recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Louis Hjelmslev** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1899 m. spalio 3 d.Kopenhaga, Danija Danija |
| Mirė | 1965 m. gegužės 30 d. (65 metai)Kopenhaga, Danija Danija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Kopenhagos universitetas |

**Lui Trolė Jèlmslevas** (dan. *Louis Trolle Hjelmslev*, 1899 m. spalio 3 d. Kopenhaga, Danija – 1965 m. gegužės 30 d. Kopenhaga, Danija) – danų kalbininkas. Glosematikos, originalios struktūralistinės kalbos teorijos, autorius. Glosematikoje labai svarbus matematinis komponentas (kalba laikoma tam tikru semiotinių sistemų pavyzdžiu, struktūra, kurią galima griežtai formalizuoti pagal matematikos, logikos ir semiotikos reikalavimus).

Kaip vientisa teorija, jo idėja daugiausia buvo palaikoma Danijoje. Kalbininkai į lingvistinę apyvartą įtraukė atskiras šios idėjos nuostatas ir sąvokas. Kaip gyva, besivystanti kryptis, ji nustojo gyvuoti XX a. 10–ajame dešimtmetyje.

Biografija
----------

Gimė Kopenhagoje matematiko Johaneso Jelmslevo (*Johannes Hjelmslev*, 1873–1950) šeimoje.

1917–1923 m. studijavo Kopenhagos, vėliau Orhuso universitete. 1921 m. kurį laiką gyveno Lietuvoje. 1923–1924 m. mokėsi Prahos universitete, 1926–1927 m. studijavo Paryžiuje. 1931 m. drauge su V. Briondaliu tapo vienu iš Kopenhagos kalbotyros būrelio steigėjų, daug metų buvo šios draugijos pirmininku. Nuo 1937 m. Kopenhagos universitete ėjo profesoriaus pareigas, šiame universitete dėstė ir lietuvių kalbą. 1939 m. su V. Briondaliu įkūrė žurnalą „Acta linguistica".

L. Jelmslevas bendravo su K. Būga, J. Tumu‑Vaižgantu, A. J. Greimu. Parašė darbų iš lituanistikos ir latvistikos sričių.

Mirė Ordrupe (dabar tai yra Kopenhagos priemiestis). Palaidotas Ordrupo kapinėse.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  A. Sabaliauskas, redaktorė T. Paulauskytė (2018-09-12, red. 2021-12-20). „Louis Trolle Hjelmslev". VLE. Nuoroda tikrinta 2022-03-18. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
2. ↑  В. А. Виноградов. „ГЛОССЕМА́ТИКА". Большая российская энциклопедия. Suarchyvuotas originalas 2022-05-19. Nuoroda tikrinta 2022-03-18.

Bibliografija
-------------

* L. Jelmslevo bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vaiko diena** - šventė, kuri švenčiama gegužės trečiąjį penktadienį. Ši diena yra tinkama diena minėti Vaiko dieną, nes greta yra minimos Motinos, Tėvo, Šeimos dienos.

Birželio 1-osios minimos Tarptautinės vaikų gynimo dienos ištakos siejamos su 1925 m. Ženevoje įvykusia Pasauline vaikų gerovės konferencija, kurioje įvairios pasaulio šalys pritarė idėjai minėti Tarptautinę vaikų gynimo dieną, kuria būtų siekiama pabrėžti vaikų teisių svarbą ir problemas, tačiau nebuvo nustatyta konkreti rekomenduojama data, kada turėtų būti švenčiama Tarptautinė vaikų gynimo diena. Po 1949 m. Maskvoje įvykusios Tarptautinės moterų konferencijos Sovietų Sąjungoje 1950 m. birželio 1 d. pirmąkart buvo paminėta Tarptautinė vaikų gynimo diena. Iki 2014 m. Tarptautinė vaikų gynimo diena Lietuvoje, kaip ir daugelyje kitų Rytų ir Vidurio Europos valstybių (Baltarusijoje, Bulgarijoje, Estijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Rusijoje) bei komunistinėse valstybėse (Kinijoje, Šiaurės Korėjoje, Vietname), kasmet buvo minima birželio 1 d. 

2023 m. lapkričio 21 d. buvo priimtas Lietuvos Respublikos atmintinų dienų įstatymo Nr. VIII-397 1 straipsnio pakeitimo įstatymas, kuris siūlo išbraukti birželio 1-ąją dieną - Tarptautinę vaikų gynimo dieną ir įtraukti dvi naujas atmintinas dienas – Vaiko dieną (gegužės trečiasis penktadienis) ir Pasaulinę vaiko teisių dieną (lapkričio 20 d.), pakeitimai įsigaliojo nuo 2023 gruodžio 1 d.

Pirminis Atmintinų dienų įstatymo pakeitimo siūlytojas – Valstybės vaiko teisių apsaugos ir įvaikinimo tarnyba prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos.
| Pilvingis |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,084 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,55 km |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pilvingis

  |
| **Koordinatės** |  54°14′04″ š. pl. 24°16′37″ r. ilg.﻿ / ﻿54.23444°š. pl. 24.27694°r. ilg.﻿ / 54.23444; 24.27694 |

**Pilvingis** – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Merkinės, į pietus nuo Pilvingių kaimo. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,67 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 118,6 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – aplink ežerą plyti ~ 22 ha dydžio Pilvingių pelkė. Pelkės pakraščiai apaugę krūmynais ir medžiais, apjuosti kanalu ir S-3 upeliu iš rytų ir Ilgabalės upeliu iš vakarų. Minėtieji upeliai į pietvakarius suteka į vieną upelį (S-3) ir įteka į netoliese tekančią Straują. Vakaruose pelkė kanalu jungiasi su Kampio ežeru. Ežeras su pelke įeina į Pilvingio ornitologinį draustinį. Į rytus įsikūręs Sukarepkos kaimas.

Tai jotvingiškos kilmės vandenvardis su būdinga priesaga *-ing-* iš žodžio *pìlvė* („dumblas, dumblynė").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 50.
**Bartolomėjus Vivarinis** (it. **Bartolomeo Vivarini** arba *Bartolommeo Vivarini*, apie 1432 – apie 1495 m.) – XV a. italų ankstyvojo renesanso dailininkas iš Venecijos.

Biografija
----------

Bartolomėjus Vivarinis gimė dailininkų šeimoje, kuri gyveno Murano saloje prie Venecijos. Jis mokėsi pas vyresnį brolį Antonijų Vivarinį, su kuriuo dirbo kartu nuo 1450 m. Bartolomėjus tikriausiai mokėsi Padujoje ir buvo paveiktas Frančesko Skvarčionės mokyklos, iš kurios perėmė labai tikslios ir aiškios linijos vaizdavimo bruožus. Bartolomėjų tikriausiai paveikė Džentilė da Fabrianas, kurio įtakos galima atsekti spalvų naudojime Bartolomėjaus kūriniuose.

Bartolomėjus Vivarinis daugiausiai tikriausiai dirbo Vivarinių dirbtuvėse Murano saloje, kurios specializavosi religinių pamaldžių paveikslų užsakymuose ir altoriniuose poliptikuose. Šie žanrai yra pagrindiniai Bartolomėjaus kūryboje. Jo pirmas nepriklausomas darbas datuojamas 1459 m. Po 1470 m. Bartolomėjus buvo įtakingas religinių paveikslų tapytojas, kuris gausiai vaizdavo gotikinės stilistikos šventųjų figūras tuo metu naujoviškoje renesanso peizažo aplinkoje. Po 1480 m. Bartolomėjus pradėjo prarasti rinką Venecijoje, jo stilius tapo daugiau linijiniu ir sausu. Gyvenimo pabaigoje Bartolomėjus dokumentuotas dirbęs prie Bergamo. Jo paskutinis kūrinys datuojamas 1491 m. Alvizė Vivarinis tikriausiai mokėsi pas Bartolomėjų.

Darbų galerija
--------------

* „Madona ir Kūdikis" (Korero muziejus, Venecija) „Madona ir Kūdikis" (Korero muziejus, Venecija)
* „Šv. Ambraziejaus poliptikas" (Akademijos galerija, Venecija) „Šv. Ambraziejaus poliptikas" (Akademijos galerija, Venecija)
* „Frari triptikas" (Santa Maria Gloriosa dei Frari, Venecija) „Frari triptikas" (Santa Maria Gloriosa dei Frari, Venecija)
* „Madona ir Kūdikis" (Nacionalinė Vašingtono dailės galerija) „Madona ir Kūdikis" (Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bartolomeo Vivarini** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* J. Paul Getty muziejaus informacija
* Encyclopaedia Britannica
* Bartolomėjus Vivarinis WGA tinklalapyje
**Panevėžio „Baltija"**|  |
| **Pavadinimas** | Asociacija „Baltija", Sporto Klubas |
| **Įkurtas** | 2002 m. |
| **Stadionas** | Aukštaitijos stadionas, Panevėžys |
| **Talpa** | 4000 |
| **Vadovas** | Andrius Paltanavičius |
| **Lyga** |  |
| **2014** | 13 vieta, LFF I lyga |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Panevėžio „Baltija"** – Lietuvos futbolo klubas iš Panevėžio.

Istorija
--------

Sporto klubas „Baltija" įkurtas 2002 m. rugsėjo 16 d. Pirmasis futbolo projektas buvo 2006 metais, kai **SK „Baltija"** dalyvavo Panevėžio apskrities pirmenybėse. Tame sezone jie nė karto nepralaimėjo ir šiose pirmenybėse užėmė pirmąją vietą. Tačiau po sezono komanda išnyko iš futbolo žemėlapio. 

2013 m. buvo suburta lauko pirmenybių komanda ir debiutavo LFF I lyga pirmenybėse, dvylikos dalyvių turnyre liko priešpaskutiniai, vienuolikti. 

2014 m. LFF I lyga pirmenybėse tarp 13 dalyvių liko paskutiniai, trylikti.

Baltija žaidė I lygoje kaip antroji stipriausia miesto komanda, tačiau po to, kai 2015 m. pradžioje Ekranas Panevėžys (stipriausia miesto komanda) bankrutavo, o įkurtas naujas FK Panevėžys klubas gavo teisę žaisti I lygoje, „Baltija" iš varžybų pasitraukė.

Po to klubas žaidė tik salės futbolo pirmenybėse, pažymėtina, kad vienas iš Futsalo lyderių Lietuvos pirmenybėse, kovojantis dėl aukščiausiųjų vietų. Po 2017-2018 m. salės futbolo sezono pasitraukė iš futsalo A lygos.

Sezonai I lygoje
----------------

2013 ir 2014 m. dalyvavo LFF I lyga pirmenybėse. Žaisdavo žydromis aprangomis. Kartais juodais šortais ir oranžiniais marškinėliais.

Statistika
----------

### Klubo pasiekimai

| Sezonas | Divizionas | Vieta | R | P | L | Pr | Į+ | Į- | Taškai | LFF taurė |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **2006** | Panevėžio apskrities pirmenybės | **1** | 14 | 12 | 2 | 0 | 66 | 10 | **38** | (nedalyvavo) |
| **2013** | LFF I lyga | **11** | 27 | 6 | 3 | 18 | 38 | 67 | **21** | 1/32 f. |
| **2014** | **13** | 30 | 2 | 2 | 24 | 24 | 110 | **5** | 1/32 f. |

Treneris
--------

Arūnas Šteinas

Garsiausi žaidėjai
------------------

Tadas Markevičius 2006

Mantas Savėnas

Salės futbolas
--------------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

2019 m. įregistruota atskira organizacija *FUTSAL BALTIJA, VšĮ*. Klubo logotipas buvo toks pats kaip ir FK Baltija, tik su įrašu „futsal". Įmonė yra atskiras PAFF narys.

| Sezonas | Lygmuo | Vieta | Futsal taurė |
| --- | --- | --- | --- |
| ? |
| 2016-2017 m. | Futsal A lyga | 2 |  |
| 2017–2018 m. | Futsal A lyga | 4 |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2023-11-28 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
| * Oficiali svetainė:
 |
| * Futbolinis.lt (statistika):
 |
| * Apskrities federacijos informacija: []
 |
| * KAFF informacija: []
 |
| * ŠAFF informacija: []
 |
| * VAFF informacija: []
 |
| * SFL informacija: []
 |
| * UEFA informacija: []
 |
| * Futbolas.lt: []
 |
| * Foot.dk (archyvas): []
 |
| * Weltfussballarchiv.com: []
 |
| * Soccerway.com (naujausi rezultatai): []
 |
| * Neoficiali svetainė: []
 |
| * Gerbėjų svetainė: []
 |
| Santa Marija (ugnikalnis) |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Gvatemala Gvatemala |
|  |
| Aukštis | 3772 m |
|  |
| Tipas | Stratovulkanas |
|  |
| Amžius | 30 000 m. |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2010 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 14°45′21″ š. pl. 91°33′07″ v. ilg.﻿ / ﻿14.75583°š. pl. 91.55194°r. ilg.﻿ / 14.75583; 91.55194 |

**Santa Marija**, arba **Šventosios Marijos ugnikalnis** (isp. *volcán Santa María*, kič. *Gagxanul*) – aktyvus ugnikalnis vakarų Gvatemaloje, Čiapaso Siera Madrės kalnuose, netoli Kecaltenango miesto. Aukštis 3772 m.

Santa Marijos ugnikalnis yra Ramiojo vandenyno Ugnies žiede, susidaręs Kokosų ir Karibų plokščių sandūroje. Manoma, kad ugnikalnis aktyvus jau 30 tūkst. metų. Per tą laiką jis sudarė aukštą kūgį, virš aplinkinės plynaukštės iškylantį 1400 m. Kūgio tūris 10 km³, sudarytas iš bazalto ir andezito.

1902 m. išsiveržimas
--------------------

Pirmas šaltiniuose užfiksuotas Santa Marijos įsiveržimas įvyko 1902 m. Iki tol bent 500 m. (galbūt kelis tūkst. metų) jis buvo snaudžiantis. 1902 m. sausį prasidėjo seisminis aktyvumas, balandį įvyko smarkus žemės drebėjimas. Išsiveržimas prasidėjo spalio 24 d. Per kelias dienas Santa Marija išliejo 5,5 km³ magmos. Tai buvo vienas galingiausių XX a. ugnikalnių išsiveržimų ir galia nusileido tik 1991 m. Pinatubo išsiveržimui. Pemzos gabalai krito 273 000 km² plote, o vulkaninės dalelės pasiekė San Franciską (už 4000 km). Išsiveržimas paliko 1 km skersmens ir 300 m gylio kraterį.

Kadangi ugnikalnis tūkstantmečiais buvo neaktyvus, gyventojai nesuprato seisminio aktyvumo, kaip būsimo išsiveržimo ženklų. Pačio išsiveržimo metu žuvo bent 500 žmonių, dar daugiau mirė po dėl nelaimės kilusio maliarijos protrūkio.

Santjagitas
-----------

Po 1902 m. išsiveržimo ugnikalnis 20 metų snaudė. 1922 m. naujai susidariusiame krateryje prasidėjo vulkaninis aktyvumas, magma išmušė vulkaninį kupolą, vadintą Santjagitu (*Santiaguito*). Dabar Santjagito kūgis pasiekė 2500 m aukštį ir yra 1 km³ tūrio. Šis kūgis yra aktyvus. Nors dauguma Santjagito išsiveržimų buvo gan ramūs, tačiau 1929 m. išsiveržimo metu dalis kupolo sugriuvo ir sukėlė piroklastų srautą, dėl kurio žuvo ~5000 žmonių.

Lietinguoju metu nuo Santa Marijos šlaitų neretai leidžiasi smarkūs laharai. Jie jau du kartus sugriovė El Palmaro miestelį. Ugnikalnio lavoje gausu silicio, todėl ji slenka lėtai ir daug žalos nepadaro. Yra tikimybė, kad gali sugriūti pagrindinis Santa Marijos krateris ir sukelti milžinišką nuošliaužą. Aja yra su Kajum Tijūnaičiu .

Išnašos
-------

1. ↑  Šventosios Marijos ugnikalnis *pasaulio-vardai.vlkk.lt*

Nuorodos
--------

* Smithsonian Institution informacija Archyvuota kopija 2022-04-19 iš Wayback Machine projekto.
| Kanivasukr. *Канів* |
| --- |
|              |
| *Jurgio katedra* |
|  |
| 

KanivasKanivas

49°45′0″ š. pl. 31°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.75000°š. pl. 31.46667°r. ilg.﻿ / 49.75000; 31.46667﻿ (Kanivas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Čerkasų sritis Čerkasų sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2021 m.) | 23 503  |
| **Plotas** | 17,42 km² |
| **Tankumas** (2021 m.) | 1 349 žm./km² |
| **Altitudė** | 101 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kanivas |

**Kanivas** (ukr. *Канів*; rus. *Ка́нев*; lenk. *Kaniów*) – miestas Čerkasų srityje, centrinėje Ukrainoje. Įsikūręs šalia Dniepro upės ir yra vienas iš pagrindinių upės uostų. 2005 m. duomenimis, mieste gyveno 26 426 gyventojai. Pavadintas *Kanivu*, dėl jame XV amžiuje gamintų peilių.

Rusijos imperijos poetas ir tapytojas Tarasas Ševčenka, ukrainiečių literatūros įkūrėjas ir Ukrainos nacionalizmo ideologas, sudegintas ant Tasaro kalvos šalia Kanivo. Pastatytas muziejus jam atminti.

Miesto pramonė apima: Kanivo hidroelektrinę Kanivo tvenkinyje, Dniepro upėje, daržovių ir vaisių konservų fabriką, pieno ir sūrio gamyklą bei paukštienos perdirbimą.

Istorija
--------

Miesto įkūrimo data nėra žinoma. Pirmą kartą paminėtas Kijevo Pečersko Lavroje šalia Kijevo XI amžiuje. Miestas nuo 1796 m.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 194
53°55′23″ š. pl. 24°23′48″ r. ilg.﻿ / ﻿53.92306°š. pl. 24.39667°r. ilg.﻿ / 53.92306; 24.39667

Pelkės prieigos
**Pastalikė** – pelkė pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Marcinkonių seniūnijoje, 2,5 km į pietryčius nuo Musteikos, Dainavos girioje. Plotas – 9,66 km². Pelkė slūgso Grūdos ir Katros vandenskyroje.

Pelkės pakraščiai vingiuoti, gausu mažų vidinių sausmių, kurių bendras plotas 19 ha. Šiaurinė pelkės dalis – raistinė žemapelkė, pietinė – aukštapelkė.

34 % durpių yra žemapelkinės, 66 % – aukštapelkinės. Durpių klodo vidutinis storis 1,0 m (didžiausias – 3,7 m). Durpių ištekliai 5,3 mln. m³. Durpių peleningumas 6,2 %, susiskaidymas 30 %, vidutinis drėgnumas 90 %. Pastalikės pelkės dugną dengia smėlis, o tarp jo ir durpių slūgso iki 1,4 m storio sapropelio sluoksnis.

Saugoma Imškų telmologiniame draustinyje.

Vietovardis *Pastalìkė* (lenk. *Postalicha*) neaiškus. Galbūt kildintinas nuo blrs. *пасталы* („naginės, vyžos, sandalai") – gal taip vadinta vieta, kur bridę į pelkę žmonės palikdavo savo avalynę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pastalikė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 315
2. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 48.
|  |
| --- |
| Nortamptono geležinkelio stotis |
| Stoties įėjimas (2015 m.) 
Stoties įėjimas (2015 m.) |
| Šalis | Anglijos vėliava Anglija |
| Gyvenvietė | Nortamptonas |
| Platformų skaičius | 5 |
| Geležinkeliai | Vakarų Midlandso |
| Aptarnaujanti įmonė | West Midlands Trains |
| Keleivių skaičius | 3,216 mln. (2019 m.) |

**Nortamptono geležinkelio stotis** (angl. *Northampton railway station*) – keleivinės paskirties geležinkelio stotis Nortamptone, vidurio rytų Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Stotis pastatyta buvusios Nortamptono pilies teritorijoje. Vyksta tiesioginiai reisai į Londoną ir Birmingamą.

Istorija
--------

1858 m. Nortamptone atidaryta pirmoji geležinkelio stotis geležies rūdai gabenti. Iki 1966 m. stotis vadinta Nortamptono pilies stotimi.

2015 m. senasis stoties pastatas nugriautas ir pastatyta nauja modernaus stiliaus stotis.

Galerija
--------

* Keleivių platformosKeleivių platformos
* Istorinė stotisIstorinė stotis
* British Rail Class 350 traukinys stotyjeBritish Rail Class 350 traukinys stotyje
* Stotis vakareStotis vakare
* Stoties vidusStoties vidus

Šaltiniai
---------

1. ↑  Northampton [NMP]
2. ↑  History of Northampton – Key Events
**Rimas Andrikis** (g. 1950 m. gruodžio 7 d. Kaune) – teisininkas, politikas.

Biografija
----------

1977 m. baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.

1975–1976 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Kriminalistikos laboratorijos laborantas. 1976–1980 m. Vilniaus miesto Tarybų rajono teismo teisėjas. 1980–1992 m. Lietuvos SSR Aukščiausiojo Teismo, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1992–1993 m. Lietuvos advokatų kolegijos advokatas.

1993–1995 m. Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas valstybės ir teisės klausimais. 1995–2016 m. ir nuo 2020 m. Vilniaus advokatų kontoros SPES advokatas.

2002–2008 m. Lietuvos advokatų tarybos pirmininkas.

2016–2020 m. Seimo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija, advoco.lt[neveikianti nuoroda] (PDF)
2. ↑  Infolex
3. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-20 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kazimieras Motieka** | **Lietuvos advokatų tarybos pirmininkas**2002 - 2008 | Po to:**Leonas Virginijus Papirtis** |
*Šis straipsnis apie Ukrainos miestą. Apie Lenkijos kaimą skaitykite straipsnyje Kolomyja (Lenkija).*

| Kolomyjaukr. *Коломия* |
| --- |
|              |
| *Kolomyjos rotušė* |
|  |
| 

KolomyjaKolomyja

48°31′0″ š. pl. 25°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.51667°š. pl. 25.03333°r. ilg.﻿ / 48.51667; 25.03333﻿ (Kolomyja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Ivano Frankivsko sritis Ivano Frankivsko sritis |
| **Rajonas** | Kolomyjos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 60 821  |
| **Plotas** | 22,75 km² |
| **Tankumas** (2022) | 2 673 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolomyja |

**Kolomyja** (ukr. *Коломия*) – miestas pietvakarių Ukrainoje, Ivano Frankivsko srityje, Pruto kairiajame krante, 70 km į šiaurės vakarus nuo Černivcų. Rajono centras. Praeina Ivano Frankivsko–Černivcų geležinkelis ir plentas. Žemės ūkio mašinų gamyba, metalo ir medienos apdirbimo, tekstilės, siuvimo, avalynės, maisto (mėsos, duonos, sūrių, konservų, sulčių), popieriaus, statybinių medžiagų pramonė.

Kolomyja garsėja kaip huculų liaudies meno centras: raižybos, metalo, keramikos dirbinių, kilimų audimo, siuvinėjimo dailieji amatai. Turizmas. Stovi Viešpaties Apreiškimo cerkvė (1587 m.), Huculų liaudies meno muziejus (1926 m.).

Istorija
--------

Kolomyja šaltiniuose minima nuo XIII a. (Danieliaus Haličiečio „pelno miestas"). Buvo svarbus prekybinis miestas prie kelių į Europos miestus. Nuo XIII a. garsėjo druskos kasyklomis. 1405 m. Kolomyjai suteiktos Magdeburgo teisės. XVI a. pab. – XVII a. miestą nuolat siaubė turkai ir valachai.

* Švč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčiaŠvč. Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia
* Medinė Viešpaties Apreiškimo cerkvėMedinė Viešpaties Apreiškimo cerkvė
* Huculų muziejusHuculų muziejus

Šaltiniai
---------

1. UKRAINE: Ivano-Frankivsk
2. ↑  UKRAINE: Ivano-Frankivsk
3. UKRAINE: Ivano-Frankivsk
4. ↑  UKRAINE: Ivano-Frankivsk
5. ↑  *Kolomyja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 218
Prūsų žemės XIII amžiuje
**Galinda** (prūs. *Galinda*, lot. *Galindia*) – prūsų žemė tarp Alnos, Geldapės ir Niauros (dab. Narevas) upių. Rytinė riba siekė didžiuosius Senprūsių ežerus (dab. Mozūrų ežerai) ir Sūduvą, šiaurinė – Bartos pakraštį, vakarinė – Pagudę, siekė Alnaštyno (dab. Olštynas) apylinkes su Liubavos sritimi, pietryčiuose – Palenkę. Galindos gyventojai priskiriami prūsams, nors jų materialinė kultūra šiek tiek skiriasi nuo varmių, notangų, ypač nuo sembų.

Istorija
--------

Iki XIII a. Mazovijos ir kitų lenkų kunigaikščių kariaunos puldinėjo Galindą, manoma, kad XI a. pradžioje ją puldinėjo ir vakarų jotvingiai-sūduviai valdant Netimerui. XIII a. Galindą užgrobė Vokiečių ordinas ir prijungė prie savo kuriamos valstybės. Kraštas virto dykra, apaugo miškais, autochtonų galindų išliko nedaug. Išliko ir senovės baltiškų vietovardžių. Krašte iš lėto vyko lenkų, kuriuos čia ilgainiui imta vadinti *mozūrais*, kolonizacija. Nuo XIV a. Galindos žemes pradėjo kolonizuoti vokiečiai. Galindų gyvenviečių vietose kryžiuočiai pastatė savo pilių, įtvirtintų gyvenviečių, iš kurių išsiplėtė vokiečių miestai. Galindoje ir dalyje gretimų sūduvių žemių XVII a. baigė susidaryti Mozūrijos istorinė sritis. Po 1454–1466 m. Lenkijos–Vokiečių ordino Trylikamečio karo Galinda liko valdoma ordino. Jos teritoriją nuo 1525 m. valdė Prūsijos kunigaikštystė, Prūsijos karalystė, Vokietijos imperija, nuo 1945 m. Galinda priklauso Lenkijai.

Etimologija
-----------

Anot Simo Karaliūno, vietovardis kilęs iš galindų tautovardžio, kuris reiškė ‘tolimõs apylinkės, atkampaus krašto gyventojai kaip nedaloma visuma’, iš kurio atsiradusi krašto reikšmė ‘tolima apylinkė, atkampus kraštas’.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Galinda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 360 psl.
2. ↑  Simas Karaliūnas. *Baltų etnonimai*, Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltų gentys ir žemės |
| --- |
|  |
| Latgaliai | 
Jersika · Atzelė · Talava · Idumėja · Kuoknesė · Lotigola · Imera  |  |
|  |
| Sėliai | 
Sėla · Medenė · Peluonė · Maleisinė · Tovrakstė |
|  |
| Žiemgaliai | 
Duobė · Duobelė · Silenė · Sparnenė · Tervetė · Upmalė · Žagarė (Raktė) |
|  |
| Žemaičiai | 
Gaižuva · Karšuva · Knituva · Kulenė · Milžava · Šiauliai · Medininkai · Upytė |
|  |
| Aukštaičiai | 
Deltuva · Lietuva · Nalšia · Neris · Alsia |
|  |
| Kuršiai | 
Pilsotas · Mėguva · Ceklis · Duvzarė · Žemė tarp Srundos ir Žiemgalos · Piemarė · Bandava · Ventava · Vanema |
|  |
| Skalviai | 
Skalva · Lamata |
|  |
| Prūsai | 
Semba · Notanga · Varmė · Nadruva · Barta · Galinda · Pagudė · Pamedė · Sasna · Liubava · Kulmas |
|  |
| Jotvingiai | 
Dainava · Sūduva · Berestija · Palekiai |
|  |
| Kiti baltai | 
Dniepro baltai · Rytų galindai · Pomeranijos baltai |

 |
*Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
54°51′38″š. pl. 24°27′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.8605734°š. pl. 24.4572972°r. ilg.﻿ / 54.8605734; 24.4572972

|  Kaišiadorių Kristaus Atsimainymo katedra |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Kaišiadorių |
| **Savivaldybė** | Kaišiadorių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kaišiadorys |
| **Adresas** | T. Brazio g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1932 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Kaišiadorių Kristaus Atsimainymo katedra** stovi Kaišiadorių miesto centre.

Istorija
--------

Katedros interjeras
Šoninis fasadas
1906 m. susikūrė Kaišiadorių bažnyčios statybos komitetas. Stasiūnų (Vladikiškių) dvaro savininkas būsimai bažnyčiai dovanojo 2 dešimtines žemės. Patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas, pašventinti jos pamatai. 1907 m. buvusiame grūdų sandėlyje įrengta bažnyčia. Pirmasis Kaišiadorių klebonas Valerijonas Goliakas atsisakė turimo bažnyčios projekto. 1908 m. parengtas ir patvirtintas naujas gelžbetoninės bažnyčios projektas.

1912 m. klebonas Alfonsas Varnas sutarė statyti akmenų mūro bažnyčią. Per Pirmąjį pasaulinį karą statybinės medžiagos išvogtos. 1914 m. inžinierius Vaclovas Michnevičius parengė trečiąjį mūrinės bažnyčios projektą. 1913 m. įsteigtas „Ryto" draugijos skyrius, kuris 1914 m. birželio 28 d. Kiemelių kaime surengė pirmą viešą vaidinimą. 1920 m. Kaišiadoris aplankė Šv. Tėvo atstovas Lenkijai ir vizitatorius arkivyskupas A. Ratis (būsimasis popiežius Pijus XI). 1922 m. Kaišiadoryse įsikūrė Lietuvos Respublikoje esančios Vilniaus vyskupijos dalies administracija, Kaišiadorys 1926 m. tapo vyskupijos centru.

1932 m. pastatyta bažnyčia, 1934 m. – kurijos namai. Bažnyčia 1936 m. gegužės 10 d. bažnyčia įšventinta katedra (konsekravo vyskupas Juozapas Kukta), šia proga popiežius Pijus XI atsiuntė dovaną – monstranciją. Kapitulos kanauninku ir katedros rektoriumi paskirtas Alfonsas Varnas (1884–1952; palaidotas prie katedros). 1944 m. apgriautas katedros bokštas po karo suremontuotas. Kaišiadoryse 1956–1966 m. klebonavęs Petras Laskauskas (1903–1988) pastatė kleboniją, ūkinį pastatą. Kaišiadoryse 1962–1980 ir 1983–1989 m. vargonininkavo Anastazas Janulis (1917–1989), kalintas už pogrindinės spaudos platinimą.

2017 m. liepos 2 d. Kaišiadorių katedroje pašventinta Teofiliaus Matulionio koplyčia.

Architektūra
------------

Katedra neogotikinė, su trisiene apside, aukštu centriniu bokštu ir bokšteliais kampuose. Vidus 3 navų, atskirtų daugiabriauniais pilioriais. Skliautai kryžminiai. Šventorių juosia geležinių stulpelių tvora. Jame stovi keletas kryžių, čia palaidotas muzikologas kunigas Teodoras Brazys (1870–1930).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaišiadorių Kristaus Atsimainymo katedra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kaišiadorių katedra Archyvuota kopija 2019-02-18 iš Wayback Machine projekto.
**Priesagų medis** (angl. *suffix tree*) – paieškos algoritmuose naudojama duomenų struktūra. Priesagų medis gali būti sukurtas kiekvienai netuščiai simbolių eilutei (*T*). Jis turi vieną šaknį ir tiek lapų, kiek eilutėje yra simbolių. Lapai sunumeruoti nuo 0 iki n-1, lapo numeriui atitinkant vienos iš galimų priesagų pradžią eilutėje. Iš viso gali būti tiek priesagų, kiek eilutėje yra simbolių (visa eilutė irgi laikoma priesagos variantu).

Kiekvienai šakai ar lapui *i* priskirta tokia simbolių seka, jog einant taku nuo lapo *i* iki šaknies, perskaitoma (atvirkščia tvarka) priesaga nuo eilutės simbolio *Ti* iki eilutės pabaigos. Nė viena šaka neturi dviejų kitų šakų ar lapų, kurių žymė prasidėtų tuo pačiu simboliu.

Priesagų medžio struktūra labai paranki įvairioms paieškoms eilutėje vykdyti. Tokie medžiai sėkmingai naudojami kuomet eilučių ilgis siekia daugelį milijonų simbolių (gyvųjų organizmų DNR sekos).

Trivialūs algoritmai priesagų medžiui sukurti reikalauja *O(n²)* operacijų ir bent kiek ilgesnėms eilutėms netinka. Bent du žinomi algoritmai (Ukkonen'o ir Weiner'io) sukuria priesagų medį naudodami tik *O(n)* operacijų. Priesagų medžiai naudojami vienoje populiariausių bioinformatikos programų BLAST.

**Pavydys:** sekos *NA NELABAI NEGERAI* priesagų medis, kuriame atlikta fragmento *NE* paieška (sklaustuose nurodyti anksčiau minėti lapų numeriai). Matyti, jog abiem šios eilutės pasirodymams surasti pakako vos trijų algoritmo žingsnių, per kuriuos paaiškėjo, jog fragmentas pasirodo dukart (padėtys 3 ir 11). '$' žymi eilutės pabaigą ir šiame pavyzdyje laikomas specialiu simboliu.

Iš pavyzdžio galėtų atrodyti jog medžiui saugoti reikia daug daugiau atminties nei užėmė pradinis eilutės tekstas. Iš tiesų taip nėra, nes teskto fragmentai medyje kartojasi ir naudojant nuorodas juos galima įsiminti tik vienąkart.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Gusfield, Dan (1999) [1997]. *Algorithms on Strings, Trees and Sequences: Computer Science and Computational Biology*. USA: Cambridge University Press. ISBN 0-521-58519-8.
Izoglosos Farerų salose
**izoglosa** (sen. gr. iso- 'vienodas" + sen. gr. glōssa 'liežuvis, kalba') – arealinės kalbotyros žemėlapio linija, rodanti kalbos reiškinio paplitimo ribas. Kalbos reiškinių izoglosos aiškiausiai fiksuojamos arealinės kalbotyros veikaluose, kalbų atlasuose.

Skirstoma į izofonas, izoleksas, izomorfas ir izosintagmas. Izofona rodo sintaksės reiškinio paplitimo ribas, izoleksa – leksikos, izomorfa – morfologijos, izosintagma – sintaksės. Skirstant tarmes, svarbiausios yra izofonos: sakykime, nevienodas dvibalsių *ie, uo* tarimas laikomas esmine pagrindinių lietuvių kalbos tarmių – aukštaičių ir žemaičių – skiriamąja riba. Kalbos reiškinių izoglosos gali sutapti arba, dažniau, eina viena netoli kitos, kitaip sakant, susidaro izoglosų pluoštas, juosta. Juo daugiau izoglosų eina tarp dviejų gyvenamųjų teritorijų, juo labiau skiriasi jose gyvenančių žmonių kalba. Kalbos reiškinių izoglosos (ar jų pluoštai) leidžia nustatyti tarmių ribas. Izoglosų ar jų pluošto atsiradimą, susidarymą lemia ne tik kalbiniai akstinai, bet ir politiniai, administraciniai, religiniai ar kitokie ilgalaikiai visuomenės susiskirstymai, žmonių bendravimą atribojančios gamtinės kliūtys ir kitos priežastys.

Bendras izoglosas, rodančias kalbos reiškinių bendrą kilmę, gali turėti ir dviejų ar kelių giminingų, savo istorijoje artimai kontaktuojančių tautų kalbos. Baltų ir slavų kalbų arealą raižo skirtingos izoglosos: ide. *\*ḱ* > *s*, ide. *\*ǵ, \*ǵʰ* > *z* vienodai pakitę prūsų, latvių ir slavų kalbose, bet lietuvių kalboje čia turima atitinkamai *š, ž*; ide. *\*si̯* prūsų, latvių ir slavų kalbose virtęs *š*, bet lietuvių kalboje – *s'*; prūsų ir lietuvių kalbose junginiai *pj-, bj-* išlaikyti, o latvių ir slavų kalbose virtę *pl'-, bl'-*; mišrieji dvigarsiai *an, en, in, un* latvių ir slavų kalbose pakeisti visada, lietuvių kalboje tam tikrais atvejais išlaikyti, o prūsų kalboje visuomet likę sveiki ir t. t.

Visas Indoeuropiečių kalbas skelia *satem–kentum* izoglosa, yra daug kitų izoglosų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  T. Paulauskytė, red. (2005-08-17, red. 2019-01-29). „Izoglosa". VLE. Nuoroda tikrinta 2024-04-13. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
2. ↑  Zinkevičius, Z. (1984). *Lietuvių kalbos istorija. I*. Vilnius: „Mokslas". p. 134. ISBN 5420001020.
| **Harald Serafin** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1931 m. gruodžio 24 d. (92 metai)Kybartai, Lietuva |
|  |
| Veikla | Dainininkas |

**Haraldas Serafinas** (vok. *Harald Serafin*; 1931 m. gruodžio 24 d. Kybartuose, Lietuvoje) – Austrijos operos dainininkas, TV laidų dalyvis ir vedėjas, koncertų organizatorius.

Biografija
----------

Gimė 1931 m. gruodžio 24 d. Kybartuose. 1939 m. šalyje pagal Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartį dislokavus Raudonosios armijos dalinius, su šeima iš gimtųjų Kybartų pabėgo į Klaipėdą, kur gyveno apie metus. Prasidėjus Trečiojo Reicho ir TSRS karui su šeima pesikraustė gyventi į Bambergą, kur jo tėvai įkūrė tekstilės parduotuvę. 1951 m. baigus mokyklą, tėvai norėjo, kad sūnus studijuotų mediciną, tačiau Serafinas nutarė mokytis dainuoti.

Dainuoti mokėsi Niurnberge pas vokiečių operos dainininką Willi Domgraf-Fassbaender. Dainuodavo Austrijoje, Vokietijoje ir Šveicarijoje kartu su garsiais šių šalių dainininkais. Nuo 1992 m. iki 2012 m. Serafinas buvo Rytų Austrijoje, Miorbišo mieste vykstančio dainų festivalio organizatorius.

Vaikai Daniel Serafin ir Martina Serafin taip pat yra operos dainininkai.

Nuorodos
--------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Harald Serafin** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Straipsniai apie Haraldą Serafiną (vok.);
* Asmeninis tinklalapis (vok.) Archyvuota kopija 2013-07-12 iš Wayback Machine projekto.;
* Biografija (vok.).
| Rūžis |
| --- |
| Vieta | Alytaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,241 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,26 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 5,5 m |
| Didžiausias gylis | 12,8 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Rūžė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Rūžis

  |
| **Koordinatės** |  54°14′36″ š. pl. 24°0′41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.24333°š. pl. 24.01139°r. ilg.﻿ / 54.24333; 24.01139 |

**Rūžis** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 6 km į pietus nuo Nemunaičio, 2 km į rytus nuo Nemuno. Ilgis šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 0,74 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 90,6 m. Vakarinėje ežero dalyje yra 0,09 ha salelė. Gylis siekia 12,8 m. Krantai daugiausia žemi, pietryčiuose supelkėję, tačiau šiaurės rytuose ir pietvakariuose aukšti. Ežerą supa Noškūnų miško pušynai.

Į Rūžį įsrovena upelis iš Rūželio ežero, o vakaruose išteka Nemuno intakas Rūžė. Pietrytinėje Rūžio pakrantėje įsikūręs Bugonių kaimas, šiaurinėje – Pieriškių kaimas.

Etimologija
-----------

Ežerėvardis *Rū̃žis* kildinamas nuo žodžio *rūžas* („raudoni dažai") ir giminingas panašiems vietovardžiams, turintiems raudonumo, rudumo reikšmę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maps.lt duomenys
2. ↑  *Rūžis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 605
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 286
|  |
| --- |
| Pirmiausia NauruNaoero Amo |
|  |
| Įkūrėjas | Kieren KekeDavid AdeangMarlene MosesRoland KunSean OppenheimerSprent Dabwido |
| Įkurta | 2003 m. |
| Laikraštis | *The Visionary* |
| Politinė ideologija | LiberalizmasKrikščioniškoji demokratija |
| Politinė pozicija | Centro dešinė |
| Partijos spalvos |      Mėlyna |
| Parlamentas | 5 / 19 |

**Pirmiausia Nauru** (angl. *Nauru First*, naur. *Naoero Amo*) – vienintelė oficiali Nauru politinė partija.

Filosofija ir pagrindiniai nariai
---------------------------------

Partijos pozicijos yra liberalios, palaikančios vyriausybės skaidrumą ir krikščioniškai demokratinės. Jos steigėjai buvo Kieren Keke (gydytojas), David Adeang (teisininkas ir buvęs finansų ministras), Marlene Moses (buvusi sveikatos apsaugos ministrė), Roland Kun (salos žuvininkystės direktorius), Sean Oppenheimer (didžiausios šalies privačios įmonės „Capelle's" vadovas), kuris dėl grasinimų mirtimi pasitraukė iš partijos, ir Sprent Dabwido (draudimo darbuotojas).

Jos oficialus leidinys yra nereguliariai leidžiamas laikraštis „The Visionary", kuriame griežtai kritikuojami vyriausybės pareigūnai.

Rinkimai
--------

2003 m. gegužės mėn. rinkimuose buvo išrinkti trys partijos nariai: David Adeang, Kieren Keke ir Riddell Akua. Adeang tapo finansų ministru, o Keke – sveikatos, sporto ir transporto ministru. Akua tapo Nauru fosfatų korporacijos pirmininku. Ministrai neteko savo postų, kai 2003 m. rugpjūčio mėn. buvo nušalinta prezidento Ludwig Scotty vyriausybė, tačiau 2004 m. birželio 22 d. jam sugrįžus į valdžią jie vėl gavo naujus postus.

Partija ir toliau rėmė prezidentą L. Scotty, o per 2007 m. parlamento rinkimus jo šalininkai laimėjo daugumą vietų parlamente. Partijų sistema Nauru tebėra šiek tiek nepastovi, todėl nėra žinoma, kiek iš šių rėmėjų yra „Pirmiausia Nauru" partijos nariai, tačiau žinoma, kad dauguma tuo metu Scotty remiančių narių, įskaitant David Adeang, buvo perrinkti.

Šaltiniai
---------

* „A new cabinet in Nauru". *Radio Australia*. 2007-12-20. Suarchyvuotas originalas 2013-12-24. `{{cite news}}`: `|archive-date=` / `|archive-url=` laiko žyma nesutampa; 2007-12-16 siūlomas (pagalba)
* Keith-Reid, Robert (2001-11-01). „Revolt Looking in Nauru: President Rene Harris under the spotlight". *Pacific Magazine*. Suarchyvuotas originalas 2008-09-07.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNauru partijos Nauru |
| --- |
|  |
| 
Nauru demokratų partija · Pirmiausia Nauru · Centro partija |

 |
Koordinatės: 54°11′29″š. pl. 24°50′37″r. ilg.﻿ / ﻿54.1915°š. pl. 24.8436°r. ilg.﻿ / 54.1915; 24.8436

|  Kalesninkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Varėnos |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kalesninkai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1922 m. |

**Kalesninkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kalesninkų kaime, 11 km i vakarus nuo Eišiškių. Turi neoromaninio ir neogotikinio stiliaus bruožų. Pamaldos vyksta lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija
--------

Konstantinas Kuncevičius 1643 m. karmelitams paskyrė Kalesninkų dvarelį, 1676 m. pastatė koplyčią. 1703 m. pastatyta bažnyčia, 1707 m. įkurta parapija. Manoma, kad XVIII a. pradžioje bažnyčia sunaikinta, nes 1714 m. pašventinta neseniai pastatyta. 1805 m. minima parapinė mokykla. 1832 m. caro valdžia vienuolyną uždarė, parapiją panaikino.

Kalesninkų bažnyčia 1838 m. pervežta į Rodūnią. Gyventojai 1898 m. prašė leidimo statyti naują bažnyčią. Leidimas gautas 1902 m. 1906 m. atkurta parapija, klebonui mokėta 400 rublių per metus. Pirmasis atkurtos parapijos klebonas Mykolas Rudis (1871–1933), (palaidotas šventoriuje) 1915 m. įkūrė pradžios mokyklą, rūpinosi klebonijos, bažnyčios statybomis. 1905 m. liepos 11 d. vyskupas E. Ropas pašventino kertinį akmenį naujai bažnyčiai. 1922 m. lapkričio 11 d. joje buvo aukojamos pirmosios mišios.

1913–1919 m. vikaravęs Juozas Mincevičius rengė lietuviškus vakarus su vaidinimais. Vikaras Leonas Eidimtas 1921 m. Lenkijos valdžios suimtas, išvežtas į Gardino kalėjimą. 

Klebonas Bronius Laurinavičius (1913–1981) perdengė bažnyčios stogą.

2022 m. iškilmingai paminėtas bažnyčios 100-mečio jubiliejus.

Architektūra
------------

Kalesninkų bažnyčią suprojektavo Michailas Dobovikas (1871–1938), pastatė Antonis Adamas Filipovičius-Dubovikas (1865–1930).

Bažnyčia turi neoromaninio ir neogotikinio stiliaus bruožų, kryžminio plano, dvibokštė, su pusapskrite apside. Vidus bazilikinis, 3 navų, atskirtų pilioriais, skliautuotas. Šventoriaus tvora mūrinė.

Galerija
--------

* Galinės dalies vaizdasGalinės dalies vaizdas
* Bažnyčios bokštaiBažnyčios bokštai
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Kalesninkų bažnyčios konsekravimo šimtmetis *salcininkai.lt*
2. ↑  Kalesninkai – seniūnija rajono pakraštyje *salcininkai.lt*

Nuorodos
--------

* Kalesninkų Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapija *vilnensis.lt*
* Kalesninkų Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia *panoramas.lt*
|  |
| --- |
| Nauru demokratų partijaDemocratic Party of Nauru |
| Įkūrėjas | Kennan Adeang |
| Įkurta | 1987 m. |
| Parlamentas | 0 / 19 |

**Nauru demokratų partija** (angl. *Democratic Party of Nauru*, **DPN**) – Nauru politinė partija.

Įkūrimas
--------

DPN įkūrė buvęs prezidentas Kennan Adeang po 1987 m. sausio mėn. rinkimų, kai jį antrą kartą per du mėnesius nušalino Hammer DeRoburt. K. Adeang teigė, kad jį remė aštuoni iš aštuoniolikos parlamento narių. Ši partija pakeitė neoficialią „Nauru partiją", kuriai vadovavo Bernard Dowiyogo ir kuri egzistavo nuo XX a. septintojo dešimtmečio. Tada Dowiyogo parėmė DPN parlamente.

Tikslai ir įtaka
----------------

Svarbiausias DPN tikslas buvo užkirsti kelią H. DeRoburt valdžios plėtrai ir skatinti parlamento vaidmenį šalyje. 1989 m. per pasitikėjimo votumą DeRoburt buvo nušalintas politiko Kenas Aroi, kurį rėmė Adeang ir jo šalininkai, bet tik keturis mėnesius. Bernard Dowiyogo yra paskutinis DPN narys, buvęs Nauru prezidentu (2003 m.). Vėliau DPN vis labiau prarado įtaką, nes nuo 2003 m. kai mirė Dowiyogo, ji negavo nė vienos vietos parlamente.

2003 m. Kennan Adeang sūnus David Adeang įkūrė partiją „Pirmiausia Nauru".

Išnašos
-------

1. ↑  Ex-president in new party *Pacific Islands Monthly*, 1987-04, p8


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNauru partijos Nauru |
| --- |
|  |
| 
Nauru demokratų partija · Pirmiausia Nauru · Centro partija |

 |
**Iliatyvas** (lot. *illativus*), **vidaus einamasis vietininkas**, arba **kryptininkas** – viena iš vietininko linksnio atmainų. Sutinkamas finougrų kalbose, baltų kalbose. Iliatyvas rodo veiksmo kryptį į objekto vidų.

Lietuvių kalboje iliatyvas sudaromas prie senojo galininko pridėjus postpoziciją *n(a)* 'ant, link', pvz. *miškas* – *miškan* (*\*miškan* 'mišką' + *na*), *vidus – vidun* (\**vidun* + *na*), *upė – upėn* (*\*upēn* + *na*; liet. *ė* iš ilgojo *ē*), *šaka – šakon* (*\*šakān* + *na*; liet. *o* iš ilgojo *ā*), daugiskaitoje ši postpozicija taip pat priaugusi prie senojo galininko (plg. įvardžiuotinius būdvardžius *baltuos-ius, baltąs -ias,* tarm*. baltos-ias;* liet. nosinės raidės žymi išnykusį priebalsį *n)*: pvz. *miškuosna, šakosna (\*šakāns > \*šakąs > \*šakās* 'šakas' *+ na), upėsna (\*upēns > \*upęs > \*upēs* 'upes' *+ na), obelysna (\*ābelins > \*ābelįs > ābelīs '*obelis' *+ na; ī –* ilgasis balsis *y)*. Daugiskaitos iliatyvai *turguosna* (*viduosna*) vietoj lauktinų *turgūsna* (*vidūsna*) yra pasidaryti pagal *miškuosna* pavyzdį. Iliatyvas nuo aliatyvo skiriasi tuo, kad veiksmas nukreiptas į objekto vidų, bet ne į jo išorinį paviršių, plg. *panirk savin* ir *ateik manęspi*.

Iliatyvas plačiau ar siauriau XVI a. dar buvo vartojamas visoje Lietuvoje, dabar tebėra gyvas linksnis Dzūkijoje bei Rytų Aukštaitijoje. Šis linksnis buvo įtrauktas į Danieliaus Kleino gramatiką, vadintas „grakštesne lytimi" nei galininkas. Iki šiol neretai vartojamas, tačiau kalbininkų paskelbtas archaizmu. Jo išlikusios sustabarėjusios formos dabar formaliai laikomos prieveiksmiais, pvz. *patraukti baudžiamojon atsakomybėn*, *vardan*, *dešinėn*, *kairėn*, *apačion*, *viršun*, *eiti lauk(an)*, *iškilo viešumon*, *ranka rankon* ir kt.

Suomių kalboje iliatyvas sudaromas su priesaga *-hVn*, kur *V* reiškia balsį, o h dažniausiai išnyksta, pvz. *maa* – *maahan* 'žemėn', *talo* – *taloon* 'naman'. Vengrų kalboje iliatyvo priesaga *-ba/be* (kinta atsižvelgiant į balsių harmoniją), pvz. *szekrény* – *szekrénybe* 'lentynon'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zinkevičius, Z. (1980). *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. I*. Vilnius: „Mokslas". pp. 255-256.
2. ↑
3. ↑


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių kalbos linksniai |
| --- |
|  |
| 

Vardininkas • Kilmininkas • Naudininkas • Galininkas • Įnagininkas • Vietininkas (inesyvas) • Kryptininkas • Gretininkas • Pašalys • Šauksmininkas |

 |
*Šis straipsnis apie muzikos instrumentą. Apie varlių rūšį skaitykite straipsnyje surinaminė pipa.*
Pipa
**Pipa** (kin. 琵琶, pinyin: *pípá*) – tradicinis kinų muzikos instrumentas – gnaibomasis chordofonas (trumpakaklė liutnia). Korpusas perpjautos kriaušės pavidalo, be rezonansinių skylučių. Kaklelis trumpas, su medinėmis padalomis. Turi 4 šilkines (dabar kapronines arba plieno) stygas (derinamos a-d1-e1-a1). Pipa skambinama plektru arba dirbtiniais nagais. Išgaunamas 3 oktavų chromatinis garsynas.

Pipa būna apie 1 m ilgio, 30–35 cm skersmens. Skambinama sėdint, korpuso apačią atrėmus į kelį, o kaklelį – į kairįjį petį. Pipa grojama tiek solo, tiek ansambliuose bei orkestruose, pritariama deklamacijai. Pipa grojama daugiausia vidurio ir pietų Kinijoje.

Instrumentas šaltiniuose minimas nuo III a. nuo V a. vaizduojamas piešiniuose. VIII a. paplito Vietname (ten vadinamas đàn tỳ bà).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romualdas Apanavičius. *Pipa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010

Nuorodos
--------

* Grojama pipa, Wu Man
Triumph International|  |
| Pramonė | mada |
| Įkurta | 1886 m. |
| Centrinė būstinė | Bad Curcachas, Argau, Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| Produkcija | trikotažas, apatiniai ir kt. |
| Tinklalapis | triumph.com |

**„Triumph International"** – Šveicarijos apatinių drabužių gamintojas, įkurtas 1886 metais Hoibacho mieste, Vokietijoje. Įmonės būstinė nuo 1977 m. yra Bad Curcache, Šveicarijoje.

Be „Triumph" prekės ženklo, įmonė gamina ir platina produktus su prekių ženklais „sloggi" ir „AMO's Style by Triumph".

Istorija
--------

1886 m. Johann Gottfried Spiesshofer ir Michael Braun Hoibache (Badenas-Viurtembergas) įkūrė korsetų gamybos gamyklą. Iš pradžių joje dirbo šeši žmonės ir tiek pat siuvimo mašinų. 1890 m. šis skaičius išaugo iki 150 žmonių, o 1894 m. pirmą kartą eksportavo produkciją į užsienį, į Angliją. Tik 1902 m. užregistruotas „Triumph" prekės ženklą, kuris priminė Paryžiaus Triumfo arką, prie kurios vėliau buvo pridėtas žymuo „International". Po 1920-ųjų ekonominio pakilimo klasikinio korseto paklausa sumažėjo, todėl bendrovė pradėjo lygiagrečiai gaminti liemenėles. 1930-aisiais „Triumph International" taip pat pradėjo gaminti korseletus.

1933 m. Bad Curcache buvo įkurtas pirmasis užsienio filialas. Nuo šeštojo dešimtmečio buvo atidaryti biurai Belgijoje, Didžiojoje Britanijoje, Švedijoje, Norvegijoje ir Austrijoje. „Triumph International" toliau plėtėsi 1960 m. Honkonge įkurdama savo Azijos ir Ramiojo vandenyno regiono būstinę. 1963 m. atidarė pirmąjį filialą Japonijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Patrick Zehnder (2012-11-02). „Triumph International". *hls-dhs-dss.ch* (vokiečių). Nuoroda tikrinta 2015-11-04.
2. ↑  Martin Morlock (1964-07-01). „Der Unsichtbare". *Spiegel Online* (vokiečių). Nuoroda tikrinta 2015-10-28.
3. 1 2 3  *Our future has a history – Success tailored by Triumph*, Triumph International. Nuoroda tikrinta 15 sausio 2014
4. ↑  Martin Morlock (1964-07-01). "Der Unsichtbare". Spiegel Online (Vokiškai)
5. ↑  „Der BH: Eine Zeitreise von 1900 bis heute". *dessous-diary.com* (vokiečių). 2014-04-07. Suarchyvuotas originalas 2015-11-19. Nuoroda tikrinta 2015-11-04.
6. ↑  „Dort kämpfen". *Spiegel Online* (vokiečių). 1973-05-07. Nuoroda tikrinta 2015-10-28.
| **Vincas Svirskis** |
| --- |
| Gimė | 1835 m. sausio 28 d.Glitėnai, Krekenavos valsčius |
| Mirė | 1916 m. kovo 7 d. (81 metai)Burveliai, Krekenavos valsčius |
| Palaidotas (-a) | Surviliškyje |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvai | Simonas ir Kotryna Vaicekavičiūtė Svirskiai |
| Religija | katalikybė |
|  |
| Veikla | kryždirbys, medžio drožėjas |

V. Svirskio kryžiai Kėdainių krašto muziejuje
**Vincentas (trp. Vincas) Svirskis** (1835 m. sausio 28 d. Glitėnuose – 1916 m. kovo 7 d. Burveliuose) – lietuvių dievdirbys, liaudies menininkas, vienas žymiausių XIX amžiaus kryžių skaptuotojų, kurio kryžių išlikę Lietuvos muziejuose, keliuose miesteliuose ir kaimuose.

Biografija
----------

Gimė neturtingoje valstiečių šeimoje. Drožinėti Vincas Svirskis pradėjo dar piemenaudamas. Žinoma, kad jis mokėjo skaityti ir rašyti, gerai kalbėjo lenkiškai, šiek tiek rusiškai. Taip pat mokėjo skaityti ir giedoti lotyniškai, todėl padėdavo giedoti Truskavos ir Anciškio bažnyčių vargonininkams. Spėjama, kad jis lankė parapijinę Krekenavos mokyklą.
Spaudos draudimo metais Vincentas Svirskis palaikė ryšius su knygnešiais, lietuviškų knygų platintojais. Uždraustą literatūrą platino ir pats.

Meistras vaikščiodavo iš kaimo į kaimą, kurdavo ir gyveno iš savo amato. Gyveno ir dirbo Vidurio Lietuvoje – Kėdainių, Surviliškio, Krekenavos, Krakių, Truskavos apylinkėse. Vincas Svirskis sukūrė daugiau nei 200 ąžuolinių koplytstulpių, kryžių, keletą kamerinės skulptūros kūrinių.

Svirskio kryžiai ir koplytstulpiai 4–5 m aukščio, su tame pačiame rąste iš kelių pusių įkomponuotais reljefais (dažniausiai šventųjų pavidalais). Kūriniai monumentalūs, raiškūs, gerai suderinti su kraštovaizdžiu. Būdingas vidinis ekspresyvumas, jausmingumas, dekoratyvumas, kompozicijų įvairovė, sodrūs, aptakūs pavidalai, išraiškingi šešėliai, skulptūrinių formų ir architektūrinių elementų dermė, yra baroko bruožų.

Vincas Svirskis buvo vienas svarbiausių senovinės lietuvių kryždirbystės tradicijos nešėjų.

Palaidotas Surviliškyje.

Žymiausi darbai
---------------

* Ibutonių koplytstulpis, 1863 m.
* Okainių koplytstulpis, 1897–1898 m.
* Dvariškių koplytstulpis
* Surviliškio kapinių kryžius, 1883 m.
* Surviliškio bažnyčios šventoriaus kryžius, 1891 m.
* Bakainių kryžius, 1891 m.
* Pakruostės kryžius, 1891 m.
* Pakarklės kryžius, 1906 m.
* Surviliškio bažnyčios skulptūros

Vaizdai
-------

* Surviliškio herbe atvaizduotas vieno iš V. Svirskio kryžių fragmentasSurviliškio herbe atvaizduotas vieno iš V. Svirskio kryžių fragmentas
* V. Svirskio kryžius IbutoniuoseV. Svirskio kryžius Ibutoniuose
* Svirskio kryžiaus liekanos IciūnuoseSvirskio kryžiaus liekanos Iciūnuose

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vincas Svirskis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 144–145

Nuorodos
--------

* tradicija.lt
* bernardinai.lt