recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vestvudo kapinių šiaurės rytinė dalis
**Vestvudo kapinės** (angl. *Pierce Brothers Westwood Village Memorial Park and Mortuary* 'Brolių Pirsų Vestvud Vilidžo memorialinis parkas ir laidojimo namai') – kapinės ir laidojimo namai JAV, Los Andžele, Vestvud Vilidžo rajone adresu *1218 Glendon Avenue*, įėjimas į kapines – iš  *Glendon Avenue*.

Kaip Saulėlydžio kapinės (*Sunset Cemetery*), įkurtos 1905 m. tačiau jose laidojama nuo XIX a. 9-ojo dešimtmečio. 1926 m. pavadinimas buvo oficialiai pakeistas į Vestvudo memorialinį parką, o vėliau vėl pervadintas į Brolių Pirsų Vestvud Vilidžo memorialinį parką ir laidojimo namus.

Nors čia ilsisi kai kurios garsiausios pramogų verslo asmenybės, kapinėse yra daugybė neįžymių žmonių kapų. Pavyzdžiui, kai 1962 m. mirė Merlina Monro, Džo Dimadžijas, atsakingas už laidotuvių organizavimą, pasirinko Vestvudo kapines ne dėl jų įžymybių, o todėl, kad tai buvo jos motinos draugės Greisės Godard (*Grace Goddard*) ir Godard tetos Anos Lover (*Ana Lower*) poilsio vieta, jiedvi abi Merlina Monro rūpinosi vaikystėje.

Nuorodos
--------

* Kai kurios Vestvudo kapinėse palaidotos įžymybės

Išnašos
-------

1. 1 2  „Pierce Brothers Westwood Village Memorial Park and Mortuary". Nuoroda tikrinta 2023-08-05.
2. ↑  The Studio for Southern California History. Nuoroda tikrinta 2023-08-05.
Koordinatės: 55°56′38″š. pl. 25°29′37″r. ilg.﻿ / ﻿55.9439°š. pl. 25.4937°r. ilg.﻿ / 55.9439; 25.4937

**Sacharos pelkė** – pelkė, plytinti Rokiškio rajone, maždaug 5 km į pietvakarius nuo Rokiškio. Plotas siekia 88 ha.

Etimologija
-----------

Pasakojama, kad XX a. pradžioje šalia esančiuose miškuose kilo gaisras, jis persimetė ir į pelkę, iš degančių duobių degėsiai esą rūko per visą žiemą. Degėsiai, kaip ir sausos durpės, buvo vėjo pustomos tarsi smėlis Sacharos dykumoje. Dėl to vietiniai eiguliai šį plotą praminė Sachara. Laikui bėgant pavadinimas įsitvirtino ne tik šnekamojoje kalboje, bet ir oficialiuose dokumentuose.

Istorija
--------

Anksčiau pelkės vietoje būta durpyno, buvo įrengtas 37 km ilgio sausinamųjų griovių tinklas. Tai lėmė, kad smarkiai suprastėjo pelkės būklė. Pažemėjus pelkės vandens lygiui, priaugo krūmų ir medžių. Nuo pelkės XX a. tarpukariu buvo nutiesta kelių kilometrų siaurojo geležinkelio atšaka iki Tindžiulių geležinkelio stotelės, kur durpės buvo perkraunamos į plačiavėžius vagonus. Durpių gavybą nutraukus, dalyje buvusios nusausintos durpinės dykros atsikūrė augalinė danga, o aklinuose pelkių kasimo loviuose – pelkių augalija, pradėjo formuotis ištisinė kiminų danga.

2018 m. duomenimis, 28 ha (beveik 44 %) ploto dengė degradavusių aukštapelkių buveinės, 24 % ploto sudarė pelkinių miškų buveinės, o likusius 14 % – tarpinės pelkės ir liūnai.

2019–2020 m. žiemą Lietuvos gamtos fondo iniciatyva vykdytas projektas „LIFE Peat Restore". 30 ha plote iškirsta natūralioms aukštapelkėms nebūdinga sumedėjusi augalija (didžiuma jos – beržai ir krūmynai), suardyta išlikusi pelkę sausinusio uždaro keramikinio drenažo sistema, įrengta daugiau kaip 200 vandenį sulaikančių užtūrų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Rokiškėnai užsimojo atkurti Sacharos pelkę". Vz.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
2. 1 2 3 4 5  „Rokiškio rajone planuojama atkurti Sacharos pelkę". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
3. ↑  „Rokiškio rajone planuojama atkurti Sacharos pelkę". Lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
4. ↑  „Rokiškio rajone atkurs Sacharos pelkę". Miškininkas.eu. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
5. ↑  Beatričė Laurinavičienė. Rokiškėnai užsimojo atkurti Sacharos pelkę. Archyvuota kopija 2023-08-25 iš Wayback Machine projekto. 2018-12-31, Vz.lt (tikrinta 2023-08-25).
6. ↑  „Sacharos pelkė vėl bus šlapia". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-05.
Logo
Buveinė
2018 m. leidyklos stendas Vilniaus knygų mugėje
**„Alma littera"** (iki 1994 m. *Alna Litera.*) – privati lietuviška leidykla. Įsteigta 1990 m. lapkričio 16 d. Įkurėjas ir ilgametis direktorius – Arvydas Andrijauskas.

Leidžia grožinę literatūrą, vadovėlius ir pratybas. 2002 m. leidykla susijungė su leidykla „Šviesa", tapo didžiausia leidybos įmonių grupe Baltijos šalyse.

2003 m. rugsėjį įsteigtas „Alma littera" knygų klubas, siekiantis pareklamuoti leidyklos knygas ir plėsti knygų skaitymą. Klubo nariams rengiamos akcijos, taikomos nuolaidos.

Knygų leidybos ir prekybos įmonių grupė „AL Holdingas" pasirašė sutartį dėl leidyklos „Alma littera", knygynų tinklo „Pegasas" ir logistikos bendrovės „ALG logistika" pardavimo. Bendrovių pirkėjas yra fondas „BaltCap Private Equity Fund III", priklausantis tarptautinio privataus kapitalo fondų valdytojui „BaltCap".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alma littera*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑  „BaltCap" fondas perka „Alma litterą", „Pegasą" ir „ALG logistiką" - Verslo žinios (vz.lt)

Nuorodos
--------

* Svetainė
* Pegaso knygynai Archyvuota kopija 2013-08-30 iš Wayback Machine projekto.
* Knygų klubas Archyvuota kopija 2013-08-25 iš Wayback Machine projekto.
Tipiškas Santorino kraštovaizdis
**Santorinas** (gr. Σαντορίνη) – Graikijai priklausanti vulkaninės kilmės sala pietų Egėjo jūroje. Sala priklauso Kikladų salų grupei. Graikijoje Santorinas dar žinoma kaip Tira ir Tera. Salos sostinė yra Fira, pagrindinis uostas – Atiniosas. Salos plotas 73 km². Joje gyvena 13,4 tūkst. gyventojų (2001 m.).

Sala gerai žinoma dėl baltų namų su mėlynais stogais. Anksčiau namai baltai buvo dažomi dėl praktinių sumetimų: buvo manoma, kad balta spalva ne taip praleidžia karštį. Vėliau, 1974 metais, buvo išleistas įstatymas, kuris įpareigojo visus namus dažyti baltai dėl politinių priežasčių. Jau po kelių dešimtmečių baltos ir mėlynos spalvos kombinacija (tokios spalvos sudaro ir Graikijos vėliavą) tapo žinomiausiu Kikladų salų prekės ženklu. Pastaruoju metu tarp Graikijos kultūros ministerijos ir kitų valdžios institucijų vyksta debatai dėl leidimo dažyti namus ir kitomis spalvomis.

Santorinas yra seismiškai aktyvus. Paskutinis vulkano išsiveržimas fiksuotas 1956 m. tada žemės drebėjimas sunaikino 85 % statinių, žuvo daug žmonių. Tik 1970 metais pradėjus turizmo verslą, Santorinas atsigavo.

Manoma, kad pirmasis išsiveržimas įvyko 1645 m. pr. m. e. Išsiveržimas sukėlė cunamį, kuris atsirito iki šiaurinės Kretos pakrantės ir, manoma, sugriovė mino civilizaciją.

Kartais daromos prielaidos, kad būtent seismiškai aktyvus Santorino vulkanas lėmė Mozės organizuotą žydų tautos pabėgimą iš Egipto.

Beveik 1300 metų po išsiveržimo, vulkanas buvo visiškai neaktyvus. Tačiau vėliau mažesni išsiveržimai sukūrė Palea Kameno, Mikra Kameno, Makroniso, Asproniso ir Nea Kameno salas.

Iš salos gerai matoma didžiulė kaldera yra ankstesnių vulkano išsiveržimų pėdsakas. Tai vienintelė paskendusi kaldera pasaulyje.

Nepaisant vulkano išsiveržimo pavojaus turistai iš viso pasaulio plūsta į šią salą.

Šaltiniai
---------

* Santorinio geografija
* Santorinio istorija Archyvuota kopija 2010-03-12 iš Wayback Machine projekto.
* Geriausi pasaulio paplūdimiai pagal Forbes[neveikianti nuoroda]
**chanas Abdul-Kerimas** – Didžiosios Ordos chanas 1482–1485, 1488–1490, 1491 m. trečiasis Astrachanės chanas 1495–1504 m. 1509–1514 m.

Biografija
----------

Kilęs iš Tukatimuridų šeimos, Čingizidų dinastijos šakos. Chano Machmudo sūnus. 

Mirus tėvui (1471 ar 1476 m.) sostas atiteko Machmudo sūnui Kasimui I, o Abdul-Kerimas gavo ulusą į pietus nuo Volgos žiočių.

1481 m. Abdul-Kerimas pasinaudojo Didžiosios Ordos chano Achmato mirtimi, įsivėlė į kovą dėl valdžios. Buvo paskelbtas Ordos chanu (kartu su Saidu Ahmadu II). 

1482 m. Šeich–Achmadas taip pat paskelbtas Didžiosios Ordos chanu, netrukus užėmė Saraj-Berkę ir plėtė savo įtaką į kitus ulusus.

Abul-Kerimas kovojo prieš Šeich-Achmadą iki 1485 m. tačiau priverstas trauktis į Dono stepę. Sudarė sąjungą su Saidu Ahmadu II, pabėgusiu iš Krymo chanų nelaisvės. Apie 1488 m. Abul-kerimas buvo paskelbtas Didžiosios Ordos bendrachanu (kartu su Saidu Ahmadu II ir Murtaza).

1490 m. Abdul-Kerimas kartu su Said-Achmadu II ir Šeich-Achmadu apiplėšė šiaurines Krymo chanato žemes. Vėliau sąjungininkai pasitraukė į Dniepro žemupį. Čia jie sužinojo apie Krymo chano Mengli I Girėjaus ir Maskvos didžiojo kunigaikščio Ivano III puolimą, dėl kurio jie pasitraukė į Pavolgį. Abul-Kerimas netrukus prarado chano titulą.

1495 m. nuvertė savo brolį Kasimą I, užgrobdamas valdžią Astrachanės chanate. 1498 m. apsigynė nuo Didžiosios Ordos kariuomenės bandymo užgrobti Chadži-Tarchaną.

1501 m. Nogajų ordos vadas Jamgurčis primetė Abdul-Kerimui susitarimą, pagal kurį Astrachanės gyventojai kasmet turėjo sumokėti Nogajų Ordai 40 000 Altynų pinigais. 

1504 m. Abul-Kerimą nuvertė Nogajų Ordos karvedys Hasanas Bėjus, pasodinęs į sostą Kasimą, Saido Achmado II sūnų.

1509 m. remiant naujajai Nogai Biya, Agisha buvo grąžintas į sostą. Tais pačiais metais jis prisijungė prie karinės kampanijos Kryme. Tačiau kertant Volgą juos užpuolė Krymo kalgas Mehmedas Gerėjus, kuris padarė triuškinamą pralaimėjimą Nogai ir Astrachanės totoriams.

1514 m. įsitraukė į Alchagiro ir šeicho Machometo rietenas dėl valdžios. 1514 metais Abdul-Kerimą nuvertė Alchgiras, pasodinęs į sostą savo brolį Janibeką. 

Apie tolesnę veiklą informacijos mažai. Spėjama, kad Abdul-Kerimas mirė arba žuvo apie 1520 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kasimas (Astrachanės chanas) – brolis;

Nuorodos
--------

* Сафаргалиев М. Г. Заметки об Астраханском ханстве // Сборник статей преподавателей Мордовского государственного педагогического университета. Саранск, 1952
* Похлёбкин В. В. Татары и Русь. Глава 3. — Москва. «Международные отношения» 2000 г.
* Почекаев Р. Ю. Цари ордынские. Биографии ханов и правителей Золотой Орды. — СПб.: Евразия, 2010. — 408 с. — ISBN 978-5-91852-010-9.
* Astrachanės chanatas Archyvuota kopija 2009-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Обретение Астрахани Archyvuota kopija 2017-01-16 iš Wayback Machine projekto.. Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje" (1907 m.)
| **Stanislovas Giedraitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. sausio 6 d. (76 metai)Pavašuokys, Molėtų rajonas |
| Tėvas | Antanas Giedraitis |
| Sutuoktinis (-ė) | Danguolė |
| Vaikai | Tomas, Matas, Živilė |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas |
| Partija | 1968 m. SSKP, LSDP |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Lietuvos veterinarijos akademija, 1981 m. Leningrado aukštoji partinė mokykla |

**Stanislovas Giedraitis** (g. 1947 m. sausio 6 d. Pavaškuonyje, Molėtų rajonas) – sovietinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas Antanas Giedraitis – Lietuvos kariuomenės savanoris, apdovanotas Vyčio kryžiaus ordinu ir Lietuvos kariuomenės kūrėjo medaliu.

Baigė Utenos rajono Antalgės septynmetę mokyklą, Buivydiškių žemės ūkio technikumą. 1971 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1981 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą.

Dirbo Alytaus rajono „Volungės" kolūkio zootechniku. Nuo 1968 m. SSKP narys. 1969–1977 m. Alytaus rajono „Dainavos" kolūkio pirmininkas.

1977–1982 m. Alytaus rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1982–1988 m. LKP Mažeikių rajono komiteto I sekretorius. 1985–1990 m. LSSR AT deputatas.

1988 m. LKP CK sekretorius. Pertvarkos laikais iš LKP Mažeikių rajono komiteto pirmojo sekretoriaus pareigų pakeltas į CK sekretorius ir turėjęs būti vienu iš Algirdo Brazausko komandos narių S. Giedraitis, atėjus pasirinkimo metui, nusigręžė nuo pertvarkos idėjų. 1989 m. LKP atsiskiriant nuo SSKP, liko Mykolo Burokevičiaus kolaborantų partijoje, LKP (SSKP) žemės ūkio skyriaus vedėjas.

1992–2008 m. ūkininkas. 2004–2008 m. ir nuo 2012 m. Europos geografinio centro direktorius. 2008–2012 m. LR Seimo narys, išrinktas Mažeikių rinkimų apygardoje. 2015–2017 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Gyvena Vilniuje. Galimai vienas iš Juozo Erlicko satyrų herojų.

Įvertinimas
-----------

* Mažeikių rajono garbės pilietis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Visockas. *Stanislovas Giedraitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 612
2. ↑  Graudūs naujojo Seimo traukinuko keleiviai, 2008-11-26[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Vytautas Tininis. „Kolaboravimo" sąvoka Lietuvos istorijos kontekste
4. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-15 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  2008–2012 m. kadencijos Seimo narys
6. ↑   Archyvuota kopija 2012-09-26 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Kandidatas į Seimą S. Giedraitis kategoriškai neigia sąsajas su KGB, 2012-10-12
8. ↑  Lietuvos rašytojas rimtai: Tiltas Archyvuota kopija 2012-12-18 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑

Nuorodos
--------

* *Stanislovo Giedraičio kalba LTSR AT X sesijoje 1988 11 18*
**2008 m. NATO susitikimas Vilniuje** – 2008 m. vasario 7-8 dienomis vykęs neformalus NATO valstybių gynybos ministrų susitikimas.

Susitikimui vadovavo NATO generalinis sekretorius Jaap de Hoop Scheffer.

Susitikimo metu svarbiausi nagrinėti klausimai buvo:

* Afganistano karas,
* Bendradarbiavimas su Ukraina,
* Santykiai su Rusija.

Susitikimas buvo paruošiamuoju prieš 20-ąjį NATO viršūnių susitikimą Bukarešte, Rumunijoje.

Šio renginio metu vyko dvišaliai Lietuvos krašto apsaugos ministro Juozo Oleko susitikimai su JAV gynybos sekretoriumi Robertu Geitsu, Rusijos gynybos ministru Anatolijumi Serdiukovu, Ukrainos gynybos ministru Jurijumi Jechanurovu, Lenkijos krašto apsaugos ministru Bogdanu Klichu ir Afganistano gynybos ministru Abdulu Vardaku.

Vasario 7–8 d. vyksiantis NATO gynybos ministrų susitikimas buvo didžiausias tuo metu Lietuvoje vykęs NATO renginys tiek aukštų pareigūnų skaičiumi, tiek pasaulio žiniasklaidos dėmesiu: susitikime dalyvavo 52 valstybių ir tarptautinių organizacijų delegacijos, atvyko apie 700 dalyvių ir beveik pusketvirto šimto šalies ir užsienio žurnalistų.

Taip pat skaityti
-----------------

* 2023 m. NATO viršūnių susitikimas (vykęs 2023 m. Vilniuje).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniuje prasideda NATO šalių gynybos ministrų susitikimas[neveikianti nuoroda]
NGC 3766
**NGC 3766** – padrikasis spiečius, esantis Kentauro žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs apie 5500 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 5,3, regimasis skersmuo – 12 arkminučių.

Būdamas Pietų Afrikoje, šį spiečių 1752 m. kovo 5 d. atrado Nicholas Louis de Lacaille.

Šis padrikasis spiečius pasižymi dideliu tankiu. Skersmuo siekia 25 šviesmečius. Tai jaunas spiečius, jo amžius – 24 mln. metų. NGC 3766 spiečiuje priskaičiuojamos 137 žvaigždės. *Be* tipo žvaigždžių jame yra daugiau nei bet kuriame kitame spiečiuje.

Jei dangus pakankamai tamsus, šį spiečių įmanoma įžiūrėti plika akimi, o pro žiūronus galima pamatyti paskiras žvaigždes. 4 colių teleskopu galima įžvelgti apie 100 žvaigždžių.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *NGC 3766* Archyvuota kopija 2021-06-21 iš Wayback Machine projekto.. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-27.
2. ↑  Stephen James O'Meara (2013), *Deep-Sky Companions: Southern Gems*, Cambridge University Press, p. 207, ISBN 978-1-139-85154-1
3. ↑  Michael E. Bakich. *Cor Caroli, the Pearl Cluster (NGC 3766), and the Leo Triplet*. Astronomy.com, 2016-05-26. Nuoroda tikrinta 2021-05-27.
| **Dicranum majus** |
| --- |
| Didžioji dvyndantė (*Dicranum majus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Dicranales*  *( Dicranales)* |
| Šeima: | Dvyndantiniai  *( Dicranaceae)* |
| Gentis: | Dvyndantė  *( Dicranum)* |
| Gentis: | Didžioji dvyndantė  *( Dicranum majus)* |

 |

**Didžioji dvyndantė** (*Dicranum majus*) – dvyndantinių (*Dicranaceae*) šeimos žaliųjų samanų rūšis.

Paplitusi Šiaurės pusrutulyje: šiaurinėje Europos dalyje, Aliaskoje, Sibire, Kamčiatkoje, Japonijoje, Kinijoje, Grenlandijoje, Labradoro pusiasalyje.

Lapeliai ilgi (iki 15 mm), palinkę į vieną pusę, nekeičia savo padėties net ir išdžiūvę. Galai lancetiški, vienodai dantyti. Lapo gysla irgi dantyta iš užpakalinės pusės. Didžioji dvyndantė panaši į šakotąją dvyndantę (*Dicranum scoparium*), tačiau nuo jos skiriasi tuo, kad yra didesnė, ir kad lapeliai palinkę ton pačion pusėn.

Auga ūksmėtose vietose rūgščioje dirvoje, beveik visada ant dirvos, o ant akmenų pasitaiko tik susidarius storam organinės medžiagos sluoksniui. Sutinkama miškuose, griovose.

* Veja iš arčiauVeja iš arčiau
* LapeliaiLapeliai
* Laboratorinis egzemplioriusLaboratorinis egzempliorius

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didžioji dvyndantė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Dicranum majus Turner, 1804, *gbif.org*
2. ↑  Dicranum majus, *British Bryological Society*
| **Vladislavas Bartoševskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1922 m. vasario 19 d.Varšuva |
| Mirė | 2015 m. balandžio 24 d. (93 metai)Varšuva |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | lenkų istorikas, diplomatas, publicitas |
| Organizacijos | dukart buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras |
|  |
|  **Vikiteka** | Władysław Bartoszewski |

2013 m. Budapešte
**Vladislavas Bartoševskis** (lenk. *Władysław Bartoszewski*, 1922 m. vasario 19 d. Varšuvoje – 2015 m. balandžio 24 d. Varšuvoje) – lenkų istorikas, publicistas, diplomatas, Jad Vašem instituto paskelbtas Pasaulio tautų teisuoliu. Buvęs Lenkijos Užsienio reikalų ministras.

Biografija
----------

1940–1941 m. kalėjo Aušvico koncentracijos stovykloje, paleistas dėl sunkios ligos. Nacių okupacijos metais buvo vienu iš pogrindinės žydų gelbėjimo organizacijos „Žegota" (*Rada Pomocy Żydom*) kūrėjų, mokėsi slapta veikusiame Varšuvos universitete, dirbo Armijos Krajovos štabo informacijos ir propagandos biure. 1944 m. Varšuvos sukilimo dalyvis.

Pokario metais LLR valdžia V.Bartoševskį keletą kartų kalino (1946–1948, 1949–1954 m.). 1963–1981 m. jis buvo nelegalus Laisvosios Europos radijo bendradarbis, 1972–1983 m. vadovavo lenkų PEN klubui.

1980 m. tapo opozicinio Solidarumo judėjimo nariu. 1981 m. Lenkijoje įvedus karinę padėtį, internuotas. Išlaisvintas 1982 m.

1990–1995 m. buvo Lenkijos ambasadorius Austrijoje. 1997–2001 m. buvo IV šaukimo Lenkijos Senato narys.

V. Bartoševskis du kartus buvo Lenkijos Užsienio reikalų ministru : 1995 m. Juzefo Oleksio, ir 2000–2001 m. Ježio Buzeko vyriausybėse.

Nuo 2001 m. vadovavo Valstybinei lenkų kovų ir aukų atminimo įamžinimo tarybai. Nuo 2007 m. buvo Lenkijos ministro pirmininko Donaldo Tusko kanceliarijos valstybės sekretorius.

Papildoma informacija
---------------------

* V. Bartoševskis – 40-ties knygų ir 1200 straipsnių autorius, Izraelio valstybės garbės pilietis.
* Apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Władysław Bartoszewski nie żyje. "Życie nie musi być łatwe. Gorzej, jeśli jest nudne"" (lenkų). gazeta.pl. 24.04.2015. Nuoroda tikrinta 24.04.2015.
2. ↑
3. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Andžejus Olechovskis** | **Lenkijos Respublikos Užsienio reikalų ministras**1995 m. kovo 7 – gruodžio 22 d.   | Po to:**Dariušas Rosatis** |
| Prieš tai:**Bronislavas Geremekas** | **Lenkijos Užsienio reikalų ministras**2000 m. birželio 30 d. – 2001 m. spalio 19 d.  | Po to:**Vlodzimežas Cimoševičius** |
|  |
| --- |
| **Matuizų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Matuizų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Matuizų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Dzūkų g. 2, Matuizos |
| **Direktorius(-ė)** | Kęstutis Bartkevičius |
| **Mokinių skaičius** | 346 |
| **Įkūrimo data** | 1936 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 15 |
| **Pedagogų skaičius** | 31 |

**Varėnos rajono Matuizų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Varėnos rajone, Matuizose, Dzūkų g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190108037.

Filialas: Varėnos r. Matuizų vidurinės mokyklos Ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Lenkijai valdant Vilniaus kraštą, 1936 m. Matuozose atidaryta keturių skyrių pradinė mokykla. Mokoma lenkų kalba. Iš pradžių patalpos mokyklai buvo išnuomotos vidury kaimo pas Verbicką, vėliau perkeltos prie geležinkelio pas Matuizą. 1939 m. mokyklos patalpas sudegino nepatenkinti vietos gyventojai, reikalavę iš valdžios lietuviškos mokyklos. Mokykla iš Matuizų perkelta į Šarkiškes. 1944 m. vokiečiai sudegino Šarkiškių mokyklą ir kaimą.

Po karo mokykla vėl perkelta į Matuizas. Pirmoji mokytoja buvusi Rozalija Žydelienė. Ši mokykla veikė privačiose patalpose. 1952 m. atidaryta 5 klasė, kuriai patalpos buvo išnuomotos Verbicko namuose. 1953 m. atidaryta septynmetė mokykla. Buvo išnuomoti Vaclo Matuizos, Jono Matuizos (Pauliuko), Antano Matuizos, Antano Ladietos gyvenamieji kambariai. Viena klasė nuo kitos buvo už 50-100 metrų. Mokytojai turėjo vaikščioti iš vienų patalpų į kitas. 1957 m. dar vienas patalpas mokyklai išnuomojo Jonas Matuiza.

1958 m. atidaryta aštunta klasė. 1958–1959 m. atidaryta 9 klasė, mokyklai suteiktas vidurinės mokyklos statusas. Mokykla toliau dirbo privačiose patalpose. 1961 m. išleista pirmoji 14 abiturientų laida. Mokyklos kolektyvo ir tėvų komiteto pastangomis pradėta statyti mūrinė mokykla, kainavusi 48 000 rublių. 1962 m. mokykla reorganizuota į aštuonmetę. 1964 m. pradėjo veikti nauja dviejų aukštų mūrinė mokykla, kurioje 8 klasės, mokytojų kambarys, pionierių kambarys. 1982 m. pastatytas mokyklos priestatas, kuriame įkurti keli kabinetai, dirbtuvės, valgykla, sporto salė.

Nuo 1993 m. rugsėjo 1 d. Matuizų mokykla reorganizuota į vidurinę – atidaryta 10 klasė, pereita prie 10 balų vertinimo sistemos. 1996 m. minint mokyklos 60-metį įkurtas muziejus ir seklyčia.

Direktoriai
-----------

* Vygantas Pavalkis
* 2000 m. Kęstutis Bartkevičius

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bandžulisangl. *Banjul* |
| --- |
| *Bandžulis. Karaliaus Fahado mečetė* |
|  |
| 

BandžulisBandžulis

13°27′0″ š. pl. 16°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.45000°š. pl. 16.56667°r. ilg.﻿ / 13.45000; 16.56667﻿ (Bandžulis)Koordinatės: 13°27′0″ š. pl. 16°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.45000°š. pl. 16.56667°r. ilg.﻿ / 13.45000; 16.56667﻿ (Bandžulis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Gambijos vėliava Gambija |
| **Padalinys** | Bandžulio padalinys |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 34 828  |
| **Plotas** | 93 km² |
| **Tankumas** (2003) | 374 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Bandžulis |

**Bandžulis** (angl. *Banjul*, iki 1973 m. **Baterstas**, angl. *Bathurst*) – miestas vakarų Gambijoje, prie Gambijos upės žiočių, kur ji įteka į Atlanto vandenyną. Šalies sostinė, didžiausias miestas, ekonomikos ir švietimo centras. Svarbiausias Gambijos transporto centras, veikia uostas, Bandžulio tarptautinis oro uostas. 44,2 tūkst. gyventojų (1994). Išsidėstęs Bandžulio salos (anksčiau – Šv. Marijos sala, *Saint Mary's Island*) smėlėtame pusiasalyje. Miestą su pietine šalies dalimi jungia tiltai, su šiaurine – keltai. Pagrindinės pramonės šakos – žemės riešutų, žuvies apdirbimas, brangakmenių ir audinių pramonė. Mieste veikia Gambijos nacionalinis muziejus, kelios mečetės ir bažnyčios.

Istorija
--------

Miestą 1816 m. įkūrė anglai – kaip uostą ir prekybos vergais centrą. Kurį laiką jis priklausė britų Siera Leonės kolonijai, kol 1889 m. tapo Britų Gambijos kolonijos ir protektorato centru. 1965 m. tapo nepriklausomos Gambijos sostine. XX a. 8-ajame dešimtmetyje buvo labai modernizuotas uostas.

Sportas
-------

* Wallidan FC – futbolo klubas;
* Real de Banjul FC – futbolo klubas;
* Gambia Ports Authority FC – futbolo klubas;
* Gambia Armed Forces FC – futbolo klubas;
* Starlight Banjul – futbolo klubas;
* Hawks Football Club – futbolo klubas;
* Gamtel FC – futbolo klubas;
* Adonis FC – buvęs futbolo klubas;
* Elite United FC – futbolo klubas;

Galerija
--------

* Miesto arkaMiesto arka
* Bandžulio uosteBandžulio uoste
* Alberto turgusAlberto turgus
* Miesto gatvėMiesto gatvė

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportsarchive
Koordinatės: 55°24′19″š. pl. 25°34′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.4054°š. pl. 25.5757°r. ilg.﻿ / 55.4054; 25.5757

|  Kvyklių Švč. Jėzaus Širdies koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Molėtų |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kvykliai |
| **Adresas** | Mokyklos g. 18 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1995 m. |

**Kvyklių Švč. Jėzaus Širdies koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Utenos rajone, Kvyklių kaime (Utenos sen.), prie kelio  **4914**  Pakalniai–Velbiškės–Kvykliai , 3,5 km į rytus nuo kelio  **A14**  Vilnius–Utena . Veikia nuo 1995 m. priklauso Kuktiškių šv. Jono Krikštytojo parapijai. Koplyčia įsteigta Kuktiškių klebono Juozapo Čeberioko rūpesčiu, kad vietos tikintieji arčiau turėtų maldos namus, nes Kuktiškių bažnyčia yra už 9 kilometrų. Koplyčios statybą taip pat rėmė Utenos rajono savivaldybė.

Koplyčios interjeras

Istorija
--------

Tuštėjant kaimui ir mažėjant jaunimo, palaipsniui kultūros namai Kvykliuose prarado savo buvusią reikšmę. Kuktiškių parapijos monsinjoras J. Čeberiokas, pastebėjęs vietos moterėles renkantis melstis pas Daratą (Daračiūtę) Vanagienę, nusprendė kultūros namuose įrengti maldos namus. Vietiniams gyventojams atkakliai kibus į darbus, pagelbėjus žemės ūkio bendrovei „Agrofirma Krašuona", Kvyklių koplyčia buvo įrengta. Ji atidaryta 1995 m. rugpjūčio 25 d. Pašventinta kaip Švč. Jėzaus Širdies koplyčia. Šv. Mišias šia proga koncelebravo Kaišiadorių vyskupas Juozapas Matulaitis, generalvikaras prelatas Jonas Jonys, Tauragnų parapijos klebonas Bronius Šlapelis. Per pamokslą vyskupas pabrėžė blaivaus ir doro krikščioniško gyvenimo būtinybę, ragino gilinti ir branginti tikėjimą, liudyti jį krikščionišku gyvenimu. Pašventinimo iškilmėse dalyvavo per pusantro tūkstančio žmonių, giedojo Kuktiškių parapijos choras. Po pamaldų vyskupas J. Matulaitis pašventino kryžių žuvusiems Lietuvos partizanams Kvyklių kaimo kapinėse. 

Priešais koplyčią 2010 m. spalio 24 d. buvo pastatytas medinis Kvyklių kaimo kryžius, kurį sukūrė kraštietis tautodailininkas Adolfas Kviklys (g. 1944 m.). Jo pagaminti stovi koplyčioje dievo stalas, suolai.

Galerija
--------

* Koplyčia 2019 m.Koplyčia 2019 m.
* Vaizdas nuo gatvėsVaizdas nuo gatvės
* Galinė dalisGalinė dalis
* Geležinis kryžius ant koplyčiosGeležinis kryžius ant koplyčios
* AltoriusAltorius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Molėtų dekanato informacija Archyvuota kopija 2019-02-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ten, kur būta kunigaikščio Kerniaus...
3. ↑  Nauja koplyčia Kvykliuose
4. ↑  Pašventintas Utenos seniūnijos Kvyklių kaimo kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvyklių Švč. Jėzaus Širdies koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Utenos seniūnija. Kvykliai
| **Malvydas Sakalauskas** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 12 d.Genionys, Varėnos rajonas |
| Mirė | 2013 m. balandžio 25 d. (63 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | dailės istorikas, tapytojas, muziejininkas, TV laidų autorius, pedagogas |
| Organizacijos | M. K. Čiurlionio dailės muziejus |
| Pareigos | Skyriaus vedėjas, direktorius |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus dailės akademija |

**Malvydas Sakalauskas** (1949 m. rugsėjo 12 d. – 2013 m. balandžio 25 d.) – Lietuvos dailėtyrininkas, muziejininkas, tapytojas.

Biografija
----------

1978 m. baigė LSSR Dailės institutą (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija). 1979–1988 m. Kauno paveikslų galerijos M. Žilinsko kolekcijos skyriaus vedėjas, 1988–1992 m. M. K. Čiurlionio dailės muziejaus direktorius. 1992–1995 m. „Kaunas plius televizijoje" sukūrė 35 dokumentines laidas apie Lietuvos menininkus. Nuo 1994 m. dirbo dailės ir meno istorijos mokytoju Kauno „Varpo" gimnazijoje.

Kūrybinė ir visuomeninė veikla
------------------------------

1985 m. surengė pirmąją tapybos parodą Kauno „Santakos" kino teatre su 23 autoriniais darbais. Nuo 1987 m. rengė parodas Kauno paveikslų galerijoje, Vilniaus banko Kauno filiale, Lietuvos švietimo istorijos muziejuje, dalyvavo M. K. Čiurlionio dailės muziejaus rengtose parodose. Nuo 1979 m. iki 1988 m. buvo M. Žilinsko (1904–1992) dovanotos kolekcijos skyriaus vedėjas. Kauno paveikslų galerijoje dalyvavo įrengiant nuolatinę ekspoziciją, buvo vienas iš kolekcijos katalogo „Kauno paveikslų galerija" (1980 m.) sudarytojų. 1989 m. vadovavo Mykolo Žilinsko dailės galerijos statybai ir ekspozicijos įrengimui. 2008 m. Lietuvos dailės pedagogų konkursinės parodos „Valdovų rūmai amžių sandūroje" laureatas – su paveikslu „Krivis aiškina valdovui sapną" laimėjo II vietą. Per 30 kūrybinio darbo metų nutapė apie 500 paveikslų. Dalį jų įsigijo M. K. Čiurlionio dailės muziejus, taip pat gydymo įstaigos, mokyklos, bankai, privačios organizacijos ir kiti asmenys.

„Krivis aiškina valdovui sapną" – 2008 m. parodos „Valdovų rūmai amžių sandūroje" paveikslas

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rūta Kanopkaitė, *Peizažas – kaip sielos dvynys*, Delfi.lt, 2009-09-18. Nuoroda tikrinta 2021-10-25.






1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2018-04-21 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2021-11-27 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
8. ↑
| *Armed Forces* |
| --- |
| Armed Forces viršelis |
| Elvis Costello studijinis albumas |
| Išleistas | 1979 m. sausio 5 d. |
| Įrašytas | 1978 m. |
| Žanras | * New wave
* pankrokas
 |
| Trukmė | 40:05 |
| Įrašų kompanija | Radar Records |
| Prodiuseris | Nick Lowe |
| Elvis Costello chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| This Year's Model(1978) | Armed Forces(1979) | Get Happy!!(1980) |

 |

**Armed Forces** – trečiasis studijinis britų atlikėjo Elvis Costello albumas, išleistas 1979 m. sausio 5 d. Jungtinėje Karalystėje. Ant albumo viršelio pirmą kartą puikavosi ir grupės „The Attractions" vardas, kurios indėlis girdimas ankstesniame „This Year's Model" albume. 

Kuriant albumą Costello daugiau dėmesio skyrė prodiusavimui ir nusprendė atitolti nuo pankroko skambesio, kad būtų arčiau komerciškai patrauklesnio pop ir populiarėjančios *new wave* muzikos. Iš tematinės pusės, dainų tekstuose atvirai paliečiama politika ir jos įtaka žmogui. Albumas gerai pasirodė Jungtinėje Karalystėje, pagal pardavimus užėmęs 2-ąją vietą ir šitaip tapęs didžiausiu prasiveržimu atlikėjo karjeroje. Greta to buvo išleisti singlai „Oliver's Army" bei „Accidents Will Happen". Nuo pat išleidimo dienos, „Armed Forces" sulaukė palankių vertinimų iš kritikų ir po šiai dienai tituluojamas vienu geriausių Elvis Costello darbų.

Dainų sąrašas
-------------

### Pirma pusė

| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| --- | --- | --- |
| 1. | „Accidents Will Happen"   | 3:00 |
| 2. | „Senior Service"   | 2:17 |
| 3. | „Oliver's Army"   | 2:58 |
| 4. | „Big Boys"   | 2:54 |
| 5. | „Green Shirt"   | 2:42 |
| 6. | „Party Girl"   | 3:20 |

### Antra pusė

| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| --- | --- | --- |
| 1. | „Goon Squad"   | 3:14 |
| 2. | „Busy Bodies"   | 3:33 |
| 3. | „Sunday's Best"   | 3:22 |
| 4. | „Moods for Moderns"   | 2:48 |
| 5. | „Chemistry Class"   | 2:55 |
| 6. | „Two Little Hitlers"   | 3:18 |

Kolektyvas
----------

Dalis albumo kūrime dalyvavusių asmenų:

#### Atlikėjai

* Elvis Costello – vokalas ir gitara
* Steve Nieve – klavišiniai
* Bruce Thomas – bosinė gitara
* Pete Thomas – būgnai

**Techninė pusė**

* Nick Lowe – prodiuseris
* Roger Béchirian – garso inžinierius
* Barney Bubbles – viršelio iliustruotojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Official Albums Chart – 1979" – Official Charts. *Tikrinta 2023-09-11*.
2. ↑  „Armed Forces – Credits" – Allmusic.
|  |
| --- |
| Rafael Orozco |
| Pilnas vardas | Rafael José Orozco Maestre |
| Gimė | 1954 m. kovo 24 d. Beserilis, Sesaro dep. Kolumbija |
| Kilmė | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| Mirė | 1992 m. birželio 11 d. (38 metai) Barankilija, Kolumbija |
| Žanrai | valjenatas |
| Kūrinių kalbos | ispanų |
| Veikla | vokalistas, dainų autorius |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1975–1992 |
| Įrašų kompanija | Codiscos |

**Rafaelis Chosė Oroskas Maestrė** (*Rafael José Orozco Maestre*, 1954 m. kovo 24 d. – 1992 m. birželio 11 d.) – Kolumbijos dainininkas, žymus tradicinės kolumbiečių muzikos valjenato atlikėjas. 1976–1992 m. grupės „Binomio de Oro de América" pagrindinis vokalistas.

Biografija
----------

Gimė ir augo nedideliame Beserilio miestelyje Sesaro departamente. Lankė Valjeduparo kolegiją. Po mokslų, 1975 m. kartu su akordeoninku Emilijumi Ovjedu įrašė du albumus (*Adelante* ir *Con entusiasmo*). 1976 m. susipažino su akordeoninku Israeliu Romeru ir kartu įkūrė grupę „Binomio de Oro de América". Išgarsėjo Barankilijos karnavale. „Binomio de Oro de América" labai išgarsėjo Kolumbijoje ir už jos ribų – išleido 16 auksinių ir 2 platininius įrašus.

1992 m. birželio 11 d. Rafaelis Oroskas nužudytas į namus įsiveržusių smogikų. Pasikėsinimas įvykdytas švenčiant vienos Orosko dukterų mokslo metų išleistuves. Nužudymo priežastys liko pilnai neišaiškintos: teigiama, kad R. Oroskas turėjęs meilužę Mariją Ancheliką Navaro, kuri tuo metu susitikinėjusi su narkomafijos gaujos nariu Chosė Reinaldu „El Nano" Fialjo Chakome. Šis iš pavydo užsakęs dainininko nužudymą.

Diskografija
------------

su Emilijumi Ovjedu
* 1975: *Adelante*
* 1975: *Con sentimiento*

su „El Binomio de Oro"
* 1976: *El Binomio de Oro*
* 1976: *Por lo alto*
* 1977: *Los elegidos*
* 1978: *Enamorado como siempre*
* 1979: *SuperVallenato*
* 1980: *De caché*
* 1980: *Clase aparte*
* 1981: *5 años de oro*
* 1982: *Festival Vallenato*
* 1982–1983: *Fuera de serie*
* 1983: *Mucha calidad*
* 1984: *Somos el vallenato*
* 1985: *Superior*
* 1986: *El Binomio de Oro 1986*
* 1987: *En concierto*
* 1988: *El Binomio de Oro presenta a Gustavo Gutiérrez, el poeta vallenato*
* 1988: *Internacional*
* 1989: *De exportación*
* 1990: *De fiesta con El Binomio de Oro*
* 1991: *De América*
* 1992: *Por siempre*

Šaltiniai
---------

1. ↑  BIOGRAFIA DE RAFAEL OROZCO, *elvallenato.com*
2. ↑  Conmemoran 20 años de la muerte del cantante Rafael Orozco
3. ↑  Rafael Orozco (2), *discogs.com*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Atsuktuvai su kryžminiu ir plokščiu galu
Viršutinėje dalyje - įrankių rinkinys su atsuktuvais ir universalaus atsuktuvo rankenėle bei keičiamų antgalių rinkiniu. Apačioje - įvairių tipų atsuktuvai
**Atsuktuvas** – įrankis, kuris yra skirtas medvaržčių, varžtų ir kitų detalių su įpjovomis atsukimui ir užsukimui (įsukimui). Paprasčiausias atsuktuvas turi antgalį, kurio vienas galas įstatomas į varžto ar medvaržčio įpjovą, o kitas galas paprastai turi medinę ar plastmasinę rankeną.

Sudėtingesni atsuktuvai turi specialų mechanizmą, kuris leidžia antgaliui laisvai judėti rankenėlėje viena kryptimi. Tokios konstrukcijos atsuktuvas leidžia dirbti atsuktuvu neatitraukiant rankos nuo rankenėlės ir neištraukiant atsuktuvo antgalio iš įpjovos. Priklausomai nuo to koks veiksmas atliekamas (atsukimas ar įsukimas) specialiu jungtuku keičiama laisvo sukimosi kryptis.

Priklausomai nuo įpjovos ant sukamos detalės galvutės tipo naudojami skirtingo tipo antgaliai:

* plokšti
* kryžminiai
* specializuoti antgaliai retai naudojamų įpjovų tipams (žvaigždutės, kvadrato, trikampio, šešiakampio ir kitokios formos)

Taip pat būna ir "universalių" atsuktuvų, kurie susideda iš rankenos (pvz. "T" formos), prie kurios galima prijungti (pvz. per magnetinį šešiakampį įdubimą) visą rinkinį skirtingų tipų ir dydžių antgalių.

Naudojami ir mechaniniai atsuktuvo antgaliai, kurie įstatomi į gręžtuvo patroną. Specialiai sukimo funkcijai atlikti, yra naudojami akumuliatoriniai ar elektriniai suktuvai.

Atsuktuvų antgalių tipai
Plokščio ir kryžminio atsuktuvo antgaliai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Atsuktuvas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°41′27″š. pl. 25°13′01″r. ilg.﻿ / ﻿54.690784°š. pl. 25.216841°r. ilg.﻿ / 54.690784; 25.216841

|  |
| --- |
| **Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultacinis centras** |
| [[Vaizdas:|Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultacinis centras herbas|center|100px]] |
| Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultacinis centras |
| **Adresas** | M. K. Čiurlionio g. 18a, Vilnius |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1989 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Vilniaus Jono Laužiko konsultacinis-mokymo centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, M. Daukšos g. 7, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba, lenkų kalba ir rusų kalba somatinėmis ir neurologinėmis ligomis sergantiesiems vaikams. Įstaigos kodas 191715620. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba. Ugdymas vykdomas lietuvių, lenkų ir rusų kalbomis Vilniaus miesto vaikų gydymo įstaigose.

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1989 m. *Vilniaus specialioji vidurinė mokykla „Sveikata"*
* nuo 1990 m. *Vilniaus senamiesčio konsultacinis mokymo punktas*
* nuo 2003 m. *Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultacinis centras*
* nuo 2015 m. *Vilniaus Jono Laužiko konsultacinis-mokymo centras*

Istorija
--------

Vilniaus miesto ligoninėse gydomųjų bendrojo lavinimo mokyklų moksleivių ugdymo įstaiga, specialioji vidurinė mokykla „Sveikata" įkurta 1989 m. 1990 m. rugsėjo 1 d. ši mokykla buvo reorganizuota į Senamiesčio konsultacinį mokymo punktą, kuriam vadovavo Nina Paškevičienė. Buvo sukurti gydomųjų moksleivių ugdymo pagrindai. 2003 m. sausio 22 d. pavadintas Vilniaus Jono Laužiko bendrojo lavinimo konsultaciniu centru, 2015 m. – Vilniaus Jono Laužiko konsultaciniu-mokymo centru.

Direktoriai
-----------

* 1990 m. Nina Paškevičienė;
* 2000 m. Birutė Jašinskaitė;
* 2001 m. Genovaitė Petrauskienė.

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Archyvuota kopija 2022-04-22 iš Wayback Machine projekto. Lauzikocentras.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| JaundėYaoundé |
| --- |
| *Jaundės centras* |
|  |
| 

JaundėJaundė

3°51′0″ š. pl. 11°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.85000°š. pl. 11.51667°r. ilg.﻿ / 3.85000; 11.51667﻿ (Jaundė)Koordinatės: 3°51′0″ š. pl. 11°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.85000°š. pl. 11.51667°r. ilg.﻿ / 3.85000; 11.51667﻿ (Jaundė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Kamerūno vėliava Kamerūnas |
| **Regionas** | Centrinis regionas |
| **Departamentas** | Mfundžio departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 1 430 000  |
| **Altitudė** | 726 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Jaundė |

**Jaundė** (pranc. *Yaoundé*) – miestas vidurio pietų Kamerūne, prie Gvinėjos įlankos, šalies sostinė ir antrasis pagal dydį miestas. 1,30 mln. gyventojų (2005). Svarbus miestas regionui, kuriame auginama kakava, bananai ir kava. Taip pat išgaunamas auksas ir titanas. Jaundėje išvystyta tabako ir medienos pramonė, pieno, palmių ir daržovių pramonė, gaminamos plytos, kailiai, muilas, išvystyti amatai. Mieste gausu vyriausybinių pastatų, yra didelis stadionas, L. Pastero biomedicininių tyrimų institutas (įk. 1959 m.) ir Jaundės universitetas (įkurtas 1962 m.), pedagoginis koledžas, administravimo mokykla; jūreivių klubas prie dirbtinio Jaundės ežero.

Istorija
--------

Miestą 1888 m. įkūrė vokiečiai kolonizatoriai. 1922 m. Jaundė tapo Prancūzijos Kamerūno administraciniu centru (Tautų lygos mandatas), Antrojo pasaulinio karo metu laikinai perėmė Rytų Kamerūno administracinio centro funkcijas. Nuo 1960 m. – nepriklausomo Kamerūno sostinė.

Sportas
-------

* Canon Yaoundé – futbolo klubas; daugkartiniai šalies čempionai.

Namų rungtynes žaidžia Ahmadou Ahidjo stadione (pranc. *Stade Ahmadou Ahidjo*), talpinančiame 38,5 tūkst. žiūrovų.
* Fauve Azur Yaoundé – futbolo klubas;
* FAP Yaoundé – krepšinio klubas;

Išnašos
-------

1. ↑  Stadiono talpa pagal Soccerway
2. ↑  Fauve Azur Yaoundé pagal Globalsportarchive

Nuorodos
--------

* xxx
| **Algirdas Petrusevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1937 m. vasario 23 d. (86 metai)Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | Vytė Zita |
| Vaikai | Lina, Vytenis |
|  |
| Veikla | ginklininkas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1998 m. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius |

**Algirdas Petrusevičius** (g. 1937 m. vasario 23 d. Klaipėdoje) – ginklininkas, vienas iš Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių, Lietuvos Kariuomenės kūrėjų sąjungos pirmininkas.

Biografija
----------

1943–1951 m. mokėsi Kauno Vinco Kudirkos pradinėje bei 4-ojoje vidurinėje mokykloje. 1955 m. baigė Kauno politechnikumą.

1953–1956 m. Kauno pogrindžio organizacijos „Geležinis Vilkas" vado pavaduotojas. 1956 m. vasario 16 d. Kaune, būdamas „Geležinio Vilko" būrio, kovojusio su okupantais, vado pavaduotoju iškėlė Lietuvos trispalvę Kauno Rotušės aikštėje, Šv. Pranciškaus Ksavero (jėzuitų) bažnyčios bokšte. Suimtas atsišaudymo metu, nuteistas, kalintas Sibire. Du kartus iš ten bėgo, apšaudytas, buvo sužeistas, neteko rankos. Kalėjo Mordovijos, Ozerlago, Vladimiro lageriuose. Į Lietuvą grįžo 1968 m.

1968–1971 m. dirbo Kauno II statybos valdybos meistru, darbų vykdytoju. 1971–1975 m. Sviesto ir sūrių instituto Lietuvos filialo vyriausiasis inžinierius. 1975–1986 m. Lietuvos liaudies buities muziejaus priešgaisrinės apsaugos darbuotojas.

Lietuviško automato „Vytis" kūrėjai Vytautas Stašaitis ir Algirdas Petrusevičius (dešinėje)
1990–1993 m. Krašto apsaugos departamento „Vytis" ginklų baro viršininkas. Sukūrė Lietuvos kariuomenei pistoletus-kulkosvaidžius Vytis-1, Vytis-2, Vytis-3, skirtus kovai partizaninio karo sąlygomis, puolamąsias bei ginamąsias granatas, o su kolegomis – ir minų modelius. Nuo 1994 m. Krašto apsaugos ministerijos motorizuotosios pėstininkų divizijos technikos parko budėtojas. 1996 m. gegužės mėn. išrinktas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos pirmininku. 

1996–2000 m. kadencijos Seime priklausė Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) frakcijai, sąjungos Kauno skyriui, buvo Seimo Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto nariu.

1997 m. apdovanotas Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu, 1998 m. Vyčio Kryžiaus 4-ojo laipsnio ordinu.

Grįžęs į Lietuvą užsiėmė ir juvelyro veikla, yra tautodailininkas. Daugelio tautodailininkų parodų dalyvis, personalinių parodų Kaune, Vilniuje autorius.

Po 2006 m. lapkričio 10 d. bei 2007 m. vasario mėn. teismo posėdžių nuteistas 4 metams laisvės atėmimo, apkaltinus neteisėtu disponavimu ginklais po VSD operacijos pagal nusikalstamos veiklos modelį. Nuosprendis panaikintas Aukščiausio teismo sprendimu, nustačius, kad teisėjas Kaune neturėjo įgaliojimų bylai. Po to teisena pradėta iš naujo.

Nuorodos
--------

1. ↑  Seimo nario anketa
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Teismo nesudomino A. Petrusevičiaus „okupacinis sindromas"
**Anastasija Ročāne**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Anastasija Ročāne |
| Gimimo data | 1992 m. birželio 7 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Ryga, Latvija |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | KKPK Medyk Konin |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| ...  2020–2021  2021– | ...  FC Gintra  KKPK Medyk Konin | 00? 0(?)018 0(4)0?? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 25 gruodžio 2021. |

**Anastasija Ruočanė** (g. 1992 m. birželio 7 d. Ryga) – latvių futbolininkė, gynėja, žaidusi Šiaulių „Gintroje".

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Rungtyniavo įvairiose Latvijos ir Estijos ekipose.

### FC Gintra

2020 m. atstovavo „Gintros-Universiteto" klubui. Moterų A lygoje sužaidė 8 rungtynes. 2020 m. tapo Lietuvos čempione. 

UEFA moterų čempionų lygos 2020–2021 m. pirmame kvalifikaciniame etape, kurio rungtynės įvyko 2020 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose, „Gintra Universitetas" susitiko su Slovakijos čempionėmis Bratislavos „Slovan". Vieneriose rungtynėse sprendėsi, kuri komanda pateks į kitą etapą. FC Gintra nugalėjo varžoves rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą. Anastasija Ruočanė pasirodė pačioje rungtynių pabaigoje (86 min.) ir žaidė iki finalio švilpuko.

2021 m. rugpjūčio pabaigoje pranešta, kad Šiaulių „Gintros" klubą palieka dvi latvės – Anastasija Ročāne ir Karlina Miksone. Anastasija Ročāne atstovavo Šiaulių „Gintros" klubui pusantro sezono.

Pasiekimai
----------

Lietuva **FC Gintra**
* **Lietuvos čempionė** (1x): 2020 m.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **Šiaulių „Gintra"** | 8 | 0 | **@** |
| **2021** | **Šiaulių „Gintra"** | 10 | 4 | **@** |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinės
---------

Savo laiku atstovavo Latvijos WU-17 ir WU-19 jaunimo rinktines. 

Buvo kviečiama į Latvijos nacionalinę moterų rinktinę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintra prieš Slovan (Rungtynių ataskaita)
2. ↑  LFF: Gintra žengė į kitą etapą Archyvuota kopija 2022-03-26 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  alfa.lt: „Gintra-Universitetas" žengė į kitą UEFA moterų Čempionių lygos atrankos etapą
4. ↑  sportas.lt naujienos: Gintra atsisveikino su latvėmis
5. ↑  2020 m. sezonas
6. ↑  2021 m. sezonas
7. ↑  lff.lv (Apie žaidėją)

Nuorodos
--------

* gintra.lt (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Statistika)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* lff.lv oficiali svetainė (Apie žaidėją)
* worldfootball.net (Apie žaidėją)
**Hermanas Jėkelis** (vok. *Hermann Jaekel*; 1901 m. gruodžio 17 d. Striūpuose (Šakių valsčius, Naumiesčio apskritis, Rusijos imperija) – 1980 m. sausio 8 d. Getingene, VFR) – evangelikų liuteronų kunigas Lietuvoje ir Vokietijoje.

Biografija
----------

Studijavo teologiją ir filosofiją Vytauto Didžiojo universitete Kaune, taip pat Marburge ir Leipcige. 1930 m. Tauragės evangelikų liuteronų bažnyčioje įšventintas kunigu. Aptarnavo Sudargo, Skirsnemunės, Batakių, Žvyrių parapijas, nuo 1933 m. ir Raseinių evangelikus. Nuo 1933 m. buvo vienas iš Lietuvos vokiečių evangelikų liuteronų senjorų. 1937 m. tapo Žemaičių Naumiesčio evangelikų liuteronų bažnyčios kunigu. 1941 m. repatrijavo į Vokietiją.

Giustrovo katedros pamokslininkas, Antrojo pasaulinio karo metais dažnai vykdavo į Rytprūsius, kur aptarnavo be kunigų likusias parapijas. 1948 m. persikėlė į Vakarų Vokietiją ir iki 1972 m. tarnavo Atcenhauzeno (kaimas prie Getingeno) evangelikų bažnyčios kunigu. Aktyviai dirbo su iš Lietuvos TSR pokaryje persikėlusiais tautiečiais, 1951 m. paskirtas *Pagalbos Lietuvos vokiečiams komiteto* vadovu.

Parašė prisiminimų knygas apie Kauno universitete veikusią vokiečių studentų organizaciją „Arminia" ir Lietuvos vokiečių evangelikų veiklą.

Bibliografija
-------------

* Hermann Jaekel; Woldemar Günther. *Bilder aus der Geschichte des evangelischen Deutschtums in Litauen* – Leer (Ostfr.): Rautenberg, 1964
* Jaekel, Hermann. *Die Vereinigung der Deutschen Studenten in Litauen "Arminia"* – Göttingen: Hilfskomitee d. Evang. Dt. in Litauen, 1972

Šaltiniai
---------

* Pastor Jaekel 75 Jahre alt // Memeler Dampfboot Nr. 12, Dezember 1976, S. 240[neveikianti nuoroda]
* Senior Pastor Hermann Jaekel † // Memeler Dampfboot Nr. 2, Februar 1980, S. 25
* Doc. Albertas Juška. *(Žemaičių Naumiesčio) Parapijos istorija* // www.liuteronai.lt Archyvuota kopija 2020-03-07 iš Wayback Machine projekto.