recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Safarewicz Aleksander** (*Aleksandras Safarẽvičius*, 1876 09 30 Lenčycoje (Lodzės vaivadijoje) – 1936 09 22 Vilniuje) – gydytojas bakteriologas, higienistas. 

1896 m. baigė Vilniaus I-ąją vyrų gimnaziją, vėliau studijavo mediciną Kijevo universitete. 1906–1908 m. dirbo Vilniaus greitojoje pagalboje ir Pastero stotyje, vėliau įkūrė privačią Cheminės bakteriologijos laboratoriją. Nuo 1909 kelerius metus buvo Vilniaus miesto tarybos narys.

Nuo 1921 m. dėstė Stepono Batoro universitete. 1924 m. apgynė daktaro laipsnį, 1926 – habilituoto daktaro laipsnį, nuo 1931 m. – profesorius. 

Redagavo Vilniaus medicinos draugijos dienraštį „Pamiętnik Wileńskiego Towarzystwa Lekarskiego" ir Higienos archyvą (Archiwum Higjeny).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Выпускники Виленской 1-ой гимназии 1837-1903 гг.
2. ↑  Safarewicz Aleksander // Nauka i uczeni na ziemi wileńskiej od XVI w. do 1945 r. – Bydgoszcz, 2010. P. 336–337.
3. ↑  Aleksander Safarewicz // Visuotinė lietuvių enciklopedija
**Elnias devyniaragis** – senovės lietuvių mitologinė būtybė, savo raguose nešanti dangaus kūnus (dažniausiai Mėnulį, tačiau taip pat ir Saulę). Nuo priešpilnio mėnulio iki pilnaties – 9 paros, todėl jis vadinamas devyniaragiu. Minimas archajinėse dainose kaip alegorija į dangaus kūnų padėtį.

Pasakojama, kad baltas elnias išbėga per saulėgrįžą, o atbėga per Kalėdas. Žiemos saulėgrįžos šventė dar vadinta Elnio devyniaragio švente. Kai kuriose dainose elnias ir kaip Saulės simbolis, atnešantis ant ragų saulę. Dar minima, kad elnias ant ragų neša seklyčią, jovarėlį, ant ragų kala kalviai.

Elnio simbolis greičiausiai buvo garbinamas kaip totemas. Lietuviai elnius laikė dievo tarnais, tikėjo, kad elnias gali nukreipti ligas ir apsaugoti žmones nuo potvynio. Alkuose juos saugojo sargai. Eurazijoje akmens amžiuje atsiradusioje medžiotojų mitologijoje elnias įkūnijo Visatą, dangų, Mėnulį. Big dick

Nuorodos
--------

* Apie magišką devyneto reikšmę ir devyniaragį
* Elnio devyniaragio mitas
| Debesų vartai |
| --- |
|  |
| Menininkas | Anišas Kapūras |
| Metai | 2004 m. |
| Meno kryptis | Postmodernizmas |
| Medžiagos, technika | plienas |
| Matmenys | aukštis 10 m, ilgis 20 m |
| Miestas (vieta) | Čikaga, Tūkstantmečio parkas |
| Muziejus |  |

**Debesų vartai** (angl. *Cloud Gate*, praminti „Pupa", angl. *Bean*) – 2004 m. Čikagoje pastatyta skulptūra, kurią sukūrė iš Indijos kilęs britų skulptorius Anišas Kapūras.

Apie skulptūrą
--------------

1999 m. Millenium parko meno komisija konkurso skulptūrai sukurti nugalėtoju iš daugiau nei 20 kandidatų išrinko britų skulptorių Anišą Kapūrą. „Debesų vartai" pastatyti 2004 m. Čikagos Millenium (Tūkstantmečio) parke ir apsauginės užsklandos nuimtos 2004 m. liepos 8 d. paties parko inauguracijos liepos 16 d. proga. Tuo metu „Debesų vartų" statybas finansavo JAV „SBC" kompanija ir ji buvo „SBC" pavadinimo aikštėje (dabar „AT&T" aikštė). Statybų kaina siekė 23 mln. JAV dolerių ir skulptūra parko atidarymo metu nebuvo baigta. „Debesų vartai" sudaryti iš 168 nerūdijančio plieno plokščių, kurios buvo nupoliruotos, kad atspindėtų dangų ir aplinkinius pastatus kaip veidrodinis paviršius. Viduje skulptūra yra tuščiavidurė su palaikančiomis sijomis. Galutiniai poliravimo darbai baigti 2006 m. Juos greičiau įgyvendinti sutrukdė skulptūros populiarumas.

„Debesų vartai" yra elipsės formos kūrinys, sveriantis 100 tonų (110 „trumpųjų" tonų). Jo ilgis yra apie 20 m, plotis 12,8 m ir aukštis 10 m. Po skulptūra yra apie 3,6 m aukščio tarpas, pro kurį gali praeiti lankytojai. Pasak tripadvisor.com svetainės, „Debesų vartai" yra trečias pagal turistų susidomėjimą objektas Čikagoje. 2015 m. Kinijos Karamajaus mieste pastatyta panaši skulptūra, kurią A. Kapūras įvertino „Debesų vartų" plagijavimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  chicagoarchitecture.info Archyvuota kopija 2016-01-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  pbcchicago.com/
3. ↑  tripadvisor.com
4. ↑  news.artnet.com
Koordinatės: 54°01′10″š. pl. 23°57′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.01954°š. pl. 23.963844°r. ilg.﻿ / 54.01954; 23.963844

|  |
| --- |
| **Druskininkų „Ryto" gimnazija** |
| Druskininkų „Ryto" gimnazija herbasDruskininkų „Ryto" gimnazija herbas |
| Druskininkų „Ryto" gimnazija |
| **Adresas** | Klonio g. 2, Druskininkai |
| **Direktorius(-ė)** | Žaneta Krivonienė |
| **Mokinių skaičius** | 458 |
| **Įkūrimo data** | 1975 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 49 |
| **Pedagogų skaičius** | 51 |

Gimnazija 2016 m. vasarį
**Druskininkų „Ryto" gimnazija** (anksčiau Druskininkų 3-oji vidurinė mokykla) – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Druskininkuose, Klonio g. 2, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 195328350.

Anksčiau šiuo adresu veikė Druskininkų Senamiesčio vidurinė mokykla.

Istorija
--------

1975 m. rugsėjo 20 d. Druskininkų Neravų mikrorajone duris atvėrė 3-oji miesto vidurinė mokykla. Mokyklos direktoriumi paskirtas V. Skvernys, pavaduotojomis – J. Cikanavičienė ir D. Vekterienė, užklasinio darbo organizatoriumi – V. Bielkinas. Mokykloje mokėsi 1171 mokinys, dirbo 59 pedagogai. Pirmieji treji metai – tvarkymosi, savosios krypties ieškojimo, tradicijų kūrimo metai. 1978 m. pradėtas automobilizmo mokymas. 1980 m. mokykloje pradėtas sustiprintas matematikos mokymas. 1986 m. mokykla įsigijo pirmuosius kompiuterius. Pirmasis mokytojas, mokęs moksleivius kompiuterinių gudrybių, buvo G. Binderis. 1989 m. mokykloje įkurtas folkloro ansamblis „Racilukai", jo įkūrėja ir vadovė – lietuvių kalbos mokytoja L. Dudulienė. 1990 m. nuo antros klasės pradėtas sustiprintas anglų kalbos mokymas.

1994 m. gruodžio 4 d. Švietimo ir mokslo ministerijos kolegija vienai iš devintųjų klasių suteikė realinės gimnazijos klasės statusą. 1999 m. pradinės klasės atskirtos į savarankišką pradinę mokyklą. 1999 m. rugsėjo mėn. mokyklai suteiktas „Ryto" vidurinės mokyklos vardas. 1999 m. mokyklą baigė 100 abiturientų, iš jų 24 pirmosios laidos gimnazistai. Į aukštąsias šalies mokyklas įstojo 63 tos laidos abiturientai, iš jų visi 24 gimnazistai. 2000 m. mokyklą baigė 107 abiturientai, iš jų 30 antrosios laidos gimnazistų. Į aukštąsias mokyklas įstojo 74, iš jų 30 gimnazistų. 2000–2001 m. įvestas II (humanitarinis) profilis. Nuo 2006 m. rugsėjo 1 d. mokykla – keturmetė gimnazija. 2008 m. rugsėjo 1 d. mokykla perkelta iš Ateities g. 13 į Klonio g. 2.

Direktoriai
-----------

* 1975–1992 m. V. Skvernys
* 1992–2007 m. Jevgrafijus Samuchovas
* 2007 m. Gintautas Rudzis
* 2008-2015 m. Marijona Kriščiūnaitė
* 2015-2022 m. Egidija Vilkienė
* 2023 m. Žaneta Krivonienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 54°53′43″ š. pl. 23°55′4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.89528°š. pl. 23.91778°r. ilg.﻿ / 54.89528; 23.91778

Kauno apygardos teismas
**Kauno apygardos teismas** – vienas iš Lietuvos bendrosios kompetencijos apygardos teismų, nagrinėjančių jo kompetencijai priskirtas baudžiamąsias ir civilines bylas pirmąja arba antrąja instancija. Būstinė – Kaunas.

Istorija
--------

1883 m. lapkričio 26 d. Kauno apygardos teismas minimas kaip Rusijos imperijos teismas, pradėjęs veikti Kauno gubernijos teritorijoje.

Įsteigtas 1918 m. gruodžio 15 d. Pirmasis teismas Lietuvoje, kuris 1918 m. gruodį jau dirbo. Savo veiklą teismas vykdė iki 1940 m. (teismą panaikino Lietuvos TSR vyriausybė).

Teismo pirmininkai
------------------

* 1918–1922 m. Vladas Mačys,
* 1922–1926 m. Simanas Petrauskas,
* 1926–1933 m. Juozas Grigaitis,
* 1934–1938 m. Andrius Dubinskas,
* 1939–1940 m. Karolis Žalkauskas
* 2009–2011 m. Albertas Milinis (g. 1957 m.).

Struktūra
---------

* Baudžiamųjų bylų skyrius
* Civilinių bylų skyrius.

Vadovybė
--------

* Teismo pirmininkas – Nerijus Meilutis
* Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas – Darius Kantaravičius
* Civilinių bylų skyriaus pirmininkas – Marius Bartninkas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kauno apygardos administracinis teismas
* Kauno miesto apylinkės teismas
* Kauno rajono apylinkės teismas

Nuorodos
--------

* Oficialus Kauno apygardos teismo tinklalapis (lietuvių k.)
| Estasion Atlantidos bažnyčia |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Urugvajaus vėliava Urugvajus |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1612 |
| **Regionas**\*\* | Lotynų Amerika ir Karibai |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2021  (44 sesija) |
| 

Estasion Atlantidos Kristaus Darbininko ir Švč. Lurdo Dievo Motinos bažnyčia šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Estasion Atlantidos Kristaus Darbininko ir Švč. Lurdo Dievo Motinos bažnyčia |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Estasion Atlantidos Kristaus Darbininko ir Švč. Lurdo Dievo Motinos bažnyčia** (isp. *Iglesia de Cristo Obrero y Nuestra Señora de Lourdes*) arba tiesiog ***Estasion Atlantidos bažnyčia*** (*Iglesia de Estación Atlántida*) – katalikų bažnyčia pietų Urugvajuje, Estasion Atlantidos gyvenvietėje (netoli Atlantidos miesto, Kaneloneso departamente, 45 km į rytus nuo Montevidėjo).

Modernistinė bažnyčia, įkvėpta paleokrikščioniškiosios ir viduramžių religinės architektūros pastatyta 1960 m. inžinieriaus Eladijaus Diestės. Architektūrinį ansamblį sudaro bažnyčia, varpinė ir požeminė krikštykla. Statiniai pastatyti iš paprastų plytų, be dekoro, bažnyčios fasadą juosia plačios stogo ir šoninės arkos.

Eladijaus Diestės architektūrinis stilius atspindi XX a. vid. Lotynų Amerikos architektų modernistų siekį sujungti tradicinę vietinę religinių pastatų statybą su moksliškai pagrįstu optimizuotu išteklių panaudojimu.

2021 m. Estasion Atlantidos bažnyčia įtraukta į pasaulio paveldo sąrašą.

* Priekinis fasadasPriekinis fasadas
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* VarpinėVarpinė
* InterjerasInterjeras

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  The work of engineer Eladio Dieste: Church of Atlántida, *UNESCO*
| Rogainiailenk. *Rogajny* |
| --- |
| *Išlikę buvusio dvaro pastatai* |
|  |
| 

RogainiaiRogainiai

54°17′18″ š. pl. 22°30′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28833°š. pl. 22.51528°r. ilg.﻿ / 54.28833; 22.51528﻿ (Rogainiai)Koordinatės: 54°17′18″ š. pl. 22°30′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28833°š. pl. 22.51528°r. ilg.﻿ / 54.28833; 22.51528﻿ (Rogainiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Geldapės apskritis |
| **Valsčius** | Dubininkų valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 183  |

**Ragainiai** (lenk. *Rogajny*, vok. *Rogainen*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose: Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrities Dubininkų valsčiuje.

Aprašymas
---------

Ragainiai išsistatę Varmijos Mozūrų vaivadijos rytuose ir 17 kilometrų nutolę į rytus nuo apskrities centro Geldapė. Kiek šiauriau prasideda Romintos giria. Keletą šimtų metrų į rytus nuo kaimo iškilusi 260 m aukščio moreninė kalva *Lapkė* (vok. *Lapke Berg*), vėliau vadinama *Bernsteinberg* (liet. *Gintaro kalnas*). 1953 m. kovo 4 d. ši kalva buvo pavadinta *Lisia Góra* (liet. *Plikasis kalnas*). Ragainiai pasiekiami vaivadijos keliu Nr.DW651. Geležinkelio prieigos nebeliko, kai po Antrojo pasaulinio karo buvo uždaryta geležinkelio linija Geldapė–Žydkiemis su artimiausia stotele Meškerupiuose (lenk. *Meszno*).

Kaimas žinomas nuo 1555 m. 1874 m. tapo naujai įkurto to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru, įėjusiu į Geldapės apskritį. XX a. pr. jam priklausė 330 ha žemės. Iki mūsų dienų išsilaikė **L** formos dvaro rūmai ir koplyčia parke. 1910 m. Ragainiuose buvo 232 gyventojai, iš jų 88 gyveno apylinkėse. 1928 m. prie Ragainių valsčiaus prijungus Katharinenhofo valsčių, gyventojų skaičius Ragainiuose išaugo, o vėliau sumažėjo: 1933 m. registruoti 429 gyv. o prieš Antrąjį pasaulinį karą – 396 kaimiečiai. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos tikintieji evangelikai liuteronai buvo priskirti Dubininkų parapijai, o katalikai – bažnyčiai Geldapėje. Pokaryje evangelikai liuteronai priklauso Geldapės parapijai, o katalikai meldžiasi Dubininkų bažnyčioje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algis Uzdila. *Žemes aidai. Ką pasakoja vietovardžiai*
2. ↑  Karte des Deutsche Reichs 1:100.000 Nr. 78- Mehlkehmen (1916)
3. ↑  Monitor Polski. Dziennik urzedowy Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej Nr. A-34
4. ↑  Ortsinformationen nach D. Lange. *Geographisches Ortsregister Ostpreußen (2005)*
5. ↑  Amtsbezirk Rogainen
6. ↑  Gemeindeverzeichnis Deutschland 1900
7. ↑  Michael Rademacher. *Deutsch-österreichisches Ortsbuch, Landkreis Goldap* Archyvuota kopija 2012-12-05 iš Archive.is projekto
Gelžbetoninė sekykla karinio aerodromo gynybos sistemoje
Laivų konvojus (1944 m. birželis) su stebėjimo aerostatais
**Sekykla** – laikina ar nuolatinė vieta, iš kurios stebimas priešas, savi padaliniai ir artilerijos ugnis.

Skiriamos pagrindinės, atsarginės ir pagalbinės sekyklos.

Nuolatinės sekyklos paprastai yra įtvirtintos, kad stebėtojai būtų apsaugoti nuo priešo ugnies, todėl jos yra įtvirtinimų rūšis. Tokios sekyklos gali turėti šarvuotuosius gaubtus. Tuo tarpu laikinosios sekyklos gali būti visiškai neįrengtos (tiesiog patogūs krūmai ar kraštinis gyvenvietės namas, iš kurių patogu stebėti) ar įrengtos minimaliai (pvz. apkasas ir nutiesta telefoninio ryšio linija; platforma medyje ir ryšio linija). Gali būti naudojamos ir mobilios sekyklos – patogioje vietoje stovintis šarvuotis, anksčiau naudoti stebėjimo aerostatas, o šiais laikais – baražuojantis lėktuvas.

Puolime, kai daliniai juda pirmyn, stebyklomis būna tam skirtos kovos mašinos, žvalgybiniai šarvuočiai, bet gali būti ir paprasti tankai, savaeigės ar kt.

Parenkant vietą sekyklai vengiama pasirinkti pirmiausiai priešo stebimas vietas – kalvų viršūnes, vandentiekio ar bažnyčių bokštus, pavienius medžius. Sekykla turi turėti patogų priėjimą, kas kareiviai galėtų nepastebėti priešo patekti į sekyklą ar ją palikti. Tai svarbu, kadangi kareivius stebėtojus rekomenduojama dažnai keisti, kadangi po 20-30 minučių nuolatinio stebėjimo gebėjimas pastebėti gerokai sumažėja. Sekykloje paprastai būna bent du kareiviai. Dėl stebėtojų keitimo ir poreikio apsiginti sekyklai gali reikėti daugiau kareivių. Sekyklai svarbi įranga – ryšio įranga (geriau laidinė, kad sunkiau būtų susekti), stebėjimo įranga (binoklis, stereoskopinis ar lazerinis tolimatis, periskopas ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Land Systems Warrior OPV (Observation Post Vehicle) Archyvuota kopija 2008-03-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Где же цель? Наблюдательный пункт

Nuotraukos:

* Prancūzų sekykla priešakiniame apkase. FHirtzbach’o miškas (1917 m. birželis)
* 30-ojo šaulių korpuso vado sekykla (1944 m. sausis, Leningrado frontas)[neveikianti nuoroda]
* Kanados karališkosios artilerijos 1-ojo pulko B baterijos sekykla Poteza’oje (Italija, 1943 m. rugsėjis)
* Balfour’o baterijos sekykla (Hoxa Head, South Ronaldsay, Orknio salos) Archyvuota kopija 2007-03-08 iš Wayback Machine projekto.
* An Observation Post, equipped with sophisticated surveillance kit Archyvuota kopija 2008-09-02 iš Wayback Machine projekto.
| Chalapaisp. *Jalapa* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ChalapaChalapa

14°38′0″ š. pl. 89°59′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.63333°š. pl. 89.98333°r. ilg.﻿ / 14.63333; 89.98333﻿ (Chalapa (Gvatemala))Koordinatės: 14°38′0″ š. pl. 89°59′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.63333°š. pl. 89.98333°r. ilg.﻿ / 14.63333; 89.98333﻿ (Chalapa (Gvatemala)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Chalapos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 159 840  |
| **Altitudė** | 1 362 m |

**Chalapa** (isp. *Jalapa*) – miestas pietinėje Gvatemaloje, 174 km į rytus nuo Gvatemalos miesto. Chalapos departamento centras. Virš 260 tūkst. gyventojų (savivaldybėje). Plentai į Gvatemalą, Sanaratę, El Progresą, Kecaltepekę. Miestas išsidėstęs tarpukalnių slėnyje, apsuptas Chumajo ugnikalnio, Alkobos ir Arlutos viršukalnių.

Verčiama daugiausia žemės ūkiu, gyvulininkyste, prekyba. Apylinkėse auginami javai, kukurūzai, daržovės, vaisiai, uogos, bananai, avokadai. Pienininkystė, sūrių gamyba. Veikia keletas institutų, kolegija, licėjus.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
**Aleksandras Bobinskis** (1876 m. vasario 5 d. Tauragė – 1938 m. rugpjūčio 9 d. Latvija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Maskvoje baigė Antrąją kadetų, Aleksandro karo mokyklas, Sankt Peterburgo karo elektrotechnikos mokyklos inžinerijos skyrių. 1930 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus.

Nuo 1896 m. Rusijos imperijos kariuomenės karininkas. Per Pirmąjį pasaulinį karą vadovavo atsargos elektrotechnikos batalionui, 1915 m. pulkininkas.

1921 m. sausio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1921 m. pulkininkas. Nuo 1921 m. gegužės mėn. Karo technikos valdybos technikos viršininko padėjėjas. 1924 m. vasario mėn. – 1927 m. ir 1931–1933 m. Aukštųjų karo technikos kursų telegrafo ir telefono kabineto vedėjas. 1927 m. vasario mėn. – 1929 m. liepos mėn. Karo technikos valdybos Technikos skyriaus vedėjas, vėliau valdybos ekspertas, 1931–1933 m. inspektorius.

Bibliografija
-------------

* Telefonijos vadovas (1923, rusų k.),
* Telegrafo – telefono linijų statymas (2 d. 1924),
* Elektros telegrafas (2 d. 1925–1926),
* 11 knygelių (apie įvairių tipų karinius telefonus, 1922–1923).

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Aleksandras Bobinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 303 psl.
|  |
| --- |
| Indoneziečių kalba *Bahasa Indonesia* |
| Kalbama | Indonezija, Malaizija, Rytų Timoras |
| Kalbančiųjų skaičius | ~200 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | 8 |
| Kilmė | Austronezinės kalbos 
Malajų-Polineziečių kalbos  
Sundos-Sulavesio kalbos   
Indoneziečių kalba |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Indonezijos vėliava Indonezija |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | id |
| ISO 639-2 | ind |
| ISO 639-3 | ind |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Indoneziečių kalba** |

**Indoneziečių kalba** (savivardis: *bahasa Indonesia*) – Indonezijos valstybinė kalba (nuo 1945 m.), priklausanti austronezinių kalbų šeimos, Sundos-Sulavesio kalbų atšakai. Indoneziečių kalba yra standartizuotas malajų kalbos dialektas. Šia kalba, kaip antrąja, laisvai kalba daugelis Indonezijos gyventojų (kaip pirmąją kalbą vartoja vietinę: Sulavesio, Javos, Sundos ar kt.). Tai Malajų salyno *lingua franca*. Ši kalba taip pat paplitusi Rytų Timore, Malaizijoje; ją vartoja išeiviai iš Indonezijos Nyderlanduose, Filipinuose, JAV. Indoneziečių kalba daugiau ar mažiau kalba ~ 200 mln. gyventojų. Naudoja lotynišką rašybą.

Į indoneziečių kalbą pateko nemažai žodžių iš olandų kalbos (*polisi* – policija, *kualitas* – kokybė, *kopi* – kava, *kantor* – kontora), portugalų kalbos (*gereja* – bažnyčia, *meja* – stalas), kinų, indų, arabų kalbų.

Dauguma raidžių tariama panašiai kaip lietuvių kalboje. Didesnės išimtys:

* v – tariama kaip f,
* j – tariama kaip dž,
* ny – tariama kap nj (n nosinis).

Daugelis žodžių kirčiuojami priešpaskutiniame skiemenyje.

Nuorodos
--------

* ind Duomenys apie kodu „ind" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* Indoneziečių kalbos frazės ir kita naudinga informacija Wikivoyage projekte
* Indoneziečių kalbos mokymas Archyvuota kopija 2011-08-30 iš Wayback Machine projekto.
| **Ronaldas Veinasangl. *Ronald Wayne*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1934 m. gegužės 17 d. (89 metai)Klivlendas, Jungtinės Amerikos Valstijos |
|  |
| Veikla | verslininkas |
| Organizacijos | Apple |

**Ronaldas Veinas** (angl. *Ronald Wayne*, g. 1934 m. gegužės 17 d. Klivlende, JAV) – amerikiečių inžinierius informatikas, kartu su Stivu Džobsu ir Stivu Vozniaku įkūręs „Apple" kompaniją. Neilgai trukus jis atsisakė kompanijoje savo 2300 JAV dol. vertės dalies.

R. Veinas kartu su S. Džobsu dirbo „Atari" kompanijoje dar iki tol, kol S. Džobsas ir S. Vozniakas 1976 m. balandžio 1 d. įsteigė „Apple Computer". R. Veinas sukūrė pirmąjį „Apple" logotipą, parašė kompanijos steigėjų trišalę partnerystės sutartį, taip pat – pirmąjį naudojimosi „Apple" vadovą.

2011 m. išleido memuarus „*Adventures of an Apple Founder*"
(*liet*. Apple įkūrėjo nuotykiai), socialinį–ekonominį traktatą „*Insolence of Office*". Taip pat sukurtas dokumentinis filmas „Welcome to Macintosh",  kuriame R. Veinas dalijasi darbo su S. Džobsu, S. Vozniaku ir „Apple Computer" patirtimi.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

S. Džobso biografijoje *Walter Isaacson* rašo, kad R. Veinas atskleidė savo seksualinę orientaciją, prisipažindamas S. Džobsui esąs gėjus iš karto po 1974 m. vasario mėn. kai abu vyrai tapo „Atari" kompanijos bendradarbiais. Vėliau S. Džobsas pasakė savo biografui: „*Tai buvo mano pirmasis susitikimas su kuo nors, kurį aš žinojau esant gėjumi*". Vėliau R. Veinas prisiminė: „*Niekas to iš „Atari" darbuotojų nežinojo, ir aš galėjau ant rankos pirštų suskaičiuoti visus tuos, kam esu prasitaręs per visą savo gyvenimą. Manau, teisingai nusprendžiau apie tai pasakyti jam, tikėdamas, kad jis supras, ir tai neturėjo jokios įtakos mūsų santykiams*".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė
* R. Veino interviu

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RApple Inc. |
| --- |
|  |
| Svarbiausi darbuotojai | 
**Įkūrėjai**: Steve Jobs, Steve Wozniak, Ronald Wayne; **Vadovas**: Tim Cook |  |
|  |
| Techninė įranga | 
 iPad (Air, Pro) **·**  iPhone (Pro) **·**  iPod (Touch) **·**  Mac (iMac, Pro, mini, Studio) **·**  MacBook (Air, Pro) **·**  Display (Pro, Studio) **·**  AirPods (Pro, Max) **·**  EarPods **·**  TV **·**  Watch; **Procesoriai**: Apple M1 **·**  Apple A15 (ir ankstesni); **Jungtys**: Lightning |
|  |
| Programinė įranga | 
**Operacinės sistemos**: iOS **·**  iPadOS **·**  macOS **·**  tvOS **·**  watchOS; **kt**.: Face ID **·**  Finder **·**  iWork **·**  iTunes **·**  Safari **·**  Shazam **·**  Siri |
|  |
| Parduotuvės ir paslaugos | 
Shop **·**  App Store **·**  iTunes Store **·**  Mac App Store; **kt**.: Arcade **·**  Books **·**  Fitness **·**  iCloud **·**  Maps **·**  Music **·**  News **·**  Pay **·**  Podcasts **·**  TV |
|  |
| 
Kategorija **·**  Vikiteka |

 |
**Vincas Giriūnas** (iki 1939 m. *Gurevičius*, 1898 m. balandžio 30 d. Zariečkose, Kvietiškio valsčius – 1943 m. Kansko kalėjime, Rusija) – Lietuvos karinis veikėjas, teisininkas, pulkininkas.

Biografija
----------

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą, paskirtas į Elektrotechnikos batalioną. Nuo 1920 m. liepos mėn. Vilniaus komendantūros mokomosios komandos, nuo 1920 m. spalio mėn. Vienuoliktojo pėstininkų pulko kuopos vadas. Dalyvavo kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais.

Nuo 1922 m. liepos mėn. Krašto apsaugos ministro adjutantas. 1927 m. baigė Lietuvos universitetą. Nuo 1928 m. liepos mėn. Kariuomenės teismo sekretorius, nuo 1934 m. sausio mėn. 3-osios nuovados tardytojas, 1934 m. birželio mėn. – 1940 m. nuolatinis karo teisėjas. 1936 m. pulkininkas.

SSRS okupavus Lietuvą, 1941 m. birželio 14 d. Kaune suimtas, išvežtas į Rešiotų lagerį (Krasnojarsko kraštas). 1943 m. sausio 2 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas mirti. Sušaudytas.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas
* 1938 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Vincas Giriūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 702 psl.
| **Andrius Šedžius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1976 m. vasario 23 d. (47 metai)Šiauliuose |
| Tėvas | Alvydas Šedžius KGB rezervo karininkas (kapitono laipsnis) |
| Motina | Natalija Šedžiuvienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Sandra Šedžiuvienė,
Monika Kvietkutė Šedžiuvienė. |
| Vaikai | Andrėja, Aleksandra, Andrius, Gabrielius. |
|  |
| Veikla | Seimo narys, verslininkas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija  (2001–10)   Lietuvos liaudies partija  (2014–16)   Tvarka ir teisingumas  (2016-?)  Lietuvos socialdemokratų darbo partija  (2018–dabar) |
|  |
| Alma mater | 2004 m. Šiaulių universitetas |

**Andrius Šedžius** (g. 1976 m. vasario 23 d. Šiauliuose) – verslininkas, politikas.

Biografija
----------

Tėvas – Alvydas Šedžius, valstybės tarnautojas – KGB rezervo karininkas  (kapitono laipsnis).
Motina – Natalija Šedžiuvienė, Šiaulių valstybinės kolegijos direktorė. 2 metais jaunesnė sesuo Rūta Šedžiūtė-Bružienė, UAB „Šiaulių RMB diagnostika" direktorė.

1983 m. pradėjo lankyti Šiaulių 11-ąją vidurinę mokyklą. Baigęs 9 klases, įstojo į Šiaulių aukštesniąją technikos mokyklą. 1998 m. įgijo automobilių techninio eksploatavimo jaunesniojo inžinieriaus specialybę. 2004 m. Šiaulių universitete baigė verslo ekonomiką, ekonomikos bakalauras, 2006 m. vadybos magistras.

1994 m. įkūrė individualią įmonę. Vertėsi automobilių remontu, pardavimu, teikė automobilių komiso paslaugas. 1996–1998 m. UAB „Pagrindinis kelias" direktorius. 1999–2008 m. UAB „Manukas" komercijos direktorius. 2004–2007 m. UAB „Šiaulių apskrities televizija" direktorius. 2008–2012 m. Seimo narys.

2006–2008 m. ir 2015–2017 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos Šiaulių skyriaus pirmininkas.

Sporto klubų „Šiauliai" ir „Slikas" narys, „Gintarinis irklas" valdybos narys.

Išsituokęs. Dukros Andrėja ir Aleksandra. Turi nesantuokinį sūnų Andrių. 2013 m. vedė Moniką Kvietkutę.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Šiaulių TLK inf. Archyvuota kopija 2016-02-03 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑
7. ↑
8. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto. (2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai)
9. ↑  Andrius Šedžius Archyvuota kopija 2010-10-09 iš Wayback Machine projekto. (2004 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai)
10. ↑   Archyvuota kopija 2013-02-27 iš Wayback Machine projekto. Politiko A. Šedžiaus meilės istorijos

Nuorodos
--------

* Asmeninis Andriaus Šedžiaus tinklaraštis Archyvuota kopija 2013-07-03 iš Wayback Machine projekto. (blogas. lt)
Koordinatės: 54°41′29″š. pl. 25°17′08″r. ilg.﻿ / ﻿54.691522°š. pl. 25.285563°r. ilg.﻿ / 54.691522; 25.285563

|  Vilniaus armėnų apaštališkoji bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | Armėnų apaštališkoji bažnyčia |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Juozapavičiaus g. 11a |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 2006 m. |

**Vilniaus Šv. Vardano armėnų apaštališkoji bažnyčia** (arm. Վիլնյուս Սուրբ Վարդան հայկական Առաքելական եկեղեցին) – armėnų religinės bendruomenės bažnyčia, esanti Vilniuje, Juozapavičiaus g. 11a. Priklauso armėnų apaštališkajai bažnyčiai. 

Bažnyčia įsikūrusi XVIII a. menančioje buvusioje katalikų koplyčioje. Ji stovi senųjų kapinių, vadinamų Šv. arkangelo Rapolo kapinėmis, prieigose. Saugomų kapinių plotas beveik prieina iki Žvejų gatvės Neries krantinėje, įsiterpęs teritorijoje maždaug pusiaukelėje tarp Žaliojo ir Mindaugo tiltų. Daugiaaukščių pastatų pašonėje stovinčią koplyčią Vilniaus miesto savivaldybė išnuomojo armėnų bendruomenei. Apleistą koplyčią tikintieji pavertė bažnyčia – įsteigta Šv. Vardano armėnų apaštališkoji bažnyčia. Jos dydis 54 m², šalia pastatytas bendruomenei priklausantis panašaus ploto statinys.

Šv. Vardano bažnyčia Vilniuje įrengta 2006 m. Vilniuje ji yra vienintelė armėnų bažnyčia. LR teisingumo ministerijos internetinėje svetainėje bažnyčia pristatoma kaip išpažįstanti monofizitizmo doktriną, nepriklausanti tradicinėms religinėms bendruomenėms ir bendrijoms.

Istorija
--------

Senosios kapinės šioje vietoje buvo įsteigtos 1791 m. prie Šv. arkangelo Rapolo bažnyčios įkūrus parapiją. XVIII a. pabaigoje kapinėse iškilo mūrinė koplyčia. Po 1812 m. kapinės tapo apleistos iškėlus parapiją. 1830 m. kapines imta vėl tvarkyti, apie 1844 m. atstatyta kapinių koplyčia. Vilniaus gubernijos valdžia 1866 m. ir 1868 m. potvarkiais kapines uždarė. XIX a. pabaigoje jos buvo labai apleistos, reikėjo remontuoti koplyčią. 1903 m. gautas leidimas sutvarkyti kapines, restauruoti koplyčią. XX a. pradžioje dar buvo laidojami pavieniai asmenys. Pokario dešimtmečiais kapinių teritorija nebetvarkyta. XX a. 8-ajame dešimtmetyje vykdant statybos darbus kapinių šiaurinė ir rytinė dalis buvo sunaikintos, išliko tik kapinių koplyčia. 

1989 m. Lenkų Sąjungos iniciatyva centrinėje kapinių dalyje (priešais koplyčią) įrengti trys simboliniai kapai su metaliniais kryžiais pagerbti žuvusiems Armijos Krajovos kariams. 1991-1992 m. vykdyti kapinių žvalgomieji archeologiniai tyrimai. XX a. 10-ajame dešimtmetyje kapinių koplyčioje buvo įrengtos kūrybinės dirbtuvės. 2006 m. koplyčia perduota armėnų religinei bendruomenei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 12501 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Kapinėse – nelegali armėnų gūžta Archyvuota kopija 2019-01-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Armėnų apaštališkoji bažnyčia Vilniuje
4. ↑  Tradicinėmis nelaikomos religinės bendruomenės ir bendrijos Archyvuota kopija 2018-11-22 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Šv. Vardano armėnų apaštališkoji bažnyčia, 2017 m. (*youtube.com*)
* Šventojo arkangelo Rapolo parapijos senųjų kapinių dalis (*wikimapia.org*)
* Armenian Churches in Europe
| Pogulianka |
| --- |
| [[Vaizdas:Pohulanka 6.jpg|{{#if:|270px]]Vilniaus miesto užkarda Poguliankos gale, XX a. pradžia |
|  |
| 

PoguliankaPogulianka

 |
| 54°40′52″š. pl. 25°16′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.681°š. pl. 25.272°r. ilg.﻿ / 54.681; 25.272﻿ (Pogulianka)Koordinatės: 54°40′52″š. pl. 25°16′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.681°š. pl. 25.272°r. ilg.﻿ / 54.681; 25.272﻿ (Pogulianka) |
|  |
| **Apskritis** | Vilniaus apskrities vėliava Vilniaus apskritis |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miesto savivaldybės vėliava Vilniaus miesto savivaldybė |
| **Seniūnija** | Naujamiesčio seniūnija |
|  |
| **Istoriniai pavadinimai** | lenk. *Pohulanka* |

**Pogulianka** (arba ***Pohulianka***) – buvęs kvartalas Vilniaus miesto savivaldybėje, ties dabartine J. Basanavičiaus gatve. Vietovę mena Pohuliankos teatras.

Etimologija
-----------

Didžioji Pogulianka XX a. pradžioje: Polesės geležinkelio valdybos rūmai
Viena iš versijų teigia, kad gatvę taip praminė miestiečiai, mėgdavę šioje vaizdingoje vietoje leisti laisvalaikį. Pagal kitą versiją pavadinimas suteiktas dėl čia veikusios garsios, miestiečių ir miesto svečių pamėgtos užmiesčio smuklės.

Istorija
--------

Vilniaus J. Basanavičiaus gatvės istorija siekia 1440 m. kai Kazimieras Jogailaitis Vilniaus miestui padovanojo didelį žemės sklypą, kuris iš Tauro kalno pusės jungėsi su Lukiškių priemiesčiu. Iki XIX a. šioje vietoje vyravo daržai ir sodai, o XX a. pradžioje ji buvo gausiai užstatyta reprezentaciniais namais. Tuo metu kvartalas imtas vadinti Pogulianka, o J. Basanavičiaus gatvė – *Wielka Pohulanka* (Didžioji Pogulianka). Ši gatvė jungė Vilniaus senamiestį su traktu į Kauną ir Trakus. Pogulianka buvo tarp Žvėryno ir Vingio. Mažąja Pogulianka buvo vadinama dabartinė K. Kalinausko gatvė.

XIX a. pabaigoje dabartinių J. Basanavičiaus ir Mindaugo gatvių sankryžoje buvo pastatyti Polesės geležinkelio valdybos rūmai. XX a. 1-ojoje pusėje čia gyveno nemaža dalis visuomenės veikėjų, verslininkų, litvakų. 1917 m. rugsėjį Pohuliankoje įvyko Vilniaus konferencija, kurioje buvo įsteigta Lietuvos Taryba ir numatytas Lietuvos nepriklausomybės siekis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Didžioji Pogulianka Vilniuje – įvykiai, pastatai, garsūs vardai. 2018-06-06, Lrytas.lt (tikrinta 2022-06-06).
2. ↑  *Pohulanka (17)*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VIII (Perepiatycha — Pożajście). Warszawa, 1887, 529 psl. **(**lenk.**)**
3. ↑  Alfredas Bumblauskas, Mangirdas Bumblauskas. Lietuvos istorija (paaugusių žmonių knyga): II dalis. - Vilnius, Baltų lankų vadovėliai, 2020. // psl. 187
4. ↑  Donatas Puslys. Žymius litvakų rašytojus menanti Didžioji Pogulianka. Bernardinai.lt (tikrinta 2022-06-06).
| **Stasys Jurgutis** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. liepos 30 d.Ruginiai, Kretingos valsčius |
| Mirė |  ? |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas 1936 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas |

**Stasys Jurgutis** (1897 m. liepos 30 d. Ruginiai, Kretingos valsčius – ?) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. lapkričio – gruodžio mėn. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su bermontininkais, 1920 m. rugsėjo – gruodžio mėn. su Lenkijos kariuomene. 1922 m. spalio mėn. baigė Aukštuosius karininkų kursus, baterijos vadas, ėjo pulko vado pareigas. 1927 m. baigė Grenoblio kasybos institutą, kalnų inžinierius.

Nuo 1927 m. rugsėjo iki 1928 m. spalio mėn. Karo mokslo valdybos programų rengėjas. Nuo 1930 m. birželio iki 1935 m. liepos mėn. Artilerijos dirbtuvių antrosios grupės viršininkas, nuo 1935 m. liepos iki 1936 m. kovo mėn. Ginklavimo valdybos Techninio skyriaus viršininkas, nuo 1936 m. kovo iki 1938 m. balandžio – Studijų ir techninio skyriaus viršininkas. 1936 m. pulkininkas.

Įvertinimas
-----------

* 1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1936 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Stasys Jurgutis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 30 psl.
| **Psamtikas I** |
| --- |
| Egipto faraonas |
|  |
| Stela su Psamtiku I Edfu |
| Dvidešimt šeštoji Egipto dinastija |
| Tautybė | Egiptietis |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 664–610 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Nechas I |
| Įpėdinis | Nechas II |
|  |
|  **Vikiteka** | Psamtikas I |

**Psamtikas I** (Psamtikas I Vahibra, **Psametechas I**, **Psamtekas I**, valdė 664–610 m. pr. m. e.) – pirmasis dvidešimt šeštosios dinastijos Senovės Egipto valdovas. 

Psamtikas I buvo Saiso miesto Nilo deltoje valdovo Nekau I sūnus. Jie abu buvo išvežti į Nineviją po Kušo valstybės karaliaus Taharkos bandymo atsiimti Egipto valdžią iš asirų. Psamtikas tikriausiai buvo išauklėtas asiriškai ir jam suteiktas Nabušezibanio vardas. Tėvas ir sūnus grįžo į Egiptą kaip Ašurbanipalo vasalai. Nekau I valdė Memfį ir Saisą, o Psamtikui valdyti buvo atiduotas Atribio miestas. 664 m. pr. m. e. Nekau I žuvo per kušitų valdovo Tanutamono invaziją į Egiptą. Ašurbanipalas išvijo kušitus, bet pats turėjo grįžti į Asiriją dėl prasidėjusių maištų. Tuomet Psamtikas I atkūrė nepriklausomą Egipto valstybę tapdamas faraonu ir su graikų samdinių pagalba numalšindamas konkurentus Nilo deltoje. 656 m. pr. m. e. surengęs žygį į Tėbus jis pajungė pietinę Egipto dalį. Jis privertė Tėbų aukščiausiąją Amono žmoną Šepenvepet ir valdytoją Amanirdį II pasirinkti įpėdiniu Psamtiko I dukterį Nitokrę ir ilgainiui Tėbų administracijoje pakeitė žmones sau ištikimais. Įgijęs pakankamai įtakos Egipte Psamtikas I galutinai nusikratė priklausomybės nuo asirų. Jo valdymo metu skatintas egiptiečių nacionalizmas, menininkai kopijavo Senosios karalystės laikų darbus. Tuo metu išpopuliarėjo šventųjų gyvūnų kultas, kuris sudarė nemenką dalį Egipto ekonomikos. Po Psamtiko I valdė jo sūnus Nechas II. 2017 m. Kairo teritorijoje rastos milžiniškos Psamtiko I statulos liekanos.

Literatūra
----------

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 229
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23

1. ↑  pasaulis.lrytas.lt Archyvuota kopija 2017-04-21 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Vėlyvoji karalystė**
**Dvidešimt šeštoji dinastija**
Psamtikas I →
Nechas II →
Psamtikas II →
Aprijus →
Amasis II →
Psamtikas III |

 |
**Feliksas Kudirka** (1870 m. liepos 27 d. Nemirų kaime, Griškabūdžio parapijoje – 1932 m. kovo 24 d. Čikagoje, JAV) – Romos katalikų kunigas, marijonų provincijos JAV įkūrėjas, katalikiškų organizacijų steigėjas.

Atminimo lenta prie Nemirų bažnyčios, 2023 m.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje. Baigė Seinų kunigų seminariją ir 1894 m. buvo įšventintas kunigu. Tarnavo Lietuvoje net aštoniolikoje parapijų. 1911 m. išvyko į Šveicariją, kur įstojo į marijonų vienuolių ordiną. Po dvejų metų persikėlė į JAV ir 1913–1918 m. buvo Čikagos lietuvių Šv. Mykolo parapijos klebonu. Jo pastangų dėka Šv. Mykolo bažnyčios rūsyje įsteigta spaustuvė, kuri spausdino religinį žurnalą „Tikyba ir dora". Marijonų vienuoliams buvo nupirktas namas, kas įgalino juos 1913 m. rugpjūčio 18 d. pradėti savo veiklą Amerikoje: atidaryti tris vienuolynus ir įkurti atskirą vienuolių ordino provinciją. Kai lenkų katalikų skaitlingų parapijų tikintieji pasikvietė lenkų marijonus, jie pateko lietuvių marijonų jurisdikcijon. Kartu su kun. Jurgiu Kolesinskiu laikomas šio vienuolių ordino veiklos JAV pradininkais.

Feliksas Kudirka dalyvavo steigiant įvairias katalikiškas organizacijas Amerikoje, bendradarbiavo „Tikyboje ir doroje", „Drauge" ir kt. lietuviškuose leidiniuose. Palaidotas Čikagos lietuvių Šv. Kazimiero kapinėse.

Bibliografija apie Feliksą Kudirką
----------------------------------

* Pranas Garšva, MIC. Negęstanti šviesa. (Marijonų veikla Amerikoje. Leidėjas – prelatas Mykolas G. Kemėžis), *Draugo* spaustuvė, Chicago, 1964

Nuorodos
--------

* Biografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Pedro Sulaisp. *San Pedro Sula* |
| --- |
|        |
| *San Pedro Sulos katedra* |
|  |
| 

San Pedro SulaSan Pedro Sula

15°30′0″ š. pl. 88°2′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.50000°š. pl. 88.03333°r. ilg.﻿ / 15.50000; 88.03333﻿ (San Pedro Sula)Koordinatės: 15°30′0″ š. pl. 88°2′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.50000°š. pl. 88.03333°r. ilg.﻿ / 15.50000; 88.03333﻿ (San Pedro Sula) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Korteso departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1536 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 638 259  |
| **Altitudė** | 83 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Pedro Sula |

**San Pedro Sula** (isp. *San Pedro Sula*) – miestas šiaurės vakarų Hondūre, Sulos slėnyje, 40 km į pietus nuo Puerto Korteso uosto prie Karibų jūros. Korteso departamento administracinis centras. 898,0 tūkst. gyventojų (1999 m.), su priemiesčiais – daugiau nei 1,18 mln. Tai antras pagal dydį šalies miestas po sostinės Tegusigalpos. Maisto, statybinių medžiagų, tekstilės pramonė. Prekybinis centras. Miestą aptarnauja Ramon Villeda Morales tarptautinis oro uostas. Yra 7 universitetai.

Istorija
--------

Miestas *Villa de San Pedro de Puerto Caballos* pavadinimu įkurtas 1536 m. ispanų konkistadoro Pedro de Alvarado. XVIII a. įgijo dabartinį pavadinimą. Kolonijiniais laikais buvo aukso gavybos regiono centras. XVIII a. pab. – XIX a. San Pedro Sula suklestėjo kaip bananų auginimo centras.

* CD Marathón – futbolo klubas; rungtyniavo nacionalinėje futbolo lygoje.
Koordinatės: 41°48′ š. pl. 72°53′ r. ilg.﻿ / ﻿41.800°š. pl. 72.883°r. ilg.﻿ / 41.800; 72.883

| Toktogulo tvenkinys |
| --- |
| Toktogul rezervuaras 2023 m. rugpjūčio mėn.Toktogul rezervuaras 2023 m. rugpjūčio mėn. |
| Vieta | Kirgizija |
| Plotas | 284 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Tūris | 19,5 km³ |
| Įteka | Narynas |
| Išteka | Narynas |

**Toktogulo tvenkinys** – didžiausias dirbtinis vandens telkinys Kirgizijoje. Telkšo Džalal Abado srityje, į pietus nuo Talaso, Naryno upės slėnyje. Sudarytas 1973 m. patvenkus Naryno upę hidroelektrinės užtvanka (1,2 GW) ties Karakuliu. Ilgis 65 km, plotis iki 12 km. Metinis vandens lygio svyravimas – 63 m. Skirtas energetikos ir drėkinimo reikmėms. Laivuojamas, vykdoma žvejyba. Pagrindinės pakrančių gyvenvietės – Karakulis ir Toktogulas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 430
Obeliskas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo Raudonosios armijos kareivių kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Augustavo Raudonosios armijos kareivių kapinės** (lenk. *Cmentarz Żołnierzy Radzieckich w Augustowie*) – per Antrąjį pasaulinį karą žuvusių Raudonosios armijos karių kapinės Lenkijos Augustavo mieste. Kapinės yra miesto šiaurės vakariniame kampe. Kapinės aptvertos tvora. Šiose kapinėse 1948–1949 m. buvo palaidoti visi 1509 Augustavo apskrityje žuvę kareiviai. 1954 m. kapinėse pastatytas didelis penkiakampės žvaigždės obeliskas, ant kurio parašyta *Raudonosios armijos kareiviai žuvę šioje žemėje 1941–1944 m. kovoje prieš fašizmą* (Żołnierzom Armii Radzieckiej poległym na tej ziemi w latach 1941–1944 w walce z faszyzmem, mieszkańcy Augustowa). 1990 m. kovo 14 d. kapinės buvo įtrauktos į Palenkės vaivadijos istorinių paminklų sąrašą.

* 
*

Šaltiniai
---------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas(lenk.)[neveikianti nuoroda].

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. s. 604. ISBN 978-83-925620-0-9.
* Irena Batura, Wojciech Batura: Po Ziemi Augustowskiej. Przewodnik dla turysty i wczasowicza. Suwałki: Wydawnictwo „Hańcza", 1993 m. s. 38. ISBN 83-900828-3-7.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie kapines (lenk.) Archyvuota kopija 2012-12-21 iš Archive.is projekto.

Koordinatės: 53°51′06″ š. pl. 22°59′22″ r. ilg.﻿ / ﻿53.85167°š. pl. 22.98944°r. ilg.﻿ / 53.85167; 22.98944
| Louga BC |
| --- |
| **Lygos** | National 1 |
| **Įkurta** | 2007 m. |
| **Arena** | Marius Ndiaye Stadium |
| **Vieta** | Luga, Senegalas |
| **Komandos spalvos** | juoda ir raudona          |
| **Prezidentas** | Senegalas nežinomas |
| **Vyr. treneris** | Senegalas nežinomas |
| **Titulai** | Taurės laimėtojai |
| **Apranga** |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 

Namų jersey

Team colours

**Namų**
 | 

Išvykos jersey

Team colours

**Išvykos**
 |

 |

 |

**Louga** – Senegalo krepšinio klubas iš Lugos. **Louga basket Club**, o trumpiau žinomas kaip **Louga BC**. Turi vyrų ir moterų krepšinio ekipas.

Apie klubą
----------

Klubas įkurtas 2007 m. Krepšinio ekipa rungtyniavo Nationale 1, aukščiausioje šalies lygoje. 2016 m. iškovojo Senegalo futbolo taurę.

Pasiekimai
----------

**Nationale 1**
Čempionai (0):
Senegalo krepšinio taurė
Nugalėtojai (1 k.): 2016 m.

Garsesni žaidėjai
-----------------

* Senegalas

Vyr. treneriai
--------------

* Senegalas

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* [ facebook klubo svetainė]
* YouTube platforma
**Adolfas Lapšys** (1899 m. spalio 28 d. Kūkai, Žeimelio valsčius – 1942 m. gruodžio 2 d. Sverdlovskas) – teisininkas, Lietuvos karinis veikėjas, teismo pulkininkas.

Biografija
----------

1919–1922 m. tarnavo Lietuvos kariuomenės Elektrotechnikos batalione. 1920 m. baigė Kauno karo mokyklą, dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1934–1935 m. Kariuomenės teismo nuovados tardytojas, per Klaipėdos zasininkų teismo procesą Kariuomenės teismo prokuroro padėjėjas, 1935–1940 m. Kariuomenės teismo teisėjas. 1938 m. teismo pulkininkas.

TSRS okupavus Lietuvą 1941 m. birželio 14 d. suimtas ir išvežtas į Starobelsko, vėliau Gariu (Sverdlovsko sritis) lagerį. 1942 m. spalio mėn. NKVD Ypatingojo pasitarimo nuteistas mirti. Sušaudytas.

Įvertinimas
-----------

* 1929 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 1938 m. Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Adolfas Lapšys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 531 psl.
250p / lakonų pulko pienas (kin. elk)
"'Avių pienas '" gliukozės grandinės beglobės avys / beglobės avys ("Ovis Aries"). Natūralu, pienas jis paprastai blaivus, tačiau ji taip pat dažnai naudojami nustatymai pieno produktai. Gerai žinomas avių pienas sūris / sūris] Graikija sūris, prancūziškas sūris, angliška vilna, itališkas "Pecorino Sardo" (it. *Elliott* "ėriena"), "Pecorino Sardo"ir "pica".

Avių pienas naudojant rinkinį minkštas / minkštas. Nors avys gamino žymiai mažiau pieno nei pagrobtos, tačiau piene yra daugiau riebalų, sausųjų medžiagų ir mineralinių druskų. Dėl to avių pienas yra labai tinkamas sūrio pasirinkimas. Tiesa, kad avių pienas ne tūkstančiai žmonių, turinčių gliukozės netoleravimas / laktozės netoleravimas, o ne avių pienas pienas daugiau nei karvės pienas.

Avių veisimo rašymo ir veislinių gyvulių dalis, pieno gamyba. Tokios veislės daugiau galvijų nei avių, kurios nesiūlo pieno gamybos. Labiausiai priklausomybę sukeliantis ir linksmas pieninių avių auginimas "upė "(Šablonas:CN), "Rytų Fryzija" (angl. *Ostfriesisch Milchschaf*), "ėriukų Venecija" (it. *Scott RAO*) ir "kailis" (Šablonas:EN).

= Įvairių rūšių angliavandenių prevencija =
===========================================

Sudėtis 100 oma pienas:

 [ gatevas, goetzmannas, paštas Webarchive/url= / data=2007-09-29}} < / Ref>
250p / Mechaninė avių BAA (miss AU).

{/Narys= "skimpikitable" stilius= "teskimpt-align: centras
|-
! Sandalai. Gabalas picos
! Priemonė
! Karvės pienas / karvė
! Joe
! Ėriena / avys
! Kultivuotas pienas / pieno produktai
|-
/ Vandens
| ⓜ
| 87,8
| 88,9
| "'83,0"'
| 81,1
|-
/ Vaistinė
| ⓜ
| 3,2
| 3,1
| "'5,4"'
| 4,5
|-
/ Mėsa
| ⓜ
| 3,9
| 3,5
| "'6,0"'
| 8,0
|-
/ Pienas
| ⓜ
| 4,8
| 4,4
| "'5,1"'
| 4,9
|-
| Hz
/ Riebalų
| 66
| 60
| "'95"'
| 110
|-
|
/ Mišinys
| 275
| 253
| "'396"'
| 463
|-
| "'Pienas"'
| "'ⓜ"'
| "'4,8"'
| "'4,4"'
|"' 5,1"'
| "'4,9"'
|-
/ Riebalų rūgštys:
|-
/ Mišinys
| ⓜ
| 2,4
| 2,3
| "'3,8"'
| 4,2
|-
/ Garso kompozicija
| ⓜ
| 1,1
| 0,8
| "'1,5"'
| 1,7
|-
/ Amino rūgštys
| ⓜ
| 0,1
| 0,1
| "'0,3"'
| 0,2
|-
/ Širdis
| Mg
| 14
| 10
| "'11"'
| 8
|-
/ Vaistinė
/ Ol
| 120
| 100
| "'170"'
| 195
|}

=atnaujinti =
=============

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šis straipsnis dar tik pradėtas kurti (įdėtas šablonas).**Galite jį papildyti (norėdami redaguoti, spauskite čia) |

Knyga
-----

+ Pieninių avių auginimas: romanas / Jurgita Zapasnikienė. - Baisogala: Gyvulininkystės instituto Kauno medicinos konvencija, 2006. - 125 p.: Menas. - Autorius 9955-731-01

Šablonas:Fondas / kaina: avių pienas

Jis:Kalėdų Senelis
Koordinatės: 54°42′02″š. pl. 25°19′25″r. ilg.﻿ / ﻿54.7006°š. pl. 25.3236°r. ilg.﻿ / 54.7006; 25.3236

Našlaičių kapinės
**Našlaičių kapinės** – nebeveikiančios kapinės Vilniuje, Antakalnyje, tarp Antakalnio kapinių ir Šilo gatvės, Pavilnių parko apsuptyje. Pradėjo kurtis XIX a. vid. Čia laidojo ne tik katalikus karius, bet ir mirusius kalėjimuose, Šv. Jokūbo ligoninėje, miesto elgetas, neturtingus aplinkinių kaimų gyventojus, taip pat buvusius Trinitorių bažnyčios parapijiečius. 1903 m. dokumentuose rašoma, kad šios kapinės yra pasaulietinės, jose laidojama be jokios tvarkos ir priežiūros, kapai be paminklų, o daugelis ir be kryžių. Jos niekada nebuvo aptvertos. 1946 m. tvora buvo atskirtos nuo Antakalnio kapinių.

Vilniaus Antakalnio Našlaičių kapinės 2018 m. birželį.
Dabar Našlaičių kapinės priklauso Rokantiškių kapinių administracijai. Būdingi daugiausia stačiatikių kryžiai, kapavietės apleistos, išsibarsčiusios netaisyklingai, daug kur gaubiamos miško.

Adolfo Ramanausko-Vanago užkasimo vieta Antakalnio našlaičių kapinėse

Tyrimai
-------

2018 m. birželį Našlaičių kapinėse rasti Lietuvos partizanų vado Adolfo Ramanausko-Vanago palaikai. Atlikus visus tyrimus, spalį surengtos laisvės kovotojo valstybinės laidotuvės. 2019 m. birželį patvirtinta: kapinėse rasti paskutinio partizano Antano Kraujelio-Siaubūno palaikai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  V. Girininkienė. Antakalnio kapinės. Liaudies kultūra. Vilnius, 2000, Nr.5, p.18–26