recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Matusas** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. spalio 26 d.Vaiguviškiai, Plokščių valsčius |
| Mirė | 1962 m. birželio 29 d. (62 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | istorikas, kunigas |
|  |
| Alma mater | 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Matusas** (1899 m. spalio 26 d. Vaiguviškiai, Plokščių valsčius – 1962 m. birželio 29 d. Niujorkas) – Lietuvos istorikas, kunigas.

Biografija
----------

1924 m. Gižuose baigė Seinų kunigų seminariją, 1930 m. – Vytauto Didžiojo universiteto (VDU) Teologijos-filosofijos fakultetą. 1936 m. istorijos daktaras. Kaip nemaža Lietuvos istorikų grupė (Bronius Dundulis, Kučinskas, Zenonas Ivinskis, Povilas Pakarklis, Remeika, Adolfas Šapoka, Simas Sužiedėlis ir Šležas, dauguma jų studijavo VDU TFF) priklausė aktyviai visuomeninei katalikų organizacijai – ateitininkams.

1936–1940 m. VDU dėstytojas; nuo 1940 m. docentas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1946 m. mokytojavo Regensburgo lietuvių tremtinių gimnazijoje. Nuo 1948 m. gyveno JAV, įvairiose vietose dirbo pastoracinį darbą.

Mokslinė veikla
---------------

Išsamiai nagrinėjo pirminius šaltinius. Pripažino, kad Vokiečių ordino svarbiausias tikslas buvo ne skleisti krikščionybę, o užkariauti baltų žemes ir jose sukurti savo kolonijinę valstybę. Pabrėžė, kad ordino jėgas sutelkė krikščionybės idėja.

Parašė straipsnių iš lietuvių kultūros istorijos, etnografijos, apie istoriką Albertą Kojalavičių-Vijūką, Motiejų Valančių kaip istoriką, apie Lietuvos rusinimą per pradžios mokyklas nuo XIX a. apie Lietuvos kariuomenę.

Bibliografija
-------------

* Švitrigaila, Lietuvos didysis kunigaikštis, 1938 m.
* Lietuvių kultūra senais laikais, 1939 m.
* Senovės prūsų žemės nukariavimas, 1940 m.
* Šaulių sąjungos istorija, 1939 m. 2 leid. 1966 m.
* Vidurinių amžių istorija, 1946 m.
* Dailidžių Supraslio kultūra lietuviškumo ir rusiškumo perspektyvoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Nepriklausomos Lietuvos istorikų ideologinės pažiūros" Valdas Selenis (PDF)
2. ↑  Juozas Tumelis. *Jonas Matusas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 457 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Čeburekai
**Čeburekas** (krym. *çiberek* – „skanus burekas", turk. *çiğ börek*, tadž. *chiburekki*, rumun. *șuberec*, rus. *чебурек*, azer. *ət qutabı*, taip pat žinomas kaip *çır-çır*) – yra riebaluose keptas miltinis patiekalas su maltos mėsos ir svogūnų įdaru. Jis yra pagamintas iš vieno apvalaus tešlos gabalo, užlenkto pusmėnulio forma. Tai yra nacionalinis Krymo totorių virtuvės patiekalas, ir tradicinis tarp Balkanų ir tiurkų tautų, taip pat populiarus kaip užkandis ir gatvės maistas Užkaukazėje, Vidurinėje Azijoje, Rusijoje, Ukrainoje, taip pat Krymo totorių diasporose Turkijoje ir Rumunijoje.

Kadangi čeburekui valgyti nenaudojami stalo įrankiai, juos dažnai pardavinėja gatvės prekeiviai, t. y. paplitę kaip greitas maistas.

***Çiğ börek*** **ar *çibörek*** („žalias burekas"), pusapvalės formos patiekalas, pripildytas žaliu faršu ir keptas alyvuogių aliejuje, yra labai populiarus Turkijos vietose, kur egzistuoja totorių bendruomenė, pavyzdžiui, Eskišehire ir Konijoje.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Burekas*.
Čeburekas yra tik viena iš daugybės burekų atmainų. Ši patiekalų grupė buvo paplitusi nuo mūsų eros pradžios tarp klajoklių Didžiosios stepės tautų ir reiškė bet kokį įdarytą valgį su jufka tešla. Čeburekas, paplitęs Krymo totorių tarpe, iš kitų burekų išsiskiria savo forma (perlenktas apskritimas) ir įdaru (naudojama termiškai neapdorota, t. y. žalia mėsa). Dėl to Turkijoje jis žinomas kaip *çiğ börek* („žalias burekas").

Čeburekas iš Krymo totorių virtuvės paplito TSRS laikotarpiu ir tapo populiaria buvusios TSRS tautų mitybos dalimi.

Gamyba
------

Tešla gaminama iš miltų, vandens ir druskos, kartais dedama majonezo. Tešla iškočiojama į 2 mm storio blyną. Ant tešlos plonu sluoksniu dedamas mėsos faršas (aviena ar bet kokia mėsa, sumalta ir sumaišyta su prieskoniais), tešlos galas užlenkiamas ir užspaudžiamas (dažnai prieš užspaudžiant patepamas vandeniu ar kiaušiniu, kad geriau suliptų). Dažnai užlenktas kraštas „apkarpomas" specialiu ratiniu peiliu. Paruoštas čeburekas dedamas į keptuvę su įkaitintu aliejumi. Pradžioje kepamas ant vieno šono, paskui apverčiamas. Valgomas karštas.
|  |
| --- |
| Triana Park |
|  
Triana Park 2009 m. |
| Biografija |
| Dar žinoma | *Triānas Parks* |
| Kilmė | Ryga, Latvijos vėliava Latvija |
| Žanrai | Electronic, poprokas, fank rokas |
| Aktyvumo metai | 2008–dabar |
| Įrašų kompanija | Krap Records |
| Svetainė | trianapark.com |
| Nariai |
| Agnese Rakovska  Artūrs Strautiņš  Edgars Viļums  Kristaps Ērglis |
| Buvę nariai |
| Aivars Rakovskis  Renārs Lazda |

**Triana Park** (latv. *Triānas Parks*) – Latvijos elektroninės muzikos grupė.

Istorija
--------

Triana Park susikūrė 2008 metais. Tais pačiais metais debiutavo Latvijos „Eurovizijos" atrankoje „Eirodziesma". Joje pasirodę su daina „Bye Bye" sėkmingai įveikė pusfinalio etapą, o finale tarp dešimties dalyvių užėmė 4 vietą. 2009-ųjų „Eirodziesma" atrankoje su daina „Call Me Any Time You Need A Problem" finale liko ketvirti. 2010 m. latvių atrankoje su kūriniu „Lullaby For My Dreammate" užėmė 6 vietą. Tais pačiais metais grupė išleido debiutinį studijinį albumą „EnterTainment", į kurį įtraukti „Eirodziesma" dalyvavę kūriniai „Bye Bye", „Call Me Any Time You Need A Problem" ir „Lullaby For My Dreammate" bei singlas „Karuselis". 2011 metais, ketvirtą kartą, dalyvavo „Eirodziesma" atrankoje, kur pasirodė su daina „Upside Down". Nors grupė įveikė pusfinalį (užėmė 4 vietą) ir pateko į finalą, tačiau vėliau pasitraukė dėl vokalistės ligos. 2012 m. nacionalinės atrankos finale su „Stars Are My Family" liko priešpaskutinėje – devintoje vietoje.

2014 m. rugpjūčio 29 d. grupė išleidimo mini albumą „Triana Park". Į jį įtrauktos dainos „Iron Blue", „The Best" ir „Sons and Daughters".

2017 metais su daina „Line" nugalėjo nacionalinėje atrankoje „Supernova", ir tapo šalies atstovais į 2017 m. „Eurovizijos" dainų konkursą Kijeve.

Nariai
------

Vokalistė Agnese Rakovska
### Dabartiniai nariai

* Agnese Rakovska – vokalas
* Artūrs Strautiņš – gitara
* Edgars Viļums – būgnai
* Kristaps Ērglis – bosinė gitara

### Buvę nariai

* Aivars Rakovskis
* Renārs Lazda

Diskografija
------------

* 2010: *EnterTainment*
* 2014: *Triana Park* (EP)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „LATVIAN NATIONAL FINAL 2008" (anglų).
2. ↑  „LATVIAN NATIONAL FINAL 2009" (anglų).
3. ↑  Herbert, Emily (2017-02-26). „Latvia: Triana Park to Kyiv". *eurovoix.com*. Eurovoix.
4. ↑  Kodis, Miroslavs (2017-02-27). „Miroslavs Kodis: «Triānas parka» uzvara «Supernovā» izraisījusi sajūsmas vilni" (latvių). LSM.lv.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Triana Park** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Justs  *„Heartbeat"*** |  **Latvijos atstovai Eurovizijoje**2017 | Po to:' |
| Čazmakroat. *Čazma* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

ČazmaČazma

45°45′0″ š. pl. 16°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.75000°š. pl. 16.61667°r. ilg.﻿ / 45.75000; 16.61667﻿ (Čazma)Koordinatės: 45°45′0″ š. pl. 16°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.75000°š. pl. 16.61667°r. ilg.﻿ / 45.75000; 16.61667﻿ (Čazma) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Kroatijos vėliava Kroatija |
| **Regionas** | Bjelovaro–Bilogoros apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 8 095  |
|  |
| **Pašto kodas** | 43240 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Čazma |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Marija Magdalietė |

**Čazma** (kroat. *Čazma*) – miestas Bjelovaro–Bilogoros apskrityje, Kroatijoje. Priklauso Moslavinos regionui. Nutolęs 60 km į rytus nuo Zagrebo ir 30 km nuo Bjelovaro. Įsikūręs Moslavačkos goros papėdėje, apsuptas derlingos žemės. Į rytus nuo miesto teka Česma bei jos intakas Glogovnica.

Istorija
--------

Čazma yra vienas seniausių Kroatijos miestų. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1094 m. 1226 m. paminėta kaip miesto įkūrimo data. Įkurta parapija, pastatytas dominikonų vienuolynas, Marijos Magdalietės bažnyčia (išlikusi iki mūsų dienų). Unikali bažnyčios architektūra yra romantizmo stiliaus. 1767 m. pastatyti vargonai.

1552 m. okupuotas Osmanų imperijos, įkurtas sandžakas. 1606 m. išvaduotas kroatų bano Tamašo Erdiodžio ir jo kariuomenės.
**Česlava Leonida Lenkauskaitė** (g. 1928 m. vasario 9 d. Puodkaliuose, Skuodo valsčiuje) – Lietuvos gydytoja infektologė, parazitologė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1953 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. medicinos mokslų kandidatė.

1953–1954 m. Varėnos raj. ligoninės vyr. gydytoja. 1954–1962 m. dirbo Vilniaus infekcinėje ligoninėje. 1963–1971 m. Respublikinės sanitarijos ir epidemiologijos stoties Parazitologijos skyriaus vedėja. 1971–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 1977 m. docentė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptis – žmogaus parazitinių ligų (amebiazės, balantidiazės, opistorchozės, fascioliozės, maliarijos, leišmaniozės) diagnostika, gydymas, epidemiologija ir profilaktika. 1987 m. pirmoji Lietuvoje išaiškino užsikrėtusiuosius kriptosporidijomis. Su akušeriais ginekologais profilaktiškai tyrė nėščiąsias įvairiais nėštumo periodais ir jų naujagimius dėl toksoplazmozės. Kartu su P. Čibiru pasiūlė ir įdiegė klinikoje metodų, kaip skubiai kraujuje nustatyti meningokokus. Paskelbė apie 80 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Klinikinė gastroenterologija, su kitais, 1988 m.
* Žmogaus parazitinės ligos, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Česlava Leonida Lenkauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 735 psl.
| Čerčilis*Churchill* |
| --- |
| *Čerčilio uostas* |
|  |
| 

ČerčilisČerčilis

58°46′09″ š. pl. 94°10′09″ v. ilg.﻿ / ﻿58.76917°š. pl. 94.16917°r. ilg.﻿ / 58.76917; 94.16917﻿ (Čerčilis (Manitoba))Koordinatės: 58°46′09″ š. pl. 94°10′09″ v. ilg.﻿ / ﻿58.76917°š. pl. 94.16917°r. ilg.﻿ / 58.76917; 94.16917﻿ (Čerčilis (Manitoba)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Manitoba Manitoba |
| **Rajonas** | Šiaurinis rajonas |
|  |
| **Meras** | Michael Spence |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 923  |
| **Plotas** | 53,96 km² |
| **Tankumas** (2006) | 17 žm./km² |
| **Altitudė** | 0 m |
|  |
| **Pašto kodas** | R0B |
| **Tel. kodas** | 204 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Čerčilis |

**Čerčilis** (pranc. angl. *Churchill*) – miestas Kanadoje, Manitoboje, prie Hadsono įlankos ir Čerčilio upės žiočių. 923 gyventojai (2006 m.).

Miestas išsidėstęs tarpinėje zonoje tarp spygliuočių miškų ir tundros. Čerčilis garsėja kaip „Baltųjų lokių sostinė". Kasmet įlankos pakrantėje susirenka šimtai baltųjų lokių. Lokiai neretai pasirodo ir pačiame mieste, rausiasi sąvartyne. Tūkstančiai turistų iš viso pasaulio vyksta į Čerčilį iš arti stebėti lokių. Turistai į lokių susibūrimo vietas nugabenami specialiais autobusais.

Gyventojai verčiasi turizmu, žvejyba. Yra uostas. Nutiestas geležinkelis į šalies pietus.

Istorija
--------

Pagal archeologinius radinius galima spręsti, kad Čerčilio apylinkės ir netoliese esantis Vapusko nacionalinis parkas klajoklių medžiotojų, priklausiusių Predorseto kultūrai, buvo apgyvendintas jau maždaug prieš 4000 metų. Jų palikuonys, priklausę Dorseto kultūrai, teritoriją apgyvendino apie VI a. pr. m. e.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-02-05 iš Wayback Machine projekto.
Metalinis trianguliacijos bokštas Ramučiuose (Kauno raj.)
**Trianguliacija** (angl. *triangle*, 'trikampis') – tai geodezinių punktų padėties radimas, sudarant matuojamos žemės plotų trikampių grandines.

Garsiausia yra beveik 3000 km ilgio Struvės geodezinio lanko trianguliacijos grandinė, skirta tiksliam Žemės dienovidinio lanko ilgiui nustatyti. Grandinė tęsiasi nuo Dunojaus žiočių prie Juodosios jūros iki Norvegijos miesto Fugleneso Arkties vandenyno pakrantėje. Tai Pasaulio paveldo sąrašo objektas, įrašytas 2005 m.

Istorija
--------

Trianguliacijos grandinė pašto ženkle
Susikūrus nepriklausomoms valstybėms po Rusijos imperijos subyrėjimo, iškilo būtinybė sukurti naujus tikslius geodezinius tinklus. 1924 m. Helsinkyje patvirtinta **Baltijos Geodezijos Konvencija**. Ją palaikė Baltijos jūrą supančių Vokietijos, Danijos, Estijos, Suomijos, Latvijos, Lietuvos, Lenkijos ir Švedijos atstovai. Tuo buvo siekiama, kad atliekami geodeziniai darbai (pirmosios eilės trianguliacija, bazių matavimai, astronominių koordinačių nustatymas ir kt.) būtų vykdomi pagal vienodus reikalavimus ir metodus, o gaunami rezultatai tenkintų visas praktikos ir mokslo reikmes. Tuo tikslu aplink Baltijos jūrą įrengta trikampių grandinė, kurioje atlikti geodeziniai matavimai. Trianguliacijos grandinės charakteringuose taškuose buvo įrengti apie 30 m aukščio mediniai bokštai, o po jais grunte įtvirtinti specialūs ilgaamžiai betoniniai ženklai, fiksuojantys punktų centrus. Lietuvoje viena svarbiausių buvo 1929 m. aukštu tikslumu išmatuota Švėkšnos (Šilutės raj.) bazė ir jos tinklas.

Tarpukariu Europoje miesto planų sudarymo reikmėms atramos punktų tinklas buvo formuojamas trianguliacijos metodu. Pvz. Kaune tinklas buvo suprojektuotas taip, kad vienam punktui vidutiniškai teko vienas kvadratinis kilometras miesto ploto ir buvo pasiektas įtvirtintų punktų 10 cm ribinis tikslumas.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Kadastriniai geodeziniai matavimai: Švėkšnos bazė[neveikianti nuoroda]
* Kauno trianguliacijos
| Alna |
| --- |
| Alna prie Olštyno Alna prie Olštyno |
| **Ilgis** | 264 km |
| **Baseino plotas** | 7 126 km² |
| **Vidutinis debitas** | 40,4  m³/s |
| **Ištakos** | Mozūrijos ežerynas |
| **Žiotys** | Prieglius |
| **Šalys** | Lenkija, Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Alna |

**Alna** (prūs. *Alnā*, vok. *Alle*), **Lava** (rus. *Лава*), **Lyna** (lenk. *Łyna*) – upė Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje ir Rusijoje, Kaliningrado srityje. Kairysis Priegliaus intakas. Prasideda Mozūrų ežeryne, prie Alnos (*Łyna*) kaimo Lenkijoje, 9 km į šiaurę nuo Nidzicos, aukštupyje teka per keletą ežerų. Įteka į Prieglių 72 km nuo jo žiočių, ties Vėluva.

Ilgis – 264 km, iš jų 190 km Lenkijoje ir 74 km Rusijoje. Baseino plotas – 7 126 km², iš jų 5719 km² Lenkijoje ir 1407 km² Rusijoje. Vagos plotis aukštupyje 15–20 m, vidurupyje 20–40 m, žemupyje 30–50 metrų. Gylis aukštupyje iki 1 m, vidurupyje 1,5–2 m, žemupyje 2–4 m. Srovės greitis 0,2–0,5 m/s, vidutinis nuolydis 0,52 m/km. Aukštupyje slėnis siauras, gilus, Lenkijos-Rusijos pasienyje yra rėvų, žemupyje – užtvankų. Veikia 5 hidrologijos stotys, iš jų 4 – Lenkijoje. Aukštupyje įkurtas Romano Kobenzos Alnos upės ištakų gamtos draustinis.

Svarbiausi intakai: Vadanga, Kirsna, Šimša, Pisa, Gubrė, Apta, Mozūrų kanalas (dešinieji); Spuigė, Sunia, Elmona (Elma), Svėnė (kairieji). Prie Alnos įsikūrę miestai: Olštynas, Dobre Miastas, Varmės Lidzbarkas, Barštynas ir Šipapilis Lenkijoje; Frydlandas ir Vėluva Karaliaučiaus krašte.

XIX a. Alna pradėta naudoti vandens transportui. Aukštupyje plukdyta mediena, žemupys naudotas laivybai. Vaga gilinta, valyta, tiesinta, sutvirtinti krantai, pastatytas Piniavos šliuzas. 1887–1894 m. pro šliuzą praplaukė 1130 laivų ir 295 garlaiviai, kasmet pervežta 40–60 tūkst. tonų krovinių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Alna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. 1 2 3 4  Vilius Pėteraitis, Algirdas Rainys, *Alna*, Mažosios Lietuvos enciklopedija, t. 1 (A–Kar). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000. Nuoroda tikrinta 2020-11-18.
3. ↑  *Źródła Rzeki Łyny im. prof. Romana Kobendzy*, Generalna Dyrekcja Ochrony Środowiska. Nuoroda tikrinta 2020-11-18.
| Čerėjablrs. *Чарэя*, rus. *Черея* |
| --- |
| *Čerėjos cerkvė* |
|  |
| 

ČerėjaČerėja

54°36′50″š. pl. 29°16′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.614°š. pl. 29.276°r. ilg.﻿ / 54.614; 29.276﻿ (Čerėja)Koordinatės: 54°36′50″š. pl. 29°16′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.614°š. pl. 29.276°r. ilg.﻿ / 54.614; 29.276﻿ (Čerėja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Vitebsko sritis Vitebsko sritis |
| **Rajonas** | Čašnikų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 509  |
|  |
|  **Vikiteka** | Čerėja |

**Čerė́ja**  (blrs. *Чарэя*, rus. *Черея*) – agromiestelis Gudijoje, Vitebsko srityje, Čašnikų rajone, 38 km į pietus nuo Čašnikų, prie Čerėjos ežero. Stovi 1601–1604 m. pastatyta Šv. Mykolo cerkvė, sinagoga. Yra piliakalnis, senkapiai. Veikia vidurinė mokykla, biblioteka, klubas.

Seniau stovėjo XVII a. katalikų Šv. Arkangelo Mykolo bažnyčia, dvaro rūmai.

Etimologija
-----------

Pasak Dmitrijaus Daugėlos, vietovardis finougriškos kilmės.

Istorija
--------

Čerėja šaltiniuose (Lietuvos Metrikoje) minima nuo 1454 m. kai apylinkėse Smolensko vyskupas įsteigė vienuolyną. XVI a. Čerėja tapo Sapiegų valda, buvo nedidelės „grafystės" centras. XVIII a. iš Sapiegų, Čerėja perėjo Milošų giminės žinion. Miestelio gyventojai prisidėjo prie 1863–1864 m. sukilimo. XIX a. Čerėja buvo miestelis Siano apskrityje, Čerėjos valsčiaus centras.

1919 m. tapo Baltarusijos TSR dalimi. 1941–1942 m. buvo sudarytas Čerėjos getas (žuvo ~800 žydų).

Gyventojai
----------

### Lietuviai

Čerėjoje ir jos apylinkių kaimuose (Krasnaja Slobodoje, Rykovkoje) XX a. vid. gyveno nemažai lietuvių (I pasaulinio karo pabėgėliai).

### Žymūs žmonės

* Čerėjos dvare gimė lietuvių ir prancūzų poetas, rašytojas, filosofas Oskaras Milašius (1877–1939).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑
3. ↑  *Czereja*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. I (Aa — Dereneczna). Warszawa, 1880, 797 psl. **(**lenk.**)**
4. ↑  *Czereja*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XV, cz. 1 (Abablewo — Januszowo). Warszawa, 1900, 363 psl. **(**lenk.**)**
5. ↑  Zigmas Zinkevičius. *Lietuvių kalbos istorija (V t.). Bendrinės kalbos iškilimas*. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1992. p. 256–257
| Čeberakų piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Čeberakų piliakalnisČeberakų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°34′24.7″ š. pl. 26°30′06.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.573528°š. pl. 26.501889°r. ilg.﻿ / 55.573528; 26.501889Koordinatės: 55°34′24.7″ š. pl. 26°30′06.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.573528°š. pl. 26.501889°r. ilg.﻿ / 55.573528; 26.501889 |

 |
| Vieta | Visagino savivaldybė |
| Aukštis | iki 11 m |
| Plotas | 60x20 |
| Naudotas | I tūkst. pradžia |
| Žvalgytas | 1990 |

**Pasamanės piliakalnis** arba **Čeberakų piliakalnis** – piliakalnis, esantis Visagino savivaldybės teritorijoje. Įrengtas aukščiausioje didelės kalvos šiaurinėje dalyje. Šlaitai iki 11 m aukščio, viršutinė dalis (iki 6 m) pastatinta. Anksčiau visi 4 šlaitai turėjo vardus: *Beržalotas, Kumša, Barankiškė, Šlininė*. Aikštelė ovali, 60x20 m dydžio, su kultūriniu sluoksniu, kuriame rasta apdegusių akmenų, brūkšniuotos keramikos. Aikštelės pietiniame pakraštyje supiltas 0,5 m aukščio, ~10 m (ties pagrindu) pločio pylimas. Šlaite, ~1 m žemiau yra ~10 m pločio terasa. Dar 1,5 m žemiau yra užskleisto griovio liekanos ir supiltas antras pylimas (~0,3 m aukščio nuo griovio, ~6 m pločio). Šiauriniame piliakalnio šlaite, 2 m žemiau aikštelės krašto, iškastas ~2 m pločio griovys, už jo supiltas ~0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas. 2 m aukščio pylimo išorinis šlaitas leidžiasi į antrą griovį (dugno plotis 1 m), už kurio kyla antras 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Jo išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 12 m pločio terasą.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia.

Šaltiniai
---------


* Lietuvos piliakalniai, Čeberakai
* Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva It, I d. V. 1996.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Prano Juozapo Žemės žemėlapis
Padėtis žemėlapyje
**Prano Juozapo Žemė** (rus. *Земля Франца-Иосифа*) – anksčiau negyvenamas salynas Arktyje, tarp Svalbardo ir Šiaurinės Žemės, prie Barentso jūros. Prano Juozapo Žemė nutolusi 900–1110 km nuo Šiaurės ašigalio. Plotas – 16 134 km². Salynas susideda iš 85 salų. Aleksandros saloje įrengta pati šiauriausia Rusijos karinė bazė ir pasienio užkarda.

Didžiausios salos: Vilčeko Žemė, Grehamo Belo sala, Jurgio Žemė, Aleksandros Žemė, Vyner Noištatas, Rudolfo sala, Hukerio sala, Nortbrukas, Halo sala ir kt.

Priklauso Rusijai, Archangelsko sričiai.

Salyną 1873 m. atrado Austrijos-Vengrijos ekspedicija, vadovaujama tyrinėtojų *Julius von Payer* ir *Karl Weyprecht*. Austrijos-Vengrijos imperatoriaus Pranciškaus Juozapo I garbei naujai atrasta teritorija buvo pavadinta jo vardu. Kadangi ekspedicija buvo finansuota privačiomis lėšomis ir neoficiali, salynas niekada nepriklausė Austrijai.

Klimatas
--------

Aukščiausia temperatūra sausį siekia -10,5 °C, liepą – +2,2 °C. Poliarinė žiema trunka aštuonis mėnesius.

* Nortbruko salaNortbruko sala
* Vaizdas iš kosmoso (2011 m.)Vaizdas iš kosmoso (2011 m.)
* Tegethofo uola Halo salojeTegethofo uola Halo saloje
* TSRS lėktuvo liekanosTSRS lėktuvo liekanos
| **Česlava Pimpienė-Žemaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. vasario 9 d. (82 metai)Mielagėnuose, Ignalinos raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Algirdas-Eduardas |
| Vaikai | Artūras |
|  |
| Veikla | muzikos mokytoja ir chorvedė, Visagino kultūros, švietimo, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija,
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Alma mater | Lietuvos Muzikos Akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2006 m. LDK Gedimino ordino medalis
 |

**Česlava Pimpienė-Žemaitytė** (1941 m. vasario 9 d. Mielagėnuose, Ignalinos raj.), muzikos mokytoja ir chorvedė, Visagino kultūros, švietimo, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1963 m. baigė Ignalinos vidurinę mokyklą ir Švenčionių vaikų muzikos mokyklą (akordeono klasė). Muzikos mokytojo J. Čiulados paskatinta, 1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. D. Einikienė). 1977–1983 neakivaizdiniu būdu muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė S. Jareckaitė).

Vienerius metus vaikus mokė muzikos Ignalinos rajono Šiūlėnų aštuonmetėje mokykloje. Vadovavo jaunučių chorui, kurį parengė 1969 m. respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei Vilniuje. 1970–1977 m. Dūkšto vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų, vokalinių ansamblių ir solistų vadovė. Chorus rengė dainų šventėms, o jaunuosius solistus respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams, jie pelnė ir laureatų vardus. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą, vedė atviras pamokas, organizavo kultūrinius renginius.

1977 m. Visagine įkūrė vaikų muzikos mokyklą, dabar Visagino Česlovo Sasnausko muzikos mokykla, nuo 1977 m. mokyklos direktorė. Vadovavo jaunių chorui, kurį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. Taip pat mokė jaunuosius solistus, kurie „Dainų dainelės" konkursuose tapo laureatais. Iš įvairių tautybių žmonių suorganizavo Visagino miesto mišrųjį chorą, jį parengė 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms Vilniuje. Mokykloje organizavo koncertus – susitikimus su žymiais Lietuvos muzikais atlikėjais.

Ignalinos rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė. Tarptautinio Aldonos Dvarionaitės jaunųjų pianistų ir mokytojų konkurso – festivalio organizacinio komiteto narė.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė.

1995–1997 m. (LDDP sąraše) Visagino savivaldybės tarybos narė, kultūros ir švietimo komiteto pirmininkė.

1996 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija. 1998 m. suteiktas Visagino miesto Garbės piliečio vardas. 2006 m. birželio 7 d. apdovanota LDK Gedimino ordino medaliu.

Sutuoktinis Algirdas-Eduardas, sūnus Artūras.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°38′34″š. pl. 24°56′04″r. ilg.﻿ / ﻿54.6429°š. pl. 24.9344°r. ilg.﻿ / 54.6429; 24.9344

|  Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Trakų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Trakai |
| **Adresas** | Sodų g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1409 m. |
| **Stilius** | gotika, barokas |

**Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika** stovi Trakų senamiestyje, netoli Lukos ežero. Turi gotikos ir baroko architektūros bruožų. Katalikiškos piligrimystės vieta Vilniaus arkivyskupijoje. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

Interjeras

Istorija
--------

Trakų parapijos bažnyčią 1409 m. gegužės 24 d. fundacine privilegija įsteigė Ldk Vytautas. Jai suteiktas Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo ir šv. evangelisto Jono titulas, trims kunigams išlaikyti skirtas Bezdežo valsčius (Drohičino rajonas, Baltarusija), paskirta alga klierikui arba mokyklos prižiūrėtojui. Ldk Žygimantas Senasis 1524 m. prie Trakų parapinės bažnyčios įsteigė prepozitūrą (valdymas katedros klebono teisėmis). Jai išlaikyti paskirta Eišiškių parapija. XVI a. bažnyčia buvo gotikinė, halinė, bebokštė. Karo su Maskva metu 1655 m. apgriauta. Po 1670 m. suremontuota.

1700 m. iš pietų pristatyta Riomerių šeimos koplyčia. XVIII a. pradžioje per Šiaurės karą bažnyčia gerokai apgriauta. Iki 1719 m. atstatyta ir rekonstruota: pristatyti bokštai, paaukštinta centrinė nava, bažnyčia įgavo baroko bruožų. 1794 m. bažnyčia sudegė, 1796 m. ir vėliau restauruota, 1822, 1840, 1858 ir 1867 m. remontuota. 1900 m. žaibas uždegė bažnyčią. 1902 m. aptvertas šventorius. 

2017 m. rugpjūčio 15 d. Dievo kulto ir sakramenų kongregacija, įgaliota popiežiaus Pranciškaus, išleido dekretą, kuriuo Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčiai suteiktas mažosios bazilikos titulas. Dekreto paskelbimo iškilmės įvyko Trakuose 2017 m. rugsėjo 3 d.

Architektūra
------------

Bazilika – architektūros paminklas. Turi gotikos ir baroko architektūros bruožų, netaisyklingo stačiakampio plano, dvibokštė, trinavė, su trisiene apside. Šoninių navų galuose – zakristija ir Riomerių šeimos koplyčia (dešinėje). Centrinę navą dengia cilindriniai, šonines navas – kryžminiai skliautai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Marijos paveikslas
------------------

*Pagrindinis straipsnis – Trakų Dievo Motinos paveikslas*.
Trakų bazilika garsi Dievo Motinos su kūdikėliu Jėzumi paveikslu. Manoma, kad jį iš Bizantijos gavo Vytautas. Jėzuitai iš Vilniaus į Trakus organizuodavo iškilmingas maldininkų procesijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aušros Vartai // piligrimai.lt
2. ↑  Istorija. Archyvuota kopija 2023-04-28 iš Wayback Machine projekto. Trakubaznycia.lt (tikrinta 2023-04-23).
3. ↑  Trakų Marijos Apsilankymo bažnyčiai suteiktas bazilikos titulas
4. ↑  „Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo parapinė bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Trakų bazilikos tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Salyno žemėlapis
**Mergelių salos** (angl. *Virgin Islands*) – salų grupė Vest Indijos šiaurės rytuose, į rytus nuo Puerto Riko.

Salyno sostinė Rod Taunas stovi Tortolos saloje, didžiausioje iš Jungtinei Karalystės Mergelių salų. Dauguma salų vulkaninės kilmės, isškyrus antrą pagal dydį salą Anegadą – koralų ir klinčių atolą. Salyno gyventojai gamina romą, augina galvijus, žvejoja, tačiau tris ketvirtadalius pajamų gauna iš turizmo. JAV priklausančių Mergelių salų ūkiui turizmas irgi labai svarbus: per metus jas aplanko daugiau kaip milijonas žmonių. JAV savąsias Mergelių salas už 25 milijonus JAV dolerių nusipirko iš Danijos 1917 m. Jas sudaro daug mažų kalvotų vulkaninių salelių. San Krua saloje yra naftos perdirbimo įmonė, kurios produkcija sudaro beveik visą salų eksportą.

Politiškai jos priklauso dviem valstybėms:

* Didžiajai Britanijai (šiaurės rytinė salyno dalis). Jungtinės Karalystės Mergelių salos mažiau pasiturinčios.
* Jungtinėms Valstijoms (pietvakarinė salyno dalis).

Istorija
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mergelių salos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Europiečiai pirmą kartą salas aplankė 1493 m. kai čia išsilaipino Kristupas Kolumbas, davęs saloms šį vardą. Mergelių salose gyveno karibai. Kolonijiniu laikotarpiu vietos gyventojai išmirė nuo ligų ir sunkių darbo sąlygų. Juos darbui cukraus plantacijose pakeitė vergai, atgabenti iš Afrikos.
| ***Mergina geltona pižama*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La ragazza dal pigiama giallo |
| Kilmės šalis |  Italija  Ispanija |
| Režisierius | Flavio Mogherini |
| Kompozitorius | Riz Ortolani |
| Metai | 1977 |
| Žanras | kriminalinis filmas |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mergina geltona pižama** (it.  *La ragazza dal pigiama giallo*) – 1977 m. sukurtas kriminalinis filmas. Juosta buvo filmuojama Australijoje ir paremta tikrais įvykiais apie praėjusio amžiaus 4 dešimtmetyje šioje šalyje įvykdytą nusikaltimą, kuris taip ir nebuvo atskleistas.

Filmo garso takeliui 2 dainas įrašė garsi to meto atlikėja Amanda Lear.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ray Milland – inspektorius Tompsonas
* Dalila Di Lazzaro – Glenda
* Michele Placido – Antonio
* Mel Ferrer – profesorius Henris Daglasas
* Howard Ross – Rojus
* Ramiro Oliveros – inspektorius Ramzis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmą sudaro dvi siužetinės linijos. Pimojoje mergaitė su tėčiu paplūdimyje randa sudegintą merginos, vilkinčios geltoną pižamą, kūną. Bylą tiriantis į pensiją besirengiantis inspektorius Tompsonas nesutinka su paskubiomis išvadomis, kad kaltė tenka merginos sužadėtiniui ir įsitikinęs, kad policija eina klaidingu keliu.

Antroji siužeto linija – apie jauną olandę merginą Glendą, draugaujančią su italu Antonio, tačiau tuo pat metu susitikinėjančią su dar dviem jaunuoliais, kurie vienas kitą pažįsta. Toks meilės daugiakampis ima žeisti apie jį sužinojusius jaunuolius ir galiausiai vienas iš jų imasi drąstiškų veiksmų…
**Kausija** (gr. καυσία) – senovės makedonų plokščia kepurė. 

Indo-graikų karalius Antialcidas su kausija
Kausijas nešiojo helenizmo laikais, nors gali būti, kad jos paplitusios dar iki Aleksandro Makedoniečio.. Vėliau šias kepures kaip apsaugą nuo saulės nešiojo skurdieji Romos gyventojų sluoksnių atstovai.

Kausijų atvaizdai aptinkami skulptūrose ir monetose nuo Viduržemio jūros regiono iki Graikų-baktrų karalystės ir s šiaurės vakarų Indijoje. Persai makedonus vadino *Yaunã Takabara* ('Graikai su skrybėlėmis, kurios atrodo kaip skydai'), manoma, kad tai atkreiptas dėmesys į makedonų kausijas.

Manoma, kad šiuolaikiniai kausijų palikuonys yra pakoliai – labai panašios Afganistano kalnų rajonuose vyrų nešiojamos kepurės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  καυσία, 
Henry George Liddell, Robert Scott, *A Greek-English Lexicon*, on Perseus
2. ↑  "The Kausia Diadematophoros", American Journal of Archaeology, 1984, on JSTOR
3. ↑  "Miles gloriosus", Harvard University Press, 1997, on Google books
4. ↑  Roisman, Joseph; Worthington, Ian (2010). A Companion to Ancient Macedonia. John Wiley and Sons. ISBN 1-4051-7936-8, p.87
5. ↑  Ian Worthington, Nicholas Geoffrey Lemprière Hammond, *Ventures into Greek history*, p. 135, Clarendon Press, 1994
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**GKČP** (rus. *ГКЧП, Государственный комитет по чрезвычайному положению в СССР*), **SSRS Valstybinis ypatingosios padėties komitetas** – grupė aukščiausių SSRS pareigūnų, 1991 m. rugpjūčio 18-21 d. organizavusių vadinamąjį „Rugpjūčio pučą". Jo metu buvo bandyta nušalinti nuo pareigų SSRS prezidentą Michailą Gorbačiovą, išlaikyti turėtą valdžią ir neleisti pasirašyti naują sąjunginę sutartį (pasirašymas turėjo įvykti 1991 m. rugpjūčio 20 d.).

**GKČP nariais buvo pasiskelbę:**

* Olegas Baklanovas (1932–2021) – SSKP CK narys, SSRS gynybos tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas
* Vladimiras Kriučkovas (1924–2007) – SSKP CK Politinio biuro narys, KGB pirmininkas
* Valentinas Pavlovas (1937–2003) – SSRS Ministras pirmininkas
* Borisas Pugo (1937–1991) – STSKP CK narys, SSRS Vidaus reikalų ministras
* Vasilijus Starodubcevas (1931–2011) – SSKP CK narys, SSRS valstiečių sąjungos pirmininkas
* Aleksandras Tiziakovas (1926–2019) – SSRS valstybinių pramonės, statybos, ryšių ir transporto įmonių asociacijos prezidentas
* Dmitrijus Jazovas (1924–2020) – Sovietų Sąjungos maršalas, SSRS Gynybos ministras
* Genadijus Janajevas (1937–2010) – SSKP CK narys, SSRS viceprezidentas, GKČP pirmininkas

GKČP veiksmai buvo kvalifikuoti kaip valstybinis perversmas. Jam žlugus 1991 m. rugpjūčio 21 d. komiteto nariai buvo suimti (išskyrus nusižudžiusį Borisą Pugą). 1994 m. vasario mėn. Rusijos valstybės Dūmai priėmus specialų įstatymą, GKČP nariai buvo amnestuoti dar prieš teismą. Savo veiksmus jie teisino noru sustabdyti SSRS žlugimą. Amnestijos atsisakė prie GKČP veiksmų aktyviai prisidėjęs generolas Valentinas Varenikovas (1923–2009), kurį teismas išteisino.
**Šiaurės Vakarų teritorija** – istorinė organizuota inkorporuota Jungtinių Amerikos Valstijų teritorija. Įkurta 1787 m. ir gyvavo iki Ohajo valstijos pripažinimo.

Istorija
--------

1787 m. liepos 13 d. pasibaigus JAV nepriklausomybės karui Konfederacijos kongresas pasirašė Šiaurės Vakarų teritorijų įsaką, kurio pagrindu buvo įkurta pirmoji JAV organizuota inkorporuota teritorija – **Šiaurės Vakarų teritorija**. Į naująjį darinį įtrauktos žemės nuo Apalačų kalnų, tarp Britų Šiaurės Amerikos ir Didiųjų ežerų šiaurėje, bei Ohajo upės pietuose. Misisipės upė suformavo teritorijos vakarines sienas, o rytuose ribojosi su Pensilvanija.

1789 m. rugpjūčio 7 d. teritorija buvo pripažinta Jungtinių Valstijų Kongreso. 1800 m. gegužės 7 d. nuo Šiaurės Vakarų teritorijos atsiskyrė naujai įkurta Indianos teritorija.

1803 m. kovo 1 d. iš Šiaurės Vakarų teritorijos žemių suformuota ir pripažinta Ohajo valstija, o lygi tol gyvavęs Šiaurės Vakarų teritorijos politinis darinys panaikintas.

1800 m. teritorijos populiacija siekė 45360 gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Population of the States and Counties of the United States: 1790–1990
*Apie muzikos grupę žr. Almora (grupė).*

| Almoraअल्मोड़ा |
| --- |
| *Almoros panorama* |
|  |
| 

AlmoraAlmora

29°37′0″ š. pl. 79°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.61667°š. pl. 79.66667°r. ilg.﻿ / 29.61667; 79.66667﻿ (Almora)Koordinatės: 29°37′0″ š. pl. 79°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿29.61667°š. pl. 79.66667°r. ilg.﻿ / 29.61667; 79.66667﻿ (Almora) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utarakhandas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 30 613  |
| **Altitudė** | 1 651 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Almora |

**Almora** (hind. अल्मोड़ा, IAST: *Almoṛā*) – miestas šiaurės Indijoje, Utarakhando valstijoje, Himalajų priekalnėse (Šivaliko kalnuose), 1651 m aukštyje virš jūros lygio, 275 km nuo Delio. Kultūrinio Kumaono regiono centras. Yra plentas į Delį.

Turizmo ir poilsio centras. Rengiamos ekspedicijos į Himalajų aukštikalnes: Nanda Devi, Korbeto nacionalinius parkus ir kt. Verčiamasi smulkia pramone, amatais. Daug šventyklų (svarbiausia – Nanda Devi), yra tvirtovė.

Istorija
--------

Almora ilgą laiką buvo Kumaono karalystės sostine. 1790 m. miestą užėmė nepaliečiai ir įkūrė savo fortą. Prie jo 1815 m. vyko nuožmus Anglų-Nepalo karo mūšis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Almora*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Sampsono tiltas*Сампсониевский мост* |
| --- |
|  |
| 59°57′28″ š. pl. 30°20′13″ r. ilg.﻿ / ﻿59.95778°š. pl. 30.33694°r. ilg.﻿ / 59.95778; 30.33694﻿ (Sampsono tiltas)Koordinatės: 59°57′28″ š. pl. 30°20′13″ r. ilg.﻿ / ﻿59.95778°š. pl. 30.33694°r. ilg.﻿ / 59.95778; 30.33694﻿ (Sampsono tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Sankt Peterburgas,Rusijos vėliava Rusija |
| **Kerta** | Didžioji Nevka |
| **Ilgis** | 215 (193) m |
| **Plotis** | 27,7 m |
| **Pastatytas** | 1958 m. |
| **Konstrukcija** | Varstomasis tiltas |

**Sampsono tiltas** (rus. *Сампсо́ниевский мост*) – varstomasis metalinis septynių angų tiltas per Didžiąją Nevką Sankt Peterburge, jungiantis Nevos upės dešinį krantą su su Petrogrado sala (miesto Vyborgo rajoną su Petrogrado rajonu). XIX amžiuje čia buvęs tiltas vadintas Vyborgo, 1918–1993 m. – Laisvės (rus. *мост Свобо́ды*) tiltu.

1955–1958 m. pagal architekto L. Noskovo projektą pastatytas 7-ių angų tiltas su dviem pakeliamais sparnais centre. Penkios angos – metalinės, Gelžbetoninės tilto atramos apdailintos granito plokštėmis.

Važiuojamoje dalyje gelžbetoninės plokštės padengtos asfaltbetoniu, šaligatviai – asfaltuoti. Šaligatvis nuo važiuojamosios dalies atskirtas granito bordiūrais, o pakeliamoje angoje – metaliniais. Tilto turėklai – iš ketaus, kaip ir apšvietimo stulpai, turintys po tris šviestuvus.

Tilto ilgis – 214,8 m, plotis – 27 m, šaligatviai abiejose pusėse – 3 m pločio, tramvajaus juosta – 7 metrai.

Nuo tilto atsiveria gražus vaizdas į Kutuzovo krantinę, kreiserį „Aurora" bei Nachimoviečių mokyklą.

Tilto vaizdas (kreiseris „Aurora" kairėje)

Nuorodos
--------

* Сампсониевский мост

  


| Artimiausi tiltai |
| --- |
| prieš srovę: | **Sampsono tiltas** | pasroviui: |
| Liteino tiltas(per Nevą) | Grenadierių tiltas(per Didžiąją Nevką) |
| **Alodija Dičiūtė-Trečiokienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1905 m. rugsėjo 28 d.Kamenskoje, Ukraina |
| Mirė | 1997 m. spalio 2 d. (92 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Santa Monika, Kalifornija |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkė (mecosopranas), režisierė |
|  |
| Alma mater | Kauno muzikos mokyklos V. Grigaitienės klasė |

**Alodija Dičiūtė-Trečiokienė** (1905 m. rugsėjo 28 d. Kamenskoje, Ukraina – 1997 m. spalio 2 d. Santa Monika, Kalifornija) – Lietuvos dainininkė (mecosopranas), režisierė.

Biografija
----------

1928 m. baigė Kauno muzikos mokyklos V. Grigaitienės klasę. 1929 m. studijas tęsė Paryžiuje pas S. Gladkają–Kedrovą. Tobulinosi Romoje. 1930–1944 m. Valstybės teatro solistė.

Sukūrė 48 vaidmenis. Dainavo su F. Šaliapinu ir kitais. Koncertavo Lietuvos, Latvijos, Estijos, Vokietijos radijo programose. Pasitraukusi į Vokietiją dainavo lietuvių stovyklose Štutgarte, Viurcburge, Tiubingene ir kitur. 1947 m. atvyko į JAV. 1949 m. dainavo „American Opera Co." Čikagoje, „Studebacker" teatre (Karmen). Koncertavo, režisavo operas. 1951 m. „Kimball Hall" surengė solo koncertą. 1950 m. Čikagoje įkūrė dainavimo ir operos studiją. 1957–1958 m. vadovavo Amerikos konservatorijos operos klasei. Lietuvių muzikologijos archyvo mecenatė. Vadovas Juodpusis.

Žymiausi vaidmenys
------------------

* Dalila – Kamilis Sen Sansas. Samsonas ir Dalila
* Karmen – Žoržas Bizė. Karmen
* Končiakovna – Aleksandras Borodinas. Kunigaikštis Igoris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alodija Dičiūtė-Trečiokienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 676 psl.
| ***Mergina, kuri per daug žinojo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La ragazza che sapeva troppo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mario Bava |
| Scenaristas (-ai) | Mario BavaEnzo CorbucciEnnio de ConciniEliana DeSabataMino GuerriniFranco E. Prosperi |
| Metai | 1963 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mergina, kuri per daug žinojo** (it.  *La ragazza che sapeva troppo*) – 1963 m. režisieriaus Mario Bava sukurtas filmas, laikoma pirmąja giallo stiliaus juosta. Tai paskutinis juodai baltas režisieriaus filmas. 

Titulinę filmo dainą „Furore" atlieka Adriano Celentano.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Leticia Roman – Nora
* John Saxon – daktaras Marčelo Basis
* Valentina Cortese – Laura
* Titti Tomaino – inspektorius
* Luigi Bonos – Albergo
* Limo Quesada – de Viko / Pačinis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Amerikietė studentė Nora atvyksta atostogoms į Romą pas tetą, kuri tą patį vakarą miršta nuo širdies smūgio. Nesugebėjusi paskambinti telefonu, mergina išbėga į gatvę, kur ją užpuola ir apsvaigina vagis, atimdamas rankinę. Prieš netekdama sąmonės, ji dar mato moterį, kurią kažkas sužeidė peiliu, todėl atsigavusi tvirtina buvusi žmogžudystės liudytoja, nors jokio kūno nerandama. Kadangi Nora labai mėgsta detektyvus, policija nutaria, kad ji viską išsigalvojo, todėl Nora kartu su gydytoju Basiu bando sužinoti patys surinkti informaciją ir netrukus sužino, kad prieš 10 metų toje pat vietoje ir tokiu pat būdu buvo nužudyta mergina...
|  |
| --- |
| Samra Rahimli  azer. *Səmra Rəhimli* |
| Pilnas vardas | Samra Rahimli |
| Dar žinoma | Samra |
| Gimė | 1994 m. spalio 19 d. (28 metai)Baku, Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2012-dabar |

**Samra Rahimli** (azer. *Səmra Rəhimli*, g. 1994 m. spalio 19 d.) – Azerbaidžano dainininkė.

Muzikinę karjerą pradėjo 2012 metais, kai dalyvavo nacionalinėje Azerbaidžano atrankoje į 2012-ųjų metų „Euroviziją". Pirmajame atrankos ture ji užėmė trečią vietą ir į kitą etapą nepateko. Vėliau atlikėja išbandė savo jėgas muzikinio šou „The Voice" versijose Turkijoje ir Azerbaidžane. Turkiškoje versijoje jai pavyko patekti į ketvirtfinalį, tačiau sėkmingiau sekėsi gimtojoje šalyje, kur Samra tapo šou finalininke.

2016 m. Azerbaidžano nacionalinis transliuotojas İTV uždaru būdu S.Rahimli su daina „Miracle" išrinko atstovauti šaliai 2016 m. „Eurovizijos" dainų konkurse Stokholme.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2015: *O sevir*
* 2016: *Miracle*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Samra Rahimli** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Miracle*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Elnuras Huseinovas  *„Hour of the Wolf"*** |  **Azerbaidžano atstovė Eurovizijoje**2016 | Po to:**–** |
| ***Mergina iš miegamojo vagono*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La ragazza del vagone letto |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Ferdinando Baldi |
| Scenaristas (-ai) | George Eastman |
| Metai | 1979 |
| Žanras | kriminalinis |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mergina iš miegamojo vagono** (it.  *La ragazza del vagone letto*) – 1979 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Silvia Dionisio – Džulija
* Werner Pochath – Elio
* Zora Kerova – Ana
* Venantino Venantini – Anos vyras
* Andrea Scotti – Vilis
* Carlo De Mejo – Davidas
* Gianluigi Chirizzi – Piteris
* Giancarlo Maestri – policininkas
* Gino Milli – konduktorius
* Fiammetta Flamini – Evelina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta traukinyje, kuriuo, be kitų keleivių, važiuoja ir trys jauni chuliganai. Pradžioje jie sukelia erzelį vagone restorane, vėliau ima priekabiauti prie visų iš eilės sutiktų moterų. Kuomet juos pamėgina sutramdyti policininkas, traukiniu lydintis kalinį Piterį, šie atima iš jo ginklą, užblokuoja vagono duris ir pradeda savivaliauti. Pagrindiniu jų taikiniu tampa Džulija – prostitutė, kuri savo kupė už pinigus „aptarnauja" kitus keleivius, tačiau atsisako atsiduoti trijulei. Šiems pagrasinus išprievartauti kitą jauną traukinio keleivę Eveliną, Džulija nusileidžia, tačiau tuomet šie nusprendžia priversti ją atsiduoti ir kitiems keleiviams. Policininko lydėtas kalinys, kurį jie išvaduoja, atsisako paklusti ir yra sumušamas. Vėliau chuliganai sugalvoja naują pramogą: žaidimą kauliukais iš Evelinos. Traukiniui sustojus, Piteris pasprunka pro langą, kad po to sugrįžtų ir išgelbėtų visus keleivius...
**Nadia Krezyman**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2004 m. birželio 24 d. (18 metų) |
| Gimimo vieta | ... Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2022– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019  2021–2022  xxxx | Lenkijos WU-17  Lenkijos WU-19  Lenkija Lenkija | 02 0(0)0? 0(0)0x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Nadia Krezyman** (*Nadia Krezyman*, g. 2004 m. birželio 24 d. ...) – Lenkijos futbolininkė, saugė. Buvo kviečiama į Lenkijos jaunimo rinktines.

Karjera
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

2022 m. perėjo į UKS SMS Łódź. 

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos (realizavo 11 m. baudinį) pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės.
Nadia Krezyman prieš belges žaidė startinėje sudėtyje ir 64 minutę buvo pakeista.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. 2019 m. kviesta į WU-17 rinktinę. 2021, 2022 m. kviesta į WU-19 rinktinę.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2022–2023 m. Ekstraliga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
3. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* kobiecyfutbol.pl (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
**Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas** – paramos organizacija.

Istorija
--------

1997 metų rudenį vykstant Prezidento rinkimų kampanijai, Alma Adamkienė nusprendė nepriklausomai nuo rinkimų baigties Lietuvoje pradėti labdaringą veiklą.

1998 metų sausio 4 d. Valdą Adamkų išrinkus Lietuvos Respublikos Prezidentu, Alma Adamkienė aktyviai įsitraukė į visuomeninę veiklą.

1999 metų kovo 17 d. buvo įkurtas Almos Adamkienės labdaros fondas, kurio paskirtis – padėti vaikams.

2014 m. birželio mėn. fondas uždarytas.

Veikla
------

Fondas rėmė provincijos mokyklas, vaikų ligonines, globos namus, vykdyti įvairūs projektai. Kasmet mokyklų bibliotekos būdavo papildomos knygomis, rekonstruojama ir atnaujinama mokyklų sporto infrastruktūra. Nuo gyvavimo pradžios fondas rengė „Kalėdų karavano" projektą, taip pat projektus „Verslo mokykla", „Lyderių mokykla", „Pažinkime savo kraštą", „Dainuokime kartu" ir t t.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. 1 2

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2006-06-18 iš Wayback Machine projekto.

* Po 15 sėkmingų veiklos metų užsidaro Almos Adamkienės labdaros ir paramos fondas