recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie Daugpilio dalį. Apie upę Šiaulių raj. skaitykite straipsnyje Gryva (upė).*
Gryva Daugpilio miesto dalių (mikrorajonų) žemėlapyje
**Gryva** – Daugpilio miesto dalis kairiajame Dauguvos krante. 1917–1956 metais buvo atskiras miestas, seniau – miestelis.

Istorija
--------

Gryvos miesto herbas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gryva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

XVIII a. pradžioje ant Kalkūnės dvaro žemės susiformavo amatininkų ir smulkiųjų prekybininkų gyvenvietė Jeruzalemė. Kai buvo statomi Daugpilio tvirtovės prietilčio įtvirtinimai (1810–1818 m.) Jeruzalemę sugriovė.

Nauja gyvenvietė – Gryva – susiformavo XIX a. pradžioje anapus tvirtovės žemės prie Laukesos upės žiočių. 1831–1859 m. buvo prijungta prie Daugpilio. Kiek vėliau kitame Laucesės krante susiformavo Zemgalės miestelis. 1859 m. po susijungimo su Zemgalės miesteliu Gryva tapo didžiausiu miestu Kuržemės gubernijoje su daugiataute gyventojų sudėtimi.

Miesto teises gavo 1917 m. Gyventojai vertėsi daugiausia smulkiąja prekyba, amatininkyste ir sodininkyste. I pasaulinio karo metu buvo okupuota vokiečių. Nuo 1918 m. lapkričio iki 1919 m. rugsėjo buvo bolševikų valdžioje. I pasaulinio karo metu beveik visiškai sugriauta. Gyventojų sumažėjo beveik 6 kartus. 1935 m. per Dauguvą pastatytas Vienybės tiltas, sujungęs Gryvą su Daugpiliu.

1935 m. Gryva buvo nelatviškiausias miestas Latvijoje (latviai – 21,9 %). Tarp religinių konfesijų daugiausia buvo sentikių (46 %). Nuo 1875 m. iki 1879 m. Gryvos vokiečių mokykloje mokėsi J. Rainis. 1930–1950 m. Gryva buvo Alūkstos apskrities centras, 1950–1956 m. – Gryvos rajono centras. 1956 m. prijungta prie Daugpilio.
| **Jānis Pujats** |
| --- |
|  |
| Jānis Pujats |
| Gimė | 1930 m. lapkričio 14 d. (92 metai)Nautrenų valsčius, Latvija |
| Tautybė | latvis |
|  |
| Veikla | latvių katalikų dvasininkas, Romos Katalikų Bažnyčios hierarchas, Rygos arkivyskupas emeritas |

**Janis Pujatas** (latv. *Jānis Pujats*, g. 1930 m. lapkričio 14 d. Nautrenų valsčiuje, Latvijoje) – latvių katalikų dvasininkas, Romos Katalikų Bažnyčios hierarchas, kardinolas, Rygos arkivyskupas emeritas.

Išsilavinimas, veiklos pradžia
------------------------------

Studijavo teologiją bei filosofiją.

1951 m. įšventintas į kunigus. Vikaravo įvairiose parapijose, Kunigų seminarijoje dėstė bažnytinio meno istoriją bei liturgiką. Rūpinosi, kad po Vatikano II susirinkimo Latvijoje būtų diegiama liturgijos reforma. Dalyvavo pogrindinėje veikloje – talkininkavo leidžiant maldaknyges ir Katekizmą.

1979–1984 m. Rygos generalvikaras; dėl politinių priežasčių buvo priverstas atsisakyti šių pareigų ir dirbo kaip paprastas dvasininkas.

Karjera
-------

1991 m. paskirtas Rygos arkivyskupu.

1998 m. Popiežius Jonas Paulius II pakėlė jį *in pectore* kardinolu.

2001 m. konsistorijos metu paskirtas kardinolu (paskiriant tituliniu *Santa Silvia* vyskupu, suteikiant teisę dalyvauti Kardinolų kolegijoje.

Kardinolas J. Pujatas kaip Rygos arkivyskupas taip pat yra kitų Latvijos diocezijų – Liepojos, Rėzeknės–Agluonos ir Jelgavos – metropolitas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rīt 85 gadu jubileju svinēs kardināls Jānis Pujats*, Katolis.lv, 2015-11-13. Nuoroda tikrinta 2023-02-24.
2. 1 2 3 4 5  Simonas Bendžius, *Janis Pujatas – latvių kardinolas, į savo virtuvę priimdavęs benamius*, bernardinai.lt, 2020-11-21. Nuoroda tikrinta 2023-02-24.
| Itapekuru |
| --- |
| Itapekuru žemupys Rosarijo apylinkėse Itapekuru žemupys Rosarijo apylinkėse |
| **Ilgis** | 650 km |
| **Baseino plotas** | 46 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 470 m³/s |
| **Ištakos** | Šapada Diamantina |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Itapekuru |

**Itapekuru** arba ***Itapikuru*** (port. *Rio Itapecuru, Itapicuru*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Maranjauno valstijoje. Prasideda Šapada Diamantinos plynaukštėje, Itapikuru aukštumose (300 m aukštyje). Aukštupyje teka į šiaurės rytus per Brazilijos plokščiakalnį, vidurupyje pasuka į šiaurės vakarus, vinguriuoja lygumomis. Įteka į Atlanto vandenyno San Žozė įlanką ties Rosarijumi. Šalia įlankos žiočių įsikūręs San Luiso didmiestis.

Didžiausi intakai: Balzeirosas, Pirapemasas (dešinieji), Alperkatasas, Piritoro (kairieji).

Itapekuru krioklys
Upė laivuojama nuo Kašijaso miesto. Vandeningiausia vasario–gegužės laikotarpiu. Prie Itapekuru įsikūrę miestai: Miradoras, Kolinasas, Kašijasas, Kodas, Timbirasas, Koroata, Pirapemasas, Kantanjedė, Itapekuru Mirinas, Rosarijas.

Kolonijiniais laikais vadinta San Žeronimo upe.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado Maranhão, DNIT, 2009.
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 178,
4. ↑
5. ↑  Mapa Multimodal Maranhão, DNIT, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Žvaigždžių karų" pasaulyje **Jėga** (*The Force*) – tai visur esanti, visa jungianti galia. Jėga apibūdinama kaip energijos laukas, atsirandantis iš visų gyvų dalykų (Jėga – tai gyvybė, o gyvybė – tai Jėga).

Į Jėgą galima žiūrėti kaip į mąstančią būtybę, tačiau kiti ją laiko paprasčiausiu įnagiu, kuriuo galima pasinaudoti savo tikslams.

Jėga turi du aspektus: Šviesiąją ir Tamsiąją puses. Šviesioji Jėgos pusė susijusi su gėriu, palankumu, gydymu. Tamsioji – su baime, neapykanta, agresija. Tamsioji pusė atrodo stipresnė, nors ji tiesiog yra patrauklesnė tiems, kurie geidžia valdžios ir įtakos.

Jėgą įvaldyti gali tik tie, kurie yra jai jautrūs. Šios asmenybės apibūdinamos arba kaip turinčios didelį kiekį mikroorganizmų midichlorų, arba kaip pasižyminčios stipria Jėgos „aura". Galbūt šios savybės yra susijusios tarpusavyje. Įvaldžiusieji Jėgą yra vikrūs, moka daryti kitiems neįmanomus dalykus.

Jėgos idėja turi sąsajų su įvairiomis filosofinėmis bei religinėmis analogijomis. Daug kas Jėgą sieja su koncepcijomis, žinomomis Kinijoje (Qi), Japonijoje, Korėjoje, Indijoje (Prana), Polinezijoje (Mana). Šviesioji ir Tamsioji pusės sietos su Yin ir Yang daoizme, tačiau šios koncepcijos nėra tapačios.
Gucci S.p.A.|  |
| Forma | „Kering" holdingo įmonė |
| Pramonė | Prabangos prekės |
| Įkurta | 1921 m. |
| Centrinė būstinė | Florencija, Italija |
| Tinklalapis | Gucci.com |

**Gucci S.p.A.** – Italijos mados namai, įkurti 1921 metais. Pagrindiniai „Gucci" mados namų konkurentai yra „Chanel", „Louis Vuitton", „Yves Saint Laurent", „Dior", „Versace" ir „Prada".

„Gucci" mados namai priklauso „Kering" prabangos prekių įmonių grupei. „Gucci" prekės ženklas 2011 m. užėmė trečią vietą prabangiausių prekių ženklų sąraše.

Istorija
--------

Gucci mados namus įsteigė *Guccio Gucci* 1921 m. 1938 metais Gucci pradėjo plėstis ir atidarė drabužių ir reikmenų parduotuvę Romoje. 1947 metais Gucci sukūrė rankinuką su bambuko rankenomis, kuris iki šiol yra firminis kompanijos produktas.

G. Gucci žmona *Aida Calvelli* turėjo didelę šeimą: 6 vaikus, nors tiktai jo sūnūs - Vasco, Aldo, Ugo ir Rodolfo dalyvavo kompanijos valdyme. Po G. Gucci mirties 1953 metais jo sūnus Aldo Gucci pradėjo valdyti kompaniją ir atidarė pirmas firmines parduotuves Londone, Paryžiuje ir Niujorke. *Gucci* šeima visuomet garsėjo konfliktais. Nesutarimai dėl paveldėjimo ir parduotuvių valdymo dažnai šeimą skirdavo arba suvesdavo į sąjungą. *Gucci* plėtėsi užsienyje ir dažnai susirinkimai dėl bendrovės ateities baigdavosi rankinukų ir piniginių mėtymusi.

1960 metų pabaigoje Gucci taikinys buvo Tolimieji Rytai. *Gucci* atidarė parduotuves Honkonge, Korėjoje ir Tokijuje. Tuo metu bendrovė taip pat vystė savo firminį GG logotipą (Guccio Gucci inicialai).

Iki 1970 metų pabaigos Gucci išliko viena iš pirmų bendrovių pasaulyje, gaminančia prabangias prekes, kol serija katastrofiškų verslo sprendimų ir šeimos barnių vos neprivedė bendrovės iki bankroto. Tuo metu broliai Aldo ir Rodolfo valdė įmonę lygiomis dalimis. 1979 metais Aldo vystė aksesuarų kolekciją *Gucci Accessories Collection* (GAC) ketindamas palaikyti Gucci parfumerijos sektoriaus *Gucci Parfums* pardavimus, kuriuos kontroliavo jo sūnūs. GAC susidėjo iš smulkių aksesuarų, tokių kaip: kosmetiniai krepšiai, žiebtuvėliai ir parkeliai, kurie kainavo daug mažiau negu kiti bendrovės kataloginiai aksesuarai. Aldo perdavė parfumerijos kontrolę sūnui Roberto dėl susilpnėjusio valdymo iš Rodolfo pusės.

*Aldo Gucci* plėtė kompaniją, įsiliejant į naujas rinkas su „American Motors corparation" (AMC). 1972 metų automobilis AMC Hornet tapo vienu iš pirmųjų amerikietiškų automobilių, turinčiu specialią prabangią komplektaciją, kurią sukūrė žymus madingas dizaineris. Gucci automobiliai iš vidaus apsiūti žalios, raudonos ir tamsiai geltonos spalvos dryžuotu apmušalu ir dizainerio emblemomis.

Nors *Gucci Accessories Collection* sulaukė didelio pasisekimo, tai buvo vienas iš faktų *Gucci* dinastijos subyrėjimo. Metams bėgant *Gucci Parfums* pardavimai žymiai padidėjo lyginant su *Gucci Accessories Collection*. Naujai atrasta didmeninė prekyba tapo vieninteliu prekės ženklu daugiau nei tūkstančiui parduotuvių GAC linijos.

Išnašos
-------

1. ↑  LVMH’s Vuitton Gains, Gucci Declines in Brand Value, Research Group Says
2. ↑  „Louis Vuitton" – prabangiausias ir vertingiausias prekės ženklas
Bell 222U Jėzaus veržlė rankoje ir įmontuota straigtasparnyje.
**Jėzaus veržlė** – sraigtasparnio detalė, laikanti jo pagrindinį rotorių (besisukančias mentes). Šį žodį pirmieji pradėjo naudoti amerikiečių kareiviai karo Vietname metu. Techninis detalės pavadinimas yra **pagrindinį rotorių laikanti veržlė** (angl. *main rotor retaining nut*). Terminas vartojamas grožinėje tą karą aprašančioje literatūroje. Šią detalę veteranai vieni kitiems įteikia kaip pagarbos simbolį,

Pavadinimas kilo iš to, jog šiai veržlei atsisukus ar lūžus rotorius atsiskiria nuo sraigtasparnio, kurio skridimo galimybės po to „niekuo nesiskiria nuo priekalo". Taigi pilotams beliktų melstis Jėzui. Tokių katastrofų aviacijos istorijoje pasitaikė labai nedaug. Kai kurie naujesni sraigtasparnių modeliai šios detalės nebeturi. Šiuo terminu vėliau pradėtos vadinti ir įvairios kitos detalės, kurių gedimas gali būti mirtinai pavojingas su mašina dirbantiems žmonėms.

Kai kurios krikščionių grupės pasirinko Jėzaus veržlę savo simboliu, nes tai kritinis komponentas, be kurio, kaip ir be tikėjimo, neįmanoma išsigelbėti.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Apibrėžimas amerikiečių veteranų tinklalapyje
2. ↑  The Friday Night Jesus Nuts  Archyvuota kopija 2011-02-08 iš Wayback Machine projekto.
Jėgos aitvaras Elektrėnuose.
**Jėgos aitvarų sportas** (angl. *kitesurfing*) – ekstremali vandens sporto šaka. Jėgos aitvarų sportas apjungia keletą sporto šakų: burlenčių, banglenčių, vandenlenčių, snieglenčių ir parasparnių sportą bei gimnastiką. 

Tai sparčiai plintanti sporto šaka visame pasaulyje. Šio sporto esmė yra plaukimas banglente bangose naudojant aitvarą kaip varomąją jėgą. Sportininkas čiuožia vandens paviršiumi ant nedidelės 1,2 – 1,8 m ilgio lentos, daro įvairiausius triukus ar tiesiog atlieka aukštus šuolius, siekiančius nuo 5 iki 20 metrų, traukiamas galingo aitvaro. 2006 m. pasaulyje buvo apie 150 000 – 200 000 šio sporto mėgėjų.

2012 m. nuspręsta jėgos aitvarų varžybas įtraukti į 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių buriavimo programą, bet metų pabaigoje sprendimas atšauktas.

2016 m. Lietuvoje priskaičiuojama beveik 7000 jėgos aitvarų mėgėjų. Kuršių marios yra viena iš geriausių vietų užsiimti šiuo sportu Lietuvoje, Svencelėje yra įsikūrusi jėgos aitvarų mokykla. Prie Baltijos jūros irgi yra įsikūrusi ne viena mokykla. Tiek Kauno mariose, tiek kituose dideliuose Lietuvos vandens telkiniuose galima užsiimti šiuo sportu. Tam reikalingas pastovus bent 6 m/s vėjo greitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Windsurfing restored to Brazil 2016 Olympics". *BBC*. Nuoroda tikrinta 2016-07-17.
2. ↑  „Verslininkai renkasi jėgos aitvarus". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2016-07-17.
3. ↑  „Vandens sportas: ką reikia žinoti apie jėgos aitvarus". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2016-08-01.
4. ↑  „Įsikibę aitvarų: aukso nebeneša, bet ramybės ir laimės – daugiau nei žiupsnelį". *15min*. Nuoroda tikrinta 2016-08-01.
| Traidžių II senosios kapinės |
| --- |
|  |
| 

Traidžių II senosios kapinėsTraidžių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°55′54″š. pl. 21°18′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.931576°š. pl. 21.303562°r. ilg.﻿ / 55.931576; 21.303562Koordinatės: 55°55′54″š. pl. 21°18′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.931576°š. pl. 21.303562°r. ilg.﻿ / 55.931576; 21.303562 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,01 ha |
| Naudotas | XIX a. |
| Žvalgytas | 1992, 1995 m. |

**Traidžių II senosios kapinės**, vadinamos *Prancūzkapiu* – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Traidžių kaime (Kretingos seniūnija), 1,61 km į šiaurę nuo kelio  **2303**  Kretinga–Kūlupėnai , kairiajame Pilsupio krante.

Traidžių Prancūzkapis 1992 metais

Kapinės
-------

Įrengtos aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Pilsupio upelio slėnį. Stačiakampio plano, aptvertos statinių tvora, kurios pietinėje dalyje įrengti vienvėriai varteliai.

Viduryje stovi medinė koplytėlė su Švč. Lurdo Marijos skulptūra, o į vakarus nuo jos – Tremtinių kryžius.

Teritorijos plotas – 0,01 ha.

0,67 km į šiaurę – šiaurės vakarus yra kaimo senosios kapinės, vadinamos Markapiais (Maro kapeliais).

Istorija
--------

Pasakojama, kad šioje vietoje palaidoti 1812 m. tarp Traidžių ir Kurmaičių mūšyje su kazokais žuvę iš Rusijos imperijos besitraukiančios Napoleono kariuomenės kariai. Kita žuvusiųjų dalis, esą, buvusi palaidota Kurmaičiuose.

Kapinėse nuo seno stovėjo koplytėlė ir kryžius. Jiems sunykus, šalia gyvenęs Pranas Kauneckas 1947 m. pastatė naują koplytėlę ir monumentalų kryžių su lieto metalo Nukryžiuotojo figūra ir skardiniu užrašu: „INRI / Būk mums maloningas / 1947". Šis kryžius XXI a. pradžioje sunyko.

Priešingoje koplytėlės pusėje kaimo gyventojai 1990 m. pastatė Tremtinių kryžių.

1992 m. žvalgė Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį. 

Kapinių koplytėlė su Marijos skulptūra – registrinis kultūros paveldo objektas (kodas 15074).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Traidžių kaimo kapinės (Kretingos apyl. Kretingos raj.). 1993 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 248. – L. 9–12
2. ↑  Kretingos rajono mažosios liaudies architektūros ir dailės paminklai. 1963-1977 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 17. – L. 214, ril. Nr. 343
3. ↑  Julius Kanarskas. 1992 metais aplankyti Kretingos rajono kultūros paveldo paminklai. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 159. – L. 3, eil. nr. 8
4. ↑  Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1993. – P. 318  
Koplytėlė su Marijos skulptūra, Kretingos rajono sav. Kretingos sen. Traidžių k. – Kultūros vertybių registras Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.
| ***Ginklas Dženifer*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | A Gun for Jennifer |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Todd Morris |
| Scenaristas (-ai) | Todd Morris  Deborah Twiss |
| Metai | 1997 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Ginklas Dženifer** (angl.  *A Gun for Jennifer*) – 1997 m. JAV sukurtas kriminalinis filmas apie moteris, keršijančias vyrams už jų padarytus seksualinius nusikaltimus.

„Fant-Asia" kino festivalyje Kanadoje filmas buvo pripažintas geriausiu užsienio filmu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Deborah Twiss – Dženifer / Elison
* Benja Kay – detektyvė Bilė Perez
* Rene Alberta – Bekė
* Tracy Dillon – Greis
* Freida Hoops – Džesė
* Veronica Cruz – Priscila

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mieste siautėja paslaptinga moterų gauja, brutaliai žudanti seksualiniais nusikaltimais įtariamus, tačiau teisingumo išvengusius vyrus. Naujai į miestą atvykusią Dženifer užpuola 2 vyrai, tačiau ji netikėtai išgelbėjama, o jie žūsta.

Dženifer priversta likti su merginomis ir dalyvauti kitose keršto akcijose, nes matė šių veidus ir žino jų istoriją. Vieno reido metu, norėdamos nubausti iš areštinės paleistą teisėją, jos per klaidą nužudo policininką, o viena iš merginų žūva.

Gauja susipyksta ir išsiskirsto, tačiau buvusi lyderė Džesė nusprendžia viena imtis keršto plano ir įvykdyti teisingumą vienam narkotikų ir pornografijos magnatui. Kai ši įkliūva į bėdą, likusios merginos vėl susivienija, ketindamos išlaisvinti draugę.
| Ilebaspranc. *Ilebo* |
| --- |
| 

IlebasIlebas

4°19′0″ p. pl. 20°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.31667°š. pl. 20.60000°r. ilg.﻿ / 4.31667; 20.60000﻿ (Ilebas)Koordinatės: 4°19′0″ p. pl. 20°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.31667°š. pl. 20.60000°r. ilg.﻿ / 4.31667; 20.60000﻿ (Ilebas) |
|  |
| **Valstybė** | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |
| **Provincija** | Kasajaus provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 72 623  |

**Ilebas** (pranc. *Ilebo*) – miestas Kongo Demokratinės Respublikos centrinėje dalyje, Kasajaus provincijoje, prie Kasajaus upės. Svarbus transporto mazgas – geležinkelis į Lubumbašį, upinis uostas prie Kasajaus upės (aukščiausia laivais pasiekiama vieta). Per Ilebą į Matadį išvežamos iš Šabos rūdynų atgabentos vario ir kobalto rūdos. Maisto pramonė.

Istorija
--------

Ilebas įkurtas XVII a. o XIX a. buvo vienas svarbiausių Kasajaus regiono miestų. 1901 m. belgai miestą pervadino ***Port Frankiu*** (*Port-Francqui*). Jis ypač išaugo nutiesus geležinkelį. 1935 m. pradėta tilto per Kasajų statyba, bet tiltas sugriuvo ir nebuvo atstatytas. 1966 m. grąžintas Ilebo pavadinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 163
| **Traian Băsescu** |
| --- |
| Rumunijos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1951 m. lapkričio 4 d.Murfatlaras, Rumunija |
| Rumunijos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2004 m. gruodžio 20 d. – 2014 m. gruodžio 21 d. |
| Ankstesnis | Ion Iliescu |
| Vėlesnis | Klaus Iohannis |
|  |
| Partija | demokratų liberalų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Traian Basescu |
| Parašas |
|  |

**Traian Băsescu** (liet. *Trajanas Baseskus*) (g. 1951 m. lapkričio 4 d.) – Rumunijos politikas. Nuo 2000 iki 2004 m. jis buvo Bukarešto meru, 2004–2014 m. ėjo šalies prezidento pareigas. 2009 m. jis buvo perrinktas antrai 5 metų kadencijai.

2007 m. balandžio 19 d. šalies parlamentas pradėjo balsavimą dėl prezidento nuvertimo. Parlamentas kaltino Băsescu pažeidus šalies konstituciją. Buvo inicijuotas nuvertimo referendumas, kuris įvyko gegužės 19 d. Iki tos dienos prezidentas buvo suspenduotas, o jo pareigas laikinai ėjo Nicolae Văcăroiu. Referendumo rezultatai parodė, kad Rumunijos gyventojai palaiko prezidentą – 24,75 % buvo už nuvertimą, 74,48 % – prieš. Tokiu būdu Traian Băsescu tapo pirmuoju Rumunijos prezidentu, kuris buvo oficialiai suspenduotas.

2009 m. lapkričio-gruodžio mėnesiais vyko nauji šalies prezidento rinkimai. Naujai penkerių metų kadencijai vėl buvo išrinktas Traian Băsescu, už jį balsavo 50,33 % rinkėjų. Opozicinės partijos balsavo dėl balsų panaikinimo ir perbalsavimo, tačiau teismas atmetė skundus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BIROULELECTORALCENTRAL


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Viorel Lis** | **Bukarešto meras**2000–2004 | Po to:**Adriean Videanu** |
| Prieš tai:**Ion Iliescu** | **Rumunijos prezidentas**2004–2014 | Po to:**Klaus Iohannis** |
| ***Mergina iš Triesto*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Ragazza di Trieste |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pasquale Festa Campanile |
| Scenaristas (-ai) | Pasquale Festa Campanile |
| Vaidina | Ben Gazzara  Ornella Muti Mimsy Farmer |
| Metai | 1982 |
| Žanras | drama |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mergina iš Triesto** (it.  *La Ragazza di Trieste*) – 1982 m. Italijoje sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ben Gazzara – Dinas Romanis
* Ornella Muti – Nikolė
* Mimsy Farmer – Valerija
* Andrea Ferreol – Stefanutis
* Jean-Claude Brialy – profesorius Martinas
* William Berger – Čarlis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vienišas vidutinio amžiaus animatorius Dinas Romanis, sėdėdamas lauko kavinėje pajūryje, tampa liudininku kaip daili mergina mėgina nusiskandinti. Ją išgelbėja keli vyrai ir atgaivina, o Dinas paskolina Nikolei apklotą. Po dienos jiedu vėl susitinka ir tampa meilužiais. Ilgainiui aiškėja, kad Nikolė serga psichine liga, dėl kurios negali ištverti be vyrų dėmesio. Kaskart pasišalindama Nikolė vis užmena Dinui mįslę kas ji yra iš tiesų ir ko siekia. Santykiai dar labiau komplikuojasi, kuomet pasirodo Dino draugė Valerija, su kuria jis palaiko atvirus santykius. Jis jaučiasi įsimylėjęs Nikolę, tačiau ryšys su ja tampa vis labiau varginantis ir komplikuotas dėl merginos ligos ir jausmų nestabilumo. Paskutinėje filmo scenoje Dinas sėdi toje pačioje kavinėje ir stebi, kaip Nikolė eina maudytis į jūrą, į kurią ši paneria ir nebeiškyla...
| Trajanglas*Triangle* |
| --- |
| *Cukranendrių plantacija* |
|  |
| 

TrajanglasTrajanglas

21°01′40″ p. pl. 31°27′05″ r. ilg.﻿ / ﻿21.02778°š. pl. 31.45139°r. ilg.﻿ / 21.02778; 31.45139﻿ (Trajanglas)Koordinatės: 21°01′40″ p. pl. 31°27′05″ r. ilg.﻿ / ﻿21.02778°š. pl. 31.45139°r. ilg.﻿ / 21.02778; 31.45139﻿ (Trajanglas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Zimbabvės vėliava Zimbabvė |
| **Provincija** | Masvingo provincija |
|  |
|  **Vikiteka** | Trajanglas |

**Trajanglas** – Zimbabvės miestelis pietrytinėje šalies dalyje, Masvingo provincijoje.

Pavadinimo kilmė
----------------

Miestas pavadintas Trajanglu po to, kai vietinis fermeris Thomas Murray MacDougall pirmą kartą pabandė auginti cukranendres. Išaugo tik trys cukranendrių burbuolės. Tada fermeris pasakė, kad su jomis gali padaryti tik vieną dalyką – sukurti trikampį. Pirmasis bandymas auginti cukranendres Rodezijoje, dabartinėje Zimbabvėje, buvo nevykęs.

Istorija
--------

1931 m. vietinis ūkininkas Thomas Murray MacDougall ėmėsi auginti cukranendres, tačiau jam nepasisekė.

1939 m. pirmą kartą perdirbtos cukranendrės, o vėliau užveistos didžiulės plantacijos ir pastatytas cukraus fabrikas.

Iki šiol nemaža dalis miestelio gyventojų darbuojasi cukraus fabrike, o apykinkėse net 13 500 ha užima cukranendrių plantacijos.

Sportas
-------

* Triangle United FC – futbolo klubas;

Namų rungtynes žaidžia „Gibbo" stadione (angl. *Gibbo Stadium*), talpinančiame 3 tūkst. žiūrovų.
* Kitados mieste buvo populiarus kriketas.

Išnašos
-------

1. ↑  zimonline naujienos apie cukraus fabriką
2. ↑  Triangle United FC – pagal SOCCERWAY
3. ↑  Triangle United FC – pagal Transfermarkt
4. ↑  Triangle United FC – pagal Globalsportarchive
5. ↑  Stadiono talpa pagal Soccerway (talpa: 3 tūkst.)
6. ↑  Gibbo Stadium pagal groundhop (talpa: 3 tūkst.)
7. ↑  Gibbo Stadium pagal africabizinfo Archyvuota kopija 2022-12-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
| Ilas*Ilo* |
| --- |
|        |
| *Ilo krantinė* |
|  |
| 

IlasIlas

17°38′0″ p. pl. 71°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.63333°š. pl. 71.33333°r. ilg.﻿ / 17.63333; 71.33333﻿ (Ilas (Peru))Koordinatės: 17°38′0″ p. pl. 71°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.63333°š. pl. 71.33333°r. ilg.﻿ / 17.63333; 71.33333﻿ (Ilas (Peru)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Mokegvos departamentas |
| **Provincija** | Ilo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 70 400  |
| **Altitudė** | 15 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ilas |

**Ilas** (isp. *Ilo*, keč. *Ilu*) – miestas Peru pietuose, Mokegvos departamente (didžiausias jo miestas), uostas Ramiojo vandenyno pakrantėje. Įsikūręs tarp Ilo upės ir Koleso kyšulio. Keliai į Mokegvą, Takną, Moljendą. Ilas yra galutinis Interokeaninio plento, jungiančio Ramųjį vandenyną ir Amazoniją, taškas. Ile yra karinio Peru laivyno bazė. Ilo uosto reikmėmis naudojasi Bolivija. Veikia vario metalurgijos gamykla. Yra Šv. Jeronimo bažnyčia (1871 m.), XIX a. pirsas, Peru laivyno ir El Algarrobal muziejai.

Istorija
--------

Iki XX a. Ilas buvo nedidelis miestelis, kurio gyventojai vertėsi alyvuogių auginimu. Iškilo apylinkėse pradėjus vario gavybą. Buvo nutiestas geležinkelis į Mokegvą, Ile vykdytas vario rūdos apdirbimas ir eksportas.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Regions & Cities
2. ↑  PERU: Regions & Cities
Koordinatės: 56°13′22″š. pl. 23°38′57″r. ilg.﻿ / ﻿56.222755°š. pl. 23.649156°r. ilg.﻿ / 56.222755; 23.649156

Urėdijos kontora
Kiemas prie urėdijos
**Joniškio miškų urėdija** − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus ir jais disponuojanti įstatymų nustatyta tvarka, taip pat vykdanti miškų atkūrimą, priežiūrą, apsaugą, racionalų miško išteklių naudojimą ir prekyba mediena bei miško ištekliais.

Joniškio miškų urėdija įkurta 1920 m. Urėdijos būstinė įsikūrusi Beržininkų kaime, 3 km į pietryčius nuo Joniškio, prie kelio  **152**  Joniškis–Linkuva .

Urėdija prižiūri ir rūpinasi − 19 200 ha valstybinės reikšmės miškais (17 400 ha − Joniškio rajone, 1 800 ha − Šiaulių rajone). Joniškio miškų urėdas − Aleksas Abromavičius.

Urėdijos priežiūroje ir apsaugoje yra valstybės saugomi gamtos paveldo objektai: Beržynės ąžuolas, Reibiniškio miško dvikamienis ąžuolas, Maldenių ąžuolas, Žeimių vinkšna, Taučiūnų liepa, Tyrelio akmuo, Žagarės miško veimutinė pušis.

Urėdijos valstybinius miškus administruoja 6 girininkijos.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Beržėnų | Rudiškių seniūnija | Beržėnai |
| Joniškio | Kepalių seniūnija | Beržininkai |
| Mikaičių | Gaižaičių seniūnija | Miknaičiai |
| Satkūnų | Saugėlaukio seniūnija | Bariūnai |
| Skaistgirio | Skaistgirio seniūnija | Reibiniai |
| Žagarės | Žagarės seniūnija | Žagarė |

Nuorodos
--------

* Joniškio miškų urėdijos tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Megrelų kalba*მარგალური ნინა* |
| Kalbama | Gruzija |
| Kalbančiųjų skaičius | 500-800 tūkst. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | kartvelų\*karto-zanų\*\*zanų\*\*\***megrelų** |
| Rašto sistemos | gruzinų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xmf |

**Megrelų kalba** (მარგალური ნინა, *margaluri nina*) – Kaukazo kalba, priklausanti kartvelų kalbų šeimai. Vartojama gruzinų subetnoso megrelų, gyvenančių daugiausia vakarų Gruzijoje (Megrelijoje ir vietomis Abchazijoje). Iki XX a. pr. dar vadinta iverų kalba. Kalbančiųjų skaičius siekia apie 500–800 tūkst. žmonių, UNESCO ją įtraukusi į nykstančių kalbų sąrašą.

Megrelų kalba užrašoma gruzinų raštu, tačiau neturi bendrinės kalbos varianto ir daugiausia vartojama tik kaip šnekamoji kalba (nors nuo XIX a.yra negausių rašytinių šaltinių). Megrelų kalba yra artimesnė lazų kalbai, o ne gruzinų. Kartais lazų ir megrelų kalbos laikomos bendra zanų kalba, tačiau šių kalbų vartotojai vieni kitų kalbos nesupranta.

Nuorodos
--------

* xmf Duomenys apie kodu „xmf" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Megrelų kalba***
| Strichninas |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| Cheminė formulė | C₂₁H₂₂N₂O₂ |
| Molinė masė |  |
| SMILES | C1CN2CC3=CCOC4CC(=O)N5C6C4C3CC2C61C7=CC=CC=C75 |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° |  |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Strichninas** – optiškai aktyvus indolo alkaloidas. Pramoniniu būdų išskiriamas iš činčibero (*Strychnos*) genties tropinių augalų sėklų (šiose sėklose jis pagrindinis alkaloidas). Molekulinė masė – 334,42, lydymosi temperatūra – 286–288 °C, o virimo temperatūra – 270 °C.

Pirmąkart ši medžiaga išskirta 1818 m. iš nuodingojo činčibero (*Strychnos nux-vomica*). Šio augalo arealas apima dideles tropikų ir subtropikų teritorijas tarp Indijos ir šiaurinės Australijos. Nuo senų laikų vietiniai gyventojai strichnino preparatais užnuodydavo strėlių antgalius.

1946 m. R. Robinsonas ir V. Prelogas pirmieji nustatė strichnino struktūrą, pirmasis susintetino R. Vudvordas 1954 m.; 1964 m. P. Kareras išaiškino absoliučią konfigūraciją.

Strichninas labai kartus, gyvūnams nuodingas, sukelia traukulius. Jis blokuoja postsinapsinius membranų glicino receptorius (GlyR). Pirmiausia strichninas pažeidžia stuburo smegenis, paskui centrinę nervų sistemą, paveikia regėjimą, klausą, uoslę, sukelia visų raumenų spazmus, galiausiai gyvūnas uždūsta. Suaugusiajam mirtį gali sukelti 30–100 mg strichnino dozė, o vaikui – 5 mg. Kita vertus, itin nedidelėmis dozėmis šis alkaloidas stimuliuoja pailgųjų smegenų kraujotaką (ją slopina įvairūs narkotikai), be to, sustiprina refleksines organizmo reakcijas. Dėl šių savybių nuo seno buvo naudojamas kaip vaistas, įvardijamas tonizuojančia karčiąja medžiaga.

Strichninas taip pat naudojamas kaip graužikų nuodai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Žilinskas A. Alkaloidai. Mokomoji knyga. Vilnius: Vilniaus universitetas, 26–27 psl.
2. 1 2 3 4 5 6  Lida Bagdonienė. *Strichninas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-03.
| Stračiūnų sukilėlių kapinės |
| --- |
|  |
| 

Stračiūnų sukilėlių kapinėsStračiūnų sukilėlių kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°07′44″š. pl. 23°57′15″r. ilg.﻿ / ﻿54.128757°š. pl. 23.954148°r. ilg.﻿ / 54.128757; 23.954148Koordinatės: 54°07′44″š. pl. 23°57′15″r. ilg.﻿ / ﻿54.128757°š. pl. 23.954148°r. ilg.﻿ / 54.128757; 23.954148 |

 |
| Vieta | Druskininkų savivaldybė |
| Seniūnija | Leipalingio seniūnija |
| Plotas | 0,03 ha |
| Naudotas | 1863 m. |
| Registro Nr. | u. k. 11017 / L1561 |

**1863 m. sukilimo dalyvių kapinės** (nacionalinio reikšmingumo lygmens valstybės saugomas kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 11017, senas vertybių registro kodas – L1561, senas kultūros paminklų sąrašo numeris – IV419) – neveikiančios istorinės kapinės Druskininkų savivaldybės teritorijos šiaurės rytinėje dalyje, Stračiūnuose, 26 m į rytus nuo kelio  **2521**  Stračiūnai–Ricieliai–Gailiūnai .

Kapinės
-------

Įrengtos nedidelėje atskiroje kalvelėje, stūksančio kaimo pietrytinėje dalyje plytinčiame slėnyje. Netaisyklingo stačiakampio plano pailgos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 24–26 m ilgio ir 12–14 m pločio. Teritorija dirvonuoja. Ties viduriu stovi paminklas, o į šiaurę nuo jo auga medis.

Paminklinis akmuo palaidotiems sukilėliams atminti
Paminklas neapibrėžtų formų, plokščio, apskaldyto, juosvai rusvo, stambaus grūdėtumo granito. Jo priekinėje plokštumoje įbetonuota juodo šlifuoto akmens horizontalaus stačiakampio formato memorialinė lenta su užrašu:  
„ČIA PALAIDOTI / 1863 METŲ / SUKILIMO DALYVIAI".

Teritorijos plotas – 326 m².

Istorija
--------

Šiose kapinėse palaidota per 20 sukilėlių, žuvusių 1863 m. rugsėjo mėnesį per mūšį tarp Rusijos imperijos kariuomenės dalinio ir 1863 m. sukilėlių kariuomenės būrio, vadovaujamo karininko Viktoro Hlaskos.

1971 m. kapinės įrašytos į vietinės reikšmės istorijos paminklų sąrašą, 1993 m. registruotos Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registre.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 68, eil. Nr. 419
2. ↑  1863 m. sukilėlių kapas, Stračiūnų k. Leipalingio sen. Druskininkų sav. Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.

* Leonas Bičkauskas-Gentvila. 1863 metų sukilimas Lietuvoje. – Vilnius, 1958. – P. 249–280
* Ona Maksimaitienė. Lietuvos sukilėlių kovos 1863–1864 m. – Vilnius, 1969. – P. 176–180, 182
* Juozas Petrauskas. Seirijų praeities takais. – Vilnius, 1993. – P. 22–24

Nuorodos
--------

* „1863 m. sukilėlių kapas, Stračiūnų k. Leipalingio sen. Druskininkų sav.". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-06-10.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Čokviai (Chokwe) |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 1,16 mln. |
| Populiacija šalyse | Angolos vėliava Angola, Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika, Zambijos vėliava Zambija |
| Kalba (-os) | čokvių |
| Religijos | krikščionybė, afrikinė religija |
| Giminingos etninės grupės | lundai, mbundu |

**Čokviai** (*Chokwe*) – Vidurinės Afrikos tauta, gyvenanti Angolos rytinėje dalyje, taip pat gretimose teritorijose Kongo Demokratinėje Respublikoje ir Zambijoje. Jie kalba čokvių kalba, kuri priklauso bantų kalboms.

Paplitimas
----------

Angolos etninis žemėlapis
Pagrindinės čokvių gyvenamos teritorijos yra mažiau derlingos lygumos tarp Lundos ir Bijės plynaukščių. Čia jie gyvena tarp senesnių krašto gyventojų nganguelų.

Istorija
--------

| Pietinės Afrikos valstybė:Čokvė |
| --- |
|  |
| Šalis | Angola, KDR |
| Tautos | **čokviai** |
|  |
|  |

### Lundos imperijoje

Čokviai yra kildinami iš Lundos imperijos (XVII-XIX a.), klestėjusios pietvakarinėje KDR ir gretimose Angolos teritorijose, kur sudarė vieną iš dvylikos klanų. Yra hipotezė, kad jie galėjo kilti vieni iš senųjų krašto gyventojų pigmėjų, kurie ilgainiui perėmė į kraštą atsikėlusių bantų kalbą ir kultūrą.

Dėl savo padėties vakariausiose Lundos teritorijose, čokviai galėjo kontroliuoti prekybinius karavanų kelius su vakaruose gyvenusiais ovimbundais. Jiems čokviai parduodavo vergus, dramblio kaulą, vėliau kaučiuką, o už tai juos pasiekdavo portugalų prekės, pirmiausia šaunamieji ginklai. Dėl to ilgainiui čokviai tapo ekonomiškai stipriausiu Lundos klanu ir dėl prekybinės veiklos paplito didelėse teritorijose iki pat Bijės plynaukštės.

### Čokvė

XIX a. čokviai atsisakė mokėti duoklę Lundai ir tapo nepriklausomi. 1887 m. turėdami šaunamuosius ginklus, jie nugalėjo Lundos armiją ir paėmė Lundoje valdžią. Jų trumpam sukurta valstybė **Čokvė** valdė didžiules teritorijas Lundos plynaukštėje. Čokvės valstybine kalba tapo čokvių kalba, paplito čokvių papročiai.

Tuometinė Čokvė buvo viena iš tuometinės pietinės savanų Afrikos XIX a. efemeriškų imperijų, tokių, kaip Tipu Tip, Garanganzė ir kitos.

### Kolonijinis laikotarpis

Čikunga tipo kaukė
1885 m. Berlyno konferencijoje ir 1891 m. Portugalijos-Anglijos sutartimi Čokvė (ir Lunda) buvo padalinta tarp Portugalijos Vakarų Afrikos, Rodezijos ir Belgijos Kongo. Pagrindinės čokvių teritorijos atiteko Portugalijai.

Tačiau portugalai teritorijas įsisavinti pradėjo tik apie 1930 m. nukariaudami čokvius ir pajungdami juos savo valdžiai. Dabar čokviai yra viena iš Angolos tautų.

Kultūra
-------

Čokviai yra išvystę aukšto lygio tradicinę dailę, pirmiausia medinę skulptūrą. Labai išraiškingos čokvių kaukės.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čokviai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Afrikos savanų valstybės
| **Kšištofas Bondaryk** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1959 m. gruodžio 12 d. (63 metai)Balstogė, Lenkija |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | Lenkijos valstybinis veikėjas, žvalgybininkas |
| Organizacijos | Vidinio saugumo agentūra |
| Pareigos | vadovas, brigados generolas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Varšuvos universitetas, Balstogės filialo Humanitarinis fakultetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Brązowy Medal za Zasługi dla Obronności KrajuBrązowy Medal za Zasługi dla Obronności Kraju Złota Odznaka Zasłużony dla Służby CelnejZłota Odznaka Zasłużony dla Służby Celnej |

**Kšištofas Bondaryk** (lenk. *Krzysztof Aleksander Bondaryk*; g. 1959 m. gruodžio 12 d. Balstogėje) – Lenkijos valstybinis veikėjas, Vidinio saugumo agentūros vadovas (2008–2013 m.), brigados generolas.

Biografija
----------

1983 m. baigė istorijos studijas Varšuvos universiteto, Balstogės filialo Humanitariniame fakultete. Komunistiniu laikotarpiu dalyvavo opozicinių organizacijų veikloje. 1982 m. buvo Nepriklausomos Lenkijos konfederacijos (lenk. *Konfederacja Polski Niepodległejc*) aktyvistu, žurnalo „Czyn" (Veiksmai) redaktoriumi. Buvo nepriklausomos studentų sąjungos (lenk. *Niezależne Zrzeszenie Studentów*) nariu. Taip pat buvo vienas iš Balstogės „Sąžinės kalinių" apsaugos regioninio komiteto organizatorių. 1981 m. įvedus karinę padėtį Lenkijoje, platino ir publikavo samizdatą. 1982 m. buvo areštuotas už antivyriausybinę veiklą, išlaisvintas po šešių mėnesių. Dirbo mokykloje mokytoju. 1988–1990 m. dirbo asistentu Lenkijos mokslų akademijoje, Istorijos institute.

1990–1996 m. vadovavo Valstybės apsaugos valdybai, Balstogės regioniniame padalinyje. Vėliau dirbo katalikų organizacijoje „Civitas Christiana" (lenk. *Katolickie Stowarzyszenie „Civitas Christiana"*) ir buvo Balstogės miesto tarybos patarėju.
Po 1997 m. Seimo rinkimų ir Ježi Buzeko vyriausybės susiformavimo paskirtas Vidaus reikalų ir administravimo ministerijos Kontrolės ir priežiūros departamento direktoriumi.

1998 m. lapkričio – 1999 m. rugsėjo mėn. buvo ministro pavaduotojas atsakingas už Slaptos informacijos apsaugos įstatymo vykdymą ir Nacionalinio informacijos apie nusikalstamumo centro veiklą.

Nuo 2001 m. dirbo telekomunikacijų bendrovėse ir bankuose. 2006–2007 m. buvo specialaus Seimo komiteto ekspertu žvalgybos reikalams.

Nuo 2007 m. lapkričio 16 d. laikinai ėjęs Vidinio saugumo agentūros vadovo pareigas. 2008–2013 m. ėjęs nuolatinio vadovo pareigas. 2010 m. jam buvo suteiktas brigados generolo laipsnis. 2013 m. tapo krašto apsaugos ministro patarėju, atsakingu už Nacionalinio kriptografijos centro sukūrimą. 2015 m. paliko tarnybą.

Šeima
-----

Vedęs, turi du vaikus.

Hobis
-----

Šiuolaikinė istorija ir žvejyba.

Apdovanojimai
-------------

* Auksinis kryžius už nuopelnus – 1993;
* Bronzinis medalis už nuopelnus vystant nacionalinį saugumą – 1999.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Generał Krzysztof Bondaryk, czyli szef wszystkich szefów – PolskaTimes.pl
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-07 iš Wayback Machine projekto. Internetowy System Aktów Prawnych
4. ↑
| **Francas Miunteferingasvok. *Franz Müntefering*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1940 m. sausio 16 d. (83 metai)Neheime |
|  |
| Veikla | Vokietijos politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 1966 m. Vokietijos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Franz Müntefering |

**Francas Miunteferingas** (vok. *Franz Müntefering*, g. 1940 m. sausio 16 d. Neheime) – Vokietijos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1954 m. baigė Zunderno liaudies mokyklą, 1957 m. prekybos mokyklą.

1957 m. pramonės įmonių tarnautojas, 1961–1962 m. tarnavo kariuomenėje, 1967 m. koncerno IG-Metall valdybos narys.

1966 m. Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) narys, 1991–1992 m. SPD parlamentinės frakcijos pirmininkas, nuo 1991 m. SPD valdybos narys, 1995–1998 m. SPD valdybos pirmininkas, 1999–2002 m. SPD Generalinis sekretorius, 2002–2005 m. SPD Bundestago frakcijos pirmininkas, 2004–2005 m. SPD pirmininkas.

1969–1979 m. Zunderno miesto tarybos narys, 1975–1992 m. ir nuo 1998 m. Bundestago narys. 1984–1988 m. Aukštutinio Zauerlando apskrities tarybos narys, 1984 m. Vakarų Vestfalijos valdybos pirmininkas, 1992–1998 m. Vakarų Vestfalijos apskrities tarybos pirmininkas. 1992–1995 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos žemės darbo, sveikatos ir socialinių reikalų ministras, 1995–1998 m. Šiaurės Reino – Vestfalijos žemės landtago narys, 1998–1999 m. ir nuo 2005 m. Vokietijos butų, miestų statybos ir susisiekimo ministras, nuo 2005 m. Vokietijos vicekancleris.

Nuorodos
--------

* Asmeninė Franco Miunteferingo svetainė Archyvuota kopija 2017-04-20 iš Wayback Machine projekto.;
* Profesinis Franco Miunteferingo tinklalapis Archyvuota kopija 2009-09-30 iš Wayback Machine projekto. (Bundestago tinklavietėje).
**Kolumbijos liberalų partija** (**PLC**, isp.:*Partido Liberal Colombiano*) – didžiausia Kolumbijos demokratinio socializmo srovės politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1848 m. Chaviero de Rochas ir Manuelos Ramires iniciatyva. Jau 1849 m. Kolumbijos prezidentas buvo išrinktas pirmasis liberalas Chose Hilarijus Lopesas, o iki 1884 m. net 13 prezidentų atstovavo liberalams. 1863 m. buvo priimta viena demokratiškiausių to meto konstitucijų. Partija per ilgą gyvavimo laikotarpį ne kartą keitė savo ideologines nuostatas nuo krikščioniškojo socializmo iki šiuolaikinės socialdemokratijos.

1930 m. prezidentu visuotiniuose rinkimuose vėl buvo išrinktas liberalas Enrikė Olaja Hetera, po jo prezidentais buvo dar 11 liberalų, keli jų po dvi kadencijas. 2002 m. išrinktas Kolumbijos prezidentu Alvaras Uribė Velesas taip pat buvo liberalų partijos narys.

2002 m. parlamento rinkimuose liberalai gavo 54 vietas iš 161 Atstovų rūmuose ir 28 vietas iš 102 Senate.

Daugumą liberalai nuolat sudaro ir didžiojoje dalyje savivaldybių.

Prie partijos veikia jaunimo organizacija *Juventudes liberales*, turi savo Liberalios minties institutą. Leidžia laikraštį „Vanguardia Liberal". Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m. lapkričio 8 d.

Pirmininkai
-----------

* 2002 m. – Piedadas Kordoba,
* 2005 m. – Cezaris Gavirija Truchiljas.
* Generalinis sekretorius Chuanas karlosas Posada Garsija-Penja.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
| **Franz Bopp** |
| --- |
|  |
| Franz Bopp |
| Gimė | 1791 m. rugsėjo 14 d.Maincas, dab. Vokietija |
| Mirė | 1867 m. spalio 23 d. (76 metai)Berlynas |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Sritis | lyginamoji kalbotyra, indoeuropeistika |
| Organizacijos | Berlyno universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Žinomas (-a) už | indoeuropiečių lyginamosios gramatikos kūrėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Franz Bopp |

**Francas Bopas** (*Franz Bopp*, g. 1791 m. rugsėjo 14 d. – m. 1867 m. spalio 23 d.) – Vokietijos kalbininkas, vienas lyginamosios kalbotyros bei indoeuropeistikos pradininkų.

Biografija
----------

Gimė Maince. Mokėsi licėjuje, kuriame dėstė Karlas Vindšmanas, sudominęs Bopą Rytų kalbomis. Taip pat prisidėjo tuo metu išgarsėję Karlo Šlėgelio orientalistiniai veikalai. Francas Bopas išvyko į Paryžių, studijavo sanskritą, persų, arabų kalbas (1812–1815 m.), 1820 m. tobulinosi Londone. 1821 m. tapo Berlyno universiteto profesoriumi, 1822 m. – Prūsijos mokslo akademijos nariu.

Veikale Apie sanskrito asmenavimo sistemą, lyginamą su graikų, lotynų, persų ir germanų kalbų asmenavimo sistemomis (*Über das Conjugationssystem der Sanskritsprachc in Vergleichung mit jenem der griechischen, lateinischen, persischen und germanischen Sprache*, 1816 m.), įrodinėdamas šių kalbų veiksmažodžio formų bendrą kilmę, ieškodamas jų pirminės struktūros, sukūrė indoeuropiečių kalbų lyginamąją gramatiką. Sanskrito, zendo, armėnų, graikų, lotynų, lietuvių, senųjų slavų, gotų ir vokiečių kalbų lyginamojoje gramatikoje (*Vergleichende Grammatik des Sanskrit, Zend, Armenisch, Griechischen, Lateinischen, Lithauischen, Altslavisch, Gothischen und Deutschen* 6 t. 1833–1852 m. 21856-61) pirmą kartą moksliškai lygino lietuvių kalbos faktus (remdamasis K. G. Milkaus gramatika, Georgo Neselmano žodynu, Biblijos lietuvišku vertimu) su kitų indoeuropiečių kalbų atitikmenimis. Lietuvių kalbos duomenų yra sanskrito ir lotynų kalbos žodyne (*Glossarium sanscritum, in quo omnes radices et i’ocabula itsilatissima explicantur et cum vocahiilis graecis, latinis, germanicis, lithuanicis, slavicis, celticis comparantur*, 1830 m.). Studijoje Apie senovės prūsų kalbos giminystės santykius (*Über die Sprache der alten Preussen in ihrem verwandtschafichen Beziehungen*, 1853 m.) pirmą kartą iškėlė mintį apie baltų ir slavų kalbų artimus ryšius su indoiranėnais, pabrėžė baltų kalbų archajiškumą. Pirmasis įrodė albanų kalbos atskirybę nuo kitų indoeuropiečių kalbų šakų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Franz Bopp*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| Kolvilis |
| --- |
| Kolvilio upė Kolvilio upė |
| **Ilgis** | 563 km |
| **Baseino plotas** | 60 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 380 m³/s |
| **Ištakos** | Brukso kalnagūbris |
| **Žiotys** | Boforto jūra |
| **Šalys** | JAV (Aliaska) |

**Kolvilis** (angl. *Colville River*) – upė JAV, šiaurės Aliaskoje. Prasideda Brukso kalnagūbrio šiauriniuose šlaituose. Teka į rytus, šiaurės rytus tundros platybėmis. Įteka į Boforto jūros Harisono įlanką ties Nuiksutu, sudaro plačią deltą.

Upės slėnis giliai įsirėžęs į plynaukštę (gylis iki 120 m). Didesniąją metų dalį Kolvilio upę dengia ledas. Baseine yra neeksploatuojamų naftos ir gamtinių dujų telkinių.

1837 m. upei pavadinimą suteikė britų tyrinėtojai P. W. Dease bei Thomas Simpson (pavadinta Andrew Colvile garbei).

Upė Aliaskos žemėlapyje

Šaltiniai
---------

1. 1 2  USGS GNIS: Kolvilis
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 218
| **Kristupas Švernickis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1814 m. rugsėjo 8 d.Varnupiai, Liudvinavo valsčius |
| Mirė | 1894 m. lapkričio 26 d. (80 metų)Irkutskas, Rusijos imperija |
| Tėvas | Adomas Švernickis |
| Motina | Kotryna Voclavskaitė |
|  |
| Veikla | kunigas |

**Kristupas Švernickis** (rus. *Христофор Шверницкий*, lenk. *Krzysztof Szwernicki*) (1814 m. rugsėjo 8 d. Varnupiuose, Liudvinavo valsčius, Rusijos imperija – 1894 m. lapkričio 26 d. Irkutske, Rusijos imperija) – vienuolių Marijonų kunigas, 1852 m. ištremtas į Irkutską, kur tapo viso Sibiro, *Didžiausios pasaulyje* katalikų parapijos kunigu. 1888 m. popiežius Leonas XIII nominavo kunigą *Sibiro apaštalu*.

Biografija
----------

Koplytstulpis Varnupiuose
Gimė 1814 m. rugsėjo 8 d. Varnupiuose. Tėvas *Adomas Švernickis*, motina *Kotryna Voclavskaitė*, tėvai sūnų pakrikštijo *Juozapu*, bet vėliau būdamas vienuoliu jis pasikeitė savo vardą į *Kristupas*. Būdamas 7 metų pradėjo lankyti Marijampolės mokyklą, vėliau perėjo mokytis į Marijonų vienuoliams priklausiusią mokyklą. 1831 m. sukilimo metu užsirašė savanoriu į ulonus. Sukilimo metu buvo du kartus sužeistas Stočeko mūšyje ir Nova Viešo mūšyje. Nusilpus sukilimui grįžo į vienuolyną, kur 1832 m. baigė mokslus.

1837 m. gruodžio 24 d. Seinuose įšventintas į kunigus. Būdamas kunigu dirbo su kurčiais žmonėmis Varšuvoje, kur prisidėjo prie kurčiųjų mokyklos atidarymo. Taip pat įkūrė ir mokytojavo panašioje mokykloje Marijampolėje. 1846 m. suimtas už anticarinę veiklą ir pasodintas į Varšuvos citadelę, kur praleido 5 metus. 1852 m. ištremtas į Irkutską. Atvykęs į šį miestą tapo vietos bažnyčios kunigo *Hacickio* padėjėju. 1855 m. carinė valdžia atleido kunigą nuo bausmės, tačiau šis pasirinko likti Irkutske. 1856 m. mirus kunigui, tapo Irkutsko bažnyčios kunigu.

Po 1863 m. sukilimo į Irkutską buvo ištremtas kunigas Rapolas Kalinauskas, kuris sėmėsi daug gerų pavyzdžių iš Švernickio veiklos. 1879 m. sudegė Irkutsko bažnyčia. 1881–1885 m. Švernickio pastangomis buvo pastatyta nauja Irkutsko katalikų bažnyčia, šalia kurios buvo įrengti našlaičių namai. 1894 m. sausį kunigas buvo užpultas ir sumuštas, nuo sunkių sužalojimų nebeatsigavo ir mirė 1894 m. lapkričio 26 dieną.

Nuorodos
--------

* Marijonai praeityje;
* Biografija I (angl.) Archyvuota kopija 2018-08-17 iš Wayback Machine projekto.;
* Biografija II (lenk.) Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.;
* Veikla Sibire (lenk.)Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.;
* Vienuolių Marijonų istorija (angl.).