recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Pistoletas „Pitonas 357"*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Police Python 357 |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Alain Corneau |
| Scenaristas (-ai) | Daniel BoulangerAlain Corneau |
| Metai | 1976 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Pistoletas „Pitonas 357"** (angl.  *Police Python 357*) – 1976 m. sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Yves Montand – inspektorius Markas Fero
* Francois Perier – komisaras Ganė
* Simone Signoret – Tereza Ganė
* Stefania Sandrelli – Silvija Leopardi
* Mathieu Carriere – inspektorius Menardas
* Vadim Glowna – inspektorius Abadis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Inspektorius Fero – patyręs ir bebaimis policininkas. Kartą, jam sulaikant nusikaltėlius, jį pastebi ir nufotografuoja vitrinų apipavidalintoja Silvija. Jiedu pradeda susitikinėti, tačiau Silvija tuo pačiu gyvena dvigubą gyvenimą: ją išlaiko meilužis komisaras Ganė, tiesioginis Fero viršininkas, kurio žmona Tereza žino ir netgi palaiko šį ryšį. Įtardamas, kad Silvija turi kitą ir gali jį palikti, Ganė įniršio metu nužudo merginą. Kai jis pasišalina iš buto, jame apsilanko Fero, tačiau kūno nepastebi.

Kitą dieną Ganė, kuris žino, kad kažkas po žmogžudystės lankėsi bute, svarsto galimybę prisipažinti, tuo tarpu Fero, kurio pėdsakų taip pat pilna bute, kartu su padėjėju Menardu, pavedama tirti šį nusikaltimą. Stebėdamas, kaip žingsnis po žingsnio Fero artėja prie žmogžudystės išaiškinimo ir įtardamas, kad tai būtent jis buvo Silvijos meilužis, Ganė nusprendžia nusikratyti inspektoriumi.

Apdovanojimai
-------------

* Cezario apdovanojimas – geriausias montažas
* Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausia muzika
* Taormina filmų festivalis – geriausias aktorius (Y. Montand)
| **Elijas di Rupas*Elio di Rupo*** |
| --- |
|  |
| Elijas di Rupas |
| Gimė | 1951 m. birželio 18 d. (71 metai)Morlanvelze |
|  |
| Veikla | Belgijos politinis veikėjas, Valonijos ministras pirmininkas |
| Partija | 1999 m. Belgijos socialistų partija |
|  |
| Alma mater | Monso universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Elio di Rupo |

**Elijas di Rupas** (*Elio di Rupo*, g. 1951 m. birželio 18 d. Morlanvelze) – Belgijos politinis veikėjas, Belgijos premjeras nuo 2011 m. gruodžio 6 d. iki 2014 m. spalio 11 d.

Biografija
----------

Baigė vidurinę mokytojų mokyklą, chemiją Monso (Mons Hainaut) universitete, ten pat 1979 m. apgynė chemijos daktaro disertaciją. 1977–1978 m. Lidso universiteto Didžiojoje Britanijoje dėstytojas, 1978 m. Monso universiteto asistentas, nuo 1982 m. Monso universiteto tyrimų vadovas, nuo 1990 m. docentas.

1981–1985 m. prancūziškai kalbančios Belgijos dalies – Valonijos regiono ministro patarėjas biudžetui ir energetikai, 1985–1987 m. Valonijos Energetikos ministerijos Generalinis inspektorius.

1982–1985 m. ir 1988–2000 Monso savivaldybės tarybos narys. 1987–1989 m. 1995–2000 m. ir 2003–2005 m. nacionalinio parlamento narys, 1989–1991 m. Europarlamento narys. 1991–1995 m. senatorius. 1992–1994 m. Belgijos prancūzų bendruomenės ministras.
1999–2000 m. ir 2005–2007 m. Valonijos ministras pirmininkas. Nuo 2000 m. Monso burmistras, 2005 m. laikinai užleido šias pareigas savo pavaduotojui Žanui Klodui Karpentjė. 2002–2004 m. Valstybės ministras Europos Konvente. Nuo 2011 m. Belgijos ministras pirmininkas. 

Nuo 1999 m. Belgijos socialistų partijos (PS) pirmininkas, Nuo 1999 m. Socialistų Internacionalo vicepirmininkas.

Nuorodos
--------

PS oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-09-19 iš Wayback Machine projekto.
Benzoinės rūgšties gabalėliai
**Benzoinė derva** arba **stirako derva** – greitai tvirtėjanti ore derva, gaunama iš pjūvių benzoinio stirako (*Styrax benzoin*) medžio kamiene ir šakose. Medis auga laukinėmis sąlygomis arba veisiamas Pietryčių Azijoje bei Malajų salyne. Maloniai kvepianti medžiaga dėl joje esančio vanilino, cinamono rūgšties ir (kai kuriose rūšyse) benzoinės rūgšties. Naudojama parfumerijoje, maistui gardinti, medicinoje (benzoinė tinktūra).

Naudojimas
----------

Gryname pavidale naudojama Indijoje smilkymui religinėse apeigose. Taip pat populiarūs šios dervos turintys smilkalai arabų, kinų, japonų kultūrose. Europoje gaminamos šio komponento turinčios Armėniško popieriaus juostelės, derva įeina į daugiakomponenčių ladanų, naudojamų katalikų ir stačiatikių bažnyčiose, sudėtį. 

Parfumerijoje vaidina fiksatorius vaidmenį, mažina eterinių aliejų ir kitų kvapiųjų medžiagų lakumą. Benzoinė derva yra užregistruotas maisto priedas E906.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Benzoinė derva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Benzoinė derva
| **Benzoinis stirakas** |
| --- |
| Benzoinis stirakas*Styrax benzoin* |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai*( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai*( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | *Ebenales**( Ebenales)* |
| Šeima: | Stirakiniai*( Styracaceae)* |
| Gentis: | Stirakas*( Styrax)* |
| Rūšis: | Benzoinis stirakas*( Styrax benzoin)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Styrax benzoin***Dryand. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
 | 
* GBIF: **505973**
* ITIS: **13763610**
* NCBI: **153524**

 |

 |

**Benzoinis stirakas** (lot. *Styrax benzoin*) – stirakinių (*Styracaceae*) šeimos lapuotis, paplitęs Indokinijos pusiasalyje, Indijoje, Indonezijoje ir Malaizijoje. Augalo introdukcija atlikta Vakarų Afrikoje.

Augalo morfologija
------------------

Benzoinio stirako visžalis medis vidutiniškai yra 15 m aukščio. Lapai pražangūs, kiaušiniški su smailėjančiu galu, iš viršaus lygūs, o apačia su daug plaukelių. Baltas žiedas sudaro šluotelę. Vaisius – susiraukšlėjusi ruda, suspaustos apvalios formos, neatsidaranti uoga.

Vardai
------

Benzoinis stirakas dar vadinamas: angl. *cbenzoin, benzointree, gum benjamin-tree, onycha, styraxtree, Sumatra benzointree*, pranc. *arbre à benjoin*, vok. *Benzoebaum, Storaxbaum*, isp. *árbol de benjuí*, port. *benjoeiro*, indonez. *kemenyan*.

Panaudojimas
------------

Benzoinis stirakas auginamas dėl benzoinės dervos iš kurios gaminamas eterinis aliejus. Benzoinė derva naudojama odos priežiūros kosmetikos priemonių gamyboje, kvepaluose ji naudojama visų pirma lakesnių komponentų įtvirtinimui.

Išnašos
-------

1. ↑  JSTOR
2. ↑  Žydintis stirako medis.[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Styrax benzoin Dryand. Archyvuota kopija 2011-06-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Styrax benzoin Archyvuota kopija 2010-04-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Benvenutas Čelinis** |
| --- |
|  |
| Benvenutas Čelinis |
| Gimė | 1500 m. lapkričio 3 d. |
| Mirė | 1571 m. vasario 13 d. (70 metų) |
|  |
| Veikla | italų skulptorius, juvelyras ir rašytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Benvenutas Čelinis |

Benvenuto Čelinio biustas ant Ponte Vecchio tilto Florencijoje (Italija)
Danajos statula Florencijoje (kopija).
**Benvenutas Čelinis** (*Benvenuto Cellini*; 1500 m. lapkričio 3 d. – 1571 m. vasario 13 d.) – italų skulptorius, juvelyras ir rašytojas.

Biografija
----------

Mokėsi pas Florencijos juvelyrą M. Bandinelį (1459–1528 m.). 1532–1540 m. kūrė Florencijoje, Pizoje, Bolonijoje, Venecijoje, Romoje, 1537 ir 1540–1545 m. Paryžiuje ir karaliaus Pranciškaus I rūmuose Fontenblo.

Kūryba
------

Sukūrė skulptūrų, portretinių biustų, bareljefų, auksakalystės dirbinių:

* Karaliaus Pranciškaus I druskinę (1543 m.),
* Fontenblo nimfos bareljefą (1545 m.),
* Kozimo Medičio biustą (1548 m.)
* Persėjo statulą (1554 m.),
* Popiežiaus Klemenso VII medalį.

Manierizmo krypties skulptūroms būdinga dinamiška kompozicija, puošnio, išdailintos formos, turtinga ornamentika.

Parašė traktų apie skulptūrą ir auksakalystę (1568 m.). Autobiografijoje „Benvenuto Čelinio gyvenimas" (1568; liet. 1961 m.) aprašė savo nuotykingą gyvenimą, charakterizavo epochą.
| ***Beprotiškai įsimylėjęs*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Innamorato pazzo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Castellano & Pipolo |
| Scenaristas (-ai) | Castellano & Pipolo |
| Vaidina | Adriano Celentano  Ornella Muti |
| Metai | 1981 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Beprotiškai įsimylėjęs** (it.  *Innamorato pazzo*) – 1981 m. italų sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka Adriano Celentano ir Ornella Muti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Barnaba Čikinis
* Ornella Muti – princesė Kristina
* Adolfo Celi – Gustavas VI
* Milla Sannoner – Betsė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Linksmas Romos autobuso vairuotojas Barnaba iš pirmo žvilgsnio įsimyli paslaptingą gražuolę Kristiną, tačiau pasirodo, kad ši – nedidelės šalies Sent Tulino princesė, atvykusi į Italiją kartu su savo šeima. 

Kadangi jos šalis visiškai neturi pinigų, Kristina turi ištekėti už milijonieriaus, pasiruošusio už vedybas padengti visas valstybės skolas. Barnaba, žinoma, tiek pinigų neturi, tačiau yra pasiryžęs viskam, kad tik laimėtų princesės ranką.
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Bažnyčios turinčios šv. apaštalo evangelisto Mato titulą.*
Koordinatės: 55°26′13.52″ š. pl. 24°18′19.99″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4370889°š. pl. 24.3055528°r. ilg.﻿ / 55.4370889; 24.3055528

|  Anciškio šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Anciškis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1846 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Anciškio šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Anciškio kaime, 5 km į rytus nuo Truskavos, Linkavos kairiajame krante.

Istorija
--------

Paminklas išeiviams iš Anciškio parapijos
Aukštadvaryje (1 km į šiaurę nuo Anciškio) 1744 m. minima koplyčia. Dvarininkai Adomas Kasakovskis ir Teresė Kasakovskienė 1783–1786 m. pastatė medinę bažnyčią. Jai 1790 m. dovanojo 2 valakus žemės ir 2000 auksinų. Klebonas Juozapas Pikturna paskyrė bažnyčiai 10 000 auksinų.

1791 m. įkurta parapija. Bažnyčia buvo maža, turėjo 2 altorius, be lubų; 1810 m. sudegė. Pagirių klebonas kanauninkas Pranciškus Kasakovskis 1812 m. pastatė naują eglinių rąstų bažnyčią (toje pačioje vietoje). Ji buvo be lubų, dengta šiaudais. Bažnyčia 1828 m. sudegė. Pamaldos laikytos laikinoje lentinėje stoginėje.

1846 m. iš Ramygalos parapijos Joskildų kaimo atvežta koplyčia ir pastatyta Anciškyje. Kunigo Igno Vitkaus rūpesčiu 1893 m. įdėtos skliautinės lubos, grindys, pakeista dalis rąstų, stogas apdengtas skarda. 1906 m. priešais bažnyčią pastatytas ir pašventintas paminklas išeiviams iš Anciškio parapijos. Bažnyčia 1935 m. išdažyta. Parapijai 1936 m. priklausė 61,2 ha žemės. 1938 m. dar pirkta 10 ha miško.

Architektūra
------------

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio (28×14 m) plano, su atviru portiku ir kolonomis bei bokšteliu ant kraigo. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė.

Galerija
--------

* Anciškio bažnyčia iš rytų pusėsAnciškio bažnyčia iš rytų pusės
* Bažnyčia iš galoBažnyčia iš galo
* Anciškio bažnyčia iš šiaurės rytų pusėsAnciškio bažnyčia iš šiaurės rytų pusės
* Anciškio bažnyčia iš šiaurės pusėsAnciškio bažnyčia iš šiaurės pusės
* Anciškio bažnyčios varpinėAnciškio bažnyčios varpinė
* Koplytstulpis skirtas 150-osioms Anciškio bažnyčios jubiliejaus metinėmsKoplytstulpis skirtas 150-osioms Anciškio bažnyčios jubiliejaus metinėms

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Anciškio šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Anciškio šv. apaštalo evangelisto Mato parapija Archyvuota kopija 2017-06-28 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Plaktukas
Medinis staliaus plaktukas
**Plaktukas** – įrankis skirtas smūgiuoti į tam tikrą objektą. Dažniausiai naudojami kalti vinims, sujungti atskiroms dalims, skaldymui. Priklausomai nuo to kam skirti, plaktukai gali būti įvairių dydžių ir formos bei pagaminti iš skirtingų medžiagų. Pagrindinės dalys yra vientisos masės galva ir kotas, svorio centras – galvutėje.

Vienas seniausių žmonijos instrumentų. Naudojamas įvairiausiose srityse – buityje, statyboje, juvelyrikoje, medicinoje, geologijoje.

Plaktukas laikomas plaštaka už koto.

Plaktuko galva, priklausomai nuo paskirties, būna įvairios formos, gaminama iš metalo, medžio, plastiko, gumos. Galva gali turėti vieną arba dvi vienodo arba skirtingo dydžio smūgiavimo plokštumas. Vietoje vienos smūgiavimo plokštumos gali būti speciali įpjova skirta ištraukti vinis. Kotas – įprastai medinis, bet būna ir iš metalo, plastiko.
| **Povilas Mačiulis** |
| --- |
|  |
| Su žmona Birute (2015) |
| Gimė | 1986 m. lapkričio 29 d. (36 metai)Kaunas |
| Tautybė | Lietuvis |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Tėvai | Alfredas MačiulisRima Mačiulienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė Kurlavičiūtė-Mačiulienė |
| Vaikai | Jonas Mačiulis |
| Šeima | Sesuo Kamilė Mačiulytė (muzikė)Brolis Adomas Mačiulis (urologas) |
|  |
| Veikla | Politikas |
| Organizacijos | Kauno m. savivaldybėPrezidento kanceliarija |
| Pareigos | Vicemeras (2011–2018)Vyr. patarėjas (2019–2023) |
| Partija | Vieningas KaunasLiCS |
|  |
| Išsilavinimas | Dizainas (B 2011)Ekonomika (M 2013) |
| Alma mater | VDA, KTU |

**Povilas Mačiulis** (g. 1986 m. lapkričio 29 d. Kaune) – Lietuvos politikas.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

2006 m. baigė Kauno dailės gimnaziją.

2011 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno fakultete baigė dizainą (bakalauras), 2013 m. Kauno technologijos universitete baigė ekonomiką (magistras).

### Karjera

Visuomeninės organizacijos „Vieningas Kaunas" direktorius; VšĮ „Tavo pramogos" direktorius; asociacijos „Laisvės alėjos bendruomenė" direktorius; UAB „Kauno saulėtekis" rinkodaros vadovas.

2011–2018 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys nuo koalicijos „Vieningas Kaunas". Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 2019–2023 m. buvo prezidento Gitano Nausėdos vyriausiuoju patarėju.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-17 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑
10. ↑
| **Povilas Mykolas Mostovskis** |
| --- |
| Mostovskiai |
| Herbas „Dołęga" |
| Herbas „Dołęga" |
|  |
| Gimė | 1721 m. |
| Mirė | 1781 m. balandžio 18 d. (~60 metų)Paryžius |
| Tėvas | Teodoras Bogdanas Mostovskis |
| Motina | Liudvika Krušinska |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Povilas Mykolas Mostovskis** (apie 1721 m. – 1781 m. balandžio 18 d. Paryžius) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, Pamario vaivada (1758–1766), Karūnos armijos generolas-majoras (1758), Mazovijos vaivada (1766–1781), Petrakavo ir Skarševo seniūnas. Baro konfederacijos narys.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Mostovskių giminės atstovas, herbo „Dolęga" savininkas. Tarnogrodo konfederato Teodoro Bogdano Mostovskio ir Liudvikos Krušinskos sūnus.

Buvo Čartoriskių konfederacijoje vaivadijų ir Prūsijos žemės maršalka 1764 m.. Generalinis regimentas Didžiosios Lenkijos provincijos Baro konfederacijoje. Po pasikėsinimo į karaliaus Staislovo Augusto Poniatovskio gyvybę buvo areštuotas, bet pabėgo į Sileziją. Iškėlė kandidatus, Saksonijos kurfiurstą Frydrichą Augustą arba Heseno landgrafą Frydrichą II, į Lenkijos karaliaus sostą.

Valdė dvaro žemes Mazovijoje: Mostovas, Semiontkovas, Kučborkas, Choinas ir Ostromecko Chelmo žemėje.

Baltojo erelio ordino kavalierius.

Šeima ir vaikai
---------------

Bucvo vedęs Aną Rozaliją Hilzen, Minsko vaivados Jono Augusto Hilzeno ir Konstancijos Pliater dukterį. Jų vaikai:

* Juzefas (1763–1817)
* Tadas (1766–1842)
* Mariana

Išnašos
-------

1. ↑  Ciesielski mylnie podaje jako piotrowski
2. ↑  Tomasz Ciesielski, Generałowie wojska koronnego w latach 1717–1763, w: Organizacja armii w nowożytnej Europie: struktura – urzędy – prawo – finanse, Zabrze 2011, s. 464.
3. ↑  Historia Polski i Świata. T. 6.: Historia Polski – Polska 1586–1831. Mediasat Group S.A. dla Gazety Wyborczej, 2007, s. 425. ISBN 978-84-9819-813-3.
4. ↑  Volumina Legum, t. VII, Petersburg 1860, s. 140.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Voicechas Leonas Opalinskis** |  **Mazovijos vaivada**1766–1781 | Po to:**Andrius Mokronovskis** |
| Prieš tai:**Jokūbas Florianas Nažymskis** |  **Pamario vaivada**1758–1766 | Po to:**Jonas Jurgis Flemingas** |
**Povilas Vaitoška** (1943 m. gegužės 10 d. Šukionių k. Biržų r.), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Vabalninko B. Sruogos vidurinę mokyklą, 1961–1966 choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. A. Liberis). 1971–1977 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė K. Kšanas).

Nuo 1966 rudens Vaitkūnų (Anykščių r.) kultūros namų meno vadovas, subūrė nedidelį mišrųjį chorą.

Nuo 1967 Žagarės (Joniškio r.) kultūros namų meno vadovas, suorganizavo mišrųjį chorą ir vokalinius ansamblius.

Nuo 1969 rudens N. Akmenės 2-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Mokyklos jaunučių chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei, o vokalinius ansamblius ir solistus – „Dainų dainelės" zoniniams konkursams. P. Vaitoška taip pat vadovavo N. Akmenės cemento gamyklos kultūros rūmų mišriajam chorui, jį parengė 1970 respublikinei dainų šventei. Suorganizavo ir Akmenės rajono švietimo darbuotojų mišrųjį chorą, kuris 1975 respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo trečiąją vietą.

Nuo 1977 rudens P. Vaitoška Rumšiškių (Kaišiadorių r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Skambus buvo mišrusis choras (60 dalyvių), kuris atlikdavo sudėtingesnes dainas, gražiai pasirodė 1979 mokyklų zoninėse varžybose. Mokytojas Rumšiškių liaudies buities muziejuje padėjo organizuoti etnografinių ir folklorinių ansamblių koncertus ir kitus renginius.

Nuo 1985 Vabalninko B. Sruogos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir Šukionių kaimo kultūros namų meno vadovas – vadovauja vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams. 1995 chorvedžiui suteikta vyresniojo muzikos mokytojo kvalifikacijos kategorija.

P. Vaitoška buvo Akmenės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, dirigavo Joniškio ir Biržų rajonų dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Povilas Tamošauskas** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. vasario 9 d. (84 metai)Sėleniai, Plungės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Jūratė |
| Vaikai | Rokas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros akademija |

**Povilas Tamošauskas** (g. 1939 m. vasario 9 d. Sėleniuose, Plungės rajonas) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1961 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, kūno kultūros dėstytojas, treneris. Habilituotas sociologijos mokslų daktaras.

Vilniaus Gedimino technikos universiteto (VGTU) kūno kultūros katedros docentas, 2001 m. Kūno kultūros katedros vedėjas, 2003–2012 m. Humanitarinio instituto direktorius, profesorius.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Vilniaus miesto skyriaus narys.

1997–2000 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Rektorių konferencijos kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas, VGTU senato narys, Verslo vadybos fakulteto tarybos narys, sporto mokslo tarybos narys, 2006–2017 m. VGTU mokslo žurnalo „Santalka" vyr. redaktorius.

Sutuoktinė Jūratė, vaikas Rokas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Povilas Tamošauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-09-17.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-01 iš Wayback Machine projekto.
**Didžioji PWN enciklopedija** (**Wielka encyklopedia PWN**) – visuotinė lenkiška enciklopedija, kurią išleido Lenkijos mokslų akademija. *Wielka encyklopedia PWN* šiuo metu yra didžiausia spausdintinė enciklopedija lenkų kalba.

Apimtis
-------

*Wielka encyklopedia* sudaro 30 tomų. Joje – 140 000 straipsnių (40 000 biografinių, 22 000 geografinių straipsnių), 15 000 ilustracijų, 700 žemėlapių. Iš viso spausdintinė versija sudaro apie 135 mln. (spaudos) ženklų.

Leidyba
-------

Vyriausiasis redaktorius – Janas Vojnovskis. Redakcijos sudėtyje – 100 asmenų. Enciklopediją kūrė apie 3 000 autorių bei recenzentų.

Istorija
--------

Po Rytų bloko valstybėse vyravusio socializmo žlugimo nutarta papildyti anksčiau leistą
*Wielka Encyklopedia Powszechna PWN* enciklopediją, pataisyti socialistine ideologija dvelkiančius straipsnius ir atnaujinti pasaulio žinias.

2001 pasirodė pirmasis tomas. XXXI papildantis tomas išleistas 2005 pabaigoje.

Nuorodos
--------

Wielkia encyklopedia PWN (PDF formatu)
| Palonas |
| --- |
|  Palonas (Palonėlė) ties Praščiūnais |
| **Ilgis** | ~17 km |
| **Ištakos** | Baisogalos miškas |
| **Žiotys** | Kiršinas |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Palonas** (*Palonėlė*) – upė Lietuvoje, Radviliškio rajone; Kiršino dešinysis intakas (Nevėžio baseinas). Prasideda Valatkonių kaimo apylinkėse, Baisogalos miške. Teka į šiaurės rytus, daugiausia dirbamais laukais. Įteka į Kiršiną (Sidabravo tvenkinį) 17,1 km nuo jo žiočių, ties Pakiršiniais.

Intakai – Imantų upelis, Vabalys (kairysis).

Beveik visa vaga, išskyrus patį žemupį, ištiesinta. Ties Valatkoniais slėnio šlaitai smarkiai kalvoti, artėjant link žemupio lėkštėja. Prie upės įsikūrę kaimai: Valatkoniai, Palonai, Dišliai, Vabaliai, Praščiūnai, Dargėnai.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *palios* – 'balos, šlapios pievos'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Palonas (upė), *Gamtos katalogas*
2. 1 2  Lietuvos valsčiai: Baisogala. Vilnius: Versmė, 2014.
3. ↑  LIETUVOS RESPUBLIKOS UPIŲ IR TVENKINIŲ KLASIFIKATORIUS
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vélez Sársfield**| **Plotas** | 2,4 km² |
| **Gyventojų sk.** | 35 963 |
| **Gyventojų tankumas** | 14 984 žm./km² |
| ***Komuna*** | C10 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Veles Sarsfildas** (isp. *Vélez Sársfield*) – kvartalas, esantis vakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Segurola, Juan Agustín García, Lope de Vega, Juan B. Justo, Corro, Medina, Juan Bautista Alberdi* ir *Mariano Acosta* gatvių. Kvartalas pavadintas argentiniečių teisininko Dalmacio Vélez Sársfield garbei. Vyrauja neaukšti namai, pastatyti daugiausia XX a. pr. Yra keletas nedidelių gamyklų. Nors kvartalo vardu yra pavadintas Vélez Sársfield futbolo klubas, iš tiesų jis žaidžia gretimame Linjerso kvartale. 

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dearly Devoted Dexter**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Jeff Lindsay |
| **Šalis** | JAV |
| **Žanras** | siaubo, kriminalinis romanas |
| **Serija** | Dexter Morgan |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Dearly Devoted Dexter |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Doubleday |
| **Išleista** | 2005 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 292 |
| **ISBN:** | 0385511248 |
| **ISBN-13:** | 9780385511247 |
| **OCLC:** | 654931564 |

**Dearly Devoted Dexter** – 2005 metais išleistas Jeff Lindsay kriminalinis/siaubo romanas, antrasis iš romanų apie sociopatą serijinį žudiką Deksterį Morganą serijos, pagal kurią sukurtas TV serialas.

Siužeto santrauka
-----------------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Tamsi figūra iš Seržanto Doukso praeities grįžta į Majamį ir pradeda medžioti buvusius Jungtinių Valstijų sausumos pajėgų agentus, su kuriais Douksas tarnavo pilietiniame Salvadoro kare. Žudikas naudojasi unikaliu kankinimo metodu, dėl kurio buvo pramintas *Dr. Danco*. Jis pagrobia kiekvieną auką, pripumpuoja jas raminamaisiais ir kelių dienų bėgyje pastoviai atima jų galūnes, genitalijas ir veido bruožus, prieš palikdamas juos stebėti savo šlykštų suluošinimą prieš atsargiai pastatytą veidrodį.

Tuo tarpu Deksteris, priverstas slopinti savo vis didėjantį norą žudyti dėl Seržanto Doukso įtarimų, sutelkia dėmesį ties galimo vaikų žudiko medžiokle. Tačiau greitai supranta, jog ir pats turės reikalų su paslaptinguoju *Dr. Danco*, kai paaiškėja, jog jo sesers Deboros naujas širdies draugas, detektyvas Kailas Čiatskis, taip pat yra kankintojo taikinių sąraše.

Per visą šį chaosą, Deksteris atsitiktinai susižada su drauge Rita, ir ima įtarti Ritos vaikus Astor ir Kodį taip pat turint polinkį į sociopatiją.

Istorijos pabaigoje Deksteris sužino, jog *Dr. Danco* nužudo savo aukas priversdamas juos žaisti žodžių žaidimą, panašų į kartuves. Kiekvienos aukos paprašoma atspėti žodį, sugalvotą paties *Danco*, kuris po kiekvieno neteisingo atsakymo amputuoja vieną aukos kūno dalį. Tačiau tai tėra papildomas žiaurumas, kadangi *Danco* paprastai būna išpjovęs aukos liežuvį, tad suprasti jos kalbą būna neįmanoma. Auka taip pat yra priversta stebėti savo galūnių nutraukimus veidrodyje, pakabintame virš jo „operacinio stalo".


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDeksteris |
| --- |
|  |
| Rašytojai | 
Jeff Lindsay (romanai) **·** Scott Buck **·** Daniel Cerone **·** Chip Johannessen **·** James Manos, Jr. **·** Clyde Phillips **·** Melissa Rosenberg |
|  |
| Romanai | 
*Darkly Dreaming Dexter* **·** *Dearly Devoted Dexter* **·** *Dexter in the Dark* **·** *Dexter by Design* **·** *Dexter is Delicious* **·** *Double Dexter* |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Naujojo Sibiro salos**De Longo salos** (rus. *Острова Де-Лонга*) – negyvenamas salynas, Naujojo Sibiro salyno rytinė dalis. Yra į šiaurės rytus nuo Naujojo Sibiro salos.

Penkios salos sudaro 228 km² ploto salyną. Žanetos sala (*о. Жаннетты*), Henrietos sala (*о. Генриетты*) Ir Beneto sala (*о. Беннетта*) atrastos 1881 m. „Žanetos" ekspedicijoje, vadovaujamoje leitenanto vado Džordžo W. DeLongo. Dalinai padengtos ledynais, yra kalvotų iškilimų. Henrietos sala buvo tyrinėjimo stočių vieta nuo 1937 iki 1963 m. Didžiausia ir aukščiausia (426 m) šio salyno sala – Beneto sala (75 km²).

Vilkickio (*о. Вилькицкого*) ir Žochovo salos (*о. Жохова*) atrastos atitinkamai: 1913 m. 1914 m. Jos išsidėsčiusios nedaug piečiau (apie 76°N), neapledėjusios, ir žemame lygyje.
| Putuo*普陀 = Pǔtuó* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika |
| **Miestas** | Šanchajus |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 289 000 |
| **Plotas** | 54,8 km² |
| **Tankumas** (2010) | 23 522 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | PutuoVikiteka |

**Putuo** (kin. 普陀, pinyin: *Pǔtuó*) – Šanchajaus rajonas, sudarantis vakarinę miesto branduolio dalį. Plotas 54,8 km², gyventojų 1,289 mln. (2010 m.).

Putuo, 2015 m.

Istorija
--------

Putuo rajonas įkurtas 1945 m. dabartinis pavadinimas suteiktas 1947 m. Tai senas istorinis industrinis rajonas, iki 1949 m. rajono teritoriją sudarė keletas kaimų su darbininkų klasei skirtais laikinais namais ir trobelėmis. Perpildyti būstai ir prastos gyvenimo sąlygos buvo dažna problema, tad antrojoje XX a. pusėje miesto valdžia ėmėsi reformų: gyvenamuosius namus darbininkams imta statyti šiauriau miesto centro, o centre ėmė dygti visuomeniniai pastatai (paštas, kultūros centrai, mokyklos, parduotuvės).

Nuo XX a. pab. rajoną imta versti komerciniu regionu.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. 1 2  "Putuo District". *Encyclopedia of Shanghai*. Shanghai Municipal Government. 2010.. Prieigos data 2013-03-06.
3. ↑  Chonglan Fu, Wenming Cao (2019). *An Urban History of China*. ISBN 978-981-13-8211-6


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠanchajaus rajonai |
| --- |
|  |
| 
Baošanas · Čangningas · Čingpu · Čongmingas · Dziadingas · Dzinganas · Dzinšanas · Fengsianas · Hongkou · Huangpu · Jangpu · Minhangas · Pudongas · Putuo · Songdziangas · Suhujus |

 |
| **Elijas Lionrotassuom. *Elias Lönnrot*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1802 m. balandžio 9 d.Samatis. Švedijos karalystė |
| Mirė | 1884 m. kovo 19 d. (81 metai)Samatis, Didžioji Suomijos kunigaikštystė, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | medikas, filologas, folkloristas |
|  |
| Alma mater | Abo karališkoji akademijaHelsinkio universitetas (1832) |

**Elijas Lionrotas** (suom. *Elias Lönnrot*, 1802 m. balandžio 9 d. Samatyje, Švedijos karalystėje – 1884 m. kovo 19 d. Samatyje, Didžiojoje Suomijos kunigaikštystėje, Rusijos imperijoje) – suomių gydytojas, filologas ir folkloro rinkėjas. Labiausiai žinomas kaip suomių–karelų tautinio epo „Kalevala" sudarytojas.

Biografija
----------

Gimė labai skurdžioje šeimoje. 1822 m. Abo (dabartinio Turku) karališkojoje akademijoje pradėjo studijuoti mediciną. Lygia greta su medicina domėjosi folkloru ir 1824 m. išvyko į pirmąją ekspediciją, kurioje užrašinėjo žodinę liaudies kūrybą. 1827 m. apgynė disertaciją „Viainiamioinenas, senovės suomių dievas". 1827 m. akademija sudegė, taigi buvo perkelta į Helsinkį. E. Lionrotas akademiją baigė 1832 m. ir įgijo medicinos daktaro laipsnį.

E. Lionrotas gavo gydytojo darbo vietą Kajanyje Suomijos rytuose, kur tuo metu siautė badas ir epidemijos. Ten jis išgyveno 21 m.

Jis tęsė ir folkloro rinkimo darbą, vyko į ekspedicijas. Kadangi vakarų Suomijoje senovinių dainų buvo išlikę mažai, jis keliavo po Kareliją, Laplandiją ir Kolos pusiasalį.

Grįsdamasis surinkta medžiaga E. Lionrotas sudarė epą „Kalevalą" (vadinamąją „senąją Kalevalą"), ji buvo išleista 1835 m.

1840 m. išleido liaudies dainų rinkinį „Kanteletara". 1842 m. išleido patarlių rinkinį *Sananlaskuja*, o 1844 m. – mįslių rinkinį. 

1849 m. išleista papildyta „Kalevalos" versija.

1853 E. Lionrotas buvo pakviestas į Helsinkio universitetą eiti suomių kalbos ir literatūros profesoriaus pareigas.
Jis darbavosi ir botanikos srityje, ir 1860 m. išleido veikalą „Suomijos flora".

1962 m. jis paliko profesoriaus darbą ir grįžo į gimtąjį Samatį.

Nuo 1866 iki 1880 m. E. Lionrotas prisidėjo prie švedų–suomių žodyno sudarymo. Daugybę suomių kalbos mokslinių terminų (ypač filologijos ir botanikos) sugalvojo būtent E. Lionrotas.

Išnašos
-------

1. ↑  Britannica.com Archyvuota kopija 2020-03-04 iš Wayback Machine projekto. Elias-Lonnrot, *Nuoroda tikrinta 2021-03-02*
**Lietuvių literatūros draugijos biblioteka** – biblioteka, veikusi 1879–1923 m. Tilžėje, priklausė Lietuvių literatūros draugijai.

Fondai
------

Pradžioje fondą sudarė knygos, kurias dovanojo Vokietijos ir kitų šalių mokslininkai, lituanistai, lietuvių kultūros veikėjai: Jonas Basanavičius, Jonas Juška, Eduardas Volteris ir kiti. Fondas buvo papildomas Lietuvių literatūros draugijos leidiniais rengiant mainus, perkant retus lituanistinius spaudinius, prenumeruojant periodiką. 1885 m. biblioteka turėjo – 400, 1893 m. – 980, 1923 m. – 1200 pavadinimų 2000 tomų knygų, šiek tiek rankraščių. Daugiausia buvo lingvistinės (25 %), istorinės (21 %) ir etnografinės (16 %), pagal kalbas – vokiečių (54 %) ir lietuvių (26 %) literatūros. Lietuviškos spaudos fondą sudarė – 300 pavadinimų knygos ir 24 pavadinimų periodiniai leidiniai, tarp jų retesnės: D. Kleino gramatikos santrauka vokiečių kalba (*Compendium Litvanico-Germanicum*, išleista 1654 m. Karaliaučiuje), F. V. Hako Lietuvių – vokiečių ir vokiečių – lietuvių kalbų žodynas (*Vocabvlarivm Litthvanico-Germanicvm, et Germanico-Litthvanicvm*, išleistas 1730 m. Halėje), K. G. Milkaus poema „Pilkainis" (manoma, išspausdinta 1810–1818 m. Karaliaučiuje).

1892 m. išleistas knygos formos spausdintas katalogas „Katalog der Bibliothek", jo 7 papildymai paskelbti Lietuvių literatūros draugijos mokslo darbuose „Mitteilungen der Litauischen Literarischen Gesellschaft". Biblioteką tvarkė Lietuvių literatūros draugijos valdybos nariai bibliotekininkai: P. Preibišas, Kristianas Barčas, R. Švedė, H. Kantelis, Otas Julius Šteinas, Aleksandras Kuršaitis, Jokūbas Stikliorius.

1925 m. Lietuvių literatūros draugiją uždarius, biblioteką perėmė Karaliaučiaus universitetas. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje rinkinys evakuotas į Poznanę, jį saugo Poznanės Adomo Mickevičiaus universitetas.

Literatūra
----------

* Domas Kaunas. Mažosios Lietuvos bibliotekos, Vilnius, 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *Lietuvių literatūros draugijos biblioteka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 173 psl.
Pirmasis numeris, 1904 m.
Vėlesnis laikraščio pavadinimo dizainas
**Lietuvių laikraštis** – literatūros, mokslo ir politikos savaitraštis, ėjęs 1904 m. gruodžio 1 d. – 1906 m. sausio 19 d. Sankt Peterburge, pirmasis legalus laikraštis lietuvių kalba Rusijoje, išėjęs po spaudos draudimo lotyniškais rašmenimis panaikinimo.

Istorija
--------

Leidimas spausdinti šį iliustruotą literatūros, mokslo ir politikos savaitraštį buvo gautas 1904 m. spalio 2 d. Laikraštį leido Antanas Smilga, remiamas Lietuvių ir žemaičių labdarybės draugijos ir Peterburgo dvasinės akademijos profesorių. Nuo 1905 m. liepos 29 d. turėjo savaitinį priedą „Lietuvių laikraščio lapelis". Nors dažnai įvardijamas kaip katalikiškos krypties, aiškių ideologinių nuostatų neturėjo. Tarp leidinio rėmėjų ir bendradarbių buvo daug dvasiškijos atstovų, tačiau tai nė kiek neįtakojo jo turinio.

Laikraštis iš pradžių buvo spausdinamas Goldbergo ir Vildbergo spaustuvėje Glazovos gatvėje, Peterburge. Redakcijos ir administracijos adresas *Jekaterinskij kanal* 10 (dab. - Gribojedovo kanalas). Nuo 1905 m. vasario 24 d. (kovo 9 d.), Nr. 12 jau nurodoma, jog laikraštį spausdino sava, ten pat įsikūrusi „Lietuvių laikraščio" spaustuvė. Dalis raidžių buvo nupirkta iš Goldbergo ir Vildbergo spaustuvės, o kita dalis – iš Lemano raidžių liejyklos. A. Smilga taip pat nupirko dvi dideles spausdinimo mašinas. Ten pat, Jekaterinskij kan. 10, buvo įsikūrusi ir A. Smilgos kanceliarinių reikmenų krautuvė, prekiavusi kanceliariniais rašalais, kopijavimo aparatais, popieriumi rašomosioms mašinėlėms ir kitokiam naudojimui, įvairia poligrafine bei kanceliarine technika, teikusi spausdinimo ir kopijavimo paslaugas. „Lietuvių laikraščio" priešlapyje nuolat buvo didelė šios krautuvės ir jos teikiamų paslaugų reklama. Prie redakcijos taip pat veikė knygų krautuvė, kurios reklama taip pat buvo spausdinama laikraštyje. Leidinį greitai nukonkuravo „Vilniaus žinios" ir kiti leidiniai, be to, Antanas Smilga nepaskaičiavo, jog skolos, pridarytos įsigyjant savo spaustuvę, dar ilgai negalės būti padengtos iš gaunamo pelno. Leidybai pritrūko laisvų pinigų ir laikraščio leidimą teko nutraukti, nors jo prenumeratorių buvo pakankamai, kad išsilaikyti.

Redakcija
---------

Atsakingieji redaktoriai A. Smilga ir K. Narutavičius, faktiškai nuo 1905 m. redagavo Karolis Račkauskas-Vairas. Korektoriumi dirbo studentas Antanas Purėnas. Bendradarbiavo Jonas Basanavičius, Peliksas Bugailiškis, Liudas Gira, Jonas Krikščiūnas-Jovaras, Sofija Kymantaitė, Martynas Yčas, Maironis, Juozas Tumas-Vaižgantas ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvių laikraštis". Kauno apskrities viešoji biblioteka
2. ↑  *Lietuvių laikraštis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 172 psl.
**Lietuvių kalbos žodynas** (**LKŽ**) – didžiausias lietuvių kalbos žodynas. Jo apimtis – 20 tomų. Žodyne pateikiama senoji ir dabartinė lietuvių kalbos leksika. Žodžiai iliustruojami raštų nuo 1547 m. iki 2001 m. (religinės, mokslinės, grožinės, publicistinės literatūros) ir tarmių sakiniais.

Žodyno apimtis: apie 22 000 puslapių, 0,5 mln. leksikografinių straipsnių. Žodynas parengtas naudojantis 4,5 mln. vienetų kartoteka. Tai vienas didžiausių leksikografinių darbų pasaulyje.

Istorija
--------

Lietuvių kalbos žodynas
Žodyno pradininkas – Kazimieras Būga, rinkęs medžiagą nuo 1902 m. iš viso sudaręs kortelių su 617 000 žodžių ir 1924 m. išleidęs pirmąjį sąsiuvinį.

Po K. Būgos mirties 1930 m. LR Švietimo ministerija įpareigojo prof. Juozą Balčikonį tęsti šį darbą. 1941 m. jo vadovaujama grupė išleido pirmąjį tomą (A-B). Antrasis tomas išleistas 1947 m. po karo. Tuo metu žodynas susilaukė ideologinių priekaištų – žodyne esą per daug religinės, „buržuazinės" leksikos ir per mažai sovietinės. Pirmieji du tomai buvo konfiskuojami, slepiami spec. archyvuose ir tapo bibliografinėmis retenybėmis.

Trečias tomas, išleistas 1956 m. jau atitiko ideologinius reikalavimus (pavyzdžių iš sovietinės literatūros, tik po jų buvo galima rašyti sakinius iš tarmių, senųjų raštų, tautosakos ir pan.). Toliau leidyba vyko sklandžiau, nuo 1956 m. LKŽ tomai buvo publikuojami kas 3–4–5 metai, o pirmieji tomai buvo papildyti ir išleisti iš naujo. Dėl politinio tabu vengta krikščioniškos ir pagoniškos terminijos. Vengta ir seksualinių sąvokų, pvz. *mylėtis* reiškia 'vaišinti, draugauti' ir t. t. bet LKŽ neteikia reikšmės 'lytiškai sueiti'. LKŽ rengimas buvo tęsiamas LMA Lietuvių kalbos ir literatūros institute.

Nuo 1990 m. suskaidžius institutą, LKŽ rengimu užsiima Lietuvių kalbos institutas. 1999–2002 m. LKŽ I–XVI tomų tekstai perkelti į skaitmeninę terpę, o nuo XVII tomo LKŽ leidybai imtos naudoti kompiuterinės technologijos. 2005 m. parengta internetinė LKŽ versija.

Literatūra
----------

* Lietuvių kalbos žodynas. I–XX.
* Dvidešimt lietuvių kalbos žodyno tomų. – ISBN 9986-668-39-5

Nuorodos
--------

* LKŽ oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvių konservatorių partija**, *LKP* – Mažosios Lietuvos politinė partija, veikusi 1892–1918 m.

Istorija
--------

Įkurta 1892 m. Tilžėje iš Vokietijos konservatorių partijos pasitraukusių Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjų. Veikė Tilžės – Lankos, Šilutės, Klaipėdos ir Ragainės – Pilkalnio apskričių skyriai. Tarmiškai oficialiai buvo vadinama *Lietuviška konservatyvų skyrimo draugysta*.

Svarbiausias partijos tikslas buvo rinkti savo atstovus į Vokietijos Reichstagą ir Prūsijos landtagą ir ten ginti lietuvių ekonominius bei kultūrinius interesus. Reikalavo viešame gyvenime leisti vartoti lietuvių kalbą, ja mokyti tikybos pamokose ir pradinėse mokyklose. LKP peticijas kaizeriui ir ministrams pasirašydavo 15–30 tūkst. lietuvių.

Reichstage 1898–1901 m. atstovavo Jonas Smalakys, 1901–1918 m. F. M. Mačiulis, Landtage 1903–1918 m. Vilius Gaigalaitis.

Kiti žymesni veikėjai: Dovas Zaunius, Martynas Jankus, Kristupas Voska, Domas Peteraitis.

LKP veikla nutrūko 1918 m. lapkričio mėn. po revoliucijos Vokietijoje.
**Ramutis Karmalavičius** (g. 1952 m. gegužės 17 d. Jiezne) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1978 m. Vilniaus universiteto Kauno vakariniame fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1987 m. filologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1981 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas) mokslo darbuotojas. 1993–1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1998–2001 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto lietuvių filologijos katedros vedėjas, nuo 1993 m. docentas. 1999 m. įkūrė žurnalą „Respectus philologicus", iki 2001 m. jo redaktorius.

Bibliografija
-------------

* Zigmas Kuzmickis, su Terese Bukauskiene, 1991 m.
* Sofija Čiurlionienė-Kymantaitė, 1992 m.
* Kūrybos ontogenezės pajauta XIX a. pabaigos lietuvių raštijoje: Problemos ekspozė, 2000 m.
* Naujovėms gimstant: Lietuvių literatūra XIX–XX amžių sandūroje, 2000 m.
* Žvilgsnis į „Žvilgsnius". 1946–1948, 2004 m.

Parengė S. Kymantaitės-Čiurlionienės „Raštus" (5 t. 1986–1999 m.), E. Steponaičio poezijos „Rinktinę" (1988 m.), Z. Kuzmickio kūrybos rinktinę „Tikėjęs gimtuoju žodžiu" (1991 m.), fotografuotinį žurnalo „Literatūros lankai" leidimą (1998 m.), mokslinės konfunkcijos pranešimų rinkinį „Ignas Šeinius: prozininkas, dramaturgas, politikas" (2001 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elena Baliulytė. *Ramutis Karmalavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. - 454 psl.
| Grandė |
| --- |
| Grandė Bareirase Grandė Bareirase |
| **Ilgis** | 470 km |
| **Baseino plotas** | 75 000 km² |
| **Ištakos** | Espigaun Mestrė |
| **Žiotys** | San Fransiskas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Grandė |

**Grandė** (port. *Rio Grande* 'didžioji upė') – upė Brazilijoje, Bahijos valstijoje; kairysis San Fransisko intakas. Prasideda Espigaun Mestrės masyve, Brazilijos plokščiakalnyje, 760 m aukštyje, Gojaso valstijos paribyje. Teka rytų, šiaurės rytų kryptimi plokščiakalniu. Įteka į San Fransiską ties Baros miestu.

Didžiausi intakai: Porkosas, San Deziderijas (dešinieji), Ondasas, Brankas, Pretas (kairieji).

Upė ištvinsta liūčių metu, sausrymečiu smarkiai nusenka. Miestai prie Grandės – Bareirasas, Bara.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Bahia
3. ↑  Mapa Multimodal Bahia, DNIT, 2013.
GusGus
**GusGus** yra techno muzikos grupė iš Reikjaviko, Islandijos. Grupė susikūrė 1995 metais. Dabartiniai grupės nariai yra šie: *President Bongo*, *Buckmaster de la Cruz*, *Biggi Veira* ir *Earth*. Šiuo metu *GusGus* dirba jau prie šeštojo studijos albumo, kuris vadinsis *Forever*.

Istorija
--------

Pradžioje susikūrę kaip aktorių kolektyvas, *GusGus* tapo įžymūs dėl savo elektroninės muzikos. Grupės sudėtis dažnai keitėsi, joje buvo (arba vis dar yra) *Birgir Þórarinsson* (arba *Biggi Veira*), *Daníel Ágúst Haraldsson*, *Magnús Jónsson*, *Sigurður Kjartansson*, *Stefán Árni Þorgeirsson*, *Hafdís Huld Hákonardóttir*, Emilíana Torrini, *Urður Hákonardóttir* (arba *Earth*), *Magnús Guðmundsson* (arba *Herb Legowitz* / *Buckmaster DeLaCruz*), *Stephan Stephensen* (arba *Alfred More* / *President Bongo*) ir *Baldur Stefánsson*.

Grupėje įvyko keletas pasikeitimų, ir dabar jos sudėtyje yra keturi nariai: *President Bongo*, *Buckmaster De La Cruz*, *Earth* and *Biggi Veira*. Iš *GusGus* atsiskyrusi filmų kūrėjų komanda įkūrė prodiuserių kompaniją *„Celebrator"* (taip pat žinoma kaip *„Arni & Kinski"*). Ši kompanija yra sukūrusi keletą žymių reklamų ir filmų. Kai kurie buvę nariai, pvz. *Hafdís Huld*, *Blake* (*Magnús Jónsson*) ar *Daníel Ágúst*, pradėjo savo solo karjeras. Žymiausia solistė, buvusi GusGus sudėtyje – Emilíana Torrini, sukūrusi dainą, kuri buvo panaudota filmo „Žiedų valdovas: Dvi tvirtovės" garso takelyje.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Gusgus* (1995)
* *Polydistortion* (1997)
* *This Is Normal* (1999)
* *Gus Gus vs. T-World* (2000)
* *Attention* (2002)
* *Forever* (2007)
* *24/7* (2009)
* *Arabian Horse* (2011)
* *Mexico* (2014)
* *Lies Are more flexible* (2018)

### Singlai

* *Polyesterday* (1996)
* *Believe* (1997)
* *Standard Stuff For Drama* (1997)
* *Ladyshave* (1999)
* *V.I.P.* (1999)
* *Dance You Down* (2002)
* *Desire* (2002)
* *David* (2003)
* *Call Of The Wild* (2003)
* *Lust / Porn* (2005)
* *Need In Me* (2005)
* *Forever Sampler* (2006)

Nuorodos
--------

* GusGus tinklalapis
* Polynet: GusGus Archyvuota kopija 2005-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* GusGus Diskografija Archyvuota kopija 2008-06-13 iš Wayback Machine projekto.
* GusGus Myspace tinklalapyje
* GusGus svetainėje Last.fm
| Gusis Chrustalnas*Гусь-Хрустальный* |
| --- |
|        |
| *Krištolo muziejus (buv. Šv. Jurgio soboras)* |
|  |
| 

Gusis ChrustalnasGusis Chrustalnas

55°37′00″ š. pl. 40°39′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61667°š. pl. 40.65000°r. ilg.﻿ / 55.61667; 40.65000﻿ (Gusis Chrustalnas)Koordinatės: 55°37′00″ š. pl. 40°39′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61667°š. pl. 40.65000°r. ilg.﻿ / 55.61667; 40.65000﻿ (Gusis Chrustalnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Vladimiro sritis Vladimiro sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1756 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 55 421  |
| **Plotas** | 43 km² |
| **Tankumas** (2017) | 1 289 žm./km² |
| **Altitudė** | 125 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gusis Chrustalnas |

**Gusis Chrustalnas** (rus. *Гусь-Хрустальный*) – miestas Rusijoje, Vladimiro srityje, Meščeros žemumoje, prie Gusio upės, 51 km į pietus nuo Vladimiro. Rajono centras (į jo sudėtį nepatenka). Praeina geležinkelis ir plentas Vladimiras–Riazanė. Svarbus stiklo ir krištolo pramonės centras. Taip pat – maisto, statybinių medžiagų pramonė. Veikia technologijų, stiklo kolegijos, krištolo (buvusiame Šv. Jurgio sobore), istorijos ir meno muziejai. Miestas patenka į „Rusijos aukso žiedą" (vadinamąjį „mažąjį jo žiedą").

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1756 m. pastačius krištolo gamyklą. Pagal gamyklos savininkus gyvenvietė vadinta Malcovų Gusiu (*Гусь-Мальцевский*). XIX a. buvo vienas svarbiausių krištolo gamybos centrų Rusijoje. 1926 m. pervadinta į Gusį Chrustalną („krištolinis Gusis" [pagal upę], nors galima versti ir kaip „krištolinė žąsis"). 1931 m. Gusio Chrustalno miesto tipo gyvenvietė tapo miestu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 126
| **Gustav Petrat** |
| --- |
|  |
| Gustavas Petratas prieš įvykdant mirties bausmę |
| Gimė | 1924 m. lapkričio 12 d.Virbalis, Lietuva |
| Mirė | 1948 m. lapkričio 19 d. (24 metai)Landsbergas prie Lecho, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | SS rotenfiureris, Mauthauzeno koncentracijos stovyklos prižiūrėtojas. |

**Gustavas Petratis** (vok. *Gustav Petrat*) (1924 m. lapkričio 12 d. Virbalyje, Lietuvoje – 1948 m. lapkričio 19 d. Landsberge prie Lecho, Vakarų Vokietija) – lietuvių kilmės SS rotenfiureris, Mauthauzeno koncentracijos stovyklos prižiūrėtojas.

Biografija
----------

Gimė 1924 m. lapkričio 12 d. Virbalyje. Nuo 1943 m. gruodžio iki 1944 m. gegužės priklausė Waffen-SS ir kovojo Rytų fronte. Po sužeidimų patirtų fronte, 1944 m. gegužę išsiųstas dirbti į Mauthauzeno koncentracijos stovyklą, kur dirbo stovyklos apsauginiu. Pasižymėjo brutaliu elgesiu su kaliniais, stovyklos evakuacijos metu nušovė kelis kalinius. 1945 m. gegužės 10 d. Linco mieste buvo suimtas amerikiečių.

1947 m. rugpjūčio mėnesį užbaigus nagrinėti Mauthauzeno koncentracijos stovykloje įvykdytus nusikaltimus, kartu su kitais stovyklos prižiūrėtojais nuteistas mirties bausme. Teismo posėdžio metu Petratis tvirtino, kad amerikiečių tardytojai, vykstant tardymams jį mušė ir kankino, o per apklausą tvirtino esąs lietuvis ir beveik nemokantis vokiškai. 1948 m. lapkričio 19 d. buvo pakartas Landsbergo prie Lecho kalėjime.

Nuorodos
--------

* Mauthauzeno stovyklos prižiūrėtojų byla (angl.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dachau Trials: Gustav Petrat – Accusations of Torture
2. ↑  Dachau Trials: Gustav Petrat – Accusations of Torture