recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Turuchanskas*Туруханск* |
| --- |
|        |
| *Turuchansko cerkvė* |
|  |
| 

TuruchanskasTuruchanskas

65°47′35″ š. pl. 87°57′45″ r. ilg.﻿ / ﻿65.79306°š. pl. 87.96250°r. ilg.﻿ / 65.79306; 87.96250﻿ (Turuchanskas)Koordinatės: 65°47′35″ š. pl. 87°57′45″ r. ilg.﻿ / ﻿65.79306°š. pl. 87.96250°r. ilg.﻿ / 65.79306; 87.96250﻿ (Turuchanskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7)------ vasaros: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnojarsko kraštas Krasnojarsko kraštas |
| **Rajonas** | Turuchansko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 4 849  |

**Turuchanskas** (rus. *Туруханск*) – kaimas Rusijoje, Sibire, Krasnojarsko krašto šiaurėje, prie Jenisiejaus ir Žemutinės Tunguskos santakos, priešais Turuchano žiotis. Rajono centras. 4,8 tūkst. gyventojų (2002 m.).

Istorija
--------

1607 m. Mangazėjos vaivada D. Žerbcovas dabartinės gyvenvietės vietoje įkūrė žiemavietę. 1619 m. Mangazėja buvo nuniokota gaisro ir dalis jos gyventojų persikėlė į Turuchansko žiemavietę. Po 1642 ir 1662 m. gaisrų Mangazėja visai sunyko, o nauja gyvenvietė prie Jenisiejaus imta vadinti **Naująja Mangazėja**. 1670 m. čia perkeltas vaivadijos centras.

1677 m. pastatyti 4 dideli mediniai bokštai su patrankomis. 1780 m. gyvenvietė pervadinta į Turuchanską, o 1785 m. gavo apskrities miesto statusą. XVII–XVIII a. tai buvo svarbus prekybos žvėrelių kailiais centras. XIX a. prekyba sustojo, miesto reikšmė sumenko, sumažėjo gyventojų. 1897 m. čia gyveno tik ~200 žmonių. 1917 m. Turuchanskas tapo kaimu.

XIX a. antroje pusėje – XX a. pr. į Turuchanską tremti komunistiniai veikėjai (Jakovas Sverdlovas, Josifas Stalinas, Julijus Martovas ir kt.), o po perversmo – antitarybiniai veikėjai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Turovo Evangelija su XVI a. Ostrogiškio įrašu
**Turovo Evangelija** (blrs. *Тураўскае Евангелле*) – rankraštinė evangelija, parašyta XI a. kirilicos raštu. Laikoma vienu seniausių slavų raštijos paminklų.

Iš rankraščio išlikę tik 10 lapų. Jie 1865 m. rasti Turove, Vilniaus gimnazijos piešimo mokytojo. Rankraštis nugabentas į Vilniaus viešąją biblioteką. 1868 m. atliktas chromatografinis leidimas, o 1869 m. – Piotro Gildebranto parengta teksto analizė.

Evangelija parašyta ant pergamento. Lapai 22,2 cm ilgio, 17,8 cm pločio, suliniuoti į 17-18 eilučių. Išlikusiuose lapuose yra 11 inicialų, su raidėmis O, R ir V, nuspalvintų mėlynai, žaliai ir raudonai. Dviejuose lapuose yra 1508 ir 1513 m. įrašai, priskiriami kunigaikščiui Konstantinui Ostrogiškiui.

Evangelija saugoma Lietuvos mokslų akademijos bibliotekoje.
**Vylius Leonavičius** (g. 1955 m. vasario 9 d. Gargžduose) – Lietuvos sociologas, filosofas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1981 m. baigė psichologiją Vilniaus universitete. 1992 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1997 m. stažavo Linčiopingo universitete Švedijoje, 1999 m. Bergeno universitete Norvegijoje.

1981–1986 m. Vilniaus universiteto, 1986–1995 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1992–1995 m. Socialinių ir humanitarinių mokslų instituto direktorius. Nuo 1995 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1995–2002 m. Sociologijos katedros vedėjas; 2007 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos sritys: sociologijos ir sociologinio pažinimo teorijos, modernizacijos procesai, grupės tapatumo ir asmens tapatybės problemos, sveikatos, aukštojo mokslo sociologija.

Bibliografija
-------------

* Sociologija, su kitais, 2004 m.
* Sociologijos teorijos, su kitais, 2005 m.
* Sociologija ir sveikatos priežiūros sistemos paslaugų vartotojas. Moderniosios Lietuvos sveikatos priežiūros sistemos pertrūkiai ir tęstinumas, 2007 m. (Monografija kartu su Giedre Baltrušaityte, Ingrida Naujokaite)
* Aukštojo mokslo sociologija: studijų pasirinkimas ir vertinimas. Lietuvos aukštojo mokslo kaita, 2010 (Monografija kartu su Aušra Rutkiene)
* Energetinio saugumo sociologija: teorija ir praktika. 2017. (Monografija kartu su Dainiumi Geniu)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vylius Leonavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 14 psl.
| Viliujaus plentas |
| --- |
|  |
| Valstybės | Rusija Rusija |
| Ilgis | ~3000 km |
| Pradžia | Tulunas |
| Pabaiga | Jakutskas |
| Atidarytas | - |
| Sritys | Irkutsko sritis, Jakutija |
| Miestai | Bratskas, Ust Kutas, Mirnas, Niurba, Viliujskas |
|  |
| Kelio pradžia Jakutsko apylinkėse |

**Viliujaus plentas** arba **Federalinis automobilių kelias „Viliujus" A-331** – projektuojamas Rusijos federalinis kelias Jakutijoje ir Irkutsko srityje, kurio paskirtis yra sujungti Jakutsko ir Tuluno miestus. Visos trasos ilgis ~3000 km. Dabar realiai funkcionuoja ruožai Tulunas–Ust Kutas (iki 2007 m. R-419) ir Mirnas–Jakutskas. Likusi dalis tinkama naudoti tik kaip žiemos kelias.

XIX–XX a. pr. Viliujaus dešiniuoju krantu driekėsi pašto traktas tarp Jakutsko ir Viliujsko. Jis buvo sunkiai įžengiamas, daugiausia naudotas žiemą keliaujant šunų ar elnių kinkiniais. Po revoliucijos, šiame ruože vietomis susidarė keliai. 2005 m. ruožu Jakutskas–Mirnas buvo galima važiuoti ištisus metus, tačiau vėliau dalis ruožų vėl tapo nepravažiuojama.

Kelias Tulunas–Bratskas asfaltuotas, dviejų juostų. Ruože Bratskas–Ust Kutas yra žvyrkelio atkarpų. Ruožas Ust Kutas-Verchnemakarovas yra retai gyvenamomis vietomis besidriekiantis žvyrkelis. Nuo Verchnemakarovo iki Mirno yra žiemos kelias (infrastruktūros praktiškai nėra, gyvenama labai retai). Originalus ruožas Mirnas–Jakutskas vietomis potvynio metu ar po liūčių nepravažiuojamas. Prie jo daug svarbių Jakutijos gyvenviečių: Almaznas, Suntaras, Niurba, Viliujskas, Berdigestiachas.

Nuorodos
--------

* Straipsnis apie kelio projektą[neveikianti nuoroda]
* Avarinės būklės tiltas ties Suntaru
* Sunkiai pravažiuojami ruožai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kvatro-Braso mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1815 m. birželio 16 |
| Vieta | į šiaurės vakarus nuo Linji, Belgija |
| Rezultatas | Anglijos pergalė |

 |

**Kvatro-Braso** mūšis – Napoleono karų mūšis, įvykęs 1815 m. birželio 16 d. tarp Prancūzijos maršalo M. Nėjaus vadovaujamos Prancūzijos kariuomenės ir britų bei olandų pajėgų, pavaldžių A. Velingtonui.

Padėtis prieš mūšį
------------------

Napoleonas buvo pasiryžęs užimti kryžkeles prie Kvatro-Braso, nes manė, kad tai vienintelė vieta kur gali susijungti Prūsijos ir Velingtono kariuomenės. Todėl jis pasiuntė maršalą M. Nėjų, kad užbėgtų už akių britų vadovaujamų pajėgų pagalbai prūsams. Tačiau princas Oranietis taip pat suprato strateginę šių kryžkelių reikšmę. Birželio 16 d. ryte 8000 princui pavaldžių olandų karių buvo užėmę Kvatro-Brasą, kai prisiartino Nėjus su 24 000 karių pajėgomis.

Mūšio eiga
----------

Napoleono nesėkmę lėmė tai, kad Nėjus delsė pulti: jis laukė iki 14 val. ir tik tada ryžosi pulti, o tuo metu jau artinosi Velingtonas. Nėjus tikėjosi grafo de Erlono 20 000 karių paramos, tačiau Napoleonas nukreipė jo korpusą į Linji. Įsiutęs Nėjus atšaukė šį įsakymą. Dėl to grafas didžiąją dienos dalį žygiavo pirmyn ir atgal tarp dviejų mūšių laukų. Vakare Velingtonas turėjo daugiau kaip 30 000 karių prie Kvatro-Braso, o Nėjaus vis įnirtingesni antpuoliai pasirodė beviltiški. Temstant šios kryžkelės vis dar buvo britų rankose. Kitą rytą Velingtonas atsitraukė į šiaurę link Briuselio.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvatro-Braso mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Vilius Aleliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. spalio 19 d. (35 metai)Panevėžys, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | orientavimosi sportas |

**Vilius Aleliūnas** (g. 1987 m. spalio 19 d. Panevėžyje) – Lietuvos orientacininkas. 2013 m. Pasaulio žaidynėse Kalyje, Kolumbijoje individualiose vidutinės distancijos varžybose užėmė 3 vietą.

Biografija
----------

Gimė 1987 m. spalio 19 d. Panevėžyje. Baigė Panevėžio Juozo Balčikonio gimnaziją. Orientavimosi sportu pradėjo užsiiminėti nuo 1999 m. pabaigos, paskatintas pirmojo ir dabartinio savo trenerio Algirdo Šalkausko iš Panevėžio kūno kultūros ir sporto centro. Nuo 2002 m. klubo „Alfta-Osa OK" (Švedija) narys. Su šiuo klubu 2003 m. laimėjo U-tiomila. 2005 m. H-20 grupėje, Švedijos čempionate, estafetėse užėmė 2-ąją vietą. Nuo 2009 m. atstovauja Lietuvos orientavimosi sporto klubą Igtisa. Daugkartinis Lietuvos čempionatas. 

2003 m. pirmą kartą startavo Lietuvos jaunučių rinktinės sudėtyje Lietuva-Latvija-Estija mače, Plungėje. Nuo to laiko nuolatinis Lietuvos jaunučių, jaunių, jaunimo rinktinių narys tiek žiemą tiek vasarą. 2007 m. pirmą kartą startavo Pasaulio suaugusiųjų orientavimosi sporto su slidėmis čempionate Rusijoje Lietuvos suaugusiųjų rinktinės sudėtyje. 2009 m. dar kartą startavo Pasaulio OSS čempionate, kuris vyko Japonijoje. Daug kartų atstovavo Lietuvos OSS rinktinę įvairiuose Europos čempionatuose bei Pasaulio taurės etapuose. Nuo 2008 m. atstovauja Lietuvos OS rinktinę pasaulio ir Europos čempionatuose.7 kartus dalyvavo Pasaulio kariškių čempionatuose. 2011 metais Pasaulio kariškių žaidynėse iškovojo bronzos medalį komandinėje rungtyje. Nuo 2009 m. vyriausias žurnalo "Orientavimosi sportas" redaktorius.

Nuorodos
--------

* 2013 m. Pasaulio orientavimosi žaidynių rezultataiArchyvuota kopija 2013-08-07 iš Wayback Machine projekto.
* Asmeninis tinklalapis
Koordinatės: 53°33′19″š. pl. 19°55′26″r. ilg.﻿ / ﻿53.555198°š. pl. 19.924007°r. ilg.﻿ / 53.555198; 19.924007
**Pagonių akmuo Vysoka Vies kaime** – prūsų kultinis riedulys Vakarų Lenkijoje. Stūkso Vysoka Vies kaime, administraciškai priklausančiam Varmijos Mozūrų vaivadijos Ostrudos apskrities Ostrudos valsčiui.

Akmuo guli miške, netoli nuo kelio tarp Pietšvaldo ir Vysoka Vies kaimų. Tai kerpėmis apaugęs įvairiagrūdis granitas su kvarco priemaišomis. Iškilęs virš žemės paviršiaus 0,9 m; jo apimtis – 9,10 m. Paviršius išraižytas išilginėmis ir skersinėmis linijomis, išlikusios ir taškinės duobutės. Manoma, kad senovėje tarnavo aukuru: ant jo buvo aukojami arkliai, iškapoti grioveliai buvo skirti kraujui nutekėti. Riedulį kažkas nesėkmingai bandė suskaldyti – matosi pleištų paliktos žymės.

Nuo 1961 m. akmuo saugomas valstybės.

Šaltiniai
---------

* Głaz narzutowy „Kamień Ofiarny" („Pogański Kamień")
* Heidnischer Opferstein Archyvuota kopija 2020-08-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Vochysia** |
| --- |
| *Vochysia tucanorum* žiedynas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Kvarubiniai  *( Vochysiaceae)* |
| Gentis: | Kvaruba  *( Vochysia)* |

 |

**Kvaruba** (*Vochysia*) – kvarubinių (*Vochysiaceae*) šeimos augalų gentis. Jai priklauso 105 rūšys, augančios Amerikos atogrąžose.

Tai visžaliai, iki 30 m (kartais iki 50 m) aukščio užaugantys medžiai. Lapai odiški, lancetiški arba kiaušiniški. Žiedai susitelkę į žiedynus (kekes, šluoteles), dvilyčiai, dažniausiai geltoni. Vaisius – trilizdė atsidarančioji dėžutė.

Kvarubos medžių mediena gelsvai ruda, lengvos, gana kieta, todėl plačiau naudojama baldų pramonėje ir interjero apdailai.

Svarbiausios rūšys:

* didžioji kvaruba (*Vochysia maxima*)
* gvatemalinė kvaruba (*Vochysia guatemalensis*)
* gauruotoji kvaruba (*Vochysia tomentosa*)

*Vochysia thyrsoidea*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kvaruba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
| **Vilius Bajoraitis-Bajoras** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. vasario 23 d.Balandžiai, Ragainės apskritis |
| Mirė | 1979 m. rugpjūčio 23 d. (80 metų)Melė, Žemutinė Saksonija, Vokietija |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos choro dirigentas, kompozitorius, pedagogas |

**Vilius Bajoraitis-Bajoras** (1899 m. vasario 23 d. Balandžiai, Ragainės apskritis – 1979 m. rugpjūčio 23 d. Melė, Žemutinė Saksonija, Vokietija) – Mažosios Lietuvos choro dirigentas, kompozitorius, pedagogas.

Biografija
----------

1919–1934 m. Klaipėdos „Aidos" ir „Jaunųjų sandoros draugijos" choro, 1921–1922 m. Šilutės choro vadovas. Iki 1939 m. mokytojavo Klaipėdos krašte. 1938–1939 m. Šilutės gimnazijos direktorius, vėliau dėstė vokiečių kalbą Kauno universitete.

Sukūrė ir harmonizavo dainų. Parengė populiarių, daugiausia liaudies, dainų ir žaidimų rinkinį „Dainos" (su E. Grosu, 1926 m.).

Po Antrojo pasaulinio karo mokytojavo Meilėje. Lietuvininkų kalendoriuje 1952 m. metams (VFR) paskelbė Mažosios Lietuvos padavimų (slapyvardis *V. B. Balandiškis*). Rašė laikraščiui „Keleivis" (1955 m.), almanachui „Krivūlė" (Detmoldas, 1948 m.).

Brolis – poetas Fridrichas Bajoraitis-Paukštelis, sesuo Lidija Bajoraitė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Kaunas. *Vilius Bajoraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 460 psl.

Nuorodos
--------

* Mokytojas ir chorvedys Vilius Bajoraitis, *8 diena*.
| Matiškių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Matiškių piliakalnisMatiškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°19′36″ š. pl. 22°14′19″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32667°š. pl. 22.23861°r. ilg.﻿ / 55.32667; 22.23861Koordinatės: 55°19′36″ š. pl. 22°14′19″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32667°š. pl. 22.23861°r. ilg.﻿ / 55.32667; 22.23861 |

 |
| Vieta | Tauragės rajonas |
| Seniūnija | Mažonų seniūnija |
| Aukštis | 12 m m |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | II tūkstantmečio pr. |

**Matiškių piliakalnis** yra Tauragės rajone, Mažonų seniūnijoje, Matiškių kaimo pietuose, Jūros upės dešiniajame krante, prie Pylindaubio žiočių į ją. 

Piliakalnio aikštelė trikampė ištįsusi šiaurės-pietų kryptimi 20 metrų ilgio ir 14 m pločio šiauriniame gale. Aikštelėje supilta pylimas: 23 m ilgio 2,5 m aukščio ir 18 m pločio. Pylimo išorinis šlaitas (4,5 m aukščio) leidžiasi į 32 m ilgio, 10 m pločio ir 1,7 gylio griovį. Į šiaurę nuo piliakalnio yra 1,2 ha ploto papėdės gyvenvietė.

Šio piliakalnio vietoje iki XV a. stovėjo medinė pilis, kurią paskutinį kartą sutvirtino žemaičių didžiūnas Mažonas 1311 m. - 1314 m.

Piliakalnio vaizdas iš pietvakarių
Piliakalnio rytinė pusė

  


|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Vilkų Lauko piliakalnis 12 km | Pagramančio piliakalnis 5 km  Naujininkų piliakalnis 5 km |  |  |
|  |  | Batakių piliakalnis 18 km |
| Aukštupių piliakalnis 11 km | Dapkiškių piliakalnis 6 kmReksčių piliakalnis 2 km | Kiukiškių piliakalnis 20 km |

Nuorodos
--------

* Matiškių piliakalnis
Pontem|  |
| Forma | Uždaroji akcinė bendrovė |
| Įkurta | 2013 m. |
| Centrinė būstinė | Ukmergės gatvė 126, LT-08100, Vilnius, Lietuva |
| Aptarnaujama teritorija | Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Irmantas Norkus |
| Darbuotojų | 880 |
| Tinklalapis | Pontem.lt |

**PONTEM** – didmeninės prekybos maisto produktais ir maitinimo paslaugų įmonė, veikianti nuo 1957 m. Pagrindinė bendrovės veikla yra maisto produktų tiekimas HoReCa sektoriui (viešbučiai, restoranai, kavinės), ir visos maitinimo paslaugos: ligonių maitinimas, darbuotojų maitinimas, mokinių maitinimas, pobūvių organizavimas ir aptarnavimas. Nuo 2008 m. kovo mėnesio PONTEM pradėjo teikti ir orlaivių keleivių maitinimo paslaugas.

Istorija
--------

1968 m. įkurta „Smulkaus urmo" parduotuvė.

1976 m. parduotuvė persikėlė į specialiai pastatytas naujas patalpas Žvėryne, Ukmergės gatvė 126. Čia bendrovės biuras įsikūręs ir šiandien. Parduotuvė buvo įkurta siekiant aprūpinti maisto produktais vaikų darželius, ligonines, pionierių stovyklas ir kitas įstaigas bei organizacijas.

1990 m. pakeistas bendrovės statusas – „Smulkaus urmo" parduotuvė įregistruota kaip valstybinė įmonė „Smulkus urmas".

1992 m. po privatizavimo, įregistruota uždara akcinė bendrovė „Smulkus urmas".

1996 m. bendrovė pradėjo plėtoti maitinimo paslaugų verslą. Pirmoji kavinė buvo įsteigta UAB „Smulkus urmas" teritorijoje. Čia ji veikia ir šiandien. Jos pagrindiniai lankytojai, kaip ir kadaise, išliko bendrovės bei aplinkinių įstaigų darbuotojai.

2003 m. bendrovėje įdiegta kokybės vadybos sistema EN ISO 9001:2000. 2004 m. įmonė pradėjo teikti mokinių maitinimo paslaugą.

2008 m. bendrovė sukūrė ir pristatė rinkai maitinimo paslaugų prekinį ženklą „Myls", kuris apjungė bendrovės teikiamas maitinimo paslaugas į vieną prekės ženklą.

2013 m. sausio 1 d. UAB „Smulkus urmas" pakeitė pavadinimą į UAB „Pontem".

Veiklos sritys
--------------

* Keleivių maitinimas orlaiviuose – paslauga teikiama su „**Myls aero**" prekės ženklu. Aptarnaujami reguliariųjų ir užsakomųjų skrydžių keleiviai bei lėktuvų įgulų nariai.
* Darbuotojų maitinimas – paslauga teikiama verslo įmonių darbuotojams.
* Maitinimo organizavimas, tiekiant pagamintą maistą iš įmonės gamybinės bazės.
* Ligonių maitinimas – paslauga teikiama ligoninių pacientams, laikantis Lietuvos Respublikos Sveikatos apsaugos ministerijos nustatytų dietų ir kitų maitinimo paslaugos teikimą reglamentuojančių dokumentų reikalavimų.
* Mokinių maitinimas – paslauga teikiama Lietuvos miestų bei rajonų savivaldybių užsakymu, dalyvaujant Lietuvos Respublikos Viešųjų pirkimų įstatymo reglamentuotame paslaugos teikimo konkurse.
* Pobūvių organizavimas – paslauga teikiama įmonės kavinių patalpose arba kliento pageidaujamoje vietoje.
* Didmeninė prekyba maisto produktais.

Nuorodos
--------

* Oficiali bendrovės svetainė Archyvuota kopija 2015-07-21 iš Wayback Machine projekto.
* Mylsbanketai.lt Archyvuota kopija 2015-07-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Vilius Grabauskas** |
| --- |
|  |
| Vilius Grabauskas (dešinėje) |
| Gimė | 1942 m. balandžio 25 d. (81 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Joana Grabauskienė |
| Vaikai | Rasa Verkauskienė |
|  |
| Veikla | gydytojas kardiologas |
| Partija | 1967 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Kauno medicinos institutas |

**Vilius Jonas Grabauskas** (g. 1942 m. balandžio 25 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas kardiologas, sveikatos apsaugos organizatorius, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1960 m. baigė Kauno 18-ąją vidurinę mokyklą. 1960-1966 m. studijavo Kauno medicinos institute (KMI). 1966–1978 m. KMI mokslo darbuotojas. 1971 m. medicinos mokslų kandidatas. Nuo 1972 m. dalyvavo Pasaulinės sveikatos organizacijos (PSO) koordinuojamoje tarptautinėje Kauno ir Roterdamo epidemiologijos programoje. 1975 m. tobulinosi Meksikoje, 1976 m. Švedijoje. 1978–1983 m. Ženevoje vadovavo PSO Lėtinių neinfekcinių ligų kontrolės programai. 1984–1986 m. PSO Lėtinių neinfekcinių ligų kontrolės departamento direktorius. 1983–1984 m. ir 1987–1990 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. KMA) Centrinės mokslo tyrimo laboratorijos direktorius.

1990 m. medicinos mokslų daktaras. 1991–1993 m. Medicinos enciklopedijos redakcinės kolegijos pirmininkas. 1991–2002 m. KMA (nuo 1998 m. KMU) rektorius, nuo 1992 m. profesorius. 1997–1998 m. PSO Europos regiono nuolatinio komiteto pirmininkas. 1998 m. Europos sveikatos asamblėjos prezidentas. 1998–2001 m. Lietuvos nacionalinės sveikatos tarybos pirmininkas. 2000–2003 m. PSO Globalinės vykdomosios tarybos narys. Nuo 2002 m. KMU Profilaktinės medicinos katedros vedėjas ir KMU kancleris. Nuo 2005 m. žurnalo „Medicina" vyriausiasis redaktorius. Nuo 2010 m. LSMU tarybos narys, tarybos pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* *The Kaunas Rotterdam intervention study: behavioural and operational components on health intervention programmes* (su kitais). - Amsterdam: Elsevier/North-Holland Biomedical Press, 1981.
* Fundamentinė epidemiologija: bendrasis vadovėlis / Vilius Grabauskas, Irena Misevičienė, Žilvinas Padaiga, Jūratė Klumbienė, Janina Petkevičienė, Apolinaras Zaborskis, Stanislava Domarkienė, Abdonas Tamošiūnas, Žemyna Milašauskienė, Linas Šumskas, Juozas Dudzevičius, Jolanta Dičkutė. - Kaunas: Kauno medicinos universiteto Spaudos ir leidybos centras, 2003. - 143 p.: iliustr. - ISBN 9955-479-69-8

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Lenkijos medicinos akademijos garbės narys
* 1999 m. Alberto Šveicerio aukso medalis
* 2000 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 2018 m. Lietuvos mokslo premija (su kitais)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilius Grabauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 646
2. ↑
3. ↑  *Vilius Grabauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 36 psl.
4. ↑
5. ↑
6. ↑
**Vytas Milius** (g. 1949 m. vasario 21 d. Maksimonyse, Varėnos rajonas) – teisininkas, buvęs Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas ir šio teismo pirmininkas, šiuo metu Lietuvos Konstitucinio Teismo teisėjas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Merkinės Vinco Krėvės vidurinę mokyklą, nuo 1972 m. iki 1977 m. rugpjūčio mėn. – teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1968 m. gegužės mėn. iki 1971 m. birželio mėn. atliko karinę tarnybą TSRS kariniame jūrų laivyne. Nuo 1968 m. sausio mėn. iki 1968 m. gegužės mėn. Kauno vilnonių audinių fabriko „Drobė" pameistrys, nuo 1971 m. rugsėjo mėn. iki 1972 m. rugpjūčio mėn. Alytaus šaldytuvų gamyklos šaltkalvis-elektrikas, nuo 1972 m. rugsėjo mėn. iki 1973 m. rugsėjo mėn. Vilniaus sporto rūmų elektrikas, nuo 1974 m. rugsėjo mėn. iki 1977 m. rugpjūčio mėn. VU Teisės fakulteto Kriminalistikos laboratorijos laborantas.

Nuo 1977 iki 1980 m. Šilutės rajono Tarybos vykdomojo komiteto Plano komisijos pirmininko pavaduotojas, nuo 1980 iki 1990 m. Šilutės rajono apylinkės teismo teisėjas, teismo pirmininkas, nuo 1990 iki 1992 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, nuo 1992 iki 1994 m. Druskininkų miesto apylinkės teismo pirmininkas, nuo 1995 iki 2010 m. Lietuvos apeliacinio teismo pirmininkas. 2010-2013 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas. Nuo 2013 metų Lietuvos Konstitucinio Teismo teisėjas.

Moka rusų, prancūzų, anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LRS informacija
2. ↑  „Vytas Milius: „Vadovas, kuris negerbia savo pavaldinių, yra nieko vertas"" Archyvuota kopija 2005-12-24 iš Wayback Machine projekto. Dainius Visgirda, „Justitia"
3. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2009-10-12 iš Wayback Machine projekto.



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Virgilijus Valančius** | **Lietuvos Respublikos teisėjų asociacijos pirmininkas**2006 - 2009 | Po to:**Albertas Milinis** |


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:' | **Lietuvos apeliacinio teismo pirmininkas**1995 - 2010 | Po to:**Egidijus Žironas** |
| **Aleksandras Jakševičius** |
| --- |
| Gimė | 1886 m. sausio 2 d.Šiauliai |
| Mirė | 1971 m. balandžio 16 d. (85 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | komunistinio judėjimo veikėjas |
| Partija | 1918 m. LKP / VKP(b) |

**Aleksandras Jakševičius** (1886 m. sausio 2 d. Šiauliuose – 1971 m. balandžio 16 d. Vilniuje) – komunistinio judėjimo Lietuvoje veikėjas, vienas iš 1918 m. Lietuvos SSR laikinosios vyriausybės narių.

Biografija
----------

Mokėsi geležinkelininkų mokykloje Kaišiadoryse, 1900–1906 m. dirbo geležinkelio dirbtuvėse šaltkalviu. Baigęs mokytojų kursus, nuo 1907 m. mokytojavo Prozariškių (Kaišiadorių r.) ir Barščių (Zarasų r.) pradžios mokyklose, 1915 m. – evakuotųjų lietuvių mokykloje Minske.

1917–1918 m. priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų partijai. 1918 m. vasarą Kaišiadoryse įkūrė komunistinę kuopelę iš 25 narių. Kuopelė gavo teisę siųsti delegatus į LKP I suvažiavimą, įvykusį 1918 m. spalio 1-3 d. Vilniuje. Išrinktas Centro Komiteto nariu. 1918 m. gruodžio 8 d. įkurtos trumpai egzistavusios Lietuvos SSR laikinosios revoliucinės darbininkų ir valstiečių vyriausybės narys, vienas iš pasirašiusių šios vyriausybės 1918 m. gruodžio 16 d. manifestą, paskelbusį sovietų valdžią Lietuvoje. Vyriausybėje ėjo susisiekimo liaudies komisaro pareigas.

1920 m. išvyko į Maskvą, 1922 m. persikėlė į Minską. 1922–1923 m. Sofeisko (Mogiliovo sritis) lietuvių mokyklos mokytojas. 1923–1924 m. Minsko miesto švietimo skyriaus vedėjo pavaduotojas, Partinės mokyklos prie Baltarusijos KP(b) CK vedėjas. 1931–1932 m. lietuviško laikraščio „Raudonasis artojus" redaktorius. Didžiojo valymo metu 1936 m. lapkričio 26 d. suimtas, 1937 m. spalio 5 d. nuteistas 10 metų sunkiųjų darbų. Kalėjo Marijinsko lageryje (Novosibirsko sritis). 1954 m. gruodžio 29 d. reabilituotas. 1957 m. apsigyveno Vilniuje.

Vertė grožinės literatūros kūrinius, parašė atsiminimus. Išleido aritmetikos vadovėlių, išvertė Lenino prakalbas, Stalino raštų. 1966 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Romas Šarmaitis. *Aleksandras Jakševičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 93
4. ↑

Literatūra
----------

* Lietuvos keliais: 50 maršrutų autoturistams / Algimantas Semaška. – Vilnius: Mintis, 1989. – 71 p. – ISBN 5-417-00095-7
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Vaisius įsčiose", Leonardas da Vinčis, apie 1510–1512. Prenatalinis (embrioninis) vystymasis yra viena pagrindinių vystymosi biologijos temų.
**Vystymosi biologija** – biologijos šaka, tirianti organizmų vystymosi ir augimo procesus. Šiuolaikinė vystymosi biologija tokius reiškinius kaip ląstelių dalijimosi genetinis valdymas, ląstelių diferenciacija, morfogenezė ir kt.

Vystymosi biologijos dalys
--------------------------

*Embriologija* yra vystymosi biologijos dalis, tirianti organizmų vystymąsi nuo vienaląstės stadijos iki embrioninio vystymosi pabaigos (pvz. žinduoliuose – iki gimimo). Iki XX a. embriologija buvo tiesiog aprašomosios anatomijos dalis, o XX a. pabaigoje tapo embrioninį vystymąsi tiriančiu mokslu.

*Evoliucinė vystymosi biologija* (angl. *evolutionary developmental biology* ar sutrumpintai *evo – devo biology*) tiria organizmų individualaus vystymosi (ontogenezių) evoliucinį kitimą, skirtingų sisteminių grupių organizmų ontogenezių skirtumus.

Pageidaujami tikslai
--------------------

Vystymosi biologija tiria tiek normalų, tiek sutrikusį organizmų vystymąsi. Sutrikimų tyrimai daugiau atskleidžia apie vystymąsi, negu vien normalaus vystymosi tyrimai. Vienas praktinių vystymosi biologijos tikslų yra suprasti, kaip formuojasi išsigimimai (teratogenezė) (dėl modifikacijų ir dėl mutacijų), ir surasti būdus, kaip sutrikusį organizmo vystymąsi padaryti normaliu. Pvz. galbūt būtų galima vaisių su 21-os chromosomos trisomija taip paveikti, kad jis vystytųsi normaliai ir neturėtų Dauno sindromo.

Dabartinė vystymosi biologija tiria ir ląstelių diferenciaciją embrionuose – kaip iš kamieninių ląstelių susidaro specializuotos audinių ląstelės. Tikimasi, kad šios žinios leis iš kamieninių ląstelių užauginti audinius ir organus, kurie tiktų persodinimui.

Dar viena tema tyrimų kryptis – apoptozės (programuotos ląstelių mirties) tyrimai. Ištyrus šį reiškinį būtų galima priversti vėžines ir kitokias auglių ląsteles priversti apoptoziškai susinaikinti.

Tiriami organizmai
------------------

Svarbiausias vystymosi biologijos tiriamas organizmas yra žmogus. Kadangi daugelis tyrimų su žmonėmis negali būti atliekami dėl bioetinių ir kitokių sumetimų, tiriami kiti organizmai, vadinami *modeliniais organizmais*.

### Pagrindiniai tiriami organizmai

* Stuburiniai:
	+ Zebrinė danija *Danio rerio* (angl. *zebrafish*)
	+ Japoninė medaka *Oryzias latipes*
	+ Raudonasis dygliapilvis *Takifugu rubripes*
	+ Pentinuotoji pipa *Xenopus laevis*
	+ Višta *Gallus gallus*
	+ Naminė pelė *Mus musculus*
* Bestuburiai
	+ Iešmutis *Branchiostoma lanceolatum*
	+ Gaubtagyviai *Tunicata*
	+ Jūrų ežiai *Echinoidea*
	+ Apvalioji kirmėlė *Caenorhabditis elegans*
	+ Vaisinė muselė *Drosophila melanogaster*
* Augalai
	+ Baltažiedis vairenis *Arabidopsis thaliana*
	+ Kukurūzas *Zea mays*
	+ Žioveinis *Antirrhinum*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petunia x hybrida** |
| --- |
| Darželinė petunija (Petunia x hybrida)Darželinė petunija (*Petunia x hybrida*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Bulviniai  *( Solanaceae)* |
| Gentis: | Petunija  *( Petunia)* |
| Rūšis: | Darželinė petunija  *( Petunia x hybrida)* |

 |

**Darželinė petunija** (*Petunia x hybrida*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos petunijų genties augalas.

Augalas vienmetis, 50-100 cm aukščio. Kylantis arba šliaužiantis stiebas, apaugęs liaukiniais plaukeliais. Lapai kiaušiniški, auga pražangiai. Žiedai ilgakočiai, auga po vieną stiebo išlinkimuose ir viršutinių lapų pažastyse. Vainikėlis gana įvairaus dydžio ir spalvų. Vaisius – dėžutė su daugeliu sėklų. Žydi birželio – rugsėjo mėn.

Išvesta daug įvairiaspalvių petunijos veislių. Tai nelepus, lengvai iš sėklų dauginamas dekoratyvinis augalas, auginamas gėlynuose, soduose, parkuose, kambariuose, balkonuose.

* 
*
**Vilis Normanas** (tikras vardas **Povilas Senūta**; 1985 m. rugpjūčio 29 d.[reikalingas šaltinis], Alytuje – 2014 m. spalis, Kaune) – rašytojas, publicistas, socialinis aktyvistas ir kritikas.

Biografija
----------

2008 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė filosofijos studijas, vėliau ėmė domėtis kultūrine–socialine antropologija, studijavo VDU Politikos mokslų ir diplomatijos fakulteto Socialinės ir politinės teorijos katedros doktorantūroje.
Jis gilinosi į prancūzų psichoanalitiko Žako Lakano filosofiją, domėjosi Slavojaus Žižeko studijomis.
Mėgstamiausias rašytojas Per Olov Enquist.

Būdamas aštuoniolikos metų, Vilis Normanas parašė pirmąjį savo romaną („Šnabždesys"). Iš viso parašė 6 romanus, iš jų du su bendraautoriumi, ir vieną knygą su psichoanalitiku Raimondu Milašiūnu. Knygų „Meilė nugali viską", „Nostradamo kapas" ir „Froidiškai marksistiniai ir konservatoriškai anarchistiniai skrydžiai ant kušetės virš gegutės lizdu virstančio pasaulio" bendraautoris.

Vėliau rašė tekstus Lietuvos anarchistų svetainėje anarchija.lt, pats būdamas radikalių kairiųjų pažiūrų nevengė kritikos kitiems kairiesiems, ypač *Naujajai Kairei*. Vėliau, 2013-2014 m. autoriaus kritiniuose straipsniuose vyrauja palankesnis liberalizmui diskursas.
Gyveno su tėvais Kalvių kaime (Kaišiadorių rajonas). 2014 m. spalio 1 d. išvyko į Kauną, į universitetą, ir namo negrįžo. 2014 m. spalio 9 d. Kaune, Nemuno upėje ties Žalgirio arena, buvo rastas vyro kūnas.

Romanai
-------

* Šnabždesys. „Tyto alba"
* Pavojingas protas
* Beprotnamis
* Šventumas
* Masturbacija. Leidykla „Kitos knygos"

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Nauja Spalio „revoliucija" Archyvuota kopija 2014-10-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Viskas, ką norėjote sužinoti apie „Naująją Kairę 95", bet nedrįsote paklausti Žižeko
4. ↑  Nacionaliniai lietuvio bruožai – atsakomybės ir liberalizmo trūkumas
5. ↑  „Dingęs be žinios rašytojas Vilis Normanas rastas nuskendęs Nemune". 15min.lt. 2014-10-09. Nuoroda tikrinta 2014-10-10.
| **Vytas Miliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. rugsėjo 16 d.Barnaulas, Altajaus kraštas, Rusijos TFSR, TSRS |
| Mirė | 2022 m. gruodžio 31 d. (81 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija Anelė |
| Vaikai | Grita, Vitalė |
|  |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Išsilavinimas | 1972 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Vytas Miliauskas** (1941 m. rugpjūčio 16 d. – 2022 m. gruodžio 31 d.) – Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis veikėjas.

Biografija
----------

1959 m. kartu su šeima grįžo į Lietuvą. Giminių remiamas 1962 m. baigė Vilniaus 10-ąją darbo jaunimo vakarinę mokyklą. 1967–1972 m. buvo Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos naujųjų tyrimų laboratorijos vedėju. 1972 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1972–1974 m. – „Sigmos" susivienijimo Automatizacijos priemonių SKTB vadovaujančiu projekto konstruktorius. 1974–1995 m. – Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto Konstravimo biuro vedėju. 1994–1996 m. buvo išrinktas Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos pirmininku. Nuo 1995 m. buvo nuolat renkamas Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos valdybos pirmininku ir Vilniaus politinių kalinių ir tremtinių bendrijos tarybos nariu. 1996–2000 m. buvo Lietuvos Respublikos pirmojo ir antrojo laipsnio valstybinių pensijų komisijos nariu.

Tėvynės sąjungos narys nuo 1993 m. Jokios kitos partijos nariu nebuvo. 

1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. – Vilniaus miesto savivaldybės narys.

Apdovanojimai
-------------

* 2007 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mirė tremtinys, ilgametis Vilniaus savivaldybės tarybos narys Vytas Miliauskas*. 15min.lt. 2022-01-03. Nuoroda tikrinta 2022-01-03.
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-24 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2011-04-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Evelin Samuel |
|  
Evelin Samuel ir Siim Valmar Kiisler, 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1975 m. gegužės 13 d. (48 metai) |
| Kilmė | Estijos vėliava Estija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė, aktorė, rašytoja |
| Instrumentai | vokalas |

**Evelin Samuel** (g. 1975 m. gegužės 13 d.) – Estijos dainininkė, aktorė ir rašytoja.

Evelin dainuoti pradėjo dar vaikystėje. Debiutavo 9-to dešimtmečio pabaigoje, vaikų muzikiniame teatre „Colombina". 1992 metais dalyvavo Roskildės festivalyje Danijoje. 1993 m. atlikėjų debiutantų konkurse „Kaks takti ette" užėmė ketvirtą vietą. Tais pačiais metais atlikėja laimėjo Baltijos šalių dainų konkursą „Via Baltica". 1994-aisiais laimėjo Estijos televizijos ir Estijos radijo surengtą konkursą „Uus Laul", pristatydama dainą „Vari ja roos". Tais pačiais metais atlikėja dalyvavo „Eurovizijos" konkurso atrankoje „Eurolaul". Su daina „Soovide puu" tarp dešimties dalyvių užėmė 8-ą vietą. Vėliau „Eurolaul" atrankoje dalyvavo 1996 ir 1998 metais.

1999 m. su smuikininke Camille „Eurovizijos" dainų konkurse atlikusios dainą „Diamond of Night", užėmė 6-ą vietą. Evelin 1997 metais jau dalyvavo „Eurovizijoje" kaip pritariančioji vokalistė, o 2000 ir 2006 metais šiame konkurse pranešdavo Estijos balsus.

2002 metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Alternature: Over the Water Blue". 2008-aisiais debiutavo kaip vaikų rašytoja – išleido knygą „Ükskord, kui sadas vihma". Suvaidino miuzikluose „Jėzus Kristus superžvaigždė", „Oliver!" ir „Miss Saigon".

Diskografija
------------

* 2002: *Alternature: Over the Water Blue*

Nuorodos
--------

* Daina *Diamond of Night* (Eurolaul 1999)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Koit Toome  *„Mere lapsed"*** |  **Estijos atstovė Eurovizijoje(su Camille)**1999 | Po to:**Ines  *„Once in a Lifetime"*** |
| **Evelina Kolupailaitė-Masiokienė** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. gegužės 28 d.Maskva |
| Mirė | 1993 m. lapkričio 19 d. (73 metai)Aurora, JAV |
| Tėvai | Steponas Kolupaila |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronius Masiokas |
|  |
| Veikla | kalbininkė, žurnalistė, visuomenininkė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Evelina Kolupailaitė-Masiokienė** (1920 m. gegužės 28 d. Maskvoje – 1993 m. lapkričio 19 d. Auroroje, JAV) – Lietuvos kalbininkė, žurnalistė, visuomenininkė.

Biografija
----------

Tėvas – Steponas Kolupaila. Mokėsi Kauno „Aušros" mergaičių gimnazijoje. Studijavo Vytauto Didžiojo, Nansi, Vilniaus universitetuose.

1941–1944 m. dirbo Lietuvių kalbos institute, rengė terminologijos žodyną. Bendradarbiavo leidiniuose „Karys",, „Mūsų žinynas", „Gimtoji kalba", „Kardas", „Karo archyvas". 1944 m. išvyko į Vakarus. Gyveno Austrijoje, Vokietijoje. Dirbo redakcijoje. Mokytojavo. 1949 m. išvyko į JAV. Dirbo įvairiose įstaigose.

Paskelbė straipsnių kalbos kultūros, terminologijos klausimais. Bendradarbiavo Amerikos lietuvių leidiniuose „Lietuva", „Atspindžiai". 1995 m. prie Lietuvių fondo įsteigtas E. Kolupalaitės-Masiokienės lietuvių studentų šalpos fondas.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvių kalbos vadovas*, su P. Skardžiumi ir S. Barzduku, 1950 m.
* *Lietuvių-anglų kalbų žodynas*, su B. Masioku, 1992 m.
* *Žodžiai žodžiai* (Words-Words), su B. Masioku, 1992 m. 2 leid. 1993 m.
* *Anglų-lietuvių kalbų frazeologijos žodynas*, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kolupailaitė-Masiokienė Evelina. Kalbininkas.lt[neveikianti nuoroda]
*Kitos reikšmės – Lukna.*

| Lukna |
| --- |
|  Lukna Skiemonyse |
| **Ilgis** | 15,2 km |
| **Baseino plotas** | 60 km² |
| **Ištakos** | Baltučiai (Utenos raj.) |
| **Žiotys** | Nevėžos ež. |
| **Šalys** | Lietuva |

**Lukna** – nedidelis upelis Utenos ir Anykščių rajonų paribyje, tekantis nuo Pakalnių (Leliūnų sen.) iki Nevėžos ežero (Skiemonių sen.). Priklauso Šventosios upės baseinui, ilgis – 15,2 km, baseino plotas – 60 km².

Utenos rajonui priklauso tik dalis Luknos upelio aukštupio. Jo ištakos – Baltučių kaimo apylinkės, plytinčios į pietvakarius nuo Pakalnių. Srūva pamiškėmis ir palaukėmis vakarų kryptimi iki Skiemonių, vietomis ištiesinta vaga dirbamuose laukuose. Toliau krypsta į šiaurės vakarus, žemupyje kerta kelią  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis , už kurio raizgosi natūralia vaga. Įteka į Nevėžos ežerą jo vakariniame krante.

Gyvenvietės prie Luknos: Paluknis, Remeikiai, Skiemonys, Čivyliškis. Hidrologinis kodas – 12210774.

Lukna prie Remeikių
Upėvardis kildinamas nuo žodžių *luknas* („kurio ragai eina į šalis"), *lukniuoti* („liumpėti, būti klampiam"). Bendresnė šaknies *lukn-* reikšmė galėjo būti „lenkti, linkti" iš to – „klimpti, glebti" (plg. latv. *lukns* „lankstus", *lukt* „lėpti, glebti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vandens telkiniai. Lukna
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Leonardo Vitale** (1941 m. birželio 27 d. – 1984 m. gruodžio 2 d.) – Sicilijos mafijos narys, pirmasis Sicilijos mafijos istorijoje tapęs policijos informatoriumi ir liudininku.

1973 metais jis atėjo į Palermo policijos nuovadą ir prisipažino naryste mafijoje, tyčiniais padegimais, pinigų atiminėjimu ir dvejomis žmogžudystėmis. Jis teigė į mafiją įstojęs būdamas 19 metų, dėdės kvietimu.

Vitale liudijimai padėjo apkaltinti daugelį mafijozų, tačiau vėliau jie visi buvo išteisinti, o liudininkas pripažintas psichiškai nesveiku. Buvo teigiama, esą jis išsigalvojo net ir patį gerai organizuotos mafijos egzistavimą. Galiausiai pagal jo liudijimus buvo įkalinti tik du žmonės – jis pats ir jo dėdė. Daug laiko praleidęs psichiatrinėje ligoninėje, buvęs mafijozas laisvę atgavo 1984 metų birželį, kai jo teiginiai buvo patvirtinti Tommaso Buscetta parodymų. Buscetta buvo kitas liudyti sutikęs mafijozas. Tų pačių metų gruodį išėjęs iš bažnyčios, kurioje su mama ir seserimi dalyvavo mišiose, Leonardo Vitale buvo nušautas.

Jo žudikas niekada nebuvo rastas, tačiau beveik neabejojama, kad susidorojimą suorganizavo mafija.

Vėliau Vitale liudijimai buvo naudoti ir *Maxiprocesso* didžiuliame teismo procese, pasibaigusiame šimtų mafijos narių įkalinimu. Pasak teisėjo Giovanni Falcone, Leonardo Vitale bent jau po mirties gavo pasitikėjimą, kurio nusipelnė.
| **Leonardas Leoit. *Lionardo Oronzo Salvatore de Leo*** |
| --- |
|  |
| Leonardas Leo |
| Gimė | 1694 m. rugpjūčio 5 d.San Vito degli Skiavi prie Brindizio |
| Mirė | 1744 m. spalio 31 d. (50 metų)Neapolis |
|  |
| Veikla | italų kompozitorius, vargonininkas, pedagogas |
|  |
|  **Vikiteka** | Leonardas Leo |

**Leonardas Oroncas Salvatorė de Leo** (it. *Lionardo Oronzo Salvatore de Leo*, 1694 m. rugpjūčio 5 d. San Vito degli Skiavi, dab. San Vito dei Normani prie Brindizio – 1744 m. spalio 31 d. Neapolis) – italų kompozitorius, vargonininkas, pedagogas. Vienas žymiausių Neapolio mokyklos atstovų.

Biografija
----------

1709–1713 m. mokėsi Neapolio konservatorijoje *Santa Maria della Pieta dei Turchini*, nuo 1715 m. joje dėstė. Nuo 1713 m. karaliaus rūmų vargonininkas ir Neapolio Santa Maria della Solitaria bažnyčios kapelmeisteris. Nuo 1725 m. po A. Skarlačio mirties – rūmų kapelos pirmasis vargonininkas; dėstė Neapolio Šv. Anupro konservatorijoje. Nuo 1744 m. rūmų kapelmeisteris Neapolyje.

Mokiniai: Nikolas Pičinis, Nikolas Jomelis.

Kūryba
------

Sukūrė apie 70 operų, oratorijų, kantatų, mišių, motetų, dvi *Miserere*, dvi *Magnificat*, psalmių, arijų, instrumentinės muzikos – uvertiūrų, koncertų.

Operos
* Sofonisba, 1718 m.
* Zenobija Palmyroje (*Zenobia in Palmira*), 1725 m.
* Katonas Utikoje (*Catone in Utica*), 1729 m.
* Olimpiada (*L'Olimpiade*), 1737 m.
* Meilė reikalauja kančių (*Amor vuol sofferenza*), 1739 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautė Markeliūnienė. *Leonardas Leo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 7 psl.
*Apie kaimą Skuodo rajone žr. Luknės*.

| Luknė |
| --- |
| Luknė ties Palukniu II Luknė ties Palukniu II |
| **Ilgis** | 26 km |
| **Baseino plotas** | 133 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,82 m³/s |
| **Ištakos** | Anatniškių apylinkės |
| **Žiotys** | Dubysa |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Luknė |

**Luknė** – upė Lietuvoje, Radviliškio ir Raseinių rajonuose; Dubysos kairysis intakas. Prasideda 7 km į rytus nuo Šiluvos, Antaniškių apylinkėse. Pradžioje teka į pietryčius Praviršulio tyrelio apylinkėmis. Vėliau į pietus, o žemupyje – į pietvakarius. Įteka į Dubysą 54 km nuo jos žiočių, greta Dvarviečių kaimo.

 Luknė Praviršulio tyrelyje
Luknė ties Pasandraviu
Intakai:

* Dešinieji: Sandrava (13,7 km), Krėslupis (5,6 km);
* Kairieji: Duburas (3,6 km), Luknelė (4 km), Blusravis (3,6 km).

Vidutinis nuolydis – 258 cm/km. Vaga nuo pat ištakos iki Pasandravio tiesinta, melioruota. Ties Kaulakiais užtvenkta, sudarytas 40 ha Kaulakių tvenkinys. Upės žemupys patenka į Dubysos regioninį parką, įsteigtas Luknės geomorfologinis draustinis. Žemupio slėnis gilus, siauras, neapgyvendintas. Upėje sutinkamos srovinės aukšlės, šlakiai, strepečiai, šapalai, ešeriai.

Gyvenvietės prie Luknės: Paluknys, Paluknys II, Bernotai, Puknaičiai, Naujokai, Kaulakiai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *luknas* („kurio ragai eina į šalis"), *lukniuoti* („liumpėti, būti klampiam"). Bendresnė šaknies *lukn-* reikšmė galėjo būti „lenkti, linkti" iš to – „klimpti, glebti" (plg. latv. *lukns* „lankstus", *lukt* „lėpti, glebti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Luknė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 661
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Leonardas Matuzevičius** (1923 m. sausio 3 d. Krinčinas – 2000 m. gruodžio 18 d. Viečiūnai, palaidotas Druskininkuose) – Lietuvos poetas.

Biografija
----------

Brolis Eugenijus Matuzevičius. 1941 m. baigė Biržų gimnaziją. 1944 m. dirbo mokytoju Panevėžyje, Papilio progimnazijoje. 1945 m. suimtas už pogrindinę veiklą ir nuteistas 10 metų lagerio ir 5 m. tremties, palaidodamas viltis mokytis aukštojoje mokykloje. Kalėjo Intos lageriuose (Archangelsko sritis). 1956 m. grįžo į Lietuvą. Baigė Kauno technologijos technikumą. Dirbo elektriku, meistru verpimo fabrike. Gyveno Viečiūnuose. Lietuvos kaimo rašytojų sąjungos narys.

Kūryba
------

Skelbti eilėraščius pradėjo ketvirtame dešimtmetyje žurnaluose „Ateities spinduliai", „Ateitis", „Karys", karo metais – laikraštyje „Biržų žinios". 1993 m. išleido eilėraščių rinkinį „Tu toli". Tremtyje – Intos lietuvių literatų būrelio narys, rankraštinių antologijų „Benamiai" (1955 m.), „Saulėtekio link" (1956 m.) vienas autorių (slapyvardis *Linas*). Poezijoje asmeniniai išgyvenimai siejami su dramatiška tautos būtimi, žadinama teikianti laisvės vilties tautos istorijos atmintis, vyrauja kalinių buities vaizdai, tėvynės ilgesio, tremties, partizanų kovų motyvai. Humoristinių eilėraščių rinkinyje „Šaukštas ir vandenynas" pašiepiamos gyvenimo realijos. Paskelbė atsiminimų, dvasines vertybes keliančių pjesių, parašė eilėraščių vaikams.

Krinčine 1994 m. atidarytas Eugenijaus ir Leonardo Matuzevičių memorialinis muziejus.

Bibliografija
-------------

* Tu toli, 1993 m.
* Rimo miškas, eilėraščiai vaikams
* Gaidys Kakaryko, eilėraščiai vaikams
* Šaukštas ir vandenynas, 1994 m.
* Senojo Juozapo vakaras, rinktinė, 1999 m.
* Rinktiniai raštai, 2 t. Jonava, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonardas Matuzevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 459 psl.
| *Eden: It's an Endless World!* |
| --- |
|  |
| Žanras | Veiksmo, kiberpankas |
| Manga |
| Autorius | Hiroki Endo |
| Leidėjas | Japonija KodanshaKanadaJungtinės Amerikos Valstijos Dark Horse Comics |
| Serializuota  |  *Monthly Afternoon*  |
| Leidimo metai | 1998 – 2008 |
| Tomų sk. | 18
 |

**Eden: It's an Endless World!** – manga, parašyta ir iliustruota Hiroki Endo. Japonijoje platinta mėnesiniame žurnale „Afternoon", Jungtinėse Valstijose leidyklos „Dark Horse Comics". Kūrinio veiksmas vyksta netolimoje ateityje, po pandemijos, pramintos *closure* ('užbaigimas') virusu, kuris nusinešė 15 proc. pasaulio gyventojų gyvybes, dar daugiau jų suluošino ar išbjaurojo ir ženkliai pažeidė pasaulio politinę pusiausvyrą. Kūrinyje kažkiek remiamasi gnostine mitologija, pavyzdžiui, kai kurie veikėjai, kaip antai *Ennoia*, pavadinti pagal gnostikų esybes, taip pat pastebima ir kitokia gnosticizmo įtaka kūrinio tematikoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Istorija pradedama ilgu įvadu, pasakojama apie ramų veikėjų *Ennoia* ir *Hannah* gyvenimą atokioje Edeno saloje kartu su jų globėju, mokslininku *Lane Morris*, sergančiu nepagydoma liga, kurią sukėlė pandeminis virusas, nusinešęs 15 proc. žmonijos. Prieš tai vykę įvykiai, vedantys prie *Ennoia* tėvo sugrįžimo ir *Propater federacijos* pajėgų, atpasakojami veikėjų prisiminimuose.

Po to persikeliama dvidešimtčia metų į priekį, į laikmetį, kuriame *Ennoia* sūnus *Elijah* grumiasi su galinga ir monopoline Propater federacija, siekdamas išlaisvinti dar vaikystėje federacijos pagrobtą seserį *Mana*. Laikydami ją įkaite federacija siekia pakenkti Pietų Amerikoje narkotikų magnatu pagarsėjusiam *Ennoia Ballard*, kurio baiminasi ir neapkenčia daugelis, netgi jo šeima. Toliau pasakojama, kaip vaikinukas bręsta ir mėgina kabintis į sudėtingą gyvenimą. Kūrinio eigoje jis sutinka daugelį kitų veikėjų, kompanionų ar priešų su savitomis gyvenimo istorijomis, kurie visi siekia to paties tikslo – išgyventi postapokaliptiniame distopiniame pasaulyje.

Vėliau istorija dar kartelį peršoka laiku į priekį, šįkart dar ketverius metus. Pandemiją sukėlęs virusas mutuoja ir žmonija dar kartą atsiduria ant išnykimo ribos.

Nuorodos
--------

* Eden: It's an Endless World! enciklopedijoje Anime News Network
*Kitos reikšmės – Lukna (reikšmės).*

| Lukna |
| --- |
|  Lukna ties Bakieriškėmis |
| **Ilgis** | 28,9 km |
| **Baseino plotas** | 184,9 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,24 m³/s |
| **Ištakos** | Strakiškių apylinkės |
| **Žiotys** | Merkys |
| **Šalys** | Lietuva |

**Lukna** – upė pietų Lietuvoje, Trakų rajone; Merkio dešinysis intakas. Prasideda Strakiškių apylinkėse, į pietus nuo Senųjų Trakų. Teka į pietus, aukštupyje vadinama Medryne, paskui pasuka į vakarus ir prateka ežerų virtinę: Meduvį, Karvį, Veršiuką, Lukną. Toliau vėl teka į pietus Rūdiškių miško rytiniu pakraščiu. Įteka į Merkį 109 km nuo jo žiočių, į pietus nuo Madžiūnų.

Intakai: Aluona (dešinysis), Mamavys, Žvirgždė (kairieji). Vidutinis nuolydis – 70 cm/km.

Gyvenvietės prie Luknos: Strakiškės, Senasis Tarpupis, Baušiškės, Anglininkai, Jurgelionys, Kajetoniškės, Paluknys, Madžiūnai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *luknas* („kurio ragai eina į šalis"), *lukniuoti* („liumpėti, būti klampiam"). Bendresnė šaknies *lukn-* reikšmė galėjo būti „lenkti, linkti" iš to – „klimpti, glebti" (plg. latv. *lukns* „lankstus", *lukt* „lėpti, glebti").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algirdas Rainys. *Lukna 2*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 661
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.