recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ozelio-Vikos vyskupija** (lot. *Ecclesia Osiliensis*, vok. *Bistum Ösel–Wiek*) arba **Sare-Lenės vyskupija** (est. *Saare-Lääne piiskopkond*) – bažnytinė valstybė, gyvavusi 1228–1572 m. dabartinėje vakarų Estijoje. 1435–1560 m. buvo Livonijos konfederacijos dalis, 1560–1572 m. priklausė Danijai. Jai priklausė Saremos (vok. *Ösel*), Hyjumos (vok. *Dagö*) salos ir teritorijos žemyne (vok. *Wiek*).

Istorija
--------

Vyskupija įkurta 1228 m. pradedant karingų estų genčių nukariavimą. Iki tol šiose teritorijose buvo estų žemės Sarema (salose) ir Lenema (žemyne). Pirmaja sostine tapo Lihula jūros pakrantėje. Pirmuoju vyskupu tapo Gotfrydas, tačiau iš tikro vyskupai pradėjo reziduoti tik nuo 1234 m. Nuo 1242 m. krašte vis labiau įsigalėjo Teutonų Livonijos ordinas, kuris atėmė dalį vyskupijos teritorijų.

1251 m. sostinė perkelta į Peroną. Tačiau jau po 10 metų ją nusiaubė lietuviai, ir apie 1265 m. administracinis centras perkeltas į saugesnę vietą – naują Hapsalu pilį. Ši išlaikė svarbiausias sostinės funkcijas per visą vyskupijos gyvavimą, nors vėlesniuoju laikotarpiu dalinosi jas su kitu administraciniu centru – Arensburgu Saremos saloje. 1435 m. vyskupija įsijungė į Livonijos konfederaciją.

1559 m. vykstant Livonijos karui ir Livonijai pralaimint, vyskupas Jonas V Miunhauzenas (tuo metu jis valdė ir Kuršo vyskupiją) nutarė parduoti savo vyskupijas Danijos karalystei. Danijos karalius 1560 m. perleido teritorijas Magnusui Holšteiniečiui, kuris tapo paskutiniuoju protestantų vyskupu.

1572 m. Magnuso žemės Ozelyje buvo atimtos ir perėjo į tiesioginę Danijos priklausomybę. Čia įkurta Ozelio provincija.

Ozelio-Vikos vyskupai
---------------------

|  |
| --- |
| **Estijos istorija** |
| Estijos priešistorė |
| Estų žemės |
| Kryžiaus žygiai į Pabaltijį |
| Danija (Estija) |
| Livonijos konfederacija: |
| Livonijos ordinas, Ozelio-Vikos vyskupija, Dorpato vyskupija |
| *ATR* (Infliantai) |
| *Švedija* (Estija, Livonija) |
| *Rusija* (Lifliandija, Estliandija) |
| *Vokietijos imperija* (Oberostas) |
| Estijos Respublika (1918-1940) |
| Antrasis pasaulinis karas |
| Estijos TSR |
| Estijos Respublika (1990) |

* Gotfrydas, 1228–1229
* Heinrich I, 1234–1260
* Hermann I de Becheshovede, 1262–1285
* Heinrich II, 1290–1294
* Konrad I 1297?–1307?
* Hartung, 1310–1321
* Jakob, 1322–1337
* Hermann II Osenbrügge, 1338–1362
* Konrad II, 1363–1374
* Heinrich III, 1374–1381
* Winrich von Kniprode, 1385–1419
* Caspar Schuwenflug, 1420–1423
* Christian Kuband, 1423–1432
* Johannes I Schutte, 1432–1438
* Johannes II Creul, 1439–1457
* Ludolf Grove, 1449–1458
* Jodokus Hoenstein, 1458–1471
* Peter Wetberg, 1471–1491
* Johannes III Orgas, 1492–1515
* Johannes IV Kyvel, 1515–1527
* Georg von Tiesenhausen, 1528–1530
* Reinhold Buxhoevden, 1532–1541, died 1557
* Jonas V Miunhauzenas, 1542–1560
* Magnusas Holšteinietis 1560–1572
| **Augustinas Paškevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1843 m. gruodžio 30 d.Kairėnėliai, Grinkiškio valsčius |
| Mirė | 1914 m. gegužės 22 d. (70 metų)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rasų kapinės |
| Vaikai | Liucija, Eugenija, Elena |
|  |
| Veikla | karinis ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas, Sankt Peterburgo karo medicinos akademija |

**Augustinas Paškevičius** (1843 m. gruodžio 30 d. Kairėnėliuose (kai kur nurodomi *Kairūnėliai* arba *Kairiūkščiai*), Grinkiškio valsčius, Raseinių apskritis – 1914 m. gegužės 22 d. Vilniuje, palaidotas Rasų kapinėse) – iš Žemaitijos kilęs Rusijos imperijos kariuomenės karo medicinos generolas, Vilniaus lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Su antrąja žmona Justina Vilniuje. Stovi dukros Eugenija (Smilgienė, 1886–196?) ir Elena (Noreikienė, 1893–1939) (trūksta dukros Liucijos (1881–1957) – Vytauto Didžiojo gimnazijos direktoriaus Marcelino Šikšnio žmonos).
Gimė ir augo ūkininkų šeimoje. 1860 m. pradėjo mokytis Kėdainių gimnazijoje, kurią, numalšinus 1863 m. sukilimą, Rusijos caro valdžia uždarė. Mokslus tęsė Šiaulių gimnazijoje. Nuo 1869 m. Maskvos universitete studijavo mediciną, buvo vienas iš slaptos lietuvių studentų draugijos steigėjų. Buvo paskirtas karo gydytoju į Rusijos imperijos kariuomenę. Tarnavo Orenburge, Aktiubinske, vėliau perkeltas į Pauralę. 

1878 m. paskirtas į gimtąją Kauno guberniją, į 19-tą rezervinį batalioną. Bandė skiepais gydyti kareivius nuo venerinių ligų, apie tai parašė mokslinį straipsnį į Sankt Peterburge leidžiamą Karo medicinos akademijos žurnalą. Straipsnis sukėlė susidomėjimą ir jis buvo pakviestas į šią Akademiją, jam suteiktas karo chirurgo vardas. 1886 m. pasiųstas tarnauti į Kauną, vėliau perkeltas į Kalvariją. Kazlų Rūdos apylinkėse įkūrė plaučių ligų ligoninę. 1901 m. perkeltas divizijos karo gydytoju Rygon 1909 m. išleistas į atsargą, suteikus generolo laipsnį ir tikrojo valstybės patarėjo titulą.

Apsigyveno Vilniuje, įsitraukė į lietuvišką veiklą. 1909 m. Lietuvių kultūros draugijos „Rūta" steigiamojo susirinkimo metu išrinktas pirmininku (vėliau perrinktas vicepirmininku), draugijos rengiamuose vakarėliuose deklamuodavo Maironio eilėraščius. Priklausė Lietuvių mokslo draugijai, prisidėjo prie Lietuvių švietimo draugijos „Rytas" steigimo. Nuo 1910 m. iki mirties buvo *Sąjungos pagrąžinimui tiesų lietuviškai kalbai Rymo–katalikų bažnyčiose* pirmininku, *Vilniaus lietuvių šelpimosi draugovės* vicepirmininku.

Šaltiniai
---------

* Augustinas Paškevičius, *VLE*
* Paškevičius, Augustinas // Nastazija Kairiūkštytė, Alma Gudonytė. *Lietuvybės kovų verpetuose* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009; psl. 210–211
| Ozimasit. *Comune di Osimo* |
| --- |
| *Musonės vartai* |
|  |
| 

OzimasOzimas

43°43′0″ š. pl. 13°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.71667°š. pl. 13.21667°r. ilg.﻿ / 43.71667; 13.21667﻿ (Ozimas)Koordinatės: 43°43′0″ š. pl. 13°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.71667°š. pl. 13.21667°r. ilg.﻿ / 43.71667; 13.21667﻿ (Ozimas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Markė |
| **Provincija** | Ankonos provincija |
|  |
| **Meras** | Stefano Simoncini |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 33 737  |
| **Plotas** | 105,42 km² |
| **Tankumas** (2010) | 320 žm./km² |
| **Altitudė** | 265 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 60027 |
| **Tel. kodas** | 071 |
| **Tinklalapis** | www.comune.osimo.an.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Juozapas Kopertinietis |

**Ozimas** (it. *Osimo*) – miestas Italijoje, Markėje, Ankonos provincijoje. Miestas yra 15 km į pietus nuo Ankonos, ant kalvos prie Adrijos jūros.

Istorija
--------

Vetus Auximum įkūrė tie patys graikų kolonistai kaip ir Ankoną. Vėliau dėl miesto kovojo galai ir pičėnai, kol jį užėmė romėnai, kurie miestą naudojo kaip tvirtovę nuo 174 m. pr. m. e. Iki šių laikų išliko akmeninės sienos dalys. Ozimas buvo romėnų kolonija iki 157 m. pr. m. e. Miestą gynė Pompėjų giminė, kuri priešinosi Julijui Cezariui 49 m. pr. m. e. Dėl įrašų ir paminklų miesto aikštėje manoma, kad Romos imperijos laikais tai buvo svarbus miestas.

VI a. per Gotų karus jį buvo apgulę Belisarijus ir Totila. Bizantijos istorikas Prokopijus teigia, kad tai buvo svarbiausias regiono miestas.

Vėliau Ozimas buvo popiežiaus nuosavybė, o 1100 m. tapo nepriklausomu miestu. Popiežiui jį grąžino kardinolas Gil de Albornoz, o 1399-1430 m. miestą valdė Malatestų giminė, pastačiusi neišlikusią pilį. Po to Ozimą valdė popiežius iki Italijos suvienijimo 1861 m.

Miestai partneriai
------------------

* Italija Kopertinas, Italija
* Argentina Armstrongas, Argentina
| **Erysimum cheiranthoides** |
| --- |
| Smalkinis tvertikas (*Erysimum cheiranthoides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Tvertikas  *( Erysimum)* |
| Rūšis: | Smalkinis tvertikas  *( Erysimum cheiranthoides)* |

 |

**Smalkinis tvertikas** (*Erysimum cheiranthoides*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos tvertikų (*Erysimum*) genties augalas.

Žiedynas − kekė, jos viršūnė skleidžiantis žiedams tanki, plokščia, vėliau smarkiai praretėja. Žiedkočiai gana ilgi. Taurėlapiai statūs, žali, apaugę šakotais, žvaigždiškais plaukeliais. Vainiklapiai 2 kartus ilgesni už taurelės lapelius, geltoni, pliki; nageliai siauri, atbraila paplatėjusi. Vaisius − linijiška, keturbriaunė, kiek suplota ankštara; jos snapelis trumpas, gysla viena, pertvara stora, apaugusi žvaigždiškais plaukeliais. Vaiskočiai iki 1 cm ilgio, statmeni stiebui. Stiebas status. Lapai pražanginiai, lancetiški, smailiaviršūniai, pagrindas susiaurėjęs, apatiniai su koteliais, aukščiau bekočiai, lapų kraštai kiek dantyti. Vienmetis arba žiemojantis augalas, apaugęs dvišakiais ir žvaigždiškais šakotais plaukeliais.

Auga laukuose, dirvonuose, daržuose, pakelėse, paupiuose, palei geležinkelius, griuvėsiuose. Mėgsta purius, birius, drėgnokus smėlio dirvožemius.

Žieduose yra nektaro, jie lankomi vabzdžių. Augalas turi gydančių medžiagų. Didesnis žolės kiekis pakenkia arkliams ir galvijams. Sėklose esti iki 42 % riebalinių aliejų, tinkamų muilo, pokosto, elektroizoliacinio lako gamyboje.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 34 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smalkinis tvertikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Vulpes cana** |
| --- |
| Afganinė lapė (*Vulpes cana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Šuniniai  *( Canidae)* |
| Gentis: | Lapės  *( Vulpes)* |
| Rūšis: | Afganinė lapė  *( Vulpes cana)* |

 |
| Binomas |
| ***Vulpes cana***Blanford,, 1877 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Afganinė lapė** (*Vulpes cana*) – šuninių šeimos plėšrusis žinduolis, paplitęs Artimuosiuose Rytuose ir Vidurinėje Azijoje: Afganistane, pietų Turkestane, šiaurės rytų Irane, pietvakarių Pakistane, Vakarų Krante, Izraelyje, Sinajaus pusiasalyje, Arabijos pusiasalio pakraščiuose.

Kūnas 70–90 cm ilgio, sveria 1,5–3 kg. Ausys didelės, uodega ilga (32 cm), pūkuota. Kailis pilkšvos, smėlinės, rudos, juodos spalvos. Šonai šviesesni, negu nugara, per ją eina juodas dryžis.

Afganinė lapė monogaminė. Nėštumas trunka 50–60 dienų. Vadą sudaro 1–3 lapiukai, kurie žindomi 30–45 dienas.

Gyvena sausringose stepėse, kalnuose. Laikosi uolingose vietose, kalnų šlaituose, tarpekliuose, prie skardžių, vadžiuose. Seniau vengė atvirų vietų, bet dabar pastebima pasėliuose prie Negyvosios jūros. Laikosi afganinės lapės pavieniui, veiklios naktimis. Lengvai laipioja stačiais kalnų šlaitais, per uolas, pusiausvyrą išlaiko uodegos pagalba. Turi jautrią uoslę, regą ir klausą.

Maitinasi įvairiu maistu – vabzdžiais (ypač skėriais, žiogais), smulkiais graužikais, vaisiais (pvz. vynuogėmis, melionais).

Lotyniškas pavadinimas kilęs nuo rūšį aprašiusio anglų gamtininko Viljamo Tomo Blanfordo. Vietiniai pavadinimai: pers. شاه‌روباه = *Šāhrūbāh*, arab. ثعلب أفغاني = *thaelib 'afghani*, arab. الثعلب الكلبي = *al-thaelib al-kalbiu*.

Nuorodos
--------

* Vulpes cana, animaldiversity.org.
| Ruklių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Ruklių piliakalnisRuklių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°35′19.6″ š. pl. 25°44′9.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.588778°š. pl. 25.735889°r. ilg.﻿ / 55.588778; 25.735889Koordinatės: 55°35′19.6″ š. pl. 25°44′9.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.588778°š. pl. 25.735889°r. ilg.﻿ / 55.588778; 25.735889 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Daugailių seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Plotas | 25x16 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1958, 1970 |
| Registro Nr. | AR1338 / A950KP / 24067, 24068, 3614 |

**Ruklių piliakalnis su gyvenviete**, *Kliedkalnis* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3614; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1338; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A950KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24068) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Ruklių Daugailių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Radeikiai – Sudeikiai ties mūriniu dviaukščiu dešinėje pasukus į dešinę rytuosna keliuku ir pavažiavus 800 m labiau laikantis kairės.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25x16 m dydžio, 2 m aukštesne šiaurine dalimi. Pietrytiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra trikampė 16x16 m dydžio terasa, per 1,5 m žemėjanti į pietryčius. Šlaitai statūs, 15 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, pietrytiniame šlaite ir aikštelėje auga pavieniai beržai.

Šiaurinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios keramikos.

Tyrimai
-------

1958 m. ir 1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 2 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1193000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Maneičių piliakalnis 1,5 km | Šikšnių piliakalnis 4,5 km | Gutaučių piliakalnis 6,5 km |  |
| Baltakarčių piliakalnis 7 km |  | Daugailių piliakalnis 2,4 km |
| Nolėnų piliakalnis 9 km | Nuodėgulių piliakalnis 3 km | Garnių piliakalniai 6 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 148 (Nr. 648)

* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2. P. 162.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.200
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 254-255.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p. 227.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 53.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Rukliai
Koordinatės: 55°03′10″š. pl. 24°22′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.052899°š. pl. 24.368932°r. ilg.﻿ / 55.052899; 24.368932

 *Kitos reikšmės – Šventosios Dvasios bažnyčia.*

|  Ruklos Šv. Dvasios bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Jonavos |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rukla |
| **Adresas** | Laumės g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1996 m. |

Koplyčios interjeras
**Ruklos Šv. Dvasios bažnyčia (koplyčia)** stovi Rukloje, Jonavos rajone. Įrengta buvusių kultūros namų patalpose. 

Koplyčioje ketvirtadieniais ir sekmadieniais vyksta Šv. Mišios. Jos rengiamos ir Ruklos mokomojo pulko salėje. Iš Ruklos į Jonavą (pro Skarulius) kasmet organizuojama Didžiojo penktadienio Kryžiaus kelio procesija.

Istorija
--------

Senosiose Ruklos kapinaitėse laidoti pradėta XVII a. Ten anksčiau stovėjusi koplyčia. Kapinės ir jose buvusi koplyčia sunyko, kai ši teritorija buvo atiduota sovietinės kariuomenės reikmėms. 1996 m. įsteigta Ruklos Šventosios Dvasios parapija. Bažnyčiai (koplyčiai) įrengti suteiktos patalpos buvusiuose kultūros namuose. 

Nuo 2001 m. bažnyčios klebonas – kun. Arnoldas Valkauskas. Jis drauge yra ir Ruklos įgulos karo kapelionas, majoras.

Atlaidai
--------

* Šventosios Dvasios Atsiuntimo (Sekminių)
* Šv. apaštalų Petro ir Povilo – birželio 29 d. (keliama į artimiausią sekmadienį)
* Šv. arkangelo Mykolo – rugsėjo 29 d. (keliama į artimiausią sekmadienį)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kryžiaus kelias Rukloje

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ruklos Šv. Dvasios bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė
* Parapijos *Facebook* puslapis
| Erta Alė |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Etiopija Etiopija |
|  |
| Aukštis | 613 m |
|  |
| Tipas | skydinis vulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1967 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 13°36′0″ š. pl. 40°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.60000°š. pl. 40.66667°r. ilg.﻿ / 13.60000; 40.66667Koordinatės: 13°36′0″ š. pl. 40°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.60000°š. pl. 40.66667°r. ilg.﻿ / 13.60000; 40.66667 |

**Erta Alė** – ugnikalnis Danakilių regione, šiaurės rytų Etiopijoje; aukštis virš jūros lygio 613 m. Skersmuo – apie 50 km, ovalinės kalderos ilgis apie 1,6 km, plotis – apie 0,6 km. Dviejuose kalderoje esančiuose krateriuose nuolatos tyvuliuoja lavos ežerėliai. Teigiama, kad Erta Alė yra ilgiausiai be pertraukos veikiantis Žemės ugnikalnis. Jis aktyvus nuo 1967 m.

Erta Alė per pastaruosius 125 metus stipriai išsiveržė septynis kartus: 1873, 1903, 1904, 1940, 1960, 1967 metais (pirmosios trys datos apytikslės).

Ugnikalnis yra Didžiojo riftinio slėnio zonoje, kuri tęsiasi 6000 km per Rytų Afriką iki Mozambiko.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių stebėjimo ataskaitos Archyvuota kopija 2012-10-24 iš Wayback Machine projekto.
Andronovo kultūros kaimynė
**Afanasjevo kultūra** – eneolito ir ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal pilkapyną, buvusį prie Afanasjevo kalno (Chakasija).

Arealas
-------

Afanasjevo kultūra III tūkstantmečio antroje pusėje – II tūkstantmečio pr. m. e. pradžioje buvo paplitusi Pietų Sibire. Afanasjevo pilkapyną tyrė ir Afanasjevo kultūrą išskyrė S. Teplouchovas.

Kultūra
-------

Žmonės gyveno nedidelėse laikinose gyvenvietėse, žeminės tipo ir rentininiuose pastatuose. Verslai: gyvulininkystė (auginti arkliai, karvės), medžioklė, iš dalies žemdirbystė ir žvejyba. Naudojo akmeninius ir medinius įrankius, nors jau mokėjo apdirbti metalą: rasta apyrankė iš meteoritinės geležies, vario, žalvario, aukso ir sidabro dirbinių. Kapai įrengti po neaukštais žemių sampilais ar akmeniniais grindiniais. Mirusieji laidoti suriesti. Įkapės negausios. Afanasjevo kultūros žmonės – labiausiai į rytus nutolę europidai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Merkevičius. *Afanasjevo kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 114 psl.
| **Katrin Jakobsdoutirisl. *Katrín Jakobsdóttir*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1976 m. vasario 1 d. (47 metai)Reikjavikas |
| Sutuoktinis (-ė) | Gunnar Sigvaldason |
| Vaikai | 3 |
|  |
| Veikla | Islandijos politikė, šalies ministrė pirmininkė |
| Partija | Kairiųjų-žaliųjų partija |
|  |
| Alma mater | 1999 m. Islandijos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Katrín Jakobsdóttir |

**Katrin Jakobsdoutir** (*Katrín Jakobsdóttir*; g. 1976 m. vasario 1 d. Reikjavike) – Islandijos politikė, šalies ministrė pirmininkė (nuo 2017 m.).

Biografija
----------

K. Jakobsdoutir Islandijos universitete studijavo islandų ir prancūzų kalbas, jį baigė 1999 m. 2004 m. ten pat baigė islandų literatūros magistro studijas.

1999–2007 m. dirbo žiniasklaidoje, taip pat ir nacionaliniame transliuotojuje RUV, be to, mokytojavo ir dėstė. Įsitraukusi į politinę veiklą, 2003 m. tapo Kairiųjų-žaliųjų partijos pirmininko pavaduotoja. Nuo 2009 m. vasario iki 2013 m. gegužės užėmė švietimo, mokslo ir kultūros bei Šiaurės šalių kooperacijos ministrės postus.

2017 m. Islandijos parlamento rinkimuose nė vienai politinei jėgai nesugebėjus iškovoti aiškios pergalės, šalies prezidentas Gudnis Johanesonas sudaryti vyriausybę pavedė K. Jakobsdoutir. Ši suformavo iš trijų partijų – Kairiųjų-žaliųjų, Nepriklausomybės ir Progresyviosios – sudarytą koalicinę vyriausybę.

2020 m. kovą, prasidėjus COVID-19 pandemijai, vadovaujant K. Jakobsdoutir imtasi operatyvių priemonių, jos padėjo sėkmingai suvaldyti pandemiją.

Po 2021 m. parlamento rinkimų trims koaliciją sudariusioms partijoms nutarus pratęsti bendradarbiavimą, K. Jakobsdoutir išsilaikė premjerės poste.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Politikės tėvas Jakob Ármannsson (1939–1996) buvo pedagogas ir bankininkas, motina Signý Thoroddsen (1940–2011) – psichologė.

K. Jakobsdoutir sutuoktinis – Gunnar Sigvaldason, ji susilaukė trijų sūnų (2005, 2007 ir 2011 m.).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  The Statesman's Yearbook 2023: The Politics, Cultures and Economies of the World. Palgrave Macmillan. Springer Nature, 2023, p. 563.
2. ↑  *Iceland's left-right coalition retakes office*. Deutsche Welle. Nuoroda tikrinta 2023-02-28.
3. 1 2  *Katrín Jakobsdóttir*. Althingi. Nuoroda tikrinta 2023-02-28.
|  |
| --- |
| Katy Garbi  Καίτη Γαρμπή |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1961 m. birželio 7 d. (62 metai)  Atėnai, Graikijos vėliava Graikija |
| Žanrai | laika, pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1987–dabar |
| Svetainė | kaitigarbi.com.gr |

**Katerina „Katy" Garbi** (gr. Κατερίνα "Καίτη" Γαρμπή; g. 1961 m. birželio 7 d. Atėnuose) – graikų dainininkė, populiari Kipre ir Turkijoje.

Biografija
----------

Katerina gimė 1961 m. birželio 7 d. Atėnuose. Dainininkės karjerą pradėjo su savo jaunesniąja seserimi Liana, suformavusios duetą „Garbi Sisters". 1987 metais Katy Garbi įrašė pirmąjį solinį singlą „Sain Trope", kuris greitai tapo hitu. Tais pačiais metais pasirodė rinktinių dainų albumas „Ta Deka Dekaria", įrašytas su tokiais atlikėjais, kaip Mando, Polina, Sophia Vossou ir Laurentis Mahairitsas. Šis albumas buvo labai sėkmingas, ir jau 1989 m. buvo išleista antroji dalis, kuriame buvo dvi Garbi dainos – Ah, „Afto Mou Aresei" ir „Zo Na S’Agapo".

1993 metais dainininkė atstovavo Graikijai tarptautiniame dainų konkurse „Eurovizija" 1993 su daina „Ellada, hora tou fotos" (liet. *Graikija, šviesos šalis*), kurios tekste yra giriama jos gimtinė. Surinkusi 64 taškus, atlikėja tais metais finale užėmė 9 vietą.

Tais pačiais metais Katy Garbi išleido sėkmės sulaukusį albumą „Os Ton Paradeiso", kuris Graikijoje tapo platininiu. Du kartus platininiu ne tik Graikijoje, bet ir Kipre tapo kitais metais išleistas atlikėjos albumas „Atofio Hrysafi". Sėkmės sulaukė ir kiti jos albumai: „Arhizo Polemo" (1996), „Evaisthisies" (1998).

Sėkmingiausiu jos karjeroje tapo 2000 metais išleistas albumas „To Kati", kuris Graikijoje tapo keturiskart platininiu.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Prova* (1989)
* *Gialia Karfia* (1990)
* *Entalma Silepseos* (1991)
* *Tou Feggariou Anapnoes* (1992)
* *Os Ton Paradeiso* (1993)
* *Atofio Hrysafi* (1994)
* *Arhizo Polemo* (1996)
* *Evaisthisies* (1997)
* *Hristougenna Me Tin Katy* (1998)
* *Doro Theou* (1999)
* *To Kati* (2000)
* *Apla Ta Pragmata* (2002)
* *Emmones Idees* (2003)
* *Eho Sta Matia Ourano* (2005)
* *Pos Allazei O Kairos* (2006)
* *Kainourgia Ego* (2008)
* *Pazl* (2011)
* *Buona Vita* (2013)
* *Perierges Meres* (2013)

### EP

* *Ksipoliti Horevo* (1995)
* *Ti theloune ta matia sou* (2001)
* *Remix Plus* (2002)
* *Mia Kardia* (2002)
* *Galazio Kai Lefko* (2004)

### Gyvo garso albumai

* *18 Hronia Live* (2007)

### Rinktinių dainų albumai

* *To Kati* (2000)
* *Apo Kardias* (2013)

Nuorodos
--------

* Atlikėjos tinklalapis – kaitigarbi.com.gr Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kleopatra  *„Olou Tou Kosmou I Elpida"*** |  **Graikijos atstovė Eurovizijoje**1993 | Po to:**Kostas Bigalis  *„To Trehandiri"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Antanas Čechavičius** |
| --- |
| Gimė | 1883 m.Šėtoje, Kėdainių raj. |
| Mirė | 1917 m. (~34 metai)Kučiūnuose, Kėdainių raj. |
|  |
| Veikla | lietuvių revoliucinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 1904 m. Lietuvos socialdemokratų partija |

**Antanas Čechavičius** (1883 m. Šėtoje, Kėdainių raj. – 1917 m. Kučiūnuose, Kėdainių raj.) – lietuvių revoliucinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1904 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus organizacijos narys (slapyvardis *Fotografas*). Organizavo darbininkų kuopeles, profesines sąjungas, vadovavo streikams.

Vienas aktyviausių 1905–1907 m. revoliucinių įvykių Lietuvoje organizatorių. 1905 m. su Aleksandru Birinčiku Didžiajame Vilniaus seime atstovavo Vilniaus darbininkus.

1913 m. kartu su Mykolu Biržiška organizavo Vilniaus ligonių kasas, buvo jų atsakingasis sekretorius.

1915 m. organizavo miliciją, buvo Vilniaus milicijos komisaro padėjėjas.

1917 m. mirė nuo plaučių uždegimo.
| **Antanas Valys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. gegužės 16 d. (70 metų)Kretinga |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Valienė |
| Vaikai | Aurimas, Gediminas |
|  |
| Veikla | partinis, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | SSKP / LKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universitetas, 1984 m. Leningrado aukštoji partinė mokykla |

**Antanas Valys** (g. 1952 m. gegužės 16 d. Kretingoje) – Lietuvos partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958–1962 m. mokėsi Bajorų pradinėje, 1962–1969 m. Kretingos vidurinėje mokykloje. 1969–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, pramonės planavimo inžinierius.

1974–1976 m. Mažeikių elektrotechnikos gamyklos Planavimo ir gamybos skyriaus vyr. ekonomistas. 1976–1980 m. LKJS Mažeikių rajono komiteto organizacinio skyriaus vedėjas, II, I sekretorius. 1980–1982 m. LKP Mažeikių rajono komiteto Propagandos ir agitacijos skyriaus vedėjas. 1982–1984 m. mokėsi Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje. 1984–1987 m. LSSR liaudies kontrolės komiteto inspektorius, komiteto pirmininko padėjėjas. 1987–1990 m. LKP CK organizacinio skyriaus inspektorius, CK sekretoriaus II padėjėjas, savarankiškos LKP CK sekretoriato referentas.

1990–1992 m. LDDP parlamentinės darbo grupės konsultantas, ATAS deputato padėjėjas. 1992 m. UAB „IDA" ekonomikos direktorius. 1992–1993 m. laikinai einančio Lietuvos prezidento pareigas Algirdo Brazausko sekretoriato vadovas, 1993–1998 m. Prezidento kanceliarijos vadovo pavaduotojas.

1994 m. stažavosi Suomijos prezidento kanceliarijoje, 1997 m. Paryžiaus tarptautiniame valstybinių įstaigų institute.

1998 m. Lietuvos kooperatyvų sąjungos Statybos ir transporto skyriaus vyr. inžinierius. 1998–2001 m. prezidento A. Brazausko referentas. 2001–2002 m. LR ministro pirmininko A. Brazausko sekretoriato vedėjas. 2002–2004 m. LR Seimo narys. 2003–2004 m. Europos Parlamento stebėtojas, 2004 m. gegužės-birželio mėn. paskirtasis Europos Parlamento narys. 2004–2006 m. ministro pirmininko A. Brazausko patarėjas ryšiams su Seimu. 2006–2008 m. LR krašto apsaugos viceministras. 2009–2012 m. Seimo nario padėjėjas-sekretorius, 2016–2020 m. Seimo nario Lino Linkevičiaus padėjėjas-sekretorius, LSDP atsakingasis sekretorius. 2012–2014 m. LR krašto apsaugos viceministras.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus narys, LSDP tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑   Archyvuota kopija 2007-12-09 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Antanas Čiužas** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. lapkričio 28 d. (93 metai)Kuktiškės |
|  |
| Veikla | sociologas, ekonomistas |
| Organizacijos | Socialinių tyrimų institutas |
| Pareigos | skyriaus vadovas |
|  |
| Išsilavinimas | socialinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Čiužas** (g. 1929 m. lapkričio 28 d. Kuktiškėse) – Lietuvos sociologas, ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1943 m. baigė Kuktiškių šešiametę mokyklą, 1950 m. – Utenos pirmąją vidurinę mokyklą. 1955 m. baigė Vilniaus universitetą. 1964 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1956–1964 m. dirbo Ekonomikos institute. 1964–1970 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialo, nuo 1993 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1964 m. docentas. 1966–1977 m. Vilniaus miesto liaudies universiteto Techninių žinių fakulteto dekanas. 1970–1977 m. dirbo Istorijos instituto Filosofijos, sociologijos ir teisės skyriuje. Nuo 1977 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto (nuo 1995 m. institutas, nuo 2002 m. Socialinių tyrimų institutas) mokslo darbuotojas, nuo 1995 m. Etnosociologijos skyriaus vadovas.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos pramonės įmonių kolektyvų socialinio vystymo planavimo patirtis, 1977 m.
* Gamybinių kolektyvų socialinės raidos planavimo klausimai, 1979 m.
* Miesto socialinės raidos planavimas, 1980 m.
* Jaunimo įsijungimas į gamybinį kolektyvą PTM-įmonė, 1988 m.
* Ignalinos AE: Žmogaus gyvenimo ir veiklos sąlygos, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Čiužas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 373 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Antanas Trumpa medžioklėje Kanadoje
**Antanas Trumpa** (g. 1942 m. liepos 2 d. Rokiškyje) – lietuvių verslininkas, pienininkas. Trumpos turtas siekia 150 
milijonus eurų.[reikalingas šaltinis]

Išsilavinimas
-------------

1966 m. Trumpa baigė Kauno Politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 1979 m. apgynė kandidato disertaciją, įgijo technikos mokslų kandidato vardą (vėliau buvo nostrifikuotas į technikos mokslų daktaro vardą).

Veikla
------

Antanas Trumpa buvo paskirtas dirbti į Rokiškio sūrių gamyklą. 1971 m. pradėjo eiti „Rokiškio sūrio" gamyklos direktoriaus pareigas. 1992 m. Trumpa įmonę sėkmingai privatizavo. Antanas Trumpa yra pagrindinis bendrovės „Rokiškio sūris" akcininkas. 2006 m. atliktais žurnalo „Veidas" tyrimo duomenimis, verslininkas Antanas Trumpa turtingiausių Lietuvos žmonių 30-uke užima 11 vietą.[reikalingas šaltinis]

Asmeninis gyvenimas
-------------------

A. Trumpa su žmona Ledina ir anūku Martynu kelionėje po Kiniją
Su žmona Ledina turi 3 vaikus. Mėgstamiausias pomėgis – medžioklė.

Apdovanojimai
-------------

* 1999 m. Lietuvos verslo šlovės galerijos laureatas;
* 2000 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 1-ojo laipsnio medalis.
* 2002 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius
* 2011 m. Rokiškio miesto garbės piliečio titulas
* 2012 m. Lietuvos piliečio garbės titulas
* 2012 m. Lietuvos rėmėjo titulas, įteiktas už Lietuvos institucijų rėmimą už daugiau nei 30 mln eurų.
| **Antanas Varnelis** |
| --- |
|  |
| Antanas Varnelis teisme |
| Gimė | 1971 m.Dadotkai |
| Mirė | 1994 m. rugsėjo 28 d. (~23 metai)Lukiškių kalėjimas, Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Karveliškių kapinės,110 sektorius |
| Tautybė | Lietuvis |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Šeima | 3 seserys, 3 broliai(Petras Varnelis (g. 1975)) |
|  |
| Veikla | Serijinis žudikas |

**Antanas Varnelis** (1971 m. Dadotkuose – 1994 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos serijinis žudikas.

Biografija
----------

Iš tėvų atėmus tėvystės teises, dar kūdikystėje pateko į Jurbarko rajone įsikūrusius Viešvilės vaikų namus, kuriuose užaugo. Mokyklą lankė Gelgaudiškyje, Šakių rajone.

16 m. amžiaus dėl polinkio vogti buvo du kartus tiriamas Žiegždrių psichiatrinėje ligoninėje. Nustatyta įgimta silpnaprotystė ir lengvas protinis atsilikimas su asmenybės psichopatizacija. Tačiau pripažintas pakaltinamu.

### Nusikaltimai ir bausmė

1987 m. A. Varnelis Šakių raj. teismo nuteistas 2 m. ir 3 mėn. laisvės atėmimo, atidedant nuosprendžio vykdymą už pinigų, 12 alaus butelių, vištos vagystę. 1988 m. teistas vėl – vagystė, atviroji vagystė, piktybinis chuliganizmas. Skirta bausmė 4 m. (Pravieniškių bendrojo režimo PDK). 1992 m. sausio 14 d. už gerą elgesį anksčiau laiko paleistas į laisvę

1992 m. liepos – gruodžio mėn. Šakių, Jurbarko, Kelmės, Šiaulių ir Raseinių raj. keliaudamas pėsčiomis nužudė 6 ir sunkiai sužalojo 3 vienkiemiuose gyvenusius senyvo amžiaus žmones bei juos apiplėšė. Gruodį Muniškių kaime (Kauno raj.) sulaikė vietos gyventojai, pažinę A. Varnelį iš tatuiruočių.

Teismas skyrė pakartotinę psichiatrinę ekspertizę. Utenos psichiatrinės ligoninės ekspertai pripažino pakaltinamu.

Nuteistas mirties bausme sušaudant. 1994 m. rugsėjo 28 d. nuosprendis įvykdytas.

Tapo penktuoju iš septynių asmenų, kuriems po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje buvo įvykdyta mirties bausmė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑  „Įvykiai, sukrėtę Lietuvą". A. Varnelio istorija. Danų TV pranešė: Lietuvoje psichopatai šaudomi teismo nuosprendžiu
Krevetės nauplijus
Suaugusio skydvėžio (*Notostraca*) akys (nauplijinė akis viduryje)
**Nauplijus** (pl. *Nauplii*) yra vėžiagyvių vystymosi ankstyvoji stadija (lerva). Tai fundamentali stadija, kurią turi beveik visos vėžiagyvių rūšys ir pagal kurią jie ir buvo sujungti į savo taksoną. Vienintelė iš tiesų šios stadijos neturinti grupė (prijungta pagal kitus kriterijus) yra *Pentastomida* poklasio parazitai.

Kai kurios rūšys nauplijaus stadiją turi, tačiau užbaigia ją dar prieš išsirisdamos iš kiaušinio. Pavyzdžiui, įprastinė krabų ankstyvoji lerva yra nauplijaus vėlesnė stadija (Zoea), o kai kuriose grupėse iš kiaušinių jau iškart ritasi į suaugėlius panašūs individai. Rūšims, kurios ją turi, tai būna pirmoji vystymosi stadija po kiaušinėlio. Šių lervų paprastai gausu planktone. Skirtingų rūšių nauplijai paprastai yra gana panašūs ir gali tiek skirtis nuo suaugusios stadijos, kad kai kada vis dar nežinoma, į ką išauga viena ar kita aprašyta lerva.

Istorija
--------

Nors skirtumus tarp suaugusių vėžiagyvių ir jų lervų pastebėjo dar Antonie van Leeuwenhoek 1699 m. ginčas ar vėžiagyviams būdinga metamorfozė tęsėsi dar daug metų po to, įvairiems mokslininkams pateikiant prieštaringus rezultatus. Pats nauplijus taip buvo pavadintas maždaug 1785 m. ir dar nesuprantant vėžiagyvių vystymosi ciklo, iš pradžių aprašytas kaip atskira, nepriklausoma rūšis.

Sandara
-------

Nauplijus turi tris poras galūnių – priekines antenas, užpakalines antenas ir mandibules. Skirtingai nuo nuo vėlesnių stadijų nauplijus plaukia (jei plaukia) tam naudodamas antenas (galvos priedėlius).

Nauplijus turi vieną, neporinę, paprastą akį. Šia akimi lerva mato daugiausia vien tik šviesos buvimą ir kryptį. Vėlesnėse stadijose nauplijinę akį pakeičia ar papildo dvi sudėtinės akys. Jei nauplijinė akis neišnyksta, suaugę vėžiagyviai būna triakiai.

Nauplijaus kūnas dar nėra segmentuotas, segmentai susidaro vėlesnėse stadijose.

Nuorodos
--------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-03-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Senoji Babilono karalystė**, dar vadinama **Pirmoji Babilono dinastija** – sąlyginis pavadinimas, istorikų duodamas Artimųjų Rytų valstybei, egzistavusiai XIX–XVI a. pr. m. e. Jos branduolys buvo istorinis Akado (Babilonijos) regionas (vidurinė Mesopotamija dabartinio Irako teritorijoje), tačiau didžiausios ekspansijos metu valstybė taip pat valdė pietinę bei šiaurinę Mesopotamiją ir dalį Sirijos.

Istorija
--------

Senoji Babilonijos karalystė buvo viena iš daugelio amoritų valstybių, įkurtų Mesopotamijoje III–II tūkst. pr. m. e. sandūroje.
Jos įkūrėjas buvo Sumuabumas. Jis užėmė nedidelę teritoriją prie Eufrato upės, kur buvo nedidelis provincijos miestelis Babilonas. Jo įpėdiniai pamažėle stiprino Babiloną, paversdami jį savo mažos valstybėlės sostine. Iki XVIII a. pr. m. e. pabaigos karalystė jau valdė aplinkinius miestus – Dilbatą, Siparą, Kišą ir Borsipą.

Atėjęs į valdžią karalius Hamurabis siekė paversti nereikšmingą valstybėlę galinga imperija, nugalėdamas savo svarbiausias priešes – kitas amoritų valstybėles. Pirmiausia jis nukariavo Larsą, taip įgydamas kontrolę didžiojoje dalyje senųjų Šumero miestų. Vėliau jis paėmė Ešnuną Tigro baseine, Asiriją ir galiausiai – Marį. Tokiu būdu jis praktiškai atkūrė III Ūro dinastijos valdytas teritorijas.

Hamurabio sūnus Samsuiluna nesugebėjo išlaikyti vieningos imperijos. Jam valdant pietinės žemės (Šumeras) paskelbė nepriklausomybę kaip Jūržemė, šiaurėje vėl atsiskyrė Asirija, o Elamo armijos nusiaubė miestą. Karalystė vėl susitraukė iki nedidelių teritorijų vidurinėje Mesopotamijoje ir nė vienam iš vėlesnių valdovų nepavyko jos išplėsti. Šie karaliai, tiesa, išlaikė Mario karalystės teritorijas.

XVI a. pr. m. e. valdant karaliui Samsuditana, Hetitų armija užpuolė Babiloną ir jį nusiaubė. Netrukus Babilone įsigalėjo kita svetimšalių dinastija – kasitai.

Valdovai
--------

|  |
| --- |
|  |
| **Mesopotamijos istorija** |
| Mesopotamijos priešistorė: |
| Ubeido k. > Ugarito k. | Hasunos k. Chalafo k. |
| Šumeras |
| Akado imperija |
| Gutijai | Huritai |
| III Ūro dinastija |
| *Amoritai* |
| **Babilonija:** | **Asirija:** |
| Isinas, Larsa, Ešnuna, I, II din. | Senoji Asirija |
| Kasitai (III din.) | Mitanija |
| IV, V, VI, VII, E din. | Vidurinioji Asirija |
| Naujoji Asirijos imperija (X din.) |
| Naujoji Babilono karalystė (XI din.) |
| *Achemenidai* > *Seleukidai* |
| *Partai* > *Sasanidai* |
| **Irako istorija** |

Visos datos apytikslės ir prieš mūsų erą. Naudojama vidutinė (prieš pasvirąjį brūkšnį) ir trumpoji chronologija:

* Sumuabumas 1830–1817;
* Sumulaelis 1817–1781;
* Sabiumas 1781–1767;
* Apil-Sinas 1767–1749;
* Sin-Mubalitas 1748–1729;
* Hamurabis 1792–1750 / 1728–1686;
* Samsuiluna 1750–1712 / 1686–1648;
* Abiešu 1712–1683 / 1648–1620;
* Amiditana 1683–1640 / 1620–1583;
* Amisaduka 1582–1562 / 1582–1562;
* Samsuditana 1626–1595 / 1562–1531.
Žodis **alyva** reiškia:

* *alyvos* – vasaržalis dekoratyvinis krūmas *Syringa*, (daugiaskaitinis daiktavardis, vienaskaita nenaudojamas);
* *alyva*, kitaip *alyvuogių aliejus* – alyvmedžio vaisių alyvuogių aliejus;
* *mineralinė alyva*, tiesiog *alyva* – alyvos (aliejaus) konsistencijos skystis, gaunamas iš naftos ir naudojamas kaip tepimo medžiaga, elektrinis izoliatorius ir pan.

Seniau žodis *alyva* reiškė būtent alyvuogių aliejų, kurį iš Viduržemio jūros regiono eksportuodavo ir į Vidurio bei Šiaurės Europą. Tarybiniais metais į Lietuvą alyvos (alyvuogių aliejaus) neįveždavo, tad žodis *alyva* liko praktiškai nenaudojamas. Tuo tarpu Lietuvoje vis dažniau naudojo iš naftos gaunamą produktą, kuris rusiškai vadinosi *минеральное масло* (pažodžiui 'mineralinis aliejus'), kurio pavadinimą į lietuvių kalbą vertė kaip *mineralinė alyva* (ją naudojo, pvz. siuvamosioms mašinoms, dviračiams tepti ir pan.). Kadangi kitokios alyvos Lietuvoje tuo metu nebūdavo, žodis *alyva* ėmė reikšti būtent 'mineralinė alyva'. Lietuvai atgavus nepriklausomybę ir rinkoje vėl atsiradus tikrosios alyvos, ją teko imti vadinti *alyvuogių aliejumi*.

  

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šiame nuorodiniame puslapyje pateikti straipsniai tokiais pačiais pavadinimais.  Jei čia patekote, paspaudęs(-usi) nuorodą kitame Vikipedijos straipsnyje, prašome, jei galite, pakeisti paspaustą nuorodą taip, kad ji tiesiogiai rodytų į Jūsų ketintą aplankyti straipsnį. |
Koordinatės: 55°29′32″š. pl. 25°36′20″r. ilg.﻿ / ﻿55.492268°š. pl. 25.605514°r. ilg.﻿ / 55.492268; 25.605514

|  Utenos kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Utenos rajono savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Utena |
| **Adresas** | Bažnyčios g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |

**Utenos kapinių koplyčia** – katalikų senųjų kapinių koplyčia, stovinti Utenoje, senamiestyje, prie Utenos Kristaus Žengimo į dangų bažnyčios. Kapinės plyti į pietus nuo bažnyčios, į vakarus nuo Viešos upelio, ribojasi su šventoriaus tvora. Koplyčia stūkso pačiame kapinių viduryje, centrinio tako ašyje. Prieigose yra Kultūros vertybių registre įrašytų antkapinių paminklų. Kapinės yra 3,5 ha dydžio, riboto laidojimo. Pastaraisiais metais koplyčia pagal paskirtį nenaudojama, aklinai uždaryta, minimaliai prižiūrima.

Koplyčia 2017 m. Tolimajame plane – bažnyčios kupolas

Istorija
--------

Išlikę istoriniai šaltiniai nepateikia duomenų, kada prie bažnyčios imta laidoti (oficialiai atsirado kapinės). 1830 m. bažnyčios vizitacijos akte paminėtos kapinės už 144 uolekčių (apie 80–100 m) nuo bažnyčios. 2006 m. buvo atlikta žvalgomųjų archeologinių tyrinėjimų centrinio tako zonoje. Nustatyta, kad ankstyviausius kapus galima datuoti XVII a. trečiuoju ir septintuoju dešimtmečiais. Aptikta koklių, plytų, kalkių gabalų fragmentų, nes 1522–1898 m. dabartinės mūrinės bažnyčios aplinkoje buvo statomos ar rekonstruojamos 4 bažnyčios.

Architektūra
------------

Koplyčia priekiniu fasadu orientuota į bažnyčios pusę, centrinį kapinių taką. Statinys stačiakampio plano, be apsidės. Tinkuoto mūro, uždengtas dvišlaičiu stogu su šiferio danga, ant kraigo neišlikęs kryžius. Durų, langų angos stačiakampės.

Literatūra
----------

* Alfonsas Streikus (1944-2000). *Utenos parapija*, Utena, 1999. ISBN 9986-945-40-2

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Utenos kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-12-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Jonas Stankus, Bronius Dakanis. Utenos senosios kapinės
**Utenos miesto savivaldybės taryba** – Utenos miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Utenos miesto Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Utenos miesto taryba*. Be to, mieste veikė ir Utenos rajono savivaldybės taryba.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Utenos miestui priskirtas žemesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Emilija Fedaravičienė, Tarybos pirmininko pavaduotoja.
* Feliksas Žalnierius, Tarybos pirmininkas.

Veikla
------

Miesto taryba išrinkta iš 18 deputatų. Tarybos pirmininkas Feliksas Žalnierius, pavaduotoja – Emilija Fedaravičienė. Miesto meru išrinktas Nerijus Žiedas, jo pavaduotojomis – Genovaitė Juknevičienė ir Elena Prieslekienė.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2017-03-24 iš Wayback Machine projekto.
**Apiterapija** (lot. *apis* 'bitė' + gr. therapeia 'gydymas') – gydymo ir profilaktikos metodai, kuriuose naudojami bičių gaminami ir surenkami produktai, taip pat ir bičių nuodai.

Bičių produktai (pirmiausia medus) žinomi ir svarbūs nuo priešistorinių laikų. Ispanijoje *Suevas de La Arana* oloje rasti paleolito epochos piešiniai, vaizduojantys žmogų, kopinėjantį iš drevės medų.

Hipokrato (460–377 pr. m. e.) raštuose randami gydymo bičių produktais (medumi, pikiu) ir bičių įgėlimais pavyzdžiai. Ibn Sina (Avicena) (980–1037 m.) savo veikale „Gydymo mokslo kanonas" tiesiogiai nurodė gydomąjį pikio poveikį ir rekomenduoja kariams juo gydyti sužeidimus.

1858 m. prancūzų gydytojas *Demarti* pradėjo gydyti bičių nuodais, tai laikoma šiuolaikinės apiterapijos pradžia. Ilgą laiką apiterapija laikė tik gydymą bičių nuodais bei įgėlimais. Dabar apiterapeutų naudojamų bičių ir jų veiklos produktų sąrašas labai išsiplėtė. Naudojami praktiškai visi bičių produktai: medus, bičių surinktos žiedadulkės, pikis, bičių pienelis, bičių duonelė, bičių nuodai, vaškas, tranų hidrolizatas ir kiti produktai. Iš jų gaminamos įvairios farmacinės formos – tepalai, ekstraktai, tinktūros, tabletės, kurios naudojamos terapijai tiek atskirai, tiek ir derinant su bičių įgėlimais.

Moksliniai tyrimai neparodė jokio teigiamo bičių nuodų poveikio sveikatai.

Apiterapija Lietuvoje
---------------------

Lietuvos Apiterapeutų asociacija (LAA) įkurta 1991 metais. Pradininkai ir asociacijos įkūrėjai yra gyd. Povilas Rimkus, dr. Kamelija Kadziauskienė (1951–2001). Prie apiterapijos vystymo Lietuvoje daug prisidėjo prof. Antanas Gendrolis.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑
2. ↑  Jeong Hwan Park et al. Risk associated with bee venom therapy: a systematic review and meta-analysis. PLoS ONE. 2015 May 21; 10 (5): e0126971. PMC 4440710. PMID 25996493. DOI:10.1371/journal.pone.0126971
3. ↑  Juliana Silva et al. Pharmacological alternatives for the treatment of neurodegenerative disorders: Wasp and bee venoms and their components as new neuroactive tools. Toxins. 2015; 7: 3179–3209. PMC 4549745. DOI:10.3390/toxins7083179
4. ↑  Dong Ju Son et al. Therapeutic application of anti-arthritis, pain-releasing, and anti-cancer effects of bee venom and its constituent compounds. // Pharmacol Ther. 2007 Aug; 115 (2): 246—70. PMID 17555825

* Apitherapy // Martin Grassberger et al. (Eds.) (2013) Biotherapy — History, principles and practice (Springer) ISBN 978-94-007-6585-6
* Seabrooks L, Hu L (2017) Insects: an underrepresented resource for the discovery of biologically active natural products. // Acta Pharm Sin B. 2017 Jul;7(4):409-426. doi: 10.1016/j.apsb.2017.05.001. Epub 2017 May 30.
*Kitos reikšmės – Pažėrų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia.*
 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 54°48′50.83″ š. pl. 23°43′34.86″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8141194°š. pl. 23.7263500°r. ilg.﻿ / 54.8141194; 23.7263500

|  Senoji Pažėrų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Aleksoto |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pažėrai |
| **Adresas** | A. Gustaičio g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1910 m. |
| **Stilius** | Liaudies architektūra |

**Senoji Pažėrų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pažėruose, 5 km į šiaurę nuo Veiverių, prie  **1933**  Garliava–Pažėrai–Veiveriai  kelio. Savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą. Šioje bažnyčioje (ji dar pavadinama „žiemine") tikintieji renkasi šaltuoju metų laiku.

Kaime taip pat stovi naujai pastatyta bažnyčia tuo pačiu pavadinimu, nuo senosios nutolusi apie 330 m į šiaurę.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Apie 1795 m. pastatyta koplyčia. Ji klebono Jurgio Baltrušaičio rūpesčiu (mirė 1920 m.; palaidotas šventoriuje) 1910 m. dvigubai padidinta, pristatyta zakristija; įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą, yra stačiakampio plano, vienabokštė, su trisiene apside ir žema zakristija. Bažnyčia buvo remontuota ir tobulinta ne kartą, dėl ko ilgainiui susiformavo statinys su keturiais skirtingo aukščio tūriais. Šventoriuje – senosios kapinės.

Galerija
--------

* Bažnyčios statinys su keturiais skirtingo aukščio tūriaisBažnyčios statinys su keturiais skirtingo aukščio tūriais
* Trys altoriaiTrys altoriai
* Vargonų chorasVargonų choras

Literatūra
----------

* Marija Ąžuolaitienė, Loreta Vaičienė, *Pažėrų parapijai – 100 metų*, Kaunas: V3 studija, 2010 m. – ISBN 978-9955-737-60-5

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Senoji Pažėrų Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kauno raj. savivaldybės biblioteka.[neveikianti nuoroda]
* Kauno raj. bažnyčios *miestai.net* forume
* Pažėrų klebonas Kazimieras Skučas