recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Vilniaus valstybinis namų statybos kombinatas „Nasta" įkurtas 1965 m. sausio 1 d. 1987 m. kovo 15 d. reorganizuotas į Projektavimo ir statybos susivienijimą Vilnius". Nuo 1990 m. gruodžio 17 d. vėl reorganizuotas į Vilniaus valstybinį namų statybos kombinatą „Nasta" su pavaldumu Vilniaus m. savivaldybei. 

Tai buvo genrangovinė statybų organizacija, kompleksiškai stačiusi gyvenamuosius rajonus Vilniaus mieste ir aplinkiniuose rajonuose 100 kilometrų spinduliu: Alytuje, Elektrėnuose, Utenoje, Grigiškėse. Vilniuje pastatė  Lazdynus,  Žirmūnus, Šeškinę, Karoliniškės, Viršuliškės, Pašilaičius, Fabijoniškės, Pilaitę- beveik visus miegamuosius rajonus. Per metus kombinatas pastatydavo vidutiniškai po 100 gyvenamųjų namų. Viso pastatė virš 7000 stambiaplokščių daugiabučių namų. Vilniuje kombinato pastatytuose namuose gyvena apie 0,5 mln. žmonių. Mikrorajonai buvo statomi kompleksiškai su visuomeninės paskirties pastatais. Vien Vilniuje pastatyta apie 50 vaikų darželių, apie 20 mokyklų, 6 prekybos kompleksai, automatinė telefonų stotis, kino teatras, poliklinika, 5 buitinės paskirties kompleksai. Plokštes namų statybai gamino kombinato padalinys - Stambiaplokščių namų detalių gamykla. Jos ilgametis vadovas buvo Algirdas Juškus.

Kombinato vadovais buvo Š. Liubeckis, A.Mikulėnas, A. Abramavičius, V. Šeleika. Vincentas Šileika už Lazdynų rajono statybas gavo Lenino premiją. Paskutinės kombinato direktorių valdybos nariais buvo: Generalinis direktorius Dalius Stasiukonis, technikos direktorius Vidmantas Drumsta, vyr. buhalteris-direktorius Michal Stankevič, statybos direktorius Audrius Jokštys, vyr. ekonomistas Vladimir Čerevec. 

Atskirais laikotarpiai kombinate dirbo iki 3500 darbuotojų. Iš jų apie 500 buvo inžinieriai ir techniniai darbuotojai. Kombinatas buvo likviduotas 1999 m. balandžio 23 d. Buvę kombinato darbuotojai įkūrė daug statybinių įmonių, pvz. Algis Stabingis UAB „Junesta", Antanas Jasukaitis UAB „Andova". Tos įmonės toliau statė Vilniuje daugiabučius namus.

### Šaltiniai


1. ↑  Vladislovas Norkus. Mano klasė: nuo 1954 iki 2009. - Kaunas, 2009. - 468 p. - P. 99-117.
2. ↑  Projektavimo ir statybos susivienijimas „Vilnius"- Vilnius, "Vagos" leidykla, 1990.
3. ↑  Statybų naujienos.lt,  2014-11-06
| Kreminos mūšis |
| --- |
| Priklauso: 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 2022 m. balandžio 18–19 d. |
| Vieta | Kremina, Luhansko sritis, Ukraina |
| Rezultatas | Rusijos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Ukraina |  Rusija LLR |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| *Nežinoma* |  Michailas Kiščikas  † |
| Nuostoliai |
| *Nežinoma* | *Nežinoma* |
| Žuvo 200 civilių |

**Kreminos mūšis** – Rusijos ir Ukrainos karinis susirėmimas dėl Kreminos miesto per 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą. 

Kremina, 18 000 gyventojų turintis miestas, nuo pat Rusijos invazijos į Ukrainą pradžios buvo strategiškai svarbus miestas, nes per jį buvo galima patekti į Kramatorską, kuris nuo Kreminos nutolęs vos per valandą kelio automobiliu.

Mūšis
-----

Balandžio 18 d. Rusijos pajėgos įžengė į Kreminą, kur Luhansko srities gubernatorius Serhijus Haidajus pranešė, kad prasidėjo gatvių mūšiai ir kad evakuotis neįmanoma. Tankai ir kita ginkluotė taip pat įvažiavo ten, kur civilius gyventojus apsupo Rusijos kariai. Rusijos pajėgos puolė iš visų pusių, apsupdamos miestą. Kovos tęsėsi visą naktį, gatvėse buvo šaudoma iš sunkiosios artilerijos. Vėliau, balandžio 19 d. Rusijos pajėgos užėmė miesto rotušę. Tą patį vakarą Serhijus pranešė, kad likusios ukrainiečių pajėgos pasitraukė, suteikdamos Rusijos kariuomenei visišką miesto kontrolę.

Pasekmės
--------

Kremina buvo pirmasis miestas, kritęs per Donbaso puolimą, kurį Rusija paskelbė balandžio 18 d. Gubernatorius pranešė, kad žuvo 200 civilių gyventojų, tačiau jų galėjo būti ir daugiau.Balandžio 25 d. Ukrainos pareigūnai pranešė, kad Kreminos rotušėje sprogus dujoms žuvo Rusijos pajėgų kariai.

Išnašos
-------

1. ↑  „Regional governor says Russian forces have seized east Ukrainian city of Kreminna". *Reuters.com*. 19 April 2022. Nuoroda tikrinta 1 June 2022.
2. 1 2 3  „Russia's Donbas offensive advances with fall of Kreminna". *Amp.france24.com*. 2022-04-19. Nuoroda tikrinta 2022-05-31.
3. ↑  „Ukraine says Russian forces have entered Kreminna city". *Aa.com.tr*. 2022-04-18. Nuoroda tikrinta 2022-05-31.
4. ↑  „Russian forces capture city of Kreminna, as attacks continue in country's eastern Donbas region - ABC News". *Amp.abc.net.au*. Nuoroda tikrinta 2022-05-31.
5. ↑  „Russian forces seize Kreminna in eastern Ukraine's Donbas region - as it happened". *The Guardian*. Nuoroda tikrinta 2022-05-31.
6. ↑  „Luhansk Military Administration: Russian occupiers and their collaborators die in an explosion in Kreminna City Hall". *Pravda.com.ua*. 2022-04-25. Nuoroda tikrinta 2022-05-31.
**Lietuvių karių suvažiavimas Rovne** – Pirmojo pasaulinio karo metu Rumunų ir Pietų–Vakarų frontuose kovojusių Rusijos kariuomenės lietuvių karių suvažiavimas, 1917 m. įvykęs Rovno mieste (dab. Ukraina).

Istorija
--------

Suvažiavimas buvo sušauktas 1917 m. gruodžio 2–4 d. Jį organizavo *Rusijos lietuvių karininkų sąjungos* narys Voldemaras Vytautas Čarneckis ir *Lietuvių karių komiteto* pirmininkas Pranas Briedulis. Atvyko tik 22 atstovai, nemažai dalinių vadų kvietimus į renginį nuo karių iš Lietuvos nuslėpė. Suvažiavimo pirmininku išrinktas inžinerijos karo valdininkas V.V.Čarneckis. 

Svarstyti klausimai:

* dabartinis momentas ir Lietuvos politinė padėtis,
* lietuvių kariuomenės kūrimas ir Atskirojo bataliono papildymas,
* iš kariuomenės paleidžiamų lietuvių kareivių likimas,
* grįžimas į Lietuvą.

Priimtos rezoliucijos: 

1. „Dabartinis momentas ir Lietuvos politikos ateitis"
2. „Lietuvių kariuomenės klausimas"
3. „Organizacijos klausimas"
4. „Armijos demobilizacija"
5. „Grįžimas Lietuvon".

Suvažiavime nagrinėti ne tik tuo metu lietuvių kariškiams aktualūs paleidimo iš dalinių bei grįžimo į Tėvynę klausimai, bet ir politinė situacija. Nutarime įrašytas siekis paskelbti Lietuvą nepriklausoma valstybe etnografinėse ribose (Kauno gubernija, didžioji dalis Suvalkų gubernijos, Vilniaus gubernija su Vilniumi, Gardino ir Kuršo gubernijos, dalis Mažosios Lietuvos).

Buvo išrinktas *Atskiros armijos lietuvių karininkų vykdomasis komitetas*, kuriam 1918 m. sausio 12 d. Rovne leista formuoti atskirą karinį dalinį tautiniu pagrindu – Lietuvių karių batalioną su vadu V.V.Čarneckiu priešakyje. 1918 m. pavasarį Batalione jau tarnavo apie 800 kareivių bei 20 karininkų. Didžioji dauguma jų dar tų pačių metų vasarą grįžo į Tėvynę.

Šaltiniai
---------

* Dr. Audronė Veilentienė. *Valdemaras Vytautas Čarneckis: kelias į Steigiamąjį seimą ir diplomatinio darbo pradžia* Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.
Vaizdas nuo Hothamo kalno, matosi Feathertopo kalnas, šios viršūnės žiemą – padengtos sniegu
Alpės visais metų laikais atskleidžia gamtos grožį

**Australijos Alpės** (angl. *Australian Alps*) – aukščiausia Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio dalis, taip pat aukščiausia Australijos žemyno vieta, išsidėsčiusi pietiniame Naujajame Pietų Velse ir rytinėje Viktorijos dalyje tarp 35° ir 37° pietų platumos. Alpėse beveik visos viršūnės viršija 2000 metrų ribą, o žiemos sezonu vienintelė vieta Australijoje pasidengianti sniegu. Aukščiausia Alpių viršunė yra Kosciuškos kalnas (2228 m).

Ilgis apie 450 km, plotis iki 150 km. Australijos Alpės susidariusios iš paleozojaus kvarcito, skalūno ir klinčių, suskaidytų granito intruzijomis. Gilūs upių tarpekliai, karstinės reljefo formos. 5–6 mėnesius per metus Australijos Alpes dengia sniegas.

Snieguotieji kalnai esantys Naujajame Pietų Velse yra Australijos Alpių dalis.

Iš Australijos Alpių prasidėda Murėjus ir keletas mažesnių upių.

Ekologija
---------

Iki 1500 m auga eukaliptų miškai, aukščiau – eukaliptų krūmai ir alpinės pievos.

Australijos Alpės yra svarbios apsirūpinimui vandeniu ir reakreacijai. Čia įsikūrę keletas nacionalinių parkų, kurios valdo Naujojo Pietų Velso, Viktorijos, Australijos Sostinės Teritorijos vyriausybės.

Alpės taip pat turi keletą slidinėjimo kurortų.

Alpinės trobelės
----------------

Australijos Alpėse yra 120 aktyvių trobelių, prižiūrimų savanorių, jos išlikusios nuo galvijų piemenų ar tyrinėtojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Australijos Alpės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 10
| **Lee Remick** |
| --- |
|  |
| L. Remik 1974 m. |
| Gimė | 1935 m. gruodžio 14 d.Kvinsis, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1991 m. liepos 2 d. (55 metai)Los Andželas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | 2 |
| Vaikai | 2 |
|  |
| Veikla | aktorė |

**Ly Ana Remik** (angl. *Lee Ann Remick*, 1935 m. gruodžio 14 d. Kvinsis, JAV – 1991 m. liepos 2 d. Los Andželas, JAV) – amerikiečių aktorė. Dviejų „Auksinių gaublių" laimėtoja, taip pat nominuota „Oskaro" ir „Tony" apdovanojimams.

Biografija
----------

Ly Remik 1935 m. gruodžio 14 d. gimė Masačusetse. Jaunystėje lankė šokių mokyklą bei Bernardo koledže vaidybos kursus, taip pat – Niujorke „Aktorystės studiją". 1953 m. Ly Remik debiutavo Brodvėjuje.

Kine debiutavo 1957 m. suvaidinusi Ilijos Kazano filme „Veidas minioje" („A Face in the Crowd"). Po to sekė žymūs vaidmenys filmuose „Ilga karšta vasara" („The Long, Hot Summer", 1958) ir „Žmogžudystės anatomija" („Anatomy of a Murder", 1959). 1960 m. antrą kartą vaidino Ilijos Kazano režisuotame filme, tai buvo „Laukinė upė" („Wild River"). 1962 m. Ly Remik, kaip geriausia aktorė, už Kirstenės Arnesen Klei, Džeko Lemono personažo žmonos vaidmenį filme „Vyno ir rožių dienos" („Days of Wine and Roses") buvo nominuota „Oskarui".

1966 m. buvo nominuota „Tony" apdovanojimui už vaidmenį Brodvėjaus pjesėje „Palauk iki sutems" („Wait Until Dark"). Po metų pjesė buvo ekranizuota, to paties pavadinimo filme pagrindinį vaidmenį atliko Odrė Hebern. 1976 m. Ly Remik mistiniame trileryje „Ženklas" („The Omen") suvaidino Ketriną Torn, Damieno motiną.

Su pirmuoju vyru prodiuseriu Bilu Koleranu (santuoka 1957–1968 m.) Remik susilaukė sūnaus Metju (*Matthew*) ir dukters Ketrinos (*Katherine*). Jos antrasis vyras buvo britų prodiuseris Viljamas „Kipas" Govenas (santuoka 1970–1991 m.). Sulaukusi 55-erių, Ly Remik 1991 m. liepos 2 d. nuo inkstų vėžio mirė savo namuose Los Andžele. Už indėlį į kino industriją Holivudo šlovės alėjoje jai įspausta žvaigždė.

Nuorodos
--------

* L. Remik filmografija
* L. Remik nominacijos ir apdovanojimai

Išnašos
-------

1. ↑  „Lee Remick". *walkoffame.com*. Nuoroda tikrinta 2023-07-12.
2. 1 2  „Lee Remick. Awards". *IMDb*. Nuoroda tikrinta 2023-07-12.
3. ↑  „Search Results: Lee Remick". *Tony Awards*. Suarchyvuotas originalas 2017-07-25. Nuoroda tikrinta 2023-07-12.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  „Lee Remick. Biography". *IMDb*. Nuoroda tikrinta 2023-07-12.
**Robertas Gleichas** (vok. *Robert Gleich*; 1859 m. Priekulės dvare – 1912 m. rugpjūčio 7 d. Klaipėdoje) – pirmas žymesnis Klaipėdos krašto dailininkas.

Biografija
----------

Gimė buvusio kariškio, vėliau valdžiusio Priekulės dvarą šeimoje. Robertas lankė Klaipėdos Luizės gimnaziją, vėliau studijavo Karaliaučiaus meno akademijoje. Pirmasis darbas buvo 1881 m. iliustracijos Karaliaučiaus universiteto profesoriaus B. A. Benecke‘s knygai „Žuvys, žvejyba ir žuvininkystė Rytų ir Vakarų Prūsijoje" (vok. *„Fische, Fischerei u. Fischzucht in Ost- u. Westpreußen"*). Vėliau tęsė studijas Miunchene ir Diuseldorfe. Nuo 1880 m. lankėsi Kuršių Nerijoje, priklausė Nidos dailininkų kolonijai. Pastoviai buvo apsistojęs Hamburge, bet sunki kepenų liga privertė jį sugrįžti į Klaipėdą, kur tebegyveno jo šeimos nariai.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Jörnas Barfodas, Nijolė Strakauskaitė. *Nidos kolonijos dailininkai* // Kelionė į prūsiškąjį „Barbizoną" – Klaipėda, 2013; psl. 118 Archyvuota kopija 2021-03-09 iš Wayback Machine projekto.
* H. A. Kurschat. *Die Niddener Kunstlerkolonie* // Memeler Dampfboot Nr. 12, Dezembert 1976, S. 224[neveikianti nuoroda]
| **Audronius Ažubalis** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1958 m. sausio 17 d. (65 metai)LietuvaVilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Loreta |
| Vaikai | Eglė Marija, Aistė Valerija |
|  |
| Partija | TS-LKD, Tarybos narys |
|  |
| Išsilavinimas | VU Istorijos fakultetas, žurnalistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Audronius Ažubalis |

2010 m.
**Audronius Ažubalis** (g. 1958 m. sausio 17 d. Vilniuje) – žurnalistas, Lietuvos politinis veikėjas, buvęs LR užsienio reikalų ministras.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto (VVU) Istorijos fakultetą studijuoti žurnalistikos, bet už ryšius su Lietuvos Helsinkio grupės nariais 1977 m. pašalintas. 1977–1979 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1982 m. buvo leista tęsti žurnalistikos studijas VVU neakivaizdiniu būdu, žurnalisto diplomą gavo 1989 m. 1990 m. studijavo politiką ir ekonomiką *World Press* instituto Makalesterio koledže (St. Paulas, JAV).

1979–1988 m. Lietuvos valstybinio leidyklų, poligrafijos ir knygų prekybos komiteto, Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro, Lietuvos valstybinio televizijos ir radijo komiteto, Lietuvos respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros darbuotojas. 1989–1990 m. – Lietuvos Sąjūdžio savaitraščio „Atgimimas" korespondentas. 1990–1992 m. – Aukščiausiosios Tarybos–Atkuriamojo Seimo Pirmininko atstovas spaudai.

1993 m. įkūrė pirmąją Lietuvoje ryšių su visuomene kompaniją "Multum creditum" ir jai vadovavo iki 1996 m. lapkričio mėn.

1996–2000 m. ir nuo 2004 m. Seimo narys. 2001–2004 m. viešosios įstaigos „Vertimo, dokumentacijos ir informacijos centras" prie Vyriausybės kanceliarijos generalinis direktorius.

nuo 2010 m. iki 2012 m. spalio LR URM ministras. LR Prezidentė Dalia Grybauskaitė, atsižvelgdama į ministro pirmininko Andriaus Kubiliaus teikimą, Audronių Ažubalį užsienio reikalų ministru paskyrė 2010 m. sausio 29 dienos dekretu (2010 m. sausio 26 d. Prezidentė iš pareigų atleido atsistatydinimo prašymą įteikusį ministrą Vygaudą Ušacką; LR URM vadovės pareigas laikinai ėjo Rasa Juknevičienė).

Nuo 1998 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.

Apdovanojimai
-------------

1998–2000 m. Lietuvos ir Didžiosios Britanijos asociacijos „British chamber of Commerce" prezidentas. Nuo 2001 m. Nacionalinės žurnalų leidėjų asociacijos prezidentas. 1999 m. apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu, 2003 m. – Lietuvos Respublikos pakvietimo į NATO atminimo ženklu, 2007 m. – Ukrainos 3-iojo laipsnio ordinu „Už nuopelnus".

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  Ryšiai su visuomene Lietuvoje: karalius šiemet neteko karūnos
2. ↑  Seime prisiekė naujas užsienio reikalų ministras A.Ažubalis (papildyta) Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (ELTA ir lrytas.lt inf. 2010-02-11 11:46)]
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vygaudas Ušackas** | **Lietuvos užsienio reikalų ministras**2010 – 2012 | Po to:**Linas Antanas Linkevičius** |
Koordinatės: 55°20′59.8″ š. pl. 23°40′13.43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.349944°š. pl. 23.6703972°r. ilg.﻿ / 55.349944; 23.6703972

|  Pajieslio Švč. Mergelės Marijos Liūdinčiųjų Guodėjos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kėdainių |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pajieslys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1913 m. |

**Pajieslio Švč. Mergelės Marijos, Liūdinčiųjų Guodėjos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pajieslio kaime, 8 km į pietvakarius nuo Krakių, Jieslos (Šušvės kairiojo intako) dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Bažnyčia statyta 1857 m. perstatyta 1913 m. Statybą fundavo Pašušvio dvarininkė Teodora Pilsudskienė (1811–1886).

Architektūra
------------

Bažnyčia nedidelė, stačiakampio plano. Po stogo nuolaida prišlieta zakristija. Stogo galuose yra bokšteliai, šventoriuje – kapinės. Yra 4 dailės paminklai.

Bažnyčios šventoriuje palaidota Jozefo Pilsudskio senelė Teodora Butlerytė-Pilsudska (1811–1886) .

Galerija
--------

* Priekinis fasadasPriekinis fasadas
* Vakarinis fasadasVakarinis fasadas
* VarpinėVarpinė
* Teodoros Pilsudskos kapasTeodoros Pilsudskos kapas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Margiai |
| --- |
| Vietovė prijungta prie miesto 1968 m. |
| [[Vaizdas:|270px]] |
| 

MargiaiMargiai

 |
| **Koordinatės** | 55°53′06″š. pl. 23°22′30″r. ilg.﻿ / ﻿55.885°š. pl. 23.375°r. ilg.﻿ / 55.885; 23.375﻿ (Margiai)Koordinatės: 55°53′06″š. pl. 23°22′30″r. ilg.﻿ / ﻿55.885°š. pl. 23.375°r. ilg.﻿ / 55.885; 23.375﻿ (Margiai) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |
| **Seniūnija** | Rėkyvos seniūnija |

**Margiai** – Šiaulių miesto dalis 5 km į pietryčius nuo miesto centro, prie Margių tvenkinio. Vakaruose ribojasi su Piktmiškiu, šiaurėje su Zokniais, rytuose su Šilėnais, pietuose su Bačiūnais, pietryčiuose su Sodais.

**Geležinkelio ruožas**| 

Zokniai
**Margiai**
Rėkyva

 |

Istorija
--------

Pro Margius ėjo senas prekybos kelias, jungęs Šiaulius, Salduvę, Tytuvėnus, Raseinius ir Jurbarką. Tačiau vietovė tarp pelkių ir durpynų tapo gyvenama tik 1871 m. pastačius Liepojos–Romnų geležinkelį ir numelioravus dalį pelkių. Per pačius Margius iš Piktmiškio buvo iškastas Šimšos kanalas, o rytuose – 1910 m. Valstiečių banko lėšomis iškastas Banko kanalas, surenkantys apylinkės šaltinių vandenis.

1923 m. per Margius nutiestas siaurasis geležinkelis (nesusijęs su Sodų GS) iš Piktmiškio durpyno į Bačiūnų elektrinę, o 1940 m. kita atšaka į Rėkyvą, kuri 1968 m. pastačius suskystintų dujų pilstymo stotį pakeista plačiuoju geležinkeliu. Margių žemėje įrengta Zoknių geležinkelio stotis, prie jos pastatyta dabar jau buvusi geležinkeliečių gyvenvietė.

Dabar labai retai naudojamas geležinkelio ruožas, statmenai kertantis Vyturių gatvę, durpių transportavimui.

1964–1965 m. laisvi žemės sklypai pradėti dalyti Šiaulių miesto gyventojų kolektyviniams sodams. Nuo 1990 m. šiuose soduose pastatytus vasarnamius leista pertvarkyti į gyvenamuosius namus, o nuo 2001 m. buvusiems žemių savininkams paskirtuose sklypuose prasidėjo naujų individualių namų statyba, todėl rajono gyventojų nuolat daugėja.

Nutiesus iki Margių Pramonės gatvę buvo uždaryta Zoknių pervaža. Tai pasunkino susisiekimą su kitoje geležinkelio pusėje esančiais miesto rajonais. Margiuose veikia kartodromas, yra automobilių mokymo trasa.

2004 m. rajonas priskirtas Rėkyvos seniūnijai. Margiuose 2008 m. gyventojai vis dar gyveno be komunalinių patogumų: vandentiekio, šildymo sistemos, buitinių dujų vamzdyno, centrinio nuotekų vamzdyno.
Komunalinė ryšio priemonė – internetas nekokybiškas, neatvesti optiniai kabeliai, naudojamas tik bevielis internetas. Apšvietimas ir keliai prasti (išskyrus pagrindines Margių ir Bačiūnų gatves).

Nuo Margių važiuojant, Vyturių gatve, pro sodų bendrijas už 2,2 km yra Sodų geležinkelio stotis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baltic Maps. „Žemėlapis koordinatėmis 55.88 ir 23.38" (Map). „Jāņa sēta" Ltd.  Trūksta arba tuščias parametras `|title=` (pagalba); `|access-date=` parametras reikalauja parametro `|url=` (pagalba)
| **GP-30 Obuvka** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | povamzdinis granatsvaidis |
| **Šalis** | Rusija |
| **Gamintas** | nuo 1989, TOZ |
| **Kalibras, mm** | 40 mm |
| **Šovinys, mm** | VOG-25 (rus. *ВОГ-25*) |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 4-5 |
| **Svoris, kg** | 1,2 |
| **Ilgis, mm** | 275 |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 205 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 76 |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** | 400 |

**GP-30 Obuvka**, kitaip dar 6G21 (rus. *ГП-30 "Обувка"*) – rusiškas povamzdinis 40 mm granatsvaidis, patobulinta GP-25 versija.

Skirtas naikinti kareiviams, esantiems atviroje vietoje, atviruose apkasuose, priešingame kalvų šlaite, taip pat nešarvuotai technikai. Ginkluotėn priimtas 1989 m.

Naudojamas su Kalašnikovo automatais (AK-74 ir vėlesniais), taip pat AN-94. Siekiant sumažinti atatranką šaudant ant automato buožės gali būti užmaunamas specialus guminis amortizatorius.

GP-30 skiriasi nuo GP-25:

* 260 g lengvesnis
* 30 % pigesnė gamyba
* šiek tiek trumpesnis
* patobulintas taikiklis

Naudoja tas pačias granatas VOG-25 ir VOG-25P.

Graižtvinė dalis vamzdyje yra 98 mm ilgio, vamzdis su 12 graižtvų.
Taikymo linijos ilgis – 120 mm.

Kareivis su GP-30 nešiojasi 10 granatų – šovinių.

Nuorodos
--------

* Underbarrel grenade charger GP- 30 Archyvuota kopija 2008-07-23 iš Wayback Machine projekto.
* GP-25 and GP-30 underbarrel grenade launcher (USSR / Russia) Archyvuota kopija 2006-11-26 iš Wayback Machine projekto.
* Russian Grenade Launchers GP-25 & GP-30 Archyvuota kopija 2007-07-08 iš Wayback Machine projekto. (diskusija)
Koordinatės: 55°14′58″š. pl. 24°45′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.249493°š. pl. 24.762258°r. ilg.﻿ / 55.249493; 24.762258

|  Ukmergės Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ukmergė |
| **Adresas** | Kauno g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Stilius** | neobizantika |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Ukmergės Švč. Trejybės (Pijorų) bažnyčia** – katalikų bažnyčia, stovinti Ukmergėje, centre. Pastatyta po 1863 m.

Bažnyčios interjeras, sovietmečiu buvęs sudarkytas su įrengta perdanga

Istorija
--------

Bažnyčios pirmtakė - Pijorų Švenčiausios Maloningosios mergelės bažnyčia.

Ukmergėje apie 1742 m. įkurdinti pijorai. Apie 1745 m. pastatyta medinė bažnyčia ir vienuolynas. Prie jo veikė 5 klasių mokykla. 1788 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1803 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas (1828 m. mokykloje mokėsi 110 mokinių). Vienuolynui 1804 m. priklausė 8 kaimai. 1839 m. pijorų mokykla pertvarkyta į apskrities bajorų mokyklą.

1845 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti. Sudegusios bažnyčios sklype po 1863 m. pastatyta cerkvė. Buvusi cerkvė 1919 m. grąžinta katalikams. Nuo 1925 m. ji priklausė vienuoliams marijonams. Po Antrojo pasaulinio karo uždaryta. 1991 m. grąžinta tikintiesiems.

2018 m. buvo atnaujinama bažnyčios išorė - perdažant bokštui grąžintos autentiškos spalvos. Jos tapo tokios, kokios buvo pastačius soborą XIX a. antroje pusėje. Anksčiau, prieš aštuonerius metus (apie 2010 m.) vykdytos rekonstrukcijos metu neliko sovietmečiu maldos namų viduje sumontuotos perdangos, kuri buvo sudarkiusi šventovę.

Architektūra
------------

Bažnyčia neobizantinė, kvadratinio plano, vienabokštė, su kūginiu kupolu.

* Vaizdas iš senosios gaisrinės bokštoVaizdas iš senosios gaisrinės bokšto
* Bažnyčia 2017 m.Bažnyčia 2017 m.
* ApsidėApsidė
* Bokšto smailės kryžius su kristograma IHSBokšto smailės kryžius su kristograma IHS

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Bažnyčios spalvos „sugrįžo" po 150 metų *gzeme.lt* 2018-07-18

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ukmergės Švč. Trejybės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ukmergės Švč. Trejybės parapija
* Kauno arkivyskupijos svetainė
| **Jurgis Razma** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1958 m. kovo 14 d. (65 metai)Žvirblaičiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Romualda |
| Vaikai | Agnė, Gerda |
|  |
| Pareigos | Politikas |
| Partija | TS-LKD |
|  |
| Išsilavinimas | VU FF |

2007 m.
**Jurgis Razma** (1958 m. kovo 14 d. Žvirblaičiuose, Plungės raj.) – fizikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1965 m. pradėjo lankyti Plungės rajono Didvyčių pradinę mokyklą, 1976 m. baigė Plungės 4-ąją vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Fizikos fakultetą ir įgijo fiziko specialybę.

1981–1991 m. Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto vyresnysis inžinierius. 1988 m. kuriantis Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžiui įsitraukė į jo veiklą. 1991–1992 m. Ministro Pirmininko patarėjas, 1992–1993 m. Seimo nario Tautvydo Lideikio padėjėjas, 1993–1995 m. Sąjūdžio atsakingasis sekretorius.

1995–1996 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos ir valdybos narys. Nuo 1996 m. Seimo narys. 1996–2000 m. Seimo kancleris. Nuo 2020 m. Seimo pirmininko pirmasis pavaduotojas. 2004–2008 m. ir 2016–2020 m. Tėvynės sąjungos frakcijos seniūno pavaduotojas, 2012–2016 m. – frakcijos seniūno pirmasis pavaduotojas, 2008–2012 m. – frakcijos seniūnas.

Tėvynės sąjungos narys nuo partijos įkūrimo 1993 m. Tėvynės sąjungos prezidiumo, tarybos narys. Žmona Romualda, dukterys Agnė, Gerda.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Linas Kukuraitis** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1978 m. gegužės 22 d. (45 metai)Panevėžys |
| Sutuoktinis (-ė) | Rima Kukuraitienė |
| Vaikai | Džiugas, Jonas, Augustinas, Paulius, Adelė |
|  |
| Pareigos | Socialinės apsaugos ir darbo ministras |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus universitetas |

**Linas Kukuraitis** (g. 1978 m. gegužės 22 d. Panevėžyje) – Lietuvos socialinio darbo pedagogas ir organizatorius, politinis veikėjas. 2016–2020 m. socialinės apsaugos ir darbo ministras.

Biografija
----------

1997 m. baigė Vilniaus tiksliųjų, gamtos ir technikos mokslų licėjų. 2001 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete baigė socialinio darbo bakalaurą, 2003 m. magistrą.

1997–2000 m. VšĮ „Vilniaus SOS vaikų kaimas" dirbo socialiniu pedagogu. 2000–2001 m. Vilniaus Palaimintojo Jurgio Matulaičio parapijoje dirbo socialiniu darbuotoju. 2000–2005 m. VšĮ Pal. J. Matulaičio socialiniame centre dirbo projektų koordinatoriumi, įstaigos vadovu.

2002–2005 m. VšĮ Jaunimo tarptautinio bendradarbiavimo agentūroje dirbo mokymų vadovu. 2002–2016 m. VšĮ „Kitokie projektai" dirbo mokymų vadovu.

2003–2007 m. ir 2010–2016 m. ėjo VU socialinio darbo lektoriaus pareigas.

2005–2016 m. Vilniaus arkivyskupijos „Carite" ėjo direktoriaus pareigas.

2016 m. gruodžio 13 d. paskirtas socialinės apsaugos ir darbo ministru Sauliaus Skvernelio vadovaujamoje Vyriausybėje.

Šeima
-----

Žmona Rima – biomedicinos mokslų magistrė.

Visi vaikai gimė namuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  5 namuose gimusių vaikų tėvas Linas Kukuraitis

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2016-12-26 iš Wayback Machine projekto.
* Šeima

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Algimanta Pabedinskienė** | **Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministras**2016 - 2020 | Po to:**Monika Navickienė** |
**Algimantas Šatas** (1946 m. balandžio 2 d. Daukšiuose, Krinčino valsčiuje – 2023 m. rugsėjo 24 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, visuomenės veikėjas, nusipelnęs Lietuvos krepšinio treneris.

Biografija
----------

Baigė Vabalninko Balio Sruogos vidurinę mokyklą, 1963–1968 m. studijavo Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakultete, Biologijos ir kūno kultūros specialybę.

Nuo 1968 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėtytojas. VPU komandos treneris. 1977 m. nacionalinės kategorijos krepšinio teisėjas, 1988 m. nusipelnęs Lietuvos krepšinio treneris.

Lietuvos kurčiųjų krepšinio rinktinės, 2007 m. Pasaulio kurčiųjų krepšinio čempionės treneris. Dalyvavo šešiose kurčiųjų pasaulinėse žaidynėse (dar vadinamose kurčiųjų olimpiadomis), visose pelnė medalių: 2013 m. Bulgarijoje ir 2017 m. Turkijoje – auksą, 1997 m. Danijoje ir 2009 m. Taivane – sidabrą, 2001 m. Italijoje ir 2005 m. Australijoje – bronzą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Stonkus. ALGIMANTAS ŠATAS. Lietuvos sporto enciklopedija. 2023-02-21. Nuoroda tikrinta 2023-09-25.
2. ↑  Mirė nusipelnęs krepšinio treneris Algimantas Šatas. lrytas.lt. 2023-09-24. Nuoroda tikrinta 2023-09-24.
3. 1 2 3 4  ŠATAS ALGIMANTAS Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2022-05-08.
4. ↑  Jubiliejų švenčiantis legendinis treneris Algimantas Šatas: „Krepšinio man niekada nebuvo per daug". Sportas.info. Nuoroda tikrinta 2022-05-08.
| **Kazimieras Dulksnys** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. vasario 9 d.Skodinių kaime, Kupiškio parapijoje. |
| Mirė | 2001 m. gruodžio 9 d. (91 metai)Panevėžys |
| Palaidotas (-a) | Panevėžio katedros |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Kazimieras Dulksnys** (1910 m. vasario 9 d. – 2001 m. gruodžio 9 d.) – Lietuvos kunigas, vyskupas.

Biografija
----------

Mokėsi Kupiškio pradžios ir vidurinėje mokyklose, Rokiškio gimnazijoje, 1928–1931 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje ir Kauno Vytauto Didžiojo universitete, Teologijos fakultete. 1935 m. birželio 15 d. įšventintas kunigu.

1935 m. paskirtas Ramygalos Šv. Jono Krikštytojo parapijos, 1936 m. – Pasvalio Šv. Jono Krikštytojo parapijos vikaru. Keturis mėnesius vikaravo Užpalių Švč. Trejybės parapijoje. 1942 m. paskirtas Tauragnų Šv. Jurgio parapijos administratoriumi, 1947 m. – Rokiškio klebonu ir dekanu. 1949 m. atsisakęs pasirašyti sovietų valdžios raštą, kuriame popiežius kaltinamas karo kurstymu, buvo priverstas iš Rokiškio išvykti. Tais pačiais metais tapo Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios administratoriumi. 1951 m. pakeltas Panevėžio katedros kapitulos kanauninku. 1957 m. suimtas ir nuteistas dvejus metus kalėti Mordovijos lageryje. Vysk. Kazimiero Paltaroko pakeltas prelatu. 1959 m. grįžęs iš tremties dirbo Kaišiadorių vyskupijoje – paskirtas Merkinės altaristu, 1962 m. perkeltas į Nedzingę administratoriumi. 1963 m. prelatui leista grįžti į Panevėžio vyskupiją, jis paskirtas Krekenavos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijos klebonu. 1983 m. tapo kapitulos pirmininku, tų pačių metų gegužės mėn. vysk. R. Krikščiūnui išvykus iš Panevėžio, išrinktas Panevėžio vyskupijos kapituliniu vikaru. 1989 m. vyskupo J. Preikšo paskirtas generaliniu vikaru.

Prelatas Kazimieras Dulksnys palaidotas Panevėžio katedros šventoriuje.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Prelato Kazimiero Dulksnio šimtmečio jubiliejui". XXI amžius. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.
2. ↑  „Mirė prelatas Kazimieras Dulksnys (1910–2001)", baznycioszinios.lt. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.


| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Liudvikas Povilonis** |  **Panevėžio vyskupas**1984–1989 | Po to:**Juozas Preikšas** |
**Anatolijus Šelestas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Anatolijus Šelestas |
| Gimimo data | 1955 m. sausio 6 d. |
| Gimimo vieta | Oleksandrija, Ukraina |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** |  |
| Profesionalūs klubai\* |
| nowrap | nowrap | nowrap| |
|  Treniruotos komandos |
| 1993  1998—2000  2001  2002  2003—2006  2008  2009  2016—2017  2018 | Krasnoznamensko VJSM  Spartak-Čukotka  FK Liepājas Metalurgs  FK Tomʹ Tomsk  FK Oriolas  FK Rīga  Stavropoljė-2009  FK Oriolas  FK Atlantas |
|  |

**Anatolijus Šelestas** (g. 1955 m. sausio 6 d. Oleksandrijoje) – FK Atlantas vyr. treneris.

Biografija
----------

Žaidėjo karjerą pradėjo Kropivnyckio „Zirkoje". O atsiradus galimybei išvykti į Europą, jis persikėlė į Vokietiją.

Baigęs žaidėjo karjerą ėmėsi trenerio darbo.

2018 m. birželio viduryje FK Atlantas savo feisbuko paskyroje išplatino žinią apie naują komandos vyr. trenerį. Juo tapo Antolijus Šelestas. Tiesa, jau po savaitės pasirodė pranešimas, kad treneris atleistas. Per tą laiką komanda nespėjo sužaisti nei vienų oficialių rungtynių. Prie komandos vairo vėl grįžo Algimantas Briaunys. Rugpjūčio mėnesį Anatolijus ir vėl tapo FK Atlantas strategu. Per tą laiką komanda iškovojo du taškus. Lygiosios su FK Jonava ir FK Palanga.

Nuorodos
--------

* Play off Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* alyga.lt rezultatai

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Utopija** (gr. *ου* 'ne' + *τόπος* 'vieta', t. y. vieta, kurios nėra) – idealios, neįgyvendinamos santvarkos projektas; neįvykdomas, nerealus sumanymas.

Tomas Moras
Terminas kilęs iš Tomo Moro romano „Utopija" (visas pavadinimas *De Optimo Reipublicae Statu deque Nova Insula Utopia*), kuriame aprašyta sala, kurioje gyvena ideali, harmoninga visuomenė, nėra tironijos, nevyksta karai.

Utopija dažniausiai vadinami nerealūs visuomeniniai projektai ar meno kūriniuose pavaizduotos idealios visuomenės, pavyzdžiui, Platono „Valstybė", Tomazo Kampanelos „Saulės miestas". Tai vadinama **socialine utopija**.

Tačiau lygia greta prigijo ir **techninės utopijos** sąvoka, kai kalbama apie neįmanomus, neįgyvendinamus techninius dalykus. Tarkime, nemažai ankstesniais amžiais aprašytų techninių utopijų tapo tikrove (kelionė į Mėnulį ir pan.).

Verta pastebėti, kad techninės utopijos su laiku dažnai virsta realybe, bet nė viena socialinė utopija kol kas įgyvendinta nebuvo.[reikalingas šaltinis]

Greta utopijos prigijo ir **antiutopijos** sąvoka. Svarbiausias skirtumas – utopija akcentuoja pozityvius dalykus, o antiutopija linkusi logiškai pratęsti utopiją ir parodyti silpnąsias jos puses. Pavyzdžiui, Džordžo Orvelo romanas „1984-ieji" aprašo kraštutinę totalitarinę valstybę, taip perspėdamas apie totalitarizmo pavojų. Karelas Čapekas „Kare su salamandromis" įtikinamai parodo naujos mąstančios rasės pavergimo ir karo su ja mechanizmą.

Garsios utopijos
----------------

* Platonas. *Valstybė*
* Tomas Moras. *Utopija*
* Tomazas Kampanela. *Saulės miestas*
* Frensis Beikonas. *Naujoji Atlantida*

Vikižodynas
| Aukštutinės Tamegos užtvanka |
| --- |
|  |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Portugalijos vėliava Portugalija |
| Būklė | Veikianti |
| Upė | Tamega |
| Pradėjo veikti | 2022 m. liepa |
| Instaliuota galia | 160 MW |
| Metinė elektros gamyba | 139 GWh |
| Užtvanka |
| Užtvankos tipas | Arkinė užtvanka |
| Slėgio aukštis | 106 m |
| Užtvankos ilgis | 334 m |
| Šliuzai | 2 |
| Tvenkinio plotas | 7,4 km2 |
| Turbinos ir generatoriai |
| Turbinų kiekis ir markė | 2 x 80 MW |

**Aukštutinės Tamegos užtvanka** – betoninė hidroelektrinė šiaurinėje Portugalijoje.

Istorija
--------

2014 m. liepą Portugalijos vyriausybė pasirašė 70-ies metų sutartį su Ispanijos elektros infrastruktūros kompanija Iberdrola. Susitarimu įsipareigota pastatyti trijų užtvankų ir hidroelektrinių kompleksą (Aukštutinės Tamegos, Daivoės ir Guvaešo) ant Tamegos upės. Komplekso statybą iš dalies finansavo Europos Sąjunga.

2022 m. liepą hidroelektrinės statybos darbai užbaigti.

Hidroelektrinė
--------------

Hidroelektrinę sudaro dvi 80 MW galios turbinos, kurių maksimalus pralaidumas siekia 200 m³/s. Hidroelektrinė pajėgi pagaminti 139 GWh elektros per metus. Užtvanka turi du šliuzus, kurių pralaidumas siekia iki 1,825 m³/s.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Tamega River Hydropower Complex
2. ↑  EIB financing sought for Tâmega river complex in Portugal
3. ↑  Iberdrola inaugura "pilha" gigante de água que não depende da chuva

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2023-03-30 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis – apie veikiančią stotį prie Garliavos. Apie buvusią geležinkelio stotelę piečiau Kauno, šalia Aleksoto žr. Jiesios geležinkelio stotelė.*
Koordinatės: 54°49′09″š. pl. 23°55′07″r. ilg.﻿ / ﻿54.8191°š. pl. 23.9186°r. ilg.﻿ / 54.8191; 23.9186

|  |
| --- |
|    **Jiesios geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stotis: vaizdas į Palemono pusę* |
| **Adresas** | Vingytė, Upės g. 2 |
| **Atidaryta** | 1959 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | km | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
| ↑ KAUNAS ↑ |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ PALEMONAS ↑ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
| *Jiesia (stotelė)* |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Pamarys* |
|  | 2,5 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 7,4 |  |
| *Pajiesys* |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Rokai |
|  | 2,3 | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 4,4 |  |
| **JIESIA** |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 1,1 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| Garliava |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  | 5,4 | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| *Stanaičiai* |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
| ↓ KAZLŲ RŪDA ↓ |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Jiesios geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis prie Jiesios, į pietus nuo Kauno, Vingytės kaime Jiesios kraštovaizdžio draustinio teritorijoje. Šalia Jiesios stoties yra vienas iš keturių geležinkelio tiltų per Jiesios upės kilpas. Netoli stoties geležinkelio linija šakojasi į Kauno geležinkelio stotį ir Kauno aplinkkelį per Rokus į Palemono geležinkelio stotį. Nuo čia iki Garliavos geležinkelio stotelės yra 1,2 km, iki Kauno geležinkelio stoties – 8,2 km, aplinkkelyje iki Rokų geležinkelio stotelės – 2,3 km. Šiuo metu stotyje joks keleivinis traukinys nestoja.

Istorija
--------

Keliai į Garliavos pusę
Įkurta 1959 m. 1998 m. suremontuotas stoties pastatas. 2012 m. stotyje stodavo priemiestiniai traukiniai, vykę trimis maršrutais: Kaunas–Kazlų Rūda, Kaunas–Kybartai, Kaunas–Marijampolė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
2. ↑  Lietuvos geležinkeliai: nepriklausomo darbo dešimtmetis (1991–2001). – Vilnius, LG Leidybos centras, 2001. // psl. 73

* Jiesios geležinkelio stotis
| Ūla |
| --- |
| Ūla nuo pietvakarinio krantoŪla nuo pietvakarinio kranto |
| Vieta | Varėnos r. Lietuva |
| Plotas | 0,115 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,53 km |
| Įteka | Ūla |
| Išteka | Ūla |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ūla

  |
| **Koordinatės:** | 54°03′50″ š. pl. 24°38′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06389°š. pl. 24.63917°r. ilg.﻿ / 54.06389; 24.63917Koordinatės: 54°03′50″ š. pl. 24°38′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06389°š. pl. 24.63917°r. ilg.﻿ / 54.06389; 24.63917 |

**Ūla** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9,5 km į pietvakarius nuo Panočių, 2 km į vakarus nuo Rudnios. Ežeras trikampio formos, nusidriekęs iš šiaurės į pietus 0,49 km, plotis siekia 0,37 km. Altitudė 118,3 m. Šiaurinis ir vakarinis krantai aukšti. Pietinis krantas vingiuotas, žemas. Ežero rytine dalimi prateka Ūlos upė. Yra 0,04 ha salelė. Dugną dengia smėlis.

Ūlos ežeras, žvelgiant nuo vidurio
Ūlos upės protaka ežere
Ūlos ežerą supa Dainavos giria (Linežerio ir Kašėtų miškai), jis įeina į Ūlos kraštovaizdžio draustinį. Rytiniame krante rasta neolito gyvenvietės liekanų. Vakarinėje pakrantėje įrengta stovyklavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ūla (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 373
*Kitos reikšmės – Šventosios Dvasios bažnyčia.*
Koordinatės: 55°25′52.86″ š. pl. 24°13′39.13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4313500°š. pl. 24.2275361°r. ilg.﻿ / 55.4313500; 24.2275361

|  Truskavos Šv. Dvasios bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Truskava |
| **Adresas** | Truskavos g. 14 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1998 m. |

**Truskavos Šventosios Dvasios bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Truskavos miestelyje, Linkuvės g. 5, prie Kėdainių-Ramygalos kelio.

Bažnyčia iš vakarų
Fasadas

Istorija
--------

Kapinėse 1760 m. pastatyta koplyčia. Rumšiškių seniūnas Jonas Truskauskas ir jo žmona Barbora 1794 m. pastatė medinę bažnyčią, jai skyrė 4 valakus žemes, išlaikė prieglaudą. 1796 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1813 m. lapkričio 17 d. įsteigta parapija, nustatytos jos ribos, 1854 m. pastatyta nauja, stačiakampio plano (18 × 13 m) bažnyčia.

1863 m. minima parapinė mokykla. Klebono Kl. Prialgausko (mirė 1886 m.) rūpesčiu apmūrytas šventorius ir kapinės. 1906 m. klebonas Boleslovas Rakauskas ir vikaras Leonardas Babrauskas be leidimo įsteigė parapijos biblioteką – skaityklą. 1908 m. už tai jie buvo nubausti. 1915 m. varpai išvežti į Rusiją.

1925 m. įsigyti 2 nauji (vienas išliko). Truskavoje nuo 1922 m. klebonavo Antanas Kungis. Jis 1926 m. suremontavo bažnyčią, 1930 m. pastatė Šv. Vincento Pauliečio draugijos prieglaudą – mūrinius dviaukščius rūmus. 1944 m. liepos 22-28 d. sudegė bažnyčia, varpinė, klebonija, ūkiniai trobesiai. 1945 m. bažnyčia įrengta buvusioje prieglaudoje (iki tol pamaldos vyko kapinių koplyčioje). 

1990 m. pradėta statyti nauja mūrinė bažnyčia (arch. Alfredas Paulauskas). 1998 m. gegužės 31 d. pastatytą bažnyčią konsekravo Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Truskavos Šv. Dvasios bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2006-05-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Pasikorimas** – savižudybės forma, mirtis dėl kvėpavimo ir širdies veiklos išnykimo kilpa užveržus kaklą. Jei kartis pradėta neseniai, įmanoma žmogui neleisti numirti – savižudį išimti iš kilpos, daryti dirbtinį kvėpavimą, išorinį širdies masažą, iškviesti greitąją medicininę pagalbą. Dar žr. – uždusimas.

Pasikorimas yra dažniausia savižudybės forma Lietuvoje, mažiau populiari kitose šalyse. Tai dažniausia savižudybės forma tarp vyrų.

Savižudis pasikarti gali tiek krisdamas iš tam tikro aukščio (kėdės, stalo) arba bando užsismaugti naudodamas tik savo jėgą nekrentant (horizontalioje padėtyje, pririšus kilpą ant durų rankenos, vonios vamzdžio ir stumiantis nuo jos taip, kad ji užspaustų kaklą). Šiuo būdu užtrunka kur kas ilgiau, kol ištinka mirtis: ant kūno įvyksta pakitimai, tokie, kaip kraujo išsiliejimas į akies obuolius, dar iki mirties. Dar vienas, rečiau pasitaikantis būdas – šokti iš didelio aukščio su kilpa, siekiant sulaužyti kaklą, tačiau šis būdas sunkiai suorganizuojamas, be to sprandas ne visada lūžta, jei neparinktas tinkamas aukštis.

Apie mirties priežastis ir kitus susijusius su pasikorimu dalykus, žiūrėkite straipsnį korimas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Koordinatės: 55°04′30″š. pl. 22°35′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.0749°š. pl. 22.5875°r. ilg.﻿ / 55.0749; 22.5875

|  |
| --- |
|    **Smalininkų geležinkelio stotis** |
|  |
| Stotis apie 1910 m. |
| **Adresas** | Smalininkai, Stoties g. 4 |
| **Atidaryta** | apie 1902 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| 


 |

**Smalininkų geležinkelio stotis** – buvusi siaurojo geležinkelio stotis Smalininkų mieste, prie Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurojo geležinkelio. Kultūros paveldo objektas.

Istorija
--------

Stotyje buvo kraunamos lietuviškos eksporto prekės: popiermalkės, javai ir galvijai, pastaruosius norint pakrauti peronas buvo pailgintas.

Raudonų plytų mūrinis stoties pastatas pastatytas apie 1902 m. kai iš Pagėgių į Smalininkus buvo nutiestas 56 km ilgio Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis. Viena geležinkelio bėgių atšaka vedė link Nemuno, kita, nesikirsdama su jau nutiestu plentu, suko link Pagėgių. Antrajame aukšte gyveno stoties viršininko šeima.

Stotis veikė iki II pasaulinio karo pabaigos. Atgavus nepriklausomybę, stoties pastatas naudotas kaip socialinis būstas

Šaltiniai
---------

1. ↑  30960
2. ↑  Loreta Cikaitė. Smalininkietė jaukius namus susikūrė geležinkelio stoties pastate. Mlaikas.lt (tikrinta 2023-07-31).
3. ↑  „FIXUS Mobilis" buvusiame Smalininkų geležinkelio stoties pastate (Youtube.com)
| **Geoff Andrew** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1954 m. (~69 metai)Nortamptonas, Anglija Anglija |
|  |
| Veikla | kino kritikas ir istorikas |
|  |
| Alma mater | Kembridžo Karaliaus koledžas |

**Džefas Endriu** (angl. *Geoff Andrew*, g. 1954 m. Nortamptone, Anglijoje) – Jungtinės Karalystės rašytojas ir kino lektorius, kritikas, dirbęs plataus profilio programuotoju Britų kino instituto valdomame, Jungtinėje Karalystėje pirmaujančiame kino teatre „BFI Southbank".

Biografija
----------

Baigęs Nortamptono vidurinę mokyklą ir Kembridžo Karaliaus koledže įgijęs pirmąjį klasikos studijų laipsnį, keletą metų dirbo programuotoju vakarinio Londono rajono Notig Hilo kino teatre „Electric Cinema", o vėliau tapo žurnalo „Time Out" kino skyriaus redaktoriumi ir vyriausiuoju kritiku. 1999 m. buvo paskirtas Londono nacionalinio kino teatro (vėliau pervadinto į „BFI Southbank") programuotoju.

Dž. Endriu yra nuolatinis „Sight & Sound" bendradarbis, į daugybę knygų ir žurnalų įtraukta jo esė bei straipsnių. Parašė daug knygų apie kiną, įskaitant Britų kino instituto klasikos knygas apie Abasą Kiarotamį ir Kšyštofo Keslovskio filmą „Trys spalvos"; parašė „Nikolaso Rėjaus filmai" („The Films of Nicholas Ray"), „Keisčiau nei rojus: „Maverick" filmų kūrėjai naujausiame Amerikos kine" („Stranger Than Paradise: Maverick Film-makers in Recent American Cinema"), „Kino vadovėlis ir kino režisieriai A–Z – didžiausių pasaulio kino kūrėjų menas" („The Film Handbook and Film Directors A-Z – The Art of the World’s Greatest Film-makers"); redagavo „Kinas: Kritikų pasirinkimas" („Film: The Critics' Choice"). 2003 m. dirbo Kanų kino festivalio žiuri „Ypatingas žvilgsnis" („Un Certain Regard"); jis taip pat dalyvavo žiuri Venecijoje, Kluže, Turine, Stambule, Sarajeve, Morelijoje, Krokuvoje ir Briuselyje.

Be kitų kino sričių, jis ypač domėjosi prancūzų filmais. 2009 m. Prancūzijos vyriausybė už indėlį į prancūzų kiną jam suteikė Menų ir literatūros ordino kavalieriaus laipsnį.

Dž. Endriu 2012 m. dalyvavo žurnalo „Sight & Sound" apklausoje dėl 100 geriausių visų laikų filmų ir pasiūlė 10 savo mėgstamiausiųjų: „Atalanta" („L’Atalante"}, „Pilietis Keinas" („Citizen Kane"), „Generolas" („The General"), „Jo mergina Penktadienė" („His Girl Friday"), „Raudonoji mirtis" („La Morte Rouge"), „Mano naktis su Mode" („My Night with Maud"), „Žodis" („Ordet"), „Persona" („Persona"), „Dešimt" („Ten") ir „Tokijo apysaka" („Tokyo Story").

Svetainėje GeoffAndrew.com jis rašo apie kiną, muziką ir kitokį meną.

Išnašos
-------

1. ↑  „About". 2016-04-25. Nuoroda tikrinta 2023-06-15.
2. 1 2 3  „Geoff Andrew". British Film Institute. Nuoroda tikrinta 2023-06-15.
3. ↑  Andrew, Dudley; Gillain, Anne (2013-02-04). *A Companion to Franois Truffaut*. John Wiley & Sons. p. 539. ISBN 978-1-118-32130-0.
4. ↑  „Geoff Andrew | BFI". Nuoroda tikrinta 2023-06-15.
| **David Wilkins** |
| --- |
| Gimė | 1685 m.Klaipėda, Brandenburgas-Prūsija |
| Mirė | 1745 m. (~60 metų)Hadlėjus, Safolkas, Jungtinė karalystė |
|  |
| Veikla | orientalistas, dvasininkas, vertėjas |

**David Wilkins** (1685 m. Klaipėdoje – 1745 m. Hadlėjuje, Safolkas) – orientalistas, dvasininkas, vertėjas.

Biografija
----------

Gimė 1685 m. Klaipėdoje, kaip David Wilke arba Wilkius. Prieš apsigyvendamas Anglijoje, lankėsi Berlyne, Romoje, Vienoje, Paryžiuje, Amsterdame. Nuo 1715 m. padedamas dvasininko William Wake, dirbo Lambetų rūmų bibliotekoje. 1719 m. tapo dvasininku Bokingo miestelyje Esekse, vėliau dirbo Kenterberio katedroje. 1724 m. tapo arabistikos profesoriumi Kembridžo universitete bei Safolko arkidiakonu. Be arabų kalbos, mokėjo hebrajų, koptų, armėnų. Mirė 1745 m. Hadlėjuje. 

1716 m. išvertė Naująjį testamentą iš koptų į lotynų kalbą ir atspausdino 500 egzempliorių, ši knyga įrašyta į Gineso rekordų knygą, kaip ilgiausiai buvusi parduodama knyga, nes paskutinis egzempliorius nupirktas tik 1907 metais.

Nuorodos
--------

* Biografija (angl.) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* Ephratos vienuolyno tinklalapis (angl.)
* Slowest selling book