recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Petruso Christaus „Jaunos merginos portretas" (apie 1470, Berlyno paveikslų galerija)
**Petrusas Christus** (Kristus, ol. **Petrus Christus**, apie 1410-20 – 1475-76 m.) – flamandų ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkas. 

Tik apie 30 darbų jam yra priskiriami, 9 iš jų pasirašyti. Tikriausiai garsiausias iš jų - „Jaunos merginos portretas" (dešinėje).

Biografija
----------

Beveik nieko tikro nežinoma apie Petruso gyvenimą. Jis gimė *Baarle* miestelyje netoli Antverpeno 1410-20 m. Apie jo jaunystės mokslus nežinoma nieko, spėjama, kad jis galėjo mokytis Jano van Eiko dirbtuvėse ar bent pas kurį nors Van Eiko pasekėją. 1444 m. Petrusas įsigijo Briugės miesto pilietybę ir pradėjo vadovauti Van Eiko dirbtuvėms (Van Eikas mirė 1441 m.). Manoma, kad jei Petrusas būtų buvęs Van Eiko mokinys, jis Briugės pilietybę būtų gavęs automatiškai.

Kaip ten bebūtų, iš visų reikšmingų to meto Nyderlandų tapytojų Petrusas Christus išsiskyrė kaip nuosekliausias Jano van Eiko pasekėjas, tačiau laikui bėgant įvairios įtakos jo kūryboje pradėjo persipinti. Vėlesniuose darbuose pasireiškė Rogiro van der Veideno, Robero Kampeno ir Dirko Bautso įtakos. 1457-63 m. Petrusas Christus greičiausiai lankėsi Italijoje, bent jau Milano mieste, ir yra kronikose minimas Pieras iš Briugės. Atitinkamai tuo metu Milane lankėsi Antonelas da Mesina (minimas kaip Sicilietis Antonelas). Gali būti, kad abu menininkai buvo susitikę. Šitaip italų renesanso įtaka persidavė Nyderlandų dailininkams. Petrusui Christui priklauso pirmasis Nyderlandų meno paveikslas „Madona su Kūdikiu soste" (apie 1460), kuriame taisyklingai panaudoti linijinės perspektyvos dėsniai, tuo metu ištobulinti Italijoje. Taip pat Petrusas galėjo lankytis Genujoje ir Venecijoje. Atitinkamai Antonelas da Mesina ir Džovanis Belinis galėjo iš jo perimti aliejinės tapybos techniką.

1462 m. Petrusas su žmona Gaudicine įstojo į religinę labdaros ir paramos organizaciją Briugėje, kuriai greičiausiai skyrė paveikslą „Išdžiuvusiojo medžio Madona" (iki 1473, nuo bendrijos pavadinimo). Petrusas Christus mirė apie 1475-76 m. Briugėje, palaidotas Šv. Marijos bažnyčioje. Jo paveikslams dažnai prikišama, kad žmonės juose atrodo tarsi lėlės.

Darbų galerija
--------------

* „Madona su Kūdikiu" (apie 1445, Szépművészeti muziejus, Budapeštas)
* „Kartuziečio portretas" (apie 1446, Metropoliteno meno muziejus, Niujorkas)
* „Šv. naktis" (apie 1445-60, Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)
* „Madona su Kūdikiu" (apie 1460−67, Nelsono-Atkinso muziejus, Kanzas Sitis)
* „Šv. naktis" (apie 1452, Groeninge muziejus, Briugė)
* „Madona su Kūdikiu soste" (apie 1458, Štedelio meno institutas, Frankfurtas prie Maino)
* „Išdžiuvusiojo medžio Madona" (iki 1473, Tiseno-Bornemiso muziejus, Madridas)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Petrus Christus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* khanacademy.org
* Petrus Christus Olga's Gallery tinklalapyje
* Petrus Christus WGA tinklalapyje
* Petrus Christus - flamandų primityvistas
Clifford Chance būstinė Londone - dangoraižyje *10 Upper Bank Street*
**Clifford Chance LLP** – tarptautinė teisinių paslaugų įmonė, vienijanti 3 800 advokatų. „Clifford Chance" turi ofisus 30 svarbiausių pasaulio finansų bei verslo centruose, 21 šalyje. Ji priklauso Magiškajam Ratui ir yra įsikūrusi Londone. „Clifford Chance" bendrovė yra viena iš didžiausių teisinių paslaugų įmonių pasaulyje pagal advokatų skaičių ir pajamų srautus. 2009-10 m. jos metinės įplaukos siekė £1,197 mlrd. svarų, o kiekvienam įmonės partneriui tenkantis pelnas buvo £933 000 svarų.

Ištakos
-------

„Clifford Chance" buvo įkurta 1987 m. Anglijoje, kai susijungė advokatų kontoros „Coward Chance" ir „Clifford Turner". Nors ir abi pastarosios bendrovės nebuvo pirmaujančios teisinių paslaugų įmonės Londone, tačiau jų susiliejimas pakeitė teisės paslaugų kraštovaizdį bei advokatų kontorų formą Londone ir visame pasaulyje. Jas užplūdusi susijungimų banga užliejo ir kitas teisinių paslaugų bendroves. „Clifford Chance" pirmoji pradėjo teikti aukšto lygio teisines paslaugas pasauliniu mastu. Vėliau ši bendrovė sparčiai plėtėsi Europoje bei Azijoje ir per dešimtmetį sugebėjo dvigubai išaugti. „Clifford Chance" įžengė į JAV rinka 1992 m. Ji buvo pirmoji ne JAV bendrovė pradėjusi teikti teisines paslaugas JAV.

Veiklos sritys
--------------

„Clifford Chance" veiklos sritys:

* Bankininkystė ir kapitalo rinkos;
* Įmonių teisė;
* Nekilnojamasis turtas;
* Mokesčių teisė;
* Ginčų sprendimas.

Išnašos
-------

1. ↑  Clifford Chance to axe up to 80 London lawyers
2. ↑  „The Global 100: Most Revenue 2009". American Lawyer. Nuoroda tikrinta 13 August 2010.
3. ↑  Clifford Chance Is Top U.K. Law Firm as Revenue Falls
4. ↑  Fennel, Edward (30 January 2007). „Driving ambition of mega CC - Why the merger of Coward Chance and Clifford Turner changed the way City firms work". *The Times* (London: News Corporation). Nuoroda tikrinta 2007-11-18.
5. ↑  Dillon, Karen (May 1993), "The British Empire Strikes Back", *American Lawyer*: 52–56

Nuorodos
--------

* Oficialus *Clifford Chance LLP* tinklalapis
Mappa mundi tipai
**Mappa mundi** – pasaulio žemėlapiai viduramžiais sukurti europiečių.  Viduramžių lotynų kalba *mappa* – audinys, o *mundi* – pasaulis. Vienas seniausių išlikusių *mappa mundi* yra VII a. sukurtas Albi žemėlapis. Jo turinys paprastas – pasaulis vaizduojamas kaip stačiakampis ir supamas vandenyno. Tačiau vėliau *mappa mundi* darėsi vis fantastiškesnio stiliaus.

*Mappa mundi* dydžiai labai skiriasi – nuo 2,5 cm iki 3,5 m. Dauguma jų visai nedideli, kaip knygų iliustracijos, tačiau yra ir labai didelių. Prie visų *mappa mundi* buvo pridėti komentarai ir paaiškinimai. 

Šie  viduramžių žemėlapiai buvo kuriami dėl skirtingų priežasčių – valdovai juos laikė savo valdžios, protingumo, įtakos įrodymu, o dvasininkai naudojo mokydami tikinčiuosius. Jie nebuvo naudojami navigacijai. Daugelis  viduramžių žemėlapių buvo kurti kaip iliustracijos rankraščiams, ne tik geografiniams veikalams , bet ir bažnytiniams leidiniams, kronikoms, moksliniams traktatams.

Tipai
-----

Išlikę *mappa mundi* skirstomi į kelias skirtingas kategorijas:

* **3 dalių T - O žemėlapiai**. Šiai kategorijai priklauso dauguma *mappa mundi*. T - O žemėlapiais vadinami todėl, kad yra panašūs į apskritimą įbrėžtą T raidę.
* **4 dalių žemėlapiai** arba **Beato žemėlapiai**.
* **Kompleksiniai žemėlapiai**. Tai plačiausiai žinomi *mappa mundi*. Daugiausiai naudoti kaip modifikuoti T - O, tačiau yra gerokai detalesni.
* **Zoniniai žemėlapiai**. Juose pasaulis padalintas į 3 negyvenamas zonas – įšalo plotus abiejuose poliuose ir karštą teritoriją ties pusiauju. Tarp jų pavaizduotos gyvenamos žemės.

Reikšmė dabar
-------------

Analizuojant *mappa mundi* kartu su kitais veiksniais, matoma kaip viduramžių mintys keitė žemėlapius ir kaip jie patys formavo viduramžių europiečių pasaulio supratimą.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mappa mundi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jeremy Harwood. Pasaulis žemėlapiuose. 100 žemėlapių, pakeitusių pasaulį. Vilnius: Mūsų knyga, 2008. 192 p. iliustr. žml. ISBN 978-9955-14-257-7.
*Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°41′20.26″ š. pl. 24°59′27.28″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6889611°š. pl. 24.9909111°r. ilg.﻿ / 55.6889611; 24.9909111

|  Viešintų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Viešintos |
| **Adresas** | Klevų g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1906 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Viešintų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Viešintų miestelyje, prie kelio  **175**  Pagojė–Sedeikiai–Viešintos–Nociūnai .

Istorija
--------

Viešintų bažnyčiai 1787 m. dovanoti 6 valakai žemės. 1794 m. pastačius kleboniją įsteigta parapija. Nors 1796 m. vizitacijoje teigiama, kad bažnyčia statyta 1790 m. tačiau, matyt, buvo suremontuota tik sena koplyčia. 1818 m. Kupiškio dekanas uždarė apgriuvusią bažnyčią.

Bažnyčios galinis fasadas
1820 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1872 m. – klebonija (vietoj sudegusios). 1879 m. valdžia leido statyti naują mūrinę varpinę, o bažnyčiai pristatyti zakristiją ir sandėliuką. Lietuviškos spaudos draudimo laikais klebonas Bronius Šlamas platino draudžiamą literatūrą.

Klebono Jurgio Rupkos rūpesčiu 1902–1906 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (architektas Nikolajus Andrejevas). J. Korsako, Viešintose klebonavusio 1908–1925 m. iniciatyva įrengti 20 registrų vargonai. 1921 m. rugsėjo 2 d. bažnyčią konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. 1926 m. varpinė pertvarkyta į koplyčią.

Petro Liepos (1896–1953), Viešintose klebonavusio 1936–1945 m. rūpesčiu 1940 m. išdažytas bažnyčios vidus. P. Liepa 1945 m. rudenį areštuotas, žuvo Karagandos lageryje.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų. Bažnyčios bokštas 55 m aukščio. Šventoriaus tvora akmenų mūro (XIX a. pab.). Jame palaidotas Viešintų klebonas Povilas Paškevičius (1892–1981).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viešintų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2008-04-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Cliff Burton |
| Pilnas vardas | Clifford Lee Burton |
| Gimė | 1962 m. vasario 10 d. |
| Kilmė |  JAV |
| Mirė | 1986 m. rugsėjo 27 d. (24 metai) |
| Žanrai | Thrash metal, speed metal, heavy metal |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Veikla | Muzikantas |
| Instrumentai | Bosinė gitara |
| Aktyvumo metai | 1979-1986 |
| Įrašų kompanija | Megaforce, Elektra |
| Susijusi veikla | „Metallica", „Agents of Misfortune", „EZ-Street", „Trauma" |
| Svetainė | Oficialus Metallica puslapis |

**Clifford Lee Burton** (1962 m. vasario 10 d. Castro Slėnyje, Kalifornijoje – 1986 m. rugsėjo 27 d. Švedijoje) – buvęs Thrash metal grupės „Metallica" bosistas, dainų autorius.

Šis bosistas, kitaip nei kiti, bosine gitara naudojo *distortion* efektus, taip pat turėjo savitą grojimo stilių, kuriuo 1982 m. susižavėjo dar neseniai susikūrusi *thrash metal* grupė „Metallica". Cliff’as sutiko gastroliuoti su „Metallica", o vėliau ir prisijungė prie grupės, bet su viena sąlyga – grupė iš Los Andželo persikels į San Franciską. Kadangi ir kitiems „Metallica" nariams nepatiko tai, kaip su jais elgėsi Los Andžele, jie persikraustė į San Franciską, kad suvienytų jėgas su C. Burton.

„Metallica" su Cliff įrašė 3 studijinius albumus: „Kill 'em All", „Ride The Lightning" ir „Master of Puppets". Šis muzikantas taip pat pasižymėjo nesustabdomu galvos kratymu per koncertus.

Mirtis
------

Paminklas Cliffi Burton atminti netoli avarijos vietos.
Paskutinis bosisto pasirodymas su grupe įvyko 1986 m. rugsėjo 26 d. Stokholme. Kitą dieną po šio koncerto bosistas žuvo autobuso avarijoje.

Jo vietą „Metallica" grupėje užėmė Jason Newsted.

2006 m. lapkričio 3 d. netoli avarijos vietos buvo atidengtas atminimo paminklas.

2009 m. balandžio 4 d. Cliff pateko į Rokenrolo šlovės muziejų kartu su „Metallica".

Diskografija
------------

Studijiniai albumai
* *Kill 'em All* (Liepos 25, 1983)
* *Ride the Lightning* (Liepos 30, 1984)
* *Master of Puppets* (Kovo 3, 1986)

Demonstraciniai albumai
* *Megaforce* (Sausio 10, 1983)

Papildomi
* *Metal Massacre Vol. II* Su grupe „Trauma"

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Metallica: 12 things you might not know about Cliff Burton*. Kerrang. Nuoroda tikrinta 2023-04-24.
2. 1 2  *Cliff Burton: the life and death of the ultimate metalhead*. Loudersound.com. Nuoroda tikrinta 2023-04-24.
3. ↑  metal-george’s Cliff Burton Page Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto. Tikrinta 2007-04-26.
| **Clemente Merlo** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1879 m. gegužės 2 d.Neapolis, Italijos karalystė |
| Mirė | 1960 m. sausio 13 d. (80 metų)Milanas, Italija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Pavijos universitetas |

**Klementė Merlo** (it. *Clemente Merlo*, 1879 m. gegužės 2 d. Neapolis, Italijos karalystė – 1960 m. sausio 13 d. Milanas, Italija) – italų kalbininkas, romanistas ir dialektologas.

Biografija
----------

K. Merlo buvo kalbininko P. Merlo, mirusio 1888 m. sūnus. K. Merlo studijavo Pavijos universitete pas K. Salvionį. Nuo 1908 m. dėstė Pizos universitete.

Nuo 1920 m. vavovavo „Šveicarijos italų tarmių žodyno" (it. *Vocabolario dei dialetti della Svizzera italiana*) sudarymui.

K. Merlo 1924 m. įkūrė žurnalą „L’Italia dialettale. Rivista di dialettologia italiana" („Italijos tarmės. Italų dialektologijos žurnalas") ir iki mirties buvo jo redaktorius. Nuo 1923 m. buvo Italijos nacionalinės kalbos akademijos (it. *Accademia della Crusca*) narys, o nuo 1938 m. – Prūsijos karališkosios mokslų akademijos narys korespondentas.

Išnašos
-------

1. ↑   Mario Frasa: Silvio Sganzini. In: Historisches Lexikon der Schweiz. 2013-09-04, *Nuoroda tikrinta 2020-10-01*
2. ↑  Mitgliederkatalog der Crusca, *Nuoroda tikrita 2021-10-01*

Bibliografija
-------------

* K. Merlo bibliografija
| **Pranas Stankevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. gruodžio 6 d.Apidemio k. Kaišiadorių raj. |
| Mirė | 1996 m. rugsėjo 2 d. (67 metai)Vilnius |
| Tėvai | Jonas StankevičiusAnelė Vaškevičiūtė - Stankevičienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Bernadeta Lukošiūtė |
| Vaikai | Saulius Stankevičius, Normantas Stankevičius |
|  |
| Veikla | aktorius, radijo diktorius, koncertų vedėjas |
|  |
| Alma mater | Valstybės teatro dramos studija |
| Žinomas (-a) už | Lietuvos radijo diktorius, TV serialo „Petraičių šeimoje" personažas |

**Pranas Stankevičius** (1928 m. gruodžio 6 d. Apidemio k. Kaišiadorių raj. – 1996 m. rugsėjo 2 d. Vilniuje) – aktorius, Lietuvos radijo diktorius, koncertų vedėjas.

Biografija
----------

Pranas Stankevičius gimė keliaujančio amatininko siuvėjo Jono Stankevičiaus (1903–1995) ir namų šeimininkės Anelės Vaškevičiūtės-Stankevičienės (1900–1955) šeimoje.

1946 m. baigęs Kruonio progimnaziją, išvyko mokytis į Vilnių. 1947 m. moraliai ir materialiai padedant tuometiniam Valstybės teatro vyriausiajam režisieriui ir teatro direktoriui Borisui Dauguviečiui, buvo priimtas į dramos teatro studiją, kurią baigė 1950 m.

1950 m. buvo paskirtas į Klaipėdos dramos teatrą. 1951 m. – Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorius. Ir Klaipėdoje, ir Kaune dar dirbo sričių radijo komitetuose radijo pranešėju. 1955 m. – Šiaulių dramos teatro aktorius.

Nuo 1956 m. dirbo Vilniuje. Vaidino televizijos spektakliuose, pramoginėse laidose, vedė koncertus. Apie 40 metų išdirbo Lietuvos radijo diktoriumi.

Kūryba
------

P. Stankevičius labiausiai prisimenamas iš įsimintinų vaidmenų, sukurtų radijo ir televizijos spektakliuose. Vieni ryškiausių – režisierės Galinos Dauguvietytės serialuose: dėdė Pranas „Petraičių šeimoje" (1964–1972), profesorius Baltijos televizijos seriale „Mudu abudu ir kiti" (1993–1997 m.).

Buvo daugiau kaip tūkstančio koncertų vedėjas. Po Lietuvą daugiausiai važinėjo pristatydamas Jurgio Gaižausko kapelą, „Armonikos", „Seklyčios", „Sodžiaus", „Džentelmenų" ir kitų populiarių ansamblių bei atskirų atlikėjų koncertus.

Nedidelį vaidmenį atliko lietuviškame kino filme „Tas prakeiktas nuolankumas" (1970 m. rež. Algirdas Dausa). Žymesni vaidmenys teatre:

* 1950 m. II vienuolis – S. Zelnerio ir S. Dimanto „Kurpaitėje", rež. Kazys Juršys (Klaipėdos muzikinės dramos teatras).
* 1951 m. Daktaras Harry Trenčas – Bernardo Šo „Londono lindynės", rež. Kazys Juršys (Klaipėdos muzikinės dramos teatras).
* 1952 m. Karininkas – K. Simonovo „Vaikinas iš mūsų miesto", rež. I. M. Liozinas (Kauno jaunojo žiūrovo teatras).
* 1953 m. Licho – mokytojas – V. Kaverino „Du kapitonai", rež. Henrikas Vancevičius (Kauno jaunojo žiūrovo teatras).
* 1953 m. Josifas Karlovičius – V. Katajevo „Baltuoja burė vieniša", rež. Vladas Limantas (Kauno jaunojo žiūrovo teatras).
* 1955 m. Ąžuolas ir žalčių karaliaus pasiuntinys - „Eglė žalčių karalienė", rež. J. Šeinas (Šiaulių dramos teatras).

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Jonas Laurinavičius, „*Kaišiadorių krašto žmonės: 100 biografijų*", 212–213 p. Kaišiadorių muziejus, 2002: iliustr. – ISBN 9986-646-20-0
| ***Andalūzijos šuo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un Chien Andalou |
| Režisierius | Luis Buñuel |
| Prodiuseris (-iai) | Luis Buñuel |
| Scenaristas (-ai) | Luis Buñuel, Salvador Dalí |
| Vaidina | Pierre BatcheffSimone MareuilLuis BuñuelSalvador DalíJaime Miravilles |
| Metai | 1929 |
| Trukmė | 16 min. |
| Kalba | nebylus; titrai prancūziški |
| **IMDb įrašas** |

**Andalūzijos šuo** (pranc. *Un Chien Andalou*:) – šešiolikos minučių trukmės siurrealistinis filmas, sukurtas Luiso Bunjuelio ir Salvadoro Dali 1928 m. (pristatytas 1929 m. Paryžiuje). Vienas garsiausių ir svarbiausių avangardinių siurrealistinių filmų trečiajame dešimtmetyje.

Filmas neturi įprasto siužeto, chronologija sumaišyta, viskas pagrįsta sapnų logika. Gausu šokiruojančių, neįprastų vaizdų: skustuvu perpjaunamas moters akies obuolys, iš delno lendančios skruzdėlės, negyvas asilas ant fortepijono.

„Andalūzijos šuo" interpretuojamas kaip antiburžuazinis ir antiklerikalinis (Bunjuelis pagarsėjo tokia kritika). Pavyzdžiui, vyras, tempiantis fortepijoną, asilą ir kunigus galėtų būti alegorija socialinių konvencijų naštos, kurią tenka tempti šiuolaikiniam žmogui. Akies obuolio perpjovimas yra tarsi tiesioginis filmo žiūrovo puolimas. Pats Bunjuelis rašė kartu su Dali stengęsis parašyti tokį scenarijų, kad nebūtų nė vienos idėjos ar vaizdo, kurį būtų galima racionaliai paaiškinti. Pasak jo, filme nėra jokių simbolių, ko gero, vienintelis metodas, kuriuo būtų galima jį analizuoti, yra psichoanalizė.
| Ancučių kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| Eroziniai dariniai Ancučių draustinyje Eroziniai dariniai Ancučių draustinyje |
| **Vieta:** | Antakalnio seniūnija, Vilnius, Lietuvos vėliava Lietuva |
| 

Žemėlapis rodantis Ancučių kraštovaizdžio draustinis vietą.Ancučių kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°41′55″ š. pl. 25°21′32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69861°š. pl. 25.35889°r. ilg.﻿ / 54.69861; 25.35889Koordinatės: 54°41′55″ š. pl. 25°21′32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69861°š. pl. 25.35889°r. ilg.﻿ / 54.69861; 25.35889 |
| **Plotas:** | 1,161 km² |
| **Įkurtas:** | 1998 m. |
| **Valdymas:** | Verkių-Pavilnių parkų direkcija |

**Ancučių kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija Vilniuje, Antakalnio seniūnijoje, Pavilnių regioniniame parke. Apima plotą tarp Lyglaukių (Viršupio g.) vakaruose, Rokantiškių šiaurėje ir pietryčiuose (A. V. Kojalavičiaus ir Rokantiškių g.) bei Stepono Batoro gatvės pietuose. Įsteigtas 1998 m. gruodžio 10 d. ir skirtas išsaugoti stačiašlaičio giliai išraižyto raguvyno ir didžiausio Vilnios erozinio šlaito ekosistemas su eglynų bendrijomis ir retų bei nykstančių rūšių augalais.

Yra Ancučių gynybinių įrenginių liekanos, netoli Vilnios upelio stūkso Kučkuriškių piliakalnis.

Įtvirtinimų liekanos

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-19 iš Wayback Machine projekto.
Andamanų jūra žemėlapyjeAndamanų jūra žemėlapyje
**Andamanų jūra** – Indijos vandenyno dalis, plytinti Bengalijos įlankos pietryčiuose, Mianmaro pietuose, Tailando vakaruose ir Andamanų salų rytuose. Andamanų jūros ilgis apie 1200 kilometrų (šiaurė – pietūs), plotis apie 650 kilometrų (rytai – vakarai), plotas apie 797 700 km². Vidutinis gylis apie 870 metrų, giliausia vieta apie 3777 metrų. Pietryčiuose Andamanų jūra susiaurėja ir pereina į Malakos sąsiaurį, skiriantį Malajos pusiasalį ir Sumatrą.

Vandens druskingumas – nuo 20-25 ‰ šiaurėje iki 30-33 ‰ pietuose. Vidutinė vandens temperatūra – 26-29 °C. Jūros potvyniai vyksta kas pusę paros, jų aukštis iki 7,2 m.

Gyvūnija
--------

Diugonis
Jūrų žvaigždė Andamanų jūroje
Jūros vandenys palei Malakos pusiasalį yra palankūs augti moliuskams, čia gyvena apie 280 valgomųjų žuvų rūšių, kurios priklauso 75 šeimoms. Iš jų 232 rūšys (69 šeimos) yra randamos mangrovėse, o 149 rūšys (51 šeimos) gyvena jūrų žolėse. Jūra yra prieglobstis ir pažeidžiamoms rūšims: diugoniui, keletui delfinų rūšių, ir keturioms vėžlių rūšims: sparčiai nykstantiems kietaodžiui vėžliui ir bisai, bei gresiantiems išnykti žaliajam vėžliui ir ridlėjai. Andamanų jūroje iš viso yra apie 150 diugonių, kurie yra išsibarstę Ranongo ir Satuno provincijose. Šios rūšys yra labai jautrios jūrų žolių nykimui.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Taip pat skaitykite
-------------------

* Andamanų salos
* Andamanų ir Nikobarų salos
* Kra sąsmauka
* Mjeiko salos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 28
2. 1 2  Panjarat, Sampan (2008). „Sustainable Fisheries in the Andaman Sea Coast of Thailand" (PDF). *United Nations*. Division for Ocean Affairs and the Law of the Sea. Nuoroda tikrinta 16 May 2015.
**Sigitas Mecelica** (g. 1958 m. rugsėjo 12 d. Narvydžiuose, Utenos rajonas) – Lietuvos teisininkas, Lietuvos žaliųjų partijos pirmininko pavaduotojas.

Biografija
----------

1996 m. baigė Lietuvos policijos akademijos kriminalinės policijos specializacijos magistrantūrą ir įgijo policijos ir vidaus reikalų įstaigų valdininko kvalifikaciją bei teisės magistro laipsnį.

1990–1991 m. dirbo milicijos, 1991–1999 m. – policijos pareigūnu. 1999–2001 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato Viešosios policijos vyresnysis komisaras. 2001–2005 m. Vilniaus miesto vyriausiojo policijos komisariato viršininko pavaduotojas, 2005–2008 m. – komisariato viršininkas. 2009–2012 m. Vilniaus apskrities vyriausiojo policijos komisariato viršininko pavaduotojas.

2013–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko sekretoriato vadovo pavaduotojas. Nuo 2016 m. dirba VšĮ „Žaliosios politikos institutas".

Nuo 2019 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

Aktyviai dalyvauja politinėje veikloje, yra Lietuvos žaliųjų partijos pirmininko pavaduotojas, eina partijos Valdybos ir Tarybos nario pareigas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2012-04-03 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Abu Dabio emyratasإمارة أبو ظبي |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Arabų Emyratų vėliava Jungtiniai Arabų Emyratai |
| **Administracinis centras** | Abu Dabis |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 600 000 |
| **Plotas** | 67 340 km² |
| **Tankumas** (2010) | 24 žm./km² |

**Abu Dabio emyratas** (arab. إمارة أبو ظبي = *Imārat Abū Ẓabī*) – emyratas, apimantis didžiąją dalį (86 %) Jungtinių Arabų Emyratų teritorijos. Administracinis centras – Abu Dabis.

Geografija
----------

Emyratas ribojasi su Saudo Arabija ir Omanu pietuose, o iš šiaurės jį skalauja Persijos įlanka, kurios pakrantėse gausu naftos telkinių. Didžiąją dalį teritorijos užima negyvenama Rub el Halio dykuma. Dauguma gyvenviečių įsikūrusios įlankos pakrantėje, tačiau giliau žemyne yra didelė Livos oazė.

### Svarbiausios gyvenvietės

* Abu Dabis
* Ainas
* Sila
* Ruvaisas
* Port Zajedas
* Musafa
* Chalifa

Istorija
--------

Teritorija gyvenama nuo 3 tūkstantmečio pr. m. e. Ilgus amžius čia verstasi tik datulių auginimu oazėse, perlų rinkimu Persijos įlankoje ir karavanine prekyba. XX a. vid. atrasta nafta iš esmės pakeitė emyrato vystymąsi. Abu Dabio emyrato iniciatyva buvo sudaryti Jungtiniai Arabų Emyratai.
**Lietuvių kolegija** (lot. *Collegium Lithuanicum*) – lietuvių studentams skirta Prahos universiteto mokykla, veikusi XV a. pirmoje pusėje.

Istorija
--------

Pirmiausia ketinta mokyti iš Lietuvos atvykusius studentus teologus, jau baigusius Filosofijos fakultetą, kad jie grįžę į Lietuvą skleistų krikščionybę gimtąja kalba. Lenkijos karalienė Jadvyga, pažadėjusi išlaikyti Lietuvių kolegiją, gavo iš Čekijos karaliaus Vaclovo IV privilegiją ir 1397 m. lapkričio mėn. pasirašė Lietuvių kolegijos įkūrimo aktą.

Faktiškai Lietuvių kolegija įkurta 1401–1404 m. Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje tuomet nebuvo kolegijų, t. p. ir moksleivių, pasirengusių studijuoti teologiją universitete, todėl 1411 m. Lietuvių kolegijos pobūdis pakeistas, ji skirta šelpti ir remti neturtingiems studentams, ir ne tik iš Lietuvos. Lietuvių kolegija nustojo veikti XV a. pirmoje pusėje, bet jos pavadinimas Prahos universitete išliko iki 1704 m.

Nenustatyta, kokie studentai mokėsi kolegijoje. Spėjama, kad jos nariais galėjo būti XIV a. pab. – XV a. pr. Prahos universitete studijavę Baltramiejus Kęstutaitis, Mikalojus Kirsmantas, Kristupas iš Lietuvos, Motiejus Vilniškis.

Literatūra
----------

* Adolfas Šapoka. Karalienės Jadvygos Lietuvių kolegija Prahoje, Kaunas, 1939.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romanas Plečkaitis. *Lietuvių kolegija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 170 psl.
| **Abu Jahija Bakras ibn Abdalchakasarab.: أَبُو يَحيَى بن عَبد الحَقّ** |
| --- |
| Marinidų dinastijos vadas |
| Marinidai |
| Mirė | 1258 m. |
| Palaidotas (-a) | palaidotas Rabate |
| Tėvas | Abdal Chakas I Abu Mahometas |
| Marinidų dinastijos vadas |
| Valdė | 1244-1258 m. |
| Pirmtakas | Mahometas I ibn Abdalchakas |
| Įpėdinis | Abu Jusufas Jakubas |

**Abu Jahija Bakras ibn Abdalchakas** (*abū yaḥyā ben `abd al-ḥaqq*, arab.: أَبُو يَحيَى بن عَبد الحَقّ, g. nežinoma – m. 1258 m.) – Marinidų dinastijos vadas. 

Abu Jahija Bakras ibn Abdalchakas buvo Abdal Chako I sūnus.

Istorija
--------

Vadovauti Marinidams Abu Jahija Bakras pradėjo 1244 m. po brolio Mahometas I-jo žuties. Jis kontroliuojamose teritorijose pravedė žemės reformą ir išdalino ją genties giminėms. Tai buvo drąsus žingsnis, kuris įkvėpė klajoklių gentis naujoms kovoms prieš Almochadų dinastiją. 1248 m. rugpjūtį Marinidai užėmė Fesą, po to Tazą, Salę, Rabatą, Meknesą ir lygumas iki Um ar-Rbijos. Maroke atsirado nauja Marinidų valstybė su sostine Fesu. 1250 m. Abu Jahija Bakras užpuolė ir prie Islio upės sutriuškino Zajanidus. Kol Abu Jahijos Bakro nebuvo Fese, jo priešininkai sukėlė maištą, bet grįžęs į Fesą, – susigrąžino miestą. Sekančiais metais Abu Jahijai Bakrui teko atremti Almochadų antpuolius, bet 1254 m. kalifas Umaras Almurtadas prie Feso buvo nugalėtas. Abu Jahija Bakras užėmė Tadlą, Sidžilmasą ir priartėjo prie Marakešo. 1258 m. Abu Jahija Bakras dėl ligos mirė, palaidotas Rabate.

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-01-25 iš Wayback Machine projekto.;
* *Musulmonų vadovai*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Mahometas I ibn Abdalchakas** | **Marinidų dinastija**1244-1258 m. | Po to:**Abu Jusufas Jakubas** |
**Lietuvių spaudos draugija** – JAV lietuvių redaktorių ir leidėjų organizacija, veikusi 1910–1924 m.

Istorija
--------

Iniciatorius – laikraščio „Katalikas" leidėjas Jonas Tananevičius. Draugiją įkūrė pirmasis Amerikos lietuvių periodinių leidinių atstovų suvažiavimas, vykęs 1910 m. kovo 17-18 d. Brukline. Jame dalyvavo svarbiausių JAV lietuvių laikraščių „Draugas", „Katalikas", „Keleivis", „Lietuva", „Tėvynė", „Vienybė lietuvninkų" atstovai Juozas Adomaitis-Šernas , Julius Baniulis, J. Brazys, Jonas Grinius, Antanas Kaupas, Andrius Martus Martusevičius, Stasius Michelsonas, Pijus Norkus, M. Olšauskienė, Antanas Olšauskas, Vincas Paukštys, Karolis Račkauskas-Vairas, Juozas Otonas Širvydas, Vincas Šlekys, Jonas Šliūpas. Svarstyta, kaip sušvelninti leidinių ginčus, gerinti kalbą, redaktorių bei leidėjų santykius.

Netrukus po pirmojo suvažiavimo iš draugijos pasitraukė socialistinės, vėliau ir katalikiškos pakraipos leidinių atstovai. 1915 m. draugijai priklausė tik vidurinės krypties laikraščių „Amerikos lietuvis", „Katalikas", „Ateitis", „Lietuva", „Tėvynė", „Vienybė lietuvninkų" redaktoriai ir leidėjai. Surengti 7 suvažiavimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Kuizinienė. *Lietuvių spaudos draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 184 psl.
| **Sigitas Benediktas Jurčys** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. gruodžio 18 d.Klaipėda |

**Sigitas Benediktas Jurčys** (g. 1952 m. gruodžio 18 d. Klaipėdoje) – OFM, Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1984 baigė Kauno kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Nuo 1986 m. pranciškonas. 1984–1989 m. vykdė misijas Dušanbėje, Šv. Juozapo katalikų parapijos klebonas. 1990–1992 m. studijavo dogminę teologiją Popiežiškajame Šv. Antano universitete Romoje. 1992–1997 m. apaštalinio nuncijaus Lietuvai, Latvijai ir Estijai sekretorius. 1997-2008 Šv. Pranciškaus mažesniųjų brolių ordino Lietuvos šv. Kazimiero provincijos provincijolas, Kretingos pranciškonų vienuolyno gvardijonas, Lietuvos vyrų vienuolijų aukštesniųjų vyresniųjų konferencijos pirmininkas.

Jo rūpesčiu kartu su Lietuvos televizija sukurti trys filmai apie šv. Pranciškaus pasekėjus. Vienuolyno prie Kryžių kalno statybos iniciatorius. Benedikto Jurčio iniciatyva Klaipėdoje inicijuotas Vilties bėgimas, kurio tikslas – rinkti lėšas Šv. Pranciškaus onkologijos centro Klaipėdoje statyboms ir veiklai finansuoti.

Įvertinimas
-----------

* 2013 m. Klaipėdos miesto apdovanojimas už metų darbą
* 2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sigitas Benediktas Jurčys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Absurdo drama**, **absurdo teatras** – avangardistinė dramaturgijos ir teatro kryptis.

  

Atsirado XX a. 6 deš. pr. perėmus siurrealizmo, dadaizmo, ekspresionizmo dramos principus. Absurdo dramos pradininkais laikomi prancūzų dramaturgai Eženas Jonesko (tragikomedija „Nuplikusi dainininkė", 1950), Samjuelis Beketas (tragikomedija „Belaukiant Godo", 1952). Filosofinis absurdo dramos pagrindas – egzistencinė prancūzų rašytojo ir filosofo Žano Polio Sartro teorija ir prancūzų rašytojo Albero Kamiu tragiškasis humanizmas, gailestis dėl žmonių susvetimėjimo. 

XX a. penktame ir šeštame dešimtmetyje Prancūzijoje, Anglijoje, JAV, kiek vėliau – Vidurio bei Rytų Europoje absurdo teatrą kūrė įvairių tautų rašytojai. Lotyniškas žodis *absurdus* – nedarnus, beprasmiškas – egzistencializmo filosofijos sąvoka, tapusi naujosios dramaturgijos ir teatro krypties pavadinimu. Egzistencializmo pasaulėjauta buvo artima įvairių tautų žmonėms, kuriuos siejo nesaugumo ir grėsmės absurdiškame pasaulyje patirtis, skaitinusi beprasmybėje ieškoti prasmės. Įvairių autorių sukurtas avangardo pjeses vienijo atskleistas žmogaus gyvenimo absurdas. Absurdo teatro kūrinių temos – karas, fašistinio ir sovietinio totalitarizmo sistema, vienatvė, susvetimėjimas, žmogaus nenoras bendrauti, ribotumas. Absurdo drama vaizduoja žmogų, praradusį gyvybingumą, sugebėjimą suvokti ir priešintis pačių žmonių kuriamam absurdui. Tačiau absurdo dramos tikslas – ne absurdo teigimas, o galimybė pažvelgti į absurdiškas situacijas ir, patyrus katarsį, išsilaisvinti iš absurdo. Vienintelis būdas įveikti absurdą – prasmingai gyventi. 

Absurdo teatro kūrėjai rėmėsi viduramžių misterijos, italų kaukių komedijos, anglų nonsenso poezijos, Augusto Strindbergo sąlygiškų pjesių, Džeimso Džoiso ir Franco Kafkos kūrybos tradicijomis. Egzistencialistinės idėjos atskleidžiamos absurdiškomis, dažnai paradoksaliomis situacijomis, tikrovėje neegzistuojančiais veikėjų paveikslais, alogišku, nerišliu dialogu, beprasmiškomis replikomis. Šios priemonės lėmė absurdo spektaklių sąlygiškumą, statiškumą, juose daug dėmesio skiriama mechaniškiems judesiams, primenantiems lėlių teatro marionečių judesius, pantomimai, mimikai, gestams, kalbos intonacijai. Vyraujantis absurdo dramos žanras – tragikomedija. Kartais absurdo drama dar vadinama antidrama.
**Sigitas Gurevičius** (g. 1952 m. lapkričio 14 d. Ramanave, Lazdijų rajonas) – teisininkas, teisėjas.

Biografija
----------

1971–1976 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1975–1981 m. VU gamybinės praktikos vadovas. 1981–1985 m. – Lietuvos Respublikos prokuroro padėjėjas vykdymo kontrolei ir organizaciniams klausimams. 1985–1987 m. – Lietuvos TSR prokuroro vyresnysis padėjėjas vykdymo kontrolei ir organizaciniams klausimams. 1987–1988 m. – Lietuvos Respublikos prokuratūros civilinių bylų priežiūros skyriaus prokuroras. 1988–1992 m. – Generalinės prokuratūros civilinių bylų skyriaus vyriausiasis prokuroras. 1992–1994 m. – Generalinės prokuratūros civilinių bylų ir bendrosios kompetencijos skyriaus vyriausiasis prokuroras. 1994–1995 m. – Generalinės prokuratūros kriminalinių procesų ekonomikoje tyrimo skyriaus vyriausiasis prokuroras.

Nuo 1995 m. sausio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas..

Vedęs. Žmona Vidutė Gurevičienė (g. 1953 m.), VU Biochemijos instituto Molekulinės mikrobiologijos ir biotechnologijos skyriaus biologė tyrėja. Sūnus Martynas (g. 1989 m.), teisininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dėl Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjų paskyrimo: priedai
2. ↑  LAT informacija Archyvuota kopija 2021-10-24 iš Wayback Machine projekto. (Sigitas Gurevičius)
3. ↑  VU inf.
**Sigitas Mitkus** (g. 1962 m. Plungėje) – inžinierius, teisėtyrininkas administratyvistas, teismo ekspertas, statybos teisės specialistas, VGTU profesorius, VGTU Teisės katedros vedėjas.

Biografija
----------

1992 m. birželio 26 d. Vilniaus technikos universitete apgynė disertaciją tema „Automatizuotos statybos genplanų projektavimas ir daugiatikslė selektonovacija", technikos mokslų kandidatas. Vėliau baigė teisės studijas.

Docentas, VGTU profesorius, Teisės katedros vedėjas. Monografijos autorius.
Sigitas Mitkus moka rusų bei anglų kalbas.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos Respublikos statybos įstatymo komentaras. 2007. 296 psl.
* Statybos teisė. Norminių teisės aktų rinkinys (CD).
* Statybos teisė, Vilnius: Eugrimas, 2007. 703 p..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2016-04-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  VGTU tinklalapis Archyvuota kopija 2010-08-20 iš Wayback Machine projekto. (VVF Teisės katedra)
3. ↑  Publikacijų sąrašas Archyvuota kopija 2010-03-04 iš Wayback Machine projekto. (Asmeninė Sigito Mitkaus svetainė)
| **Sigitas Kalinauskas** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. birželio 27 d. (73 metai)Mielaičių k. Joniškio r. |
|  |
| Veikla | muzikos mokytojas ir chorvedys. |

**Sigitas Kalinauskas** (1949 m. birželio 27 d. Mielaičių k. Joniškio r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Žagarės vidurinės mokyklos – internato aštuonias klases, 1964–1968 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. N. Jautakienė). 1968 rudenį pradėjo dirbti Žeimelio (Pakruojo r.) kultūros namų meno vadovu, bet netrukus pašauktas į sovietinę armiją – dvejus metus tarnavo tankistu. Grįžęs į Joniškį, pradėjo mokytojauti vaikų muzikos mokykloje, kėlė kvalifikaciją muzikos kursuose, 1976 pradėjo dainuoti Respublikiniame muzikos mokytojų chore.

Nuo 1980 Joniškio vaikų lopšelio – darželio „Ąžuoliukas" muzikos vadovas. Kvalifikaciją kėlė Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute Vilniuje, 1971 įstojo į Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetus, kur baigė du kursus.

Nuo 1992 Joniškio vaikų meno mokyklos Žagarės filialo, nuo 1995 šios mokyklos Joniškyje muzikos mokytojas.

1984 S. Kalinauskas pradėjo vadovauti Joniškio centrinės ligoninės darbuotojų mišriajam chorui ir Joniškio buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų chorui. Abu kolektyvus parengė 1985 respublikinei dainų šventei. 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Joniškio rajkoopsąjungos mišrųjį chorą ir buitinio gyventojų aptarnavimo kombinato moterų chorą. Taip pat vadovavo Joniškio kultūros – švietimo įstaigų vokaliniams ansambliams, griežė kaimo kapelose ir kituose instrumentiniuose ansambliuose, dirigavo rajono dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ransom E. Olds
**Ransom Eli Olds** (1864 m. birželio 3 d. Ženevoje, Ohajuje – 1950 m. rugpjūčio 26 d.) buvo vienas iš amerikiečių automobilių industrijos pradininkų, Oldsmobile ir Reo markių įkurėjas. Jis tvirtino pagaminęs savo pirmajį garo automobilį 1894 metais, o savo pirmą benzininį automobilį 1896 metais.

Oldsmobile
----------

1897 m. rugpjūčio 21 d. jis įkūrė Olds Motor Vehicle Company. 1899 metais kompaniją nupirko Samuel L. Smith ir pervadino į Olds Motor Works. Naujoji kompanija persikėlė iš Lansingo į Detroitą. Smith tapo kompanijos prezidentu, o Olds tapo viceprezidentu.

1901 metais Olds sukūrė Oldsmobile Curved Dash modelį, kuris buvo parduodamas už $ 650.00. Nors tais pačiais metais gamykla sudegė per gaisrą, buvo parduota daugiau kaip 600 automobilių. 1904 metais pardavimai siekė 5 000 automobilių.

Olds ir Smith konfliktavo, kol Smith pašalino Olds iš kompanijos viceprezidento posto ir 1904 metais jis paliko kompaniją. Jis suformavo R. E. Olds Motor Car Company, kuri buvo greitai pervadinta į Reo Motor Company, kad išvengtų ieškinių nuo Olds Motor Works. Olds buvo kompanijos prezidentu iki 1925 metų, vėliau ėjo pirmininko pareigas.

1908 metais Olds Motor Works nupirko General Motors. Po 107 gamybos metų 2004 metais markė buvo panaikinta.
**Elioto bangų teorija** yra biržos techninės analizės metodas, skirtas nuspėti akcijų rinkos elgesį ir tendencijas, pasiūlytas 1939 m. amerikiečių buhalterio *Ralph Nelson Elliott*. Elioto bangų teorijos metodas paremtas įsitikinimu, jog rinka veikia pagal tam tikrą tiksliai apibrėžtą modelį, kurį galima panaudoti nuspėjant jos judėjimus. Tiksliau tariant, anot šios teorijos, akcijų kainos yra valdomos tam tikrų bangų ciklų, priklausančių Fibonačio skaičių sekai (0, 1, 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21 ir t. t.).

Fibonačio seka, kurią išreiškus santykiu tarp gretimų narių, nuolat artėjama prie aukso skaičiaus φ (fi), yra įžvelgiama įprastose gamtos struktūrose, pavyzdžiui: sraigės kiaute, gėlių žiedlapiuose ar net mūsų alkūnių bei pirštų sąnariuose. Elioto bangų teorijos šalininkai tvirtina, jog ši seka nuolatos vyraujau ir praeities rinkų kainose bei kad ji nuolat besikartoja, besiskirianti tik dydžio lygiais.

Teorijos esmė
-------------

Pasak Elioto bangų teorijos, rinka juda bangomis aukštyn žemyn ir šių bangų skaičius yra natūraliai nulemtas. Jei pati rinka yra bulių (angl. *bull market*), joje judėjimas vyksta penkiomis bangomis į viršų ir trimis žemyn, o atskirų kainų lentelės taip pat turi tokią pačią pasikartojančią geometriją.

Elioto bangų modelis
Pirmoji, trečioji ir penktoji banga yra vadinamos impulso, o antroji ir ketvirtoji – korekcijos bangomis. Šios bangos savo ruožtu gali būti išskaidytos dar smulkiau. Kiekviena impulso banga susidaro iš 5 tendencijos bangų (1, 2, 3, 4, 5), o korekcijos banga – iš 3 korekcijos bangų (a, b, c). Kadangi a, b ir c bangų tendencija yra mažėjanti, tai jos skaidosi į 5-ias bangas žemyn, 3 viršun ir vėl 5-ias žemyn. Taip skaidant bangas išryškėja Fibonačio seka. Išskaidžius pilnai visas 8 bangas gaunamas Fibonačio sekos narys 34, iš jo – 144 ir taip toliau.

Lokių rinkoje (angl. *bear market*), modelis yra atvirkščias: penkios bangos žemyn ir trys į viršų.

Kritika
-------

Teorija toli gražu nėra visuotinai priimta. Kritikai ją mano esant per daug plačią ir pernelyg priklausomą nuo subjektyvaus mąstymo, tai yra kad teoriją galima būtų panaudoti, nes ne visąlaik yra aiškus apibrėžimas, kada banga prasideda ir baigiasi. Kai kurie iš jų bangų teoriją vertina netgi kaip apgavystę bandant parduoti informaciją patikliems investuotojams.

Vienas iš didesnių nusiskundimų šia teorija yra, jog jei ji būtų teisinga ir jei ši žinia plačiai pasklistų, tiek daug investuotojų bandytų sekti jos modelį, jog šis neišvengiamai pasikeistų ir taptų beverčiu. Ši kritika iškyla prieš bet kokį rinką nuspėti bandantį modelį, paremtą visuomenės ir visuotinės rinkos duomenimis. Efektyvios rinkos hipotezė tvirtina, jog joks taip paremtas modelis negali atnešti teigiamo vidutinio pelno.

Nuorodos
--------

* Elioto bangų teorija ir jos pastebėjimas praktikoje Archyvuota kopija 2006-05-05 iš Wayback Machine projekto.
* Bangų teorijos taisyklės ir pastabos
| Šilalės senovės žemdirbystės vieta |
| --- |
| Žemdirbystės laukų pylimo fragmentas |
| 

Šilalės senovės žemdirbystės vietaŠilalės senovės žemdirbystės vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′14″š. pl. 21°33′47″r. ilg.﻿ / ﻿56.153992°š. pl. 21.563112°r. ilg.﻿ / 56.153992; 21.563112Koordinatės: 56°09′14″š. pl. 21°33′47″r. ilg.﻿ / ﻿56.153992°š. pl. 21.563112°r. ilg.﻿ / 56.153992; 21.563112 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Plotas | 12,7 ha |
| Naudotas | II tūkstantmečio I pusė – XIX a. |
| Žvalgytas | 2001–2004 m. |

**Šilalės senovės žemdirbystės vieta** – ankstyvosios žemdirbystės laukai pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Šilalėje (Mosėdžio seniūnija), 1,5 km į pietus nuo Mosėdžio, 0,27 km į pietryčius nuo Šakalės upelio, kelio Skuodas–Plungė dešinėje pusėje. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Apibūdinimas
------------

Šakalės kairiojo kranto terasoje išliko keletas akmenų krūsnių ir tarpusavyje besijungiančių pylimų, ženklinančių laukų sklypus. Pagrindinis pylimas eina beveik šiaurės – pietų kryptimi, 205 m ilgio, 2–3 m pločio, 0,5–0,7 m aukščio. Nuo jo į rytus atsišakoja keli nedideli, 20–37 m ilgio pylimai, o pietinėje dalyje – 110 m ilgio pylimas. Šiaurės vakarinėje dalyje išliko 3 apardytos krūsnys, greta kurių matosi 7–8 suardytų krūsnių liekanos. Jos apie 2–3 m skersmens ir 0,2 m aukščio, išsidėsčiusios netoli viena kitos.

Vakarinėje terasos dalyje yra apeiginis akmuo su plokščiadugniu dubeniu, vad. Aukuru, ir Didysis kūlis, o pietvakariniame pakraštyje – akmuo su dubeniu.

Teritorijos plotas – 12,7 ha.

Tyrimai
-------

2001 m. išaiškino Vilniaus (VU) ir Tartu (TU) universitetų ir Kretingos muziejaus (KM) archeologai Valteris Langas, Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė ir Julius Kanarskas. 2002–2004 m. žvalgė ir apmatavimus atliko VU ir KM žvalgomoji ekspedicija.

Senovės žemdirbystės laukai datuotini II tūkstantmečio I puse – XIX a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas, Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė. Senųjų žemdirbystės laukų Kretingos ir Skuodo rajonuose archeologiniai žvalgymai. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2002 metais. Vilnius, 2005. – P. 281, Nr. 14
2. ↑  Rėda Nemickienė, Algimantas Merkevičius, Julius Kanarskas. Senųjų žemdirbystės laukų žvalgymai Kretingos ir Skuodo rajonuose. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2004 metais. Vilnius, 2006. – P. 288
**Šilalės rajono taryba** – Šilalės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Šilalės rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Šilalės rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Šilalės rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

1. Kornelijus Andrijauskas
2. Vytautas Audinys
3. Alfonsas Bartkus, 1990–1994 m. Tarybos pirmininkas.
4. Valdemaras Jasevičius
5. Artūras Kuncius

Veikla
------

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 55°29′33″š. pl. 22°11′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.492627°š. pl. 22.186877°r. ilg.﻿ / 55.492627; 22.186877

| Šilalės miesto tvenkinys |
| --- |
| Šilalės miesto tvenkinysŠilalės miesto tvenkinys |
| Vieta | Šilalė |
| Plotas | 0,06 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,28 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Ašutis |
| Išteka | Ašutis |

**Šilalės miesto tvenkinys** – Jūros upės baseino tvenkinys Šilalėje, įrengtas patvenkus Ašučio upelį. Užtvanka stūkso miesto centre, ja praeina Vytauto Didžiojo gatvė. Prie tvenkinio vyksta miesto renginiai, 2012 m. jame įrengtas plaukiojantis fontanas, tapęs miesto akcentu.

Tvenkinio kodas – 16050046, Vandens telkinys orientuotas rytų–vakarų kryptimi, jo plotas – 6 ha, užtvankos vieta nuo upelio žiočių – už 0,75 km. Tvenkinio ilgis – 0,92 km, plotis – iki 0,12 km. Yra 0,17 ha sala. Altitudė 96,2 m. Krantai daugiausia žemi, vietomis apaugę medžiais. Aplink tvenkinį įrengta poilsio zona, šiaurinėje pakrantėje įkurtas Šilalės bendruomenių parkas, yra paplūdimys. Rytinį tvenkinio galą kerta kelias  **165**  Šilalė–Šilutė .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šilališkiams miesto gimtadienio proga – įspūdinga dovana – fontanas[neveikianti nuoroda]
2. ↑  LR upių ir tvenkinių klasifikatorius. 2.Tvenkiniai Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
* Šilalės miesto tvenkinys (*Gamtos katalogas*)
Koordinatės: 56°06′57″š. pl. 24°53′04″r. ilg.﻿ / ﻿56.1158°š. pl. 24.8845°r. ilg.﻿ / 56.1158; 24.8845

|  Mieleišių šv. Juozapo ir šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Biržų |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mieleišiai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1940 m. |

**Mieleišių šv. Juozapo ir šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės koplyčia** – mauzoliejinė kapinių koplyčia, esanti Mieleišių (*Melaišių, Malaišių*) kaime, Širvėnos seniūnijoje, Biržų rajone. Koplyčia stūkso prie kelio  **1314**  Biržai–Anglininkai–Papilys , 1,8 km į pietus nuo kelio  **123**  Biržai–Pandėlys–Rokiškis , pasukant per Beržinius (pagal nuorodą į Juliaus Janonio tėviškę).

Kapinių koplyčia (u.k. 16596) įtraukta į LR Kultūros paveldo registrą. Priklauso Papilio Nekaltosios Švč. M. Marijos parapijai, vienas iš objektų turistiniame maršrute „*Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios*".

Prie galinės sienos – fundatoriaus A. Sabaliausko–Žalios Rūtos antkapis
Šoninis fasadas

Istorija
--------

Mieleišių koplyčią 1939–1940 m. pastatė savo lėšomis Adolfas Sabaliauskas–Žalia Rūta (1873–1950) – kanauninkas, tautosakininkas, vertėjas, vyriausiasis Lietuvos kariuomenės kapelionas. Jis pats ir ilsisi kriptoje po altoriumi, o visai netoli koplytėlės jo artimųjų – brolio Stanislovo, tėvų, senelių kapai. Prie galinės lauko sienos pritvirtinta paminklinė atminimo lenta.  Statinį suprojektavo arch. Jonas Kova-Kovalskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
2. ↑  Papilio Nekaltosios Švč. M. Marijos parapija Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Biržų TIC maršrutai Archyvuota kopija 2014-10-29 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Mieleišių koplyčioje pagerbtas Adolfas Sabaliauskas–Žalia Rūta
5. ↑  Prisiminė kunigą, poetą, tautosakininką
6. ↑  Mieleišių koplyčia, nuotrauka

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mieleišių šv. Juozapo ir šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žvilgsnis į istorinį Biržų rajoną