recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Leonardas Kerulis** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. birželio 28 d.Vilnius |
| Mirė | 1990 m. spalio 10 d. (81 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | Lietuvos archyvų tyrėjas. |

**Leonardas Kerulis** (1909 m. birželio 28 d. Vilnius – 1990 m. spalio 10 d. Čikaga) – Lietuvos archyvų tyrėjas.

Biografija
----------

1935–1944 m. pašto viršininkas Višakio Rūdoje, Eišiškėse ir Trakuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, gyveno Bavarija|Bavarijoje, Mitelšteteno, Bad Vorishofeno ir Noiburg an der Donau karo pabėgėlių stovyklose, buvo Lietuvių sąjungos, vėliau Lietuvių tremtinių bendruomenės veikėjas, bendradarbiavo stovyklų lietuviškoje spaudoje. 1951 m. persikėlė į JAV, apsigyveno Čikagoje.

Nuo 1973 m. dirbo Pasaulio lietuvių archyve. Papildė ir suredagavo pagal Savitarpinės pagalbos draugijos (vėliau Lietuvos Raudonasis Kryžius) sudarytus tremtinių sąrašus, daugiau, kaip 19 000 iš Lietuvos 1940–1941 m. ištremtų asmenų pavardžių. Suregistravo daugiau, kaip 6200 ištremtųjų po 1945 m. Bendradarbiavo laikraštyje „Draugas".

Bibliografija
-------------

* Išvežtųjų lietuvių sąrašas. Stalino teroras, 1940–1941, 1981 m.
* Pokario Lietuvos laisvės kovotojai, 1988 m.
* Ateitininkai – komunistų ir nacių kankiniai, su kitais, 1991 m.
* Lietuviai tautininkai – komunistų kankiniai: tautininkai, neolituanai, jaunalietuviai, santariečiai, su kitais, 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonardas Kerulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 769 psl.
| **Vitalijus (Vitalis) Čepkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1964 m. birželio 3 d. Kėdainiuose |

**Vitalijus Čepkauskas** (kūrybinis vardas *Vitalis*, g. 1964 m. birželio 3 d. Kėdainiuose) – Lietuvos skulptorius, juvelyras, drabužių dizaineris.

Biografija
----------

1986 m. baigė Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumą, nuo 1996 m. su pertraukomis skulptūros privačiai mokosi Paryžiuje.

Nuo 1991 m. dalyvauja parodose. Individualios parodos surengtos Vilniuje, Paryžiuje ir kt. Iš medžio, odos, stiklo, panaudotų daiktų detalių kuria savitas figūrines kompozicijas („Laite" 1996 m. „Lėktuvėlis" 2001 m.), grįstas dažniausiai poparto, dada raiška, joms būdinga žaismė, ironija, lyrizmas, kruopščios, tikslios daugybės įvairialypių elementų ir faktūrų jungtys. Su S. Bylaite sukūrė drabužių modelių, jų priedų, papuošalų (diržai, antkaklės, sagės). Kūrinių turi Europos, JAV privatūs kolekcininkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vitalijus Čepkauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 306 psl.

Nuorodos
--------

* Vitalio Čepkausko asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2018-03-13 iš Wayback Machine projekto.
* Vitalijus Čepkauskas. Baroti galerija Archyvuota kopija 2008-10-07 iš Wayback Machine projekto.
| **Zenonas Streikus** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. gruodžio 23 d. (68 metai)Lietuva Konstantinava, Rokiškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Mindaugas, Vaidilutė, Vytenis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija2016 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Zenonas Streikus** (g. 1954 m. gruodžio 23 d. Konstantinavoje, Rokiškio rajonas) – psichologijos magistras, Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Vilniaus universitetą, psichologas, dėstytojas. 1993 m. ir 1996 m. stažavosi JAV, personalo vadybos ir streso valdymo srities dėstytojas ekspertas.

1990–1995 m. Druskininkų miesto tarybos pirmininkas, 1992–1995 m. Miestų sąjungos pirmininkas, žurnalo „Savivaldybė" steigėjas. VšĮ Valstybės ir savivaldybių tarnautojų mokymo centro „Dainava" direktorius. Žmogaus studijų centro dėstytojas.

Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyriaus narys. 1990–1995 m. Druskininkų miesto tarybos deputatas, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2016 m. Seimo narys.

1992–1995 m. Lietuvos psichologų sąjungos prezidentas, Rotary klubo narys, Europos valstybių tarnautojų mokymo centrų nuolatinės konferencijos vykdomojo komiteto narys, visuomeninės organizacijos „Jaunimas – jaunimui" pirmininkas, visuomeninių organizacijų „Ž. Lipšico skulptūrų parkas" ir „Poetinis Druskininkų ruduo" valdybos narys. Moka rusų, anglų, vokiečių kalbas.

Sutuoktinė Danutė, vaikai Mindaugas, Vaidilutė, Vytenis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Niujorko vertybinių popierių birža** (angl. *New York Stock Exchange, NYSE*) – vertybinių popierių birža, įsikūrusi Volstrite, Žemutiniame Manhatane, Niujorko mieste, JAV. Tai yra seniausia šalyje ir didžiausia pasaulyje vertybinių popierių birža, kurioje 2018 m. listinguojamų bendrovių rinkos kapitalizacija siekė 30,1 trln. JAV dol. o bendra biržos vertybinių popierių apyvarta siekė 153 mlrd. JAV dol. per dieną 2008 m.

Prekiaujama akcijomis, bendrovių ir vyriausybių obligacijomis, iždo vekseliais, išvestinėmis finansinėmis priemonėmis, struktūrizuotais produktais, investicinių fondų vienetais, prekių sandoriais. Savo sąraše ji turi daugiau nei 2400 įvairaus pobūdžio vertybinių popierių. Teisė prekiauti biržoje suteikiama vienerių metų licencijomis, kurių kaina siekia 50 000 JAV dol. Prekyba vyksta aukciono būdu biržos salėje, t. p. elektroninėje rinkoje. Vertybinių popierių kursų kitimo tendencijas parodo Dow Joneso indeksai bei indeksas NYSE Composite.

NYSE 1882 m.

Istorija
--------

XVII a. Niujorkas (tada dar vadinamas *Naujuoju Amsterdamu*) buvo nedidelė besivystanti gyvenvietė. Dabartinės Biržos vietoje stovėjo pastatas, kuriame iš Lietuvos pajūrio atvykęs Aleksandras Karolis Kuršius įkūrė pirmąją mieste lotynišką aukštesniąją mokyklą (gimnaziją). Apie tai primena *Lietuvių dutūkstantųjų metų komiteto* pritvirtinta atminimo lenta.

Biržos istorija siekia 1792 m. gegužės 17 d. kuomet Volstrite, prie batonvudo medžio, tarp 24 brokerių buvo pasirašyta *Batonvudo sutartis*. Susirinkę pirkliai nuo tos dienos sutarė keistis ne prekėmis, o jas patvirtinančiais dokumentais.

XX a. Niujorko vertybinių popierių biržos prekybos tendencijos, išreikštos indeksų pokyčiais, buvo vienas svarbiausių Jungtinių Amerikos Valstijų ekonomikos būklės rodiklių. Dėl staigaus vertybinių popierių kainų šuolio žemyn 1929 m. spalio 29 d. praminto Juoduoju ketvirtadieniu, kilo Didžioji depresija.

2006 m. iš ne pelno organizacijos tapo akcine bendrove.

Išnašos
-------

1. ↑  „2016". Suarchyvuotas originalas 2019-02-12. Nuoroda tikrinta 2019-02-06.
2. ↑  *Niujorko vertybinių popierių birža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
3. ↑  Povilas Sigitas Krivickas. *Trys lietuvių atmenos Manhatane* // www.tv3.lt

Nuorodos
--------

* Niujorko biržos oficiali svetainė
**Vitameras** - vitamino atmaina, cheminis junginys, turintis to vitamino veiklumą (aktyvumą). Paprastai vitaminai nėra pavienės medžiagos, o grupė medžiagų (*vitamerų*), kurios turi tokį patį biologinį poveikį, o jų sandara gali gana smarkiai skirtis.

Paprastai vitamininis vitamerų veiklumas atsiranda dėl organizmo gebėjimo vienus vitamerus transformuoti į kitus (pvz. į tą patį fermentų kofermentą, kuris ir yra būdas kaip vitaminas veikia organizme).

Vitaminas apibrėžiamas kaip metabolizmui būtinas junginys, kurio pakankamo kiekio organizmas negali susintetinti iš paprastų maisto medžiagų, tačiau gali tai padaryti turėdamas minimalų kiekį vitamerų.

Paprastai ne visi to paties vitamino vitamerai vienodai veiklūs, kas matyti perskaičiavus jų veiklumą vienetinei masei. To priežastis yra skirtinga absorbcija, skirtingi įvairių to paties vitamino vitamerų tarpusavio virsmai. Dažnai dėl tų pačių priežasčių skiriasi ir vitamerų toksiškumas (pvz. vitamino E)

Cheminių junginių grupė gali būti (bet ne visada) pavadinta vienu „raidiniu" pavadinimu, pvz.:

* Vitaminas A apima tokius junginius kaip retinalis, retinolis ir daug karotinoidų.
* Vitaminas B12 - junginių grupė, kurią sudaro cianokobalaminas, hidroksokobalaminas, metilkobalamin, 5-deoksiadenozilkobalaminas (adenozilkobalamin–AdoB-12)
* Vitaminas B3 - grupė iš dviejų junginių - nikotinamido ir nikotino rūgšties (niacino).

Nuorodos
--------

1. ↑   Accessed Jan 4, 2008.
2. ↑  The Cytotoxicity of Vitamin E Is Both Vitamer - and Cell-Specific and Involves a Selectable Trait - McCormick and Parker 134 (12): 3335 - Journal of Nutrition
3. ↑    See Oxford entry, accessed Jan 4, 2008.

* Dictionary definition of vitamer. (Referenced Jan. 4, 2008)
| Zeravšano kalnagūbris |
| --- |
| Zeravšano kalnagūbris prie Anzobo parėjos (Tadžikija).Zeravšano kalnagūbris prie Anzobo parėjos (Tadžikija). |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Tadžikija, Uzbekija |
| **Aukščiausias taškas** | Čimtarga, 5 489 m |

**Zeravšano kalnagūbris** – kalnagūbris Vidurinėje Azijoje, viena iš Pamyro Alajaus kalnagūbrio atšakų. 370 km ilgio kalnagūbris yra į pietus nuo Zeravšano upės. Jis driekiasi iš rytų į vakarus per pietinę Tadžikijos Sugdo provincijos dalį. Rytinėje ir centrinėje kalnagūbrio dalyse kalnai aukšti, daug kur padengti ledynais. Į pietvakarius nuo Pendžikento kalnagūbris kerta Tadžikijos ir Uzbekijos sieną. Uzbekijos teritorijoje jis žemėdamas (1 500–2 000 m) driekiasi tarp Samarkando ir Surchandarjos provincijų ir įsilieja į dykumą į pietvakarius nuo Samarkando. Aukščiausias taškas – 5 489 m aukščio Čimtargos viršukalnė centrinėje kalnagūbrio dalyje. Kalnus daugiausiai sudaro kristaliniai skalūnai ir klintys, yra granito. Šiaurinius šlaitus skersine kryptimi vagoja daug Zeravšano upės kairiųjų intakų slėnių. Pietiniai šlaitai išvagoti mažiau. Šlaituose vyrauja reti miškai, kalnų stepės ir alpių pievos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Гиссарский хребет - Большая советская энциклопедия, электронное издание. Tikrinta 2011-02-25.
2. ↑  Зеравшанский хребет - Словарь современных географических названий. – Екатеринбург: У-Фактория. Под общей редакцией акад. В. М. Котлякова. 2006. Tikrinta 2011-02-25.
| Zeravšano rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| **Vieta:** | Uzbekijos vėliava Uzbekija (Samarkando vilajetas) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Samarkandas |
| 

Žemėlapis rodantis Zeravšano rezervatas vietą.Zeravšano rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 39°36′21″ š. pl. 67°11′21″ r. ilg.﻿ / ﻿39.60583°š. pl. 67.18917°r. ilg.﻿ / 39.60583; 67.18917Koordinatės: 39°36′21″ š. pl. 67°11′21″ r. ilg.﻿ / ﻿39.60583°š. pl. 67.18917°r. ilg.﻿ / 39.60583; 67.18917 |
| **Plotas:** | 23,52 km² |
| **Įkurtas:** | 1975 m. |

**Zeravšano valstybinis rezervatas** (uzb. *Zarafshon davlat qo‘riqxonasi*) – saugoma gamtos sritis Uzbekistane, Samarkando vilajete, dešiniajame Zeravšano upės krante, tarp Tadžikijos sienos ir Čupanatos aukštumos (8 km nuo Samarkando). Įsteigtas 1975 m.

Rezervatas įsteigtas siekiant išsaugoti vidurinės Azijos upių pakrančių sąžalynus, vadinamus tugajais. Jie nuo 1948 m. čia buvo sodinami tyčia, siekiant sumažinti krantų eroziją. Rezervate gausiai veši šaltalankiai, siauralapiai žilakrūmiai, gluosniai, nendrės, meldai ir kiti būdingi pakrančių augalai. Būdingi gyvūnai – paprastasis dygliatriušis, barsukas, tolajus, akliukai, paprastasis šakalas, ausytasis ežys, rudoji lapė, korsakas, nendrinė katė, afroazinė katė. Rezervate aptinkamas endeminis fazanų porūšis (zeravšaninis fazanas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 158
| **Polis Emilis Botapranc. *Paul Émile Botta*** |
| --- |
|  |
| Polis Emilis Bota |
| Gimė | 1802 m. gruodžio 6 d.Turinas |
| Mirė | 1870 m. kovo 29 d. (67 metai)Ašeras |
| Tėvai | Karlas Džiuzepė Giljermas Bota |
|  |
| Veikla | prancūzų archeologas, istorikas, gydytojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Senovės Mesopotamijos tyrinėjimų pradininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Polis Emilis Bota |

**Polis Emilis Bota** (pranc. *Paul Émile Botta*, 1802 m. gruodžio 6 d. Turinas – 1870 m. kovo 29 d. Ašeras prie Paryžiaus) – prancūzų archeologas, istorikas, gydytojas. Senovės Mesopotamijos tyrinėjimų pradininkas.

Biografija
----------

Italų kilmės, tėvas gydytojas ir istorikas Karlas Džiuzepė Giljermas Bota. 1842–1846 m. būdamas Prancūzijos konsulu Mosule (dab. Irakas) pagal senovės rašytojų ir Biblijos aprašymus pradėjo kasinėti prie Mosulo. Atrado ir tyrė senovės asirų miestus Nineviją ir Dur Šarukiną (dab. Chosrabadas). Radinius (Sargono II rūmų detales, statulas, skulptūras, dantiraščio užrašus) perdavė Luvro muziejui.

Bibliografija
-------------

* Ninevijos paminklai (*Les Monuments de Ninive*), iliustravo Eženas Flandinas, 5 t. 1849–1850 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Polis Emilis Bota*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 394 psl.
| **Zenonas Vainoris** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. vasario 19 d.Šiauliai |
| Mirė | 2009 m. kovo 25 d. (84 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Zinaida |
|  |
| Veikla | radijo inžinierius, išradėjas, pedagogas |
| Partija | 1973 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Kauno politechnikos institutas |

**Zenonas Vainoris** (1925 m. vasario 19 d. Šiauliuose – 2009 m. kovo 25 d.) – Lietuvos radijo inžinierius, išradėjas, pedagogas.

Biografija
----------

1932–1938 m. mokėsi Šiaulių 6-ojoje pradžios mokykloje, 1938–1945 m. Šiaulių 1-ojoje gimnazijoje. 1945–1947 m. Šiaulių 2-osios pradinės mokyklos mokytojas, vedėjas. 1947–1951 m. studijavo Kauno politechnikos institute (KPI). 1952 m. Šiaulių srities radiotransliacinių tinklų direkcijos vyr. inžinierius.

1952–1964 m. Charkovo (Ukraina) karinės radiolokacinės akademijos dėstytojas, vyr. dėstojas. 1960 m. Sovietų Sąjungos maršalo Leonido Govorovo artilerijos radiotechnikos akademijoje apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1964–1980 m. KPI Vilniaus filialo (vėliau VISI) Radijo aparatūros technologijos katedros vedėjas, 1978–1980 m. dar ir VISI Automatizacijos fakulteto dekanas. 1966 m. docentas, 1978 m. profesorius.

1975 m. Leningrado V. Uljanovo-Lenino elektrotechnikos institute apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją. 1980–1989 m. LSSR aukštojo ir specialiojo vidurinio mokslo ministerijos Mokslo valdybos viršininkas. 1989–1991 m. VTU (VGTU) Radijo aparatūros technologijos katedros vedėjas. 1991–2002 m. Radioelektronikos katedros profesorius, vėliau – lektorius.

Mokslinė veikla
---------------

35 išradimų, 137 mokslinių straipsnių, 14 mokymo metodinių leidinių autorius, 2 monografijų bendraautoris. Parengė 24 technikos mokslų kandidatus.

1975 m. LTSR nusipelnęs inžinierius. 1978 m. LSSR valstybinės (su kitais), 1997 m. Lietuvos mokslo premijos laureatas. 2007 m. apdovanotas LR Švietimo ir mokslo ministerijos I premija už vadovėlį „Bangų elektronikos pagrindai". Buvo Lietuvos mokslininkų sąjungos narys.

VGTU Elektronikos fakultete atidaryta profesoriaus Zenono Vainorio vardo auditorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Zenonas Vainoris*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 419
3. ↑  Apdovanoti aukštųjų mokyklų vadovėlių autoriai
4. ↑  Mokslininkų monografija, skirta prof. Zenono Vainorio atminimui Archyvuota kopija 2011-10-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Krustpilis
**Krustpilis** (latv. *Krustpils*) – Jekabpilio miesto dalis, 1920–1964 m. buvo savarankiškas miestas.

Istorija
--------

Krustpilio regionas buvo apgyvendintas jau I tūkstantmetyje prieš Kristų. Tai rodo arheologiniai kasinėjimai latgalių Ašuotės piliakalnyje (atlikti 1949–1954 m.) ir kitur regione.

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Krustpilis paminėtas 1237 m. kai Rygos vyskupas netoli Asuotės pastatė pilį (*Kreutzburg*). Pavadinimą ji gavo dėl kryžiškai suformuotų patalpų.

Krustpilio miestas paminėtas archivyskupo lenų knygoje 1511 m. Bet jau prieš tai šalia pilies buvo gyvenvietė. 1585 m. Lenkijos karalius Steponas Batoras Krustpilį padovanojo N. Korfui ir šios giminės nuosavybe Krustpilis buvo iki 1920 m.

Po ATR padalijimo 1772 m. Krustpilis atiteko Rusijai. Rusų–turkų karo metu (1877–1878 m.). Krustpilyje buvo apgyvendinti turkų belaisviai, iš kurių daugelis liko gyventi pastoviai. Netoli Asuotės piliakalnio yra turkų kapai. 1784 m. Krustpilis gavo miestelio statusą. Krustpilio vystymąsi skatino Rygos – Orlos geležinkelio linijos statyba 1861 m. Po 1904 m. kai atidarė Ventspilio – Ribinsko geležinkelio liniją, miestelio reikšmė padidėjo.

Miesto teisės paskirtos 1920 m. 1924 m. prie miesto prijungta Zylanų stotis ir Zylanų kaimas. 1932 m. pastatytas cukraus fabrikas. 1935 m. Krustpilyje gyveno 3658 žmonės, iš jų 53 % buvo latviai. 1950–1962 m. rajono centras. 1962 m. prijungtas prie Jekabpilio.
|  |
| --- |
| **Sablatnig C.I** |
|  |
|  |
|  |
| Tipas | Žvalgybinis orlaivis |
| Gamintojas | Sablatnig Flugzeugbau GmbH |
| Kūrėjas | Dr Josef Sablatnig |
| Gamybos metai | 1917-1918 |
| Pirmas skrydis | 1917 m. |
| Pagrindiniai naudotojai |  Vokietijos Imperijos KOP - Luftstreitkräfte |
| Pagaminta vnt. | 2 |
| Variantai | Sablatnig C.II  Sablatnig N.I |

**Sablatnig C.I** buvo Pirmojo Pasaulinio karo metu Vokietijos Imperijoje naudotas C tipo dvivietis žvalgybinis biplanas ir lengvasis bombonešis, kurį 1917 m. sukūrė ir gamino Berlyno priemiestyje Johanistahl įsikūrusi įmonė Sablatnig.

Konstrukcija
------------

Sablatnig C.I buvo medinės konstrukcijos biplanas, su drobe aptrauktu fiuzeliažu ir sparnais, atviromis piloto ir žvalgo kabinomis, fiksuota važiuokle su užpakaline pačiūža. Orlaivyje buvo montuojamas 180 AG (132 kW) galios variklis Argus AS III, sukęs dvimentį fiksuoto žingsnio medinį prodpelerį. Lėktuvas buvo ginkluotas vienu 7,92 mm kalibro Parabellum LMG 14 žvalgo kulkosvaidžiu, galėjo vežti 6 bombas po 50 kg. 

Sablatnig modelį C.I kūrė pagal Vokietijos imperijos karinių oro pajėgų inspekcijos (*Idflieg*) paskelbtą žvalgybinio orlaivio specifikaciją. 1917 m. konkursui įmonė pagamino du prototipus, gavusius gamyklinius numerius 7700/17 ir 7702/17, kurie vienas nuo kito skyrėsi smulkiomis detalėmis. Orlaivis nepadarė įspūdžio Idflieg ekspertizės komisijai, o įmonė negavo užsakymo. 

Nors projektas liko prototipo stadijoje, jo pagrindu netrukus buvo sukurtas galingesniu varikliu aprūpintas, tačiau ir vėl prototipo stadijoje likęs Sablatnig C.II bei sėkmingesnis, 300 kg bombų galėjęs vežti naktinis lengvasis bombonešis Sablatnig N.I, kurio gamybą nutraukė karo pabaiga.

Techniniai parametrai
---------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Tipas | Žvalgybinis orlaivis  lengvasis bombonešis |
| Ekipažas |  |
| Keleivinės vietos | 2 |
| Ilgis | 8,7 m |
| Aukštis |  |
| Sparnų ilgis | 16,0 m |
| Sparnų tipas |  |
| Sparnų kampas |  |
| Sparnų plotas |  |
| Tuščioji masė | 4050 kg |
| Pilnoji masė | 1540 kg |
| Maksimali masė |  |
| Variklis (-iai) | Argus As III |
| Traukos jėga |  |
| Kreiserinis greitis |  |
| Didžiausias greitis | 120 km/h |
| Mach |  |
| Skrydžio aukštis |  |
| Didžiausias aukštis |  |
| Skrydžio nuotolis |  |
| Kovinis skrydžio nuotolis |  |
| Kilimo greitis | 9 min į 1000 m  20 min į 2000 m |
| Kuro atsargos |  |
| krydžio trukmė |  |

Literatūra
----------

* (EN) The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982-1985), Orbis Publishing;

* (EN) Peter Gray, Owen Thetford, *German Aircraft of the First World War*, London, Putnam, 1962, ISBN 0-933852-71-1;
* (EN, RU) Sablatnig C.I/C.II/N.I, su Their Flying Machines, ;
| **Zenonas Mikutis** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. rugsėjo 4 d. (61 metai)Bilioniuose, Šilalės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Leonora |
| Vaikai | Jurgita, sūnus Andrius |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2003 m. Darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1984 m. Šiaulių pedagoginis institutas |

**Zenonas Mikutis** (g. 1961 m. rugsėjo 4 d. Bilioniuose, Šilalės raj.) – inžinierius, Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Augo septynių asmenų šeimoje. Baigė Bilionių pradinę mokyklą ir Laukuvos vidurinę mokyklą. 1984 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Fizikos matematikos fakulteto fizikos mokytojo specialybę. Besimokydamas institute, dirbo mokslinio tyrimo laboratorijos laborantu. Skaitė mokslinį pranešimą mokslinėje studentų konferencijoje, buvo apdovanotas garbės raštu.

1984–1985 m. Laukuvos vidurinės mokyklos fizikos mokytojas. 1985–1992 m. Kelmės 60-osios profesinės technikos mokyklos fizikos mokytojas, vėliau gamybinio mokymo dirbtuvių vedėjas. 1993–1994 m. bendros Lietuvos ir Švedijos įmonės „Girinis" Kelmės gamybos padalinio komercijos vadybininkas. 1994 m. įregistravo savo įmonę, kuri yra oficialus UAB „Electrolux" atstovas Kelmėje, prekiauja girių ir parkų priežiūros, buitine technika.

2003 m. Darbo partijos Kelmės skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2004–2008 m. Seimo narys. 2007 m. ir nuo 2009 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.

Dar mokykloje domėjosi radiotechnika. Surinko nemažą lempinių radijo imtuvų kolekciją. Iki 2002 m. aktyviai sportavo, su profesinės mokyklos krepšinio komanda laimėta pirmoji vieta respublikiniame profesinių technikos mokyklų turnyre, buvęs rajono krepšinio čempionas. Keletą metų žaidė Kelmės krepšinio veteranų komandoje, dalyvavo respublikiniuose turnyruose. Išsituokęs. Vedė antrą kartą. Žmona Leonora, dukra Jurgita, sūnus Andrius.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  Zenonas Mikutis.[neveikianti nuoroda] 2007 m. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimai
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Koalicija Darbo partija + jaunimas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Leiboristų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2012-05-17 iš Wayback Machine projekto.
| ***Kruvinas medalionas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il medaglione insanguinato |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Massimo Dallamano |
| Scenaristas (-ai) | Massimo DallamanoFranco MarottaLaura Toscano |
| Metai | 1975 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kruvinas medalionas** (it.  *Il medaglione insanguinato*) – 1975 m. Italijoje sukurtas siaubo filmas, 2005 m. demonstruotas Venecijos kino festivalio specialioje programoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Richard Johnson – Maiklas Viljamsas
* Joanna Cassidy – Džoana Morgan
* Evelyn Stewart – Džilė Perkins
* Nicoletta Elmi – Emilė Viljams
* Edmund Purdom – daktaras
* Riccardo Garrone – policijos inspektorius
* Dana Ghia – Emilės motina
* Lila Kedrova – grafienė Kapeli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dokumentinių filmų režisierius Maiklas Viljamsas netiki velnio egzistavimu, tačiau kuria apie tai filmą. Jo žmona neseniai mirė ir auginti dukrą Emilę jam padeda iš Anglijos atvykusi auklė Džilė. Šeimą vis persekioja nelaimės, Maiklas net kreipiasi pagalbos į būrėją grafienę Kapeli, kuri jam paaiškina, kad juos veikia tamsiosios jėgos ir mirčių jo aplinkoje tik daugės. Emilės elgesys darosi vis keistesnis, o tai pastebėjusi Džilė kažkieno nustumiama nuo olos. Maiklo gyvenime tuo metu atsiranda kita moteris, Džoana, o grafienei kyla įtarimas, kad dėl visko kaltas paslaptingas senas medalionas, kurį Maiklas buvo padovanojęs žmonai, o dabar jį nešioja Emilė. Rūmuose ant sienos kaba senas paveikslas, kuriame pavaizduota į Emilę panaši mergaitė, o grafienė po dažų sluoksniu aptinka, kad ant jos kaklo nupieštas tas pats medalionas. Ji nori perspėti Maiklą, tačiau miršta, kaip vėliau ir Džoana. Mergaitė, nuolat kankinama košmarų ir minčių, kad tarp jos ir tėvo nuolatos kažkas yra, galiausiai pakelia prieš jį ranką ir jie abu miršta...
| **Leonardas Kęstutis Jaskelevičius** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. liepos 7 d. (77 metai)Žeimiai, Varėnos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Stasė |
| Vaikai | Sigutė, Žilvinas |
|  |
| Veikla | ekonomistas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1991 m. LDDP, 2002 m. LSDS |
|  |
| Alma mater | 1969 m. Vilniaus universitetas |

**Leonardas Kęstutis Jaskelevičius** (g. 1945 m. liepos 7 d. Žeimuose, Varėnos rajonas) – ekonomistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Lentvario vidurinę mokyklą. Nuo 1966 m. Lentvario kilimų fabriko, Matuizų statybinių medžiagų gamyklos darbuotojas. 1969 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo ekonomisto specialybę. Nuo 1971 m. Valstybinio plano komiteto ekonomistas. 1980 m. buvo įstojęs į Žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakulteto neakivaizdinį skyrių. 1982–1986 m. Širvintų ir Druskininkų miškų ūkių girininkas. 1987–1989 m. LSSR mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis, ekonomikos mokslų kandidatas. 1990 m. Trakų rajone įkūrė valstiečių ūkį, ūkininkavo. 1992–1996 m. LR Seimo narys. Nuo 1997 m. Lietuvos žemės ūkio rūmų vadybininkas, Vilniaus kooperacijos kolegijos ir Vilniaus kolegijos Buivydiškių studijų centro ekonomikos dėstytojas, Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos visuomeninis patarėjas, Lietuvos agrarinės ekonomikos instituto bendradarbis.

Anksčiau jokioms partijoms nepriklausė. Nuo 1991 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 1992–1996 m. LDDP pirmininko Adolfo Šleževičiaus pavaduotojas. Nuo 2002 m. Lietuvos socialdemokratų sąjungos narys.

Ekonominėmis temomis paskelbė apie pusantro šimto straipsnių moksliniuose ir periodiniuose leidiniuose, išleido keletą brošiūrų. Bendradarbiavo „Tiesoje", „Švyturyje", „Dienovidyje", „Soglasije". Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Lietuvos ūkininkų sąjungos narys.

Žmona Stasė, dukra Sigutė, sūnus Žilvinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-09 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  1992-1996 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑
Butelis lenkiško krupniko
**Krupnikas** – likeris, gaminamas iš medaus ir žolelių. Stiprumas 35-45 % alkoholio. Gelsvai auksinės spalvos, saldaus aitroko skonio, būdingo medaus prieskonio ir kvapo. Turi apie 38 % cukraus.

Istorija
--------

Krupniką sukūrė 1593 m. vienuoliai benediktinai, apgyvendinti Radvilų dvare Nesvyžiuje. Likeris ilgą laiką buvo populiarus tik Lietuvoje, tačiau XIX a. ėmė plisti Lenkijoje, o vėliau – ir kitose pasaulio šalyse.

XX a. pradžioje Krupnikas tapo populiariausiu Lietuvos likeriu, maždaug tuo pat metu nekokybiškos šio gėrimo imitacijos pradėtos gaminti Lenkijoje. Po Antrojo pasaulinio karo Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, dauguma krupniką gaminusių gamyklų buvo uždarytos, likusios prarado galimybes gauti kokybiškas žaliavas. Tuo metu jis dideliais kiekiais buvo gaminamas Lenkijoje, kur labai išpopuliarėjo, todėl dabar kartais net laikomas lenkišku gėrimu.

Gamyba
------

Gaminamas iš maistinio rektifikuoto etilo alkoholio, cukraus sirupo, medaus, prieskonių (cinamono, imbiero, gvazdikėlių, kardamono, kmynų, vanilės, anyžių, kadagių uogų, muskato riešutų ir žiedų, citrinų ir apelsinų žievelių, kalendrų, meškauogių) užpilo ir vandens.

XIX a. pabaigoje, ypač, Tarpukario laikotarpiu buvo sukurta daug naujų krupniko receptūrų. Visoms joms būdingas didelis medaus kiekis bei specifinis gamybos būdas: iš stiprios degtinės gaminamas žolelių antpilas, kuris išlaikomas (neretai – ąžuolinėse statinėse), paskui maišomas su medumi, nukošiamas ir vėl kurį laiką brandinamas.

Vartojimas
----------

Krupnikas geriamas iš mažų taurelių, pašildytas iki 50° temperatūros. Krupnikas geriamas prie juodos kavos su pyragaičiais. Pasaulyje tik du likeriai – krupnikas ir sambuka yra geriami karšti.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Krupnikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
| ***Kruvinas mėnulis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Vokietija Ispanija |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Metai | 1981 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Kruvinas mėnulis** (vok. *Die Säge des Todes*) – 1981 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas filmas, uždraustas Jungtinėje Karalystėje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Olivia Pascal – Anžela
* Christoph Moosbrugger – Alvaro
* Nadja Gerganoff – Manuela
* Alexander Waechter – Migelis
* Jasmin Losensky – Inga
* Corinna Drews – Laura
* Ann-Beate Engelke – Eva

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prieš 5 metus jaunuolis vardu Migelis, išsiskiriantis dalinai apdegusiu veidu, vakarėlio metu išprievartavo ir nužudė merginą. Po šio įvykio jis buvo uždarytas į psichiatrinę ligoninę, iš kurios jį dabar išleido, pavedant sesers Manuelos priežiūrai. Pastaroji kartu su neįgalia teta vadovauja specializuotai mokyklai Ispanijos kurorte, kurioje kalbų mokosi iš įvairių Europos šalių atvykusios merginos. Čia apsistoja ir Migelis, kuris netrunka įsimylėti Amandą – vieną iš mokinių, sutiktų dar traukinyje.

Netrukus prasideda virtinė šiurpių žmogžudysčių, kurių aukomis tampa čia besimokančios merginos. Kuomet atrodo, jog dėl visko kaltas prie „senų įpročių" grįžęs Migelis, pasirodo, kad tai Manuelos ir jos draugo Alvaro darbas, o viso to tikslas – Migelio mirtis ir jam priklausančio turto dalies paveldėjimas...
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų sunkioji atletika |
| **Atstovaujant: Latvijos vėliava Latvija**  |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2022 Tirana | iki 76 kg |
| Pasaulio jaunimo čempionatas |
| **Sidabras** | 2022 Heraklionas | iki 76 kg |

**Daniela Ivanova** (g. 2002 m. birželio 19 d.) – Latvijos sunkiaatletė, Europos čempionatų prizininkė.

Biografija
----------

2019 m. savo debiutiniame Europos čempionate Ivanova pasiekusi 186 kg rezultatą užėmė 17-ą vietą. 2021 m. pasaulio sunkiosios atletikos čempionate sportininkė dalyvavo svorio kategorijoje iki 71 kg. Pasiekusi 204 kg rezultatą latvė liko 16-oje vietoje.

2022 m. pasaulio jaunimo čempionate Ivanova pelnė sidabrą. 2022 m. Europos sunkiosios atletikos čempionate latvė varžėsi svorio kategorijoje iki 76 kg. Rovimo rungtyje sunkiaatletė su 96 kg rezultatu liko 6-a, o rovime su 126 kg pasiekė antrą geriausią rezultatą. Bendroje daugiakovėje su 222 kg rezultatu iškovojo sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „SVARCĒLĀJA DANIELA IVANOVA IZCĪNA EIROPAS PIEAUGUŠO ČEMPIONĀTA SUDRABU". ventspils.lv. Nuoroda tikrinta 2022 m. birželio 4 d. [neveikianti nuoroda]
2. ↑  „2022 m. Europos sunkiosios atletikos čempionatas - moterų iki 76 kg kategorija" (PDF). ESAF. Nuoroda tikrinta 2022 m. birželio 4 d.

Nuorodos
--------

* Biografija[neveikianti nuoroda]
| **Vilius Jomantas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1891 m. vasario 22 d.Rusija Liepoja, Rusijos imperija |
| Mirė | 1960 m. lapkričio 30 d. (69 metai)Lietuva Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos tapytojas, grafikas |
|  |
| Alma mater | A. Štiglico piešimo mokykla |
|  |
|  **Vikiteka** | Vilius Jomantas |

**Vilius Jomantas** (1891 m. vasario 22 d. Liepoja, Rusijos imperija – 1960 m. lapkričio 30 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

Biografija
----------

Sūnus Vincas Jomantas. 1910–1912 m. mokėsi Vilniaus piešimo mokykloje, 1912–1914 m. Dailės skatinimo draugijos mokykloje, A. Štiglico techninio piešimo mokykloje (abi Sankt Peterburge), nuo 1914 m. – Kijevo karo mokykloje.

Nuo 1912 m. Lietuvių dailės draugijos narys. 1918 m. grįžo į Vilnių. Dėstė Vilniaus mergaičių gimnazijoje, A. Varno tapybos studijoje. 1919 m. Švietimo liaudies komisariato meno kolegijos narys. 1922–1924 m. studijavo Miuncheno dailės akademijoje. 1924–1928 m. dirbo Kauno spaustuvėse, 1946–1947 m. dėstė Vilniaus dailės institute. 1947–1958 m. kalėjo Sibiro lageryje. Palaidotas Vilniuje, Antakalnyje, Saulės kapinėse.

Kūryba
------

Nutapė portretų (Lietuvos didžiųjų kunigaikščių, 1922 m. Liudas Gira, 1959 m.) Iliustravo knygų (Balys Sruoga. „Deivė iš ežero" 1919 m. Kazys Binkis. „Meškeriotojas" 1935 m.). Sukūrė viršelių knygoms (Faustas Kirša. „Aidai aidužiai", 1921 m. Balys Sruoga, Viktoras Žadeika. „Kipras Petrauskas", monografija, 1929 m.), litografijų („J. Jablonskio portretas", 1930 m.), plakatų, ekslibrisų, 500 litų banknoto aversą (1924 m.), teatro scenografijų ir kostiumų, pašto ženklų. Kūriniai dekoratyvūs, geometrinio piešinio, kontrastingų spalvų. Plakatams būdingas detalus piešinys. Kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Vilius Jomantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 689 psl.
|  |
| --- |
| **Daniel K. Inouye tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: HNL - ICAO: PHNL |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Transporto departamentas |
| Miestas | Oahu |
| Aukštis virš jūros lygio | 4 m |
| Koordinatės | 21°19′07″N 157°55′21″W |
| Tinklalapis | hawaii.gov |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 4L/22R | 2119 | 46 | betonas |
| 4R/22L | 2743 | 46 | betonas |
| 4W/22W | 914 |  | vanduo |
| 8L/26R | 3753 | 46 | betonas |
| 8R/26L | 3658 | 46 | betonas |
| 8W/26W | 1524 |  | vanduo |

**Daniel K. Inouye tarptautinis oro uostas** (IATA – **HNL**, ICAO – **PHNL**, taip pat vadinamas **Honolulu oro uostas**) – pagrindinis oro uostas Havajuose, esantis Oahu saloje. Oro uostas patenka tarp 30 JAV oro uostų pagal užimtumą. Kasmet oro uostas aptarnauja apie 21 milijoną keleivių.

Oro uostas pavadintas buvusio senatoriaus nuo Havajų Daniel Inouye garbei.

Šiame oro uoste savo pagrindinę bazę turi didžiausia salų oro kompanija „Hawaiian Airlines", siūlanti tiesioginius skrydžius ne tik tarp Havajų salų, bet ir į Šiaurės Ameriką, Aziją bei Okeaniją.

Oro uostas turi 6 pakilimo ir tūpimo takus, iš kurių du pastatyti atviroje jūroje. Vienas jų, atidarytas 1977 m. buvo numatytas ir kaip alternatyvus tūpimo takas Space Shuttle programos erdvėlaiviams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The State of Hawaii Airport Activity Statistics By Year 2007-1994 Archyvuota kopija 2008-06-26 iš Wayback Machine projekto.
| ***Kruvinas teisėjas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Lichtenšteinas Italija Vokietija Ispanija |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Kompozitorius | Bruno Nikolai |
| Metai | 1969 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Kruvinas teisėjas** – 1969 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas biografinis siaubo filmas apie žiaurumais pagarsėjusį XVII a. Anglijos teisėją Džordžą Džefrį.

Iš kitų režisieriaus juostų ši išsiskiria didesniu biudžetu, kokybiška scenografija ir aktorių vaidyba, jame kur kas mažiau erotikos scenų nei įprastai Franco filmuose.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Christopher Lee – teisėjas lordas Džordžas Džefris
* Maria Rohm – Merė Grej
* Maria Schell – Roza
* Leo Genn – lordas Veseksas
* Hans Hass Jr. – Haris Šeltonas
* Margaret Lee – Alicija Grej
* Howard Vernon – Džekas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

17 a. Anglija. Šalyje vyksta kova dėl valdžios ir vyriausiasis teisėjas lordas Džordžas Džefris, naudodamasis valdžia, be gailesčio susidoroja su karaliaus priešininkais, nuteisdamas juos mirti, o jų žmonas ir dukteris, apkaltinęs raganavimu, siunčia ant laužo. Šių įvykių fone Merė Grej, kurios sesuo Alicija taip pat sudeginama kaip ragana, įsimyli Harį Šeltoną, maištininkams prijaučiančio lordo Vesekso sūnų. Šis bando juos apsaugoti, tačiau ir vienas iš tarnų nusprendžia išduoti savo poną. Merė sugaunama, tačiau Haris su kitais vyrais užpuola konvojų ir išlaisvina egzekucijai gabenamas moteris. Galiausiai jie sugaunami ir atsiduria Džefrio teisme, tačiau tuo metu maištininkai laimi, karalius pabėga iš šalies, o teisėjas pats atsiduria kalėjime laukti gresiančios egzekucijos...
| Viliujus |
| --- |
| Viliujus Jakutijoje Viliujus Jakutijoje |
| **Ilgis** | 2650 km |
| **Baseino plotas** | 454 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1480 m³/s |
| **Ištakos** | Krasnojarsko kraštas |
| **Žiotys** | Lena |
| **Šalys** | Rusija (Krasnojarsko kr. ir Jakutija) |

**Viliujus** (rus. *Вилюй*, jak. *Бүлүү*) – upė Rusijoje, Rytų Sibire (Krasnojarsko krašte ir Jakutijoje); kairysis Lenos intakas. Teka į rytus per Vidurio Sibiro plokščiakalnį ir Centrinės Jakutijos žemumą. Krantai miškingi, vagoje – slenksčiai. Nuo Černyševskio kaimo iki Čirkuo upės žiočių upės baseine sudarytas Viliujaus tvenkinys. Nuo Suntaro slėnis išsiplėčia. Nuo Viliujsko teka plačiu pelkėtu slėniu, vingiuodamas ir sudarydamas salas (Chočentacho s. ilgis 15 km).

Svarbiausi intakai:

* dešinieji: Ulachan Vava, Čirkuo, Čona, Ulachan Botuobuja;
* kairieji: Ygyata, Achtaranda, Marcha, Tiukianas, Tiungas

Vidutinis Viliujaus debitas ties Černyševskiu – 600 m³/s, ties Suntaru – 800 m³/s, ties žiotimis – 1700 m³/s. Pavasario potvynio metu debitas gali siekti 10 000–15 000 m³/s, o žiemą – 2–5 m³/s. Pavasario potvynio aukštis 10–15 m. Užšalusi upė būna nuo spalio vidurio iki gegužės pabaigos. Pavasarį žemupyje susidaro ledų kamščiai. Laivyba nuo Černyševskio (1170 km). Svarbiausios prieplaukos: Viliujskas, Niurba, Suntaras, Černyševskis.

Turtinga žuvų (eršketai, lašišinės žuvys ir kt.). Upės baseine yra deimantų, akmens anglių, gamtinių dujų, valgomosios druskos telkiniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. 1 2  Большая Советская Энциклопедия // Б. А. Введенский II. — Москва: ПГК им. Молотова, 16.11.1951 г. — Т. 08 // ВИБРАФОН - ВОЛОВО //. — С. 85.
3. ↑  A Regional, Electronic, Hydrographic Data Network For the Arctic Region
4. ↑  *Viliujus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
6. ↑  „Vilyuy River". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-01-05.
| **Adomas Abramovičiuslenk. *Adam Abramowicz*** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. vasario 2 d.Žasliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1969 m. birželio 4 d. (88 metai)Balstogė, Lenkijos Liaudies Respublika |
| Tėvas | Martynas Abramovičius |
| Motina | Sesilija Songinaitė |
|  |
| Veikla | Kanauninkas, katalikų kunigas |

*Apie pamokslininką žr. Adomas Abramavičius*.
**Adomas Abramovičius** (lenk. *Adam Abramowicz*) (1881 m. vasario 2 d. Žasliuose, Rusijos imperijoje - 1969 m. birželio 4 d. Balstogėje, Lenkijos Liaudies Respublikoje) – katalikų kunigas, kanauninkas, bažnyčių statybininkas Balstogės apylinkėse.

Biografija
----------

Gimė 1881 m. vasario 2 d. Žasliuose Martyno ir Sesilijos Songinaitės-Abramovičių šeimoje. Baigė Vilniaus kunigų seminariją, 1905 m. įšventintas į kunigus. Paskirtas Derečino pastoriumi, kur inicijavo naujos bažnyčios statybas. Organizavo pamokas lenkų kalba, dėl ko buvo suimtas 1908 m. ir du mėnesius uždarytas į kalėjimą. Uždraudus kunigauti buvusioje vyskupijoje, išvyko į Romą, kur studijavo teologiją. 1914 m. grįžo į Vilnių, kur tapo Vilniaus Šv. arkangelo Rapolo parapijos vikaru, vėliau dirbo Suchovoloje, Uhove, Goniondze. 

1925 m. vasario 9 d. Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis paskyrė jį atsakingą už Balstogės Šv. Roko bažnyčios statybų vadovavimą. Per II pasaulinį karą buvo Armijos Krajovos kapelionu, gelbėjo žydus ir buvo kelis kartus vokiečių suimtas ir įkalintas. 1947 m. suteiktas prelato titulas.

Nuorodos
--------

* Biografija I (lenk.) Archyvuota kopija 2006-10-05 iš Wayback Machine projekto.;
* Biografija II (lenk.) Archyvuota kopija 2012-04-20 iš Wayback Machine projekto..
Koordinatės: 54°27′17″š. pl. 22°43′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.4547°š. pl. 22.7307°r. ilg.﻿ / 54.4547; 22.7307

|  Vištyčio evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vištytis |
| **Adresas** | Taikos g. 59 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1844 m. |

**Vištyčio evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų bažnyčia Vilkaviškio rajone, Vištyčio miestelyje, Taikos g. 59. Greta yra evangelikų kapinės.

Istorija
--------

1844 m. pastatyta akmeninė bažnyčia, akmenys buvo sumūryti su kalkių skiediniu, o stogas uždengtas čerpėmis. Pirmuoju parapijos kunigu tapo iš Garliavos kilęs Leopoldas Eduardas Erdmanas. Tačiau jis netrukus pasitraukė ir iki 1854 m. čia kunigavo Gotlybas Genšas, 1854–1857 m. – Aleksandras Šulcas. Vėliau Vištyčio filiją pakaitomis aptarnavo Virbalio ir Vižainių parapijų kunigai. 1923 m. bažnyčia subūrė parapiją, įsigijo kleboniją. 1993 m. atkurta parapija.

Nuorodos
--------

* Vištyčio evangelikų liuteronų parapijos istorija
* Liuteronų parapija Archyvuota kopija 2007-10-27 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°52′40″š. pl. 22°53′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.8777°š. pl. 22.8897°r. ilg.﻿ / 55.8777; 22.8897

|  |
| --- |
| **Varputėnų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Varputėnų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Varputėnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Pagrindinė g. 29, Varputėnai |
| **Direktorius(-ė)** | Irena Slavinskienė |
| **Mokinių skaičius** | 40 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | 2008 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 10 |

**Šiaulių rajono Varputėnų pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj. Varputėnuose, Pagrindinė g. 29, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290077240.

Istorija
--------

Buvusi mokykla 2015 m.
Iki 1999 m. kai Antanas Griškevičius iš Los Andželo atkūrė nuosavybės teises į Varputėnų dvarą, mokykla veikė dvaro rūmuose, vėliau perkelta į vaikų darželio pastatą kaimo centre. 2008 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Irena Slavinskienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šiaulių rajono Varputėnų pagrindinė mokykla. Tv3.lt (tikrinta 2022-07-23).
2. ↑  Šiaulių rajono Varputėnų pagrindinė mokykla. Vz.lt (tikrinta 2022-07-23).
**Adolfina Arlauskienė-Danikauskaitė** (g. 1952 m. sausio 4 d. Toiluko k. Balchatinsko r. Krasnojarsko krašte, Rusija) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Tėvai 1951 m. ištremti į Sibirą, o jiems sugrįžus į Lietuvą, Adolfina 1959 m. pradėjo lankyti Žarėnų (Telšių r.) vidurinę mokyklą. Baigusi aštuonias klases, 1967 – 1971 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. B. Skirsgilas). 1971 – 1977 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (vyr. dėst. B. Skirsgilo klasė).

Nuo 1970 m. Klaipėdos 1-osios (J. Karoso) vaikų muzikos mokyklos dainavimo ir solfedžio disciplinų mokytoja, jaunučių choro vadovė. Choras dalyvauja koncertuose, miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose, taip pat respublikinėse moksleivių dainų šventėse, parengtas 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje, apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų.

A. Arlauskienė 1979 m. ir 1987 m. Klaipėdos miesto moksleivių dainų švenčių dirigentė. 1979 – 1988 m. buvo miesto chorvedžių tarybos narė ir moksleivių chorų konsultantė. 1987 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1997 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Mateo Duničius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Mateo Dunic |
| Gimimo data | 1999 m. gruodžio 29 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Zadaras, Kroatija |
| Ūgis | ? cm |
| Svoris | ? kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–20192018–20192019201920202020–202120212021– | NK Lokomotiva Zagreb → NK Špansko Zagreb (skol.) FK RFS → Atlantas (skol.)NK VinogradarNK Mladost Petrinja NK Zagorec NK Dugo Selo | 0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)05 0(0)0? 0(0)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 10 d.. |

**Mateo Duničius** (*Mateo Dunic*; g. 1999 m. gruodžio 29 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

2018–2019 m. sezone žaidėjas priklausė Zagrebo „Lokomotiva" ekipai, tačiau buvo paskolintas Zagrebo „Špansko" klubui, kuris žaidė Antroje lygoje (2.HNL).

Kai pasibaigė kontraktas su „Lokomotiva" ekipa, futbolininką pasikvietė FK RFS, treniruojama Valdo Dambrausko. Rygos klube žaidėjas praleido du mėnesius ir klubo sprendimu, buvo išsiųstas rungtyniauti į Lietuvą.

2019 m. vasaros pabaigoje atvyko į Lietuvą ir atstovavo „Atlanto" klubui. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 25 d. XXI (21) turo rungtynėse prieš FK Palanga. 2019 m. A lygoje sužaidė penkerias rungtynes.

Vėlesniais metais rungtyniavo Kroatijoje. Atstovavo žemesniųjų divizionų klubams (NK Vinogradar, NK Mladost Petrinja, NK Zagorec, NK Dugo Selo).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Boleslovas Babrauskas** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. balandžio 20 d.Tautiškių kaime, Tauragnų valsčiuje, Utenos apskrityje |
| Mirė | 2002 m. liepos 16 d. (76 metai)Pasvalyje |

**Boleslovas Babrauskas** (1926 m. balandžio 20 d. Tautiškių kaime, Tauragnų valsčiuje, Utenos apskrityje – 2002 m. liepos 16 d. Pasvalyje) – misionierius, Lietuvos kunigas, jėzuitas.

Biografija
----------

Kun. B. Babrauskas gimė 1926 m. balandžio 20 d. Utenos apskrityje, Tauragnų valsčiuje, Tautiškių kaime, neturtingų ūkininkų šeimoje. Baigė Sėlos pradinę mokyklą, vokiečių okupacijos metais tarnavo pas ūkininkus Utenos valsčiuje. Po karo, dirbdamas Utenos plentų valdyboje mašinistu, mokėsi Utenos vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1946–1953 m. dirbo Vilniaus kariniame aviacijos fabrike, mokėsi vakarinėje vidurinėje mokykloje ir ją baigė. Vienerius metus Vilniaus universitete studijavo fiziką-matematiką. 1955 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją; 1960 m. balandžio 13 d d. buvo įšventintas į kunigus.

Iki 1965 m. darbavosi vikaru Rokiškyje, 1965–1966 m. klebonavo Čedasuose, 1967–1968 m. vikaravo Biržuose, 1968–1974 m. buvo Smilgių ir Suostų, 1974–1980 m. Krinčino klebonu. 1969 m. sausio 20 d. įstojo į tuo metu pogrindyje veikusią Jėzaus draugiją, 1992 m. balandžio 22 d. davė galutinius įžadus.

Kazachstano Pavolgio vokiečiams prašant katalikų kunigo, ten 1980 m. išvyksta tėvas Boleslovas. Vidurinėje Azijoje jam teko aptarnauti 21 parapiją. Čia dirbdamas ėmėsi dauginti ir platinti knygas, parengė vietiniams gyventojams katekizmą, parengė ir išvertė maldaknygių. 1985 m. priverstas šį kraštą palikti per 24 valandas. Grįžęs į Lietuvą turėjo vargo, kad iš religinių reikalų įgaliotinio gautų registracijos pažymėjimą. 1985 m. buvo paskirtas Vadoklių klebonu, juo dirbo iki 1991 m.
Vėliau klebonavo Biržuose, Pabiržėje, Pakruojyje, Žagarėje. Pablogėjus sveikatai nuo 2001 m. birželio perkeltas į Pasvalį rezidentu. Čia gyveno ir darbavosi iki mirties.
Palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.

Šaltiniai
---------

Šiaurietiški atsivėrimai: Pasvalio krašto istorijos ir kultūros žurnalas 2019, nr. 2 (47). P. 75-76.