recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Česlovas Grincevičius** |
| --- |
|  |
| 1941 metais |
| Gimė | 1913 m. sausio 17 d.Vilkija |
| Mirė | 1994 m. birželio 28 d. (81 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | rašytojas, bibliografas. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys. |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Česlovas Grincevičius** (1913 m. sausio 17 d. Vilkijoje – 1994 m. birželio 28 d. Čikagoje, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, bibliografas. Lietuvos katalikų mokslų akademijos narys.

Biografija
----------

1933–1938 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo literatūrą, pedagogiką, teatrologiją, 1942–1943 m. knygotyrą.

1936–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakulteto, 1941–1943 m. universiteto bibliotekos bibliotekininkas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1946 m. Zalcburge vadovavo lietuvių Liaudies universitetui, 1946–1948 m. mokytojavo V. Krėvės gimnazijoje. 1947–1948 m. Zalcburgo universitete studijavo pedagogiką. Redagavo laikraštį „Mūsų žinios". 1949 m. persikėlė į JAV. Nuo 1950 m. gyveno Cicere, nuo 1970 m. Čikagoje. 1959–1967 m. dėstė Cicero Aukštesniojoje lituanistinėje mokykloje, jos direktorius. 1967–1986 m. su pertraukomis dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute Čikagoje. 1968–1969 m. vadovavo Cicero Lietuviškų studijų institutui. 1969–1993 m. dirbo laikraštyje „Draugas". 1972–1994 m. Pasaulio lietuvių archyvo direktorius. 1985–1988 m. Lietuvių rašytojų draugijos pirmininkas.

Parašė poetinių legendų ir novelių, novelių romaną. Redagavo žurnalą „Tautos praeitis" (t. l kn. 1-4, 1959–1962 m.), su A. Skrupskeliene parengė J. Brazaičio „Raštus" (6 t. 1980–1985 m.), sudarė lietuvių išeivijos literatūros 1945–1967 m. bibliografiją „Lietuvių literatūra svetur" (1968 m.).

Bibliografija
-------------

* Vidurnakčio vargonai 1953 m.
* Vyskupo katinas 1972 m.
* Vidudienio varpai 1985 m.
* Geroji vasara romanas, 1970 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kubilius. *Česlovas Grincevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 176 psl.
**Absurdizmas** – filosofijos teorija, teigianti, kad žmonijos pastangos suvokti visatos, gyvenimo prasmę neišvengiamai bus bevaisės, ir todėl tokios pastangos yra absurdiškos. Pasak absurdistų, tokia prasmė, iš žmogaus perspektyvos, išvis neegzistuoja. Absurdas šiame kontekste reikštų ne „logiškai neįmanomą", bet greičiau „žmogiškai neįmanomą".

Absurdizmas siejamas su egzistencializmu, nors nėra tapatūs. Absurdizmo sąvokos pradininku laikomas XIX a. danų filosofas Sorenas Kirkegoras. Kaip atskira įsitikinimų sistema absurdizmas kilo iš egzistencialistinio judėjimo, prancūzų filosofui ir rašytojui Alberui Kamiu atsiskyrus nuo šios filosofinės krypties ir išleidus „Sizifo mitą". Laikotarpis po Antrojo pasaulinio karo sudarė sąlygas tolesniam absurdistų požiūrių skatinimui bei vystymuisi, ypatingai Prancūzijoje.

Gyvenimo prasmė
---------------

Pagal absurdizmo teoriją, žmonės tradiciškai stengiasi surasti savo gyvenimo prasmę. Vieniems tokie ieškojimai baigiasi santykinai dvejopai: arba prieinama prie išvados, kad gyvenimas yra beprasmis, ir vienintelis tikras dalykas yra tai, kas yra *čia* ir *dabar*, arba „tuštuma" užpildoma tam tikru tikslu, dažnai pavestu aukštesnės jėgos, kaip kad tikėjimas Dievu. Tačiau tokiu atveju, atradus žmogaus prasmę, gali iškilti klausimas, kokia paties Dievo prasmė. Pasak Kirkegoro, žmogui suvokiamo Dievo tikslo (prasmės) nėra, dėl to tikėjimas Dievu yra absurdiškas.

Kai kurie žmonės, susidūrę su beprasmiškumo suvokimu, gali rinktis savižudybę, nes tokia baigtis jų supratimu tėra neišvengiamos lemties paspartinimas ir pripažinimas, kad gyvenimas nėra vertas gyventi. Albero Kamiu „Sizifo mite" parodoma, kad savižudybė negali būti tinkamas sprendimas, kadangi jei gyvenimas yra tikrai absurdiškas, tai kovojimas su absurdu yra dar didesnis absurdas; todėl žmogus turėtų gyventi susitaikydamas su faktu, kad gyvena pasaulyje, neturinčiame tikslo.

Pagal Kamiu, gyvenimas vertas gyventi dėl grožio, kurį jis suteikia žmogui. Žmogus gali susikurti savo gyvenimo prasmę, kuri nebūtinai būtų esminė, tačiau suteiktų tikslus, kurių jis galėtų siekti, nors ir su suvokimu, kad ta prasmė išgalvota.

Kritika
-------

Logoterapija gali būti klasifikuojama kaip absurdizmo priešprieša. Šios krypties požiūriu, gyvenimas turi prasmę bet kokiomis aplinkybėmis, netgi ypatingai nepavydėtinomis ar liūdnomis; žmogaus pagrindinė motyvacija gyventi susidaro iš jo valios surasti gyvenimo prasmę; kiekvienas turi laisvę atrasti prasmę savo veiksmuose, patirtyje ar vien pozicijoje, kurią pasirenka priverstas kentėti.

Nuorodos
--------

* New Absurdist svetainė
* Absurdizmo žurnalas
| **Abu Huraira** |
| --- |
|  |
| Abu Hurairos vardo kaligrafija |
| Gimė | apie 599–603 m.Tihama |
| Mirė | 681 m.Medina |
| Religija | islamas |
|  |
| Veikla | islamo veikėjas |

**Abu Huraira** (arab. أبو هريرة = *Abū Huraira*, apie 599–603 – 681 m.) – VII a. Mahometo bendražygis (sahabas), padiktavęs ar jo autorystei priskiriama daugiausiai hadisų.

Biografija
----------

Abd al Šamsas ibn Sakhras gimė 599–603 m. laikotarpyje Bahoje (Jemenas). Jis buvo kilęs iš Dausių genties. Vaikystėje jis buvo pramintas Abu Huraira, kas reiškia „kačiukų tėvas", dėl jo globotų kačių. Islamą priėmė atsivertus genties vadui Tufailui ibn Amrui. Jis lydėjo vadą į Meką susitikti su Mahometu ir ten vietoj pagoniško Abd al Šamso („saulės tarnas") jam buvo suteikta islamiškas Abdur Rahmano („gailestingojo tarnas") vardas. Po septynerių metų jis prisijungė prie musulmonų bendruomenės Medinoje, kur patyrė badą ir skurdą. Pasak tradicijos, jo motina įnirtingai priešinosi atsivertimui į islamą ir priėmė islamą tik tuomet, kai dėl jos atsivertimo pasimeldė Mahometas. Pasak tradicijos, Abu Huraira apie 2–3 metus mokė Medinos gyventojus islamo, pasakojo hadisus iš Mahometo gyvenimo. Jis dalyvavo musulmonų žygiuose, matė jų pradinę ekspansiją ir jau po Mahometo mirties dalyvavo Mutos mūšyje prieš bizantiečius bei Ridos karuose.

Pasak sunitų tradicijos, Abu Huraira turėjo fenomenalią atmintį. Esą tuometinis Medinos valdytojas Marvanas liepė surašyti jo hadisus viena tema sekretoriui ir po metų apsimetė, kad rankraščiai dingo. Abu Huraira iš naujo juos padiktavo esą nesuklydęs nei viena raide. Kalifas Umaras esą priešinosi Abu Hurairos hadisų skleidimui ir grasino jam ištrėmimu, nes baiminosi, kad jo hadisai gali būti maišomi su Korano tekstu. Umaro valdymo metu viešas hadisų citavimas buvo uždraustas. Buvo kitų islamo žinovų, kurie irgi abejojo Abu Hurairos autoritetu. Umaro valdymo metu jis kurį laiką buvo paskirtas Bahreino vietininku. Po to visą laiką gyveno ir mokė Medinoje. Valdant Omejadams kurį laiką buvo paskirtas Medinos vietininku. Jis mirė 681 m. Tikima jį esant palaidotą Al Baki kapinėse prie Pranašo mečetės Medinoje. Jis padiktavo ar jo autorystei priskiriami apie 5375 hadisai, daug daugiau nei kurio kito hadisų pasakotojo, dėl to jis ypač gerbiamas tarp praktikuojančių sunitų. Ne visi šiitai pripažįsta jo hadisų autentiškumą, bet tai greičiausiai įtakota bendro šiitų sahabų patirties atmetimo.

Šaltiniai
---------

* Cenap Çakmak. *Islam: A Worldwide Encyclopedia. Vol I.* ABC-CLIO, 2017, p. 34-36
Longinas Podbipienta. Juliaus Kosako iliustracija
**Lionginas Podbipienta** (lenk. *Longinus Podbipięta*, 1603–1649 m.) – išgalvotas lietuvių kilmės karžygys, pavaizduotas Henriko Senkevičiaus romane „Ugnimi ir kalaviju" kaip vienas pagrindinių herojų.

Apie Lionginą Podbipientą
-------------------------

Lionginas Podbipienta – lietuvių bajorų kilmės karžygys, kuris nešiojo didžiulį riterio kardą, pavadinimu „*Zervikaptur*". Kardą Podbipienta paveldėjo iš savo protėvio Stoveikos Podbipientos, kuris, pasak legendos, Žalgirio mūšyje vienu mostu nukirto trijų Teutonų riterių galvas. Už šį žygdarbį Stoveiko Podbipienta buvo apdovanotas herbu su trimis ožkų galvomis. Iš tikrųjų, herbas, kuris pagal romaną buvo dovanotas Podbipientų giminei, egzistavo dar iki Žalgirio mūšio.

Lenkų heroldas Bartošas Poprotskis savo darbe „Herby rycerstwa polskiego" mini herbo „*Zervikaptūr*" savininką Dragoslavą, Kozeglovos kaimo įkūrėją 1106 m.

Senkevičiaus romane Longinas Podbipienta klūpodamas priešais Mergelės Marijos atvaizdą pažadėjo pakartoti protėvio žygdarbį ir vienu mostu nukirsti tris priešo galvas.

Liongino Podbipientos žūtis mūšyje prie Zbaražo pilies
Išoriškai Longinas Podbipieta apibūdinamas kaip nepaprastai aukšto ūgio, giliai tikintis žmogus, davęs pažadą nevesti iki tol, kol neatliks protėvio žygdarbio.
Lionginas Podbipienta žūsta gindamas Zbaražo pilį, prieš tai nukirtęs tris Zaporožės kazokų galvas. Palaidotas Zbaraže.

XIX amžiaus Vilniuje sutinkami bajorai Podbipientos.

Populiariojoje kultūroje
------------------------

Režisieriaus Jerzy Hoffman filme „Ugnimi ir kalaviju" Liongino Podbipientos rolę atlieka lenkų aktorius Wiktor Zborowski.

Lenkų poetas ir dainininkas Jacek Kaczmarski sukūrė dainą „Ponas Podbipienta".

Išnašos
-------

1. ↑   Irma Randakevičienė. Ką kalba metrikai apie XIX a. pradžios Vilniaus šviesuomenę (II dalis).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lionginas Ragaišis** (1926 m. rugsėjo 9 d. Martišiūnuose, Vabalninko valsčiuje – 1966 m. gegužės 7 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Pas Vabalninko vargonininką pramokęs muzikos, 1945 m. įstojo į Vilniaus muzikos mokyklą. Kartu lankė ir vakarinę bendrojo lavinimo mokyklą. 1952–1957 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus valstybinio universiteto Medicinos fakulteto vokaliniams ansambliams, mokė muzikos ir dainavimo, vadovavo moksleivių chorams Vilniaus 7-ojoje ir 8-ojoje vidurinėse mokyklose. 1954–1960 m. vadovavo Respublikinių mokytojų namų mišriajam chorui, padėjo pastatyti J. Karnavičiaus operą „Gražina".

Nuo 1961 m. iki mirties dėstė choro dirigavimą ir kitas chorvedybos disciplinas Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje. Padėjo organizuoti Vilniaus miesto ir respublikines dainų šventes bei festivalius.

Literatūra
----------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999 m. *(Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas).*
| **Lionginas Kublickas** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. kovo 15 d.Budrėnuose, Antalieptės valsčius |
| Mirė | 1994 m. rugpjūčio 4 d. (65 metai)Vytone, Ilinojaus valstija |
|  |
| Veikla | lietuvių pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis, jūrininkas, šturmanas |

**Lionginas Kublickas** (1929 m. kovo 15 d. Budrėnuose, Antalieptės valsčius – 1994 m. rugpjūčio 4 d. Vytone, Ilinojaus valstija) – lietuvių pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis, jūrininkas, šturmanas.

Biografija
----------

1949 m. baigė Klaipėdos jūreivystės mokyklą. Dirbo žvejybos laivyne kapitono padėjėju, kapitonu. 1951 m. birželio mėn. jis, mažojo žvejybinio tralerio MPT-85 „Samum" kapitonas, tralerio meistras *Juozas Grišmanauskas* (g. 1927 m. kilęs iš Plungės raj.) ir jūreivis *Edmundas Paulauskas* (g. 1932 m. Panevėžyje)  Baltijos jūroje uždarė kajutėje kitus 3 komandos narius ir Švedijos teritoriniuose vandenyse valtimi pabėgo į Olando salą (Švedija), netrukus persikėlė į VFR. Išvykęs į JAV per lietuviškas radijo laidas paskelbė pareiškimų apie žmogaus teisių pažeidimus, kitamanių persekiojimą Sovietų sąjungoje. TSRS karo tribunolo už akių buvo nuteistas mirti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Agnė Fabijonavičiūtė. Lietuvių gyventojų pabėgimai ir mėginimai ištrūkti iš Sovietų Sąjungos
2. ↑  *Lionginas Kublickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 182 psl.
| **Solomonas Atamukas** |
| --- |
| Gimė | 1918 m. sausio 31 d.Kijevas |
| Mirė | 2014 m. gruodžio 19 d. (96 metai) |
|  |
| Veikla | istorikas, partinis veikėjas |
| Partija | 1937 m. LKP / SSKP |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Neakivaizdinė aukštoji partinė mokykla prie TSKP CK |

**Solomonas Atamukas** (1918 m. sausio 31 d. Kijevas – 2014 m. gruodžio 19 d.) – istorikas, Lietuvos žydų bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

1936–1940 m. už antivalstybinę veiklą kalintas. 1937 m. įstojo į LKP. Per 1940–1941 m. sovietinę okupaciją bolševikų partinis veikėjas Kaune. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos politinis, po demobilizacijos partinis darbuotojas. 1954 m. Maskvoje baigė Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK. 1953–1975 m. dėstė Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje, 1965–1974 m. katedros vedėjas. 1977–1990 m. dirbo Istorijos institute. 1988 m. vienas Lietuvos žydų kultūros draugijos steigėjų. 

Nuo 1990 m. gyveno Izraelyje.

Parašė oficialiąja sovietine ideologija paremtų knygų iš LTSR ir LKP istorijos.

Bibliografija
-------------

* Nauja Lietuva, nauji kadrai, 1974 m.
* Žydai Lietuvoje, lietuvių ir rusų kalba, Vilnius, 1990 m.
* Lietuvos žydų kelias: Nuo XIV amžiaus iki XX amžiaus pabaigos, Vilnius, 1998 m. Antras papildytas leidimas. – Vilnius, 2001 m. Trečias papildytas leidimas – Alma littera, 2007 m. ISBN 978-9955-24-371-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Buchaveckas. *Solomonas Atamukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 120 psl.
| **Athene noctua**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Pelėdikė (*Athene noctua*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Pelėdiniai paukščiai  *( Strigiformes)* |
| Šeima: | Tikrosios pelėdos  *( Strigidae)* |
| Gentis: | Pelėdikės  *( Athene)* |
| Rūšis: | Pelėdikė  *( Athene noctua)* |

 |
| Binomas |
| ***Athene noctua***Scopoli, 1769 |

**Pelėdikė** (*Athene noctua*) – pelėdinių (*Strigidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Pelėdikė yra viena mažiausių pelėdų, panaši į lututę. Nuo jos skiriasi išilginėmis dėmėmis galvos srityje, mažiau plunksnuotomis kojomis ir pertrauktu skruostų vainiku.

Patino ir patelės nugarinė pusė pilkai rusva, galva su išilginėmis šviesiomis dėmelėmis, pečiai išmarginti apvaliomis baltomis dėmėmis. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos rudos su balsvu skersiniu raštu. Pilvinė pusė balta su rudu išilginiu raštu. Galva nedidelė, skruostų diskas neištisinis, apačioje susilieja su kaklo plunksnomis, balzganas. Kojos apaugusios retomis plunksnomis, o pirštai – tik šereliais. Snapas gelsvas, nagai juodi, rainelė geltona. Jaunikliai išsirita apaugę tankiais trumpais baltais pūkais.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto vandenyno iki šiaurės rytų Kinijos bei Korėjos pusiasalio. Šiaurėje arealas siekia Daniją, Latviją, Volgos vidurupį, pietinį Uralą, šiaurinį Kazachstaną, Altajų, Užbaikalę, šiaurės rytų Mongoliją. Pietuose arealas tęsiasi iki centrinės Kinijos, Tibeto, šiaurės rytų Pakistano, šiaurinių Arabijos jūros pakrančių, Viduržemio jūros. Gyvena šiaurinėje ir rytinėje Afrikoje.

Tai Lietuvoje reta pelėdų rūšis, XX a. viduryje dar čia perėjusi. Dabar nebeperi. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Sinantropinė pelėdų rūšis. Apsigyvena trobesių palėpėse, pastogėse, senuose parkuose, drevėtuose kapinių medžiuose. Stepių zonoje užima suslikų urvelius, šarkų lizdus. Sutemų paukštis. Aktyvus ūkanotomis dienomis ir šviesiomis naktimis. Medžioti išlekia dar prieš saulėlydį. Prie lizdo agresyvi: puola šunis, kates, kitus paukščius ir net žmogų. Grobio tyko iš stebėjimo posto.

Lytiškai subręsta pirmaisiais gyvenimo metais. Dėtyje paprastai būna 4–8 kiaušiniai, sveriantys po maždaug 16 gramų. Peri 28 dienas. Jaunikliai ritasi 1–3 paras. Išsiritę sveria maždaug 10 gramų. Praregi daugiau nei po savaitės. Lizdą palieka maždaug po mėnesio, tuo pat metu pradeda skraidyti. Monogamai, poros pastovios.

Minta gyvūniniu maistu: pelėnais, kirstukais, sliekais.

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.

Vikižodynas
**Sigutė Jakštonytė** (g. 1956 m.) – lietuvių diplomatė, teisininkė, Lietuvos ambasadorė Pietų Afrikos Respublikoje (nuo 2015 m.).

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininkės kvalifikaciją. 1999–2000 m. studijavo Oksfordo universitete (Didžioji Britanija).

1979-1984 m. Lietuvos TSR teisingumo ministerijos vyriausioji konsultantė, 1984-1989 m. Lietuvos TRS Ministrų Tarybos Administracijos ir teisės skyriaus referentė, 1989–1991 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės (LRV) Ekonominių ryšių su užsieniu departamento vyriausioji specialistė, 1991–1992 m. LRV Ekonominių ryšių su užsieniu skyriaus programų direktorė.

1992–1993 m. LR užsienio reikalų ministerijos (LR URM) Tarptautinių sutarčių skyriaus pirmoji sekretorė, 1993–1994 m. LR URM Tarptautinių ekonominių sutarčių skyriaus vedėja, 1994–1996 m. Lietuvos ambasados JAV pirmoji sekretorė, 1996–1997 m. LR misijos ES (Briuselyje) patarėja, 1997–2001 m. LR URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamento (TTSD) direktoriaus pavaduotoja, 2001–2002 m. LR URM TTSD direktorė, 2002–2008 m. LR nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Kanadoje. 2008 m. ambasadorė ypatingiems pavedimams LR URM Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamente, vėliau – LR URM Globalios politikos departamente. 2008 - 2012 m. buvo nereziduojanti Lietuvos ambasadorė Indonezijai, Malaizijai, Singapūrui ir Tailandui, vėliau vėl vadovavo URM Teisės ir tarptautinių sutarčių departamentui.

2015 m. liepos mėn. paskirta pirmąja Lietuvos ambasadore Pietų Afrikos Respublikoje .

Apdovanojimai
-------------

* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius, 2003 m.

Nuorodos
--------

* Pirmoji Lietuvos ambasadorė PAR tikisi sustiprinti ryšius su vietos litvakais (str. 15min.lt).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sigutė Jakštonytė[neveikianti nuoroda] (LR URM inf.)
2. ↑  Sigutė Jakštonytė[neveikianti nuoroda] (Tūkstantmečio žmonės, UAB „Neolitas")
3. ↑  Prezidentė įteikė skiriamuosius raštus Lietuvos ambasadorei Pietų Afrikos Respublikoje Archyvuota kopija 2015-07-25 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)
4. ↑  Lietuvos ambasadorė įteikė skiriamuosius raštus Pietų Afrikos Prezidentui Archyvuota kopija 2015-08-24 iš Wayback Machine projekto. (URM inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rimantas Šidlauskas** | **Lietuvos ambasadorė Kanadoje** 2002 - 2008 m. | Po to:**Gintė Damušytė** |
| Prieš tai:**-** | **Lietuvos ambasadorė Pietų Afrikos Respublikoje** nuo 2015 m. | Po to:**-** |
| **Sigutė Meškytė** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. vasario 9 d.Alkiškiai, Akmenės raj. |
| Mirė | 2010 m. rugpjūčio 11 d. (47 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 1998 m. Naujosios sąjunga 2002 m. Liberalų demokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas 2007 m. Šiaulių universitetas |

**Sigutė Meškytė** (1963 m. vasario 9 d. Alkiškiuose, Akmenės raj. – 2010 m. rugpjūčio 11 d. Kaune) – Lietuvos ir Akmenės rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1981 m. baigė Akmenės vidurinę mokyklą. 1982–1989 m. studijavo inžinerinę statybą Vilniaus inžineriniame statybos institute, inžinierė statybininkė.

Nuo 2003 m. kovo mėn. VšĮ „Akmenės rajono turizmo ir verslo informacijos centras" direktorė. 2007–2010 m. Akmenės rajono savivaldybės mero pavaduotoja. Šiaulių regiono plėtros tarybos narė.

1998–2002 m. Naujosios sąjungos, nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narė. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2010 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.

Verslo centrų asociacijos narė, partijos skyriaus pirmininkė, partijos drausmės komisijos pirmininko pavaduotoja. Palaidota Akmenės miesto kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-03-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
| **Lentinus lepideus** |
| --- |
| Žvynuotasis dantūnis (*Lentinus lepideus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Dantūnis  *( Lentinus)* |
| Rūšis: | Žvynuotasis dantūnis  *( Lentinus lepideus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žvynuotasis dantūnis** (lot. *Lentinus lepideus*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, dantūnių (*Lentinus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Ant negyvų, rečiau gyvų spygliuočių medžių.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Lakštelių pakraštėliai dantyti, sporos neamiloidinės, didelės.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–23 cm skersmens, paplokščia, nežymiai įdubusi, žvynuota, suskeldėjusi, suaižėjusi, balta, kieta. Lakšteliai tankūs, platūs (iki 2 cm), kreminiai, pakraštėliai dantyti, pusiau nuaugtiniai. Kotas centrinis, kartais šoninis, sumedėjęs, baltas, su žiedo liekanomis, 5–8×2–6 cm. Trama balta, kieta, stangri, sumedėjusi, iki 2 cm storio, malonaus kvapo, nekarti. Sporos 10–15×3–5 μm.

**Būdingi požymiai:** balti, dideli, sumedėję vaisiakūniai. Kepurėlės paviršius suaižėjęs.

Auga pavieniui, ant medinių konstrukcijų, dažnai sutinkamas ant geležinkelio pabėgių arba kitų statinių pamatų. Nevalgomas. Gana aktyvus medienos saprotrofas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 194 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Annona squamosa** |
| --- |
| Žvynuotoji anona (*Annona squamosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Anoniniai  *( Annonaceae)* |
| Gentis: | Anona  *( Annona)* |
| Rūšis: | Žvynuotoji anona  *( Annona squamosa)* |

 |

**Žvynuotoji anona** (*Annona squamosa*) – lapus metančių augalų rūšis, priklausanti anoninių (*Annonaceae*) šeimai. Kilusi iš Amerikos neotropikų, dabar natūralizuota daugelyje tropinių kraštų (Indijoje, Kinijoje, Pietryčių Azijoje, Afrikoje).

Tai 3-6 m aukščio medis. Lapai dvieiliai, 5-15 cm ilgio, 2-5 cm pločio, kvapnūs. Žiedai pavieniai, kremiškai gelsvi, auga ant šakų ir stiebų, 2,5-3,8 cm ilgio, sudaryti iš 2 vidinių ir 2 išorinių lapelių. Vaisius (vadinamas *cukriniu obuoliu*) apvalus, 20 cm skersmens. Prinokusio vaisiaus odelė gelsva, sudaryta iš „žvynelių". Minkštimas gelsvas, purus, saldus, kremiškas, jame yra 20-38 juodos, blizgios sėklos.

Vaisiai valgomi švieži, naudojami desertų, šerbetų, sirupų, sulčių gamyboje. Sėklų išspaudos naudojamos muilo gamyboje. Iš lapų išgaunamas kaučiukinis eterinis aliejus, kuriame gausu terpenų. Lapų nuoviras vartojamas karščiavimui slopinti, šaknų ir žievės nuoviras – dizinterijai gydyti.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedaiŽiedai
* Perpjautas vaisiusPerpjautas vaisius
* VaisiaiVaisiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Strėlės sandara. 1 – antgalis; 2 – kotas; 3 – plunksnos; 4 – galiukas su grioveliu (uodegėlė).
Viršutinė strėlė – šiuolaikinė, skirta šaudyti į taikinį. Apatinė strėlė – viduramžių strėlės kopija
**Strėlė** – strypelio ar virbo su antgaliu pavidalo šaudmuo, naudojamas šaudyti lanku ar arbaletu. Lanko strėlė savo konstrukcija gana stipriai skiriasi nuo arbaleto strėlės. Šios kitose kalbose vadinamos kitu žodžiu, negu lanko strėlės (pvz. angl. *arrow* 'lanko strėlė', o *quarrel* ar *bolt* – 'arbaleto strėlė').

Strėlių kotai
-------------

Paprasčiausi strėlių kotai gaminami iš vientiso medienos strypelio. Pavyzdžiui, nupjaudavo reikiamo storio ir ilgio vytis, kurias karštu garu ištiesindavo ir džiovindavo. Tačiau iš tokios žaliavos gamintos stėlės, gavusios drėgmės, paprastai vėl išsilenkdavo, todėl netiko ilgam laikymui.

Gerus strėlių kotus gamindavo iš keturių išilgais šonais suklijuotų strypelių, taip sudėtų, kad jų medienos plaušų kryptys būtų skirtingos. Drėkstant tokių strėlių kotai neišsilenkia, nes priešingi koto ketvirčiai lenkiasi į priešingą pusę.

Azijoje strėlių kotus darydavo iš bambukų, bet tam tinka ne kiekvienas tinkamo storio bambuko stiebas. Kai kur strėlių kotus darydavo iš nendrių stiebų.

Antgaliai
---------

Senoviniai strėlių antgaliai būdavo akmeniniai, kauliniai (V. Europoje kaulinius antgalius nustojo naudoti tik XIII a.), raginiai. Išmokus apdoroti metalus imta daryti metalinius antgalius. Antgalių formos priklauso nuo strėlių paskirties.

Antgalių formos:

* Plokšti, lapo formos – skirti šaudyti į nešarvuotus taikinius, kad padarytų didesnes žaizdas.
* Plokšti, trikampio formos, su barzdelėmis – skirti šaudyti į nešarvuotus taikinius, o barzdelės neleidžia lengvai ištraukti strėlės.
* Pusmėnulio formos – skirti virvėms perkirsti, naudodavo burinių laivų kautynėse.
* Briaunoti, dažniausi keturbriauniai, piramidiški – šarvams pramušti.
* Buki antgaliai – nedideliems paukščiams medžioti.

Antgalius apvyniojus dervuotomis pakulomis gaunamos padegamosios strėlės. Dėl didesnio pasipriešinimo galingu lanku iššautos padegamosios strėlės lėkdavo iki 100 m.

Senovėje strėlių antgaliai buvo masinės gamybos produktas, kurių karo metu sunaudodavo didžiulius kiekius. Po kautynių strėlės rinkdavo, tačiau daugelis strėlių pasimesdavo. Dėl to kovinių ir medžioklinių strėlių antgalius darydavo kuo pigesnius, be didelio kruopštumo.

Strėlės gaminimas reikalaudavo specifinių įgūdžių ir nemažai darbo. Todėl ir patyrę lankininkai lauko sąlygomis pasidaryti kokybiškų strėlių negalėdavo.

Plunksnos
---------

Strėlės paprastai gale turi plunksnas, kurios didina strėlės galo pasipriešinimą, dėl ko strėlė lekia tiesiai, antgaliu į priekį. Kai kurios tautos nenaudodavo strėlių su plunksnomis.
Žanas Ogiustas Dominikas Engras, „Dofino įžengimas į Paryžių", 1821 m. Hartforde, JAV.
**„Dofino įžengimas į Paryžių"** (pranc. *Entrée à Paris du dauphin, futur Charles V*) – prancūzų neoklasicizmo žanro dailininko Žano Ogiusto Dominiko Engro aliejinės tapybos darbas, nutapytas 1821 m. Paveikslo matmenys – 46 × 55 cm. Eksponuojamas Wadsworth Atheneum kolekcijoje, Hartforde, Konektikuto valstijoje, JAV.

Istorija
--------

Paveikslas nutapytas „Trubadūrų stiliaus" maniera, kuri XIX a. buvo itin populiari, todėl Žano Ogiusto Dominiko Engro kūryboje aptinkama bent keliolika šiuo stiliumi atliktų paveikslų. Darbo siužetas pristato viduramžių Prancūzijos istorijos temą, kurioje būsimasis Prancūzijos karalius Karolis V Išmintingasis (1338–1380) įžengia į Paryžių 1358 m. rugpjūčio 2 d. po miestą sudrebinusio sukilimo. Kūrinį tapytojui užsakė Valstybės patarėjas ir Meno akademijos narys grafas Amédée-David Pastoret, nes jo tolimas protėvis – Jehan Pastoret (1328–1405) buvo Paryžiaus Parlamento vadovas bei karštas karaliaus šalininkas. Jis vaizduojamas šiame paveiksle apsirengęs raudonais drabužiais.

Po kurio laiko (1823–1826 m.) Ž. O. D. Engras nutapė ir paties grafo Amédée-David Pastoret, pasipuošusio Garbės legiono ordinu, portretą. Pastarajam tuomet buvo trisdešimt dveji metai. Šis asmuo padėjo dailininku tapti pilnateisiu Prancūzijos akademijos nariu. 1897 m. grafo portretą įsigijo impresionistas Edgaras Dega (1834–1917), buvęs aistringu meno kolekcininku bei besižavintis Ž. O. D. Engro kūryba; laikė šį tapytoją didžiausiu bei geriausiu savo kartos Prancūzijos portretistu.

Bibliografija
-------------

* Daniel Ternois, *Ingres*, Paris, Fernand Nathan, 1980 (ISBN 2-09-284-557-8)
* Robert Rosenblum, *Ingres*, Paris, Cercle d’Art, coll. « La Bibliothèque des Grands Peintres », 1986 (ISBN 2-7022-0192-X)
* Art Institute Chicago – Amédée-David, the Comte de Pastoret
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Fraunhoferio linijos** – eilė spektrinių sugerties linijų, pastebėtų optiniame Saulės spektre ir pavadintų vokiečių fiziko J. fon Fraunhoferio garbei.

1802 m. anglų chemikas V. H. Volastonas pirmasis pastebėjo eilę tamsių linijų Saulės spektre. 1814 m. Fraunhoferis nepriklausomai nuo Volastono jas atrado ir išmatavo tų linijų bangų ilgius. Iš viso jis aprašė virš 570 linijų, o pagrindines 9 pavadino raidėmis nuo A iki K.

Vėliau Kirchhofas ir Bunzenas nustatė, kad kiekvienas cheminis elementas turi tik jam charakteringą spektrinių linijų seką ir padarė išvadą, kad tos linijos atsirado dėl tam tikrų elementų sugerties viršutiniuose Saulės sluoksniuose. Nors, tiesą sakant, kai kurios linijos atsiranda dėl Saulės šviesos sugerties deguonies molekulėmis Žemės atmosferoje.

Fraunhoferio linijų sąrašas
---------------------------

Pagrindinės Fraunhoferio linijos, cheminiai elementai ir bangų ilgiai pateikti žemiau esančioje lentelėje:

| Pavadinimas | Elementas | Bangos ilgis (nm) |
| --- | --- | --- |
| y | O2 | 898,765 |
| Z | O2 | 822,696 |
| A | O2 | 759,370 |
| B | O2 | 686,719 |
| C | H α | 656,281 |
| a | O2 | 627,661 |
| D1 | Na | 589,592 |
| D2 | Na | 588,995 |
| D3 (arba d) | He | 587,562 |
| e | Hg | 546,073 |
| E2 | Fe | 527,039 |
| b1 | Mg | 518,362 |
| b2 | Mg | 517,270 |
| b3 | Fe | 516,891 |
| b4 | Fe | 516,751 |
| b4 | Mg | 516,733 |
| c | Fe | 495,761 |
| F | H β | 486,134 |
| d | Fe | 466,814 |
| e | Fe | 438,355 |
| G' | H γ | 434,047 |
| G | Fe, CH | 430,790 |
| G | Ca, CH | 430,774 |
| h | H δ | 410,175 |
| H | Ca+ | 396,847 |
| K | Ca+ | 393,368 |
| L | Fe | 382,044 |
| N | Fe | 358,121 |
| P | Ti+ | 336,112 |
| T | Fe | 302,108 |
| t | Ni | 299,444 |

Linijos A ir B yra Žemės atmosferos deguonies molekulės sugerties juostos. C, F, G' ir h yra vandenilio Balmerio serijos linijos Hα, Hβ, Hγ ir Hδ linijos. D1 ir D2 yra neutralaus natrio dubleto linijos, E yra neutralios geležies linija, G yra molekulinė CH juosta plius geležies ir kalcio sugerties linijos, o H ir K – vieną kartą jonizuoto kalcio dubletas.

Dėl savo gerai žinomų bangos ilgių, Fraunhoferio linijos dažnai naudojamos medžiagų optinėms savybėms apibūdinti (lūžio rodiklis, šviesos dispersija).
*Kitos reikšmės – Daugiakamieniai medžiai.*
Koordinatės: 54°54′30″š. pl. 23°16′57″r. ilg.﻿ / ﻿54.90839°š. pl. 23.28261°r. ilg.﻿ / 54.90839; 23.28261

Dvikamienė Zyplių miško pušis|  
Nulūžusi pušis (2023-02-23) |
| Vieta | Viktorava, Šakių raj. |
| Rūšis | paprastoji pušis |
| Aukštis | 22,7 m |
| Apimtis (1,3 m aukštyje) | 2,15 m |

**Dvikamienė Zyplių miško pušis** – sunykusi išskirtinės išvaizdos dvikamienė pušis, augusi Šakių rajone, Griškabūdžio seniūnijoje, Viktoravos kaime, Šakių miškų urėdijos Klevinių girininkijoje (51 kv. 21 skl.), Zyplių miške. Priklausė valstybinės reikšmės botaniniams gamtos paveldo objektams. Pušis pasiekiama miško keliais keliomis kryptimis, tarp jų: iš kelio  **140**  Kaunas–Zapyškis–Šakiai  – pro Liepalotus (7 km), iš kelio  **1912**  Rupinai–Griškabūdis–Kudirkos Naumiestis  – pro Paluobius (6 km). Apie 300 m į rytus nuo pušies miško kryžkelėje stovi stulpas su rodyklėmis „Dvikamienė pušis", „Lukšiai", „Agurkiškė", „Paluobiai", „Karčrūdė".

Dvigubo kamieno pagrindas su *geocaching* slėptuve

Medžio būklė
------------

2023 m. duomenimis, kirtavietėje stūksojo dvikamienis pušies stuobrys, šalia jo gulėjo nulūžęs kamieno sausuolis, išgriovęs apsauginę lentų tvorelę. Drevėtą džiūvantį medį atviroje vietoje apie 2020 m. nugriovė stiprus vėjas.

Pirmą kartą dvikamienė pušis buvo paskelbta saugoma Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1960 m. Medis buvo 22,7 m aukščio. Palyginti aukštai, 4,5 m aukštyje dvigubas kamienas buvo suaugęs į vieną (tikėtina – skiepinta). Kamienų apimtys – 1,30 ir 1,18 m. 2014 m. duomenimis, dvikamienę pušį supo brandus miškas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Gamtos paveldo objektai. Tvarkymas. 233 pav. „Dvikamienė Zyplių miško pušis" *vstt.lrv.lt*
3. ↑  Gamtos paveldo objektai. Taškiniai objektai. 186. Dvikamienė Zyplių miško pušis *vstt.lrv.lt*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠakių rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Panemunių regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Aukspirtos hidrografinis • Baltkojų pedologinis • Jotijos hidrografinis • Liekės kraštovaizdžio • Novaraisčio ornitologinis • Novos hidrografinis • Šešupės kraštovaizdžio |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Dvikamienė Zyplių miško pušis • Gelgaudiškio dvaro parko pirmasis ąžuolas • Gelgaudiškio dvaro parko antrasis ąžuolas • Gelgaudiškio pušis • Ilguvos ąžuolas • Lekėčių šaltinis • Obeliškių pirmasis ąžuolas • Obeliškių antrasis ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Gelgaudiškio III ąžuolas • ~~Gelgaudiškio IV ąžuolas~~ • Kurynės dendrologinis rinkinys • Obeliškių III ąžuolas • Obeliškių I skroblas • Obeliškių II skroblas • Obeliškių III skroblas • Voniškių I uosis • Voniškių II uosis • Voniškių III uosis |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sijinis tiltas
**Sijinis tiltas** – vienas paprasčiausių ir labiausiai paplitusių tiltų tipų.

Konstrukcija
------------

Paprastas sijinio tipo tiltelis
Pagrindine jų laikančiąja konstrukcija yra lenkiamasis elementas (spragotinė sija). Jis gali būti vieno ar kelių tarpatramių. Daugiaatramių tiltų konstrukcijos gali būti karpytosios, nekarpytosios arba gembinės. Įtempių pasiskirstymas per skerspjūvio aukštį nulemia šio konstrukcijų tipo veiksmingumą. Lenkiamieji elementai perduoda atramoms iš esmės tik vertikaliąsias apkrovas. Šiems konstrukciniams elementams sunaudojama santykinai daugiausia medžiagų, tačiau jų gamyba, montavimas ir naudojimas laikomas pigiausiu.

Šiais laikais sijiniai tiltai statomi iš plieno, gelžbetonio arba iš abiejų medžiagų kartu. Rečiau sijiniai tiltai statomi iš geležies ir medienos.

Paskirtis
---------

Sijiniai tiltai gali būti panaudoti itin plačiai. Jie tinka tiek pėstiesiems, tiek visų tipų autotransporto priemonėms, geležinkeliams tiesti.
| Sihuasas*Sihuas* |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

SihuasasSihuasas

8°33′0″ p. pl. 77°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.55000°š. pl. 77.61667°r. ilg.﻿ / 8.55000; 77.61667﻿ (Sihuasas)Koordinatės: 8°33′0″ p. pl. 77°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.55000°š. pl. 77.61667°r. ilg.﻿ / 8.55000; 77.61667﻿ (Sihuasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Ankašo departamentas |
| **Provincija** | Sihuaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 4 436  |
| **Altitudė** | 2 730 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sihuasas |

**Sihuasas** (isp. *Sihuas*, keč. *Siwas*) – miestas Peru, Ankašo departamento šiaurės rytuose, 2730 m aukštyje, prie Maranjono intako Rupako. Provincijos centras. Mieste ir apylinkėse gyvena ~30 tūkst. gyventojų.

Siuaso apylinkėse par prieškolumbiniais laikais gyvavo indėnų končiukų tauta. Oficialiai miestas įkurtas 1545 m. kaip *Santa María de las Nieves de Siguaz*. 1946 m. Sihuase ir apylinkėse dėl smarkaus žemės drebėjimo žuvo dagiau nei 1700 gyventojų. 1961 m. tapo provincijos centru, kai Sihuaso provincija atsiskyrė nuo Pomabambos provincijos.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Áncash Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PERU: Áncash Region, *citypopulation.de*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sikasas*Sikasso* |
| --- |
| *Sikaso turgus, 2008 m. vasaris.* |
|  |
| 

SikasasSikasas

11°19′0″ š. pl. 5°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.31667°š. pl. 5.66667°r. ilg.﻿ / 11.31667; 5.66667﻿ (Sikasas)Koordinatės: 11°19′0″ š. pl. 5°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.31667°š. pl. 5.66667°r. ilg.﻿ / 11.31667; 5.66667﻿ (Sikasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Malio vėliava Malis |
| **Regionas** | Sikaso regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 225 753  |
| **Plotas** | 400 km² |
| **Tankumas** (2009) | 564 žm./km² |
| **Altitudė** | 410 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sikasas |

**Sikasas** (pranc. *Sikasso*) – miestas pietų Malyje; Sikaso regiono administracinis centras. Tai antras pagal dydį miestas Malyje, turintis 225 753 gyventojus (2009 m. duom.).

Geografija
----------

Sikasas yra 375 km atstumu į pietryčius nuo Bamako, 100 km į šiaurę nuo Dramblio Kaulo Kranto ir 45 km į vakarus nuo Burkina Faso. Miestas yra sankryža tarp šių pakrantės šalių: Togo, Benino, Ganos ir Dramblio Kaulo Kranto. Sikaso etninę grupę sudaro bambarai, senufai, bobai ir minjankai.

Istorija
--------

Sikasą XIX a. pradžioje įkūrė Mansa Douala. 

Iki 1867 m. gyvenvietė tebuvo mažas kaimelis, kol Sikaso anūkas, Tieba Traore, tapo Kenedougou karalystės karaliumi ir čia perkėlė sostinę. Vėlesniais metais daugėjo gyventojų.

Sportas
-------

* AS Douanes (Sikasso) – futbolo klubas;
| **Pholiota squarrosa** |
| --- |
| Žvynuotoji skujagalvė (*Pholiota squarrosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gleiviabudiniai  *( Strophariaceae)* |
| Gentis: | Skujagalvė  *( Pholiota)* |
| Rūšis: | Žvynuotoji skujagalvė  *( Pholiota squarrosa)* |

 |
| Binomas |
| ***Pholiota squarrosa***Weigel) P. Kumm. 1871 |
|  Index Fungorum |

**Žvynuotoji skujagalvė** (*Pholiota squarrosa*) – skujagalvių (*Pholiota*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai dideli, šerpetoti, žvynuoti. Kepurėlė 5-15 cm skersmens, jauna ovališkai kūgiška, senesnių grybų iškili, paplokščia, gelsvai rusva, ochrinė, rusva, rusvai geltona, apšepusi smailiais žvyneliais. Lakšteliai pilkai rusvi, rudi, tankūs, priaugtiniai.
Kotas 7-12 (15) cm ilgio, 0,5-2 (3) cm storio, į pagrindą smailėjantis, su rudu plaušuotu šydu, plaušuotas, žvynuotas. Trama balsva, žalsvai gelsva, tampri, nemalonaus kvapo ir skonio.

Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais ant gyvų ir negyvų medžių kamienų, pagrindo, ant kelmų, stuobrių, dideliais kupstais. Grybas valgomas, bet menkavertis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 110.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žvynuotoji skujagalvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Uromys** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Pelės  *( Murinae)* |
| Gentis: | Žvynauodegės žiurkės  *( Uromys)* |

 |

**Žvynauodegės žiurkės** (*Uromys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis.

Kūnas 29-35 cm, uodega 25-35 cm ilgio. Ausys stambios. Pėda pritaikyta gyvenimui medžiuose. Pirštai su tvirtais nagais. Ant uodegos odiški žvynai, kurie mozaikiškai išsidėstę vienas ant kito. Užpakalinių kojų penktasis pirštas ilgas. Kailis trumpas, šiurkštus. Nugara nuo rudos iki pilkai juodos ar pilkos spalvos. Pilvas pilkas ar baltas. Vienų rūšių uodega vienspalviai juoda, kitų – tik viršūnė baltos at geltonos spalvos. Turi dvi poras spenių.

Gyvena miškuose. Laipioja medžiais. Slėptuves įsirengia drevėse. Minta kokosinių palmių vaisiais.

Paplitusios Naujojoje Gvinėjoje ir aplinkinėse salose bei Australijoje.

Rūšys:

* Didžioji žvynauodegė žiurkė (*Uromys anak*)
* *Uromys boeadii*
* Baltauodegė žvynauodegė žiurkė (*Uromys caudimaculatus*)
* *Uromys emmae*
* *Uromys hadrourus*
* *Uromys imperator*
* *Uromys neobritannicus*
* *Uromys porculus*
* *Uromys rex*
* *Uromys siebersi*

Nuorodos
--------

* Giant white - tailed Uromys (White - tailed Rat): Uromys caudimaculatus
Stuba, past. XX a. pr. Marijampolės raj.
Stubos vidus
**Stuba** – suvalkiečių gyvenamasis namas. Sudaro šios pagrindinės patalpos: priemenė, šeimynstubė, virtuvė, prieseklytis, tėvų kamaraitė, seklyčia. Įrengiama krosnis duonai kepti ir patalpoms šildyti.

Būna vienagalė arba dvigalė, simetriško plano. Sienos renčiamos iš apipjautų rąstų, kampuose suleistos į lygias sąsparas. Stuba dekoruojama profiliuotomis lentomis, puošta vienspalvėmis arba dvispalvėmis langinėmis (su kiaurapjūviu išpjaustytomis gėlytėmis, širdelėmis). Stogas dengiamas malksnomis, šiaudais, čerpėmis (nuo XIX a.). Stubos pastogės siauros, pakraigėms erdvumo suteikia ertikiai (lentiniai sienų paaukštinimai virš lubų). Prie lauko durų pristatytas prieangis („gonkelės").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stuba*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 119


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Federal Home Loan Mortgage Corporation (Freddie Mac)| Forma | Vyriausybės remiama įmonė ir atviroji akcinė bendrovė |
| Pramonė | Hipoteka |
| Įkurta | 1970 m. |
| Centrinė būstinė | Virginija, JAV |

**Freddie Mac** – JAV Vyriausybės remiama įmonė, įsteigta 1970 m. siekiant paskatinti antrinės būsto paskolų rinkos plėtrą JAV. Pagal formą - atviroji akcinė bendrovė; hipotekos bankas.

Kartu su kitomis JAV Vyriausybės remiamomis įmonėmis „Freddie Mac" superka būsto paskolas antrinėje rinkoje, sugrupuoja kapitalą ir paskui parduoda tai, kaip hipotekos vertybinius popierius paprastiems investuotojams. Antrinė būsto paskolų rinka padidina laisvų pinigų pasiūlą skirtą būsto paskoloms, o tai savo ruožtu suteikia galimybę bankams suteikti paskolas ir įsigyti būstus didesniam klientų kiekiui.

Verslo modelis
--------------

„Freddie Mac" užsidirba pinigus apmokestindama išduodamas garantijas paskoloms, kurias įsigijo ir pavertė hipotekos pavidalo vertybiniais popieriais. „Freddie Mac" klientai už užmokestį mainais perleidžia „Freddie" Mac bendrovei būsto paskolų riziką. „Freddie Mac" garantuoja, jog esama paskola ir palūkanos susietos su tais vertybiniais popieriais bus sugrąžinti, nepaisant to ar skolininkas įvykdys savo finansinius įsipareigojimus, ar ne.
| **Frančeska Kirkėlatv. *Frančeska Kirke*** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. gruodžio 15 d. (69 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių tapytoja, grafikė |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |

**Frančeska Kirkė** (latv. *Frančeska Kirke*, 1953 m. gruodžio 15 d. Ryga) – latvių tapytoja, grafikė.

Biografija
----------

Frančeska Kirkė. Lato moneta Latvijos krepšiniui
1978 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje, 1985–1987 m. ten pat tobulinosi pas Eduardą Kalninį.

Kūryba
------

Sukūrė daugiausia figūrinių ir portretinių kompozicijų („Autoportretas su teptuku", „Pusryčiai", abu 1981 m. triptikas „Kaimo tradicijos ir šventės" 1984 m. „Fatališka moteris" 1993 m. „Coca Cola" 2005 m. „Masculin" 2006 m. ciklai „Citatomanija" 1997–1999 m. „Restauracija" 1998–2002 m.).

Kūryba dažnai grįsta ironiškomis žymiausių Vakarų Europos dailininkų paveikslų interpretacijomis. Ankstyvuosiuose kūriniuose ryški latvių tapybos tradicijų įtaka, vėlesniuose plėtojama postmoderni raiška.

Nuo 1984 m. surengė daug individualių parodų Rygoje, kitur Latvijoje, Kopenhagoje, Hamburge, Niujorke ir kitur užsienyje. 

Sukūrė keleto Latvijos banko kolekcinių monetų grafinį dizainą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gražina Marčiukaitytė. *Frančeska Kirkė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 161 psl.

Nuorodos
--------

* Frančeska Kirkė. Muziejus Archyvuota kopija 2009-01-23 iš Wayback Machine projekto.
* Frančeska Kirkė. Rygos galerija
| ***Paskutinis vakarėlis*** |
| --- |
|  |
| Frat party |
| Pavadinimas | Frat party |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Robert Bennett |
| Prodiuseris (-iai) | Robert Bennett  Dak Rasheta  William Garcia |
| Scenaristas (-ai) | Robert Bennett |
| Vaidina | Randy Wayne  Caroline D'Amore  Jareb Dauplaise  Katerina Mikailenko  |
| Metai | 2009 |
| Žanras | Drama, Komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Paskutinis vakarėlis** (angl. *Frat party*) – amerikietiška drama, komedija, kuri pasirodė 2009 m.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Paskutinis „Gama" brolijos vakarėlis penktadienio vakare, o jau savaitgalį turėtų įvykti Adrianos ir Dafio vestuvės. Būsimas jaunikis nė už ką nenori praleisti paskutinio vakarėlio ir vietoje vakarienės su būsimais giminaičiais pasirenka „Gama" vakarėlį. dafis sugalvojo, kad reikia įvilioti Stefaną į sado/mazo rūsį, tačiau Dženiferė jį patį surakina, o Stefanas atėjo ir pasakė, kad Adrianos tėvukas nė už ką neleistų, kad Adriana ištekėtų už tokio nevykėlio kaip Dafis. Įkalintas jis buvo rūsyje, kol neišvadavo makas. Aišku, kad jaunikis pavėlavo į lėktuvą. Neliko nieko kito, tik važiuoti 6 val. mašina kartu su Maku. Adriana jam negalėjo prisiskambinti, o jos sesuo ir tėvas vis įkalbinėjo ją tekėti už Stefano. Nusivylusi mergina jų paklausė. Po kurio laiko ji užtiko savo sesę Mikėlą su Stefanu lovoje.

Veikėjai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Randy Wayne – Duffy (Dafis). Vyrukas, kuris ką tik baigė koledžą ir ruošiasi vesti svajonių merginą.
* Caroline D'Amore – Adriana. Dafio mylimoji.
* Jareb Dauplaise – Mac (Makas). Dafio geriausias draugas.
* Katerina Mikailenko – Mikėla, Adrianos sesuo.
* Robert Parks-Valletta – Stefanas. Nori vesti Adrianą. (O gal jos tėvo pinigus.)
* Alicia Ziegler – Jeniferė. Dafio palikta mergina, kuri nori jam atkeršyti.
* Lauren Mayhew – Kelly (Kelė). Dafio buvusi mergina.

Nuorodos
--------

* IMBD svetainėje (anglų k.)