recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Batagajus*Батагай* |
| --- |
| 

BatagajusBatagajus

67°39′0″ š. pl. 134°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.65000°š. pl. 134.63333°r. ilg.﻿ / 67.65000; 134.63333﻿ (Batagajus)Koordinatės: 67°39′0″ š. pl. 134°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.65000°š. pl. 134.63333°r. ilg.﻿ / 67.65000; 134.63333﻿ (Batagajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Verchojansko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1939 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 3 753  |

**Batagajus** (rus. *Батагай*, jak. *Баатаҕай*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Janos dešiniajame krante, 90 km žemyn upe nuo Verchojansko. Uluso centras. Yra upinė prieplauka, oro uostas, praeina Janos trasa (žiemos kelias, iki Ese Chajos pravažiuojamas visus metus), kelias į Verchojanską. Yra statybinių medžiagų gamykla, autoremonto bazė, geologinių tyrimų valdyba.

Istorija
--------

Batagajus įkurtas 1939 m. apylinkėse radus alavo rūdos telkinių. Netrukus čia pradėti gabenti politiniai kaliniai, įsteigta GULAG'o darbo stovykla, pastatyta alavo rūdos perdirbimo gamykla. 1945 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas. Tačiau po 1976 m. alavo telkiniai išseko, gamykla uždaryta. 2005 m. Batagajus smarkiai nukentėjo nuo potvynio.

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*
3. ↑  *Батагай*,Большая советская энциклопедия, T. III (Бари—Браслет). – Москва: Советская энциклопедия, 1970
**Edgaras Mastianica**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1988 m. spalio 26 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 174 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008-201120122012201320142015-2016 | FK Žalgiris VilniusFK Atlantas KlaipėdaJK Sillamäe KalevFK Klaipėdos GranitasFK Dnepr MogilëvFK Utenis Utena | 71 (5)19 (0)17 (0)25 (18)14 (1)50 (13) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2010 | Lietuvos jaunimo iki 21 | 5 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2015 m. gegužės 2 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2015 m. gegužės 2 d.. |

**Edgaras Mastianica** (g. 1988 m. spalio 26 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.

Žaidė Vilniaus „Vėtros" klubo dublerių komandoje (2005 m.), 2006 m. perėjo į Vilniaus „Žalgirio" klubą, 2008 m. debiutavo pagrindinėje komandoje. 2009 m. komandos sirgalių išrinktas geriausiu Vilniaus „Žalgirio" sezono žaidėju. Po 2011 m. A lygos sezono sutartis su žaidėju nebuvo pratęsta.
2012 m. tarpsezonyje pasirašė kontraktą su Silamejės „Kalev" klubu iš Estijos Meistriliigos.
2013 m. rungtyniavo Klaipėdos "Granito" komandoje I Lietuvos lygoje ir tapo šios lygos čempionu. Per sezoną įmušęs 18 įvarčių, tiek pat kiek Aivaras Lyberis, tapo rezultatyviausiu lygos žaidėju.

2010 m. birželio mėnesį debiutavo Lietuvos jaunimo iki 21 metų rinktinėje Baltijos jaunimo taurės rungtynėse prieš Latvijos bendraamžius. Iš viso jaunimo rinktinėje sužaidė 5 rungtynes.

Pasiekimai
----------

su FK Klaipėdos Granitas

* 2013 m. LFF I lyga laimėtojas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-04-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Statistika iš www.futbolinis.lt
Nyderlandų komanda traukia virvę 2006 m. pasaulio čempionate
**Virvės traukimas** – komandinis sportas, kurio metu dvi komandos varžosi traukdamos virvę. 1900–1920 m. buvo olimpinė sporto šaka.

Kilmė
-----

Seniausias šaltinis apie virvės traukimą
Virvės traukimas kildinamas iš senovės civilizacijų ritualinių ar religinių varžybų. Tai įrodančių šaltinių randame įvairiose pasaulio šalyse: Egipte, Indijoje, Mianmare, Naujojoje Gvinėjoje ir kitose. Seniausias šaltinis apie virvės traukimą yra rastas Orisoje, Indijoje. Tai XII a. sukurtas paveikslas ant akmens reljefo, kuriame vaizduojamas virvės traukimas tarp asurų ir demonų.

1500–1600 m. laikotarpiu prasidėjo pirmieji oficialūs turnyrai Prancūzijoje.

Taisyklės
---------

Dvi komandos iš aštuonių dalyvių, kurių bendras svoris neturi viršyti nustatytos klasės normos, laiko virvę. Komandos nariai vienas nuo kito nutolę per 10 centimetrų. Virvės viduryje yra speciali žymė. Žaidimo pradžioje žymė turi būti nutolusi vienodai nuo abiejų komandų. Varžybas laimi ta komanda, kuri į savo pusę nutempia priešininkų komandą.

Oficialus sportas
-----------------

Virvės traukimas buvo įtrauktas į olimpinę programą 1900 m. bet 1920 m. pašalintas. Po pašalinimo iš Olimpinių žaidynių, virvės traukimas tapo oficialia Pasaulio žaidynių sporto šaka. Kas dveji metai vyksta pasaulio virvės traukimo čempionatas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Virvės traukimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Virvės traukimo asociacija

Šaltiniai
---------

1. ↑  TUG OF WAR
Vidurvasario apeigų laužas
**Vasaros saulėgrįža, vidurvasaris** – diena einamuosiuose metuose, kai Saulė viršutinės kulminacijos metu pasiekia maksimalų aukštį virš horizonto tarp visų einamųjų metų dienų (pavyzdžiui, Vilniuje tada Saulės aukštis virš horizonto yra apie 59 laipsnius). Tą dieną Saulė, slinkdama ekliptika, atsiduria šiauriausiame jos taške (Šiaurės pusrutulio vasaros saulėgrįža) arba piečiausiame ekliptikos taške (Pietų pusrutulio vasaros saulėgrįža). Kadangi astronomai gali apskaičiuoti šio įvykio tikslų laiką, jie vartoja vasaros saulėgrįžos momento sąvoką. Vasaros saulėgrįža yra ilgiausios dienos ir trumpiausios nakties laikmetis. Šiaurės pusrutulyje vidurvasaris XXI amžiuje, priklausomai nuo metų, būna birželio 20 arba 21 dienomis, pietų pusrutulyje jis būna gruodžio 20 (amžiaus pabaigoje), 21 arba 22 dienomis. Daugelyje pasaulio kultūrų vidurvasaris pažymimas šventėmis ir apeigomis. Tikima, kad vidurvasario naktis yra stebuklinga, jos metu galima įgauti mistinių galių, labai dažnai kūrenami laužai, siekiant atbaidyti piktąsias jėgas.

Lietuvoje tradicinė baltų vidurvasario šventė yra Rasos, vėliau sutapatintos su Joninėmis. Germanų vidurvasario šventė yra vadinama Ligo.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Žiemos saulėgrįža
* Pavasario lygiadienis
* Rudens lygiadienis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Aloyzas Pučinskas. *Saulėgrįža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 198 psl.
2. ↑  Vasaros saulėgrįžos datos nuo 1583 iki 2999 metų – Dangaus mechanikos ir efemeridžių apskaičiavimo instituto bei Paryžiaus observatorijos duomenimis.
3. ↑  Žiemos saulėgrįžos (t. y. vasaros saulėgrįžos Pietų pusrutulyje) datos nuo 1583 iki 2999 metų – Dangaus mechanikos ir efemeridžių apskaičiavimo instituto bei Paryžiaus observatorijos duomenimis.
4. ↑  Mark Tredinnick. Australia's Wild Weather. – National Library of Australia, 2011. P. 14. ISBN 9780642277237.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vasaros saulėgrįža** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Narco*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Narco |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Tristan AurouetGilles Lellouche |
| Prodiuseris (-iai) | Alain Attal |
| Scenaristas (-ai) | Alain AttalPhilippe LefebvreGilles Lellouche |
| Kompozitorius | Sebastien Tellier |
| Vaidina | Guillaume CanetZabou BreitmanBenoît PoelvoordeGuillaume Gallienne |
| Metai | 2004 |
| Žanras | Komedija |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | prancūzų |
| Platintojas | Les Productions du Trésor |
| **IMDb įrašas** |

**Narco** (pranc. *Narco*) – 2004 m. prancūzų komedija apie žmogų sergantį narkolepsija.

Filmo premjera įvyko 2004 m. spalio 12 d. Prancūzijoje, Sen Žan de Liuso tarptautiniame filmų festivalyje (pranc. *Saint-Jean-de-Luz Festival International*).

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Gustavas Klopas (Giusas) nuo vaikystės serga narkolepsija ir gali užmigti pačiuose neįtikimiausiose situacijose: klasėje – pamokos metu, diskotekoje – šokdamas, darbe – vairuodamas auto krautuvą. Gyvenime Giusas niekuo neišsiskiriantis žmogus, turintis šeimą, draugus, bet niekaip negalintis dėl neįprastos ligos, susirasti darbą.

Priepuolio metu savo sapnuose jis jaučiasi, kad yra „supermenas". Jis keliauja erdvėje ir laike, kur visada atsitinka daugybė neįtikėtinų juokingų nuotykių: sapnuose ir tikrovėje…

Aktoriai
--------

* Guillaume Canet – Gustavas (Gius)
* Zabou Breitman – Giuso žmona Pamela
* Benoît Poelvoorde – Lenis
* Guillaume Gallienne – Samuelis Pupkinas
* Vincent Rottiers – Kevinas
* Jean-Claude Van Damme – Lenio fantazijose Žanas Klodas van Damas
* Diane Kruger – mergina iš naktinio klubo

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑   Festivalio programa

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė Archyvuota kopija 2009-01-07 iš Wayback Machine projekto.
| **Vladas Abramavičius** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. gegužės 9 d.Naujadvaris, Trakų apskritis |
| Mirė | 1965 m. lapkričio 16 d. (56 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos žurnalistas, kultūros istorikas, bibliografas, vertėjas, poetas |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Vilniaus universitetas |

**Vladas Abramavičius** (slapyvardis *Algirdas Gegužinis*, 1909 m. gegužės 9 d. Naujadvaris, Trakų apskritis – 1965 m. lapkričio 16 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistas, kultūros istorikas, bibliografas, vertėjas, poetas.

Biografija
----------

1934 m. baigė Varšuvos aukštesniąją žurnalistų mokyklą, 1951 m. – istoriją Vilniaus universitete.

Iki 1939 m. dirbo dienraščių „Kurier Wileński", 1939–1940 m. „Gazeta Codzienna" redakcijose, 1940–1941 m. – Eltos Vilniaus skyriuje. 1940 m. Vilniaus radiofone vedė lietuvių kalbos pamokas. 1941–1945 m. dirbo istorijos instituto bibliotekoje. 1945–1965 m. Lietuvos mokslų akademijos Centrinės bibliotekos Rankraščių skyriaus vedėjas, Vilniaus universiteto dėstytojas.

Nagrinėjo lenkų, rusų, ukrainiečių rašytojų ryšius su Lietuva, Vilniumi, Vilniaus senovės spaustuvių veiklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Rakauskas. Abramavičius, Vladas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
2. ↑  Vytautas Alseika. *Vladas Abramavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 42 psl.
**Deep Blue** buvo IBM kompanijos sukurtas šachmatų kompiuteris.

Garis Kasparovas prieš Deep Blue

Istorija
--------

Kompiuterinė sistema praminta „Deep Blue" (tamsiai mėlyna – angl.) buvo pirma mašina laimėjusi šachmatų partiją prieš tuometinį pasaulio čempioną (Garį Kasparovą) ribotame laike. Ši pirmoji pergalė įvyko 1996 m. vasario 10 d. ji yra viena žymiausių šachmatų partijų. Vis dėlto Kasparovas laimėjo trejas rungtynes ir lygiosiomis pabaigė kitas 2 rungtynes, įveikdamas Deep Blue bendru rezultatu 4–2. Mačas baigėsi 1996 balandžio 17.

Deep Blue tuomet buvo ypatingai patobulinta (neoficialiai praminta „Deeper Blue" (tamsiau mėlyna – angl.) ir žaidė prieš Kasparovą vėl 1997 gegužę, laimėdama 6 rungtynių revanšą 3.5–2.5, pasibaigusį gegužės 11 dieną. Deep Blue taip tapo pirma kompiuterine sistema, įveikusia tuometinį absoliutų čempioną.

Deep Blue sukūrimas
-------------------

Projektas buvo pavadintas „ChipTest" (mikroschemų testas – angl.) Carnegie Mellon universitete mokslininko Feng-hsiung Hsu; pagaminta kompiuterinė sistema buvo praminta Deep Thought (gili mintis – angl.) pagal kompiuterį tuo pačiu pavadinimu iš filmo *Keliautojo kosmostopu vadovas po galaktiką*. Hsu IBM pradėjo dirbti 1989 ir dirbo su Murėjumi Kempbelu (Murray Campbell) paralelinio skaičiavimo srityje. Šio projekto pagrindu ir gimė Deep Blue. Pavadinimas yra žodžių žaismas iš Deep Thought (gili mintis – angl.) ir Big Blue (didysis mėlynasis – angl.), IBM neoficialaus pavadinimo.

Deep Blue charakteristikos
--------------------------

Superkompiuterio pajėgumą lemią ypatingai pajėgi skaičiavimo galia. Ją sukuria šios charakteristikos: paralelės, 30 mazgų, RS/6000. Kompiuteris pagrįstas SP sistema ir išplėstas su 480 specialios paskirties VLSI šachmatų lustų. Jos šachmatų programa parašyta C programavimo kalba ir naudoja AIX operacinę sistemą. Kompiuteris sugeba apskaičiuoti 200,000,000 ėjimų per sekundę, tuo tarpu Garis Kasparovas apmąsto vidutiniškai vieną ėjimą per sekundę. 1997 m. birželį, Deep Blue buvo išrinktas 259-u Archyvuota kopija 2006-02-13 iš Wayback Machine projekto. pačiu galingiausiu superkompiuteriu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Baltoji mišrainė
Burokėlių mišrainė
Šakniavaisių mišrainė su avokadu
**Mišrainė** – šaltas patiekalas, ruošiamas maišant įvairias susmulkintas daržoves su kitais maisto produktais ir užpilamas padažu.

Mišrainėms gali būti naudojami beveik visi įvairiais būdais ir proporcijomis sumaišyti maisto produktai. Svarbiausia yra tai, kad skonio atžvilgiu jie derėtų vieni su kitais. Taip pat labai svarbu parinkti tinkamą užpilą. Kulinarai rekomenduoja prieš užpilant padažu visą mišrainę, skonį išbandyti nedideliame kiekyje.

Mišrainės vartojamos ištisus metus, naudojant atitinkamo sezono daržoves.

Mišrainė nuo salotų skiriasi savo didesniu kaloringumu, termiškai apdorotų daržovių naudojimu.

Gamyba
------

Mišrainės pagrindinė sudėtinė dalis yra įvairios supjaustytos, sutrintos daržovės. Jos maišomos su kitais maisto produktais: virtais kiaušiniais, sūriu, mėsa, žuvimi, grybais ir kt. Viskas yra užpilama grietine, majonezu, aliejumi, actu ar kitu padažu. Pagardinama druska, prieskoniais. Gali būti dedami žalumynai: krapai, petražolė, salieras, svogūnų laiškai.

Vartojimas
----------

Mišrainė gali būti valgoma kaip atskiras patiekalas, užkandis arba kaip garnyras prie keptos mėsos, žuvies patiekalų.

Lietuvoje plačiai gaminamos mišrainės:

* baltoji mišrainė – iš virtų bulvių, kiaušinių, raugintų agurkų, žaliųjų žirnelių arba kukurūzų ir majonezo padažo;
* burokėlių mišrainė – iš virtų burokėlių, virtų pupelių, raugintų agurkų, morkų ir aliejaus užpilo.
**Vladas Algis Gapšys** (1932 m. sausio 2 d. Juodupiuose, Baisogalos valsčiuje – 2019 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius mechanikas, mašinų gamybos technologas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1968 m. technikos mokslų kandidatas, docentas

1955–1959 m. Kauno politechnikos instituto, 1959–1982 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (iki 1969 m. KPI Vilniaus filialas) dėstytojas, nuo 1972 m. docentas. 1961–1967 m. Metalo pjovimo staklių instituto Vilniaus filialo vyr. inžinierius, 1967–1991 m. to filialo direktorius. 1991–1997 m. įmonės „Precizika" direktorius. Nuo 1998 m. Lietuvos pramonininkų konfederacijos atstovas Lietuvos Respublikos Seime ir Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko patarėjas mokslui ir technologijoms. Žurnalo „Mokslas ir technika" redakcinės kolegijos narys. Lietuvos inžinerinės pramonės asociacijos viceprezidentas.Yra mokslo ir technikos premijos laureatas (1966), apdovanotas Ordino už Nuopelnus Lietuvai Riterio kryžiumi.

Svarbiausi darbai iš šlifavimo staklių virpesių, Lietuvos mašinų ir prietaisų pramonės ekonominės raidos.

Bibliografija
-------------

* Šiuolaikinių koordinatinių matavimo mašinų vystymas, su A. Kasparaičiu, 1983 m. rusų k.
* Koordinatinės mašinos ir jų panaudojimas, su kitais, 1988 m. rusų k.

Įvertinimas
-----------

* 1966 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais
* 2006 m. Ordino Už nuopelnus Lietuvai Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Algis Gapšys. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-12-03. Nuoroda tikrinta 2023-05-02.
2. ↑  *Vladas Algis Gapšys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 413 psl.
*Kitos reikšmės – Vjedma (reikšmės).*

| Vjedma*Vjedma* |
| --- |
| *Vjedma ir Karmen de Patagonesas atskirti Negro upės* |
|  |
| 

VjedmaVjedma

40°50′0″ p. pl. 62°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.83333°š. pl. 62.96667°r. ilg.﻿ / 40.83333; 62.96667﻿ (Vjedma)Koordinatės: 40°50′0″ p. pl. 62°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.83333°š. pl. 62.96667°r. ilg.﻿ / 40.83333; 62.96667﻿ (Vjedma) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Rio Negro provincija Rio Negro provincija |
| **Departamentas** | Adolfo Alsinos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1779 m. balandžio 22 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 47 246  |
| **Altitudė** | 12 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vjedma |

**Vjedma** (isp. *Viedma*) – miestas Argentinoje, Negro upės žemupyje, apie 30 km nuo Atlanto vandenyno. Rio Negro provincijos administracinis centras, išsidėstęs pačiame šiaurės rytiniame provincijos pakraštyje, Buenos Airių provincijos pasienyje, priešais Karmen de Patagonesą. 47,3 tūkst. gyventojų.

Istorija
--------

Vjedma kartu su Karmen de Patagones yra seniausia Patagonijos gyvenvietė. Įkurta Francisco de Viedma y Narváez 1779 m. balandžio 22 d. *Nuestra Señora del Carmen* pavadinimu. Vykdant „Dykumos užkariavimo planą" (*Conquista del desierto*) tapo Patagonijos regiono sostine. Vėliau Patagonijai suskilus į smulkesnes provincijas, Vjedma tapo Rio Negro teritorijos sostine. 1879 m. gavo Vjedmos vardą. XX a. dėl Negro upės potvynių buvo perkelta į dabartinę Čoele Čoelio miesto vietą, bet netrukus grąžinta atgal. Valdant prezidentui Alfonsinui Vjedmą siekta paversti šalies sostine, tačiau ši idėja didelio pritarimo nesulaukė.

Susisiekimas
------------

Iš Vjedmos keliai veda į Bahija Blanką, Ušuają, Neukeną, Bariločę. Pro miestą eina Bahija Blankos–Eskjelio geležinkelis. Iš *Gobernador Castello* oro uosto vyksta skrydžiai į Buenos Aires ir svarbiausius Patagonijos miestus. Laivyba Negro upe.

Ekonomika
---------

Vjedma yra Žemutiniame (*Valle Inferior*) Negro upės slėnyje, kuriame vystoma gyvulininkystė (pagr. galvijai) ir daržininkystė (svogūnai, kukurūzai, liucerna).

Turizmas
--------

Svarbiausi miesto lankytini objektai – katedra, Salesiano kolegija, keletas muziejų. Dauguma turistų vyksta į netoliese esančius paplūdimius ir kurortus (pvz. *El Cóndor*).

Nuorodos
--------

* Turizmas Vjedmoje
* Vjedma ir apylinkės
* www.internetviedma.com.ar
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Miškų grupės** – tam tikros medyno kategorijos, pagal kurias nustatomas apsauginis bei miškų ūkio bei kitokios veiklos vykdymo režimas.

Lietuvoje įteisintos miškų grupės
---------------------------------

### I grupė – rezervatiniai miškai

Valstybinių rezervatų, valstybinių parkų bei biosferos monitoringo teritorijose esančių rezervatų ir rezervatinių apyrubių miškai.*Ūkininkavimo tikslas* – palikti miškus natūraliai augti. Jokie miško kirtimai, išskyrus Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų įstatyme ir rezervatų nuostatuose numatytus atvejus, neatliekami. Tokių miškų Lietuvoje yra 1,1 %.

### II grupė – specialios paskirties miškai

Joje skiriami du pogrupiai:

* *A – ekosistemų apsaugos miškai.* Kraštovaizdžio, telmologinių, pedologinių, botaninių, miško genetinių, zoologinių, botaninių – zoologinių draustinių ir draustinių, esančių valstybiniuose parkuose bei biosferose monitoringo teritorijose miškai, saugomų gamtos išteklių sklypų bei priešeroziniai ir kiti miškai. Tokių miškų Lietuvoje yra 8,2 %.*Ūkininkavimo tikslas* – išsaugoti arba atkurti miško ekosistemas. Leidžiami atkuriamieji kirtimai gamtinę brandą pasiekusiuose medynuose visų rūšių ugdymo ir sanitariniai kirtimai.
* *B – rekreaciniai miškai.* Miško parkai, miestų miškai, kurortiniai miškai, valstybinių parkų rekreacinių zonų miškai, rekreaciniai miško sklypai ir kiti miškai skirti poilsiui. Tokių miškų Lietuvoje yra 3,8 %.*Ūkininkavimo tikslas* – formuoti ir išsaugoti rekreacinę miško aplinką. Leidžiami atkuriamieji kirtimai gamtinę brandą pasiekusiuose medynuose visų rūšių ugdymo ir sanitariniai ir kraštovaizdžio formavimo kirtimai.

### III grupė – apsauginiai miškai

Tai geologinių, geomorfologinių, hidrografinių, kartografinių ir kultūrinių draustinių bei šių rūšių draustinių, esančių valstybiniuose parkuose bei biosferos monitoringo teritorijose miškai, apsaugos zonos ir kiti miškai.
*Ūkininkavimo tikslas* – formuoti produktyvius medynus, galinčius atlikti dirvožemio, oro, vandenų, žmogaus gyvenamosios aplinkos apsaugos funkcijas. Leidžiami neplyni ir nedidelio ploto (iki 5 ha) plyni ir ugdymo bei sanitariniai kirtimai. Tokių miškų Lietuvoje yra 15,2 %.

### IV grupė – ūkiniai miškai

Tai visi kiti miškai, nepriskirti I-III grupėms, tarp jų valstybinių parkų ūkinių zonų miškai.
*Ūkininkavimo tikslas* – laikantis gamtosaugos reikalavimų formuoti produktyvius medynus. Leidžiami visi kirtimai. Plynų kirtimų biržės ne didesnės kaip 8 ha. Tokių miškų Lietuvoje yra 71,7 %.
| **Jonas Kindurys** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. kovo 10 d.Ignalina, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Architektas, diplomatas. |

**Jonas Kindurys** (1946 m. kovo 10 d. Ignalinoje) – architektas, diplomatas.

Biografija
----------

Gimė 1946 m. kovo 10 d. Ignalinoje. 1968 m. baigė Kauno technologijos universitetą. Nuo 1998 m. dirba Lietuvos diplomatinėje tarnyboje. 1998-2002 m. buvo Lietuvos konsulas Seinuose. 2002-2003 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio departamento pirmuoju sekretoriumi. 2003-2006 m. dirbo konsulu Tilžėje. 2006-2009 m. generaliniu konsulu ir ministru patarėju Lietuvos generaliniame konsulate Varšuvoje, nuo 2009 m. liepos iki rugsėjo mėnesio dirbo ambasadoriumi ypatingiems pavedimams ministerijos Politikos planavimo departamente. 2009 m. gruodžio 14 d. apdovanotas medaliu „Už nuopelnus Lietuvos Respublikos diplomatinėje tarnyboje".

Nuorodos
--------

* Už nupelnus Lietuvos diplomatinėje tarnyboje apdovanotas J. Kindurys Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
| San Choakinas |
| --- |
| San Choakino ištakos San Choakino ištakos |
| **Ilgis** | 530 km |
| **Baseino plotas** | 83 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 138 m³/s |
| **Ištakos** | Siera Nevada |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | JAV |

**San Choakinas** (angl. *San Joaquin River*) – upė vakarų JAV, Kalifornijoje. Prasideda trimis ištakomis vakariniuose Siera Nevados kalnų šlaituose. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi per Kalifornijos slėnio pietinę dalį. Įteka į Ramiojo vandenyno San Francisko įlanką, suformuoja bendrą deltą su Sakramento upe.

Pagrindiniai intakai: Mokilamnis, Kasamnesas, Stanislausas, Tuolamis, Mersedas, Čaučilija, Fresnas.

San Choakino baseinui priklauso pietinė Josemičio nacionalinio parko dalis. Upės slėnyje įrengtas Milertono, Mamut Pūlo tvenkiniai. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, 80 km žemupio ruožas laivuojamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 370

Upės baseinas
| **Vytautas Bakasėnas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. gruodžio 18 d. (69 metai)Skrinupio kaimas, Prienų rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos gyytojas |
| Pareigos | Sveikatos apsaugos ministerijos kancleris |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Vytautas Bakasėnas** (g. 1953 m. gruodžio 18 d. Prienų rajono Skrinupio kaime) – Lietuvos gydytojas, valstybės tarnautojas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Prienų vidurinę mokyklą, 1977 m. – Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą (gydytojas higienistas, epidemiologas). 1994 m. jam suteikta aukščiausioji gydytojo epidemiologo kvalifikacinė kategorija.

Nuo 1976 m. dirbo Respublikinėje sanitarijos-epidemiologijos stotyje radiotechniku, rediologinės laboratorijos vedėju, Ypatingai pavojingų infekcijų skyriaus vedėju. 1990 m. paskirtas Respublikinio higienos centro direktoriaus pavaduotoju, 1991 m. – Respublikinio imunoprofilaktikos centro direktoriumi, 1997 m. – Užkrečiamųjų ligų profilaktikos ir kontrolės centro direktoriaus pavaduotoju.

2003–2004 m. buvo Lietuvos Respublikos vyriausiasis epidemiologas (Valstybinės visuomenės sveikatos priežiūros tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos direktoriaus pavaduotojas), nuo 2004 m. – Valstybinės visuomenės sveikatos priežiūros tarnybos prie sveikatos apsaugos ministerijos direktorius.

2012 m. lapkričio mėn. paskirtas Nacionalinio maisto ir veterinarijos rizikos vertinimo instituto direktoriaus pavaduotoju, o 2014 m. sausio mėn. – Sveikatos apsaugos ministerijos LNSS koordinavimo ir sveikatos priežiūros įstaigų valdybos direktoriumi.

Nuo 2014 m. liepos 21 d. V.Bakasėnas yra Sveikatos apsaugos ministerijos kancleris.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. (VRK inf.)
|  Vytautas Balevičius |
| --- |
| **Gimė** | 1951 m. liepos 26 d. (70 metų)Vilnius |
| **Gyven. vieta** | Lietuva |
| **Tautybė** | lietuvis |
| **Sritis** | optika, spektroskopija |
| **Įstaigos** | Vilniaus universitetasDarmštadto technologijos universitetasKelno universitetas |
| **Alma mater** | Vilniaus universitetas |

**Vytautas Balevičius** (g. 1951 m. liepos 26 d. Vilnius) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras, profesorius. 2007–2017 m. ėjo Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekano pareigas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Vilniaus 21 vidurinę mokyklą ir tais pačiais metais įstojo į Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą. Jį baigė 1974 m. Daktaro disertaciją tema „Molekulių asociacijos per vandenilinį ryšį tyrimas trikomponentėse sistemose H BMR spektroskopijos metodu" apgynė 1977 m. Baltarusijos SSR Mokslų akademijojos Fizikos institute. 1979–1980 m. stažavo Slovėnijos nacionaliniame chemijos institute (Liubliana). 1996 m. Vilniaus universitete apgynė habilituoto mokslų daktaro disertaciją tema „Iš dalies tvarkių molekulinių sistemų fazinių virsmų BMR ir vibracinė spektroskopija".

Nuo 1974 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas, 1993–2001 m. – docentas, nuo 2001 m. – profesorius. 1990–1992 m. dirbo Darmštadto technologijos ir Kelno universitetuose. Nuo 2005 m. yra VU Fizikos fakulteto Bendrosios fizikos ir spektroskopijos katedros vedėjas. 2007–2017 m. – Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto dekanas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš molekulinės spektroskopijos, molekulių sąveikos ir fazinių virsmų.

### Knygos

* Vytautas Balevičius, Liudvikas Kimtys, Giedrius Albinas Misiūnas. *Magnetinio rezonanso spektrometrija*. Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2000. 171 p.:iliustr. ISBN 9986-19-369-9
* Vytautas Balevičius. *Skaitmeninė optika*. Vilnius: Biznio mašinų kompanija, 2008. 128 p.:iliustr. ISBN 978-9955-701-98-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Balevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 498 psl.

Nuorodos
--------

* Apie prof. habil. dr. Vytauto Balevičių VU Fizikos fakultetos Bendrosios fizikos ir spektroskopijos katedros puslapyje
*Kitos reikšmės – Trinyčiai (reikšmės).*
LDK vyras su trinyčiais (XVIII a. pab.)
**Trinyčiai** – ilgas viršutinis valstietiškas drabužis. Lietuvoje vilkėti daugiausia vyrų iki XX a. pabaigos. Buvo siuvami iš storo trinytiškai austo nebalinto, rečiau – balinto, Užnemunėje ir Dzūkijoje – iš rudai, mėlynai dažyto lininio arba pašukinio audinio, pamarginto raudonais, baltais dryželiais.

Trinyčiai būdavo sukirpti kaip rudinė, vėliau – kaip surdutas. Apykaklė stačia arba atversta, kišenės prisiūtos iš viršaus arba įdurtos. Rūbas užsegamas pakaklėje sagtele arba kauline saga, sumetus skvernus juosiami juosta, odiniu diržu, rankšluosčiu. Vasarą trinyčiai buvo vilkimi ant marškinių vietoj švarko, kelionėse ir rudenį bei žiemą – ant rudinės arba kailinių vietoj apsiausto, kartais po jais. Naujais trinyčiais vilkėdami vyrai vykdavo į bažnyčią, vestuves. Trinyčiai, atstoję dabartinius lietpalčius, buvo dėvimi ir šiltesniu metų laiku ant marškinių ir liemenių ne tik vyrų, bet ir moterų, nors šios, esant blogesniam orui, gaubdavosi skaromis, drobulėmis ar raiščiais.

XX a. pr. iš trinyčių išsivystė sagomis susegamas apsiaustas. Iki XIX a. vid. trinyčiais vadinti ilgi vyriški ir moteriški lininiai marškiniai, juosiami pinta juosta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurkuvienė T. 2008, *Lietuvių tautinis kostiumas*
2. ↑  *Trinyčiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių tautodailė |
| --- |
|  |
| Tekstilė | 
 audimas **·**  siuvinėjimas **·**  drobė **·**  čerkasas **·**  milas **·**  žičkai |
|  |
| Drabužiai | 
 dzūkų **·**  aukštaičių **·**  žemaičių **·**  suvalkiečių **·**  Klaipėdos krašto **·**  marškiniai **·**  sijonas **·**  prijuostė **·**  juosta **·**  kelnės **·**  nuometas **·**  skara **·**  skarinys **·**  šiaudinė skrybėlė **·**  kalpokas **·**  magierka **·**  sermėga **·**  rudinė **·**  surdutas **·**  autai **·**  vyžos **·**  naginės **·**  klumpės **·**  čempės |
|  |
| Dailė | 
 skulptūra (kaukės) **·**  kryždirbystė (kryžius **·**  koplytėlė **·**  koplytstulpis **·**  stogastulpis **·**  saulutė) **·**  tapyba **·**  grafika **·**  keramika **·**  velykų margučiai **·**  popieriaus karpiniai **·**  verbos **·**  kalvystė  |

 |
**Vytautas Bacevičius** (1905 m. rugsėjo 9 d. Lodzėje – 1970 m. sausio 15 d. Niujorke, JAV) – lietuvių kompozitorius, pianistas.

Biografija
----------

Tėvas Vincas Bacevičius, brolis Kęstutis Bacevičius, sesuo Gražina Bacevič. 1926 m. baigė Lodzės konservatorijos fortepijono ir kompozicijos klases. 1926–1927 m. studijavo Lietuvos universitete Kaune. 1927–1928 m. studijavo filosofiją Sorbonoje, mokėsi skambinti fortepijonu. 1928 m. eksternu išlaikęs egzaminus gavo Paryžiaus rusų konservatorijos diplomą.

1928–1939 m. kaip pianistas Europoje surengė daugiau, kaip 300 solinių koncertų. 1931–1933 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, 1933–1939 m. Kauno konservatorijoje. 1933 m. redagavo ir leido žurnalą „Muzika ir teatras". 1938 m. tarptautinio E. Ysaye pianistų konkurso Belgijoje žiuri narys. Belgijos karalius Leopoldas III jį apdovanojo ordinu. Dalyvavo Tarptautiniuose šiuolaikinės muzikos draugijos festivaliuose (Londonas, 1938 m.) ir (Varšuva, 1939 m.) kaip Lietuvos sekcijos vadovas. 1939–1940 m. koncertavo Pietų Amerikoje. Nuo 1940 m. gyveno Niujorke, rengė koncertus Niujorko „Carnegie Hall", Čikagoje, Bostone. Dėstė Niujorko, Bruklino konservatorijose, Long Ailendo muzikos institute. 1969 m. gavo JAV kompozitorių asociacijos premiją.

Kūryba
------

Ankstyvuosiuose kūriniuose ryški vėlyvojo romantizmo (Richardas Vagneris), impresionizmo (Klodas Debiusi), simbolizmo (Aleksandras Skriabinas, Bela Bartokas) įtaka. Rytų filosofijos ir estetikos paveiktas iškėlė kosminės muzikos idėją, vengė žanriškumo. Vėlesnėje jo kūryboje esama konstruktyvizmo bruožų.

Soliniuose koncertuose dažniausiai skambino F. Listo, F. Šopeno, A. Skriabino, K. Debiusi, M. Ravelio, M. K. Čiurlionio, J. Gruodžio, savo kūrinius. Užsienyje propagavo lietuvių kompozitorių kūrybą.

Svarbiausi kūriniai
-------------------

* Vaidilutė, opera, 1931 m. su baletu „Auštant"
* Šokių sūkuryje, baletas, pastatytas 1933 m. Kaune
* muzika Moljero komedijai „Skapeno klastos", apie 1931 m.
* Kūriniai orkestrui, tarp jų – 6 simfonijos: I – 1925 m. II „Sinfonia de la Guerra" – 1940 m. III – 1944 m. IV – 1953 m. V – 1956 m. VI – „Cosmique" 1960 m.
* Simfoniniai kūriniai: Elektrinė poema 1932 m. Grafika 1964 m.
* Koncertai, tarp jų :
	+ 4 koncertai fortepijonui ir orkestrui, 1929–1962 m.
	+ smuikui ir orkestrui, l951 m.
* 4 styginių kvartetai, 1925–1956 m.
* Daugiau, kaip 50 kūrinių fortepijonui, tarp jų 6 poemos, žymiausios: „Poème mystique", „Poème astral", 1927 m.
* Kūriniai vargonams:
	+ Antras žodis 1934 m.
	+ Rayons cosmiques 1963 m.

Literatūra
----------

* Rodzeństwo Baceviczów. Łódź, 1996.
* Vytautas Bacevičius in context: composer and pianist: collection of articles (edited by Rūta Stanevičiūtė and Veronika Janatjeva). – Vilnius: Lithuanian Composer’s Union, 2009. – 152 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8038-00-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dana Palionytė, Adeodatas Tauragis. *Vytautas Bacevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 416 psl.
| Lielstraupėlatv. *Lielstraupe* |
| --- |
| *Lielstraupės pilis* |
|  |
| 

LielstraupėLielstraupė

57°20′50.4″ š. pl. 24°56′50.7″ r. ilg.﻿ / ﻿57.347333°š. pl. 24.947417°r. ilg.﻿ / 57.347333; 24.947417﻿ (Lielstraupė)Koordinatės: 57°20′50.4″ š. pl. 24°56′50.7″ r. ilg.﻿ / ﻿57.347333°š. pl. 24.947417°r. ilg.﻿ / 57.347333; 24.947417﻿ (Lielstraupė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Savivaldybė** | Pargaujos savivaldybė |

**Lielstraupė** (latv. *Lielstraupe*) – pastatų ansamblis Latvijoje, 24 km į vakarus nuo Cėsių, Straupės valsčius, Pargaujos savivaldybė.

Paminklas
---------

Lielstraupės ansamblį sudaro pilies rūmai su bokštu, bažnyčia, varpinė, viduramžių kapinės su akmeniniu kryžiumi, gynybinės sienos. Pilies rūmai pastatyti XIII a. antroje pusėje, 1684 m. pristatytas bokštas, 1743 m. rūmai įgavo baroko bruožų, po 1905 m. gaisro restauruoti (architektas V. L. N. Bokslafas). XX a. pradžioje pakito rūmų interjeras: įrengti barokiniai mediniai laiptai ir durys, krosnys pakeistos naujomis. 1970 m. pilis iš dalies renovuota.

Bažnyčia pastatyta XIII a. 1681–1684 m. restauruotas eksterjeras. 1730 m. trinavė bažnyčios erdvė transformuota į halinę, 1739 m. sukurtos medinės lubos, dekoruotos tapytais akanto lapų ir gėlių motyvais, 1938 m. jos uždengtos medinėmis voliutomis, kurias laiko akmeniniai piliastrai ir konsolės (architektas P. Arendsas).

1744 m. pilies kieme pastatyta medinė varpinė.

Istorija
--------

1227 m. Henriko Latvio Kronikoje minima kaip Idumėjos (*lyvių kalba* *Vidumaa*) centras. 1260–1723 m. Lielstraupė priklausė Rosenų šeimai, vėliau kurį laiką buvo grafo P. de Lasio nuosavybė. Pilis nukentėjo Švedų tvano metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lielstraupė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 135 psl.
2. ↑  Zarāns, Alberts (in Latvian, English). Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia.. Riga. 2006. ISBN 9984-785-05-X.

Nuorodos
--------

* Lielstraupe medieval castle. Ambermarks
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Telerinų kalba *Telerin* |
| --- |
| **Kūrėjas** | J. R. R. Tolkien |
| **Vartojimas** | Fantastiniame Viduržemio pasaulyje. |
| **Kalbančiųjų** | Telerinai, Elfų gentis. |
| Kalbos kodai |
| **ISO 639-1** | - |
| **ISO 639-2** | - |
| **ISO/DIS 639-3** | - |

**Telerin** yra dirbtinė kalba sukurta J. R. R. Tolkino. Tai viena iš Tolkino sukurtų kalbų kurios naudojamos fantastiniame Viduržemio pasaulyje.

Telerin kalba susiformavo iš ankstesnės šios kalbos formos – **Bendrosios Telerin**. Tai buvo pirmykštė Telerinų (tuo metu vadinamų Lindarų) genties, atstovaujančios Elfų rasę, kalba. Didžiosios Kelionės metu, ši kalba nutolo nuo Bendrosios Eldarin, kuri savo ruožtu kilo iš Primityviosios Quendian, visų Elfų prokalbės.

Iš šios prokalbės kilo daugybė kalbų, įskaitant Valinoro Telerinų kalbą, Sindarin bei Nandorin kalbas.

Valinoro Telerinų kalba buvo paveikta Noldoriečių Quenya kalbos, todėl šios dvi kalbos išliko tarpusavyje artimai susijusios. Vienas iš Telerin kalbos pokyčių buvo nulemtas Bendrosios Eldarin kalbos – /\*kw/ pakito į /p/; Tai tarsi realybėje egzistuojančių kalbų atspindys, nes britų-keltų kalbos, įskaitant ir valų kalbą, yra iš dalies panašios į Sindarin kalbą, ir tikriausiai įkvėpė Tolkiną šią kalbą sukurti.

**Telerin** kalbą vartojo Telerinai, kurie pasiekė Amano regioną. Kartais ši kalba vadinama **Lindalambë** (*Lindarų kalba*).

Apie Telerin kalbą buvo dažnai kalbama kaip apie Quenya kalbos tarmę, tačiau Telerinai teigė, jog jų kalba yra nepriklausoma. Ši kalba išlaikė senąją formą, todėl buvo panašesnė į Bendrąją Telerin (iš kurios kilo Sindarin ir Nandorin kalbos). Buvo netgi galima pastebėti panašumų tarp Telerin ir Bendrosios Eldarin kalbos, kurią vartojo vėlesnioji Elfų rasė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* J. R. R. Tolkino sukurtos kalbos
1909 m. pirmas numeris
**„Mokykla"** – Lietuvos nemokamas mėnesinis leidinys, skirtas mokyklų ir mokytojų reikalams, ėjęs 1909 m. vasario 18 d. – 1914 m. kovo 25 d. Vilniuje.

Leidinys
--------

1909–1912 m. – liberalaus savaitraščio „Lietuvos ūkininkas", 1912–1914 m. laikraščio „Lietuvos žinios" nemokamas mėnesinis priedas. Turėjo savo numeraciją. Išėjo 63 numeriai. Leidėjas Lietuvių mokytojų sąjunga. Leido Felicija Bortkevičienė.

Bendradarbiavo: V. Ambrazevičius, Petras Avižonis, K. J. Baronas, Jonas Burba, Augustinas Jakučionis, Jadvyga Juškytė, Pranas Klimaitis, Kazys Lekeckas, Vincas Palukaitis, Juozas Papečkys, Albinas Rimka, Klemensas Skabeika, Zigmas Toliušis, Juozas Vokietaitis, Antanas Vireliūnas ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* K. Gaigalytė, Kazys Lekeckas, Matas Šalčius, Jonas Vilkaitis, Juozas Zubrys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *Mokykla (mėnraštis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 324 psl.
**LTSR Kultūros ministerijos Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba** – kultūros paminklų apsaugos įstaiga, veikusi Lietuvoje 1967–1991 m.

Istorija
--------

Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba įsteigta nuo 1967 m. sausio 1 d. Lietuvos TSR Kultūros ministro 1966 m. rugpjūčio 8 d. įsakymu Nr. 242a. tarybai pavesta vykdyti 1967 m. balandžio 15 d. priimtą Kultūros paminklų apsaugos įstatymą (Žin. 1967, Nr. 11-80). Jos darbui vadovavo Kultūros ministerijos Muziejų ir kultūros paminklų apsaugos valdyba. Tarybai buvo pavaldžios nuo 1966 m. sausio 1 d. prie Vilniaus ir Kauno miestų vykdomųjų komitetų kultūros skyrių sudarytos kultūros paminklų apsaugos inspekcijos ir prie Klaipėdos m. vykdomojo komiteto kultūros skyriaus kultūros paminklų apsaugos inspekcija sudaryta 1969 m. rugsėjo 1 d.

**Pagrindiniai uždaviniai:**

* vykdyti kultūros paminklų apskaitą;
* tikrinti, tirti kultūros paminklus, nustatyti jų klasifikacija; svarstyti kultūros paminklų sąrašus bei pasiūlymus įtraukti į atitinkamus kultūros paminklu sąrašus naujus paminklus ar išbraukti iš jų kai kuriuos paminklus, raštu pateikiant motyvus Muziejų ir kultūros paminklų apsaugos valdybai;
* teikti mokslinius metodinius patarimus bei pasiūlymus kultūros paminklų apsaugos klausimais;
* kaupti mokslinę medžiagą apie kultūros paminklus, sudarant mokslinį fondą. Šį fondą sudaro fiksavimo medžiaga (apmatavimų brėžiniai, tyrimų medžiaga, fotogrametrinė fiksacija (su pagalbine geodezine ir topografine medžiaga); fototeka (foto pozityvai ir diapozityvai); ikonografinė, archyvinė dokumentinė medžiaga; paminklų pasai, mokslinės kartotekos; biblioteka (specialiosios ir pagalbinės literatūros); kultūros paminklų inventorizacinė medžiaga;
* kontroliuoti paminklo tyrimo, remonto, konservavimo, restauravimo darbus.

Prie Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos visuomeniniais pagrindais veikė išplėstinė mokslinė metodinė taryba, kurią sudarė žymiausi respublikos mokslininkai, kultūros istorijos tyrinėtojai, restauravimo-konservavimo specialistai iš įvairių žinybų.

1991 m. vietoje tarybos įkurtas Kultūros paveldo centras.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. Vilnius, 1973.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1967 m. Kultūros paminklų apsaugos įstatymas ir jo taikymo instrukcija. LR Seimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šeštojo kryžiaus žygio žemėlapis
Al-Kamil Muhammad al-Malik ir imperatorius Frydrichas II

  

**Šeštąjį kryžiaus žygį** 1227 m. paskelbė Šventosios Romos imperijos imperatorius Fridrichas II, kuris tuo metu popiežiaus buvo ekskomunikuotas, tačiau tik kitais metais jis pradėtas rengti. Žygis buvo atidedamas dėl popiežiaus Grigaliaus IX paskelbtos ekskomunikacijos bei taikos misijos iš Egipto sultono. 1228 m. žygis pradėtas, tačiau nors ir remiamas Teutonų ordino, patyrė sunkumų, nes dėl paskelbtos ekskomunikacijos į jį įtariai žiūrėjo vietinės kikščionių pajėgos. Naudodamasis nesutarimais tarp musulmonų Fridrichas II diplomatinėmis priemonėmis 1229 m. pasiekė, kad krikščionims būtų grąžinta Jeruzalė, Belemas, Nazaretas ir Sidonas sudarantys Jeruzalei koridorių į jūrą ir susitarta dėl 10 metų paliaubų. Karūnuotas Jeruzalės karaliumi, Fridrichas grįžo į Europą ir 1231 m. pasiekė ekskomunikacijos atšaukimo. Nepaisant šių sėkmių 1244 m. krikščionims pralaimėjus Gazoje Jeruzalė vėl buvo prarasta.
**Šeštoji simfonija** (Simfonija Nr. 6 F−dur, op. Nr. 68), dar vadinama „Pastoraline simfonija" – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno simfonija, pirmąkart atlikta 1808 metais.

Anksčiausi „Šeštosios simfonijos" apmatai datuojami 1802 m. Visą simfoniją L. van Bethovenas parašė 1807 ir 1808 m. vasaromis, kurias jis praleido Heiligenštado kaime. Kartu jis rašė „Penktąją simfoniją", sonatą violončelei A-dur ir du trio fortepijonui (op. 70). Iš pradžių, pagal L. van Bethoveną, šių simfonijų numeracija buvo atvirkštinė ir jų premjera įvyko bendrame koncerte 1808 m. gruodžio 22 d. Vienos teatre. Prieš išleidžiant L. van Bethovenas sukeitė simfonijų numerius. Minėtame koncerte buvo atlikta daug L. van Bethoveno kūrinių ir iš atsiliepimų žinoma, kad jis nebuvo nusisekęs tiek dėl ilgumo, tiek dėl to, kad muzikantai nebuvo apsipratę su tiek daug naujų kūrinių atlikimu. Simfonija sudaryta iš penkių dalių, skirtingai nuo kitų, keturių dalių L. van Bethoveno simfonijų, ir praminta „Pastoraline". Iš pradžių L. van Bethovenas ją buvo pavadinęs „Prisiminimai iš gyvenimo kaime".

Simfonijos dalys
----------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro non troppo (09:26) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Andante molto mosso (10:46) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Allegro (03:21) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| IV. Allegro (03:40) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| V. Allegretto (09:31) |
|  |
| Visi įrašai Musopen nuosavybė |
| 

---

 |

 |

„Šeštoji simfonija" skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš penkių dalių. L. van Bethovenas šia simfonija siekė perteikti įspūdžius iš gyvenimo kaimo aplinkoje ir ties kiekviena dalimi įvedė prierašą (citatos žemiau), apibūdinantį dalies nuotaiką. Paskutinės trys dalys atliekamos be pauzių tarp jų.

1. *Allegro ma non troppo*. „Džiaugsmingi jausmai atvykus į kaimą".
2. *Andante molto mosso*. „Scena ties upeliu". Atskirais instrumentais imituojami įvairių paukščių balsai.
3. *Allegro*. „Linksma liaudies sueiga".
4. *Allegro*. „Audra".
5. *Allegretto*. „Kerdžiaus daina. Džiaugsmo ir dėkingumo jausmai po audros".

Šaltiniai
---------

* *Delphi Masterworks of Ludwig van Beethoven (Illustrated)*. Delphi Classics, 2017.
* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2017 m.

Nuorodos
--------

* „Šeštosios simfonijos" įrašai, natos IMSLP projekte
**Mokslinės informacijos institutas**, **MII** (angl. *Institute for Scientific Information*, sntr. *ISI*) yra privati įstaiga, teikiant mokamas paslaugas, susijusias su citavimo indeksais, mokslinių publikacijų vertinimais bei tokios informacijos paieška. Paslaugos teikiamos dažniausiai mokslininkams, bibliotekoms, leidykloms.

Institutas buvo įsteigtas 1960 m. Filadelfijoje, JAV.

1992 Thomson Scientific tapo instituto savininku.

MII administruoja duomenų bazę, kurioje fiksuojami straipsniai iš tūkstančių mokslinių žurnalų kartu su cituojama literatūra. Įtrauktiems į duomenų banką žurnalams taikomi griežti reikalavimai.

Visų žurnalų sąrašas (*Masterlist*) yra viešai prieinamas – jame ieškoti informacijos galima pagal kokią nors sritį.

Pažymėtina, kad MII (sudaromas, pvz. ISI) sąrašas, nors ir yra plačiausiai žinomo citavimo sąrašas, tačiau nėra vienintelis, pagal kurį galima būtų spręsti apie mokslo publikacijų lygį.

Paslaugos
---------

MII teikiamos paslaugos yra šios:

* ISI Citation Index: nurodoma, kur ir kaip dažnai buvo cituojamas koks nors straipsnis. Duomenų bazėje yra netgi atskiri sąrašai, pavyzdžiui, kaip *Science citation index, Arts & Humanities* ir kt.
* ISI Journal Citation Reports: nurodoma, kaip dažnai ir kada buvo cituojami kokio nors žurnalo straipsniai. Remiantis duomeninis, apskaičiuojamas taip vad. citavimo indeksas (angl. *Impact factor; IF*) – cituojamumas. Aukštas IF didina žurnalo prestižą.
* Current Content: pateikiamos (straipsnių) turinio santraukos.

MII ir Lietuva
--------------

Lietuvoje MII laikomas vienu pagrindinių kriterijų, vertinant šalies mokslininkų ir įstaigų veiklą, jos lygį. Priklausomai nuo užimamų pareigų yra nustatyti reikalavimai per tam tikrą laiką publikuoti tam tikrą skaičių straipsnių mokslo žurnaluose, įtrauktuose į MII sąrašą.

Anksčiau netgi įstaigos ar projektų finansavimas galėjo priklausyti nuo tokių MII straipsnių skaičiaus. Nuo 2006 m. humanitarinių ir socialinių mokslų mokslininkų veiklos rezultatams vertinti netaikomas MII.

Iš Lietuvoje leidžiamų mokslinių leidinių jau 2004 m. į MII sąrašą pateko žurnalas *Baltic Astronomy*.

Nuorodos
--------

* ISI tinklalapis
Adomo Mickevičiaus muziejus Paryžiuje
**Adomo Mickevičiaus muziejus Paryžiuje** (pranc. *Le Musée Adam-Mickiewicz de Paris*) – muziejus, skirtas poetui Adomui Mickevičiui Paryžiuje. Muziejus išsidėstęs Paryžiaus IV kvartale, lenkų bibliotekos pastate, esančiame Šv. Liudviko saloje.

Apie muziejų
------------

Muziejų 1903 m. įkūrė poeto sūnus Vladislavas Mickevičius. Tai seniausias poetui Adomui Mickevičiui skirtas muziejus.

Muziejaus kolekcijoje yra dokumentų, susijusių su Adomo Mickevičiaus asmenybe ir kai kuriais jo asmeniniais daiktais. Ekspozicijoje galima rasti Adomo Mickevičiaus krikšto metriką, mirties liudijimą, kandidatavimo į įvairias pareigas dokumentų kopijas, paskyrimo į Lozanos universiteto ir Prancūzijos koledžo profesoriaus pareigas. Muziejuje eksponuojama ir nemaža dalis žinomų autorių autografų.
Muziejuje yra poeto rankraščiai, įskaitant „Vėlinių" rankraštį, Bairono poemos „The Giaour" vertimo rankraštį.

Muziejus yra nedidelis. Jis užima vieną lenkų bibliotekos pastato kambarį.

Ekskursijos vedamos ketvirtadienio popietę ir šeštadienio rytą pagal susitarimą. Muziejaus adresas – 6, quai d’Orléans, 75004 Paris.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Lenkų biblioteka Paryžiuje apie Adomo Mickevičiaus muziejų.
**Katherine (Sian) Moennig** (g. 1977 m. gruodžio 29 d. Filadelfijoje) – JAV aktorė.

K. Moennig yra kilusi iš žinomos Holivudo aktorių šeimos. Jos motina buvusi Broadway – šokėja, vaidinusi įvairiuose filmuose, pavyzdžiui, *Funny Girl*, tėvas – smuikų gamintojas. Taip pat jos artima giminaitė yra Oskaro prizo laimėtoja Gwyneth Paltrow.

Biografija
----------

Moennig karjera prasidėjo 1987 metais teatre vaikams. Ten jinai parašė improvizuotą *Mikės pūkuotuko* versiją, kurioje ir pati suvaidino. Pabaigus mokyklą, Katherine išvyko į Niujorką, kur baigė *American Academy of Dramatic Art*. Vėliau du mėnesius atliko praktiką *Williamstown* teatrų festivalyje ir gavo vieną nesvarbią rolę Šekspyro komedijoje *As You Like It*.

Aktorės debiutas televizijų serialuose buvo 2000 metais filme *Young Americans*, kuriame suvaidino mergaitę apsimetančią berniuku tam, kad patektų į svarbią Rawley akademiją.

Nuo 2004 iki 2009 Katherine Moennig atliko vieną iš pagrindinių vaidmenų JAV-seriale *The L Word*, įkūnijusi androgeniškos išvaizdos plaukų stilistę *Shane McCutcheon*. 

2009 metais aktorė vaidino serijale *Three Rivers* gydytoją *Dr. Miranda Foster*.

Nuo 2019 vyksta *The L Word: Generation Q* (*The L Word* pratęsimas).

Filmografija
------------

* *Young Americans* (2000) (kaip Jacqueline "Jake" Pratt)
* *The Ice People (2000)*
* *Slo-Mo* (2001)
* *Law & Order* (2001)
* *Love The Hard Way* (2001)
* *The Shipping News* (2001)
* *Law & Order: Special Victims Unit* (2003)
* *Invitation to a Suicide* (2004)
* *The L Word* (2004-2009)
* *Art School Confidential* (2006)
* *Three Rivers* (2009)
* *Dexter* (2010)
* *Ray Donovan* (nuo 2013)
* *My Dead Boyfriend* (2016)

Nuorodos
--------

* katherine-moennig.org Archyvuota kopija 2012-01-25 iš Wayback Machine projekto.