recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Šis straipsnis apie kaimą Lenkijoje. Apie Dokučajevo kaimą Rusijos Kaliningrado srityje skaitykite straipsnyje Samanynai.*

| Samanynailenk. *Samoniny* |
| --- |
| 

SamanynaiSamanynai

54°12′46″ š. pl. 22°10′18″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21278°š. pl. 22.17167°r. ilg.﻿ / 54.21278; 22.17167﻿ (Samanynai (Geldapė))Koordinatės: 54°12′46″ š. pl. 22°10′18″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21278°š. pl. 22.17167°r. ilg.﻿ / 54.21278; 22.17167﻿ (Samanynai (Geldapė)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Geldapės apskritis |
| **Valsčius** | Geldapės valsčius |

**Samanynai** (lenk. *Samoniny*, vok. *Samonienen* (1938–1945 m. *Klarfließ*)) – kaimas šiaurės rytų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Geldapės valsčiuje.

Istorija
--------

Samanynų pavadinimas siejamas su aplinkinėmis pelkėmis ir gausiomis samanomis jose. Kaimas išsidėstęs keletą kilometrų piečiau Rusijos–Lenkijos tarpvalstybinės sienos. Į jį veda nereikšmingas kelias iš apskrities centro Geldapės į Mažučius (dab. lenk. *Mażucie*) ir tolyn iki pat Vykiškių (dab. rus. *Багратионово*) ir Darkiemio (dab. rus. *Озёрск*). Dabar abi pastarąsias gyvenvietes nuo Samanynų skiria tarpvalstybinė siena. Kaimo šiaurėje iki 1945 m. ėjo geležinkelio linija Įsrutis (dab. rus. *Черняховск*) – Lukas (dab. lenk. *Ełk*).

Gyvenvietė pirmąkart raštiškai paminėta 1592 metais, tuo metu kaimiečiai valdė 200 ha žemės. Tik nedaugelis gyventojų išgyveno po Didžiojo maro, siautusio 1708–1710 m. Po 1750 m. krašte pradėjo kurtis persikėlėliai iš įvairių Europos vietų ir Samanynai pamažu augo: jei 1785 m. buvo vos penki ugniakurai, tai 1895 m. jau suskaičiuoti vienuolika gyvenamųjų namų su 108 gyventojais. Kaimas administraciškai priklausė: 1818–1871 m. Prūsijos karalystei, Rytų Prūsijos provincijai; 1871–1918 m. Vokietijos imperijai; 1918–1933 m. Veimaro respublikai. Nuo 1874 m. priskirtas Balupėnų valsčiui, vėliau įėjo į Grigeliškių (dab.
lenk. *Grygieliszki*) valsčių. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje gyventojai evakavosi į vakarinę Vokietijos dalį, pasitraukimo metu iš 62 kaimiečių 19 žuvo.

Šaltiniai
---------

* Samonziny – Samonienen /Klarfließ Archyvuota kopija 2018-07-02 iš Wayback Machine projekto.
* Gemeindeverzeichnis Deutschland 1900
* Padėtis šiuolaikiniame žemėlapyje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mōri klano herbas (kamon) *Ičimondži micuboši*
**Morio klanas** (毛利氏 *Mōri-shi*) buvo daimių šeima, kilusi iš Ōe no Hiromoto ir įsitvirtinusi Akio žemėje. Pavadinimas kilo nuo dvaro (šoen) Mori vietovėje, Aiko rajone, Sagamio žemėje.

Džōkyū karo, Mori tapo Akio žemės dvaro džito. Kamakura laikotarpiu Mori tapo viena iš žymiausių Gokenin šeimų dėl protėvio Hiromoto. Laikotarpio pabaigoje Mori klanas nutolo nuo šiogūnato ir rodė palankumą Ašikagai Takaudži.

Sengoku laikotarpiu Mori Motonari užėmė visą Akio žemę ir keletą kitų. Tuo metu jie tapo daimiais, kilusiais iš Gokenin.

Po kovos su Tojotomi Hidejoši, Odos Nobunagos generolu, abi pusės susitaikė ir Mori klanas išlaikė penkias žemes Čiūgoku regione. 1600 m. Mōri Terumoto nominaliai vadovavo Vakarinei armijai Sekigaharos mūšyje. Po pralaimėjimo Mori klanas prarado tris rytines provincijas ir sostinę iš Hirošimos perkėlė į Hagį. Naujas Mori valdas sudarė tik Nagato ir Suo žemės.

Po Meidži restauracijos Mori gavo kunigaikščio titulą.

Žymūs Mori klano generolai
--------------------------

* Mori Motonari 1497-1571 m.
* Môri Takamoto 1523-1563 m.
* Môri Terumoto 1553-1625 m.
* Kikava Motoharu 1530-1586 m.
* Kobajakava Takakage 1532-1597 m.
* Môri Motokijo 1551-1597 m.
* Môri Motoaki 1552-1585 m.
* Kobajakava Hidekane 1566-1601 m.
* Kikava Hiroie 1561-1625 m.
* Môri Hidemoto 1579-1650 m.
* Akagava Motojasu mirė 1567 m.
* Amano Takašige 1503-1584 m.
* Ankokudži Ekei mirė 1600 m.
* Fukubara Hirotoši 1512?-1593 m.
* Inoue Motokane 1486?-1550 m.
* Kodama Naritada 1506-1562 m.
* Kučiba Mičijoši 1513-1582 m.
* Kumagai Nobunao 1507-1593 m.
* Murakami Takajoši 1533-1604 m.
* Šidži Hirojoši 1567-1557 m.
* Šišido Takaie 1518-1592 m.
| Doverio uostas |
| --- |
|  |
| Vieta |
| Valstybė |  Anglija |
| Upė | Doverio sąsiauris |
| Bendra informacija |
| Būklė | Veikiantis |
| Pradėjo veikti | 1606 m. |
| Savininkas | Dover Harbour Board |
| Statistika |
| Metinė krova | 11,7 mln. (2017 m.) |
| Metinės pajamos | 58,5 mln. £ |
| Geležinkelių transportas | Nebenaudojami |
| Terminalai | 8 |
| Nuoroda |  |

**Doverio uostas** – jūrinis uostas Doveryje, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Specializuojasi keleivių ir krovos srityse. 2017 m. Doverio uostas buvo antras pasaulyje pagal metinį keleivių skaičių.[1]

Keltai kasdien kursuoja iš Doverio į Kalę ir Diunkerką.

Istorija
--------

1606 m. Jokūbo VI karališkojo statuto įsaku įkurta Doverio uosto taryba, kuriai oficialiai priklauso Doverio uostas.[2] Dauguma tarybos narių yra transporto departamento atstovai. 1861 m. uostas prijungtas prie geležinkelių tinklo.

1927 m. birželio 10 d. Doverio uosto geležinkelio stotis uždaryta.[3]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maritime ports freight and passenger statistics
2. ↑  James the First's Charter
3. ↑  Dover Harbour Station

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Peleninė su smilkstančia cigarete
Pilna peleninė
**Peleninė** – paprastai plokščias indas, į kurį rūkantieji krato rūkalų pelenus bei užgesina ir išmeta nuorūkas. Peleninės paprastai gaminamos iš stiklo, keramikos ir metalo.

Įprasčiausia peleninės forma yra negilus indas su plokščiu pagrindu, statomas ant stalo. Daugelis peleninių turi pusapvalias išpjovas ar pusapvalius lovelius, į kuriuos galima padėti degančias cigaretes ar cigarus. Ispanijoje gaminamos peleninės, kurios susideda iš dviejų susisiekiančių dalių, apatinė dalis užpildoma vandeniu. Peleninės taip pat montuojamos automobiliuose bei viešose vietose.

Peleninės dažnai naudojamos reklamai – ant jų reklamuojami prekiniai ženklai.

Peleninių pakaitalai
--------------------

* Biologinėse ir pan. laboratorijose kaip pelenines dažnai naudoja Petri lėkšteles.
* Kai nėra peleninės ir pelenų negalima nukratyti ant grindų, kaip vienkartinę peleninę kartais naudoja iš popieriaus susuktą tūtelę ar tuščią cigarečių pakelį.
Samantha Womack 1991 m.
**Samantha Zoe Womack** (mergautinė pavardė *Janus*; g. 1972 m. lapkričio 2 d. Braitone, Rytų Saseksas, Jungtinė Karalystė) – britų aktorė ir dainininkė.

Biografija
----------

Gimė 1972 m. lapkričio 2 d. Braitone šeimos modelio ir kompozitoriaus šeimoje. Tėvas paliko šeimą, kai Samantai buvo treji metai. Netrukus jos mama ištekėjo ir šeima persikėlė į Edinburgą. Ji turi jaunesnę seserį Zoę. Baigusi vidurinę mokyklą, Samanta mokėsi Sylvia Young teatro mokykloje. 1991 metais su daina „A Message to Your Heart" atstovavo Jungtinei Karalystei 1991 m. „Eurovizijos" dainų konkurse.

Nuo tų metų Samanta karjerą pradėjo kaip aktorė. 1994–1998 metais vaidino seriale „Game On", išgarsinusiame ją gimtojoje šalyje.

Nuorodos
--------

* Samantha Womack IMDB svetainėje **(**angl.**)**


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Emma  *„Give a Little Love Back to the World"*** |  **Jungtinės Karalystės atstovė Eurovizijoje**1991 | Po to:**Michael Ball  *„One Step Out of Time"*** |
**Jonas Grinius** (1877 m. vasario 27 d. Selemos Būda, Sasnavos valsčius – 1954 m. gegužės 24 d. Filadelfija, 1955 m. perlaidotas Čikagoje) – Lietuvos knygnešys, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Spaudos draudimo metais platino lietuvišką spaudą, dalyvavo Artojų draugijos veikloje. Suvalkijoje organizavo lietuviškus renginius, pirmuosius lietuviškus vaidinimus. 1905 m. įsteigė apsaugos nuo caro žandarų būrius, jiems vadovavo. Persekiojamas Rusijos imperijos valdžios pasitraukė į Vokietiją. Vėliau persikėlė į JAV, apsigyveno Filadelfijoje. 1909–1911 m. laikraščio „Kova" administratorius. JAV organizavo lietuvių visuomeninę veiklą, lankė išeivių kolonijas, sakė kalbas. Bendradarbiavo „Naujienos", „Tėvynė", „Kova". Lietuvai tapus nepriklausoma valstybe rūpinosi lėšų jai paremti rinkimu, rėmė S. Dariaus ir S. Girėno, F. Vaitkaus skrydžius per Atlantą. Prieš Antrąjį pasaulinį karą savo biblioteką padovanojo Vytauto Didžiojo universitetui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Grinius (1877)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 179 psl.
| **Jonas Gureckas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. birželio 24 d.Šiauliai |
| Mirė | 2022 m. (~94 metai) |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas |
| Partija | 1949 m. SSKP, 1997 m. LSP |
|  |
| Alma mater | 1964 m. Neakivaizdinė aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Jonas Gureckas** (1928 m. birželio 24 d. Šiauliuose – 2020 m.) – sovietinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

1946–1948 m. komjaunimo darbuotojas, LLKJS Šiaulių miesto komiteto I sekretorius. 1950 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą, tarnavo sovietinėje armijoje. 1956–1958 m. Respublikinės darbo rezervų valdybos viršininko pavaduotojas. 1958–1963 m. LKP Vilniaus miesto Spalio rajono komiteto II, 1963–1968 m. Tarybų rajono komiteto I sekretorius. 1964 m. Maskvoje baigė Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1968–1982 m. LKP Klaipėdos miesto komiteto I sekretorius.

1949–1991 m. SSKP narys. 1971–1982 m. LSSR AT prezidiumo narys, 1982–1990 m. LSSR AT prezidiumo sekretorius. 1971–1989 m. LKP CK narys. 1988–1989 m. vienas aktyvių pertvarkos priešininkų. Po 1989 m. LKP XX suvažiavimo liko LKP (SSKP) organizacijoje (1991 m. uždrausta). 1997–2004 m. Lietuvos socialistų partijos valdybos atsakingasis sekretorius.

Bibliografija
-------------

* *Дорогами Победы: воспоминания ветеранов Второй мировой войны*. – Vilnius: Gairės, 2007. – 79 p. – ISBN 978-9955-759-02-7

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfonsas Zdanavičius. *Jonas Gureckas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 17
2. ↑  *Jonas Gureckas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 290 psl.
|  Aluniai |
| --- |
| Aluniai (~XX a. pr.)Aluniai (~XX a. pr.) |
| Gyventojų skaičius | ~17 000 |
| Populiacija šalyse | Indonezijos vėliava Indonezija(Molukai) |
| Kalba (-os) | alunių, indoneziečių |
| Religijos | krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | vemaliai, amboniečiai, rotiečiai ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka:** | Aluniai |

**Aluniai** (*alune, sapalewa*) – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Indonezijoje, Seramo salos vakaruose (Molukai). Populiacija – apie 17 tūkst. žmonių. Alunių kalba priklauso Vidurio Molukų kalbų šakai (austronezinės kalbos). XX a. vid. atversti į krikščionybę (reformatai), išlikę senųjų papročių. Priklauso Ambono–Timoro tautų grupei.

Aluniai artimi vemaliams, su kuriais sudarė tarpgentinę juodųjų patasivų sąjungą.

Verčiasi daugiausia tropine žemdirbyste (ryžiai, šakniagumbiai), įvaldę audimo amatą.
Giminės patrilinijinės. Buvo paplitusios santuokos tarp pusbrolių ir pusseserių, apsikeitimas seserimis. Iki XX a. 3-ojo dešimtmečio praktikavo galvų medžioklę. Iš alunių ir vemalių užrašytas Hainuvelės mitas apie merginą, kuriančią gerybes defekacijos būdu.

* Aluniai prie būstoAluniai prie būsto
* Alunių paaugliaiAlunių paaugliai
* Alunių vyras su mačeteAlunių vyras su mačete
* Alunių merginosAlunių merginos

Šaltiniai
---------

1. ↑  alp Duomenys apie kodu „alp" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Алуне*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| Altyn Emelio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Aktau kanjonas Aktau kanjonas |
| **Vieta:** | Kazachstanas (Almatos sritis) |
| 

Žemėlapis rodantis Altyn Emelio nacionalinis parkas vietą.Altyn Emelio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 44°20′0″ š. pl. 78°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.33333°š. pl. 78.43333°r. ilg.﻿ / 44.33333; 78.43333Koordinatės: 44°20′0″ š. pl. 78°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.33333°š. pl. 78.43333°r. ilg.﻿ / 44.33333; 78.43333 |
| **Plotas:** | 1611,53 km² |
| **Įkurtas:** | 1996 m. |
| **Valdymas:** | Miškų ir medžioklės ūkio komitetas |
|  **Vikiteka:** | Altyn Emelio nacionalinis parkas |

**Altyn Emelio nacionalinis parkas** (kaz. *Алтынемел мемлекеттік ұлттық саябағы*) – saugoma gamtos teritorija pietryčių Kazachstane, Almatos srityje, Ilio upės slėnyje. Įkurtas 1996 m. ir apima 161 153 ha plotą.

Parkas skirtas išsaugoti savitus gamtinius kompleksus, archeologines, istorines ir kultūrines vertybes, retas augalų ir gyvūnų rūšis. Į parko plotą patenka kalnai, smėlio ir molio-krūmokšnių dykumos.

Altyn Emelio nacionaliniame parke aptikta ~1800 augalų rūšių, iš kurių 21 įtraukta į šalies Raudonąją knygą. Apie 60 rūšių yra endeminės Džungarijos Alatau kalnuose bei Ilio-Balchašo baseine. Be to, parke gyvena 56 saugomos gyvūnų rūšys (25 vabzdžių, 3 žuvų, 2 varliagyvių, 12 paukščių, 10 žinduolių: tame tarpe kalninis avinas, kulanas, džeiranas).

Parko įžymybė – 1,5 km ilgio ir iki 130 m aukščio smėlio kopa „Giedantis barchanas", kurį pustant vėjui girdimas savitas garsas. Be to, yra Aktau ir Katautau kanjonai.

* MenhyrasMenhyras
* Giedantis barchanasGiedantis barchanas

Nuorodos
--------

* Parko internetinė svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bvindžio neįžengiamojo miško nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Bvindžio neįžengiamasis miškas Bvindžio neįžengiamasis miškas |
| **Vieta:** | Ugandos vėliava Uganda (Kanungu rajonas) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kabalė |
| 

Žemėlapis rodantis Bvindžio neįžengiamojo miško nacionalinis parkas vietą.Bvindžio neįžengiamojo miško nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 01°03′0″ p. pl. 29°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.05000°š. pl. 29.71667°r. ilg.﻿ / 1.05000; 29.71667Koordinatės: 01°03′0″ p. pl. 29°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.05000°š. pl. 29.71667°r. ilg.﻿ / 1.05000; 29.71667 |
| **Plotas:** | 331 km² |
| **Įkurtas:** | 1991 m. |
| **Valdymas:** | Ugandan Wildlife Authority |
|  **Vikiteka:** | Bvindžio neįžengiamojo miško nacionalinis parkas |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 682 |

 **Bvindžio neįžengiamojo miško nacionalinis parkas** (angl. *Bwindi Impenetrable National Park*) – saugoma gamtos teritorija pietvakarių Ugandoje, Kongo DR ir Ruandos pasienyje. Įkurtas 1991 m. ir apima 331 km² plotą.

Parke saugomas Bvindžio neįžengiamasis miškas – pirmykštė, žmogaus mažai paveikta giria, kurioje sutinkamos retos gyvūnų rūšys. Čia užfiksuota 120 žinduolių, 348 paukščių, 220 drugių, 27 varliagyvių rūšys. Parke auga ~1000 žiedinių augalų rūšių, iš jų 163 – medžių. Bvindžio neįžengiamojo miško nacionalinis parkas yra svarbi primatų, kurių čia suskaičiuojama 10 rūšių, buveinė: gyvena kalnų gorilos, paprastosios šimpanzės, baltabarzdės markatos, abisininės gverecos, raudonuodegės markatos, vervetos ir kt. Taip pat sutinkami miškiniai drambliai, afrikiniai žalieji plačiažiočiai, didžiosios miškinės kiaulės, dryžuotieji šakalai, auksinės katės, afrikinės civetos ir kt.

1994 m. šis nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, kaip svarbi retų rūšių buveinė.

* Gorilos miško tankmėjeGorilos miško tankmėje
* Rusvagurklis apalis (Apalis porphyrolaema)Rusvagurklis apalis (*Apalis porphyrolaema*)
* Cinnyris preussi*Cinnyris preussi*
| Bužadūrasرأس بوجادور‎ |
| --- |
| *Švyturys ir Maroko karinė bazė* |
|  |
| 

BužadūrasBužadūras

26°8′0″ š. pl. 14°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.13333°š. pl. 14.50000°r. ilg.﻿ / 26.13333; 14.50000﻿ (Bužadūras)Koordinatės: 26°8′0″ š. pl. 14°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.13333°š. pl. 14.50000°r. ilg.﻿ / 26.13333; 14.50000﻿ (Bužadūras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Vakarų Sacharos vėliava Vakarų Sachara |
|  |
| **Gyventojų** (2006 m.) | 41 178  |

**Bužadūras** (arab. رأس بوجادور‎; isp. ir port. *Cabo Bojador*; pranc. *Cap Boujdour*) – kyšulys šiauriniame Vakarų Sacharos krante, skalaujamas Atlanto vandenyno, bei to paties pavadinimo miestas, turintis 41 178 gyventojus (2006 m. duomenys).

Iškyšulys yra nutolęs 220 km į pietus nuo pietvakarinio Fuerteventuros salos (Kanarų salos) taško. Miestas – 170 km į pietvakarius nuo Al Ajuno.

Istorija
--------

Pirmasis europietis, 1434 m. apiplaukęs Bužadūrą, buvo portugalų jūrininkas Gil Eanes. Tai buvo svarbus prekybos kelias į Afriką, o vėliau ir į Indiją.

1884 m. Ispanija pareiškė protektoratą pajūrio regionu nuo Nuadibu kyšulio, Bužadūro pietų link, iki šiaurinio taško, apie 200 km. 1885 m. ispanai užgrobė teritoriją nuo 20° 51' N (Nuadibu kyšulio) iki 26° 8' N (Bužadūro). Prancūzai vėliau užgrobė Vakarų Sacharą.

Nuorodos
--------

* Palydovo nuotrauka
| Buėja*Buéa, Buea* |
| --- |
| *Miesto panorama nuo Kamerūno kalno* |
|  |
| 

BuėjaBuėja

4°10′0″ š. pl. 9°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.16667°š. pl. 9.23333°r. ilg.﻿ / 4.16667; 9.23333﻿ (Buėja)Koordinatės: 4°10′0″ š. pl. 9°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.16667°š. pl. 9.23333°r. ilg.﻿ / 4.16667; 9.23333﻿ (Buėja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Kamerūno vėliava Kamerūnas |
| **Regionas** | Pietvakarių regionas |
| **Departamentas** | Fako departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 90 088  |
| **Altitudė** | 870 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Buėja |

**Buėja** (pranc. *Buéa*, angl. *Buea*) – miestas Kamerūno pietvakarinėje dalyje, Bonio įlankos pakrantėje, Kamerūno kalno pietiniame šlaite. Pietvakarių regiono administracinis centras. Yra oro uostas. Tekstilės, medienos apdirbimo, maisto (arbatos, aliejaus) pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (arbatmedžių auginimas). Turizmas. Veikia menų institutas, Buėjos universitetas (vienintelis anglų k. universitetas šalyje).

Dėl drėgnų oro masių, susilaikančių Kamerūno kalno šlaituose, Buėjoje iškrenta daug kritulių, mieste dažna dulksna, ilgai tvyro migla.

Istorija
--------

Buėja įkurta bakverių žemėse. Miestas 1901–1919 m. buvo Vokiečių Kamerūno administraciniu centru, o 1949–1961 m. Pietų Kamerūno sostine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Buėja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Stasys Balčytis** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. lapkričio 27 d.Rusija Kivyliai, Vainuto valsčius, Tauragės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1973 m. spalio 31 d. (79 metai)Lietuva Jurbarkas |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Stasys Balčytis** (1893 m. lapkričio 27 d. Kivyliai, Vainuto valsčius, Tauragės apskritis, Rusijos imperija – 1973 m. spalio 31 d. Jurbarkas) – Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Žemaičių Naumiesčio pradžios mokykloje, Seinų miesto mokykloje, 1911–1913 m. lankė Kauno keturklasės miesto mokyklos pedagogikos kursus.

Nuo 1913 m. dirbo mokytoju Gargždų valsčiuje. 1914–1917 m. mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, 8 mėn. gyveno Peterburge, kur mokytojavo lietuvių pradžios mokykloje ir vakariniuose suaugusiųjų kursuose.

1918 m. grįžęs į Lietuvą įsteigė Tauragės Naumiesčio pradžios mokyklą. 1918–1920 m. Lietuvos Nepriklausomybės kovų savanoris. 1918 m. Tauragės mokytojų atstovas pirmame Lietuvos mokytojų atstovų suvažiavime Vilniuje. 1919 m. sausio mėn. Antrosios Lietuvos Valstybės Konferencijos Kaune dalyvis.

1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. rugsėjo 16 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje pagal Lietuvos krikščionių demokratų partijos sąrašą. Pasitraukęs iš Seimo politinėje veikloje nebedalyvavo. Nuo 1921 m. dirbo mokytoju Šilalės, Jurbarko mokyklose, bendradarbiavo Lietuvos pedagoginėje spaudoje. 1946–1949 m. Jurbarko suaugusių gimnazijos mokytojas. NKVD persekiotas. 1949–1952 m. Medininkų mokyklos mokytojas.

Literatūra
----------

* Balčytis Stasys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 6.
* Balčytis Stasys, Lietuvių enciklopedija, Boston, t. 2, 1954, p. 80-81.
* Bukaitė V. Balčytis Stasys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 78-79.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
**Stasys Bočkus** (g. 1945 m. sausio 2 d. Mikai, Endriejavo valsčius) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1999 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1973 m. KPI (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1995 m. Metalų technologijos katedros vedėjas; nuo 2000 m. profesorius. Lietuvos standartizacijos departamento Liejininkystės komiteto pirmininkas.

Sukūrė sudėtingo profilio ketaus ruošinių liejimo technologiją.

Bibliografija
-------------

* Specialieji liejimo būdai, su kt. 1991 m. rusų kalba
* Specialieji liejimo būdai, 1996 m.
* Horizontalusis tolydinis ketaus liejimas, 1997 m.
* Liejinių formavimo teorija, bendraautoris Vitoldas Dagys, KTU leidykla Technologija, 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Bočkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 308 psl.
| **Stasys Arnašius** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. spalio 12 d.Teneniai, Šilalės valsčius |
| Mirė | 2011 m. lapkričio 6 d. (78 metai) |
|  |
| Veikla | žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Vilniaus universitetas |

**Stasys Arnašius** (1933 m. spalio 12 d. Teneniuose, Šilalės valsčius, Tauragės apskritis – 2011 m. lapkričio 6 d.) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

1953 m. baigė Šilalės vidurinę mokyklą, 1958 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1958–1961 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" redakcijos literatūrinis darbuotojas, savo rašinius spausdino ir žurnaluose „Švyturys" bei „Jaunimo gretos". 1961 m. pabaigoje pradėjo dirbti Lietuvos radijo Informacijos redakcijoje. Perėjęs į Lietuvos televiziją, rengė laidas informacinei programai „Panorama". Nuo 1970 m. dirbo Visuomeninių programų direkcijoje, rengė laidas „Keliai. Mašinos. Žmonės", „Gamta ir mes", televizijos forumus gamtosaugos temomis, laidas ekonominėmis temomis, daugiausia apie technikos ir gamybos pažangą.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Kūryba
------

Sukūrė televizijos filmus apie lietuvių išeivių gyvenimą Australijoje ir Amerikoje „Lietuviais esame mes gimę" ir „Lietuva širdy", trijų dalių dokumentinę kino juostą „Neramus Baltijos pavasaris" (1984 m.).

1965 m. už aktyvią saugaus eismo propagandą per respublikinį radiją apdovanotas Garbės raštu.

Bibliografija
-------------

* Motinos širdis: publicistinė dokumentinė apybraiža. - Vilnius: Mintis, 1960.
* Interviu su savimi ir su tais, kuriuos sutikau kelyje… - Vilnius: Savivaldybių žinios, 2008. - 144 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-9644-2-1

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 33-34 psl.
2. ↑  Mirė ilgametis Lietuvos televizijos žurnalistas S.Arnašius, 2011-11-06
| **Thymelicus sylvestris** |
| --- |
| Raudonbuožis storgalvis (Thymelicus sylvestris)Raudonbuožis storgalvis (*Thymelicus sylvestris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Hesperijos  *( Hesperiidae)* |
| Gentis: | *Thymelicus*  *( Thymelicus)* |
| Rūšis: | Raudonbuožis storgalvis  *( Thymelicus sylvestris)* |

 |
| Binomas |
| ***Thymelicus sylvestris***Poda, 1761 |

**Raudonbuožis storgalvis** (*Thymelicus sylvestris*) – hesperijų (*Hesperiidae*) šeimos drugys. Skraido birželio – rugpjūčio mėn. miško aikštelėse, pakelėse, sausose pievose. Vikšras žalias su dviem tamsiomis nugarinėmis ir dviem balsvomis šoninėmis linijomis. Minta įvairiais migliniais augalais. Lėliukė gelsvai žalia su trumpu galvos spygliu.

Lietuvoje negausiai paplitusi rūšis.

* Thymelicus sylvestris ♂ *Thymelicus sylvestris* ♂
* ♂  △ ♂ △

Nuorodos
--------

Macrogamta: Raudonbuožis storgalvis - Thymelicus sylvestris[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Odontites vulgaris** |
| --- |
| Raudonasis skėstukas (Odontites vulgaris)Raudonasis skėstukas (*Odontites vulgaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Džiovekliniai  *( Orobanchaceae)* |
| Gentis: | Skėstukas  *( Odontites)* |
| Rūšis: | Raudonasis skėstukas  *( Odontites vulgaris)* |

 |

**Raudonasis skėstukas** (lot. *Odontites vulgaris*) – džioveklinių (*Orobanchaceae*) šeimos augalas, priklausantis skėstukų (*Odontites*) genčiai.

Vienmetis, iki 40 centimetrų aukščio žolinis augalas, žydintis liepos mėnesį. Raudonojo skėstuko žiedai yra raudoni, o pats skėstukas padengtas plaukeliais. Šis augalas auga pievose, miškų pakraščiuose bei šalia kelių.

Raudonuoju skėstuku patariama gydyti uždegimines, šlapimo bei tulžies pūslės, širdies ligas. Taip pat stabdo viduriavimą, mažina aukštą kūno temperatūrą bei gydo žaizdas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonasis skėstukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Erotissimo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Erotissimo |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Gérard Pirès |
| Scenaristas (-ai) | Gérard PirèsNicole de BuronPierre Sisser |
| Metai | 1969 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Erotissimo** – 1969 m. sukurta komedija, kurios režisierius Gérard Pirès Berlyno kino festivalyje buvo nominuotas Auksiniam lokiui.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Annie Girardot – Enė
* Jean Yanne – Filipas
* Didi Perego – Šantal
* Erna Schurer – Silvija
* Fransis Blanche
* Venantino Venantini
* Rufus
* Nicole Croisilie

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jau eilę metų Ištekėjusi už verslininko Filipo, Enė, veikiama gausybės erotiškumą akcentuojančių reklamų ir filmų, pradeda manyti, kad vyras per mažai ją myli. Ji išmėgina įvairiuos metodus, tačiau nesulaukia jokio rezultato, mat tuo metu Filipo kompaniją tikrina mokesčių inspektorius, įsitikinęs, jog šis slepia pajamas. Kadangi jis su inspektoriumi praleidžia ištisas dienas, Enė nusprendžia, jog šis jai neištikimas ir pati susiranda meilužį...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Erotinė fotografija** – fotografijos žanras, kuriam būdingi erotikos motyvai. Erotinės fotografijos nuotrauka dažnai vadinama aktu.

Istorija
--------

Garsioji Betty Grable nuotrauka.
Nuo pat savo atsiradimo fotografija vaizdavo žmogų ir jo kūną. 1841 m. Prancūzijoje buvo išleistas pirmasis vadovėlis aktų fotografams. Keletą dešimtmečių fotografiniai aktai buvo gana nedrąsūs, moterys ir vyrai jose būdavo prisidengę intymias vietas, fotoateljė modeliuojamos buduaro ar haremo scenos. Sueitis fotografijoje pasirodė apie 1900 metus. Tuo metu daugelyje Europos šalių erotika nebuvo skiriama nuo pornografijos, ją draudė įstatymai, tad kiekvienos erotinės nuotraukos demonstravimas tapdavo sensacija. Apie 1930 metus erotinė fotografija ėmė vystytis dviem kryptimis:

* dviejų žmonių intymų bendravimą vaizduojančios nuotraukos, kuriomis būdavo iliustruojamos įvairios šviečiamojo pobūdžio knygos arba puošnūs albumai; šios krypties fotografija svariai prisidėjo prie lytinio gyvenimo liberalizacijos;
* juodojoje rinkoje platinamos tiesioginį lytinį aktą vaizduojančios nuotraukos, palaipsniu itin suvulgarėjusios ir tapusios pornografijos žanru.

Šiuo metu erotinė fotografija naudojama puošniuose kalendoriuose, aktų albumuose, erotiniuose žurnaluose, kortose, internete ir kt.

* Erotinis vyro nuogo tyrimasErotinis vyro nuogo tyrimas
* Moters smuikininkės erotinis aktas.Moters smuikininkės erotinis aktas.
* 
* Erotinis atvirukas nuo 1919 mErotinis atvirukas nuo 1919 m

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Erotinė fotografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Ernst Ludwig Krantz** |
| --- |
| Gimė | 1851 m. gruodžio 21 d.Verdainė, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1918 m. birželio 2 d. (66 metai)Leipcigas, Vokietijos imperija |
| Tėvas | Ernst Gottlieb Krantz |
| Motina | Amalie Dorothea Concordia Eckert |
|  |
| Veikla | Teisėjas, advokatas, notaras |

**Ernstas Liudvigas Krancas** (1851 m. gruodžio 21 d. Verdainėje, Prūsijos karalystė - 1918 m. birželio 2 d. Leipcige, Vokietijos imperija) – Vokietijos imperijos teisėjas, advokatas, notaras.

Biografija
----------

Gimė 1851 m. gruodžio 21 d. Verdainėje. Studijavo teisėtyrą Karaliaučiaus universitete, kur priklausė mažlietuvių studentų draugijai. 1873 m. apsigynė daktaro disertaciją ir pradėjo dirbti Tilžės krašto teisme. 1877 m. tapo teisėjo padėjėju. 1878 m. pradėjo dirbti advokatu ir notaru Morungene. 1879 m. pradėjo dirbti Braunsberge. 1883 m. pradėjo dirbti Karaliaučiaus apygardos teisme. 1894 m. tapo organizacijos Corps Littuania Königsberg nariu. 1895 m. pradėjo dirbti teisėju aukščiausiojo teismo institucijoje. Mirė 1918 m. birželio 2 d. Leipcige.

Darbai
------

* Reichsgerichtsreform, Bemerkungen zu dem Gesetzentwurfe, betreffend die Zuständigkeit des Reichsgerichts, Berlin 1910.

Nuorodos
--------

* Geneologija (vok.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Penonomėisp. *Penonomé* |
| --- |
| *Miesto bažnyčia* |
|  |
| 

PenonomėPenonomė

8°31′10″ š. pl. 80°21′20″ v. ilg.﻿ / ﻿8.51944°š. pl. 80.35556°r. ilg.﻿ / 8.51944; 80.35556﻿ (Penonomė)Koordinatės: 8°31′10″ š. pl. 80°21′20″ v. ilg.﻿ / ﻿8.51944°š. pl. 80.35556°r. ilg.﻿ / 8.51944; 80.35556﻿ (Penonomė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Provincija** | Koklės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 21 748  |
|  |
|  **Vikiteka** | Penonomė |

**Penonomė** (isp. *Penonomé*) – miestas vidurio Panamoje, 30 km nuo Ramiojo vandenyno kranto, prie Sarati upės. Koklės provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, yra oro uostas. Verčiamasi žemės ūkio produkcijos apdirbimu ir prekyba, turizmu.

Yra Šv. Jono Krikštytojo katedra, miesto muziejus. Veikia ligoninė, sanatorija, universitetas. Mieste yra šalies geografinis centras.

Istorija
--------

Miestą 1581 m. įkūrė Diego López de Villanueva y Zapata. Miesto pavadinimas siejamas su legenda apie vietinį kasiką vardu *Nomé*. XVII a. piratui Henriui Morganui nusiaubus Panamos miestą, krašto sostinė buvo laikinai perkelta į Penonomę. 1886 m. tapo provincijos centru.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pirmo rango laivyno flagmano skiriamieji ženklai
**Pirmo rango laivyno flagmanas** (rus. *флагман флота 1-го ранга*) – TSRS Karinio jūrų laivyno (tada vadinto Darbininkų ir valstiečių raudonasis laivynas) karinis laipsnis 1935-1940 m. Atitiko dabartinį laipsnį laivyno admirolas, tuometinius Raudonosios armijos laipsnius pirmo rango komandarmas (dabartinis armijos generolas) ir komisarų karinį laipsnį pirmo rango armijos komisaras.

*Pirmo rango laivyno flagmanas* buvo aukščiausias laivyno karinis laipsnis, už jį aukštesnis laipsnis buvo Tarybų Sąjungos maršalas. Žemesnis už jį buvo *antro rango laivyno flagmanas*. 

Įvestas 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „Apie DVRA vadovaujančio personalo asmeninių karinių laipsnių įvedimą" (*О введении персональных военных званий начальствующего состава РККА*). Panaikintas 1940 m. gegužės 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Apie Raudonosios armijos aukščiausiosios vadovybės karinių laipsnių nustatymą" (*Об установлении воинских званий высшего командного состава Красной армии*). 

1935 m. lapkričio 20 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „Apie DVRA aukščiausiųjų vadovaujančių asmenų karinių laipsnių patvirtinimą" (*Об утверждении лиц высшего командного и начальствующего состава РККА в военных званиях*) pirmo rango laivyno flagmanais tapo:

* Michailas Viktorovas (*Михаил Владимирович Викторов*) – Ramiojo vandenyno laivyno vadas
* Vladimiras Orlovas (*Владимир Митрофанович Орлов*) – DVRA Jūros pajėgų valdybos viršininkas

Abu šie karininkai buvo represuoti. 

Šis laipsnis buvo panaikintas 1940 m. įvedus admirolų laipsnius.

Taip pat skaitykite
-------------------

* DVRA kariniai laipsniai ir skiriamieji ženklai (1935–1940)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**antro rango laivyno flagmanas**(generolas pulkininkas) | **TSRS Karinio jūrų laivyno laipsniai (1935-1940 m.)****pirmo rango laivyno flagmanas**(armijos generolas) | vyresnis laipsnis (laivyne nėra)(Tarybų Sąjungos maršalas) |
| Dovinė, Spernia |
| --- |
| Dovinė ties Daukšiais Dovinė ties Daukšiais |
| **Ilgis** | 65 km |
| **Baseino plotas** | 588,7 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3,4 m³/s |
| **Ištakos** | Dusia |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Dovinė, Spernia |

**Dovinė** – upė Lazdijų, Alytaus ir Marijampolės rajonuose, vienas vandeningiausių Šešupės intakų. Prasideda mažame ežerėlyje prie Balėnų kaimo. Prateka virtinę ežerų: Bebrų, Senkučio, Dusios, Simno, Žuvinto. Žemupyje kerta Amalvos pelkynus. Įteka į Šešupę ties Netičkampiu.

Dovinės aukštupys iki Dusios ežero vadinamas *Duselė* arba *Sutrė*, tarp Dusios ir Simno ežerų – *Koja*, *Spernia*, *Simnyčia* ir tarp Simno ir Žuvinto ežero – *Bambena*. Prie Dovinės yra Simno miestas.

Upė Dovinės vingio parke
Vaga 26–21 km ir 16–12 km ruožuose nuo žiočių reguliuota. Plotis 10–12 m, gylis 2,5-2,9 m. Srovės greitis 0,2-0.3 m/s. Vidutinis nuolydis 0,57 m/km. Vidutinis debitas žiotyse 3,24, didžiausias – 51,20 m³/s. 0,6 km nuo žiočių yra 1952 m. pastatyta 240 kW Netičkampio hidroelektrinė. Didžiausias gylis prie užtvankų. Tiršta vandens augmenija, seklios brastos.

Dovinės baseine yra Žuvinto biosferos rezervatas ir Metelių regioninis parkas.

Intakai:

* Dešinieji – Amalvė-Šlavanta (26,6 km), Užupelis (3,8 km).
* Kairieji – Pelėdupis (4,1 km), Kiaulyčia (17,2 km).

Etimologija
-----------

Pavadinimas Dovinė laikomas labai archajišku, jo šaknis *dov-* siejama su skr. धाव् धावते = IAST: *dhāv-/dhāvate* („bėga, teka"), skr. धौति = IAST: *dhauti* („šaltinis, upelis, tėkmė"), angls. *dean*, sen. saks. *dou* („rasa"), sen. gr. Θοος („greitas"). Pavadinimas Bambena siejamas su *bamba* („pasipūtimas, bumbulas"). Pavadinimas Spernia, matyt, jotvingiškos kilmės iš *\*Sperinė* ar *\*Sparinė* (plg. prūs. *sparyus* „pieva, ganykla").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Dovinė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 105 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Meksikos imperija** (isp. *Imperio Mexicano*) – konstitucinė monarchija, pirmoji nepriklausoma Meksikos valstybė. Kartu su Brazilijos imperija tai viena iš nedaugelio šiuolaikinių nepriklausomų monarchijų, gyvavusių Amerikoje.

Vienintelis imperijos monarchas Augustinas I iš pradžių buvo Meksikos karo vadas, kuriam vadovaujant 1821 m. rugsėjį buvo iškovota nepriklausomybė nuo Ispanijos. Jo populiarumo kulminacija buvo 1822 m. gegužės 18 d. masinės demonstracijos už tai, kad jis taptų naujosios valstybės imperatoriumi, o jau kitą dieną kongresas skubiai tam pritarė. Liepos mėnesį įvyko prabangi karūnavimo ceremonija.

Visą neilgą imperijos gyvavimo laikotarpį kankino klausimai dėl jos teisėtumo, konfliktai tarp kongreso ir imperatoriaus ir bankrutavęs iždas. 1822 m. spalį Augustinas I paleido kongresą ir pakeitė jį šalininkų chunta, o tų pačių metų gruodį pradėjo prarasti kariuomenės paramą, kuri sukilo už kongreso atkūrimą. Nepavykus numalšinti sukilimo, 1823 m. kovo mėn. jis vėl sušaukė kongresą ir pasiūlė atsistatydinti, po to valdžia perėjo laikinajai vyriausybei, kuri galiausiai panaikino monarchiją.

Teritorija
----------

Meksikos imperijos teritorija atitiko Naujosios Ispanijos vicekaralystės ribas, išskyrus Kubos, Santo Domingo ir Filipinų generalkapitonijas. Buvusios Gvatemalos generalkapitonijos Centrinės Amerikos žemės buvo prijungtos prie imperijos netrukus po jos įkūrimo.

Pirmosios imperijos laikais Meksika pasiekė didžiausią teritorinį mastą – nuo šiaurinės Kalifornijos iki Centrinės Amerikos provincijų (išskyrus Panamą, kuri tuo metu priklausė Kolumbijai), kurios iš pradžių nesutiko tapti Meksikos imperijos dalimi, bet netrukus po nepriklausomybės paskelbimo prie jos prisijungė.

Po imperatoriaus abdikacijos kovo 29 d. išvykstantis Meksikos generolas Visentė Filisola sušaukė naują Centrinės Amerikos kongresą ir 1823 m. liepos 1 d. Centrinės Amerikos provincijos įkūrė Centrinės Amerikos Federaciją, tik Čiapaso provincija nusprendė likti Meksikos sudėtyje kaip valstija. Vėlesnė Meksikos teritorinė raida per ateinančius kelis dešimtmečius (daugiausia perleidimai Jungtinėms Valstijoms) galiausiai sumažino Meksiką iki mažiau nei pusės jos didžiausio ploto.

Išnašos
-------

1. ↑  Kenyon, Gordon (1961-05-01). „Mexican Influence in Central America, 1821–1823". *Hispanic American Historical Review* (anglų) (Duke University Press) **41** (2): 183–184. JSTOR 2510200. doi:10.1215/00182168-41.2.175. Nuoroda tikrinta 2022-07-03.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  Quirarte, Martín (1978). *Visión Panorámica de la Historia de México* (11th ed.). Mexico: Librería Porrúa Hnos.
| Ečmiadzino katedra |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| Ečmiadzino katedra

---

 |
| **Vieta** | Armėnijos vėliava Armėnija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1011 |
| **Regionas**\*\* | Europa |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2000  (24 sesija) |
| 

Ečmiadzino katedra šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Ečmiadzino katedra |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Ečmiadzino katedra** (arm. Մայր Տաճար Սուրբ Էջմիածին *Mayr Tajar Surb Ejmiatsin*) – IV a. armėnų bažnyčia Vaharšapato mieste, Armėnijoje. Tai seniausia valstybės pastatyta bažnyčia pasaulyje. Ečmiadzino katedra yra centrinė Armėnų apaštališkoji bažnyčios katedra. Ji įrašyta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija
--------

Bažnyčios pirmą baziliką pastatė Šv. Grigalius Švietėjas 301–303 m. kai Armėnija tapo pirma krikščioniška šalimi pasaulyje. Grigalius pakrikštijo karalių Tiridatą III Armėną ir jo dvariškius.

Pagal V a. armėnų analus, Šv. Grigaliui vizijoje pasirodė Kristus, besileidžiantis iš dangaus ir su auksiniu kūju trenkiantis į žemę, kad parodytų, kur pastatyti bažnyčią. Todėl patriarchas bažnyčiai ir miestui suteikė Ečmiadzino vardą, kuris reiškia „vieta, kur Vienintelis Kūrėjas nusileido".

480 m. Vahanas Mamikonianas, Sasanidų paskirtas Armėnijos valdytoju, įsakė apgriuvusią baziliką pakeisti nauja kryžiaus formos bažnyčia.

618 m. medinį kupolą pakeitė akmeninis, paremtas 4 stulpais, arkomis sujungtais su išorinėmis sienomis. Dabartinė katedra atrodo panašiai.

Freskos viduje ir ekstravagantiškos rotondos aplink apsides atsirado XVIII a. pradžioje. Triaukštė varpinė pastatyta 50 metų anksčiau.

Katedra turėjo didžiausią viduramžių rankraščių kolekciją, bet jie buvo perduoti matenadaranui Jerevane.

Galerija
--------

* Senovės VaharšapatasSenovės Vaharšapatas
* Katedros įėjimasKatedros įėjimas
* Išorės reljefo detalėIšorės reljefo detalė
* VarpinėVarpinė

Išnašos
-------

1. ↑  *Vaharšapat*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  *Academic American Encyclopedia*, p 172, Grolier Incorporated.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Armėnijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Achpato ir Sanaino vienuolynai (1996) · Ečmiadzino katedra, Šv. Ripsimės, Šv. Gajano, Šogakato bažnyčios, Zvartnoco griuvėsiai (2000) · Gegardo vienuolynas ir Aukštutinio Azato slėnis (2000) | Armėnijos vėliavaArmėnijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Dudukas ir jo muzika (2008) · Armėnų kryždirbystė (2010)  · Armėnų epo „Dovydas Sasunietis" vaidyba (2012) · Lavašas – armėnų kultūros išraiška (2014) · Kočaris, tradicinis grupinis šokis (2017) · Amėnų raidės menas ir jo kultūrinės išraiškos (2019) · Piligriminės kelionės į Šv. Tado vienuolyną (2020, kartu su Iranu) |

 |
| **Tricholomopsis rutilans** |
| --- |
| Raudongalvis baltikenis (*Tricholomopsis rutilans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikenis  *( Tricholomopsis)* |
| Rūšis: | Raudongalvis baltikenis  *( Tricholomopsis rutilans)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Raudongalvis baltikenis** (lot. *Tricholomopsis rutilans*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikenių (*Tricholomopsis*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Negyva spygliuočių ir lapuočių mediena.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė ir kotas purpuriškai raudoni, žvyneliuoti.

Vaisiakūniai dideli, mėsingi. Kepurėlė 8–15 (25) cm skersmens, jaunų – varpelio formos, senesnių – paplokščia, rudai raudona, rudai geltona ar violetiškai raudona, žvynuota, ypač šerpetota centrinė dalis. Lakšteliai geltoni, tankūs, platūs, priaugtiniai. Kotas 5–15 (20)×1–5 cm, geltonas, apaugęs raudonais purpuriškais žvyneliais, sumedėjęs. Trama kieta, nekarti, geltona, stora. Sporos 7–8×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** mėsingi vaisiakūniai, tamprūs, dažniausiai auga ant pušies, eglės, bet kotas maistui nevartojamas, nes yra kietas, sumedėjęs. Labai dažnas. Naudingas miškui, nes ardo negyvą medieną.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 155 psl.

Nuorodos
--------

* Raudongalvio baltikenio nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudongalvis baltikenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ero švyturys (Menas) |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Meno sala |
|  |
| Koordinatės | 54°24′56″ š. pl. 4°22′5″ v. ilg.﻿ / ﻿54.41556°š. pl. 4.36806°r. ilg.﻿ / 54.41556; 4.36806Koordinatės: 54°24′56″ š. pl. 4°22′5″ v. ilg.﻿ / ﻿54.41556°š. pl. 4.36806°r. ilg.﻿ / 54.41556; 4.36806 |
|  |
| Aukštis | 32 m virš jūros lygio. |
|  |
| Pastatytas | 1818 m. (nuo 1993 m. - automatinis) |
|  |
| Vieta | Ero kyšulys |
|  |
| Vandens telkinys | Airijos jūra |
|  |
| Signalo matomumas | 31 km. |

**Ero švyturys** (angl. *Ayre lighthouse*) – švyturys, stovintis Ero kyšulyje (Meno sala). Tai seniausias Meno salos švyturys, kurį pastatė inžinierius Robertas Stivensonas (rašytojo Roberto Luiso Stivensono senelis) ir kuris buvo uždegtas 1818 m. Švyturio ugnis dega 32 m aukštyje ir turi matytis iki 31 km atstumu. Nudažytas dviem ryškiomis raudonomis juostomis. Švyturio šviesa matyti nuo pietvakarių Škotijos kranto.

Mažasis Ero kyšulio švyturys
Stiprios srovės Ero kyšulio pakrantėje kaupia daug gargždo, tad 1899 m. už 230 m nuo didžiojo švyturio link jūros pastatė mažą švyturį, kuris turi perspėti apie susidarančias seklumas.
1950 m šį mažąjį švyturį paslinko dar 76 m link jūros. Jis išjungtas 2010 m. balandžio 7 d.

Švyturio pastatai ir žemė buvo privačiai valdomi iki 1993 m. 1993 m. švyturys buvo automatizuotas, jį dabar prižiūri *Northern Lighthouse Board*, kurios centras yra Edinburge.
2005 m. rugpjūtį švyturys nustojo duoti rūko signalą, kadangi nutarta, jog GPS prieinamumas ir patikimumas padarė jį neaktualiu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Švyturys Ero kyšulyje
**Ero kyšulys** (angl. *Point of Ayre*) – kyšulys šiauriausias Meno salos taškas, esantis šiauriniame Ramsio įlankos gale, už 10 km i šiaurę nuo Ramsio miesto. Kyšulys taip pat yra Meno salos taškas, arčiausias nuo D. Britanijos salos (jį skiria 26 km nuo Barou Hedo (*Burrow Head*) kyšulio Škotijoje).

Į kyšulį galima atvažiuoti keliu A16 iš *Bride* kaimo.

Pavadinimas angl. *Ayre* kilęs iš sen. skand. *Eyrr* 'gargždo krantas'. Stiprios pakrantės srovės pakrantėje kaupia gargždą ir nuolat jie nešioja, todėl jo išsidėstymas keičiasi dukart per parą potvynių atoslūgių metu.

Dėl ryškaus vandens aukščio skirtumo potvynio ir atoslūgio metu daro Ero kyšulį puikia vieta meškeriojimui nuo kranto. Daug žmonių pritraukia Ero švyturį supantis dygliakrūmių ir viržių kilimas, pereinantis į smėlio kopas, kurios plyti į pietvakarius. Ši vietovė yra dalis Meno nacionalinio gamtos rezervato (angl. *Manx National Nature Reserve*). Šioje vietovėje per metus lankosi įvairūs sausumos ir jūrų paukščiai bei daug pilkųjų ruonių.
| **Rudolf Jenett** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. rugpjūčio 10 d.Rusnė, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1998 m. rugpjūčio 22 d. (84 metai) |
|  |
| Veikla | Bundesvero generolas majoras ir Liuftvafės majoras |

**Rudolfas Jenetis** (1914 m. rugpjūčio 10 d. Rusnėje, Vokietijos imperija – 1998 m. rugpjūčio 22 d.) – Bundesvero generolas majoras ir Liuftvafės majoras.

Biografija
----------

Gimė 1914 m. rugpjūčio 10 d. Rusnėje. 1933 m. pradėjo studijuoti mediciną Greifsvaldo universitete, kur pradėjo užsiiminėti akademiniu fechtavimusi. Baigęs mokslus įstojo į Vermachtą. 1938 m. gruodžio 17 d. jau būdamas leitenantu kartu su oberleitenantu *Horst Pulkowski* pilotuodami lėktuvą Arado Ar 79 nuskrido be sustojimo 6303 km iš Bengazio į Gajos miestą Indijoje, taip pagerindami ilgiausio skrydžio nuotolio rekordą beveik 2000 km. Vėliau jie pasiekė Bankoką, po to Sumatrą ir Balio salą iš kurios išskridę 1939 m. sausio 14 d. pasiekė Darviną, o iš ten 1939 m. sausio 16 d. Sidnėjų. Grįždami atgal į Vokietiją 1939 m. vasario 10 d. netoli Čenajaus lėktuvas susidūrė su paukščiu ir nukrito, žuvo R. Jenečio bendrakeleiviai.

Vykstant Antrajam pasauliniam karui 1942 m. birželio mėnesį jam buvo suteiktas kapitono laipsnis. Po karo įsidarbino garso režisieriumi šiaurės vakarų Vokietijos radijo stotyje. 1956 m. vasario 16 d. buvo pakviestas į naujai suformuotas Vakarų Vokietijos karines oro pajėgas, 1958 m. įsidarbino Vokietijos krašto apsaugos ministerijoje. Nuo 1959 m. gruodžio iki 1961 m. birželio tarnavo pulkininko pareigose Yterzene. 1963 m. kovo 20 d. paskirtas į brigados generolo pareigas. 1973 m. apdovanotas Vokietijos Federacinės Respublikos ordinu „Už nuopelnus". 1974 m. rugsėjo 30 d. paskirtas Bundesvero karo akademijos viršininku.

Nuorodos
--------

* Biografija (vok.).