recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 4°38′ š. pl. 168°43′ r. ilg.﻿ / ﻿4.633°š. pl. 168.717°r. ilg.﻿ / 4.633; 168.717

Atolo palydovinė nuotrauka
**Ebonas** (marš. *Epoon*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra 155 km į pietvakarius nuo Džaluito atolo ir yra labiausiai į pietus nutolusi Maršalo Salų teritorija.

Atolas apskritimo formos, jo žiedą sudaro 22 salelės. Pietvakarinėje pusėje yra žiedą ir lagūną jungiantis kanalas. Didžiausios salelės: Ebonas, Toka, Eninaitokas, Enekoionas. Bendras sausumos plotas – 5,75 km². Lagūna užima 104 km².

Atolo žemėlapis
XIX a. atole buvo banginių medžiotojų stotis, vėliau vokiečių prekybinis punktas, II pasaulinio karo laikais – japonų karinė bazė. Ebonas šaltiniuose minimas kaip *Boston, Covell’s Group, Fourteen Islands* ir *Linnez*.

1998 m. Ebono atole gyveno 714 žmonių. Dauguma gyvena Tokos salelėje bei Ebono salelės vakarinėje pusėje.
| Eberauvok. *Eberau* |
| --- |
|        |
| *Eberau pilis* |
|  |
| 

EberauEberau

47°6′24″ š. pl. 16°27′39″ r. ilg.﻿ / ﻿47.10667°š. pl. 16.46083°r. ilg.﻿ / 47.10667; 16.46083﻿ (Eberau)Koordinatės: 47°6′24″ š. pl. 16°27′39″ r. ilg.﻿ / ﻿47.10667°š. pl. 16.46083°r. ilg.﻿ / 47.10667; 16.46083﻿ (Eberau) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Burgenlando žemė |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 917  |
|  |
|  **Vikiteka** | Eberau |

**Eberau** (vok. *Eberau*) – miestas rytinėje Austrijos dalyje, netoli pasienio su Vengrija. Išlikusi viduramžių pilis, bažnyčia.

Istorija
--------

Romos imperijos laikais, ši vietovė buvo Panonijos provincijos dalis. Žlugus imperijai, dėl masinės migracijos ir karų, vyko eilė pokyčių, kol galiausiai apie 900 m. vietovė tapo Vengrijos dalimi. Tuomet vadinosi *Monyorókerék* ir pirmą kartą paminėta 1221 m. kuomet dovanojimo aktu karalius Andrius II patvirtino kai kurių kaimų globos teisių perleidimą vienuolynui.

1297 m. valdymo teisė buvo perduota Hėderių šeimai, o 1369 m. karaliaus Liudviko I patvirtinimu Elerbacheriams iš Švabijos. Jie pastatė dabartinę Eberau pilį apie 1400 m. o pirmieji savaitiniai turgūs vyko 1448 m. Vokiškas vietovardis *Eberau* pirmą kartą paminėtas dokumente 1465 m. kai Bertoldas II pasirašė dokumentą kaip „Eberau valdovas". Du jo sūnūs Johanesas ir Steponas palikuonių neturėjo, o valda atiteko kardinolui arkivyskupui Tamašui Bakočui iš Erdeudo ir jo broliams, kurie nuo to laiko save vadino grafais *Erdődy de Monyorókerék es Monoszló*.

Kai 1557 m. vienas iš jų palikuonių Petras II tapo Kroatijos banu, Eberau atiteko grafui Nikolajui Zriniui.

1613 m. Zrinių šeima prarado valdžią, o netrukus Eberau vėl atiteko Erdėdžių giminei.

1615 m. Eberau suteiktos turgaus teisės. 1664 m. karo metu prieš Turkiją Eberau pilis atliko strategiškai svarbų vaidmenį (ypač, per Mogersdorfo mūšį).

Iki 1920–1921 metų Eberau, kaip ir visas Burgenlandas, priklausė Vengrijai. Po Pirmojo pasaulinio karo, 1919 m. Šv. Žermeno ir Trianono sutartimis, teritorija buvo perleista Austrijai. Nuo 1921 m. miestas priklausė tuomet naujai įkurtai Burgenlando federalinei žemei.

Sportas
-------

* SV Eberau – futbolo klubas;
* „Sportplatz Eberau" – stadionas, klubo namų arena.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Išnašos
-------

1. ↑  meinbezirk svetainė
2. ↑  Globalsportsarchive
3. ↑  SOCCERWAY
4. ↑  Transfermarkt
|  Alasai |
| --- |
| Alasai, atliekantys Pemamanan apeigasAlasai, atliekantys *Pemamanan* apeigas |
| Gyventojų skaičius | 90–200 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Indonezijos vėliava Indonezija(Ačehas) |
| Kalba (-os) | alasų, indoneziečių |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | gajai, kluetai, karai ir kt. batakai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Alasai |

**Alasai** (*Alas*) – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Indonezijoje, Sumatros salos šiaurės vakaruose (Ačeho provincijos Pietryčių Ačeho regencijoje). Populiacija tarp 90 ir 200 tūkst. žmonių. Alasų kalba priklauso batakų kalbų šakai (austronezinės kalbos). Tikintieji – musulmonai sunitai. Išlikę panašių į batakų senųjų papročių.

Pasak padavimų, alasai atkeliavę į Sumatros šiaurę iš batakų žemių.

Verčiasi daugiausia kapline žemdirbyste (ryžiai, kukurūzai, cukranendrės, medvilnė), laiko galvijus, nedidelius arklius. Papildomi verslai – medžioklė ir žvejyba. Medžiaginė kultūra panaši į batakų ir gajų. Tradiciniai amatai: krepšių, demblių pynimas, kalyba, puošnių skėčių (*Payung mesikhat*) gamyba. Gyvenvietės įsikūrusios upių slėniuose, netvarkingo plano, namai statomi ant polių, būna vienas arba keli vyrų namai (*meresa*).

Patrilinijinės giminės (*marga*) skirstosi į gyvenviečių giminių linijas (*suku*), kurių kiekviena turi savo valdovą (radžą). Santuoka daugiausia patrilokalinė, pasitaiko leviratas, sororatas, poligamija.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  btz Duomenys apie kodu „btz" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
3. ↑  *Алас*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Galvaninis elementas**Galvaninis elementas** – įrenginys, cheminę energiją paverčiantis nuolatine elektros srove.

Alesandras Volta pirmasis parodė, kad tarp skirtingų metalų, įleistų į tam tikrus skysčius (elektrolitus), atsiranda potencialų skirtumas ir taip, panaudojant cheminę energiją, galima gauti nuolatinę srovę. Šis įrenginys dažnai vadinamas tiesiog **elementu**. Potencialų skirtumas (sukeltas elemento cheminių kitimų) vadinamas elektrovara, o jos dydis priklauso nuo naudojamų metalų. Keletas sujungtų kartu tokių elementų sudaro bateriją.

Pirminis elementas
------------------

Tai bet koks baigtinį laiką tarnaujantis elementas. Jame esančios medžiagos laipsniškai sunaudojamos ir negali būti lengvai atnaujinamos. Pirminiai elementai dar sąlyginai skirstomi:

* Voltos elementas
* Paprastasis elementas
* Leklanšė elementas
* Sausasis elementas

Antrinis elementas
------------------

Jis taip pat žinomas kaip akumuliatorius. Šį elementą galima įkrauti prijungus prie kito elektros šaltinio. Akumuliatoriai būna dviejų rūšių:

* Rūgštinis akumuliatorius
* Šarminis akumuliatorius

Norminis elementas
------------------

Norminis, arba etaloninis, elementas – tai toks elementas, kuris sukuria tiksliai žinomą ir pastovią elektrovarą. Jis naudojamas laboratorijose eksperimentams.

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šiame nuorodiniame puslapyje pateikti straipsniai tokiais pačiais pavadinimais.  Jei čia patekote, paspaudęs(-usi) nuorodą kitame Vikipedijos straipsnyje, prašome, jei galite, pakeisti paspaustą nuorodą taip, kad ji tiesiogiai rodytų į Jūsų ketintą aplankyti straipsnį. |
| Bakubaarab. بعقوبة‎‎ |
| --- |
| *Tiltas per Dijalą Bakuboje* |
|  |
| 

BakubaBakuba

33°45′0″ š. pl. 44°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.75000°š. pl. 44.63333°r. ilg.﻿ / 33.75000; 44.63333﻿ (Bakuba)Koordinatės: 33°45′0″ š. pl. 44°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.75000°š. pl. 44.63333°r. ilg.﻿ / 33.75000; 44.63333﻿ (Bakuba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Irako vėliava Irakas |
| **Muchafaza** | Dijalos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 467 900  |
| **Altitudė** | 48 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bakuba |

**Bakuba** (arab. بعقوبة‎‎ = *Ba‘qūbah*) – miestas Irake, 50 km į šiaurės rytus nuo Bagdado, prie Dijalos upės; Dijalos muchafazos centras. Geležinkelis ir plentas į Bagdadą. Bakuba – tradicinis apelsinų auginimo centras.

Miesto pavadinimas aramėjiškos kilmės ir reiškia „Jokūbo namas". Abasidų laikais Bakuba garsėjo kaip datulių ir vaismedžių auginimo vieta; sodams drėkinti buvo iškastas Nahravano kanalas. Čia buvo karavansarjus Šilko kelio atkarpoje tarp Bagdado ir Chorasano.

XX a. pr. dėl asirų genocido, Bakuboje įsikūrė didelė (~40–50 tūkst.) asirų pabėgėlių iš Osmanų imperijos stovykla. Irako karo metu Bakuba buvo vienas labiausiai besipriešinančių užkariautojams miestų. Dėl nuolatinių susirėmimų, bombardavimo, sprogdinimų Bakuba buvo dalinai apleista, 2007 m. iš esmės virto „miestu vaiduokliu".

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Earl Wilbur Sutherland Jr.** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. lapkričio 19 d.Kanzasas, JAV |
| Mirė | 1974 m. kovo 9 d. (58 metai)Majamis, Florida, JAV |
| Tautybė | amerikietis |
|  |
| Veikla | biochemija |
| Organizacijos | Vanderbilto universitetas  Case Western Reserve universitetas |
|  |
| Alma mater | Vašingtono universitetas  Vašburno universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Nobelio fiziologijos ir medicinos premija (1971) |

**Earl Wilbur Sutherland Jr.** (1915 m. lapkričio 19 d. Kanzasas – 1974 m. kovo 9 d. Majamis, Florida) – amerikietis farmakologas ir biochemikas. 1971 m. gavo Nobelio premiją fiziologijos ir medicinos srityje už „už hormonų veikimo mechanizmų atradimą", ypač adrenalino per antrinius nešiklius, pvz. ciklinį adenozino monofosfatą.

Karjera
-------

Sutherlandas gavo chemijos bakalauro laipsnį 1937 m. Vašburno universitete ir medicinos laipsnį 1942 m. Vašingtono universiteto Medicinos mokykloje. Antrojo pasaulinio karo metu dirbo gydytoju, vėliau sugrįžo į Vašingtono universitetą, kur dirbo Nobelio premijos laureato Carl Ferdinand Cori farmakologijos laboratorijoje. 1953 m. tapo farmakologijos fakulteto vadovu Case Western Reserve universitete, kur atrado cAMP svarbą tarpininkaujant tarp kai kurių hormonų. 1963 m. norėdamas sumažinti savo pareigas, perėjo į Vanderbilto universiteto Medicinos mokyklą, kur dirbo fiziologijos profesoriumi iki 1973 m. Iki pat mirties 1974 m. Sutherlandas buvo biochemijos profesorius Majamio universiteto Medicinos mokykloje.

Apdovanojimai
-------------

* 1966 m. išrinktas į Nacionalinę mokslų akademiją
* 1970 m. Laskerio apdovanojimas
* 1971 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premija
* 1973 m. Nacionalinis mokslo medalis
*Feldherrnhalle* Miunchene – viena iš pučistų susirinkimo vietų
**Alaus pučas** (vok. *Hitler-Ludendorff-Putsch*) – Vokietijos nacionalsocialistinės darbininkų partijos nesėkmingas mėginimas užimti valdžią 1923 m. lapkričio 8 – lapkričio 9 d. Pučą organizavo Adolfas Hitleris ir Erichas Ludendorfas.

Vokietijos nacionalsocialistinė darbininkų partija savo suvažiavime 1923 m. sausio mėn. iškėlė tikslą nuversti vyriausybę. Partijoje buvo daug kariškių ir savanorių korpuso narių, kurie entuziastingai palaikė šias idėjas.

1923 m. lapkričio 8 d. apie 21 val. daug partijos narių įsiveržė į Miuncheno aludę „Bürgerbräukeller", kur turėjo kalbėti Bavarijos vyriausybės vadovas G. von Kahr. Čia Adolfas Hitleris visiems paskelbė, kad Vokietijos ir Bavarijos vyriausybės netenka įgaliojimų, o valstybės kancleriu ir laikinosios vyriausybės vadovu skelbiamas jis pats. Bavarijos vyriausybei pavyko išvaikyti pučistus, susirėmimų metu žuvo 16 nacistų ir 3 policininkai.

Adolfas Hitleris už perversmo organizavimą buvo nuteistas 5 metams laisvės atėmimo, Erichas Ludendorfas buvo paleistas, NSDAP uždrausta.

Po pučo A. Hitleris ėmėsi siekti valdžios kitais būdais, pirmiausia keisdamas NSDAP programą ir orientuodamas ją į visuomenės sluoksnius, kurie jį galėtų palaikyti siekiant valdžios.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alaus pučas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 275 psl.
EasyJet| 

| IATA**U2** | ICAO**EZY** | Šaukinys**EASY** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1995 m. |
| Lėktuvų skaičius | 202 |
| Maršrutai | 134 |
| Priklauso | EasyJet plc |
| Šūkis | „europe by EasyJet"„business by EasyJet"„This is Generation easyJet" |
| Būstinė | Londono Lutono oro uostas, Lutonas, JK |
| Vadovybė | John Barton (pirmininkas)Carolyn McCall (CEO)Sir Stelios Haji-Ioannou (įkūrėjas) |
| Tinklalapis | www.easyjet.com |

EasyJet A320
**EasyJet Plc** – Jungtinės Karalystės skrydžių bendrovė. „Easyjet" yra antra stambiausia mažų sąnaudų oro linijų bendrovė Europoje po „Ryanair".

Verslo modelis
--------------

Kaip ir „Ryanair", „EasyJet" savo verslo modelį pasiskolino iš Jungtinių Valstijų avialinijų „Southwest Airlines". Abi bendrovės pritaikė šią strategiją Europos rinkai, pasitelkdamos tokias išlaidų mažinimo priemones kaip jungiamųjų skrydžių neteikimas arba papildomų užkandžių lėktuve siūlymas. „EasyJet" ir „Ryanair" nuo „Southwest" skiriasi tuo, kad pirmosios bendrovės naudoja neseną lėktuvų parką. „Southwest" parkui jau 14,1 metų, o „EasyJet" – 3,4 metų.

Nepaisant to, kad šios avialinijos turi bendrą verslo idėją, „EasyJet" strategija nuo „Ryanair" skiriasi daugeliu aspektų. „EasyJet" avialinijos skraidina į pagrindinius aptarnaujamų miestų oro uostus, o „Ryanair" dažnai renkasi antrinius oro uostus, siekdama dar labiau sumažinti išlaidas. Pavyzdžiui, „EasyJet" skrenda į Paryžiaus Šarlio de Golio oro uostą ir Paryžiaus Orli oro uostą, t. y. pagrindinius Paryžiaus oro uostus, o „Ryanair" skraidina į mažesnį Bovė-Tijaus oro uostą, esantį 75 minutės kelio autobusu nuo Paryžiaus. „EasyJet" taip pat dėmesį telkia į verslo keleivių pritraukimą, siūlydama patogias paslaugas, pvz. galimybę perkelti į ankstesnį skrydį be mokesčio.

Išnašos
-------

1. ↑  Bloomberg – EasyJet, Ryanair Predict Shift to Low-Cost Carriers
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Galvanomagnetiniai reiškiniai** – antriniai reiškiniai, kurie atsiranda pirmos eilės laidininkuose (t. y. tokiose medžiagose, kur krūvio nešėjai elektronai, o ne jonai) kartu veikiant elektriniam ir magnetiniam laukui.

Labiausiai tokie efektai išryškėja, kai elektrinis ir magnetinis laukai statmeni. Visi galvanomagnetiniai reiškiniai skirstomi į **skersinius** ir **išilginius**.

**Skersiniai** – vadinami tokie, kai atsiradęs potencialų skirtumas arba temperatūros gradientas būna statmenas elektros srovės krypčiai.

**Išilginiai** – kai pakitimai įvyksta elektros srovės tekėjimo kryptimi.

Pagal tai, kas magnetiniame lauke pakinta – elektrinis ar šiluminis dydis galvanomagnetiniai reiškiniai skirstomi į elektrinius ir šiluminius. Galvanomagnetinių reiškinių klasifikavimas pateikiamas lentelėje.

**Galvanomagnetinių reiškinių klasifikavimas**| Klasifikavimo pobūdis | Skersiniai | Išilginiai |
| --- | --- | --- |
| Elektriniai | Holo efektas – skersinis potencialų skirtumas | Gauso efektas – varžos pakitimas magnetiniame lauke |
| Šiluminiai | Etingshauzeno efektas – skersinis temperatūrų skirtumas | Nernsto efektas – išilginis temperatūrų skirtumas |
|
**Gobelenas** (pranc. *gobelin*) – rankų darbo unikalus austinis sieninis kilimas. Paprastai gobelenas audžiamas paprastos konstrukcijos vertikaliomis ar horizontaliomis staklėmis-rėmais. Metmenys ir ataudai dažniausiai būna iš suktų vilnonių, rečiau – šilkinių siūlų. 

Gobelenu taip pat vadinami mechaninėmis audimo staklėmis išausti masinės gamybos žakardiniai dekoratyviniai specialios struktūros audiniai, kuriuose yra mažai (iki keliolikos) spalvų.

Gamyba
------

Stipriai įtempti matmenys perpinami drobiniu pynimu trumpomis spalvotų ataudų atkarpomis pagal iš anksto sukurtą piešinį – vadinamąjį kartoną (it. *cartone* < *carta* – popierius). Skirtingai nei paprastų audinių, gobeleno ataudai nėra ištisi. Kadangi gobeleno metmenys paprastai būna retesni ir storesni už ataudus, audinio paviršiuje matyti ryškūs, kaip ripsinio audinio, išilginiai ranteliai. Būna iki kelių tūkstančių atspalvių ataudų. 

Rankiniam gobeleno audimui reikia didelio audėjų meistriškumo, kruopštumo ir meninės nuovokos: vienas audėjas per metus išaudžia 1–3 m² plotą. Platų gobeleną gali austi keletas audėjų vienu metu.

Istorija
--------

„Liudviko XIV apsilankymas Gobelenų manufaktūroje", gobelenas pagal Šarlio Lebreno kartoną, XVII a.
Gobelenai austi jau senovės Persijoje, Mesopotamijoje, Bizantijoje. XII a. Vakarų Europoje pradėti austi kilimai, kurių struktūra panaši į gobeleno. XIV–XVI a. gobeleno tipo audiniais garsėjo Paryžius, Arasas, Briuselis. 1662 m. įsteigus Karališkąją gobelenų manufaktūrą (pranc. *Manufacture royale des Gobelins*), plečiant XV a. įkurtas meistrų Gobelenų šeimos dirbtuves, gobeleno gamyba ištobulėjo. Dailininkai Rafaelis, Rubensas, Šarlis Lebrenas yra sukūrę kartonų gobelenams. Kurį laiką buvusi pamiršta, XX a. antrojoje pusėje gobeleno gamyba vėl atgijo. 

Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje XVII–XVIII a. gobelenai buvo gaminami Radvilų manufaktūroje Koreličiuose ir Oginskių – Slanime (dabartinė Baltarusija). Lietuvoje po I pasaulinio karo gobeleno tipo audiniai buvo audžiami „Marginių" ir „Dailės" kooperatyvų tekstilės dirbtuvėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gobelenas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IV t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.IV: Gariga-Jančas, 136-137 psl.
|  |
| --- |
| Baku zoologijos sodas |
| Zoologijos sodo vartai 
Zoologijos sodo vartai |
| Tipas | Zoologijos sodas |
| Geografinė padėtis | 40°23′35″š. pl. 49°50′56″r. ilg.﻿ / ﻿40.393°š. pl. 49.849°r. ilg.﻿ / 40.393; 49.849Koordinatės: 40°23′35″š. pl. 49°50′56″r. ilg.﻿ / ﻿40.393°š. pl. 49.849°r. ilg.﻿ / 40.393; 49.849 |
| Plotas | 4,25 ha |
| Įkurtas | 1928 m. |
| Valdytojas | Azerbaidžano kultūros ir turizmo ministerija,Baku miesto administracija |
| Kita informacija | EAZA (1997) |
| Adresas | Baku, Azerbaidžanas Azerbaidžanas |

**Baku zoologijos sodas** (azer. *Bakı Zooloji Parkı*) – valstybinis zoologijos sodas, veikiantis Azerbaidžano sostinėje Baku. Sodą administruoja Azerbaidžano kultūros ir turizmo ministerija ir Baku miesto administracija. Sodas išsidėstęs 4,25 ha plote. 2010 m. jame buvo laikomi 160 rūšių gyvūnai, iš viso apie 1200 gyvūnų. Zoologijos sodo simboliu laikomas flamingas.

Afrikos liūtai
Lama prie savo būsto

Istorija
--------

Zoologijos sodas Baku atidarytas 1928 m. tuometiniame Lunačiarskio parke (dabar parkui suteiktas Nizami Ganjavi vardas). 1942 m. po Rostovo zoologijos sodo evakuacijos, Baku buvo įkurtas naujas sodas, atidarytas pasibaigus karui 1945 m. Iki 1958 m. zoologijos sodas buvo įsikūręs nedideliame parke, netoli geležinkelio stoties, kurį vėliau pavadino Iljičiaus zoologijos sodu. 1958 m. sodas buvo perkeltas į Bailovo priemiestį, kur jis buvo įsikūręs iki 1970-ųjų vidurio, kai įvyko žinoma Bailovo nuošliauža, per kurią žuvo liūtas ir lokys. Šis tragiškas įvykis privertė miesto valdžios institucijas rimtai galvoti apie naują saugią zoologijos sodo vietą, tačiau kol buvo priimtas sprendimas, zoologijos sodas buvo laikinai perkeltas į Razino (dabar Bakikhanovo) kaimą, kur jis gyvavo iki 1985 m. Tuo metu valdžia skyrė sklypą pastatyti naują zoologijos sodą Baku Narimanovo rajone, žiedinio vaikų geležinkelio viduryje. 2010 m. dėl sodo plėtros demontuotas geležinkelis, buvo svarstoma galimybė iškelti patį sodą į naują vietą.

Naujas projektas
----------------

Šalies prezidento Ilhamo Alijevo sprendimu išskirta 230 ha dydžio teritorija ir reikiamos lėšos iš rezervinio fondo pastatyti naujam zoologijos sodui Baku Apšerono rajone, Gobu gyvenvietėje. Jame įsikurs unikalios floros ir faunos rūšys iš visų kontinentų. Šiam tikslui įgyvendinti Azerbaidžano Ekologijos ir gamtos išteklių ministerijoje ir Nacionalinėje mokslų akademijoje suburta darbo grupė, kurioje, be šių organizacijų, yra įvairių mokslo sričių specialistų ir tyrimų institutų darbuotojų.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baku zoologijos sodas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  В бакинском зоопарке будет увеличена площадь вольеров для хищников
2. ↑  Баку зоопарк Archyvuota kopija 2016-09-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „«Новый Бакинский зоопарк будет чем-то напоминать мне сафари»". Suarchyvuotas originalas 2010-01-23. Nuoroda tikrinta 2010-03-19.
**Demagogija** (sen. gr. δῆμος 'liaudis' + sen. gr. ἀγωγός 'vedlys, vadas') – pripažinimo ir populiarumo siekimas apgaule, melagingais pažadais, meilikavimu, faktų iškraipymu, kritikos slopinimu, teisingos informacijos nutylėjimu.

Pirminė žodžio 'demagogas' („tautos vedlys") samprata senovės Graikijoje neturėjo neigiamos potekstės. Ją palaipsniui įgavo Atėnų demokratijos laikais, kai iškildavo lyderiai, įvairiais meilikavimais ir gražbylystėmis suklaidinantys mases.

Demagogija pagrįsta manipuliavimu žmonių sąmone: pasitelkiamas bauginimas, atpirkimo ožių paieška, apeliuojama į klausytojų baimes ir lūkesčius, žadami neišpildomi dalykai, sėjamas nepasitikėjimas oponentais. Demagogai pasikliauna asmenine charizma ir iškalba, dažniausiai kreipiasi į mažiau išsilavinusius, skurdesnius žmones, stengiasi juos pritraukti paprastu kalbėjimu, dėjimusi esant „tokiu, kaip ir jūs".

Įvairios demagoginės taktikos politikoje (dabar dažnai tapatinamos su populizmu) dažnos, tad jų vertinimas priklauso nuo požiūrio. Demokratijos sąlygomis demagogija paprastai vadinami tokie retoriniai klaidinimo veiksmai, už kurių maskuojamas asmeninis galios ir naudos siekis, sąmoningas žmonių klaidinimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Mureika. *Demagogija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Samons, Loren J. *What’s Wrong with Democracy? From Athenian Practice to American Worship*. University of California Press, 2004. pp. 43–44.
3. ↑   Gustainis, J. Justin (1990). „Demagoguery and Political Rhetoric: A Review of the Literature". *Rhetoric Society Quarterly*. 20 (2): 155–61.
4. ↑  Ceaser, James W. (2011). „Demagoguery, Statesmanship, and Presidential Politics". *Designing a Polity: America’s Constitution in Theory and Practice*. Rowman & Littlefield. pp. 75–118.
**Gobotiniai** – XIII a. antrojo ketvirčio prūsų varmių didžiūnų giminė, vokiečių ir lotynų kalba parašytuose istoriniuose šaltiniuose – *Gobotini*.

Istorija
--------

Kryžiuočiams 1239 m. įsitvirtinus varmių pilies *Undenava*, arba *Vundenava* vietoje pastatytoje Balgos pilyje Gobotiniams vadovaujant netoliese į pietryčius nuo Balgos buvo pastatyta Partigalos pilis ir įtvirtintas kuoras Skrando kalne į pietvakarius nuo Partigalos. Remdamiesi šiais punktais, Gobotinių vadovaujami varmiai užblokavo Balgą. Tuomet vokiečių riteriai tarp Balgos ir Partigalos pastatė Šnikenbergo pilį. Kovos truko visą penktąjį dešimtmetį. Į varmių stovyklą pasiųstam riterių šnipui varmiui Pomandui pavyko jungtinę varmių, notangų ir bartų kariuomenę įvilioti į pasalą, pelkėtoje vietoje ji buvo sunaikinta. Kryžiuočiai užėmė Partigalą ir Skrando kuorą. Gobotinių likimas nežinomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Gobotiniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 780 psl.
Valakijos herbas
Valakija apie 1390 m.
**Basarabai** (rumun. *Basarabi, Familia Basarabilor*) – XIV a.- XVII a. Valakijos valdovų dinastija.

Istorija
--------

Dinastijos pradininkas Basarabas I 1330 m. nugalėjo Vengrijos karalių Karolį Robertą ir iškovojo Valakijos nepriklausomybę. Valdant Mirčiai Senajam Valakijos teritorija buvo didžiausia, į ją įėjo Dobrudža, dalis Transilvanijos. Bet 1417 m. jam teko pripažinti Turkijos siuzerenitetą. 1436 m. mirus Aleksandrui I Aldeai giminė skilo į dvi dinastijas – Daneščius ir Drakuleščius.

Prieš turkų valdžią kovojo Vladas Čepešas (rašytojo Bramo Stokerio sukurto personažo Drakulos prototipas) ir Mykolas Narsusis, 1600 m. trumpam suvienijęs Valakiją, Moldovą ir Transilvaniją. Valdant Motiejui suklestėjo šalies kultūra. XVII a. viduryje Basarabų giminė išnyko, liko tik jų vardu pavadinta žemė Besarabija.

Žymiausi Basarabai
------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Vardas** | **Valdymo metai** | **Pastabos** |
| Basarabas I | 1324-1352 |  |
| Mirčia Senasis | apie 1386-1418 |  |
| Danas II Basarabas | 1422-1431 | su pertraukomis |
| Vladas Drakula | 1436- 1442 ir 1443-1447 |  |
| Vladas Čepešas | 1448, 1456-1462 ir 1476 |  |
| Radu Gražusis | 1462-1475 | su pertraukomis |
| Radu Didysis | 1495-1508 |  |
| Niagojė Basarabas | 1512-1521 |  |
| Mykolas Narsusis | 1593-1601 |  |
| Motiejus Basarabas | 1632-1654 |  |
| Konstantinas Basarabas | 1688-1714 |  |
|

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Karolis Robertas** |  **Valakijos valdovai**1324-1654 | Po to:**Rusija, Austrija, Turkija** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Basarabai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 692 psl.

Nuorodos
--------

* Basarabų genealogija Archyvuota kopija 2003-12-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Godavarė |
| --- |
| Godavari ties Bhadračalamu Godavari ties Bhadračalamu |
| **Ilgis** | 1450 km |
| **Baseino plotas** | 290 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3500 m³/s |
| **Ištakos** | Vakarų Ghatai |
| **Žiotys** | Bengalijos įlanka |
| **Šalys** | Indija |
|  |
|  **Vikiteka** | Godavarė |

**Godavarė** (hind. गोदावरी, IAST: *Godāvarī*, telug. గోదావరి ) – upė pietinėje Indijoje, Indostano pusiasalyje, Maharaštros ir Andhra Pradešo valstijose. Tai antra pagal ilgį Indijos upė. Prasideda Vakarų Ghatuose, netoli Trimbako miesto, vos 80 km nuo Arabijos jūros. Teka rytų, pietryčių kryptimi per Dekano plokščiakalnį. Įteka į Bengalijos įlanką ties Narsapuru; sudaro deltą. Godavarės režimas musoninis, upė vasarą patvinsta. Vidutinis debitas 3500 m³/s, tačiau didžiausias gali siekti 40 tūkst. m³/s.

Svarbiausi intakai: Indravatis, Mandžira, Bindusara ir Sabarė.

Laivuojamas vidurupis ir delta. Godavarės delta kanalu sujungta su Krišnos upės delta. Upės vandenys intensyviai naudojami drėkinimui. Įrengta hidroelektrinė.

Prie Godavarės įsikūrę šie miestai: Našikas, Paitanas, Nandedas, Bhadračalamas, Radžamandris, Kovuras, Narsapuras.
| Medaliai |
| --- |
| 2021 m. Tokijo olimpiadoje2021 m. Tokijo olimpiadoje |
| Vyrų sportinis šaudymas pistoletu |
| **Atstovaujant: Ukrainos vėliava Ukraina**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2016 Rio | Orinis šautuvas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Kairas | Trejomis padėtimis |
| **Sidabras** | 2022 Kairas | Gulomis - mišrios poros |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2017 Baku | Trejomis padėtimis |

**Sergejus Kulišas** (ukr. *Сергій Володимирович Куліш*, 1993 m. balandžio 17 d. Čerkasuose) – Ukrainos sportinio šaudymo atstovas, kuris specializuojasi kulkiniame šaudyme iš šautuvo rungtyse. Olimpinis ir pasaulio čempionatų prizininkas.

Biografija
----------

2010 m. vaikų olimpiados bronzos medalininkas.

2012 m. sportininkas debiutavo 2012 m. Londono olimpinėse žaidynėse. Orinio šautuvo rungtyse užimta 18-a vieta, šaudyme iš trijų pozicijų sportininkas liko 14-as, o šaudyme gulomis 49-as.

2016 m. olimpinėse žaidynėse orinio šautuvo rungties atrankoje ukrainietis užėmė 4-ą vietą ir pateko į finalinį etapą. Finale Kulišas nusileido tik italui Niccolò Campriani ir pelnė sidabro medalį.

Tokijo olimpinėse žaidynėse ukrainietis užėmė 8-ą vietą šaudyme iš trijų padėčių bei liko 29-as orinio šautuvo rungtyje.

2022 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate Kulišas dalyvavo vyrų šaudyme iš trijų padėčių nuo 50 m linijos rungtyje. Atrankoje sportininkas pasiekė 3-ą rezultatą ir pateko į finalinį etapą. Sportininkas galutinėje rikiuotėje pelnė aukso medalį ir olimpinį kelialapį į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia profilis

Nuorodos
--------

* ISSF svetainėje
*Kitos reikšmės – Apsingė (reikšmės).*

| Apsingė |
| --- |
| **Ilgis** | 6,3 km |
| **Baseino plotas** | 58,3 km² |
| **Ištakos** | Apsingis |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |

**Apsingė** – upelis pietų Lietuvoje, Alytaus ir Varėnos rajonuose; Nemuno dešinysis intakas. Išteka iš Apsingio ežero, 1 km į pietus nuo Makniūnų. Vingiuoja pietų kryptimi pro Subartonių miškus. Įteka į Nemuną 409,8 km nuo jo žiočių, ties Netiesomis.

Intakai: Gulbinė, Netiesa (dešinieji), Kempė (kairysis, per Netiesėlio ežerą).

Upelio žemupys patenka į Dzūkijos nacionalinį parką. Prie Apsingės yra Apsingės ir Netiesų kaimai.

Vandenvardis *Apsìngė* neaiškus: gali būti kilęs tiek nuo žodžio *epušė* (prūs. *abse*, latv. *apse*), tiek nuo ide. *\*āp-* šaknies, reiškiančios takius vandenis, upę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 45
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Apsaugotas režimas** – kompiuterijoje apsaugotas režimas, taip pat vadinamas virtualiu apsaugoto adreso režimu, x86 šeimos procesoriams. Tai leidžia programinei įrangai naudotis funkcijomis, tokiomis kaip virtuali atmintis, puslapiavimas, saugus įvairių užduočių atlikimas ir kitos funkcijos, kuriomis siekiama padidinti operacinės sistemos kontrolę visoje  programinės įrangos aplinkoje.

Procesorius, palaikantis x86 apsaugotą režimą, įjungtas pradeda darbą vartotojo režime, siekiant išlaikyti suderinamumą su ankstesniais x86 šeimos procesoriais. Į apsaugotą režimą galima persijungti tik kai programinė įranga įdiegia kelias deskriptorių lenteles ir atkyvuoja Protection Enable (PE) bitą kontrolės registre0 (CRO).

Apsaugotas režimas pirmą kartą buvo įtrauktas į x86 architektūrą 1982 metais išleidus Intel 80286 (286) procesorius. 80386 (386) procesoriuose (išleisti 1958) apsaugoto režimo galimybės buvo išplėstos, jo taikymas išplito ir tapo pagrindu visiems tolesniems x86 architektūros patobulinimams.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Charles Fernández |
| **Medaliai** |
| Šiuolaikinė penkiakovė |
| **Atstovaujant:  Gvatemala** |
| Panamerikos žaidynės |
| **Auksas** | 2015 Torontas | Penkiakovė |
| **Auksas** | 2019 Lima | Penkiakovė |
| **Bronza** | 2019 Lima | Mišri estafetė |
| Pasaulio jaunimo čempionatas |
| **Auksas** | 2016 Kairas | Penkiakovė |

**Čarlis Fernandesas** (*Charles Fernández*, g. 1995 m. gruodžio 28 d.) – Gvatemalos šiuolaikinės penkiakovės sportininkas, olimpietis.

Biografija
----------

2012 m. Fernandesas dalyvavo savo pirmose tarptautinėse varžybose – pasaulio jaunučių čempionate, kuriame užėmė 27-ą vietą. 2014 m. gvatemalietis pirmą kartą dalyvavo pasaulio suaugusiųjų čempionate. Sportininkas pirmu bandymu pateko į finalą, kuriame užėmė 25-ą vietą. 2015 m. Fernandesas laimėjo Pan Amerikos žaidynes ir iškovojo kelialapį į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes. Rio olimpiadoje gvatemalietis užėmė 15-ą vietą. 2019 m. sportininkas laimėjo auksą Pan Amerikos žaidynėse ir iškovojo kelialapį į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

Nuorodos
--------

* UIPM svetainėje
| **Šarlis Morisas Taleiranaspranc. *Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord*** |
| --- |
|  |
| Charles Maurice de Talleyrand-Périgord |
| Gimė | 1754 m. vasario 2 d.Paryžiuje |
| Mirė | 1838 m. gegužės 17 d. (84 metai)Paryžiuje |
|  |
| Veikla | žymus ir garsus Prancūzijos diplomatas, Napoleono Bonaparto (bei daugelio kitų valdovų po jo) užsienio reikalų ministras, Prancūzijos diplomatijos vadovas, nulėmęs daugelį taktinių Prancūzijos užsienio politikos ir strategijos įgyvendinimo sprendimų |
|  |
|  **Vikiteka** | Charles Maurice de Talleyrand-Périgord |

**Šarlis Morisas Taleiranas** (pranc. *Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord*; 1754 m. vasario 2 d. – 1838 m. gegužės 17 d.) – žymus ir garsus Prancūzijos diplomatas, Napoleono Bonaparto (bei daugelio kitų valdovų po jo) užsienio reikalų ministras, Prancūzijos diplomatijos vadovas, nulėmęs daugelį taktinių Prancūzijos užsienio politikos ir strategijos įgyvendinimo sprendimų.

Už savo veiklą gavo Benevent’o kunigaikščio (1806), Perigoro hercogo (von Talleyrand-Périgord) (1807) ir hercogo von Dino titulus (1815), pelnė daugelio Europos valstybių apdovanojimus iš to meto jas valdžiusių monarchų rankų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Prancūzijos revoliucija;
* Vienos kongresas.

Nuorodos
--------

* Charles-Maurice de Talleyrand gerbėjų draugija Archyvuota kopija 2007-12-12 iš Wayback Machine projekto. **(**pranc.**)**

.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Charles Maurice de Talleyrand-Périgord***
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV** |
| Golfas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1900 Paryžius | Vyrai |

**Charles Sands** (1865  m. gruodžio 22 d. – 1945 m. rugpjūčio 9 d.) – JAV tenisininkas ir golfo žaidėjas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sands dalyvavo teniso ir golfo varžybose. Teniso varžybose amerikietis dalyvavo vienetų, dvejetų ir mišrių dvejetų varžybose, bet medalių nepelnė. Pirmą kartą vykusiose golfo varžybose Sands pelnė olimpinį aukso medalį.

1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse amerikietis dalyvavo Jeu De Paume varžybose ir užėmė paskutinę vietą.

Nuorodos
--------

* Sports Reference svetainėje Archyvuota kopija 2020-04-18 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGolfo čempionai vyrų individualiose varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1896
* 1900:  Charles Sands (USA)
* 1904:  George Lyon (CAN)
* 1908-2012
* 2016:  Justin Rose (GBR)
* 2020:  Xander Schauffele (USA)
 |

 |
| **Charlotte Keyser** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. liepos 2 d.Rusnė, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1966 m. rugsėjo 23 d. (76 metai)Oldenburgas, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | Rašytoja, dėstytoja, mokytoja. |

**Šarlotė Kaizer** (1890 m. liepos 2 d. Rusnėje, Vokietijos imperija – 1966 m. rugsėjo 23 d. Oldenburge, Vakarų Vokietija) – rašytoja, dėstytoja, mokytoja.

Biografija
----------

Gimė 1890 m. liepos 2 d. Rusnėje. Tėvas buvo medienos ekspedicijos įmonės savininkas Viljamas Kaizeris. Po tėvo mirties Šarlotė Kaizer apsigyveno Tilžėje, čia ji pragyveno 30 metų, išskyrus studijų metus Karaliaučiaus meno akademijoje. Pirmąsias noveles ir apsakymus Š.Kaizer pradėjo rašyti dar besimokydama Tilžės gimnazijoje. Vėliau Tilžėje Š.Kaizer dirbo piešimo mokytoja.

1940 m. Karaliaučiuje buvo išleistas rašytojos romanas *Ir vis naujos dienos* (Und immer neue Tage). Kūrinyje ryškiais meniniais vaizdais buvo aprašyti *Jociškių* dvarelyje vykusieji tikri ir rašytojos pramanyti įvykiai, žmonių likimai nuo didžiojo maro metų (1710) Mažojoje Lietuvoje iki XIX a. pradžios. Šiuo kūriniu autorė išgarsėjo visame vokiečių kalbos plote. 1949 m. pakartotinai išleistas romanas tapo bestseleriu tiražui pasiekus 90 tūkstančių. Daugumos kritikų nuomone, – tai svarbiausias Š.Kaizer darbas. Iki autorės mirties – 1966 m. – išėjo 12 šios knygos leidimų bendru 80 000 egzempliorių tiražu (visų jos darbų bendras tiražas – 100 000 egzempliorių). Už šį romaną Karaliaučiaus universitetas 1944 m. paskyrė Getės fondo Herderio premiją. Tais pačiais metais artėjant Raudonajai armijai pasitraukė į vakarus.

Heinrichas A.Kuršaitis Š.Kaizer pavadino produktyviausia tėvynės rašytoja, kurios kūriniai neleido pamiršti gimtųjų vietų. 1966 m. rašytojos mirties metais, ją dar spėta apdovanoti Rytprūsių kultūros premija. Rašytoja mirė 1966 m. rugsėjo 23 d. Oldenburge.

* Gimtasis namas RusnėjeGimtasis namas Rusnėje

Nuorodos
--------

* Jociškiai – literatūriškiausia rajono vieta;
* Šarlotė Kaizer sugrįžta į Rusnę;
* Rašytoja iš Rusnės Š.Kaizer niekada nepamiršo gimtinės Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.;
* Straipsniai susiję su Charlotte Keyser (vok.);
* Rašytojos kūriniai (vok.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jociškiai – literatūriškiausia rajono vieta
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Čarlzas Džozefas Bonapartasangl. *Charles Joseph Bonaparte*** |
| --- |
|  |
| Charles Joseph Bonaparte |
| Visas vardas | Charles Joseph Bonaparte |
| Gimė | 1851 m. birželio 9 d. |
| Mirė | 1921 m. birželio 28 d. (70 metų) |
| Tėvas | Jérôme Bonaparte |
| Motina | Susan May Wiliams |
|  |
|  **Vikiteka** | Charles Joseph Bonaparte |

**Čarlzas Džozefas Bonapartas** (angl. *Charles Joseph Bonaparte*; 1851 m. birželio 9 d. – 1921 m. birželio 28 d.) – JAV valstybinis veikėjas, prie prezidento Teodoro Ruzvelto buvo karinis-jūrų ministras (1905 m. liepa – 1906 m. gruodis) ir generalinis prokuroras (1906 m. gruodis – 1909 m. kovas).

Biografija
----------

Bonapartas pagal tėvą – Vestfalijos karaliaus anūkas. Gimė ir mirė Baltimorėje, baigė Harvado universiteto juridinį fakultetą.

Bonaparto, kaip generalinio prokuroro, darbo metai buvo pažymėti sistemingu monopolijų persekiojimu, ypatingai tabako. 1908 metais Bonapartas įsteigė tyrimų biurą, kuris 1932 metais buvo pervadintas į FTB.

Genealogija
-----------

Karlas Bonapartas (1746–1785) žmona Marija Leticija Ramolino (1750–1836)

```
       └──>Joseph Bonaparte (1768–1844)
       └──>Napoleonas Bonapartas (1769–1821), 1-masis Prancūzijos imperatoeius 
       └──>Lucien Bonaparte (1775–1840)
       └──>Elisa Bonaparte (1777–1820)
       └──>Louis Bonaparte (1778–1846)
       └──>Pauline Bonaparte (1780–1825)
       └──>Caroline Bonaparte (1782–1839)
       └──> **Jérôme Bonaparte**  (1784–1860) žmona Elizabeth Patterson Bonaparte (1785–1879):
                 └──> Jérôme Napoléon Bonaparte (1805–1870) vedęs Susan May Wiliams (1812–1881)
                        ├──>Jerome Napoleon Bonaparte II (1830–1893)
                        └──> **Charles Joseph Bonaparte** (1851–1921)
```

Literatūra
----------

* *Joseph Bucklin Bishop*, Charles Joseph Bonaparte: His Life and Public Services (1922).
* *Eric F. Goldman*, Charles J. Bonaparte: Patrician Reformer, His Earlier Career (1943).
*Kitos reikšmės – Bekešas (reikšmės).*
ATR didikas su bekeša
**Bekešas** (rus. *бекеша*) – viršutinis drabužis, paprastai gelumbinio palto ar puspalčio tipo, su kailiu į vidų. Kailiu apsiūti rankogaliai, apykaklė, užsegamasis kraštas, apačia, kišenės. Paprastai turi siūlę apie taliją, užpakalyje dažnai su kloste. 

Šis drabužis pavadintas pagal vengrą Kasparą Bekešą, LDK karinį ir valstybės veikėją. 

Rusijoje į madą įėjo XIX a. 6-tą dešimtmetį.

Rusijoje bekešais vadina ir milinius puspalčius, kurių kraštai apsiūti karakuliu ar kitokiu kailiu.

Bekešas kaip uniforma
---------------------

Pradžioje bekešai buvo nestatutinis Rusijos kavalerijos karininkų drabužis. Vėliau – Rusijos imperatoriškosios armijos kariškių, DVRA aukštųjų vadų žieminė apranga. Bekešai Rusijos armijoje buvo labai populiarūs Pirmojo pasaulinio karo metais. Pilietinio karo metais bekešas buvo DVRA šarvuotųjų traukinių įgulų karininkų žieminė viršutinė apranga.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Pseudobekešai" iš karininkiškos ir kareiviškos milinių[neveikianti nuoroda] (nuotrauka)
2. ↑  Dar vienas bekešas-milinė[neveikianti nuoroda] (nuotrauka)

* Бекеша
* бекеша полковника внутренних войск НКВД - МГБ[neveikianti nuoroda] (bekešos tipo NKVD pulkininko milinė)

#### Iliustracijos

* Bekeša[neveikianti nuoroda]
**Meškos galva** – apvalaus pavidalo smėlio kopa, esanti Lietuvai priklausančioje Kuršių nerijos dalyje, 4,5 km į pietus nuo Klaipėdos naujosios keltų perkėlos. Aukštis siekia 36 m.

Per šią apytikriai 0,3 km pločio kopą driekiasi kelias  **167**  Smiltynė–Nida . Ant Meškos galvos įrengta apžvalgos aikštelė, matyti jūra ir marios. Kopa apėmė 2006 m. įvykusio gaisro išdegintus miško plotus. Prie Meškos galvos (vakarinėje pusėje) plyti Meškadaubės raguva. 1892 m. šioje raguvoje buvo pastatyti laikini barakai miško sodintojams (kopų apželdinimo darbai užtruko iki 1895 m.). Paskui čia veikė miško priežiūros tarnyba, tarpukariu buvo įsikūrusi pasienio policija, gyveno darbininkai.

Kopos pavadinimas pirmąkart šaltiniuose paminėtas XIX a. pab.; teigiama, kad vietiniai gyventojai kopą taip pavadino dėl to, kad jos siluetas primena meškos galvą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Zigmas Janukonis. *Meškos galva*. Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-09-19.
2. 1 2 3 4  *Meškos galva*. PamatykLietuvoje.lt. Nuoroda tikrinta 2021-09-19.
3. ↑  *Ant Meškos galvos kopos Kuršių nerijoje – nauja apžvalgos aikštelė*. 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2021-09-19.
| **Sergejus Staniševasblg.: *Sergej Dmitrijevič Stanišev, Сергей Станишев*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1966 m. gegužės 5 d. (57 metai)Chersone, Ukraina |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Jončeva |
|  |
| Veikla | istorijos daktaras, Bulgarijos ministras pirmininkas |
| Partija | Bulgarijos socialistų partijos (BSP) Aukščiausios tarybos pirmininkas |
|  |
| Alma mater | 1990 m. Maskvos M. Lomonosovo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Staniševas |

**Sergejus Staniševas** (blg.: *Sergej Dmitrijevič Stanišev, Сергей Станишев*, g. 1966 m. gegužės 5 d. Chersone, Ukraina) – istorijos daktaras, Bulgarijos socialistų partijos (BSP) Aukščiausios tarybos pirmininkas, Bulgarijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

1990 m. baigė Maskvos M. Lomonosovo universitetą, 1994 m. apgynė istorijos daktaro disertaciją. 1998 m. stažavosi Londono Ekonomikos ir politikos mokslų mokykloje.

Dirbo žurnalistu, jo žmona Elena Jončeva taip pat žurnalistė. Nuo 1995 m. dirbo BSP Užsienio ryšių departamente, 1996–2001 m. partijos Užsienio politikos ir tarptautinių santykių vadovas.

Aktyvus elektroninių ryšių propaguotojas, 2001 m. įsteigė Bulgarijos interneto bendriją ir net rinkiminėse kampanijose plačiai naudoja ICQ bei elektroninę žiniasklaidą.

Politinė veikla
---------------

2000 m. išrinktas BSP Aukščiausios Tarybos ir Vykdomojo biuro nariu. Nuo 2001 m. birželio Bulgarijos Nacionalinės Asamblėjos (parlamento) narys. 2001 m. gruodžio mėn. kai Bulgarijos prezidentu buvo išrinktas partijos lyderis Georgijus Parvanovas, išrinktas BSP pirmininku ir „Koalicijos už Bulgariją" parlamentinės grupės pirmininku. Nuo 2004 m. PES vadovybės narys.

2005 m. birželį vėl išrinktas parlamento nariu. Bulgarijos socialistų partijai laimėjus rinkimuose 31 % vietų, sudarė koaliciją su „Judėjimu už teises ir laisves" ir rugpjūčio mėn. suformavo Bulgarijos Respublikos vyriausybę. Ministro pirmininko poste pakeitė buvusį Bulgarijos carą Simeoną II Sakso Koburgą.

Daugiau, kaip 50 mokslinių darbų tarptautinių santykių ir politologijos temomis, spausdintų Bulgarijos ir užsienio spaudoje, autorius.

Nuorodos
--------

* BSP oficiali svetainė.
| Gobernador Gregoresas*Gobernador Gregores* |
| --- |
| *Paminklas gaučams* |
|  |
| 

Gobernador GregoresasGobernador Gregoresas

48°45′0″ p. pl. 70°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿48.75000°š. pl. 70.25000°r. ilg.﻿ / 48.75000; 70.25000﻿ (Gobernador Gregoresas)Koordinatės: 48°45′0″ p. pl. 70°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿48.75000°š. pl. 70.25000°r. ilg.﻿ / 48.75000; 70.25000﻿ (Gobernador Gregoresas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Rio Čiko departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1871 m. balandžio 1 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 2 519  |
| **Altitudė** | 287 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gobernadorgregores.gov.ar |

**Gobernador Gregoresas** (isp. *Gobernador Gregores*) – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijoje, Patagonijos plokščiakalnyje, 216 km į šiaurės vakarus nuo Puerto San Chuljano, prie Čiko upės. Rio Čiko departamento centras. 2,5 tūkst. gyventojų.

Iki XX a. pradžios Čiko slėnyje gyveno indėnai teuelčai. Tačiau europiečiams pradėjus kolonizuoti regioną, jie buvo išstumti. 1871 m. įkurta gyvenvietė *Cañada León* pavadinimu.

Gobernador Gregoresas – Perito Moreno nacionalinio parko administracinis centras. Tačiau pats parkas yra 220 km į šiaurės vakarus nuo miesto. Gyvulininkystė. Vaisių ir daržovių auginimas. Keliai į Puerto San Chuljaną, Komandante Luis Piedra Bueną, Tres Lagosą.

Nuorodos
--------

* Turistinė apžvalga
Koordinatės: 56°04′15″š. pl. 23°28′34″r. ilg.﻿ / ﻿56.0709°š. pl. 23.4760°r. ilg.﻿ / 56.0709; 23.4760

|  Meškuičių šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Meškuičiai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1897 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia.*
**Meškuičių šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Meškuičių miestelyje, 1,4 km į pietryčius nuo magistralinio kelio  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas , tarp Mūšos dešiniųjų intakų Tautinio ir Voverkio. Istoristinė, turi neogotikos bruožų.

Istorija
--------

Šiaulių klebono Liauksmino rūpesčiu 1677 m. Meškuičiuose pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Šiaulių parapijos filija. Bažnyčiai 1681 m. dovanoti 4 valakai žemės. Ją vyskupas perdavė Šiaulių klebonui. Sunykusi bažnyčia 1792 m. atstatyta. XIX a. (iki 1863 m.) veikė parapinė mokykla. 1844 m. įsteigta parapija. Bažnyčia 1857 m. gerokai remontuota ir dekoruota.

Gyventojai 1893 m. prašė Vilniaus generalgubernatoriaus leidimo pasistatyti mūrinę bažnyčią. Valdžia leido statyti tik medinę. Tokios parapijiečiai nenorėjo. Kai 1896–1899 m. bažnyčių atstatymui nereikėjo valdžios leidimo, Meškuičiuose per 1897 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (darbais rūpinosi klebonas Kazimieras Gaudesius). Ją 1920 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Kauno metropolijos kurijos iniciatyva 1934 m. įsteigta altarija.

Po Antrojo pasaulinio karo iš Meškuičių į Kryžių kalną (6 km) eidavo maldininkų procesijos. Meškuičiuose ilgai (1968–1986) klebonavo Jonas Aleksiūnas (1901–1987 m.).

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos bruožų, su trisiene apside, dvibokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su arkiniais vartais. Virš jų yra Kristaus, nešančio kryžių, statula.

Galerija
--------

* 2015 m.2015 m.
* Vakarinis fasadasVakarinis fasadas
* Šv. Marijos statula vakarinio fasado viršūnėjeŠv. Marijos statula vakarinio fasado viršūnėje
* Jėzaus Kristaus statula virš bažnyčios vartųJėzaus Kristaus statula virš bažnyčios vartų
* Bažnyčios vargonaiBažnyčios vargonai
* Bažnyčios altoriusBažnyčios altorius
* Bažnyčios altoriusBažnyčios altorius
* Bažnyčios lubų plafonasBažnyčios lubų plafonas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Meškuičių šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Bažnyčios nuotraukų galerija[neveikianti nuoroda]

* Meškuičių šv. Stanislovo bažnyčia
**Sergejus Mošnikovas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Sergejus Mošnikovas |
| Gimimo data | 1988 m. sausio 7 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Piarnu, Estija |
| Ūgis | 177 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2005  2006–2010 2006–2011 2012 2011–20132013  20132014 20142015 2016 2017 20172018  201820192020 | Vaprus Flora II Flora Pogoń II Szczecin Pogoń Szczecin Górnik II Zabrze Górnik Zabrze Kaysar Kyzylorda Flora Tobol Kostanay Infonet Minsk PS Kemi Górnik Łęczna Šahter Ķ.  FK Palanga  Paide Linnameeskond |  09 0(0)23 0(1)15 0(1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2010– | Estija Estija | 35 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 30 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 30 d.. |

**Sergejus Mošnikovas** (est. *Sergei Mošnikov* ; g. 1988 m. sausio 7 d.) – Estijos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

Žaidėjas profesionalo karjerą pradėjo Estijoje. Atstovavo įvairiems klubams Estijoje, Lenkijoje, Suomijoje, Gudijoje ir Kazachstane.

### Karjera Lietuvoje

2019 m. vasarį tapo FK Palanga nariu. Pirmoje sezono pusėje buvo vienas svarbiausių komandos žaidėjų.

Vasarą dauguma klubo žaidėjų paliko palangiškių komandą, tačiau estas liko. Klubą sudrebino permainos: nauji savininkai, nauja klubo vadovybė, naujas treneris ir naujai suformuota komanda, o Sergejus tapo komandos kapitonu ir senbuviu.

2019 m. rugpjūčio 12 d. pelnė įvartį XIX (19) turo rungtynėse prieš FK Panevėžys, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 1:3. 2019 m. A lygoje sužaidė 23 rungtynėse ir pasižymėjo vienu pelnytu įvarčiu. Po sezono estas paliko komandą. Interviu duotame gimtinėje buvusį klubą pavadino blogiausiu per visą jo karjerą.

2020 m. sezonui žaidėjas ruošėsi su Paide Linnameeskond.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-03-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Globalsportsarchive