recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°17′54″š. pl. 21°22′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.29821°š. pl. 21.375351°r. ilg.﻿ / 55.29821; 21.375351

|  |
| --- |
| **Traksėdžių Šilojų mokykla** |
| Traksėdžių Šilojų mokykla herbasTraksėdžių Šilojų mokykla herbas |
| Traksėdžių Šilojų mokykla |
| **Adresas** | Šilojų g. 15, Traksėdžiai |
| **Direktorius(-ė)** | Romualdas Blechertas |
| **Mokinių skaičius** | 73 |
| **Įkūrimo data** | 1952 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Traksėdžių Šilojų mokykla** (iki 2021 m. – ***Rusnės specialioji mokykla***) – valstybinė internatinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Traksėdžiuose (Šilutės rajonas), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190986693. Steigėjas Klaipėdos apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

Rusnės kurčiųjų ir nebyliųjų internatinės mokyklos steigimo iniciatorius – Juvencijus Lapė. Įkurta 1952 m. rugsėjo 1 d. švietimo ministro įsakymu. Mokyklos tipas – pagrindinė specialioji mokykla sutrikusio intelekto vaikams, suteikianti bendrąjį išsilavinimą. Mokykloje mokoma pagal specialiojo pradinio, pagrindinio ir darbinio ugdymo programas.

Iki 2021 m. mokykla buvo Rusnėje, Taikos g. 2, 2021 m. Rusnės specialioji mokykla pertvarkyta į Traksėdžių Šilojų mokyklą ir persikėlė į Traksėdžius.

Direktoriai
-----------

* 1951–1952 m. Juvencijus Lapė
* Rapolas Rimašauskas (vadovavo mokyklai apie 35 m.)
* Stasys Blinkevičius
* 2002–2007 m. Izidorius Vaičiulis
* nuo 2008 m. Romualdas Blechertas
* nuo 2022-12 -02 Diana Pavilonienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rugsėjis atvėrė duris: Šilutėje keitėsi mokyklos ir jų pavadinimai, daugėjo mokinių*, Šilutės naujienos. Nuoroda tikrinta 2021-10-12.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2016-09-05 iš Wayback Machine projekto.
| ***Kovotojai su nusikalstamumu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | I due superpiedi quasi piatti |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | E. B. Clucher |
| Scenaristas (-ai) | E. B. Clucher |
| Kompozitorius | Guido de Angelis  Maurizio de Angelis |
| Vaidina | Terence Hill  Bud Spencer |
| Metai | 1977 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 115 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kovotojai su nusikaltamumu** (it.  *I due superpiedi quasi piatti*) – 1977 m. italų komedija, kurioje vaidino aktoriai Terence Hill ir Bud Spencer. Juosta buvo filmuojama JAV, Majamyje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

Vilburis, Metas ir Siuzi
*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Metas Kirbis
* Bud Spencer – Vilburis Volšas
* Laura Gemser – Siuzi Ly
* David Huddleston – kapitonas Makbraidas
* Luciano Rossi – Džeronimas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Uoste susipažinę Metas ir Vilburis ne tik neranda darbo, bet ir turi bėdų su čia įsigalėjusia gauja. Metas pasiūlo planą kaip užsidirbti – tereikia apiplėšti vienos įmonės kontorą, kai į ją inkasatoriai bus atvežę pinigus algoms. Naujieji kompanionai taip ir padaro, tačiau supainioja duris ir per klaidą įsiveržia į policijos nuovadą. Norėdami išsisukti iš situacijos, jie sakosi tik juokaujantys, o iš tiesų norintys būti priimti į tarnybą. Netrukus jie su būriu naujokų atsiduria kapitono Makbraido rankose ir priversti baigti apmokymus bei apsivilkti uniformas. Tapę policininkais, bičiuliai visaip stengiasi būti išmesti iš tarnybos, tačiau vietoje to sulaukia vis didesnių kapitono pagyrų.

Netrukus Metas susipažįsta su Siuzi Ly, kurios dėdė dingo uoste, ir, stengdamasis jai patikti, su Vilburiu ima tirti šį reikalą, vėl susidurdamas su uosto gauja bei padėdamas policijai išaiškinti narkotikų kontrabandos tinklą.

Apdovanojimai
-------------

1978 m. filmas pelnė vieną Golden Screen apdovanojimą.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTerenso Hilo ir Bado Spencerio filmai |
| --- |
|  |
| Filmai | 
*Hanibalas* • *Dievas atleidžia... Aš ne!* • *Keturi tūzai* • *Batų kalnas* • *Mano vardas Trejybė* • *Mano vardas vis dar Trejybė* • *Juodasis korsaras* • *Nagi, vaikinai!* • *Kitaip mes supyksim!* • *Atsuk kitą skruostą* • *Kovotojai su nusikalstamumu*• *Herbas arba skaičius* • *Aš ir hipopotamai* • *Rasi draugą – rasi lobį* • *Visada pasiruošę* • *Dvigubi nemalonumai* • *Majamio superpolicininkai* • *Nemalonumų mėgėjai* |
|  |
| Pagrindiniai aktoriai | 
Terence Hill • Bud Spencer |

 |
Gary O’Shaughnessy 2001 m. „Eurovizijos" konkurse
**Gary O’Shaughnessy** – Airijos dainininkas ir muzikantas.

Gary yra kilęs iš muzikų šeimos. Groti gitara pradėjo būdamas 12-os, ketverius metus mokėsi su airių džiazo gitaristu Eugene Macari. Kartu su broliu Brian subūrė duetą „2 of a kind", abu kartu koncertavo Airijoje, Ispanijoje ir Jungtinėje Karalystėje.

Gary O’Shaughnessy tris kartus varžėsi Airijos „Eurovizijos" atrankoje, tačiau teisę atstovauti savo tėvynei „Eurovizijos" dainų konkurse pelnė 2001 metais. Konkurse, atlikęs Pat Sheridan sukurtą dainą „Without Your Love", dainininkas užėmė 21 vietą, surinkęs vos 6 taškus. Gary anksčiau bandė patekti į „Euroviziją" 1997 ir 1999 metais, tačiau nacionaliniame finale užėmė atitinkamai trečią ir penktą vietas.

Nuorodos
--------

* Daina *Without Your Love*


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Eamonn Toal  *„Millennium of Love"*** |  **Airijos atstovas Eurovizijoje**2001 | Po to:**Mickey Harte  *„We've Got the World"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Afulos „Hapoel" |
| --- |
| **Lygos** | Liga Leumit |
| **Įkurta** | 1968 m. |
| **Arena** | Nir Ha'emak Hall(talpa: 1000) |
| **Vieta** | Afula, Izraelis |
| **Komandos spalvos** | raudona ir balta          |
| **Prezidentas** | Moti Shechtman |
| **Vyr. treneris** | Rami Hadar |
| **Titulai** |  |
| **Apranga** |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 

Namų jersey

Team colours

**Namų**
 | 

Išvykos jersey

Team colours

**Išvykos**
 |

 |

 |

**Afulos „Hapoel"** – profesionalus Izraelio vyrų krepšinio klubas, įsikūręs Afulos mieste. Šiuo metu klubas žaidžia antroje pagal pajėgumą Izraelio krepšinio lygoje (Liga Leumit).

Istorija
--------

Klubas įkurtas 1968 m. 7-ajame ir 8-ajame XX a. dešimtmečiuose komanda žaidė aukščiausiame pagal pajėgumą Izraelio krepšinio divizione. Vėliau klubas susijungė su Gilboa „Hapoel" komanda. Šis jungtinis darinys gyvavo iki 2008 m. Tada klubai vėl išsiskyrė. Dėl per mažo biudžeto Afulos „Hapoel" neįstengia rungtyniauti aukščiausiame Izraelio krepšinio divizione.

Dabartinė komandos sudėtis
--------------------------

**Žaidėjai:**
* #15 Jungtinės Amerikos Valstijos Eric Devendorf
* #4 Jungtinės Amerikos Valstijos Jeff Allen
* #7 Izraelis Hal Galamish
* #9 Izraelis Itay Grinboim
* #6 Izraelis Yonathan Levi
* #10 Izraelis Eitan Rotemberg
* #13 Izraelis Ilan Ninakashvili
* #5 Izraelis Kuik Lior
* #6 Izraelis Amit Edri
* #8 Izraelis Maxim Kikus
* #21 Izraelis Roy Ayalon
* #12 Izraelis Omar El-Al
| ''''' |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le battant |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Alain Delon |
| Scenaristas (-ai) | Paul Thomas Anderson |
| Vaidina | Alain Delon  Anne Parillaud  Francois Perrier  Pierre Mondy Marie-Christine Descouard |
| Metai | 1983 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 121 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Kovotojas** (pranc. *Le battant*) – 1983 m. Alain Delon režisuotas filmas, kuriame jis atliko pagrindinį vaidmenį.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Žakas
* Francois Perrier – Džinas
* Anne Parillaud – Natali
* Pierre Mondy
* Marie-Christine Descouard
* Michel Beaune

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Už deimantų vagystę suimtas Žakas po 8 metų paleidžiamas iš kalėjimo. Jis ketina su grobiu, kuris taip ir nebuvo rastas, išvykti į užsienį, tačiau tiek policija, tiek buvę kompanionai taip pat nori savo dalies. Buvęs bendrininkas, dabar įtakingas verslininkas Džinas, suteikia Žakui pastogę, juo perdėtai rūpinasi ir net parūpina asmeninę merginą, kuri turi išgauti jo paslaptį. Vis tik Natali netrunka įsimylėti Žaką ir padeda jam apgauti tiek Džiną, tiek policiją.
| Bandare Abasasبندر عباس |
| --- |
| *Bandare Abasas* |
|  |
| 

Bandare AbasasBandare Abasas

27°11′0″ š. pl. 56°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.18333°š. pl. 56.26667°r. ilg.﻿ / 27.18333; 56.26667﻿ (Bandare Abasas)Koordinatės: 27°11′0″ š. pl. 56°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.18333°š. pl. 56.26667°r. ilg.﻿ / 27.18333; 56.26667﻿ (Bandare Abasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Hormozgano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 352 173  |
| **Altitudė** | 9 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bandare Abasas |

**Bandare Abasas** (pers. بندر عباس = *Bandar-e ‘Abbās*) – miestas pietų Irane, strateginėje vietoje prie Hormūzo sąsiaurio, jungiančio Persijos įlanką su vandenynu. Hormozgano provincijos centras. Apie 350 tūkst. gyventojų.

Svarbus Artimųjų Rytų jūrinis uostas, per kurį eksportuojama nafta, persiški rankų darbo kilimai, maisto produkcija. Žvejybos pramonė. Karinio jūrų laivyno bazė. Veikia keltų linijos į Bandare Lengę, Kešmo salą. Nutiestas plentas į Teheraną, įrengtas naftotiekis iš Kešmo salos. Veikia oro uostas.

Tekstilės (medvilnės), maisto (žuvų konservų, malimo), statybinių medžiagų pramonė, geležies lydymas. Amatai. Netoli Bender Abaso kasama geležies rūda, akmens druska, išgaunama nafta ir gamtinės dujos.

Istorija
--------

Jau Senovės Persijos laikais Bandare Abasas buvo svarbus uostas. Iš jo Darijaus ekspedicija leidosi į Indiją. Aleksandro laikais vadintas Hormirzadu. XVI a. miestas vadintas Gamrūnu. 1514 m. jis buvo užkariautas portugalų ir pavadintas Komaranu. 1622 m. miestą atkovojo šeichas Abasas I Didysis. Nuo tada persai pradėjo vadinti miestą Bandare Abasu, nors europiečiai iki XX a. vid. jį tebevadino Gamru ar Kombru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bandare Abasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| **Bufo marinus** |
| --- |
| Aga (*Bufo marinus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Beuodegiai varliagyviai  *( Anura)* |
| Šeima: | Rupūžės  *( Bufonidae)* |
| Gentis: | Tikrosios rupūžės  *( Bufo)* |
| Rūšis: | **Aga**  *( Bufo marinus)* |

 |

**Aga** (*Bufo marinus*) – beuodegių varliagyvių rūšis, priklausanti tikrųjų rupūžių (*Bufonidae*) šeimai. Natūraliai paplitusi tropinėje Lotynų Amerikoje (nuo Meksikos iki Amazonijos). Taip pat aklimatizuotos Australijoje, Taivane, Polinezijoje, kur naudojamos naikinti kenkėjus plantacijose.

Kūno ilgis iki 24 cm. Ant galvos turi pusapvalį kaulinį iškilimą, užeinantį ant viršutinio voko, palei akis – dideles būgnines membranas, kaklo šonuose – dideles apyausines odos liaukas. Oda karpota, nugara ruda ar šviesiai pilka su didelėmis tamsiomis dėmėmis; nugaroje yra nuodų liaukos. Turi gerai išvystytus plaučius.

Agos gyvena sausose dirvose, salose, šalia sūraus vandens telkinių. Maitinasi kirmėlėmis, vabzdžiais, mažomis varlėmis, moliuskais ir pelėmis. Išgyvena 10-15 metų, o nelaisvėje – iki 35 m.

Agos nuodai (bufotoksinas) labai stiprūs, nuodų turi ir jos kiaušiniai. Suerzinta rupūžė iš paakių liaukų apipurškia priešą nuodais (daugeliui gyvūnų jie mirtini). Indėnai agos nuodus naudoja strėlėms užnuodyti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aga (rupūžė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Koordinatės: 55°17′9″ š. pl. 23°59′7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28583°š. pl. 23.98528°r. ilg.﻿ / 55.28583; 23.98528


|  |
| --- |
| **Kėdainių Juozo Paukštelio progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Kėdainių Juozo Paukštelio progimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Vilniaus g. 11, Kėdainiai |
| **Direktorius(-ė)** | Tereza Sotnik |
| **Mokinių skaičius** | 899 |
| **Įkūrimo data** | 1946 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 76 |

**Kėdainių Juozo Paukštelio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainiuose, Vilniaus g. 11, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195092544. Steigėjas Kėdainių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1946 m. mokykla pavadinta Kėdainių 1-ąja vidurine mokykla. 1965 m. mokykla perkelta į naujas patalpas. 1971 m. pradėtas sustiprintas matematikos mokymas. 1976 m. pradėtas sustiprintas anglų kalbos mokymas. 1981 m. Kėdainių 1-ajai vidurinei mokyklai suteiktas rašytojo Juozo Paukštelio vardas.

1997 m. įsteigta Kėdainių Juozo Paukštelio gimnazija. 2002 m. rugsėjo 1 d. sujungta Kėdainių pradinė mokykla ir Kėdainių Juozo Paukštelio gimnazijos bendrojo lavinimo skyrius, įsteigta Kėdainių Juozo Paukštelio pagrindinė mokykla ir atskirta gimnazija, kuri persikėlė į restauruotas senosios gimnazijos patalpas, ji pavadinta Kėdainių Šviesioji gimnazija. 2015 m. mokykla tapo progimnazija.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1946 m. *Kėdainių 1-oji vidurinė mokykla*
* nuo 1981 m. *Kėdainių Juozo Pakštelio vidurinė mokykla*
* nuo 1997 m. *Kėdainių Juozo Paukštelio gimnazija*
* nuo 2002 m. *Kėdainių Juozo Paukštelio pagrindinė mokykla*
* nuo 2015 m. *Kėdainių Juozo Paukštelio progimnazija*

Direktoriai
-----------

* Danutė Vitauskienė (2002–2015)
* Tereza Sotnik (nuo 2015)

Mokytojai
---------

Mokykloje dirba 72 pedagogai. Iš jų:

* 19 metodininkų,
* 34 vyr. mokytojai,
* 19 mokytojų.

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Paukstelis.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
**Garsumas**, arba **garso galia** – fizikinis dydis išreiškiamas energija, kuri pernešama per tam tikrą laiko vienetą. Garsumas apibūdinamas kaip klausos organų suvokiamo garso pojūtis. Šis dydis yra subjektyvi garso charakteristika, susijusi su objektyvia jo charakteristika - stipriu.

{\displaystyle P=I\cdot S}
Čia

I - garso stipris;
P - garso galia (garsumas);
S - paviršiaus plotas.

Garsumo matavimo vienetas
-------------------------

Garsumo matavimo vienetas vadinamas **belu** (sutrumpintai žymimas **B**), pagerbiant amerikiečių išradėją Aleksandrą Grehemą Belą. Praktikoje dažniau vartojamas dešimt kartų mažesnis vienetas - **decibelas**: 1 dB = 0,1 B.
Garso stiprio ir garsumo sąryšis buvo nustatytas pasirinkus pavyzdžiu 1000 Hz dažnio garsą. Sutarta girdos slenksčio garsumą (kai garso stipris lygus 10-12 W/m²) laikyti lygiu nuliui. Sudarant garsumo skalę, buvo daryta prielaida, kad, garso stipriui padidėjus 10 kartų, garsumas padidėja 10 dB. Garso stiprio intervalą nuo girdos iki skausmo slenksčio atitiko 0 - 130 dB garsumo intervalas. Garso stiprio ir garsumo atitiktis, kai garso dažnis 1000 Hz:

| Garsas | Garso stipris, W/m² | Garsumas, dB |
| --- | --- | --- |
| *Girdos slenkstis* | 10-12 | 0 |
| *Kvėpavimo garsas* | 10-11 | 10 |
| *Kišeninio laikrodžio tiksėjimas* | 10-10 | 20 |
| *Lapų čežėjimas* | 10-9 | 30 |
| *Šnabždesys* | 10-8 | 40 |
| *Įprasta kalba* | 10-7 | 50 |
| *Vidutinio garsumo kalba* | 10-6 | 60 |
| *Garsi kalba* | 10-5 | 70 |
| *Gatvės triukšmas* | 10-4 | 80 |
| *Gamyklos cecho triukšmas* | 10-3 | 90 |
| *Diskotekos triukšmas* | 10-2 | 100 |
| *Pneumatinio kūjo triukšmas* | 10-1 | 110 |
| *Kūjinio perforatoriaus triukšmas* | 1 | 120 |
| *Reaktyvinis variklis* | 10 | 130 |
| *Teslos išlydžio triukšmas / 10 milijonų voltų* | 100 | 140 |

Garso stiprio ir garsumo priklausomybė nėra tiesinė, pavyzdžiui, garso stipriui padidėjus tris kartus, garsumas nepatrigubėja. Garsumas mažėja lėčiau negu garso stipris. Garso stipris didėja pagal geometrinę progresiją, o žmogaus suvokiamas garsumas - tik pagal aritmetinę progresiją (taip vadinamasis Vėberio-Fechnerio dėsnis).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Garsas
* Garso stipris
* Garso banga
* Garso greitis

Nuorodos
--------

* Garso skaičiuotuvas
* Akustinių dydžių sąryšiai – pdf
*Kitos reikšmės – Vytauto Didžiojo gimnazija.*
Koordinatės: 54°38′4″ š. pl. 24°56′7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.63444°š. pl. 24.93528°r. ilg.﻿ / 54.63444; 24.93528

|  |
| --- |
| **Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija** |
| Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija herbasTrakų Vytauto Didžiojo gimnazija herbas |
| Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija |
| **Adresas** | Birutės g. 48, Trakai |
| **Direktorius(-ė)** | Jolanta Martyncevienė |
| **Mokinių skaičius** | 700 |
| **Įkūrimo data** | 1974 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 74 |

**Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Trakuose, Birutės g. 48, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190667368.

Istorija
--------

Dar 1409 m. Ldk Vytautas fundavo Trakuose pirmą Lietuvoje parapinę mokyklą. Apie 1802–1818 m. Trakuose įkurta nauja parapijinė mokykla, ji buvo įsikūrusi netoli nuo dabartinės gimnazijos.

1974 m. veiklą pradėjo Trakų 2-oji vidurinė mokykla. 1982 m. mokykla perkelta į naujas, modernias 7 patalpas. 1990 m. spalio 27 d. mokyklai suteiktas Vytauto Didžiojo vardas. 1995 m. gegužės 22 d. Trakų vidurinei mokyklai suteiktas pirmosios humanitarinės gimnazijos klasės statusas. 1998 m. pavasarį Vytauto Didžiojo vidurinei mokyklai patvirtintas 5 realinės ir humanitarinės gimnazijos statusas. Nuo 1999–2000 mokslo metų įvestas profilinis mokymas.

1999 m. išleista pirmoji gimnazistų laida.

Direktoriai
-----------

* 1974 m. Jonas Bagdonas;
* 1991 m. Elvyra Janušauskienė;
* 2014 m. Jolanta Martyncevienė.

Mokiniai
--------

Mokykla išleido 45 abiturientų laidas.

* Gimnazijos eksterjeras 2012 m.Gimnazijos eksterjeras 2012 m.
* Atnaujinta gimnazija 2023 m.Atnaujinta gimnazija 2023 m.
* Atminimo lenta mokyklos jubiliejuiAtminimo lenta mokyklos jubiliejui

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija *aikos.smm.lt*
2. ↑  Lietuvos valdovai (XIII–XVIII a.). Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, Vilnius, 2004. 86 p.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trakų Vytauto Didžiojo gimnazija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
**Antanas Daniliauskas** (1926 m. spalio 1 d. Marijampolė – 1983 m. kovo 13 d. Vilnius) – Lietuvos etnologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Žmona tautodailininkė Julija Daniliauskienė, duktė dailininkė Viktorija Daniliauskaitė.
1941 m. su tėvais ištremtas į Altajaus kr. 1942–1947 m. dirbo Trofimovsko žuvų įmonėje prie Laptevų jūros. 1952 m. Jakutske baigęs Pedagoginį institutą 1952–1956 m. mokytojavo Jakutijoje, 1956–1960 m. – Lietuvoje. 1965–1983 m. dirbo Istorijos institute. 1965 m. istorijos mokslų kandidatas.

Rašė eilėraščius, kūrė karpinius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė darbininkų buitį, lietuvių tautodailę.

Bibliografija
-------------

* Šiaurės rytų Lietuvos pramonės darbininkų materialinė kultūra, monografija, 1970 m.
* Lietuvos miesto gyventojų materialinė kultūra XX a. monografija, 1978 m.
* Lietuvos TSR pramonės darbininkų kultūros ir šeimos etnografinės problemos, su P. Kalniumi, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Antanas Daniliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 468 psl.
**Kovos šakės** – ilgakotis žemės ūkio šakių pavidalo ginklas, kurį Europoje naudodavo kare XV-XIX a. Kovos šakės atsirado iš žemės ūkio šakių.

Kovos šakės būna dviražės ir, skirtingai negu iš žeberklų kilę trišakiai, retai turėdavo užkarpas. Kovos šakių ražai tiesūs, tuo jie skiriasi nuo žemės ūkio šakių. Ražai būna lygiagretūs ar link smaigalių kiek išsiskečia. Šakių galvos buvo tvirtinamos mova, o ties vieta, kur mova jungiasi su ražais, kartais turėdavo kablius, tinkamus numesti raiteliams nuo arklių.

Kovos šakės kai kuriose Europos šalyse (Italijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje) buvo paplitęs ilgakotis ginklas. Šakes naudodavo prieš raitelius, jos būdavo naudojamos ir pilių apgultyse - jomis patogu prie pilies sienų statyti ir prilaikyti šturmo kopėčias. Besiginantieji kovos šakes naudodavo kopėčioms nuversti.

Kovos šakes ilgai naudojo valstiečiai per sukilimus, kaip savigynos priemonę, kadangi tai vienas paprasčiausių valstiečiams prieinamų ginklų.

Nuorodos
--------

* Military Fork (pole arm) Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* Military Fork Archyvuota kopija 2007-08-07 iš Wayback Machine projekto.
* (kovos šakės, piešinys)
***Non abbiamo bisogno*** („Mums nereikia") – popiežiaus Pijaus XI enciklika, paskelbta 1931 m. birželio 29 d.

Enciklikoje smerkiamas Italijos fašistų „pagoniškas valstybės garbinimas" ir „revoliucija, išplėšianti jaunus žmones iš Bažnyčios ir Jėzaus Kristaus bei įskiepijanti jauniems žmonėms neapykantą, smurtą ir nepagarbą". Fašizmas, anot Pijaus XI, totalitarinė doktrina, kuri skatina Bažnyčios mokymui prieštaraujančią *estatolatria* (iškreiptą pamaldumą valstybei).

Enciklika pradedama popiežiaus protestu prieš Katalikų veikimo ir Katalikų jaunimo organizacijų uždarymą, įvykusį tais metais. Protestuojama ne tik dėl šių organizacijų uždarymo, bet ir dėl klaidingų bei šmeižikiškų pranešimų, kuriuos paskelbti Italijos spaudoje nurodęs B. Musolinis. Jo režimą Pijus XI įvardija antikatalikišku.

1931 m. rugsėjo 2 d. pasiektas susitarimas, pagal kurį katalikiškos Italijos jaunimo organizacijos turėjo apsiriboti religinio ir edukacinio pobūdžio veikla.

Išnašos
-------

1. 1 2  Enciklikos tekstas anglų kalba. Vatican.va.
2. 1 2  Gabriel Adriányi. The Church in the Modern Age, vol. 10. Crossroad, 1981, p. 255.
3. ↑  "Fascism - identification with Christianity". *Encyclopædia Britannica*.. Prieigos data 2022-06-22.
4. ↑  Mindaugas Buika. „Naujos galimybės Šventojo Sosto istorijai tirti". XXI amžius. Nuoroda tikrinta 2022-06-22.
Koordinatės: 55°16′32″ š. pl. 23°57′4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.27556°š. pl. 23.95111°r. ilg.﻿ / 55.27556; 23.95111


|  |
| --- |
| **Kėdainių „Spindulio" mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kėdainių „Spindulio" mokykla herbas|center|100px]] |
| Kėdainių „Spindulio" mokykla |
| **Adresas** | J. Basanavičiaus g. 99, Kėdainiai |
| **Direktorius(-ė)** | Juozas Jančius |
| **Mokinių skaičius** | 96 |
| **Įkūrimo data** | 1964 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 52 |

**Kėdainių „Spindulio" mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainiuose, J. Basanavičiaus g. 99, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba didelių ir labai didelių specialiųjų poreikių vaikams. Įstaigos kodas 190985253. Steigėjas Kauno apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1964 m. Dotnuvos bernardinų vienuolyno rūmuose, 1987 m. perkelta į Kėdainiuose naujai pastatytą pastatą. 2005–2006 m. mokykla buvo renovuota už 3 036 560 Lt.

2006 m. balandį mokykloje vyko Respublikinė jaunųjų geografų olimpiada. Nuo 2022 m. mokykla pakeitė pavadinimą iš Kėdainių specialioji mokykla į Kėdainių „Spindulio" mokykla.

Direktoriai
-----------

* Juozas Jančius

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė.



1. ↑
**1973 m. naftos krizė** („**naftos embargas**") – ekonominė krizė, prasidėjusi 1973 m. spalio 17 d. kai OPEC valstybės kartu su Egiptu ir Sirija Teismo dienos karo metu pareiškė, kad jos netieks naftos valstybėms, palaikančioms Izraelį šiame konflikte. Tai visų pirma palietė JAV ir jų sąjungininkus Vakarų Europoje. Per kitus metus naftos kaina paaugo nuo 3 iki 12 dolerių už barelį.

1973 m. naftos krizė yra pati didžiausia žinoma energetinė krizė. OPEC sumažino naftos gavybos apimtis ne tik siekdama daryti įtaką pasaulinėms kainoms. Jų pagrindinis tikslas buvo padaryti politinę įtaką pasaulio visuomenei ir sumažinti Vakarų valstybių pagalbą Izraeliui.

Jos rezultatas buvo Bendros rinkos ministrų tarybos deklaracija, kuri palaikė arabus. Be to beveik visos Afrikos valstybės nutraukė diplomatinius santykius su Izraeliu. Susidariusi politinė situacija sustiprino Izraelio priklausomybę nuo JAV ir parodė tikrą išsivysčiusių valstybių priklausomybę nuo naftos kainų.

Nuorodos
--------

* *Global Oil Crisis Updates and Energy Information Resources* (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

1 uncijos masės kaupiamoji moneta *Amerikos aukso erelis* (50 JAV nominalas)
Lietuviška litų moneta, kurios nominalas – 5 litai.
**Nominalas** (lot. *nominalis* iš *nomen* – *vardas*) – oficialus pinigo, vertybinio popieriaus ar pinigo pakaitalo vertės ženklas.

Banknotų ir monetų nominalai
----------------------------

Banknoto ar monetos nominalas yra banknote ar monetoje pinigų išleidėjo (emitento) nurodyta pinigų kiekio vertė, kurią banknotas ar moneta atstovauja cirkuliuodami pinigų apyvartoje.

Monetų nominalas ne visada atitinka tikrąją monetos vertę. Apyvartoje esančių mokėjimo monetų nominalas ir vertė paprastai atitinka vienas kitą. Tuo tarpu kaupiamųjų monetų (*bullion coins*) vertė paprastai gerokai didesnė už ant pačių monetų nurodytus nominalus, kurie dažniausiai būna simboliniai. Pvz. Trojos uncijos (31,1 g) svorio *Amerikos auksinis erelis* (*American Gold Eagle*) 2006 m. liepos 17 d. buvo vertas 670 JAV dolerių, nors ant monetos užrašytas nominalas yra 50 JAV dolerių.

Nominalas neatitinka kolekcinės vertės, ši paprastai žymiai viršija nominalinę vertę. Tai būdinga senovinėms, jubiliejinėms, retoms monetoms.

Pinigų pakaitalų ir panašių objektų nominalai
---------------------------------------------

Nominalus turi ir pinigų pakaitalai – išankstinio apmokėjimo čekiai, telefonų ar kazino žetonai, pašto ženklai ir kt.

Vertybinių popierių nominalai
-----------------------------

Obligacijų nominalai paprastai nurodo sumą, kurią įsipareigoja išmokėti obligacijos išleidėjas. Procentai nurodomi kaip procentai nuo obligacijos nominalo. Tikroji obligacijos vertė gali būti tiek didesnė, tiek mažesnė už nominalą, tai priklauso nuo išmokėsimų procentų bei rizikos. Artėjant išpirkimo terminui tikroji akcijos vertė artėja prie nominalo kainos.

Akcijose irgi būna nurodytas nominalas. Paprastųjų akcijų nominalas paprastai būna tik simbolinis. Privilegijuotų akcijų dividendai paprastai išreiškiami nominalo procentais.

Gyvybės draudimo poliso nominalu gali būti vadinama maksimali draudimo premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nominalas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
**Kamajaris**, *kamayari* (jap. 鎌槍 'pjautuvinė ietis) – japoniška ietis, kurios antgalio pamatinė dalis turi dvi skersinį primenančias žemyn nulenktas šakas. Tos šakos forma primena kamos geležtes, todėl ietis ir pavadinta *kamayari*. Kartais teigiama, kad žemyn nulenktos šakos apatinėje pusėje turi ašmenis.
  
Europoje panašus ginklas buvo runka, jos žemyn atlenktos atšakos būdavo be ašmenų, tiesiog kaip kabliai.

Kamajario variantas su viena šonine šaka yra *katakamajaris* (*katakamayari*).

Kamajario šoninės šakos skirtos kam nors užkabinti. Kadangi šakos pakankamai ilgos, jomis galima sugriebti galvą, kaklą, galūnę. Kamajarius naudodavo ir raiteliams nuo arkliu numesti.

Kamajario šakas naudodavo kaip kablius, palengvinančius lipimą į medžiu ir pan. Japonijos gaisrininkai naudodavo kamajarius stogams ardyti, kad sustabdyti gaisro plitimą. Toks naudojimas rodo, kad bent dalis kamajarių turėjo šonines šakas be ašmenų.

Nuorodos
--------

  

Iliustracijos:

* Ilgakočiai japoniški ginklai. Vidurinis – kamajaris, kiti du – naginata ir jaris. Archyvuota kopija 2007-11-11 iš Wayback Machine projekto.
* [neveikianti nuoroda],  Kovotojai su kamajariu]
**Antanas Bučinskas** (g. 1946 m. sausio 6 d. Bagamolai, Viduklės valsčius) – Lietuvos politologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1961 m. baigė Raseinių raj. Bagdonavos septynmetę mokyklą, 1965 m. baigė Raseinių rajono Viduklės vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1981 m. istorijos mokslų kandidatas.

1965–1971 m. dirbo mokytoju Viduklės vidurinės mokyklos, 1971–1973 m. Šiaulių F. Žemaičio vidurinėje mokyklos mokytojas. 1977–1990 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakulteto, nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, 1994–1999 m. Politologijos katedros vedėjas, 1998-2018 m. Socialinių mokslų fakulteto dekanas; nuo 1986 m. docentas. Nuo 2018 m. rugsėjo mėn. iki 2019 m. birželio mėn. Socialinių ir humanitarinių mokslų fakulteto dekano patarėjas.

Klaipėdos universiteto tarybos mokslinis sekretorius, Senato narys, Socialinių mokslų fakulteto tarybos narys. Nuo 1989 m. sausio mėn. iki 1990 m. balandžio mėn. nenutraukdamas darbo aukštojoje mokykloje dirbo LKP Klaipėdos miesto komiteto sekretoriumi. 1998 m. Lietuvos socialdemokratų partijos, 2008 m. narys. 2014 m. dalyvavo Klaipėdos universiteto rektoriaus rinkimuose.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinės mokslinės veiklos kryptys: pilietinės visuomenės formavimasis ir šiuolaikinės politikos ištekliai Lietuvoje.

Šeima
-----

Sutuoktinė Irena, dukros Rūta, Ieva.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Išnašos
-------

1. ↑  Stasys Vaitekūnas]]|Antanas Bučinskas}}
2. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija[neveikianti nuoroda]
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
**Vincas Maciūnas** (1909 m. liepos 18 d. Papilė – 2003 m. liepos 20 d. Filadelfija) – Lietuvos literatūrologas, filologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą, 1932–1933 m. studijavo Bonos ir Miuncheno universitetuose. 1939 m. filologijos mokslų daktaras.

Nuo 1935 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto, nuo 1940 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1942 m. Vilniaus universiteto bibliotekos direktorius. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1946 m. Pabaltijo universitete Hamburge dėstė lietuvių literatūrą, 1948–1949 m. Filologijos fakulteto dekanas. Nuo 1949 m. gyveno Filadelfijoje, iki 1978 m. dirbo Pensilvanijos universiteto bibliotekoje.

Mokslinė veikla
---------------

Daugiausia nagrinėjo XIX a. literatūros reiškinius, kurie žadino tautos istorinę atmintį, ugdė jos pilietinę ir kultūros sąmonę; tyrinėjimai faktografiški, analitiški, įtaigaus stiliaus. Leidiniuose „Aidai", „Akademikas", „Archivum philologicum", „Dienovidis", „Lietuvos aidas", „Lituanistikos darbai", „Metmenys", „Mūsų senovė", „Naujoji Romuva", „Vairas", „Židinys" ir kt. išspausdino daugiau kaip 180 studijų, straipsnių, recenzijų. Paskelbė straipsnių apie lietuvių rašytojus anglų kalba leidžiamuose žurnaluose „Lituanus", „Library Chronicle", enciklopedijoje „Lietuviška enciklopedija" (*Encyclopedia Lituanica* 1973 m.), enciklopediniame žodyne „Naujojo šimtmečio vardų enciklopedija" (*The New Century Cyclopedia of Names* 1954 m.). 1968 m. suredagavo „Lietuvių enciklopedijos" 15 tomą, skirtą Lietuvai. Parengė Vinco Krėvės „Raštus" (6 t. 1956–1961 m.).

Bibliografija
-------------

* Lituanistinis sąjūdis XIX amžiaus pradžioje: Susidomėjimas lietuvių kalba, istorija ir tautotyra, 1939 m. 2 leid. 1997 m.
* Vilniaus universitetas ir lietuviškasis XIX amžiaus pradžios sąjūdis, 1981 m.
* Pluoštas dokumentų apie Antaną Strazdą, 1967 m.
* Vincas Krėvė savo laiškuose: 1944-1954 m. 1970 m.
* Rinktiniai raštai, Vilnius, 2003 m.

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Šlekys. *Vincas Maciūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 739 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nonakordas** – nonos intervalo apimties akordas skaičiuojant nuo šaknies. Nonakordas yra išplėstinis akordas.

Dominantinis nonakordas ir mažorinis nonakordas
-----------------------------------------------

Mažorinis nonakordas nuo C. Pirmos keturios natos užrašytos boso rakte.
Dominantinio nonakordo nuo C (**C9**) ir C tonikos trigarsio(mažorinio kvintakordo) su pridėtiniu 9-uoju gamos laipsniu (**Cadd9**) akordo palyginimas.
**Dominantinis nonakordas** yra dominantinis septakordas (**dominantseptakordas**) su nona. Mažorinis nonakordas, kaip išplėstinis akordas, atvirkščiai – dažniausiai sudaromas iš mažorinio septakordo kartu su pagrindine kvintakordo struktūra. Taigi, pavyzdžiui, akordas **Cmaj9** yra sudarytas iš natų do, mi, sol, si ir re (kadangi **re** yra taip pat ir 9 gamos laipsnis, jis pridedamas). Kai prieš simbolį „9" nėra žodžio „mažorinis" arba „maj", vadinasi tai bus dominantinis nonakordas. Pavyzdžiui, akordas **C9** susidaro iš natų **do, mi, sol, si bemol** ir **re**. Nona dažnai yra chromatiškai pakeista pustoniu apačion arba viršun tam, kad sukurtų daugiau įtampos arba disonanso.

Praktikoje dažniausiai atrandami **nonakordai**  sudaryti iš šaknies (1-o), 3-io, 7-o ir 9-as gamos laipsnio, kai 5-asis yra „tipiškai praleidžiamas". Taip pat dažnai pasitaiko, kad 9-as ir 7-as laipsniai nusileidžia žemyn oktava.

Dominantinis minorinis nonakordas
---------------------------------

Dominantinis minorinis nonakordas nuo C
Dominantinis minorinis nonakordas susidaro iš didžiosios tercijos (**D3**), grynosios kvintos (**gr5**), mažosios septimos (**m7**) ir **mažosios nonos** intervalų skaičiuojant nuo šaknies. Pavyzdžiui nuo natos do (C), natų išsidėstymas būtų toks: do(C), mi(E), sol(G), si bemol(B♭), re bemol (D♭) Džiazo ir populiariosios muzikos žymėjime šis akordas žinomas kaip **C7b9**.

Minorinis nonakordas
--------------------

Minorinis nonakordas nuo C
Minorinis nonakordas grojamas su 3 ir 7 pažemintais (angl. flattened) vienu pustoniu gamos laipsniais. Jis susidaro kaip **minorinis septakordas** (žr. septakordas) plius didžiosios tercijos (D3) intervalas, t. y. didžioji nona skaičiuojant nuo šaknies arba prie 1-ojo gamos laipsnio pridėjus toną. Šis akordas yra užrašomas **Cm9**(nuo do natos). Šis akordas skamba labiau bliuziškai, todėl puikiai dera su dominantinio nonakordu.

6/9 akordas
-----------

**6/9** yra akordas iš penkių natų, kur mažorinis kvintakordas yra išplėstas su 6 ir 9 gamos laipsniais virš šaknies, bet be 7-ojo g.l. taigi nuo do natos akordas **C6/9** bus do(C), mi(E), sol(G), la(A) ir re(D). Tai nėra akordas reikalaujantis sprendimo ir jis laikomas galinčiu pakeisti toniką džiaze. Akordo sudedamosios natos taip pat sudaro ir vadinamąją mažorinę pentatoniką(angl. pentatonic scale).
**Antanas Bružys, Bružas** (1873 m. Zaltriškiai, Tauragės valsčius – m. po 1917 m. Tomsko gubernija, Rusija) – Lietuvos knygnešys.

Biografija
----------

Gimė 1871 12 19 (31) (pagal teismines bylas 1873 m.) Zaltriškių kaime, Raseinių apskrities Tauragės valsčiuje, pasiturinčių ūkininkų Martyno ir Leokadijos (iki santuokos Juchnevičiūtė) Bružų šeimoje. Kauno gubernijos žandarų valdybos anketiniuose duomenyse rašoma: „Raseinių apskrities Zaltriškių kaimo valstietis Bružys (Ƃpyжиcъ) Antanas, Martyno sūnus, 22 metų (1895 m.), katalikas, lietuvis, trumpai mokėsi Tauragės parapinėje mokykloje(...)". Istorikas akademikas A. Tyla taip pat nurodo, kad A. Bružas lankė pradžios mokyklą. 

Priklausė Garšvių knygnešių draugijai. Dažniausiai jo Mažojoje Lietuvoje supirktą spaudą per sieną gabendavo kiti knygnešiai, toliau pats ją veždavo.1890–1894 m. A. Bružas buvo pagrindinis spaudos gabentojas iš Prūsijos (Vokietijos) į Garšvių k. 1894 m. vasario mėn. jis, Jurgis Bielinis ir Kazys Ūdra įkliuvo prie Raseinių, tačiau papirkę policininką pabėgo. Buvo konfiskuota apie 4000 egz. spaudinių. 1894 m. lapkričio 21 d. pasienio sargybiniai kratė jo namus ir rado 7 spaudos ryšulius (1705 egz. lietuvių k. 1 vokiečių ir 28 lenkų kalba). 1895 m. kalėjo Tauragėje, 1896 m. Sankt Peterburge, 1897 m. ištremtas į Irkutską, 1898 m. – į Oliokminską (Jakutija). 1902 m. grįžo į tėviškę, tačiau čia gyventi jam buvo draudžiama. Netrukus pats grįžo į Tomsko guberniją, vertėsi perrašinėjimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Merkys. *Antanas Bružys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 539 psl.
| **Vincas Kazokas** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. sausio 15 d.Mečiūnai, Kapčiamiesčio valsčius |
| Mirė | 1984 m. spalio 30 d. (65 metai)Sidnėjus, Australija |
| Sutuoktinis (-ė) | Genovaitė Kazokienė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |

**Vincas Kazokas** (1919 m. sausio 15 d. Mečiūnuose, Kapčiamiesčio valsčius, Seinų apskritis – 1984 m. spalio 30 d. Sidnėjuje, Australija) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Mečiūnų pradžios mokykloje, Leipalingio progimnazijoje, Lazdijų valstybinėje gimnazijoje. Nuo 1938 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo germanistiką, 1940–1943 m. Vilniaus universitete – teologiją ir filosofiją.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1947 m. studijavo Tiubingeno universitete. Dėstė vokiečių kalbą Roitlingeno lietuvių gimnazijoje. 1949 m. persikėlė į Australiją. Buvo Australijos lietuvių bendruomenės Krašto tarybos narys, „Australijos lietuvių dienų" iniciatorius. Nuo 1956 m. „Plunksnos" klubo pirmininkas. 1961–1970 m. ir 1974–1984 m. redagavo savaitraštį „Mūsų pastogė", rašė jų vedamuosius, priklausė žemininkų kartai.

Eilėraščiuose vyrauja atstumto ir nesuprasto žmogaus skundas, dramatiškas tikrovės išgyvenimas, ryškūs filosofiniai motyvai, gvildenami būties ir gyvenimo prasmės klausimai. Išvertė A. Kestlerio „Nulis ir begalybė" (1948 m.), F. Timermanso „Kaimietiškoji psalmė" (1957 m.) ir kt. Palaidotas Kapčiamiestyje.

Kapčiamiesčio mokykloje yra įkurtas V. Kazoko memorialinis muziejus. 1994 m. namas Mečiūnų kaime, kur jis gimė, pažymėtas atminimo lenta. Kapčiamiestyje jo atminimui pasodintas ąžuoliukas.

Bibliografija
-------------

* Sapnų pėdomis: eilėraščiai / iliustr. Paulius Augius. – Chicago: Mykolas Morkūnas, 1953. – 62 p.
* Akmens svajonė. Džiugesys, 1961 m.
* Ugnis ir žodis: pomirtinis poezijos rinkinys / iliustr. Leonas Urbonas. – London: Nida, 1989. – 93 p.: iliustr. – ISBN 0-901941-43-3
* Mūsų pastogė Australijoje: įžvalgos gyvenimo paraštėse. – Vilnius: Žurnalistika, 1996. – 335 p.: iliustr. – ISBN 9986-421-15-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 216 psl.
2. ↑  Viktoras Baltutis. *Vincas Kazokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 679 psl.
3. ↑
**Karolas** (lot. *carolus*) – Anglijos ar Ispanijos moneta, kaldinta valdant karaliui Karoliui, ant kurios užrašytas lotyniškas karaliaus vardas *Carolus*.

Anglija
-------

Anglijos aukso moneta, kaldinta valdant karaliui Karoliui I. Pradžioje ji buvo lygi 20 šilingų (vėliau – 23 šilingams).

Ispanija
--------

Karolais vadino ir sidabrines 8 realų ispaniškas monetas, kitaip dar vadintas *Karolio doleriais* (vok. *Carolusdollar*, pesais ar Ispanijos doleriais, kaldintas Karlo III (1788–1808 m.) ar Karlo IV (1788–1808 m.) laikais.

Karlo IV pesai plačiai naudoti ir vertinti nuo Levanto iki Kinijos. Šios monetos buvo labai populiarios ir Šiaurės Afrikoje, kur jas arabai vadino *abuarba* 'keturių tėvas' (dėl skaičiaus IV). Kinijoje jie buvo labai vertinami ir vadinti *Šanchajaus doleriais*. Nuo XIX a. vidurio juos ėmė išstumti Meksikos pesai.

* Karlo III (Ispanija) pesas, kitaip – *Karolio doleris*, su kinišku įspaudu.
* Karlo III (Ispanija) 8 realai, kitaip – *Karolio doleris*.
* Karlo IV (Ispanija) pesas, su kinišku įspaudu,

Nuorodos
--------

1. ↑  This article incorporates content from the 1728 *Cyclopaedia*, a publication in the public domain.
2. ↑  „Carolus". *Oxford English Dictionary*. Oxford University Press. 2nd edition. 1989.

* Каролюс
| Nopaitys |
| --- |
| **Ilgis** | 21 km |
| **Baseino plotas** | 61 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,31 m³/s |
| **Ištakos** | Žvirgždaičių seniūnija |
| **Žiotys** | Nova |
| **Šalys** | Lietuva |

**Nopaitys** – upė Lietuvoje, Šakių rajone; Novos kairysis intakas (Šešupės baseinas). Prasideda prie Ramoniškių kaimo, į šiaurės rytus nuo Žvirgždaičių. Teka į vakarus, vėliau į šiaurės vakarus (Novos ir Šešupės tarpupiu). Įteka į Novą 9 km nuo jos žiočių, ties Bukšniais.

Intakai:

* dešinieji – Geležupis, Mockupis.

Upės vaga daug kur sureguliuota. Ties Miknaičiais (8 km nuo žiočių) įrengtas tvenkinys.

Kaimai prie Nopaičio: Ramoniškiai, Raugalai, Būbleliai, Bukšniai.

Atkuriama upėvardžio lytis *\*Nov-upaitys, \*Nov-upaitis* (pagal Novos upę).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nopaitys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 216
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Vincas Kemežys** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. lapkričio 7 d.Alvitas, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1947 m. (~48 metai)Sibiras |
|  |
| Veikla | žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1929 m. Lietuvos universitetas |

Lietuvos žurnalistų sąjungos nariai (apie 1932 m.). Sėdi, iš kairės: V.Rastenis, E.Turauskas, J.Purickis (vadovas), J.Gerulaitytė. Stovi, iš kairės: J.Paleckis, A. Gricius, J. Kardelis, V. Kemežys, A. Bružas.
**Vincas Kemežys** (1899 m. lapkričio 7 d. Alvite, Vilkaviškio apskritis – 1947 m. Sibiras) – Lietuvos žurnalistas, poetas, vertėjas, bibliografas, publicistas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Pirmojo pasaulinio karo metu – Martyno Yčo gimnazijoje Voroneže. 1920 m. baigė gimnaziją Smeloje (Ukraina).

Nuo 1922 m. dirbo Eltoje, 1930–1933 m. jos atstovas Rygoje. 1928–1929 m. redagavo savo įsteigtą bulvarinio pobūdžio laikraštį „Sekmadienis". Studijavo Lietuvos universiteto Teisių fakultete. Nuo 1933 m. laikraščio „Lietuvos aidas" redaktorius ir vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1934–1936 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos pirmininkas. Nuo 1938 m. dirbo LR vidaus reikalų ministerijos Visuomeninio darbo valdyboje. 1940 m. Vilniaus cenzorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. Hasendorfe redagavo laikraštį „Lietuvis". Po Antrojo pasaulinio karo sovietinio saugumo suimtas, nuteistas ir ištremtas į Sibirą.

Nuo 1922 m. bendradarbiavo spaudoje – į leidinius „Lietuvos aidas", „Lietuva", „Trimitas", „Vairas" ir kt. rašė straipsnius ekonomikos, politinėmis, socialinėmis temomis. Išvertė romanų (Ivanas Turgenevas. Pirmoji meilė. – Kaunas: Spaudos fondas, 1937; Aleksandras Grynas. Nameikio žiedas. – Kaunas: Spaudos fondas, 1939.).

Bibliografija
-------------

* Laikraščių rūšys ir tiražai ir lietuvių periodika / Vincas Kemežys, Aleksandras Ružancovas. – Kaunas, 1933. – 31 p.
* Pirmasis Lietuvos žurnalistų sąjungos metraštis / Vincas Kemežys, Justas Paleckis. – Kaunas, 1934. – 82 p.: iliustr.
* Antrasis Lietuvos žurnalistų sąjungos metraštis / Vincas Kemežys, Justas Paleckis. – Kaunas, 1937. – 80 p.: iliustr.
* Pirmoji Lietuvos tautinė olimpijada. – Kaunas: Kūno kultūros rūmai, 1938. – 67 p.: iliustr.
* Lietuva 1918–1938: leidinys 20 metų Lietuvos nepriklausomybės sukakčiai paminėti. – Kaunas: Spaudos fondas, 1938. – 367 p.: iliustr.
* Ištremtieji: bolševikų valdžios 1941 metų birželio 14-16 d. Lietuvos žmonių trėmimo vaizdai: daliniai tremtinių sąrašai / spaudai paruošė Vincas Kemežys ir Jonas Petrėnas. – Kaunas: Estetika, 1941. – 46 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 220 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Vincas Kemežys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 726 psl.
3. ↑
Dagestanietis su kama
**Kama** – Kaukazo tautų durklas tiesia plačia apie 35 cm ilgio dviašmene geležte su grioveliu, be skersinio. Rankena viršuje ir apačioje platėja, sudarydama viršuje nežymią gardą, apačioje – buoželę. Geležtė primena škotiško dirko geležtę.  

Rankena būna raginė, medinė ar kaulinė. Makštis dažniausia medinė, aptraukta oda ar apkaustyta metalu. Kamos paprastai gausiai inkrustuojamos, neretai – auksu ir sidabru, kartais – ir pusbrangiais akmenimis ar brangakmeniais.

Kamos tipo durklas
Rusiškai ir angliškai neretai vadinamas *kinžalu* (rus. *кинжал*, angl. *kindjal, kinjal, kinjhal*), bet tas pavadinimas nėra visiškai teisingas, kadangi rus. *кинжал* – bet koks durklas, o pats žodis kilęs, spėjama, iš tiurkų kalbų (pvz. tot. *kandžar*, azer. *χandžar*), kur reiškė įvairius durklus.   

Pavadinimas *kama* kilęs iš adygų kalbos.

Nuorodos
--------

* Senovinis šaltasis ginklas *kama* – Друзья :: Оружие :: Холодное :: Старинное :: Кама  Archyvuota kopija 2007-06-10 iš Wayback Machine projekto.
* Kazokų durklai [straipsnyje aprašytos ir nuotraukose pateiktos kazokų gamintos kamos, vienoje nuotraukoje – bebutas] – Казачьи кинжалы
| **Antanas Bulionis** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. gegužės 24 d.Rusija Jiesia, Garliavos parapija |
| Mirė | 1943 m. gegužės 19 d. (61 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija  Lietuvos darbo federacija |

**Antanas Bulionis** (1881 m. gegužės 24 d. Jiesia, Garliavos parapija – 1943 m. gegužės 19 d. Kaunas, palaidotas Eigulių kapinėse) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas geležinkelio tarnautojas. Iki 15 metų lankė Šmidto fabriko ir Garliavos pradinę mokyklą. Mokyklą baigęs dirbo Šmidto fabrike. Kauno – Šančių lietuvių darbininkų Šv. Juozapo draugijos steigėjas. Taip pat dalyvavo įkuriant „Saulės" draugiją, jos mokyklą ir „Blaivybės" skyrių Šančiuose.

Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Peterburge, veikė lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti įstaigose. Po karo grįžo į Lietuvą, įsitraukė į Lietuvos krikščionių demokratų partijos veiklą, Kauno miesto tarybos, (nuo LKDP), jos valdybos narys.

Aktyviai dalyvavo įkuriant Lietuvos darbo federaciją. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje LDF sąraše. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus kadencijos laikui, politiniame gyvenime nedalyvavo. Dirbo Kauno geležinkelio stotyje konduktoriumi, raštininku.

Literatūra
----------

* Bulionis Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 12.
* Veilentienė A. Bulionis Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 112–113.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
**Vincas Kazanauskas** (1863 m. liepos 19 d. Kaukėnai, Raseinių valsčius – 1930 m. gruodžio 30 d. ten pat) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

Biografija
----------

Krosnininkas, dažytojas. 1884 m. pradėjo platinti draudžiamąją lietuvišką spaudą. Jos parsigabendavo iš Mažosios Lietuvos. Aplankydavo apie 30 Aukštaitijos parapijų. Žiemomis slaptai mokė vaikus lietuvių rašto. Nuo 1885 m. Garšvių draugijos narys. 1894 m. birželio 17 d. per kratą Garšviuose policija iš jo atėmė užrašų knygelę su Tilžės spaustuvių adresais, maišą su lietuviškomis knygomis ir laikraščiais, 279 mažais ir 55 didesniais paveikslėliais. 1895 m. rugpjūčio mėn. buvo kratomas jo butas Raseiniuose, dėžėje rasta lietuviškų, rusiškų ir lenkiškų knygų. Suimtas. 1896 m. lapkričio mėn. nubaustas 2 m. kalėti (įskaičius kardomąjį areštą) ir 3 m. tremties. Kalėjo Sankt Peterburge. Tremtyje gyveno Solvyčegodske (Vologdos gubernija), vėliau – Archangelske. Į Lietuvą grįžo 1900 m. ir vėl tęsė knygnešio darbą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Vincas Kazanauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 661 psl.