recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Raudonė (reikšmės).*

| Raudonė |
| --- |
|  Raudonės upelis žemupyje |
| **Ilgis** | 8,7 km |
| **Baseino plotas** | 29,2 km² |
| **Ištakos** | Adomaitiškė (Jurbarko raj.) |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Raudonė |

**Raudonė** – upelis Jurbarko rajone, Nemuno dešinysis intakas, ilgu vingiu viršutinėje Nemuno terasoje, iš šiaurės juosiantis Raudonės miestelį. 

Įteka į Nemuną 147,4 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011990. Upelio ilgis – 8,7 km, baseino plotas – 29,2 km².

Geografija
----------

Raudonės upelis aukštupyje prasideda ties Adomaitiškės kaimu, išteka iš žvyrkelio  **1702**  Šimkaičiai–Stakiai–Graužėnai  pakelės griovio. Aukštupyje laukuose vystoma žemdirbystė, upelio vaga sureguliuota, prateka dirbamais laukais. Vidurupyje vaga natūrali, smarkiai vingiuota. Pratekėjęs vakarų kryptimi Raudonės miestelio šiaurine dalimi, upelis pasuka į pietus. 130 m į šiaurės vakarus nuo Ražupės ir Raudonės upelių santakos stūkso Raudonėnų piliakalnis. Toliau miškingu šlaitu upelis srūva žemyn į Nemuno slėnį. Žemupyje jis skiria miestelio ir Raudonėnų kaimo ribas. Jo dešiniajame krante įsikūrusios senosios Raudonėnų kapinės. 

Šalia kelio  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  praeinančiame dviračių ir pėsčiųjų take įrengtas vienos angos betoninis tiltas, šalia jo išlikusi senoji vandens pralaida. Prateka plentą vakarinėje Raudonės miestelio pusėje, priešingoje nuo Raudonės pilies parko. Toliau Raudonės natūrali tėkmė vingiuoja apie 400 m Nemuno slėniu, patenka į siaurą užutėkį.

Intakai: Vikšrynė, Ražupė (dešinieji).

Įsikūrusios gyvenvietės: Adomaitiškė, Pupkaimis, Raudonė, Raudonėnai.

Etimologija
-----------

Upėvardis *Raudõnė* kildinamas nuo spalvos pavadinimo *raudóna*. Nuo Raudonės upelio pavadinimo kildinamas Raudonės miestelio vardas. Tos pačios hidrografinės kilmės yra ir šalia esančios Raudonėnų gyvenvietės pavadinimas. Viename iš šio krašto padavimų pasakojama, jog lietuviai šioje vietoje taip smarkiai gynėsi nuo kryžiuočių karių, kad nuo žuvusiųjų kraujo tekančio upelio vanduo nusidažė raudonai. Ir nuo tada upelis imtas vadinti Raudonės upeliu.

XIX a. populiarūs buvo kiti romantiški Raudonės pavadinimo aiškinimai: vietovė tokį pavadinimą gavusi nuo Raudonės pilies, pastatytos iš raudonų plytų. Taip pat nurodoma, kad Raudonės pavadinimas kilęs nuo žodžio „raudoti" – dieną ir naktį taip savo tėvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio gedėjusi jo dukra Balanda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 274
2. ↑  Raudonės ir jos apylinkių praeities specifika Archyvuota kopija 2017-08-25 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
| **Sigitas Prancuitis** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. lapkričio 20 d. (76 metai)Jakiškiuose, Joniškio valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas tapytojas |
| Organizacijos | Šiaulių dailės mokykla |
| Pareigos | dėstytojas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

**Sigitas Prancuitis** (g. 1946 m. lapkričio 20 d. Jakiškiuose, Joniškio valsčius) – Lietuvos dailininkas tapytojas.

Biografija
----------

1965-1974 m. mokėsi Vilniaus dailės institute. 1974-1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas), nuo 1975 m. Šiaulių vaikų dailės mokyklos dėstytojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba
------

Dalyvavo respublikinėse ir tarptautinėse parodose. Yra sukūręs asambliažų, grafikos, monumentaliosios tapybos darbų. Svarbesni tapybos darbai: 5 dalių poliptikas „Saulės mūšiui atminti" (1985 m.), 15 paveikslų liaudies skulptūros tema (1989 m.), „Vakarienė su katinu" (1990 m.), „Žmogus iš liaudies" (1993 m.), „Procesija" (1994 m.), „Karalius Dovydas" (1998 m.), „Paskutinis gundymas" (1998 m.), „Pasimatymas" (1998 m.), „Klucio moteris" (1997 m.); monumentaliosios tapybos darbai: Senoji Žemaitija (Naujoji Akmenė), freska „Derlius" (Joniškis) ir kt. Tapybos darbų yra įsigiję Vilniaus, Kauno, Šiaulių muziejai, Etten-Leuro (Olandija) miestas, privatūs asmenys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Sigitas Prancuitis. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Koordinatės: 55°18′59″š. pl. 24°50′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.316508°š. pl. 24.842663°r. ilg.﻿ / 55.316508; 24.842663


| Jasiuliškio dvaras |
| --- |
|  Vienas iš dvaro gyvenamųjų namų |
| Vieta | Jasiuliškis,Ukmergės rajonas |
| Įkurtas | XIX a. pab.–XX a. I pusė |
| Bajorų giminės | Stomos |
| Parkas | Želdinių, tvenkinių fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |

**Jasiuliškio dvaras** – buvusio dvaro sodyba, esanti Jasiuliškio kaime (Vidiškių sen.), Ukmergės rajone, 2 km į šiaurės vakarus nuo Vidiškių ir nuo kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis .

Dvaro sodyba kūrėsi XIX a. pab.–XX a. I pusėje. Kompleksas užima 12 ha plotą ir jį sudaro: gyvenamieji pastatai – 4; ūkiniai pastatai – 5; statinių liekanos – 2; ne dvaro laikotarpio pastatai – 10. Dvaro sankloda sudaryta iš praktiškai trijų atskirų dvarų pastatų, skirtingų savo architektūra, planavimu. Pastatai priklausė trims dvarininkams, todėl ir skiriasi jų estetika. Į LR kultūros vertybių registrą kaip vietinės reikšmės pavienis architektūros objektas įrašytas vienas iš dvaro sodybos gyvenamųjų namų (unik. kodas 791).

Atminimo lenta dvarininkui Vytautui Stomai prie Vidiškių bažnyčios

Istorija
--------

XIX a. buvo palivarkas, vėliau – dvaras. 1923 m. dvare buvo 49, viensėdyje – 29 žmonės. Tarpukaryje tai buvo Stomų dvaras. Dvaro savininkas Vladas Stoma, Rusijai okupavus Lietuvą, buvo ištremtas į Vorkutą, o jo dvaras nacionalizuotas. Dvarininkas, generolas leitenantas Vytautas Stoma (1868–1947) ištremtas mirė Altajuje. Jam įrengta atminimo lenta Vidiškių bažnyčios šventoriuje.

Antrojo pasaulinio karo metais dvare veikė vokiečių kareivių ligoninė. 1946 m. dvare buvo įkurti senelių ir invalidų namai, pagalbinis ūkis (šiuo metu tai Jasiuliškių socialinės globos namai). 1970 m. dvarvietėje iškilo nauji gyvenamieji korpusai, ūkiniai pastatai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dvaras". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-09-24.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Jasiuliškio dvaras (Lietuvos dvarų duomenų bazė) Archyvuota kopija 2016-04-07 iš Wayback Machine projekto.
* Jasiuliškis (*vilnijosvartai.lt*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pagrindinis įėjimas į LŪPP Maskvoje
**Stalininis ampyras** arba tarybinis monumentalusis klasicizmas - XX a. trečiame-penktame dešimtmečiuose Tarybų Sąjungos architektūroje, monumentaliajame ir taikomajame mene vyravusi kryptis, pakeitusi iki tol buvusį racionalizmą ir konstruktyvizmą. Suklestėjo Stalino valdymo, ypač pokario metais, kuomet paplito ir Rytų Europos šalyse.

Skiriamieji stiliaus bruožai
----------------------------

* ansamblinė gatvių ir aikščių statyba
* architektūros, skulptūros ir dailės sintezė
* tradicinio klasicizmo tobulinimas
* architektūrinės tvarkos naudojimas
* bareljefai su heraldinėmis kompozicijomis ir darbininkų vaizdavimas
* marmuro, bronzos, retų medienos rūšių ir lipdinių naudojimas apipavidalinant interjerus.

Ryškiausi pavyzdžiai
--------------------

Stilius susiformavo projektuojant taip ir nepastatytus Tarybų rūmus Maskvoje, tarybinius paviljonus pasaulinėms parodoms Paryžiuje (1937 m.) ir Niujorke (1939 m.). Ypač suklestėjo atstatant karo sugriautus TSRS miestus. Ryškiausi pavyzdžiai - septynių aukštuminių pastatų grupė Maskvoje (tame tarpe Maskvos universiteto centriniai rūmai), Liaudies ūkio pasiekimo parodos (LŪPP) Maskvoje paviljonų kompleksas, Maskvos metro stotys, Nepriklausomybės projektas Minske, Latvijos mokslų akademijos pastatas Rygoje, Kultūros ir mokslo rūmai Varšuvoje.

Žymiausi kūrėjai
----------------

* Aleksejus Duškinas
* Borisas Jofanas
* Michailas Minkus
* Levas Rudnevas
* Dmitrijus Čečiulinas
* Aleksejus Ščiusevas.

Stalininis ampyras architektūroje
---------------------------------

* Tarybų rūmai Sankt Peterburge Tarybų rūmai Sankt Peterburge
* Minsko geležinkelio stoties aikštė Minsko geležinkelio stoties aikštė
* TSRS ambasada Helsinkyje TSRS ambasada Helsinkyje
* Kultūros ir mokslo rūmai VaršuvojeKultūros ir mokslo rūmai Varšuvoje
* Tarybinės Armijos teatras MaskvojeTarybinės Armijos teatras Maskvoje
* Metro stotis Sankt Peterburge Metro stotis Sankt Peterburge
* LTSR Ministrų tarybos (dabar-URM) pastatas VilniujeLTSR Ministrų tarybos (dabar-URM) pastatas Vilniuje

Stalininis ampyras Lietuvoje
----------------------------

1947-1952 m. buvo parengtas generalinis Vilniaus plėtros planas, suformuotas naujas miesto centras, jame pastatyti ryškūs šios krypties architektūriniai akcentai: Geležinkelio stoties pastatas, skulptūromis papuoštas Černiachovskio tiltas, Lenino aikštė, Mokslininkų namai, Profsąjungų kultūros rūmai, Ministrų tarybos rūmai. Visų planų nebuvo spėta įgyvendinti.
| **Nikolajus Michailovasrus. *Михайлов Николай Александрович*** |
| --- |
|  |
| N.Michailovas (priekyje) |
| Gimė | 1906 m. spalio 10 d.Maskvoje |
| Mirė | 1982 m. gegužės 25 d. (75 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Trojekurovo kapinėse |
|  |
| Veikla | komjaunimo, tarybinis ir partinis veikėjas |
| Partija | TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikolajus Michailovas (1906) |

**Nikolajus Michailovas** (rus. *Михайлов Николай Александрович*, 1906 m. spalio 10 d. Maskvoje – 1982 m. gegužės 25 d.) – komjaunimo, tarybinis ir partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

Nuo 1924 m. dirbo Maskvos gamykloje „Pjautuvas ir kūjis" pagalbiniu darbininku, valcuotoju, 1931-1937 m. – šios gamyklos gamybinio mokymo kombinato partinis sekretorius, gamyklos daugiatiražio laikraščio redaktorius, laikraščio „Pravda" bendradarbis. 1937 m. paskirtas laikraščio «Комсомольская правда» („Komjaunimo tiesa") atsakinguoju sekretoriumi. Laikraščio puslapiuose organizavo puolimą prieš „liaudies priešus" ir J. Stalino garbinimą.

1938–1952 m. buvo VLKJS CK I sekretoriumi (juo dirbo beveik 15 metų, ilgiausiai iš visų komjaunimo vadovų). Šiame poste auklėjo tarybinį jaunimą besąlygiško paklusnumo partinei valdžiai ir Stalinui dvasioje, vertė vaikus atsisakyti represuotų tėvų, kūrė legendas apie „pionierius-didvyrius" (P. Morozovas ir kt.). 1952–1953 m. Stalino iškeltas dirbo TSKP CK sekretoriumi bei propagandos ir agitacijos skyriaus vedėju. Po Stalino mirties iškart neteko aukščiausių postų ir 1953–1954 m. dirbo TSKP Maskvos miesto komiteto I sekretoriumi.

1954–1955 m. – TSRS ambasadorius Lenkijoje. 1955–1960 m. – TSRS Kultūros ministras. 1960-1965 m. – TSRS ambasadorius Indonezijoje. 1965–1970 m. – Valstybinio spaudos komiteto prie TSRS Ministrų tarybos pirmininkas.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 2-5 ir 7 šaukimų deputatas. 1939–1971 m. – TSKP CK narys, 1952 m. spalio – 1953 m. kovo mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų kalba).
| Jasionuvkos valsčiuslenk. *Gmina Jasionówka* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Monkų apskritis |
| **Administracinis centras** | Jasionuvka |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 3 023 |
| **Plotas** | 96,73 km² |
| **Tankumas** (2004) | 31 žm./km² |
|  |
| **Teritorijos kodas** | 2008022 |
| **Pašto kodas** | PL 19-122 |
| **Tel. kodas** | 85 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.jasionowka.pl/ |
|  **Vikiteka** | Jasionuvkos valsčiusVikiteka |

**Jasionuvkos valsčius** (lenk. *Gmina Jasionówka*) – kaimiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Monkų apskrityje. Ribojasi su Čarna Bialostockos, Jašvilių, Knišino ir Koricino valsčiais. Valsčiaus centras – Jasionuvka.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1513 m. dabartinio valsčiaus žemės priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, o nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Palenkės vaivadijai. Nuo 1569 m. iki 1795 m. priklausė Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijai. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1914 m. priklausė Rusijos imperijos Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. Nuo 1919 m. iki 1939 m. priklausė Lenkijos Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. valsčius buvo prijungtas prie Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR. 1941–1945 priklausė Trečiajam Reichui. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1975–1998 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 m. duomenis valsčiaus plotas yra 96,73 km², iš kurių:

* ariama žemė: 81 %
* miškai: 13 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 6 %

Valsčius sudaro 7 % Monkų apskrities.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 m. birželio 30 d. surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **3023** | 100 % | 1468 | 48,6 % | 1555 | 51,4 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 31,3 | 15,2 | 16,1 |

Pagal 2002 m. duomenis pajamų vidurkis vienam gyventojui buvo 1302,38 zlotai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Bžozuvka Folvarčna, Čarnistokas, Dobžiniuvka, Gurnistokas, Jasionuvečka, Jasionuvka, Kalinuvka Krulevska, Kamionka, Kontai, Kozinecas, Krasnė Folvarčnė, Krasnė Malė, Krasnė Starė, Kživa, Kuibedai, Lenkobudai, Milevskiai ir Slomianka.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Valsčiaus tinklalapis *(lenkų kalba)*

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMonkų apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Goniondzo valsčius • Jasionuvkos valsčius • Jasvilų valsčius • Knišino valsčius • Krypno valsčius • Monkų valsčius • Tšcianės valsčius  |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sigitas Slavickas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. spalio 19 d.Skersabaliuose, Kalvarijos savivaldybėje |
| Mirė | 2017 m. liepos 27 d. (75 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1993 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Kauno politechnikos institutas |

**Sigitas Slavickas** (1941 m. spalio 19 d. Skersabaliuose, Kalvarijos savivaldybėje – 2017 m. liepos 27 d.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Raudeniškių, Brazavo ir Kalvarijos mokyklose. 1961 m. Kauno politechnikume įgijo techniko ir 1970 m. Kauno politechnikos institute inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją.

1961–1964 m. Vilniaus politechnikumo dėstytojas instruktorius, 1964–1990 m. Kalvarijos maisto pramonės technikumo dėstytojas. 1990–1993 m. Valstybės kontrolės departamento Marijampolės skyriaus kontrolierius, 1993–1996 m. Valstybės kontrolės Alytaus skyriaus kontrolierius.

1995 m. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos narys. 1996–2000 m. Seimo narys.

1988–1990 m. Lietuvos Sąjūdžio Seimo narys. 1993 m. Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.
|  |
| --- |
| Semianuvkos geležinkelio stotis |
| Siemianuvkos geležinkelio stotis 
Siemianuvkos geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Semianuvka |
| Platformų skaičius | 3 |
| Linijų skaičius | 3 |

**Semianuvkos geležinkelio stotis** (lenk. *Siemianówka stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Semianuvkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Stotis priklauso Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linijai, Valstybės siena-Chrizanuvas geležinkelio linijai ir Semianuvka-Vionckuvas geležinkelio linijai.

Sedlcos-Semianuvka geležinkelio linija
--------------------------------------

Nuo stoties iki Km 143,8 geležinkelio stotelės yra 2,3 km ir iki Cisuvkos geležinkelio stotelės yra 5,2 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Km 143,8
**Semianuvka**
Cisuvka

 |

Valstybės siena–Chrizanuvas geležinkelio linija
-----------------------------------------------

Nuo stoties iki Miklaševo geležinkelio stoties yra 7,2 km ir iki Siemianuvkos-Svisločiaus pasienio punkto yra 8,2 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Miklaševas
**Semianuvka**
Siemianuvkos-Svisločiaus pasienio punktas

 |

Semianuvka-Vionckuvas geležinkelio linija
-----------------------------------------

Nuo stoties iki Vionckuvo geležinkelio stoties yra 3,9 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Semianuvka**
Vionckuvas

 |

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Semianuvkos geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 52°54′03″ š. pl. 23°49′07″ r. ilg.﻿ / ﻿52.90083°š. pl. 23.81861°r. ilg.﻿ / 52.90083; 23.81861
| Feminizmas |
| --- |
|  |
| 
Istorija
* + Feminizmo istorija
	+ Pirmosios bangos feminizmas
	+ Antrosios bangos feminizmas
	+ Trečiosios bangos feminizmas
	+ Ketvirtosios bangos feminizmas

 |
| 
Atmainos
* + Liberalusis feminizmas
	+ Postmodernusis feminizmas
	+ Radikalusis feminizmas
	+ Socialistinis feminizmas

 |
| 
Temos
* + Moteriškumas
	+ Seksizmas
	+ Seksualinis objektifikavimas
	+ Seksualinis priekabiavimas
	+ Me too
	+ Seksualinė prievarta
	+ Prekyba žmonėmis
	+ Prostitucija
	+ Pornografija
	+ Moterų teisės
	+ Moterų rinkimų teisė
	+ Sufražistės

 |
| Ž • A • R |

Leidinio „Socialistinis feminizmas: moterų judėjimo strategija" viršelis (1972 m.)
**Socialistinis feminizmas** – feminizmo kryptis, kurioje pagrindinis dėmesys koncentruojamas į moters gyvenimą viešojo ir privataus sektorių srityse ir teigia, kad moterų teisių nelygybę galima pašalinti tik eliminavus ekonominius ir kultūrinius moterų priespaudos šaltinius. 

Socialistinis feminizmas moters priespaudą sieja su marksistinėmis teorijomis apie išnaudojimą, engimą darbe kapitalizmo sąlygomis. Socialistinis feminizmas moteris laiko engiama lytimi dėl jų nelygiateisės padėties darbe ir buityje. Prostitucija, darbas namuose, vaikų priežiūra, santuoka šio judėjimo šalininkų laikomi pagrindiniais veiksniais, kuriais patriarchalinė sistema išnaudoja moteris. Atmetamos radikaliojo feminizmo pagrindinės pretenzijos, jog patriarchatas yra kone vienintelis moterų engimo šaltinis.

Nuorodos
--------

* Socialistinis feminizmas
* Kas yra socialistinis feminizmas?
| **Bronius Slavinskas** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. kovo 2 d.Butrimiškiai, Alytaus apskritis |
| Mirė | 2014 m. rugsėjo 19 d. (74 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Vilniaus universitetas |

**Bronius Slavinskas** (1940 m. kovo 2 d. Butrimiškiuose, Alytaus apskritis – 2014 m. rugsėjo 19 d.) – Lietuvos televizijos ir kino dokumentininkas, žurnalistas, kultūros paveldo metraštininkas, redaktorius.

Biografija
----------

1958 m. baigė Alovės vidurinę mokyklą. 1963–1964 m. Lietuvos kino studijos kino operatoriaus asistentas, nuo 1964 m. Lietuvos televizijos kino operatoriaus asistentas. 1965–1970 m. televizijos žinių vyriausiosios redakcijos korespondentas. 1966 m. suteikta kino operatoriaus asistento pirma kategorija, 1969 m. – kino operatoriaus trečia kategorija. 1968 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką. 1970–1972 m. Jaunimo ir vaikų programų vyriausiosios redakcijos „Jaunystė" vyr. redaktorius. Nuo 1972 m. Lietuvos televizijos informacijos vyriausiosios redakcijos, Naujienų direkcijos „Panoramos" vyr. redaktorius.

Rengė reportažus, apybraižas ir komentarus kultūrinio gyvenimo temomis. Televizijos juostose įamžinti Karaliaučius, Pelesa, Punskas, Seinai, Tilžė ir kitos vietovės, parodytos ten gyvenančių lietuvių šiokiadieniai ir šventės, jų ryšiai su Lietuva. Straipsniai spausdinti periodiniuose leidiniuose „Mokslas ir gyvenimas", „Tėviškės gamta", „Lietuvos aidas".

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Filmografija
------------

* *Kali laska!*, apie Baltarusijos ir Lietuvos kultūrinius ryšius, 1975 m.
* *Amžinasis smuikininkas*, A. Vienuolio 100-mečiui, 1982 m.
* *Azerstano šalis*, V. Krėvės pėdsakais Azerbaidžane, kartu su režisiere Aida Asmailova
* *Gudijos lietuviai*, 1994 m.
* *Kunigo A. Gavronskio mokyklos*, apie Karaliaučiaus krašto lietuviškas mokyklėles, 1995 m.
* *Dainuojanti nežinia*, apie Punsko, Seinų lietuvių gyvenimą, su režisieriumi Vidmantu Puplauskiu, 1998 m.
* *Gervėčių godos*, 2001 m.
* *LDK radiniai*
* *Valdovų rūmų atkūrimo kronika*, 2003–2010 m. 6 d.
* *Kasparas Bekešas*, 2010 m.
* *Penkiolika metų drauge*, *Amžių sūkuryj*, apie paminklosaugininkus, 2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 453-454 psl.
2. ↑  Napalys Kitkauskas. Kultūros paveldo metraštininkui B. Slavinskui – 70
3. ↑  Atsisveikiname su kolega B. Slavinsku, 2014-09-19
|  |
| --- |
| Socialinių inovacijų doktorantūros mokykla (SIDM) |
| Įkurtas | 2015 m. |
| Darbuotojų | 3 |
| Vieta | Vilnius, Lietuva |
| Svetainė |  |

**Mykolo Romerio universiteto Mokslo ir inovacijų paramos centro Socialinių inovacijų doktorantūros mokykla** (**SIDM**) – už doktorantūros studijas ir podoktorantūrą atsakingas Mykolo Romerio universiteto padalinys.

Apie
----

Mykolo Romerio universitetas
2015 metais buvo panaikintas Mykolo Romerio universiteto Mokslo centras. Vietoje jo buvo įsteigtas Mokslo ir inovacijų paramos centras (vadovauja mokslo ir tarptautinių ryšių prorektorė dr. Inga Žalėnienė) bei į jo sudėtį įeinanti Socialinių inovacijų doktorantūros mokykla.

Darbuotojai
-----------

* vadovė Loreta Paukštytė;
* vyr. vadybininkė Gita Lasytė.

Nuorodos
--------

* Mykolo Romerio universiteto tinklalapis Archyvuota kopija 2014-07-22 iš Wayback Machine projekto.
* Mykolo Romerio universiteto Mokslo ir inovacijų paramos centro Socialinių inovacijų doktorantūros mokykla
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Paulius Ambrazevičius** |
| --- |
| Gimė | 1986 m. sausio 30 d. (37 metai)Liepalotuose, Šakių rajonas |
|  |
| Veikla | rašytojas, vertėjas, humoristas |

**Paulius Ambrazevičius** (1986 m. sausio 30 d. Liepalotuose, Šakių rajone) – Lietuvos vertėjas, humoristas, televizijos laidų vedėjas.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo Liepalotuose. 2004 metais baigė Šakių Varpo vidurinę mokyklą. 2008 metais baigė Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutą. Yra vienas iš pirmųjų „Humoro klubo" narių. Pirmasis komikų susibūrimas įvyko 2008 m. rugpjūčio 6 dieną. Po kelių pasirodymų gimė dabartinis „Humoro klubas". Tai pat Paulius Ambrazevičius yra dalyvavęs keliose televizijos viktorinose, sudaręs tris viktorinų klausimų knygas ir išvertęs 5 įvairaus pobūdžio knygas. Šiuo metu gyvena Vilniuje.

Žaidžia krepšinio komandoje „Kažkur Matyti". 2011 metų Pasaulio viktorinos čempionato Lietuvos etapo vicečempionas, 2013 metų 3 vietos laimėtojas. 2014 metais laimėjo Nacionalinę viktoriną (nemaišyti su Pasaulio viktorinos čempionatu) ir atstovavo Lietuvai Europos viktorinos čempionate Bukarešte, užėmė 102 vietą iš 132 dalyvių. Veda teminę futbolo viktoriną „Juoda Raudona" bare Vilniuje.

2016-2017 m. vedė LRT televizijos viktoriną "Kas ir kodėl".

Bibliografija
-------------

* *Protų dvikova*, žaidimų knyga, 2011 m.
* *Protų dvikova 2*, žaidimų knyga, 2012 m.
* *Kas ir kodėl?*, žaidimų knyga, 2016 m.

Verstos knygos
--------------

* *Nedirbk*, Jason Fried, David Heinemeier Hansson, 2011 m.
* *Steve Jobs. Oficiali biografija*, Walter Isaacson, 2012 m.
* *Žmogus be veido. Vladimiras Putinas*, Masha Gessen, 2013 m.
* *Henry Ford. Žmogus, pakeitęs pasaulį*, Vincent Curcio, 2014 m.
* *Nutolęs: biuras (ne)reikalingas,* Jason Fried, David Heinemeier Hansson, 2014 m.
Moteris su šaliku
**Šalikas** – medžiaginė juosta, apsupama ir nešiojama ant kaklo. Šalikai dėvimi dėl šilumos, religinių, tautinių ar mados motyvų. Šalikų būna įvairių ilgių, pločio, raštų ar spalvų.

Senovės Romoje buvo naudojami vieni pirmųjų šalikų, tik ne dėl šilumos, o dėl tvarkos palaikymo. Toks šalikas buvo vadinamas *sudarium* (lot. prakaito rūbas) ir buvo naudojamas nusivalyti prakaitą nuo kūno. Juo dėvėdavo tik vyrai ir nešiodavo aplink kaklą ar prisirišę prie diržo. Netrukus šalikus pradėjo nešioti ir moterys, įprastai dėl stiliaus motyvų.

Manoma, kad valdant Kinijos imperatoriui Ši Huangdi įvairių rangų kariai dėvėdavo skirtingus šalikus, kad juos būtų galima atskirti.

Šiais laikais šalto klimato regionuose reto mezgimo šalikai, dažnai iš vilnos, yra nešiojami norint apsisaugoti nuo šalčio.

Karšto ir vėjuoto klimato regionuose šalikai rišami aplink kaklą, akis ir galvą, siekiant apsaugoti šias vietas nuo vėjo ir dulkių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  History of the scarf
**Paulius Einhornas** (*Paul Einhorn*; g. Iecavoje – m. 1655 m. gegužės 25 d. Mintaujoje) – Pabaltijo vokiečių istorikas, evangelikų liuteronų kunigas, etnografas, aprašęs XVII a. latvių papročius, mitologijos elementus, ūkį, istoriją.

Einhorno tėvas ir senelis buvo Kuršo superintendentai. Paulius Einhornas nuo 1621 m. kunigavo Mežamuižoje, nuo 1634 m. – Mintaujoje. Kunigavimo metais smarkiai kovojo prieš stabmeldystę, senųjų ir katalikiškų papročių laikymąsi, burtininkavimą. 1636-1655 m. buvo Kuršo superintendetas.

Bibliografija
-------------

* „Stabmeldystės ir niekingų prietarų paneigimas" (*Wiederlegunge der Abgötterey und nichtigen Aberglaubens*; 1627 m.)
* „Latvių Kuršo kunigaikštystėje reformavimas" (*Reformatio gentis Letticae in Ducatu Curlandiae*; 1636 m.)
* „Latvijos istorija. Tai yra latvių tautos aprašymas" (*Historia Lettica. Das ist Beschreibung der Lettischen Nation*; 1649 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" III t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 2003. T.3: 577 psl.
**Paulina Potapova**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. spalio 5 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Hegelmann |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–20162015–20162017–20182018–20202023– | AušraUkmergėGintra-UniversitetasMFA ŽalgirisFC Hagelmann | 0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2017– | Lietuva Lietuva | 0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. balandžio 7 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. balandžio 7 d.. |

**Paulina Potapova** (g. 1999 m. spalio 5 d.) – Lietuvos futbolininkė, žaidžianti gynėjos pozicijoje.

Karjera
-------

### Futbolininkės karjera

Profesionalią karjerą pradėjo Jonavoje. Atstovavo Aušros klubui nuo 2015 m.. Antroje sezono pusėje žaidė I lygoje atstovaudama Ukmergės Textilite-Keliai. 2016 m. rungtyniavo A lygoje atstovaudama Jonavos klubui, o I lygoje – Ukmergės.

2017–2018 m. rungtyniavo Gintra-Universitetas. 2017 m. gegužės 14 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš Šiaulių FA. Gintra sutriuškino „gimnazistes" rezultatu 17:0. 2017 m. spalio 22 d. pelnė net penkis įvarčius rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirio" MFA.

2018 m. rudenė perėjo į Vilniaus „Žalgirį". 2018 m. rugsėjo 12 d. pasižymėjo pelnydama įvartį rungtynėse prieš Gargždų „Bangą".

Dėl traumų trumpam buvo palikusi sportą, o 2023 m. sugrįžo į futbolą ir atstovavo Hegelmann.

Rinktinės
---------

WU-17 rinktinė
nuo 2014 m. kviesta į WU-17 rinktinę. 2014 m. spalio 22 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš Rumunijos WU-17. Mačas baigėsi lygiosiomis 3:3.
WU-19 rinktinė
nuo 2016 m. kviesta į WU-19 rinktinę. 2016 m. liepos 1 d. rungtynėse prieš Latvijos WU-19 rinktinę pelnė įvartį. Lietuvės nugalėjo rezultatu 4:0.
Nacionalinė moterų rinktinė
2017 m. birželio 12 d. rungtyniavo prieį lenkes, kai buvo pralaimėjo triuškinančiu rezultatu 0:5.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Lietuvos salės futbolo rinktinė
Atstovavo futzalo rinktinei. Žaidė rungtynėse prieš Suomiją, kurios lietuvės patyrė triuškinantį pralaimėjimą rezultatu 0:10.

Pasiekimai
----------

* 

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Hegelmann klubo naujokės
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY (apie žaidėją)
* SOFASCORE (apie žaidėją)
* soccerpunter (apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (apie žaidėją)
* Globalsportsarchive

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R2023 metų Moterų A lygos komandos ir ankstesni sezonai |
| --- |
|  |
| Moterų A lyga | 
Banga · Gintra · Hegelmann · Saned · Utenis Utenis · Vilnius · Žalgiris-MRU |
|  |
| Sezonai | 
1994 · 1994–1995 · 1995–1996 · 1996–1997 · 1997–1998 · 1998–1999 ·1999 · 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009 · 2010· 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019 · 2020 · 2021 · 2022 · 2023 |

 |
Šaligatvis su dviračių taku
**Šaligatvis** – pėstiesiems vaikščioti ir (arba) dviratininkams važiuoti skirta gatvės dalis, esanti prie važiuojamosios dalies arba atskirta nuo jos. Nuo gatvės važiuojamosios dalies šaligatvį skiria bortelis arba želdinių juosta, veja. Dažniausiai šaligatvio danga daroma iš asfaltbetonio arba betono trinkelių, o dviračių takui parenkama minkštesnė ir lygesnė danga (raudono asfaltbetonio dangos konstrukcija); paprastai klojama ant žvyro ar skaldos pagrindo. Pastaraisiais metais betono plokštės bei plytelės keičiamos betono trinkelėmis, o šalia jų vienoje miestų gatvių pusėje tiesiami ir dviračių takai (pėsčiųjų ir dviračių takas).

Istorija
--------

Šaligatvius pradėjo tiesti maždaug prieš 2000 m. pr. m. e. Anatolijoje, Kaneše. Jų būta ir Senovės Graikijos bei Senovės Romos miestuose. Dažniausiai jie daryti iš kvadratinių akmeninių plokščių. Vakarų Romos imperijai susiskaldžius į nepriklausomas karalystes jie nunyko. Viduramžiais šaligatvių nebuvo. Tačiau po 1666 m. didžiojo Londono gaisro rekonstruotuose gatvėse nutiesti ir šaligatviai. XVIII a. viduryje išleistas Vestminsterio klojimo aktas paspartino jų plėtrą mieste. Londone, Paryžiuje bei kituose Europos miestuose XIX amžiaus pabaigoje šaligatviai buvo nutiesti daugelyje miestų gatvėse. Lietuvoje tuo metu jie tik pradėti tiesti iš medinių lentų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Šaligatvis. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-10-04).
2. ↑  „Gyventojų judumui didinti įrengiama nauja pėsčiųjų ir dviračių tako atkarpa palei Oslo gatvę". *Made in Vilnius*. 2021-11-04. Nuoroda tikrinta 2022-10-06.
3. ↑  „Pristatytas Nacionalinis dviračių takų plėtros planas: infrastruktūrai gerinti – tris kartus didesnis finansavimas". *LRT*. 2021-12-06. Nuoroda tikrinta 2022-10-08.
4. 1 2  Anastasia Loukaitou-Sideris, Renia Ehrenfeucht (2009). *Sidewalks: Conflict and Negotiation Over Public Space*. MIT Press. p. 15. ISBN 9780262123075. Nuoroda tikrinta 18 November 2018. „The first sidewalks appeared around 2000 to 1990 B.C. [...] in central Anatolia (modern Turkey) [...]."
**Pauliaus Širvio literatūrinė premija** inicijuota 1995 m. minint poeto Pauliaus Širvio 75-ąsias gimimo metines ir teikiama kas dveji metai. Nuo 2008 m. jubiliejinė Pauliaus Širvio premija teikiama kas penkerius metus poeto gimimo dieną − rugsėjo 6-ąją. 

1995 m. Pauliaus Širvio premiją inicijavo Zarasų rajono savivaldybės viešoji biblioteka poeto atminimui saugoti ir teikė ją kas dveji metai. Nuo 2005 m. šia premija rūpinasi Zarasų rajono savivaldybės taryba, įsteigusi specialią rajono kultūros ir meno premijų vertinimo komisiją. 

Kandidatams jubiliejinei Pauliaus Širvio premijai taikomi šie atrankos kriterijai, apibrėžti premijavimo nuostatuose: pastarųjų penkerių metų poetinė kūryba, jos reikšmingumas Lietuvos poezijoje, meistriškumas poetinėmis priemonėmis aukštinti gamtos grožį bei žmogaus prigimtį, Zarasų krašto populiarinimas savo kūryba bei kūrybine veikla.

Premijos laureatai
------------------

* 1995 m. Marcelijus Martinaitis už lyrikos albumą *„Atmintys"*
* 1997 m. Vytautas Skripka už eilėraščių knygą *„Vigilijos"*
* 2000 m. Stasys Jonauskas už eilėraščių knygą *„Širdis plaka delčią"*
* 2003 m. Onė Baliukonė už poezijos rinktinę *„Akmuva"*
* 2005 m. Feliksas Jakubauskas už eilėraščių knygą *„Tarp klūpančių medžių"*
* 2007 m. Rimgaudas Valentinas Graibus už eilėraščių knygą *„Meilės temperatūra"*
* 2010 m. Juozas Erlickas už knygą *„Mano meilė stikliniais kaliošais"*
* 2015 m. Antanas A. Jonynas

Nuorodos
--------

* Literatūrinė Pauliaus Širvio premija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jona išmetamas už borto
**Pranašas Jona**, pasak Biblijos, buvo Amačio iš Geto sūnus. Kartą Dievas jam liepė eiti Ninevę ir sakyti žmonėms, kad jų miestas bus sunaikintas. Bet Jona nepaklausė ir pabėgo išplaukdamas laivu. Užėjus stipriai audrai jūreiviai manydami, kad dėl to kaltas Jona, išmetė jį į jūrą. Tada Dievas pasiuntė didelę žuvį, kuri jį prarijo. Jis išbuvo žuvies pilve tris dienas ir tris naktis. Jona meldėsi, kad Dievas jį išgelbėtų. Tada žuvis jį išspjovė į krantą. Dievas vėl liepė Jonai eiti į Ninevę ir pasakyti žmonėms viską, ką jis anksčiau sakė. Jona taip ir padarė. Jis sakė Ninevės gyventojams, kad dar keturiasdešimt dienų ir Ninevė bus sunaikinta. Tada nineviečiai atgailavo Dievui, todėl Dievas jų nenubaudė. Jona dėl to labai supyko, nes Ninevė buvo asirų, Izraelio priešų sostinė. 

Jona išvyko iš miesto ir sustojo pailsėti, nes buvo labai karšta. Toje vietoje Dievas išaugino plačialapį augalą, kad Jonai būtų pavėsis. Jis labai džiaugėsi tuo augalu. Naktį Dievas pasiuntė kirminą, kuris pagraužė tą augalą ir tas nudžiūvo. Jona gailėjo jo. Tada Dievas Jonai pasakė, jog jeigu jam taip gaila augalo, tai tuo labiau reikia pasigailėti žmonių.
Koordinatės: 56°10′39″š. pl. 23°07′40″r. ilg.﻿ / ﻿56.1776°š. pl. 23.1278°r. ilg.﻿ / 56.1776; 23.1278

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Šakynos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šakyna |
| **Adresas** | Kalnelio g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1790 m. |
| **Stilius** | skandinaviškas |

**Šakynos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šakynos miestelyje, prie kelio  **154**  Šiauliai–Gruzdžiai–Naujoji Akmenė . Liaudies architektūros formų.

2015 m. kovo mėn.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1636 m. Antrąją 1680 m. pastatė M. Bergas. Jai dovanotas valakas žemės. Iš Šakynos seniūnijos klebonas gaudavo pinigų ir pyliavą.

1789–1790 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Statybą vykdė ir rūpinosi savamoksliai Livonijos garbės kanauninkas klebonas J. Varanavičius (žmonių vadintas Varnu) ir valstietis Žvirblis. Jie pasistatė plytinę, degė plytas, rinko laukuose akmenis ir vadovavo bažnyčios statybai. Šakynos seniūnija 1797 m. dovanota grafui Lotrekui, kuris atsisakė šelpti kleboną ir apie 1815 m. atėmė valaką žemės. Teismo sprendimu 1816 m. žemė grąžinta, Šakynos savininkas įpareigotas remontuoti bažnyčią. 1822 m. bažnyčia remontuota, nuardytas stogas. Jį uždengti policija grafą priversti nepajėgė. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčios bokštas perstatytas.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros santūrių, masyvių, nebūdingų Lietuvai formų, tinkuoto akmenų mūro, stačiakampio plano, vienabokštė, su trisiene apside. Vienanavė. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Žmonių pasakojimuose bažnyčios kreivumas aiškinamas tuo, kad statė savamoksliai statybininkai Varna ir Žvirblis.

Galerija
--------

* Tų pačių meistrų kapinėse pastatyta Šakynos koplyčiaTų pačių meistrų kapinėse pastatyta Šakynos koplyčia
* Bažnyčios vartaiBažnyčios vartai
* KoplytėlėKoplytėlė
* AltoriusAltorius
* Bažnyčios statytojo Varanavičiaus akmuoBažnyčios statytojo Varanavičiaus akmuo
* Bažnyčios statytojo Varanavičiaus akmuoBažnyčios statytojo Varanavičiaus akmuo
* Bažnyčios langelisBažnyčios langelis

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šakynos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šakynos bažnyčia Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
**Gediminas Merkys** (g. 1964 m. sausio 3 d. Šiauliuose) – Lietuvos edukologas ir sociologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1981–1986 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultete, 1989–1992 m. – Rusijos edukacinių mokslų akademijos Teorinės pedagogikos ir tarptautinių švietimo tyrimų institute Maskvoje, jame apgynė disertaciją „Eksperimentinio pedagoginio tyrimo hipotezės struktūra ir metodologiniai normatyvai", socialinių mokslų daktaras. 2000 m. Šiaulių universitete apgynė habilitacinį darbą „Sociokultūrinių ir metodologinių pradų vienovė ugdymo tyrimuose", habilituotas socialinių mokslų daktaras.

1986–1988 m. dirbo mokytoju. 1993–2000 m. Šiaulių pedagoginio instituto (dab. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1997 m. jo iniciatyva įsteigtas šio universiteto Edukacinio testavimo mokslinis centras, 1997–2000 m. centro direktorius. 1999–2016 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, nuo 2000 m. Socialinių tyrimų, nuo 2006 m. Sociologijos katedros vedėjas; nuo 2000 m. profesorius. 1993–1994 m. stažavo Freiburgo universitete, 1994–1995 m. Koblenzo-Landau universiteto Empirinių edukacinių tyrimų centre. 1996 m. dirbo Kylio universitete. 1997 m. jo iniciatyva įsteigtas žurnalas „Socialiniai tyrimai". Žurnalo „Journal of Organizational Behavior" (Australija) redakcinės kolegijos narys. Nuo 1994 m. Vokiškai kalbančių kraštų edukacinių mokslų draugijos, Europos metodologų asociacijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos pagrindinės sritys: empirinis socialinis tyrimas, socialinisų tyrimų metodologija, socialinė, edukacinė ir vadybos diagnostika, tarpkultūriniai tyrimai, švietimo ir organizacijų sociologija. Nuo 2003 m. vadovavo taikomiesiems socialiniams tyrimams:

* Mokinių vežiojimo pokyčiai pertvarkant mokyklų tinklą,
* Informacinių komunikacinių technologijų taikymas ugdyme,
* Mokytojų poreikio prognozė iki 2015 m. Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklose ir ikimokyklinio ugdymo įstaigose,
* Mokymosi prieinamumas Vilniaus rajono gyventojams,
* Mokytojų poreikio kaita ir profesinės karjeros ypatumai optimizuojant mokyklų tinklą.

Bibliografija
-------------

* Lytiškumas ir švietimas, su kitais, 2000 m.
* Nepilnamečių resocializacija, su kitais, 2003 m.
* Tautiškumas ir pilietiškumas: atskirus ar dermė?, su kitais, 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gediminas Merkys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 713 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Birštono mineraliniai vandenys ir Ko**, UAB – seniausia mineralinio vandens gamintoja Lietuvoje, kuri nuo 1924 metų užsiima mineralinio vandens gavyba ir jo išpilstymu į butelius, Birštone.

Dabartiniu metu gaminami trijų rūšių lietuviškos kilmės natūralūs mineraliniai vandenys: „Vytautas", „Birutė", „Akvilė", pagal rinkų poreikius gaminama Private Label produkcija.
Produkcija eksportuojama į 14 šalių: Latviją, Estiją, Lenkiją, Čekiją, Vokietiją, Belgiją, Daniją, Angliją, Airiją, Norvegiją, JAV, Kazachstaną, Ukrainą, Jemeną.

Prekiniai ženklai
-----------------

Geriausiai žinomi įmonės prekiniai ženklai – tai šaltinių „Vytautas", „Birutė" ir „Akvilė" vanduo.

**Vytautas** – aukštos mineralizacijos natūralus mineralinis vanduo, išpilstomas į butelius nuo 1924 metų Birštone.

**Birutė** – vidutinės mineralizacijos natūralus mineralinis vanduo, išpilstomas į butelius nuo 1924 metų Birštone.

**Akvilė** – 0 nitratų turintis bei natūraliai šarminis vanduo (pH – 8,0).

Parodos
-------

Įmonė dalyvauja tarptautinėse parodose:

**2014 metais**

* Korea Food Expo (Seulas, Pietų Korėja)
* PLMA International (Amsterdamas, Olandija)
* WORLDFOOD Kazachstan (Almata, Kazachstanas)
* SIAL MIDDLE EAST 2014 (Abu Dabis, Jungtiniai Arabų Emiratai)
* Food Week Uzbekistan (Taškentas, Uzbekistanas)
* POLAGRA FOOD (Poznanė, Lenkija)

**2015 metais**

* WorldFood Warsaw (Varšuva, Lenkija)
* IFE London (Londonas, Jungtinė Karalystė)
* SIAL China (Šanchajus, Kinija)
* PLMA International (Amsterdamas, Olandija)
* Foodex Japan (Tokijas, Japonija)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Sweedish Chamber of Commerce in Lithuania[neveikianti nuoroda]
* Norvegian - Lithuanian Chamber of Commerce Archyvuota kopija 2015-09-15 iš Wayback Machine projekto.
* BMV derasi su antru pagal dydį Kinijos prekybos tinklu
| **Gediminas Krasauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1953 m. spalio 26 d. (69 metai)Čiurlionys I, Alytaus rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Andrius, Martynas, Ieva |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1997 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Gediminas Krasauskas** (g. 1953 m. spalio 26 d. Čiurlionyse, Alytaus rajonas) – Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.

1997–2001 m. Alytaus apskrities viršininko administracijos Kaimo reikalų departamento direktorius. 2001–2005 m. Alytaus rajono savivaldybės Priešgaisrinės apsaugos tarnybos direktorius. 2005–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės kontrolierius, Lietuvos savivaldybių kontrolierių asociacijos narys. 2007–2015 m. Alytaus rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2015–2018 m. Alytaus rajono pirminės sveikatos priežiūros centro direktorius. Nuo 2018 m. Alytaus rajono savivaldybės administracijos direktorius.

1997–2015 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.

1993 m. Tėvynės sąjungos, Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narys.

Sutuoktinė Nijolė, vaikai Andrius, Martynas, Ieva..

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| ***Pranašas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il profeta |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Dino Risi |
| Metai | 1968 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Pranašas** (it.  *Il profeta*) – 1968 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Vittorio Gassman – Pietro, pranašas
* Ann-Margret – Megė
* Liana Orfei – Albertina
* Fiorenzo Fiorentini – Luidžis
* Enzo Robutti – Alberto
* Yvonne Sanson – Karla
* Carmen Villani

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvęs tarnautojas Pietro vieną dieną metė darbą, žmoną, išsižadėjo civilizacijos ir apsigyveno kalvotame miške netoli Romos. Aplinkiniuose kaimuose paskinda gandas apie jį kaip pranašą, galintį skaityti kitų žmonių mintis bei nuspėti ateitį. Tai sužinoję, atvyksta televizijos žurnalistai ir nors Pietro juos išveja, parodytas reportažas sulaukia atgarsio visoje šalyje. Netrukus pasirodo ir policija, kuri įteikia Pietro kvietimą iš teismą, mat jis kaltinamas pinigų iššvaistymu ankstesniame gyvenime. Prieš savo valią naujasis pranašas priverstas grįžti į Romą…
| **Mycena meliigena** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Šalmabudė  *( Mycena)* |
| Rūšis: | Žievinė šalmabudė  *( Mycena meliigena)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žievinė šalmabudė** (lot. *Mycena meliigena*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Ant gyvų lapuočių medžių žievės, ypač ant liepų.

* **Augimo laikas**

Ruduo, pavasaris.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė šalmo pavidalo, kotas lenktas, trumpas.

Vaisiakūniai mažyčiai. Kepurėlė 0,3–1 cm skersmens, išgaubta, bukai paplokščia, matinė, nešvariai rausvai ruda, pakraščiai šviesesni, vagoti. Lakšteliai resvi, siauri, balsvi, rožinio atspalvio, priaugtiniai. Kotas 0,5–1,5 cm ilgio ir 0,2–0,5 cm storio, tamsiai rausvai rudas. Trama plona, kepurėlės spalvos. Sporos 7–11 (13) μm, apvalios, didelės.

**Būdingi požymiai:** tamsiai rausvai rudi vaisiakūniai, sporos apvalios.

Auga tik ant gyvų lapuočių medžių, ypač liepų, kaštonų, klevų žievės. Dažna, ypač dažnai pastebima miestuose (skveruose, parkuose). **Nevalgoma**.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 183 psl.
**Alanas Bruzinis** (it. *Alan Brusini*, 1923 m. balandis, Tričezimas, Udinės provincija, Italijos karalystė – 2014 m. rugpjūčio 15 d. Udinė, Italija) – friulų literatas.

Biografija
----------

A. Bruzinio tėvas Domenikas ir motina Atilija Tričezime turėjo užeigą-konditeriją, tėvas buvo geriausias šios vietovės konditeris. A. Bruzinis mokėsi Tomadinio muzikos institute, du kursus studijavo Venecijos konservatorijoje ir vieną Padujoje, todėl galėjo dėstyti. A. Bruzinis padėjo tėvui konditerijoje ir įnešė savo indėlį į šeimos verslą, Bruzinių baras Tričezime dirbo ir jo mirties dieną. 1960 m. vedė Mariją Luizą Sormani, su ja susilaukė dukterų Karlos ir Atilijos.

Kūryboje didelį dėmesį skyrė Friulio istorijai, rašė poeziją, apsakymus ir romanus, aprašė gimtojo Tričezimo gyvenimą. Tekstuose kolektyvinė atmintis papildyta veržlumu ir literatūrine patirtimi, kurią jis kaupė daugiau kaip penkiasdešimt metų. A. Bruzinis buvo tapęs aplinkos, kurioje gyveno ir dirbo, etalonu.

Sulaukęs 91 metų mirė Udinėje.

Išnašos
-------

1. ↑  „Brusini Alan". Messaggero Veneto. 2014-08-17. Nuoroda tikrinta 2021-10-31.
2. ↑  „Cultura friulana in lutto, morto Alan Brusini". Messaggero Veneto. Nuoroda tikrinta 2021-10-31.
3. ↑  „A 91 anni è morto lo scrittore e poeta Alan Brusini". Il Gazzettino. 2014-08-17. Nuoroda tikrinta 2021-10-31.

Bibliografija
-------------

* A. Bruzinio bibliografija
**Paulikionai** (gr. Παυλικιανοί) – iš Armėnijos kilęs eretišku paskelbtas krikščioniškos prigimties mokymas. Teigiama jį esant dualistiniu arba adopcionistiniu, savyje turinčiu daug gnosticizmo ir manicheizmo bruožų.

Paulikionų mokymas kilo VII a. tuo metu Bizantijai pavaldžioje Armėnijoje. Mokymo pradininku laikomas Konstantinas-Silvanas iš Mananalio (prie Samosatos) (mirė 684 m.). Paulikonai dėstydami savo doktriną remdavosi apaštalo Pauliaus ir Pauliaus iš Samosatos (III a.) idėjomis, laikė save jų mokymo tęsėjais (todėl ir gavo paulikionų pavadinimą).

Paulikionai pripažino tik evangelijas ir apaštalo Pauliaus laiškus, atmetė visas religines apeigas, šventų paveikslų, relikvijų gerbimą, bažnytinę hierarchiją, kryžių kaip krikščionybės simbolį (jį laikė kankinimo ir mirties ženklu). Regimojo pasaulio sutverėją (demiurgą) vadino Piktąja Dvasia, o Gerąja Dvasia – ateities pasaulio valdovą.

Paulikionų persekiojimas. XII–XIII a. kronikos iliustracija
Paulikionai neigė hierarchiją, pasisakė už visų lygybę, palaikė varguomenę. Paulikionų vadovai save vadino mokytojais (*didaskaloi*). Nuo pat pradžių paulikionai buvo laikomi eretikais, manichėjais, persekioti ir naikinti. 775 m. įvyko skilimas, kuriame laimėjo paskutinio vadovo Sergijaus atšaka. Jo laikais (IX a. pr.) paulikionų mokymas itin paplito, iš pacifistinio tapo karingu,. 835 m. mirus Sergijui, paulikionai nebebuvo vieningi, juos ėmė naikinti bizantiečiai (išžudyta ~100 tūkst. paulikionų). Kita dalis, vadovaujama Karbėjaus, pasitraukė į arabų žemes (Divrihį), kur prisidėjo prie Bizantijos puolimo. IX a. pab. paulikionų pajėgos nusilpo. Imperatorius Konstantinas V daug jų iš Armėnijos perkėlė į Trakiją, kiti atsivertė į ortodoksiją. 1204 m. IV kryžiaus žygio dalyviai dar rado negausių paulikonų bendruomenių.

Paulikionų mokymo tąsa laikomi vėliau kilę bogomilų, katarų mokymai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Melik-Bakhshyan, Stepan. «Պավլիկյան շարժում» (The Paulician movement). Armenian Soviet Encyclopedia. vol. ix. Yerevan, Armenian SSR: Armenian Academy of Sciences, 1983, pp. 140–141.
2. ↑  *Paulikionai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. Algirdas Jurevičius psl.
3. ↑  Norwich, John Julius: *A Short History of Byzantium Knopf*, New York, 1997, page 140