recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Susivienijimas lietuvių Amerikoje** (SLA, angl. *Lithuanian Alliance of America*) – JAV lietuvių visuomeninė kultūros organizacija, priklausanti Amerikos lietuvių tarybai. Adresas: 307 West 30th Street, Manhattan, New York.

Istorija
--------

SLA suvažiavimo delegato ženklas, 1914 m.
Susivienijimas įsteigtas 1886 m. Jono Šliūpo ir jo bendražygių iniciatyva kaip alternatyva Lietuvių katalikų susivienijimui Amerikoje. Susivienijimas nebuvo vienalytis, jame susibūrė tautiškos, liberališkos, socialistinės ir net komunistinės srovės. Komunistai kelis kartus mėgino paimti į savo rankas Susivienijimo vadovybę, tačiau nepavyko. SLA seimai rengiami kas treji metai.

1955 m. SLA turėjo 11 948 narius, priklausančius 303 kuopoms, veikiančioms 22 JAV valstijose ir Kanadoje. 1998 m. susivienijime buvo 3039, 2007 m. – 2446 nariai. Pagrindinis SLA turtas 2007 m. pabaigoje siekė beveik 2,5 milijono dolerių.

Susivienijimas leidžia laikraštį „Tėvynė".

Pirmininkai
-----------

* 1907–1908 m. Vincas Jokubynas,
* 1910–1912 m. Motiejus Damijonaitis,
* 1926–1929 m. Stasys Gegužis,
* 1934–1942 m. Fortūnatas Bagočius,
* 2005–2009 m. Kęstutis Miklas,
* nuo 2010 m. Povilas Dargis

Literatūra
----------

* Susivienijimo lietuvių Amerikoje auksinio jubiliejaus albumas, red. S. E. Vitaitis. New York: Susivienijimas lietuvių Amerikoje, 1936.
* Vytautas Širvydas, Antanas Diržys, Algirdas Martynas Budreckis. Susivienijimo lietuvių Amerikoje 90-ties metų istorija ir jos santrauka anglų kalba: 1886–1976, New York: Susivienijimas lietuvių Amerikoje, 1976.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Susivienijimo Lietuvių Amerikoje (SLA) Seimas. Draugas.org Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Suskaitmeninti „Tėvynė" laikraščio numeriai (1896-1994)
| **Algimantas Salamakinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 4 d. (70 metų)Baroninėje, Kėdainių rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kėdainių rajono profsąjungų, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija,
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius.
 |

**Algimantas Salamakinas** (g. 1952 m. rugsėjo 4 d. Baroninėje, (Kėdainių rajonas) – Lietuvos ir Kėdainių rajono profsąjungų, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1959–1967 m. mokėsi Mantviliškio aštuonmetėje mokykloje, 1967–1970 m. Radviliškio profesinėje technikos mokykloje, 1972–1975 m. Kėdainių 3–oje vidurinėje mokykloje.

1970–1971 m. dirbo Kėdainių rajono K. Poželos kolūkyje tekintoju. 1971–1974 m. tarnavo tarybinėje armijoje, atsargos kapitonas. 1975–1990 m. Kėdainių gamyklos, vėliau AB „Progresas" tekintojas, kolektyvo tarybos, stebėtojų tarybos, cecho profsąjungos pirmininkas, 1990–1992 m. stebėtojų tarybos pirmininkas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 1992 m. LDDP pirmininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. sausio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos ir LSDP tarybos narys. Nuo 2005 m. Kėdainių skyriaus pirmininko pavaduotojas.

1992–2020 m. Seimo narys. 1996–2000 m. Valdymo reformų ir savivaldybių komiteto pirmininkas, 2001–2004 m. Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas, nuo 2004 m. Jaunimo ir sporto komisijos pirmininkas.

1990–1995 m. Kėdainių rajono tarybos deputatas, prezidiumo narys, 1997–2000 m. ir 2000–2003 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys, tarybos nariu buvo išrinktas ir 2002 m. gruodžio mėn. bei 2007 m. vasario mėn. bet mandato atsisakė.

Apdovanojimai
-------------

2004 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai;
* Asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto..

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Kirsna (reikšmės).*

| Kirna |
| --- |
| **Ilgis** | 28,1 km |
| **Baseino plotas** | 457,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,8 m³/s |
| **Ištakos** | Rimietis |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Kirsnà** – upė pietvakarių Lietuvoje, dešinysis Šešupės intakas. Teka Lazdijų rajono ir Kalvarijos savivaldybės teritorija. Upės ištakos – Rimiečio ežeras. Toliau upė teka šiaurės vakarų kryptimi pro Naująją Kirsną, piečiau Šeštokų į Rūdelę, o už 5 km į rytus nuo Kalvarijos įteka Šešupėn.

Intakai: Strumbagalvė, Gasda (kairieji). Slėnio plotis 500–600 m. Vaga vietomis sureguliuota, jos vyraujantis plotis 2 m. Vasarą užželia.

Pavadinimo kilmė
----------------

Upėvardis yra jotvingiškos kilmės, nuo žodžio *kirsnan* – „juodas", plg. iš sanskrito Krišna – „tamsus, juodas".

Nuorodos
--------

* Kirsna Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IV, psl. 105 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kirsna*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 317
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lenkijos pavietų žemėlapis
**Pavietas** (lot. *chastellenie*, lenk. *powiat*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas LDK nuo XVI a. 2-osios pusės iki XVIII amžiaus.

Pavietas buvo administracinis vienetas Lenkijos karalystėje nuo XV a. ir Abiejų Tautų Respublikoje, vaivadijos dalis, turinti renkamą kolektyvinio valdymo instituciją, administraciją, teritorijos valdytoją kaštelioną. 1975-1998 m. Lenkijoje pavietų nebuvo.

Istorija
--------

Lenkijos karalystėje pavietų teises XIV a. antroje pusėje įgijo kaštelionijos – **miestas** ar **pilis**, turinti savo kaštelioną. Pavieto valdytoju tapo bajorų seimelio renkamas seniūnas. Po Liublino unijos pavietai buvo įvesti ir Lietuvoje. Pavietais Lietuvos žemėse maždaug iki 1800 m. vadinosi ir valsčiai, vėliau – tik apskritys.

Lenkija
-------

Nuo 1999 m. sausio 1 d. įvykdžius Lenkijos administracinę teritorinę reformą, šalyje sukurta trijų pakopų savivaldos sistema: vaivadija – pavietas – gmina. Sudaryti 65 miestų pavietai ir 314 žemių pavietų. Pagal Europos Sąjungos teritorijų klasifikaciją pavietas atitinka NUTS 4 teritoriją. Didžiausias miesto pavietas yra Varšuva, didžiausias žemės pavietas – Balstogė.

Miesto pavietui vadovauja miesto taryba ir jos renkamas miesto prezidentas, žemės pavietui – pavieto taryba ir jos renkamas seniūnas.
| **Stanisław Jastrzębski** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. lapkričio 16 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1967 m. rugsėjo 5 d. (72 metai)Ščecinas, Lenkijos Liaudies Respublika |
|  |
| Veikla | politikas, visuomenės veikėjas |

**Stanislav Jastžembski** (1894 m. lapkričio 16 d. Kaune – 1967 m. rugsėjo 5 d. Ščecine) – Lietuvos lenkų kilmės Lietuvos ir Lenkijos komunistas.

Biografija
----------

Gimė 1894 m. lapkričio 16 d. Kaune. Tėvas Gžegožas priklausė Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratams. Nuo 1909 m. dirbo metalo gamykloje Liepojoje. 1914 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę, kovojo prie Rumunijos. Nuo 1917 m. dirbo geležinkelio dirbtuvėse Belgorode. Vėliau grįžo į Kauną, tada į Ukmergę, kur Lietuvos nepriklausomybės kovų metu organizavo komunistinę valdžią. 1919 m. suimtas, bet jau 1920 m. paleistas ir įsidarbino statybose Ukmergėje. 1921 m. išvyko į Varšuvą, įstojo į metalo pramonės darbininkų sąjungą, iki 1939 m. dirbo metalo gamyklose. 1923 m. įstojo į Lenkijos komunistų partiją. Nuo 1942 m. priklausė komunistinei *Gwardia Ludowa* pasipriešinimo grupei. 1944 m. po Varšuvos sukilimo išvežtas į Zakročimo koncentracijos stovyklą. Nuo 1945 m. dirbo Lenkijos darbininkų partijos Varšuvos provincijos komitete. Nuo 1947 m. Ščecino statybos bendrovių vadovas. Mirė 1967 m. rugsėjo 5 d. Ščecine.

Literatūra
----------

* Słownik biograficzny działaczy polskiego ruchu robotniczego t. 2, Warszawa 1987.
*Kitos reikšmės – Kronika (reikšmės).*
Nežinomas Lietuvos miestas. (Paveikslas 1493 m. Niurnbergo kronikoje).
**Kronika** – viduramžių istoriografijos kūrinių rūšis. Skiriasi nuo analų tuo, kad įvykiai dėstomi ne trumpai pamečiui, o pasakojami smulkiau ir sistemingiau (Kryžiuočių kronikos, Livonijos kronikos). Lietuvos feod. istoriografijos, kaip ir Rusų istoriografijos kūriniai iš pradžių buvo metraščių (jie užima tarpinę vietą tarp kronikų ir analų) tipo. Trumpojo Lietuvos metraščių sąvado senesnieji tekstai (Akademinis, Supraslio nuorašai) rodo, kad XV a. istoriografijos kūriniai vadinti metraščiais, nors lietuviškoji šio sąvado dalis (Lietuvos d. kunigaikščių metraštis) savo struktūra priartėjo prie kronikos. Lietuvos ir Žemaičių D. Kunigaikštytės kronika, arba Platesnysis (Vidurinysis) Lietuvos metraščių sąvadas, įvedus legendinę ir išmetus rusiškają metraštinę Trumpojo sąvado dalį, įgavo kronikos bruožų. XVI a. kronikos išstūmė metraščius. Senesnįjį metraščių tekstą perteikiančiuose Krasinskio ir Račinskio nuorašuose visas kūrinys dar vadinamas metraščiu, o Lietuvos d. kunigaikščių metraštį kartojanti dalis ir jo tęsinys vadinama kronika; Ališavos ir Rumiancievo nuorašuose kronika jau vadinamas visas kūrinys (kronika pavadintas net trumpas analų tipo metraštis).

Nuorodos
--------

* Gustynės metraštis
**Airijos jūra** (air. *Mhuir Éireann*, angl. *Irish Sea*) – Atlanto vandenyno pakraštinė jūra, skirianti Airijos ir Didžiosios Britanijos salas. Šv. Jurgio kanalas jūrą jungia su Keltų jūra pietuose, o Šiaurės sąsiauris – šiaurėje atskiria nuo Atlanto vandenyno.

Airijos jūros viduryje yra Meno sala, Velso pakrantėje – Anglesis. Plotas apie 100 000 km². Didžiausias gylis siekia 175 m. Vandens druskingumas 34,0–34,5 ‰. Vandens temperatūra vasarį 5 °C, rugpjūtį 16 °C. Potvynių aukštis prie Airijos krantų 2,5 m, prie Didžiosios Britanijos – 10,2 m.

Jūra svarbi ekonomine prasme. Kiekvienais metais ją perplaukia 12 milijonų keleivių ir 17 megatonų prekių. Vykdoma pramoninė žvejyba (silkės, skumbrės, ančiuviai). Svarbiausi uostai Dublinas, Liverpulis, Glazgas, Belfastas.

Svarstomas per jūra eisiančio ilgiausio pasaulyje tunelio statymas, kuris sujungtų Didžiąją Britaniją ir Šiaurės Airiją.

Airijos jūros vieta

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 173
2. ↑  Olegas Pustelnikovas. *Airijos jūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Airija
Spalvota Airijos nuotrauka padaryta iš NASA palydovo 2003 m. sausio 4 d. rytuose matoma Škotija, Meno sala ir Velsas
**Airija** (air. *Éire*, angl. *Ireland*) – trečia pagal dydį Europos sala, priklausanti Britų salų salynui. Sala politiškai padalinta į Airijos Respubliką, užimančią 5/6 salos ploto (pietinė, rytinė, vakarinė ir šiaurės vakarų dalis) ir Šiaurės Airiją, priklausančią Jungtinei Karalystei salos šiaurės rytuose.

Saloje gyvena apie 5,7 mln. žmonių, 4 milijonai Airijos Respublikoje ir 1,7 mln. Šiaurės Airijoje.

Geografija
----------

*Pagrindinis straipsnis – Airijos geografija*.
Airijos salos fizinis žemėlapis
Rytuose Airijos salą nuo Didžiosios Britanijos skiria Airijos jūra, Šv. Jurgio sąsiauris ir Šiaurės sąsiauris. Ir vakarų skalauja Atlanto vandenynas.

Pakrantės kalnų žiedas supa centrinę lygumą. Aukščiausias taškas yra Karauntuhilas (*Corrán Tuathail*; 1041 m). Per vidurį salą kerta Šanono (air. *Sionainn*) upė (ilgis – 259 km). Dėl salai būdingos žalumos, švelnaus klimato ir dažno, bet silpno lietaus sala kartais vadinama „Smaragdine sala".

Airija susideda iš keturių istorinių provincijų: Konachtas (air. *Cúige Connacht*), Lensteris (air. *Cúige Laighean*), Mansteris (air. *Cúige Mhumhan*) ir Alsteris (air. *Cúige Uladh*). Airijos respublikoje provincijos dalinamos į 32 grafystes. Šešios Alsterio grafystės priklauso Jungtinei Karalystei nuo Airijos padalinimo 1922 m. laikų. Grafysčių ribos nuo to laiko keitėsi, nors Airijos respublikoje išliko mažai pasikeitusios.

Politika
--------

*Pagrindiniai straipsniai – Airijos politinė sistema ir Jungtinės Karalystės politinė sistema*.
Politiškai Airija yra padalinta į:

* Airijos Respubliką, su sostine Dublinu. Ši valstybė dažniausiai vadinama paprasčiausiai „Airija".
* Šiaurės Airiją, kartais vadinamą Alsteriu (nors istorinė Alsterio provincija apėmė Donegalo (air. *Contae Dhún na nGall), Kavano (air. Contae Chabháin) ir Monegano (air. Contae Mhuineacháin) grafystes, kurios dabar priklauso Airijos Respublikai. Šiaurės Airija yra Jungtinės Karalystės dalis.*

Prieš salos padalinimą 1920 m. Airijos aktu, sala ilgus šimtmečius buvo valdoma kaip vientisas politinis vienetas – Airijos karalystė arba Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Airijos karalystės dalis. Prieš patenkant į Anglijos valdžią Viduramžiais Airijoje egzistavo vietinės karalystės, kurios buvo suvienytos į vieną valstybę.

Kai kuriose srityse sala nėra dalinama politiniu principu, pvz. sporte. Pagrindinės religinės konfesijos – katalikai, Airijos bažnyčia ir presbiterionai taip pat turi vieningas organizacijas visoje saloje. Vieningas organizacijas visoje saloje turi ir kai kurios profesinės sąjungos, nors dalis Šiaurės Airijos profsąjungų priklauso Jungtinės Karalystės profesinių sąjungų kongresui (*Trades Union Congress*). Salą taip pat vienija ir daugelis kultūrinių bruožų, pvz. airių tadicinė muzika yra ta pati abiejose pusėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 173
Koordinatės: 17°44′43″ p. pl. 168°19′3″ r. ilg.﻿ / ﻿17.74528°š. pl. 168.31750°r. ilg.﻿ / 17.74528; 168.31750
**Vanuatu nacionalinė biblioteka** – biblioteka, esanti Vanuatu kultūros centre, kuris įsukūręs Port Viloje (Vanuatu). Bibliotekoje saugoma apie 15 tūkst. knygų ir atliekamos dvi funkcijos: nacionalinės svarbos specialių ir retų dokumentų saugojimas, taip pat viešosios bibliotekos funkcija. Biblioteka įsteigta 2004 m. balandį.

Bibliotekoje yra dvi „specialios kolekcijos", viena skirta Vanuatu, o antroji – kitoms Ramiojo vandenyno saloms. Bibliotekoje saugoma apie 500 retų eksponatų susijusių su Vannuatu, kurių didžiąją dalį sudaro retų knygų kolekcija. „Reti ir specialūs" eksponatai apima „antropologinę ir archeologinę medžiagą, meno kūrinius ir medžiagą apie juos, autobiografinius užrašus ir biografijas, didelį skyrių darbų apie Vanuatu kalbas, misijų istorijas, žodines tradicijas, kultūrinius, istorinius ir politinius dokumentus, žurnalus, laikraščius ir periodinius leidinius".

Vyriausiojo bibliotekininko pareigas užima Anne Naupa.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „National Library", Vanuatu kultūros centras. Nuoroda tikrinta 2010-11-24
2. ↑  „National Library of Vanuatu" Archyvuota kopija 2009-09-19 iš Wayback Machine projekto. Australijos nacionalinis universitetas. Nuoroda tikrinta 2010-11-24
3. 1 2 3  2008 Conference of Directors of National Libraries in Asia and Oceania. Nuoroda tikrinta 2010-11-24
4. 1 2 3  „National Library", Vanuatu kultūros centras. Nuoroda tikrinta 2010-11-24
| Dubininkailenk. *Dubeninki* |
| --- |
| *Dubininkų centras* |
|  |
| 

DubininkaiDubininkai

54°17′03″ š. pl. 22°33′54″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28417°š. pl. 22.56500°r. ilg.﻿ / 54.28417; 22.56500﻿ (Dubininkai)Koordinatės: 54°17′03″ š. pl. 22°33′54″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28417°š. pl. 22.56500°r. ilg.﻿ / 54.28417; 22.56500﻿ (Dubininkai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Geldapės apskritis |
| **Valsčius** | Dubininkų valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 926  |
|  |
|  **Vikiteka** | Dubininkai |

**Dubininkai** (vok. *Dubeningken*, lenk. *Dubeninki*) – gyvenvietė Lenkijoje, (Geldapės pavietas, Varmijos Mozūrų vaivadija) 18 km į rytus nuo Geldapės. Pietryčiausia Mažosios Lietuvos gyvenvietė. 926 gyventojai (2006 m.)

Istorija
--------

Dubininkai
1589 m. minimi *Dubinincken*. Miestelis kūrėsi prie kelio iš Geldapės į Romintos girią, jos pietiniame pakraštyje. Dubininkai iki XVIII a. pirmosios pusės didžiosios vokiečių kolonizacijos buvo kompaktiškai lietuvininkų gyvenamų apylinkių centras, Dubininkų parapija – viena piečiausių Mažojoje Lietuvoje. 1620 m. pastatyta pirmoji, 1904 m. jos vietoje – antroji evangelikų liuteronų bažnyčia, abi mūrinės.

XIX a. į šiaurę nuo Dubininkų iš Geldapės nutiestas geležinkelis. 1914 m. lapkričio mėn. prie miestelio įvyko rusų ir vokiečių kariuomenių kautynės, žuvusieji palaidoti miestelio Brolių kapuose. 1939 m. buvo 404 gyv. 1962 m. įkurta Dubininkų Šv. Andriaus Bobolio parapija.

Lietuviai
---------

Iki XVIII a. dauguma parapijiečių buvo lietuvininkai, nemažai apsigyveno lenkų (mozūrų), nuo XVIII a. daugėjo vokiečių ir suvokietėjusių lietuvininkų bei lenkų. Pamaldos laikytos lietuvių, vokiečių ir lenkų kalbomis. Pagal oficialią statistiką, 1878 m. iš 5345 parapijiečių lietuviškai kalbėjo tik apie 500 žm. (9,4 %). Lietuviškai pamaldas nustota laikyti apie 1908 m. nes visi lietuvininkai jau kalbėjo vokiškai. Dėl po Antrojo pasaulinio karo įvykusių nacionalinės sudėties pakitimų (senieji gyventojai buvo iškeldinti) Dubininkuose ir apylinkėse gyvena beveik tik lenkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dubininkai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 169 psl.

* Dubininkų gatvelėDubininkų gatvelė
* Dubininkų savivaldybėDubininkų savivaldybė
* Dubininkų gatvelėDubininkų gatvelė
* Dubininkų bažnyčiaDubininkų bažnyčia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vanua Levu sala
**Vanua Levu** – antra pagal dydį Fidžio sala. Esanti 64 km į šiaurę nuo pagrindinės salos Viti Levu ji užima 5 587,1 km² plotą. Saloje gyvena apie 130 000 gyventojų. Salos ilgis siekia 180 km, plotis – 50 km. Aukščiausias salos taškas yra Nasorolevu kalnas, kurio viršukalnė siekia 1032 m.

Didžiausią salos populiaciją sudaro du miestai – Labasa ir Savusavu. Labasos mieste gyvena apie 25 000 gyventojų. Miestas žymus dėl didžiausios Fidžio cukraus pramonės. Savusavu miestas yra mažesnis – jame gyvena vos 5 000 gyventojų. Miestas labai populiarus turistų tarpe kaip nardymo ir jachtų laivybos centras.

Visa sala sudaro šiaurinį Fidžio padalinį. Ji skirstoma į tris provincijas – Bua, Kakaudrove ir Makuata.

1643 m. olandų keliautojas Abelis Tasmanas tapo pirmu europiečiu atradusiu šią salą, kaip ir visą Fidžio salyną.
|  |
| --- |
| **Melanezijos istorija** |
| Papuasai |
| Malajų-polineziečių migracijos(Lapita kultūra) |
| Melanezijos megalitinės kultūros

---

 |
| Kolonijos: |
| Nyderlandų Naujoji Gvinėja, Vokietijos Naujoji Gvinėja, Papua, Britų kolonijos

---

 |
| Dabartiniai politiniai vienetai: |
| Fidžis, Vanuatu, Saliamono salos, Naujoji Kaledonija, Papua Naujoji Gvinėja |

**Vanuatu istorija** - Vanuatu salyno ir valstybės istorija nuo seniausių laikų iki dabar.

Pirmieji žmonės Vanuatu apsigyveno apie 4000-2000 m. pr. m. e. Puodų duženos datuojamos 1300 m. pr. m. e. Vienas svarbiausių ankstyvųjų karalių buvo Rojus Mata, suvienijęs kelias gentis. Maždaug 700 m. pr. m. e. iš Saliamono salų atvyko antroji gyventojų banga.

1606 m. *Espiritu Santo* salą pasiekė pietinio žemyno ieškantis portugalas Pedras Fernadesas de Kirošas (*Pedro Fernández de Quirós*), tačiau salomis susidomėta vėliau. 1769 m. salas pasiekė prancūzas Lui Antonijus Bugenvilis, 1774 m. – Džeimsas Kukas, suteikęs saloms **Naujųjų Hebridų** pavadinimą, kuris išliko iki nepriklausomybės.

1825 m. *Erromango* saloje pirklys Peter Dillon rado sandalmedį, 1830 m. kilo susirėmimai tarp atvežtų darbui polineziečių ir vietinių melaneziečių. XIX a. viduryje salas pasiekė katalikų ir protestantų misionieriai. Iš pradžių salose buvo nemažai medvilnės plantacijų, vėliau pradėta labiau auginti kavą, kakavą, bananus ir ypač kokoso riešutus. 

1906 m. pasirašyta sutartis (kondominiumas) tarp Jungtinės Karalystės ir Prancūzijos dėl bendro salų valdymo. II pasaulinio karo metu, 1940 m. į salas atvyko amerikiečiai. Su amerikiečių atvykimu salose atsirado *John Frum* kultas (tikėjimas, kad materialinės gėrybės gali atsirasti iš niekur). Maždaug tuo metu prasidėjo išsivaduojamasis judėjimas, 1980 m. saloms suteikta nepriklausomybė.

Išnašos
-------

1. ↑  "A Pacific engaged: Australias (sic) relations with Papua New Guinea and the island states of the southwest Pacific" Archyvuota kopija 2007-10-27 iš Wayback Machine projekto. Australian Senate, August 12, 2003, p.288
2. ↑  Ron Adams, "History (from Vanuatu)", *Encyclopædia Britannica*, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gruzijos regionas:Rača რაჭა |
| --- |
|  |
| Šalis | Gruzija (Rača-Lečchumis ir Kvemo Svanetija) |
| Tautos |  |
| Valstybės | Račos kunigaikštystė (XIV a.-1789 m.) |
| Miestai | Ambrolauris |
|  |
|  |

**Rača** (gruz. რაჭა Račʼa) – kalnuota sritis Vakarų Gruzijoje, Rionio upės aukštupyje, apsupta Didžiojo Kaukazo kalnų. Dabar Rača priklauso Račos-Lečchumio ir Kvemo Svanetijos regionui (*Mkhare*) kaip Onio ir Ambrolaurio savivaldybės.

Rača užima 2854 km² šiaurės rytinėje Vakarų Gruzijos dalyje. Kaukazo kalnai skiria Račą nuo Svanetijos ir Lečchumijos šiaurės vakaruose, Imeretijos pietuose, o pagrindiniu kalnagūbriu išvesta valstybės siena su Rusijos Šiaurės Osetija. Rytuose Rača ribojasi su Pietų Osetija, kuri oficialiai priklauso Šida Kartlio regionui.

Istorija
--------

Rača buvo Kolchidės ir Iberijos dalis nuo seniausių laikų. Teigiama, kad jos svarbiausią miestą Onį įkūrė Iberijos karalius Parnajomas II a. pr. m. e. Suvienijus Gruziją XI a. Rača tapo viena iš jos kunigaikštysčių (*saeristavo*). Ratis iš Bagvašių šeimos buvo pirmasis kunigaikštis (*eristavi*), kurį paskyrė karalius Bagratas III. Račio ir jo sūnaus Kachabero palikuonys valdė Račą kaip Kachaberidzių dinastija iki 1278 m. kai kai Gruzijos karalius Dovydas VI Narinas panaikino kunigaikštystę per karą su mongolais. XIV a. vidury atkurtą Račos kunigaikštystę valdė Čarelidzių šeima.

Chchetidzės valdė Račą 1465–1769 m. Nors jie buvo Imeretijos karalių vasalai, prieš juos sukilo kelis kartus. 1678–1679 m. pilietinis karas turėjo rimčiausių pasekmių. Per tą karą Račos kunigaikštis Šošita II (1661–1684 m.) rėmė princą Archilą, osmanams palankaus Imeretijos karaliaus Bagrato IV varžovą. Po Archilo pralaimėjimo Račą nusiaubė turkų baudžiamoji ekspedicija. Valdant Rostomui (1749–1769 m.) kunigaikštystė tapo beveik nepriklausoma nuo Imeretijos. Bet 1769 m. pabaigoje Imeretijos karalius Solomonas I suėmė Rostomą, panaikino Račos kunigaikštystę. 1784 m. Imeretijos karalius Dovydas atgaivino kunigaikštystę ir ją atidavė Antonui. Vietinė opozicija norėjo pasinaudoti turkų pajėgomis ir užvaldyti Račą, bet karaliaus pergalė Schvavos mūšyje 1786 m. sausio 26 d. laikinai užtikrino jo valdžią regione. 1789 m. Solomonas II visam laikui panaikino Račos kunigaikštystę.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGruzijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| 
Abchazija · Adžarija · Chevija · Chevsuretija · Džavachetija · Erco-Tianetija · Gurija · Heretija · Imeretija · Kachetija · Kartlija · Lečchumija · Meschetija · Megrelija · Mtiuretija · Pšavija · Rača · Samachablas · Svanetija · Tao-Klardžetija · Taširas · Trialetija · Tori · Tušetija | Gruzija |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pavienis pažaidos taškas** (angl. *single point of failure*) – bet kuri sistemos dalis, kurios veiklos nutrūkimas visiškai sutrikdo visos sistemos darbą.

Pavyzdžiui, jei paskirstyta duomenų bazė turi daug klientų ir vieną serverį, šis serveris yra pavienis pažaidos taškas: dėl kokių nors priežasčių jam nustojus veikti, nebeveiks visa sistema. Atsakingose srityse (aviacijoje, kovinėje sistemoje ir pan) tokių serverių būna daugiau. Sudėtinga užduotis yra ir atkurti pažeistos dalies darbą (ji turi būti teisingai informuota apie po atsijungimo, jai nebeveikiant įvykusius pasikeitimus). Neretai reikalaujama, jog kliento užklausos metu vienam serveriui išėjus iš rikiuotės, likusieji užklausą įvykdytų ir atsakymą atsiųstų taip, tarsi nieko nebūtų įvykę.

Prasčiau apgalvotoje sistemoje pažaidos tašku gali būti ir klientas ar ryšys tarp serverio ir kliento. Pavyzdžiui, jei užklausa nepavyko iš pirmo karto, klientas gali siųsti tą pačią žinutę pakartotinai. Tačiau jei komunikacijos protokolas neleidžia atskirti pakartotinai siunčiamos žinutės nuo pirmąkart siunčiamos, o pirmoji žinutė adresatą visgi pasiekė, serveris gali įvykdyti dvi užklausas vietoj vienos. Kai kuriais atvejais (tarkim, nuskaičiuojant nuo saskaitos bankomate paimtą pinigų sumą) tai absoliučiai neleistina.

Perteklinės dalys gali dirbti vienu iš šių režimų:

* Šaltas pasyvus – atsarginė sistema pradeda veikti tik kai nustoja veikti pagrindinė sistema. Šiuo atveju pagrindinė sistema periodiškai išsaugo savo būseną (tarkim, sutartoje vietoje diske) bei veda keitimų žurnalą, kad į jos vietą stojusi atsarginė sistema žinotų, kokie įvykiai sekė po paskutinio būsenos išsaugojimo.
* Šiltas pasyvus – atsarginė sistema visą laiką dirba kartu su pagrindine kuri ją nuolat informuoja apie vykstančius pasikeitimus. Kol pagrindinė sistema dirba gerai, atsarginės veikla klientams nematoma.
* Aktyvus – atsarginė sistema dirba tokiu pat režimu kaip ir pagrindinė, vykdydama visas klientų užklausas. Tačiau kol dirba pagrindinė sistema, atsarginės sistemos siunčiamų atsakymų į užklausas nepaisoma.
* Aktyvus su rinkimais – nėra pagrindinės sistemos. Visos dubliuojančios sistemos gauna tą pačią kliento užklausą ir „balsuoja", kokį atsakymą pasiųsti.

Įvairių dalių dubliavimas iš dalies padidina patikimumą, tačiau kol egzistuoja bent vienas pavienis pažaidos taškas, sistema nelaikoma iš tiesų labai patikima.

Patikimumui padidinti kartais tą pačią funkciją atliekančios dalys turi skirtingą programinę įrangą. Pavyzdžiui, keturi Space Shuttle kompiuteriai turi kruopščiai parašytą „pagrindinę" programinę įrangą, tuo tarpu penktojo tas pačias funkcijas atliekančios programos parašytos nepriklausomai ir visiškai kitaip.
| ***Cikada*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Alberto Lattuada |
| Metai | 1980 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Cikada** (it. *La cicala*) – 1980 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Virna Lisi – Vilma
* Clio Goldsmith – Nineta/Cikada
* Barbara De Rossi – Saverija
* Anthony Franciosa – Ulisas
* Renato Salvatori
* Aristide Caporale
* Riccardo Garrone

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna mergina Nineta, pravarde Cikada, uždarbiaudama viename iš barų susipažįsta su kažkada populiaria atlikėja, vardu Vilma. Kuomet po prasto pasirodymo ši netenka darbo, Nineta patraukia kartu su ja. Keliaudamos po šalį, jos susipažįsta su motelio-kavinės savininku, kuris įsimyli Vilmą ir pasiūlo šiai tekėti. Po vestuvių Nineta lieka su jais ir padeda tvarkyti namuose.

Problemos prasideda, kuomet pas juos atvyksta Vilmos duktė Saverija. Ji ne tik pavydi Ninetai ir atvirai su šia konfliktuoja, bet tuo pačiu eina ir motinos pėdomis. Negana to, pasirodo ir vienas iš buvusių Vilmos meilužių, dabar ketinantis vesti šios dukterį. Konflikto metu Vilma jį nuduria žirklėmis, o kūną aptikęs vyras padeda šį paslėpti. Jis įsimyli Saveriją ir neapsikentęs sudegina visus Vilmos sceninius drabužius. Ši palieka raštelį, kuriame prisipažįsta įvykdžiusi žmogžudystę ir nušoka nuo tilto...

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello – geriausia aktorė (V. Lisi)
* Nastro d'Argento – geriausia muzika
* Auksinė taurė – geriausia aktorė (V. Lisi)
| Krosnaslenk. *Krosno* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KrosnasKrosnas

49°41′0″ š. pl. 21°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.68333°š. pl. 21.75000°r. ilg.﻿ / 49.68333; 21.75000﻿ (Krosnas)Koordinatės: 49°41′0″ š. pl. 21°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.68333°š. pl. 21.75000°r. ilg.﻿ / 49.68333; 21.75000﻿ (Krosnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Pakarpatės vaivadija |
|  |
| **Meras** | Piotr Przytocki |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 47 471  |
| **Plotas** | 43,48 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 1 092 žm./km² |
| **Altitudė** | 260 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 38-400 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Krosnas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kròsnas |

**Krosnas** (lenk. *Krosno*) – miestas ir apskritis pieryčių Lenkijoje. Krosno apskrities administracinis centras. Nuo 1999 m. priklauso Pakarpatės vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Krosno vaivadijos administracinis centras. 47 471 gyventojas (2011 m. duomenys). Per miestą teka Vyslokas. Krosnas nutolęs 40 km į šiaurę nuo pasienio su Slovakija, 85 km į vakarus nuo pasienio su Ukraina. Vidutinis aukštis iškilęs 310 m virš jūros lygio. Kaimynystėje ribojasi su *Korczyna*, *Krościenko Wyżne*, *Miejsce Piastowe*, *Chorkówka*, *Jedlicze* ir *Wojaszówka*.

Įkurtas kaip gynybinė gyvenvietė. Buvo karališkasis laisvasis miestelis. Svarbus tekstilės ir kitų audinių centras.

Istorija
--------

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas 1282 m. 1342 m. suteiktos miesto teisės.

Galerija
--------

* Pranciškonų bažnyčiaPranciškonų bažnyčia
* Paminklas Mikalojui KopernikuiPaminklas Mikalojui Kopernikui
* Pagrindinė miesto aikštėPagrindinė miesto aikštė
|  |
| --- |
| Toby Price |
|  |
| Pilietybė | Australija australas |
| Gimė | 1987 m. rugpjūčio 18 d. (35 metai) Hilstonas, Naujasis Pietų Velsas, Australijos vėliava Australija |
| Dakaro ralis |
| Pirmi metai | 2015 m. |
| Komanda | Red Bull Factory KTM Rally Team |
| Vieta | Čempionas 2016, 2019 m. |

**Toby Price** (g. 1987 m. rugpjūčio 18 d.) – motociklų ralių lenktynininkas iš Australijos. Nuo 2015 m. australas priklauso KTM bekelės čempionatų komandai. Su ja T. Price 2015 m. debiutavo Dakaro ralyje. Jau pirmais metais australas pelnė vieną pergalę bei užėmė trečią vietą galutinėje įskaitoje. 2016 m. Dakare T. Price nugalėjo 5 etapuose bei nesunkiai tapo viso ralio nugalėtoju. 2019 m. jis antrą kartą laimėjo Dakaro ralį.

2021 m. Dakaro ralyje T. Price patyrė avariją 9 greičio ruože, būdamas antroje pozicijoje bendroje įskaitoje. Jam buvo nustatytas raktikaulio bei abiejų riešų lūžiai, sportininkas buvo nugabentas į ligoninę malūnsparniu. T. Price rašė, kad „pagaliau sulaužė 30-ą kaulą savo kūne".

Dakaro ralio rezultatai
-----------------------

| Metai | Klasė | Motociklas | Vieta | Pergalių etapuose |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Motociklai | Austrija KTM | **3** | 1 |
| 2016 | **1** | 5 |
| 2017 | *nefinišavo* | 1 |
| 2018 | **3** | 2 |
| 2019 | **1** | 1 |
| 2020 | **3** | 2 |
| 2021 | *nefinišavo* | 2 |
| 2022 | **10** | 1 |
| 2023 | **2** | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  KTM Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  news.com.au
3. ↑


| Sporto pozicijos |
| --- |
| Prieš tai:**Marc Coma** | **Dakaro ralio nugalėtojasmotociklų įskaitoje**2016 | Po to:**Sam Sunderland** |
| Prieš tai:**Matthias Walkner** | **Dakaro ralio nugalėtojasmotociklų įskaitoje**2019 | Po to:**Ricky Brabec** |
**Pinokio nuotykiai**| 
Enrico Mazzanti iliustruota knyga |
| **Autorius** | Carlo Collodi |
| **Šalis** | Italija |
| **Žanras** | apysaka vaikams |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Pinokio nuotykiai |
| **Šalis** | Italija |
| **Kalba** | italų |
| **Išleista** | 1883 m. |

**Pinokio nuotykiai** (it. *Le avventure di Pinocchio* arba **Pinokis**) – 1883 m. italų rašytojo Carlo Collodi sukurta apysaka vaikams. Pradžioje (1881 m.) buvo skelbiama „Vaikų laikraštyje" (it. *Il Giornale dei Bambini*) atskiromis dalimis, o 1883 m. išleista kaip atskira knyga.

Knygoje pasakojami medinės lėlės Pinokio, sukurtos medžio drožėjo pono Džapeto, nuotykiai. Veiksmas vyksta viename iš Toskanos kaimų. Pinokis buvo išdrožtas iš medžio, tačiau pats labai norėjo būti gyvas ir dėl to patenka į įvairius nuotykius. Dėl savo pomėgio meluoti jo medinė nosis vis auga.

Nuo pat pradžių Pinokis tapo kultūrine ikona ir žmogaus būsenos metafora, žinoma visame pasaulyje. Tai yra vienas labiausiai atpažįstamų personažų visoje literatūroje ir mene. Ši istorija buvo pritaikyta daugybę kartų, pavyzdžiui, 1940 m. Volto Disnėjaus animacijos studija sukūrė pirmąjį animacinį filmą apie šį personažą. Taip pat Pinokio istorijos sutinkamos teatre, televizijoje, filmuose, žaislų pramonėje ir kitur.

XX a. italų filosofas Benedetto Croce įvardijo šią knygą kaip vieną geriausių Italijos literatūros kūrinių.

2018 m. ši knyga buvo išversta į daugiau nei 300 kalbų visame pasaulyje. Dėl to ji laikoma labiausiai verčiama ne religine knyga istorijoje, taip pat viena labiausiai parduodamų knygų pasaulyje – jos parduota virš 80 milijonų.

Siužeto santrauka
-----------------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dailidė randa kalbantį medžio gabalą ir atiduoda jį vargšui kaimynui Džapetui, kuris iš medžio išdrožia lėlę ir pavadina Pinokiu. Šis, vos tik išmokęs vaikščioti, pabėga nuo Džapeto.

Pasirodo, Pinokis svajoja tapti tikru berniuku, tačiau tik krečia pokštus ir kelia baisią sumaištį. Netrukus karabinieriai suima Džapetą, nes įtaria, kad šis netinkamai prižiūri Pinokį. Pinokis grįžta į Džapeto namus ir netyčia pribaigia kalbantį svirplį, kuris nori jam padėti. Tą vakarą Pinokis užmiega kojas užkėlęs ant viryklės ir ryte supranta, kad jos nudegė. Grįžęs iš kalėjimo Džapetas pagamina Pinokiui naujas kojas.

Dėkingas Pinokis pažada eiti į mokyklą ir Džapetas parduoda savo vienintelį paltą, kad nupirktų Pinokiui knygą.

Jei jis elgsis gerai ir bus kilnus, galbūt Pinokio svajonė išsipildys ir jis nebebus tik medinukas.

Pinokis patiria begalę keisčiausių ir įdomiausių nuotykių ir pridaro daug klaidų, nesugebėdamas atskirti, kas jam linki blogo, o kuo iš tiesų galima pasitikėti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bad Things Happen to Bad Children
2. ↑  Pinocchio Carlo Collodi
3. ↑  Benedetto Croce, *«Pinocchio»*, in Idem, *La letteratura della nuova Italia*, vol. V, Laterza, Bari 1957 (IV ed.), pp. 330-334.
4. ↑  Giovanni Gasparini. *La corsa di Pinocchio*. Milano, Vita e Pensiero, 1997. p. 117. ISBN 88-343-4889-3
5. ↑  Le avventure di Pinocchio Archyvuota kopija 2009-04-28 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Pinokio nuotykiai: medinuko istorija
**Pinigų mulas** – žmogus, kuris į savo banko sąskaitą gauna pinigus iš vienų asmenų, o šiuos pinigus perveda kitiems asmenims arba išgrynina ir perduoda nusikaltėliams, dažnu atveju už tai gaudamas tam tikrą užmokestį ir (arba) naudą kitais būdais. Nusikaltėliai, pasitelkdami pinigų mulus, siekia vykdyti pinigines operacijas ir nuslėpti savo tapatybę, taip išlikdami anonimiški ir atsakomybę permesdami kitam asmeniui.

Aprašymas
---------

Nusikaltėliai nuolat ieško būdų, kaip legalizuoti nusikalstamu keliu įgytus pinigus, įskaitant pasinaudojimą trečiaisiais asmenimis ir jų sąskaitomis. Jie gali bandyti susisiekti asmeniškai, el. paštu, telefonu, veikti internetinėje erdvėje – per darbo skelbimus, pažinčių svetaines, socialiniuose tinkluose. Neretai nusikaltėliai siekia pasinaudoti mažesnes pajamas gaunančiais asmenimis – studentais, imigrantais, bedarbiais, pensininkais. Metodai būna įvairūs – nuo duomenų išviliojimo iki siūlymų atsidaryti sąskaitą, priimti ir persiųsti mokėjimus.

Nuobaudos
---------

Pinigų mulai gali būti patraukti baudžiamojon atsakomybėn bei nuteisti kalėjimo bausme.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos bankas įspėja: būkite atsargūs – netapkite pinigų mulais
2. ↑  Lietuvos bankas įspėja: būkite atsargūs – netapkite pinigų mulais[neveikianti nuoroda]
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dubesario vėliava
**Dubesario vėliava** – oficialus Dubesario miesto simbolis. Vėliava sukurta 2005 m. vadovaujantis miesto nuostatomis.

Dubesario miesto vėliava yra stačiakampis (kraštinių santykis 1:2), raudonai žalias audeklas. Spalvų santykis 3:2, viršuje raudona, apačioje žalia spalva. Vėliavos centre pavaizduotas raidės *Д* formos, geltonos spalvos elektros stulpas. Mėlynai pavaizduoti stulpo viduje esantys laužytos linijos formos stulpo elementai, bei keturi trikampiai stulpo viršutinėje dalyje. Kairiajame viršutiniame kampe, raudoname fone pavaizduotas žalias ąžuolo lapas su gile. Apatinėje vėliavos dalyje, žaliame fone pavaizduotos balta ir mėlyna linijos, einančios per visą vėliavos ilgį.

Vėliavos kotas kairėje pusėje. Jo ilgis nustatytas Padniestrės konstitucijos. Vėliava vienpusė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dubesario herbas
|  |
| --- |
|  |
| Forma | Uždaroji akcinė bendrovė |
| Įkurta | 1999 m. Lietuva Lietuva |
| Centrinė būstinė | J. Jasinskio g. 16 B, LT-03163, Vilnius, Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Vitalijus Žuta (generalinis direktorius) |
| Pajamos | 2,2 mln. eurų (2021 m.) |
| Darbuotojų | 14 (2022 m.) |
| Tinklalapis | www.gren.lt |

**„Gren Lietuva"** – žaliosios energetikos bendrovė, kuri priklauso „Gren Holding Company B.V.", valdomai privataus kapitalo investicijų bendrovės „Partners Group".

Istorija
--------

1999 m. rugsėjo mėnesį Lietuvoje įkurta UAB „Suomijos energija", jai vadovavo Krister Castren.

2005 m. gegužės 5 d. „Suomijos energija" pervadinta į UAB „Fortum Heat Lietuva". Įmonės generaliniu direktoriumi paskiriamas Vitalijus Žuta.

2013 m. „Fortum Heat Lietuva" Klaipėdoje pradėjo eksploatuoti pirmąją Baltijos šalyse „Fortum Klaipėda" termofikacinę jėgainę, kūrenamą atliekomis ir biomase.

2021 m. liepos 5 d. „Fortum" šilumos ir vėsinimo paslaugų verslo padalinys Baltijos šalyse, kurį įsigijo privataus kapitalo investicijų bendrovė „Partners Group", savo veiklą tęsia kaip Šiaurės Europos žaliosios energetikos bendrovė „Gren".

Struktūra
---------

**UAB Gren Joniškis**

* Įkurta – 2000 m.
* Joniškio, Gataučių ir Žagarės centralizuoto šilumos tiekimo tinklų operatorė
* Nuosavybė: 66,2 % UAB Gren Lietuva, 19,6 % Joniškio savivaldybė

**UAB Gren Klaipėda**

* Įkurta – 2007 m.
* Šilumos ir elektros energijos gamyba
* Nuosavybė: 95 % UAB Gren Lietuva, 5 % AB Klaipėdos Energija

**UAB Gren Švenčionys**

* Įkurta – 2001 m.
* Švenčionių, Švenčionėlių ir Pabradės centralizuoto šilumos tiekimo tinklų operatorė
* Nuosavybė: 50 % UAB Gren Lietuva, 50 % Švenčionių savivaldybė

Gren Klaipėda
-------------

**„Gren Klaipėda"** – termofikacinė jėgainė, veikianti Klaipėdos LEZ. Pirmoji tokia jėgainė Baltijos šalyse.

UAB „Fortum Klaipėda" įkurta 2007 m. lapkričio 21 d. Tuomet pagrindinė UAB „Fortum Klaipėda" akcininkė buvo UAB „Fortum Heat Lietuva", valdžiusi 95 % akcijų. Likusios akcijos priklausė AB „Klaipėdos energija".

2011 m. kovo mėnesį pradėti jėgainės statybos darbai. Jėgainei pastatyti prireikė apie 1,2 milijono darbo valandų. 2013 m. pradėta jėgainės eksploatacija. Jėgainę atidarė Lietuvos prezidentė Dalia Grybauskaitė ir Suomijos prezidentas Sauli Niinistö.

Nuo 2021 m. liepos 5 d. „Fortum" šilumos ir vėsinimo paslaugų verslo padalinys Baltijos šalyse, kurį įsigijo privataus kapitalo investicijų bendrovė „Partners Group", savo veiklą tęsia kaip Šiaurės Europos žaliosios energetikos bendrovė „Gren".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-09-03 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (lietuvių k.)
Vladimiras Putinas tapo antruoju šalies prezidentu.
**2000 m. Rusijos prezidento rinkimai** – treti Rusijos prezidento rinkimai šalies istorijoje, vykę 2000 m. kovo 26 d. Prieš tai du kartus prezidentu buvęs Borisas Jelcinas atsistatydino paskutinę 1999 m. dieną. Laikinuoju prezidentu iki rinkimų buvo paskirtas Vladimiras Putinas. Jis ir nugalėjo šiuose rinkimuose.

Kandidatai
----------

Šiuose rinkimuose norą dalyvauti pareiškė 33 kandidatai, tačiau rinkimų komisija įregistravo 12 iš jų. Vėliau vienas kandidatas atsisakė ir rinkimuose dalyvavo 11 politikų.

Stebėtojai
----------

Rinkimus stebėjo vietiniai ir užsienio atstovai. Europos Parlamento stebėtojai po rinkimų pateikė savo ataskaitą, kurioje teigiama: „Vienas didžiausių rinkimų pažeidimų buvo vienodų teisių kandidatams pasirodyti TV eteryje nesuteikimas", „Dėl labai didelio valdžios spaudimo nei valstybinės, nei privačios žiniasklaidos priemonės negalėjo pateikti teisingos informacijos visuomenei apie rinkimus." Stebėtojai taip pat pabrėžė, kad žiniasklaidos pranešimams didelę įtaką daro politinės institucijos.

Taip pat buvo rasta kitų svarbių rinkimų pažeidimų, kurie galėjo nulemti lengvą V. Putino pergalę pirmame rate.

Rezultatai
----------

Rinkimuose V. Putinas gavo 39 740 467 balsus, tai sudarė 52,94 % balsų. Genadijus Ziuganovas (Komunistų partijos narys) liko antras – 29,21 % balsų.

Didžiausią palaikymą V. Putinas gavo Ingušijoje – 85,42 %, mažiausią – Čečėnijoje (29,65 %).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ad hoc Committee to observe the Russian presidential election (26 March 2000)
2. ↑  Штрихи к политическому портрету В. В. Путина


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Rusijos prezidento rinkimai |
| --- |
|  |
| 
1991 • 1996 • 2000 • 2004 • 2008 • 2012 • 2018 |

 |
| Dubinga |
| --- |
|  Tiltas per Dubingą Pabradėje |
| **Ilgis** | 17,8 km |
| **Baseino plotas** | 410,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4,01 m³/s |
| **Ištakos** | Asveja |
| **Žiotys** | Žeimena |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Dubinga |

**Dubinga** – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; Žeimenos dešinysis intakas. Išteka iš Asvejos ežero atšakos, vadinamos Vyriogalos ežeru. Teka į rytus Pabradės miškais. Prateka Rėdžios ežerą. Žemupyje pasuka į pietryčius ir įteka į Žeimeną Pabradėje. Prieš Pabradę yra patvenkta.

Dubinga Kabakėlyje
Pagrindinis intakas – Spengla (kairysis). Vidutinis nuolydis 128 cm/km. Ant upės 1929 m. įrengtas 30 ha Pabradės tvenkinys. Žemiau tvenkinio veikia 2 hidroelektrinės: Pabradės HE ant Dubingos ir Pabradės kartono fabriko HE ant Dubingos kanalo. Prie Dubingos esančios gyvenvietės: Padubingė, Kurniškė, Vilkamušiai, Kabakėlis, Trabučiai, Pabradė.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *dubti* („darytis dubiam, linkti, klimpti, smegti"), *dubus* („įdubęs, gilus"), *dubė* („įdubimas, slėnys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dubinga*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 462
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Pininfarina|  |
| Forma | Visuomeninė organizacija |
| Pramonė | automobiliai, jų dizainas |
| Svarbiausi darbuotojai | Sergio PininfarinaPaolo Pininfarina |
| Padaliniai | Italija, Švedija, JAV, Marokas, Kinija |
| Tinklalapis | Pininfarina.com |

Vienas pirmųjų Pininfarinos gaminių 1937 m. Lancia Aprilia
**Pininfarina S.p. A.** – Italijos automobilių dizaino ir kėbulų gamintoja. Ji įsikūrusi Italijos Kambijano mieste.

1940 m. kompaniją įkūrė automobilių dizaineris ir kūrėjas italas Battista Farina.

Tarp didžiausių kompanijos klientų yra tokių gamintojų kaip Ferrari, Maserati,Peugeot 406 COUPE Seibon Carbon, Rolls-Royce, Cadillac, Jaguar, Volvo, Alfa Romeo ir Lancia. Pininfarina taip pat gamina traukinius Prancūzijoje ir Olandijoje, tramvajus JAV. Devintajame dešimtmetyje kompanija pradėjo dirbti interjero dizaino srityje.

Iki 2008 m. kompanijai vadovavo Battistos anūkas Andrea Pininfarina, o jam mirus šią vietą užėmė jaunesnis Andrea brolis Paolo.

Pininfarina padaliniuose visame pasaulyje dirba daugiau nei 3000 žmonių. Be gamyklų Europos šalyse, įmonė savo padalinius turi Maroke ir Kinijoje.

Elektra varomi automobiliai
---------------------------

Pininfarina B0
Pininfarina didelį dėmesį pradėjo skirti elektra varomiems automobiliams. Ji pristatė savo pirmąjį elektromobilį *Pininfarina B0*. Jis kuriamas kartu su Prancūzijos įmone Bolloré. Ribotais kiekiais modelis parduodamas nuo 2009 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali kompanijos svetainė
**Gegužinės lobis** – Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, Gegužinės kaime 1980 m. rastas vėlyvųjų viduramžių monetų lobis.

Atradimas
---------

Gaižiūnų karinio poligono teritorija važiuojančio šarvuočio vikšrai kliudė ir iš žemės ištraukė varinio puodo dangtį bei monetų. Kareiviai iškasė 15–20 cm gylyje esantį puodą ir surinko pabirusias monetas. Tuo metu jų rasta 895 vienetai. 1,5 m atstumu nuo pirmojo puodo, 30 cm gylyje, buvo rastas antrasis puodas su 1390 monetų. 1990 m. lobio vietoje rastos dar 4 monetos.

Lobis
-----

Lobį sudaro sudaro 2289 monetos, kaltos 1495–1648 m. Jame yra:

* Žygimanto Vazos monetos: 786 pusantrokai,78 ortai, 15 grašių, 12 šeštokų ir 3 šilingai,
* Georgo Vilhelmo 219 pusantrokų , 104 ortai ir 3 šilingų,
* Michailo Fiodorovičiaus 324 kapeikos,
* Gustavo II Adolfo 52 pusantrokai, 51 kapeika ir 17 šilingų,
* Vasilijaus Ivanovičiaus 106 kapeikos,
* Ivano IV 38 kapeikų ir 25 dengos
* Kristinos 48 šilingai
* Boriso Fiodorovičiaus 45 kapeikos
* Žygimanto Augusto 18 pusgrašių ir kitų monetų.

Lobis saugomas Lietuvos Nacionaliniame muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eugenijus Ivanauskas. *Gegužinės lobis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 486 psl.
„Super Metroid" žaidimo eigoje tobulinamas Samus Aran (kairėje) kovos kostiumas ir lazerinis ginklas. Su naujomis savybėmis Samus gali pasiekti anksčiau neprieinamas planetos Zebes vietoves. Veiksmas daugiausiai vyksta Samus bėgant ir šokinėjant per platformas. Sėkmingai pabaigus žaidimą Samus parodoma be kovos kostiumo, tik su bikiniu. Žaidimo atmosferą kuria būdinga fantastiniams siaubo filmams muzika.
**Super Metroid** – 1994 m. fantastinis veiksmo ir nuotykių kompiuterinis žaidimas, kurį sukūrė „Nintendo" ir išleido SNES žaidimų kompiuteriui.

Apie žaidimą
------------

„Super Metroid" yra „Metroid" žaidimų serijos trečiasis žaidimas, išleistas 1994 m. SNES žaidimų kompiuteriui. „Super Metroid" buvo aukštai įvertintas kritikų. Pagal gamerankings.com − 95,5% vidurkiu ir antru geriausiai įvertintu SNES žaidimu. Pagal IGN, įvertintas 3 geriausiu SNES žaidimu ir pavadintas „neabejotinai reikšmingiausiu" 2D veiksmo ir nuotykių žaidimu. „Super Metroid" pardavimai vertinami apie 1,4 mln. vnt. Dėl sąlyginai menkos komercinės sėkmės kita „Metroid" serijos dalis „Metroid Prime" buvo išleista tik 2002 m. Chronologiškai „Super Metroid" tęsinys yra 2010 m. žaidimas „Metroid: Other M". „Super Metroid" galima žaisti naujesnėmis „Nintendo" konsolėmis.

### Siužetas

Žaidime toliau tęsiama istorija po „Metroid 2: Return of Samus" pabaigos: žaidėjo valdoma herojė Samus Aran, po visų pavojų galaktikai keliančių būtybių metroidų išnaikinimo planetoje SR388, atvyksta į galaktikos kosminę koloniją Ceres, į kurią pristato vienintelį išlikusį gyvą kūdikį metroidą, kuris palaikė Samus mama. Ceres tyrimų centro mokslininkai nustatė, kad kūdikio metroido energijos galios gali būti panaudotos taikiems tikslams civilizacijos naudai. Samus Aran išvyksta, tačiau nespėjus jai palikti kosminę koloniją supančio asteroidų žiedo, ją pasiekia pagalbos signalas iš Ceres stoties. Grįžusi Samus atranda koloniją, užgrobtą Kosmoso piratų, kurių lyderis Ridley pagrobia kūdikį metroidą. Samus Aran paseka Ridley į bazę Zebes planetoje, kur Kosmoso piratai tikisi panaudoti kūdikio metroido galias savo tikslams.

### Mechanika

„Super Metroid" yra vieno žaidėjo žaidžiamas 2D grafikos platformerio tipo žaidimas. Jo metu valdoma herojė Samus Aran gali šaudyti aukštyn, žemyn, į priekį ir 45 laipsnių kampu. Ji ginkluota lazerio ginklu ir aklinai dėvi fantastinį kovos kostiumą-šarvus. Papildomai gali pasinaudoti raketomis, bombomis. Pro siaurus plyšius Samus gali pralysti transformavusi kovos kostiumą į rutulį. Žaidimo eigoje kovojama su Kosmoso piratais ir Zebes planetos pavojingais gyvūnais. Didelę dalį žaidimo sudaro ieškojimai būdų, kaip patekti į Zebes planetos paprastai neprieinamas vietas. Žaidime nėra tradicinių lygių, o erdvė labiau primena atvirojo pasaulio erdvę, t. y. į jau pabūvotas vietas įmanoma grįžti ir tęsti ieškojimus.

Išnašos
-------

1. ↑  gamerankings.com
2. ↑  ign.com Archyvuota kopija 2016-12-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  vgchartz.com

Nuorodos
--------

* giantbomb.com
* mobygames.com