recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kęstutis Biveinis** (g. 1963 m. liepos 16 d. Želvos miestelyje, Ukmergės r.) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Tėvas – vargonininkas Algirdas Biveinis. 1971–1978 m. Kęstutis skambinti fortepijonu mokėsi Rokiškio vaikų muzikos mokykloje.

Nuo 1975 m. pradėjo vargonininkauti Suvainiškio (Rokiškio r.) parapijoje. 1978–1980 m. mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. R. Sakalienės fortepijono klasė). 1980–1983 m. choro dirigavimo mokėsi Rokiškio kultūros mokykloje (dėst. R. Sinica). 1983–1985 m. tarnavo sovietinėje armijoje Sibire – Irkutsko srityje. 1986–1988 m. Rokiškio kultūros mokyklos koncertmeisteris. 1988–1991 m. Lietuvos muzikos akademijos vargonininkų ir chorvedžių kursų klausytojas (vargonuoti mokė R. Marcinkutė, diriguoti P. Vaičekonis).

Nuo 1996 m. choro dirigavimo studijas tęsia neakivaizdiniu būdu Klaipėdos universiteto Menų fakultete (doc. R. Gudelio klasė).

Nuo 1988 m. vargonininkavo Rokiškio Šv. Mato bažnyčioje, nuo 1991 m. Zarasų Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. 1994 m. subūrė kamerinį mišrųjį chorą (27 dalyviai) „Canticum", kuris gieda bažnyčioje ir dalyvauja koncertuose.

Nuo 1992 m. ir Zarasų kultūros rūmų mišriojo choro (40 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei ir konkursui Vilniuje, dalyvavo 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivalyje Rygoje (Latvija). 1996 m. šiam chorui suteiktas „Gelmės" vardas, surengta turistinė – koncertinė kelionė į Čekiją, dalyvauta 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Chorvedys diriguoja dainų šventėse, o 1997 m. Zarasuose suorganizavo Rytų Aukštaitijos dainų šventę (dalyvavo apie 1500 choristų).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Cechanuvaslenk. *Ciechanów* |
| --- |
|        |
| *Cechanuvo pilis* |
|  |
| 

CechanuvasCechanuvas

52°52′00″ š. pl. 20°38′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.86667°š. pl. 20.63333°r. ilg.﻿ / 52.86667; 20.63333﻿ (Cechanuvas)Koordinatės: 52°52′00″ š. pl. 20°38′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.86667°š. pl. 20.63333°r. ilg.﻿ / 52.86667; 20.63333﻿ (Cechanuvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Mazovijos vaivadija |
| **Apskritis** | Cechanuvo apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1400 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 45 902  |
| **Plotas** | 32,51 km² |
| **Tankumas** (2006) | 1 412 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 06-400 iki 06-413 |
| **Tinklalapis** | www.umciechanow.pl |
|  **Vikiteka** | Cechanuvas |

**Cechãnuvas**  (lenk. *Ciechanów*) – miestas šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, ~100 km į šiaurę nuo Lenkijos sostinės Varšuvos. Apskrities centras. 45,9 tūkst. gyv. Mieste prie Lydynios (*Łydynia*) upės įsikūrę tarptautinės ir vietinės kompanijos: vokiečių „Bauer", italų „Delitissue", lenkų „Telekomunikacja Polska S.A.", „Metaltech", „Fanar", „Cedrob", „Ciechanowska Spółdzielnia Mleczarska".

Istorija
--------

Jozefo Pilsudskio aikštė
Apie miestą pirmą kartą rašoma 1065 m. Lenkijos karaliaus Boleslovo II Drąsiojo žemių perdavimo bažnyčiai dokumente. 1254 m. minimas kaip kašteliono rezidencijos vieta. Miestą puldinėjo kryžiuočių riteriai, prūsai, jotvingiai, lietuviai, švedai. Miestą gynė prie Lydynios pastatyta vietos kunigaikščių pilis. 1400 m. suteiktos miesto privilegijos. Viduramžiais po Varšuvos buvo didžiausias Mazovijos regiono miestas, svarbus amatų ir prekybos centras, pro kurį ėjo Gintaro kelias, pirklių maršrutai iš vakarų į rytus.

XIX a. buvo miestas, Plocko gubernijos Cechanuvo apskrities centras.
1975–1998 m. buvo Cechanuvo vaivadijos centru.

Nuorodos
--------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Ciechanów*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. I (Aa — Dereneczna). Warszawa, 1880, 674 psl. **(**lenk.**)**
3. ↑  *Ciechanów*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XV, cz. 1 (Abablewo — Januszowo). Warszawa, 1900, 336 psl. **(**lenk.**)**

* Cechanuvo oficiali svetainė (lenkų k.)
| Širmės kalnas |
| --- |
| Širmės piliakalnis iš pietų pusės |
| 

Širmės kalnasŠirmės kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°48′31″š. pl. 22°23′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.808678°š. pl. 22.389625°r. ilg.﻿ / 55.808678; 22.389625Koordinatės: 55°48′31″š. pl. 22°23′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.808678°š. pl. 22.389625°r. ilg.﻿ / 55.808678; 22.389625 |

 |
| Vieta | Telšių rajonas |
| Seniūnija | Varnių seniūnija |
| Naudotas | akmens amžius |
| Žvalgytas | 1979 m. |
| Registro Nr. | 13030 |

**Širmės kalnas** – kelių kalvų masyvo viršūnė Janapolės kaime, Varnių seniūnijoje, Telšių rajone. Palyginti nedidelė kalva stūkso pietrytiniame gyvenvietės pakraštyje. Lengvai pasiekiama iš kelio  **4609**  Janapolė–Pavandenė–Žiogė  pagal pastatytas rodykles. 

Viso masyve aptikta 4 akmens amžiaus gyvenvietės, I tūkst. antros pusės įtvirtintos gyvenvietės pėdsakų ir kitų radinių: keramikos gaminių, geležinių kirvių, Aleksandro 1492–1506 m. denaras. Pagal šiuos radinius daroma išvada, jog čia XII–XVI a. buvusi senųjų Viržuvėnų pradžia.

Senovės gyvenvietė
------------------

Piliakalnį žymintis stulpelis
Janapolės senovės gyvenvietė, vadinama Širmės kalnu, 1998 m. buvo įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 13030). 1979 m. žvalgomosios archeologinės ekspedicijos metu vykdyti Daktariškės, Širmės kalno I, III ir IV akmens amžiaus gyvenviečių tyrinėjimai. Senovės gyvenvietė yra į pietus nuo Širmės kalno, 3 m žemiau jo viršūnės. Per senovės gyvenvietės teritoriją eina lauko keliukas, o jos pietinė dalis paversta pieva, kuri vasaromis nušienaujama.

Piliakalnis
-----------

Širmės piliakalnis lokalizuojamas dešiniajame Virvytės upės krante, šalia Janapolės nusausinto Biržulio ežero vakarinėje pakrantėje. Šiose teritorijose pirmieji gyventojai įsikūrė dar mezolite. Tam laikotarpiui priskiriama ir Širmės kalno 3 mezolito stovykla. Vėlyvajame neolite ir žalvario amžiuje šiose vietose žmonių gyventa ypač tankiai. Čia rasta 12 to laiko žvejų gyvenviečių ir 1 laidojimo vieta Patilčio kaime.

Janapolės bendruomenė renkasi ant Širmės piliakalnio paminėti Saulės mūšį, baltų vienybės dieną, rudens lygiadienį. Kartu su Varnių regioninio parko direkcija ji organizuoja kalnų sąšauką. Sąšaukos tikslas – aplankyti baltams atmintinas vietas, uždegti ugnis ant kalnų ir sujungti baltų tautas bei žemes. Čia užkuriamas didelis laužas, kuris gerai matomas apylinkėse, kaip ir kiti liepsnojantys laužai ant gretimų piliakalnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kalnas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-01-17.
2. ↑  Baltų vienybės ugnis – kalnų sąšauka[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Varnių regioninis parkas. Širmės piliakalnis Archyvuota kopija 2021-10-19 iš Wayback Machine projekto.
* Telšių rajono piliakalniai Archyvuota kopija 2016-03-20 iš Wayback Machine projekto.
* Baltų vienybės dienos minėjimas ant Širmės piliakalnio[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phallus impudicus** |
| --- |
| Paprastoji poniabudė (Phallus impudicus)Paprastoji poniabudė (*Phallus impudicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Poniabudiniai  *( Phallaceae)* |
| Gentis: | Poniabudė  *( Phallus)* |
| Rūšis: | Paprastoji poniabudė  *( Phallus impudicus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Paprastoji poniabudė** (*Phallus impudicus*) – poniabudžių (*Phallus*) genties nevalgomas grybas, liaudyje vadinamas Žemės taukais, vilkagrybiu.

Jaunas vaisiakūnis būna vištos kiaušinio formos ir dydžio, išorėje baltas, pusiau išlindęs iš žemės. Jį sudaro du sluoksniai, tarp kurių yra platus tarpas, pilnas skaidrios gelsvos drebutinės masės, kurioje yra kotelio ir kepurėlės užuomazga.

Vaisiakūniui subrendus luobelė pratrūksta ir iš „kiaušinio" išauga baltas raukšlėtas kotas, kurio viršūnėje yra varpelišką akytą struktūrą turinti kepurėlė. Kotas cilindriškas arba į viršų smailėjantis, apie 10-20 cm ilgio, akytas ir visiškai tuščiaviduris. Apatinį jo galą gaubia odiška išnara, kuri įsišaknyja į dirvožemį plonyčių šaknelių pavidalo išaugomis. Kepurėlę dengianti gleivėta žalsvai ruda sporų masė skleidžia nemalonų dvėselienos kvapą. Kvapas privilioja vabzdžius, kurie išnešioja sporas. Jaunas grybas, kurį tebegaubia išnara, turi ridikų kvapą ir skonį.

Liaudies medicinoje jauni žemės taukai, jų drebutinės masės spiritinis antpilas buvo vartojamas nuo reumato ir podagros. O senovės kinai (dėl tokios grybo formos) gamindavosi iš jo meilės gėrimus, sužadinančius aistrą.

Poniabudės dažniausiai sutinkamos lapuočių miškuose, parkuose, o kartais ir spygliuočių miškuose. Auga liepos – rugsėjo mėn.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji poniabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kęstutis Gabšys** |
| --- |
| Gimė | 1978 m. gegužės 31 d. (44 metai)Klaipėdoje |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1997 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 2002 m. Klaipėdos universitetas |

**Kęstutis Gabšys** (g. 1978 m. gegužės 31 d. Klaipėdoje) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1996 m. baigė Klaipėdos M. Mažvydo vidurinę mokyklą, 2000 m. Klaipėdos universitete įgijo politikos mokslų bakalauro laipsnį, 2002 m. ten pat – politikos teorijos magistro laipsnį. Be to, 1997–2001 m. mokėsi Klaipėdos aukštesniojoje žemės ūkio mokykloje, įgijo žemės ūkio apskaitos ir finansų kvalifikaciją.

1997 m. Tėvynės sąjungos narys, 2005 m. Tėvynės sąjungos Klaipėdos skyriaus darbuotojas, atsakingas už viešuosius ryšius, nuo 2006 m. Seimo nario Audronio Ažubalio padėjėjas.

2007 - 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuorodos
--------

Asmeninis dienoraštis internete
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nepeta cataria** |
| --- |
| Paprastoji katžolė (Nepeta cataria)Paprastoji katžolė (*Nepeta cataria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Katžolė  *( Nepeta)* |
| Rūšis: | Paprastoji katžolė  *( Nepeta cataria)* |

 |

**Paprastoji katžolė** (*Nepeta cataria*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimai priklausanti augalų rūšis.

Augalas daugiametis, medingas, 40-100 cm aukščio. Stiebas status, keturbriaunis, šakotas, plaukuotas. Šaknys sumedėjusios, šakotos. Lapai pailgi, plaukuoti, aštriais dantytais kraštais. Žiedai susitelkę į varpos pavidalo žiedynus, smulkūs, balsvi. Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais. Vaisiai – maži, rudi riešutėliai, subręstantys rugpjūčio mėnesį.

Auga panamėse, patvoriuose, krūmynuose, kartais soduose ir daržuose. Pasižymi stipriu, savotišku kvapu ir kartoku skoniu.

Paprastosios katžolės džiovinta žolė naudojama bronchito, migrenos, skrandžio ligų, neurastenijos, depresyvios savijautos gydymui.

Požymiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji katžolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kęstutis Bulota** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. |
| Mirė | 1941 m. (~45 metai)Rusija |
| Tėvas | Jonas Jurgis Bulota |
|  |
| Veikla | inžinierius statybininkas, sporto veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1930 m. Berlyno aukštoji mokykla |

Kęstučio Bulotos (1896–1941) šaržas *Pačiūžininkas p. Bulota*. Dailininkas Aleksandras Čepas, 1933 m.
**Kęstutis Bulota** (1896 m. spalio 23 d. kitais duomenimis, arba krikštytas lapkričio 8 d. Taline – 1941 m. ar 1942 m. Rusijoje) – inžinierius statybininkas, sporto veikėjas, dviračių sporto, futbolo, greitojo čiuožimo, krepšinio, ledo ritulio ir kitų sporto šakų pradininkas Lietuvoje.

Biografija
----------

Gimė Jono Jurgio Bulotos šeimoje. Tiksli gimimo data nežinoma (skirtingais duomenimis: spalio 23 d. lapkričio 8 d. lapkričio 16 d.). 1921 m. dirbo sovietų Rusijoje, Lietuvos atstovybėje. 1923 m. sausio mėn. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime, būrio vadas.

Lietuvoje populiarino įvairias sporto šakas. 1922 m. balandžio 23 d. Kaune žaidė pirmosiose Lietuvos krepšinio rungtynėse. 1922 m. su Kauno LFLS tapo pirmuoju Lietuvos futbolo meisteriu. 1923 m. su Kauno LFLS - ir antrųjų Lietuvos futbolo pirmenybių nugalėtoju. 1922 m. pasiekė trišuolio Lietuvos rekordą, 1922 ir 1926 m. – sportinio ėjimo rekordą. Studijuodamas Berlyne, 1929-1930 m. žaidė ledo ritulį Berlyno pačiūžų klubo (B.S.C.) komandoje. 1931 m. Kauno LFLS klubo sudėtyje tapo Lietuvos ledo ritulio meisteriu. 1932 m. vasario 27 d. Rygoje dalyvavo pirmose tarpvalstybinėse Lietuvos ledo ritulio rinktinės rungtynėse su Latvijos rinktine.

|  |  |
| --- | --- |
| **Metai** |  **Komanda** |
| 1922, 1923 | LFLS Kaunas |
| 1929, 1930 | BSC Berlin |
| 1931 | ASK Kaunas |
| 1931, 1932, 1933, 1934, 1935 | LFLS Kaunas |

Studijavo Berlyne, kur 1930 m. baigė Berlyno aukštąją mokyklą. Vėliau dirbo Susisiekimo ministerijoje, 1935–1940 m. – Kelių ir statybos direkcijos direktorius.

1941 m. birželio 14 d. suimtas NKVD bei ištremtas į Šiaurės Uralo lagerius. Žuvo po 1941 m. Sosnos lageryje, bandydamas pabėgti.

### Greitasis čiuožimas

1927–1931 m. – greitojo čiuožimo rekordininkas.

1928 m. tapo pirmuoju sportininku, atstovavusiu Lietuvai žiemos olimpinėse žaidynėse Saint Morice (Šveicarija). Lenktyniavo visose keturiose čiuožimo rungtyse. Geriausias rezultatas – 5 vieta (10 000 m nuotolis).

1931 m. pirmajame Lietuvos greitojo čiuožimo čempionate Bulota laimėjo penkis aukso medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-08-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Kęstutis Bulota*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 608 psl.
3. ↑  LSE - I tomas 1919-1940
Scena nuo Gundestrupo katilo. Dešiniajame krašte trys grojikai su karnyksais.
Vado Dumnorikso adjutantas su karnyksu. Rekonstrukcija Keltų civilizacijos muziejuje (Prancūzija).
**Karnyksas** (lot. *carnyx*) – geležies amžiaus keltų bronzinis pučiamasis instrumentas. Žinoma, kad juos naudojo nuo 300 m. pr. m. e. iki 200 m. Karnyksas panašus į trimitą, kuris laikomas vertikaliai ir kurio žiotys, savo išvaizda primenančios išsižiojusią šerno galvą, nukreiptos į priekį. Karnyksai buvo naudojami kaip karinis muzikos instrumentas, kurio garsais drąsino savo karius ir baugino priešo karius. Kadangi karnykso žiotys būna aukštai virš žmonių galvų, jo garsas gerai sklinda mūšio lauke ar ceremonijose.

Etimologija
-----------

Žodis *carnyx* kilęs iš galų kalbos žodžio šaknies *carn-* ar *cern-* 'ragas'. Dievo Cernuno vardas yra tos pačios šaknies.

Karnysų paminėjimai
-------------------

Karnyksas buvo vaizduojamas paveiksluose, monetose ir geriausiai – iniciacijos scenoje ant Gundestrupo katilo.

Rašytiniuose šaltiniuose minima, kad keltai karnyksus naudojo puldami Delfus 279 m. Jie aprašyti ir Julijaus Cezario kampanijos Galijoje bei Klaudijaus įsiveržimo į Britaniją aprašymuose. Diodoras Sikulas (*Diodorus Siculus*; Histories, 5.30) apie 60–30 m. pr. m. e. rašė:

„Jų trimitai yra ypatingi barbariški; jie pučia juos ir išgauna šaižius garsus, kurie pritinka karo sumaiščiai."
Gerai išlikęs pavyzdys yra Deskfordo karnyksas, aptiktas 1816 m. Morey Firte (*Moray Firth*) Aberdynšyre (Škotija). Iki 2004 m. buvo žinomi tik keturių kitų karnyksų išlikę fragmentai. 2004 m. lapkritį archeologai Prancūzijoje aptiko I a. radinį – penkis gerai išlikusius karnyksus. Keturi turėjo šernų galvų pavidalo žiotis, o penktas – slibino galvos pavidalo.

Nuorodos
--------

1. ↑  Delmarre, Xavier (2003) Dictionnaire de la langue gauloise (2nd ed.) Paris: Editions Errance. ISBN 2-87772-237-6

* Reconstruction of the Deskford Carnyx Archyvuota kopija 2008-08-30 iš Wayback Machine projekto.
* carnyx Ancient Celtic music. The carnyx


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karnyksas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Ludisia discolor** |
| --- |
| Paprastoji liudizija (*Ludisia discolor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Gegužraibiniai  *( Orchidaceae)* |
| Gentis: | Liudizija  *( Ludisia)* |
| Rūšis: | Paprastoji liudizija  *( Ludisia discolor)* |

 |

**Paprastoji liudizija** (*Ludisia discolor*) – gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos augalas, priklausantis monotipinei **liudizijos** (*Ludisia*) genčiai.

Aukštis iki 15 cm. Stiebas storas, šliaužiantis, apaugęs pavieniais ar skrotelėje sukrautais barchatiniais lapais, kurių spalva nuo purpurinės iki nešvariai žalios, dažnai su sidabriškais plaukeliais. Žiedai smulkūs, balti ar geltonai balti, sukrauti ilguose žiedynuose.

Auga pietryčių Azijoje ir Indonezijoje drėgnų tropikinių miškų pomiškyje.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji liudizija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džaritas*Jarōj* |
| --- |
| 

DžaritasDžaritas

7°07′29″ š. pl. 171°21′54″ r. ilg.﻿ / ﻿7.12472°š. pl. 171.36500°r. ilg.﻿ / 7.12472; 171.36500﻿ (Džaritas)Koordinatės: 7°07′29″ š. pl. 171°21′54″ r. ilg.﻿ / ﻿7.12472°š. pl. 171.36500°r. ilg.﻿ / 7.12472; 171.36500﻿ (Džaritas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Maršalo Salų vėliava Maršalo salos |
| **Savivaldybė** | Madžūras |
|  |
| **Gyventojų** (1998) | 7 103  |

**Džaritas** (marš. *Jarōj*) arba ***Daritas, Rita*** – gyvenvietė ir salelė Maršalo Salose, Madžūro atolo šiaurės rytuose. Kartu su Uliga ir Delapu sudaro bendriją, atitinkančią šalies sostinę. Ilgis 1,4 km, plotis iki 0,35 km, salelė užima 38,9 ha plotą.

1998 m. Džarite gyveno 7103 žmonių. Tai daugiausiai gyventojų turinti Maršalo Salų gyvenvietė.

Džarite prasideda Madžūro atolą jungiantis kelias į Laurą. Džaritas yra daugiausia gyvenamųjų namų kvartalas. Čia veikia Maršalo Salų aukštoji mokykla, Ritos pradinė mokykla.
| Ribeiraun das Nevesas*Ribeirão das Neves* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Ribeiraun das NevesasRibeiraun das Nevesas

19°46′0″ p. pl. 44°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.76667°š. pl. 44.08333°r. ilg.﻿ / 19.76667; 44.08333﻿ (Ribeiraun das Nevesas)Koordinatės: 19°46′0″ p. pl. 44°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.76667°š. pl. 44.08333°r. ilg.﻿ / 19.76667; 44.08333﻿ (Ribeiraun das Nevesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Minas Žeraisas Minas Žeraisas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 331 045  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ribeiraun das Nevesas |

**Ribeiraun das Nevesas** (port. *Ribeirão das Neves*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, Belo Horizontės aglomeracijoje, 32 km į šiaurės vakarus nuo šio didmiesčio centro. Plentai į Belo Horizontę, Sete Lagoasą. Vystoma statybinių medžiagų, keramikos pramonė. Belo Horizontės „miegamasis" priemiestis. Apylinkėse vystoma gyvulininkystė (laikomi pieniniai galvijai), daržininkystė (auginami špinatai, kopūstai), kasamas smėlis, molis.

Istorija
--------

Gyvenvietė žinoma nuo XVIII a. pabaigos (tada vadinta *Matas de Bento Pires* – „Bento Pirešo miškai"). Po 1745 m. gyvenvietėje pastatyta Šv. Sniegynų Mergelės bažnyčia. 1953 m. sudaryta Ribeiraun das Neveso savivaldybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ribeiraun das Nevesas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
**Cavo žmogėdros**| 
1985 m. St. Martin's Press leidimo viršelis |
| **Autorius** | John Henry Patterson |
| **Šalis** | Jungtinė Karalystė |
| **Žanras** | Memuarai |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | The Man-eaters of Tsavo |
| **Šalis** | Jungtinė Karalystė |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Macmillan Publishers |
| **Išleista** | 1907 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 338 |
| **OCLC:** | 869470287 |

**Cavo žmogėdros** – 1907 m. išleista britų pulkininko - leitenanto John Henry Patterson knyga apie jo vadovaujamą geležinkelio tilto statybą per Cavo upę 1898 – 1899 m. dabartinėje Kenijoje. Ji pavadinta pagal Cavo liūtus – žmogėdras, devynis mėnesius puldinėjusius statybininkų stovyklas. Neskaitant liūtų antpuolių ir jų medžioklės, knygoje aprašomi ir kiti iššūkiai, su kuriais teko susidurti statant tiltą, pavyzdžiui, didelis upės potvynis. Taip pat aprašomos įvairios kitos medžioklės, kuriose Pattersonas tuo metu dalyvavo, Kenijos gamta, gyventojai, įvairūs nutikimai. Knyga iliustruota paties autoriaus darytomis nuotraukomis – liūtų žmogėdrų, vietinių kaimų gyvenimo, gamtos, geležinkelio statybos ir kitomis.

Šioje knygoje Patersonas teigia, kad liūtai nužudė bent 28 indų darbininkus bei tiksliai nežinomą kiekį vietinių gyventojų. Vėliau Patersonas kalbėdavo apie žymiai didesnius skaičius, iki 135 žuvusiųjų.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Knygos aprašymas Goodreads portale

### Išnašos

1. ↑
| **Kęstutis Gudynas** |
| --- |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | teisėjas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Kauno apygardos administracinis teismas |
| Pareigos | teismo pirmininko pavaduotojas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | 1983 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas, teisininkas |

**Kęstutis Gudynas** (g. 1960 m. Senažiškėje, Marijampolės rajonas) – teisininkas, teisėjas, Kauno apygardos administracinio teismo (KAAT) vicepirmininkas, buvęs tardytojas, prokuroras.

Biografija
----------

1983 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1983 m. iki 1986 m. Šakių rajono prokuratūros stažuotojas, tardytojas, nuo 1986 m. iki 1989 m. Kauno miesto Požėlos r. prokuratūros tardytojas, nuo 1989 m. iki 1992 m. Nusikaltimo tyrimo departamento prie LR generalinės prokuratūros Kauno skyriaus tardytojas, nuo 1992 m. iki 1995 m. Prienų r. prokuratūros vyr. prokuroras, nuo 1995 m. iki 2000 m. Kauno m. prokuratūros vyr. prokuroro pavaduotojas, nuo 2000 m. Kauno miesto apylinkės teismo, nuo 2005 m. Kauno apygardos administracinis teismo teisėjas, nuo 2008 m. kovo mėn. teismo pirmininko pavaduotojas.

Moka lietuvių, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kęstutis Gudynas Archyvuota kopija 2010-03-10 iš Wayback Machine projekto. (NTA inf.)
Džebedžis (piešta 1657-58 m.
**Džebedžiai** (turk. *Cebeci*) – Osmanų imperijos kariuomenės artilerijos korpuso dalinys.

Įkūrimas
--------

Dalinio įkūrimo data nėra žinoma, bet manoma, kad jis buvo įkurtas XV a. Džebedžiai buvo vienu iš privilegijuotų osmanų kariuomenės dalinių. Jie buvo laikomi janyčarų dalimi, o verbuojami buvo naudojant *devširmės* procedūrą. Jų vadas būdavo vadinamas *džebedžibašis* (turk. *Cebecibaşı''*). Dalinys buvo nedidelis, rinktinis, jame daugiausia buvo 625 kariai (1574 m.).

Pareigos
--------

Džebedžių dalinys buvo atsakingas už ginkluotės priežiūrą ir laikymą, gabenimą ten, kur jos reikia. Taikos metais jie saugodavo ginklus arsenaluose, vadintuose *cephane*. Džebedžiai dalyvavo visose kampanijose, kurioms vadovaudavo sultonas ar didysis viziris. Kitose kampanijose dalyvaudavo tik dalis džebedžių.

Panaikinimas
------------

Daugelyje Stambulo maištų Osmanų imperijos stagnacijos ir žlugimo laikais džebedžiai veikė kartu su janyčarais. 1826 m. sultonas Machmudas II panaikino ne tik janyčarus, bet ir džebedžius.

Nuorodos
--------

1. ↑  Gabor Agoston-Bruce Masters:*Encyclopaedia of the Ottoman Empire* ISBN 978-0-8160-6259-1
2. 1 2  Nicolae Iorga:*Geschiste des Osmanischen Reiches* II (translated by Nilüfer Epçeli) Yeditepe yayınevi, İstanbul, ISBN 975-6480-21-1 p.296, 376
3. 1 2  Stanford Shaw :History of the Ottoman Empire and Modern Tu rkey Vol I Cambridge ISBN 0-521-29163-1 p.139
4. ↑  History page} Archyvuota kopija 2010-08-15 iš Wayback Machine projekto.
Karmės grupės palydovų dydžio ir orbitos palyginimas (pati Karmė vaizduojama kaip didelis raudonas apskritimas). Horizontali ašis – atstumas iki Jupiterio, vertikali ašis – orbitos pasvirimo kampas laipsniais.
**Karmės palydovų grupė**  – Jupiterio palydovų grupė.

Orbitos
-------

Šie palydovai sukasi aplink Jupiterį priešinga kryptimi nei Jupiteris aplink savo ašį (retrogradinė grupė). Jų orbitos taip pat elipsiškos (ne žiedinės) ir smarkiai pasvirusios Jupiterio ekvatoriaus plokštumos atžvilgiu. Grupės palydovai vidutiniškai nuo Jupiterio nutolę apytikriai 23,4 mln. km ir apsisuka apie jį per vidutiniškai 734 Žemės dienas.

Kilmė
-----

Palydovų orbitos gana arti viena kitos, panaši taip pat ir jų spalva (daugiausia šviesiai rausva, išskyrus Kalykę, kuri pastebimai raudonesnė). Todėl manoma, jog palydovai yra bendros kilmės ir atsirado kokiam nors dangaus kūnui susidūrus kiek didesniu už Karmę palydovu. Karmė ir dabar sudaro apie 99 procentus visos savo grupės masės.

Palydovai
---------

2019 m. buvo žinoma 16 šios grupės palydovų. Nė vienas iš jų nėra pakankamai didelis, kad įgautų sferišką pavidalą savo paties sunkio jėgos dėka, todėl jų forma greičiausiai netaisyklinga.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Carme. solarsystem.nasa.gov


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJupiterio palydovai |
| --- |
|  |
| Amaltėjos grupė | 
Amaltėja · Metija · Adrastėja · Tebė |
|  |
| Galilėjaus mėnuliai | 
**Ijo · Europa · Ganimedas · Kalista** |
|  |
| Himalijos grupė | 
Himalija · Leda · Lisitėja · Elara · Dia |
|  |
| Anankės grupė | 
Anankė · Euporija · Teliksnoja · Juantė · Helikė · Ortosija · Jokastė · Praksidikė · Harpalikė · Mnemė · Hermipė · Tionė · Eufemė ·  S/2003 J 2 · S/2003 J 16 · S/2003 J 18 · S/2003 J 12  |
|  |
| Karmės grupė | 
Karmė · Hersė · Etnė · Kailė · Taigetė · Kaldenė · Eirenė · Erinomė · Kalirhojė · Kalykė · Pasitėja · Eukeladė · Archė · Isonoja ·  S/2003 J 9 · S/2003 J 10 · S/2003 J 19 ·  |
|  |
| Pasifės grupė | 
Pasifė · Aoidė · Kalihau · Eurinomė · Kilenė · Hegemonė · Sinopė · Spondė · Autonoja · Korė · Megaklitė · Filofrosynė ·  S/2003 J 4 · S/2003 J 23  |
|  |
| Be grupės | 
Temista · Karpo |

 |
| **Kuehneromyces mutabilis** |
| --- |
| Paprastoji kelmiukė (*Kuehneromyces mutabilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gleiviabudiniai  *( Strophariaceae)* |
| Gentis: | Kelmiukė  *( Kuehneromyces)* |
| Rūšis: | Paprastoji kelmiukė  *( Kuehneromyces mutabilis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Paprastoji kelmiukė**, arba **kislioji kelmiukė** (*Kuehneromyces mutabilis*) – kelmiukių (*Kuehneromyces*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio didumo. Kepurėlė 3-7 cm skersmens, jauna išgaubta varpelio formos, vėliau iškili, su buku, tamsesniu nei kepurėlės pakraščiai gūbreliu, rudai geltona, o sendama pašviesėja, lygi, pakraščiai su dalinio apdangalo liekanomis. Lakšteliai pilkai rudi, tankūs, šiek tiek kotu nuaugę žemyn. Kotas 4-8 cm ilgio, 0,3-0,8 (1) cm storio, prie kepurėlės pilkšvas, su baltais taškeliais, žemiau rausvai rudas, plaušuotas, su ryškiai rusvu, plaušuotu rinkiu. Trama malonaus kvapo ir skonio, gelsvos spalvos.

Auga birželio–spalio mėnesiais ant lapuočių, rečiau spygliuočių medžių kelmų, stuobrių, išvartų, dažniausiai auga didelėmis grupėmis ar kupstais. Grybas valgomas, III kategorijos. Vartojamas šviežias, sūdytas, marinuotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 109.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji kelmiukė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

XVIII–XIX a. Butano budistų thanka, paremta džatakų siužetu
**Džatakos** (skr. जातक = IAST: *jātaka*) – budistiniai pasakojimai apie ankstesnius Budos įsikūnijimus. Jose Buda pasirodo įvairiausiais pavidalais (karaliaus, atsiskyrėlio, dramblio, paukščio ar kitokio gyvūno) ir atlieka dharminius (budizmo etiką pagrindžiančius) veiksmus. Pasakojimai mitologiniai, alegoriniai, su tikra Sidhartos Gautamos biografija siejasi menkai.

Manoma, kad džatakos pradėtos kurti ~IV a. pr. m. e. vėliau keitėsi, perkurtos ir t. t. Dalis džatakų siejasi su „Pančatantros" pasakojimais. Nors džatakos kurtos pali kalba, vėliau daugelis jų išversta į sanskritą. Pagal džatakas sukurta daug budistinių bareljefų, piešinių, skulptūrų.

II a. budistų poetas Arjašūra sudarė džatakų rinkinį *Jātakamālā*. Tai čampū žanro pasakojimas, sudarytas lygiai iš prozos ir poezijos dalių. Jis perpasakoja 34 pačias populiariausias džatakų istorijas. Šio kūrinio pagrindu vėliau paremti Adžantos olų piešiniai (VI a.).
**Logudoro judikatas**, kitaip dar *Toreso judikatas* – vienas iš keturių (šiaurės vakarų) Sardinijos judikatų viduramžiais, egzistavęs X–XIII a. Šį judikatą sudarė 20 kuratorijų.
  
Kiti judikatai buvo Galuros judikatas (rytuose), Arborėjos judikatas (pietuose) ir Kaljario judikatas (pietryčiuose).

Logudoro judikatas buvo didžiausias ir seniausiai žinomas, taip pat pirmas užkariautas svetimšalių.

Istorija
--------

IX amžiuje arabai ir berberai tapo labai agresyvūs, sustiprėjo jų piratai, ir Bizantijos imperija ėmė nebesugebėti efektyviai apginti Sardiniją. Sardinijos provincijų teisėjai įgijo savarankiškos valdžios, jie ėmė rūpintis vietine gynyba. Sala liko padalinta į 4 teisėjų valdomas provincijas (judikatus).
  
Apie 900 m. teisėjų valdomos sritys tapo faktiškai nepriklausomomis valstybėmis, kurių kunigaikščiai buvo vadinami *judikais* (lot. *judikes*; it. *giudici*).

Pirmoji sostinė buvo senasis Toresas (*Torres*, dabar – *Porto Torres*), bet jis buvo atviras arabų puldinėjimams, todėl valdančiojo teisėjo rezidencija buvo perkelta į Ardarą (*Ardara*), o dar vėliau – į Sasarį (*Sassari*).

XI a. pradžioje Logudoro ir Arborėjos judikatai kurį laiką buvo sujungti. Pirmosios žinios apie Logudoro turimos apie Barisono I (*Barisone I*) valdymą maždaug 1038–1073 m. Jis atvedė į salą Vakarų Europos vienuolius – paprašė Montekasino (*Montecassino*) abato Deziderijaus, kad šis atsiųstų vienuolių. Šioje veikloje Barisoną I palaikė tiek popiežius Aleksandras II, tiek Toskanos markgrafas Godfris III Barzdotasis, nors Pizos arkivyskupija, iki tol pagrindinis religinis autoritetas saloje, tam priešinosi.
  
Mirus Barisonui I Arborėjos judikatas savo judiku išsirinko Marianą I (*Marianus de Zori*), o Logudoro judikatas – *Andreu Tanca*.

Logudoro judikato galas atėjo 1259 m. kai judikė Adelasija mirė nepalikdama įpėdinio. Po to Logudorą efektyviai valdė genujiečių šeimos Dorija (*Doria*) ir Malaspina (*Malaspina*), taip pat – Arborėjos judikai. Sasaris tapo savarankišku miestu valstybe.

Nuorodos
--------

1. ↑  Casula, Francesco (1989). The History of Sardinia. Sardinia Tourist Board
**Robertas Mockus** (g. 1962 m. vasario 28 d. Čikagoje, JAV) – pianistas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Būdamas penkerių metų, pradėjo mokytis skambinti fortepijonu pas Williama Babcocką Palos Hülse, IL.

Nuo septynerių metų jau dalyvavo moksleivių koncertuose. 1976–1980 m. lankė Richardso gimnaziją Oak Lawne, IL, mokėsi skambinti fortepijonu pas Heleną Aulwurm, akompanavo gimnazijos koncertuose.

1980–1986 m. studijavo *De Paul University School of Music Chicago* fortepijoną (dėst. Mary Sauer). 1984 m. įgijo bakalauro laipsnį, o 1986 m. – magistro. 1984 m. su De Paulo simfoniniu orkestru atliko R. Schumanno Koncertą fortepijonui ir simfoniniam orkestrui.

Nuo 1982 m. buvo Fausto Strolios muzikos asistentas Šv. Jono Ficher bažnyčioje, nuo 1983 m. – Lietuvos Vyčių choro Čikagoje nuolatinis akompaniatorius. 1982–1988 m. – Čikagos Lietuvių operos koncertmeisteris, 1988–1989 m. – chormeisteris. 1984–1988 m. – Švč. Marijos Nepaliaujančios Pagalbos bažnyčios vargonininkas ir chorvedys Čikagoje. 1986–1994 m. – Ž. F. Halėvy choro draugijos Skokie, IL, koncertmeisteris ir chormeisteris. Su šios draugijos profesionaliu choru dalyvavo kasmetiniuose žydų religinės ir pasaulietinės muzikos koncertuose.

Nuo 1988 m. – Šv. Jurgio, vienos iš didžiausių Čikagos Arkikatedros parapijų, vargonininkas ir chorvedys Tinley Parke, IL. Vadovauja suaugusiųjų ir vaikų muzikiniam auklėjimui.

Nuo 1990 m. – didžiųjų švenčių vargonininkas *Temple Beth Israel* šventykloje Skokie. Dažnai koncertuoja kaip pianistas ir vargonininkas, akompanuoja kitiems atlikėjams.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Vytautas Kazlauskas** (1919 m. rugsėjo 5 d. Avikilai, Liudvinavo valsčius – 2008 m. rugsėjo 27 d. Kaunas) – Lietuvos katalikų kunigas, monsinjoras (1980 m.), habilituotas humanitarinių mokslų daktaras, teologijos mokslų daktaras (1950 m.).

Biografija
----------

1944 m. baigęs Vilkaviškio kunigų seminariją įšventintas kunigu. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui pasitraukė į Vakarus. Studijavo 1945–1946 m. teologiją, sociologiją ir pedagogiką Insbruko, 1946–1950 m. teologiją ir sociologiją – Grigaliaus, 1951–1952 m. sociologiją ir žurnalistiką – Pro Deo universitete Romoje.

1950–1988 m. Vatikano radijo lietuvių skyriaus vedėjas. 1951–1953 m. lietuvių kunigų sąjungos Romoje pirmininkas. Grįžęs į Lietuvą 1990–1997 m. Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakultete ir Kauno kunigų seminarijoje dėstė religijotyrą ir socialinį Bažnyčios mokslą, nuo 1992 m. profesorius. 1992–1993 m. Lietuvos vyskupų konferencijos generalinis sekretorius. 1990 m. įkūrė „SOS vaikų kaimų" Lietuvoje draugiją. 1991 m. labdaros ir paramos fondo „Vaiko tėviškės namai" (Kaune ir Marijampolėje) vienas steigėjų, jų dvasios vadovas ir pirmininkas.

Bendradarbiavo užsienio lietuvių dienraštyje „Draugas". Leidinyje „Lietuvių katalikų mokslo akademijos suvažiavimo darbai", žurnaluose „Logos", „Naujasis židinys-Aidai" ir kituose paskelbė mokslinių straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Kajackas. *Vytautas Kazlauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 675 psl.
| **Vytautas Kojala** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. rugpjūčio 12 d.Širvintos, Ukmergės apskritis |
| Mirė | 2019 m. balandžio 25 d. (86 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | teisininkas, partinis veikėjas |
| Partija | 1952 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla, 1964 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Kojala** (1932 m. rugpjūčio 12 d. Širvintose, Ukmergės apskritis – 2019 m. balandžio 25 d. Vilnius) – Lietuvos teisininkas, advokatas, partinis veikėjas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1958–1959 m. Šalčininkų rajono komiteto II sekretorius. 1963 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1963–1971 m. dirbo LKP CK. 1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969 m. Sąjunginiame institute nusikalstamumo priežastims tirti apgynė disertaciją „Nepilnamečių nusikaltimo prevencija", teisės mokslų kandidatas. 1971–1976 m. LKP Vilniaus miesto komiteto II sekretorius, kandidatas į LKP CK narius. 1975–1980 m. LSSR AT deputatas, Jaunimo reikalų komiteto pirmininkas.

1978–1984 m. Vilniaus aukštosios partinės mokyklos mokymo ir mokslo reikalų prorektorius, nuo 1981 m. profesorius. 1979 m. Visuomenės mokslų akademijoje prie SSKP CK apgynė disertaciją „Loginiai ir istoriniai teisėtumo įgyvendinimo aspektai", teisės mokslų daktaras. 1990–1992 m. Lietuvos teismo ekspertizės instituto mokslo darbuotojas, 1995–2015 m. advokatas. Rašė kriminologijos tema.

Advokato praktikoje išgarsėjo 2001 m. kai gynė prieštaringos reputacijos verslininką Georgijų Dekanidzę, kurio sūnus Borisas Dekanidzė tapo paskutiniuoju nuteistuoju Lietuvoje, kuriam už žurnalisto Vito Lingio nužudymą įvykdyta mirties bausmė.

Bibliografija
-------------

* Visuomenė ir nepilnametis. – Vilnius: Mintis, 1974. – 59 p.
* Pirminė partinė organizacija – kolektyvo branduolys. – Vilnius, 1975. – 56 p.
* TSKP XXV suvažiavimas ir socialistinio teisėtumo stiprinimo problemos: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1976. – 17 p.
* Vadovavimo kolektyvumas. – Vilnius, 1986. – 45 p.
* TSRS Konstitucija – socialinio teisingumo pagrindas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1987. – 22 p.
* Tarybinė konstitucija – socialistinio teisėtumo pagrindas (Deputato bibliotekėlė). – Vilnius: Mintis, 1987. – 17 p.

Įvertinimas
-----------

* 1982 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Kojala*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 352
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Vytautas Kojala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 346 psl.
**Kęstutis Kaušyla** (1922 m. sausio 6 d. – 2012 m. lapkričio 7 d. Utenoje) – Lietuvos geografas, klimatologas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1955 m. apgynė disertaciją „Šalnos Lietuvos TSR", geografijos mokslų kandidatas.

1947–1960 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1958 m. docentas. 1962–1963 m. Geologijos ir geografijos instituto Klimatologijos sektoriaus vadovas. 1966–1976 m. Agrometeorologijos laboratorijos viršininkas. 1976–1981 m. Vilniaus hidrometeorologijos observatorijos Taikomosios klimatologijos skyriaus viršininkas. 1981–1988 m. dirbo Žemės ūkio ekonomikos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė pirmuosius Lietuvos mikroklimatinio rajonavimo žemėlapius.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos klimatas, monografija, 1959 m.
* Pietų Pabaltijo klimato susidarymo procesai, monografija, 1964, rusų k.
* Lietuvos TSR fizinė geografija, vienas autorių, 1958 m. LTSR valstybinė premija 1959 m. su kitais
* Spindulių ir vėjo pasaulyje, mokslo populiarinimo, 1957 m.
* Kaukazo paslaptys, 1959 m.
* Turisto žinynas, su kitais, leidykla „Mintis", 1978 m.
* Mikroklimatas ir jo įvertinimas žemės ūkio gamyboje, monografija, 1981 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arūnas Bukantis. *Kęstutis Kaušyla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 632 psl.
**Gaetano „Tommy" Lucchese** (dar žinomas, kaip *Three-Finger Brown* 1899 m. gruodžio 1 d. Palerme, Sicilija – 1967 m. liepos 13 d. palaidotas *Calvary Cemetery* kapinėse Niujorke) – Niujorko Lukezės mafijos šeimos bosas. Nors šeima pasivadino jo vardu, Lukezė nebuvo jos įkūrėjas, o tik trečiasis donas.

Gaetano gimė Palerme (Sicilija), ir pirmąjį XX a. dešimtmetį emigravo į Jungtines Valstijas. 1915 m. nelaimingo atsitikimo metu prarado pirštą, taip įsigydamas pravardę *Three-Finger Brown* (Tripirštis Braunas, pagal populiarų to meto beisbolo žaidėją Mordecai Brown).

Būdamas 18 metų, Lukezė įkūrė langų valymo kompaniją, kuri iš tiesų užsiiminėjo reketavimu. Buvo daug sykių areštuotas pagal įvairius kaltinimus, net ir žmogžudyste, tačiau nuteistas buvo tik vieną kartą, už smulkų nusikaltimą.

Kastelamarezės karo metu Tomis Lukezė „oficialiai" dirbo Maserijai, tačiau iš tiesų buvo Maranzano pusėje, o *de facto* – Maranzanui dirbusio Laimingojo Lučiano pusėje. Laimėjęs karą, Maranzanas nusprendė atsikratyti Lučiano, tačiau būtent Lukezė informavo šį apie rengiamą pasikėsinimą bei vėliau nukreipė Maranzano dėmesį, kol „Laimingojo" žmonės susidorojo su asmens sargybiniais ir vėliau nušovė jį patį.

1939 rugsėjo 10 dieną žuvus Maranzano, Tommy Gagliano tapo vienos iš Niujorko šeimų bosu, o Lukezė – jo pavaduotoju (angl. *underboss*). 22 metus lojaliai išdirbęs Gagliano, po jo mirties dėl natūralių priežasčių 1953-iaisiais Tomis tapo šeimos bosu. Jam valdant, šeimos įtaka sustiprėjo ir prasiplėtė, ypač – Manhetene, kur buvo reketuojamos pervežimų kompanijos, įvairiais metodais kontroliuojami svarbūs pareigūnai ir asociacijos.

Lukezė turėjo labai gerą reputaciją savo šeimoje, visų pirma, dėl rūpinimosi pavaldinių gerove. Taip pat, artimai draugavo su Niujorko politikais William O'Dwyer bei Vincent R. Impellitteri (abu buvo merais). Jis laikomas vienu iš labiausiai gerbiamų tos epochos mafijozų. Tuo metu Lukezės šeima nebuvo įsivėlusi į jokius karus.

1967 metais Gaetano Lucchese mirė nuo auglio smegenyse. Jo laidotuvėse *Calvary Cemetery* kapinėse Niujorke dalyvavo virš 1000 žmonių, tarp jų – policininkai, teisėjai, politikai ir, žinoma, įvairūs mafijozai, reketininkai, narkotikų prekeiviai. Ant antkapio jo vardas buvo užrašytas kaip *Thomas Lucchese*.

Šaltiniai
---------

* Selwyn Raab. Five Families. ISBN 0-312-30094-8
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vytautas Kirkliauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. rugpjūčio 15 d.Geležiūnai, Prienų raj. |
| Mirė | 2008 m. rugpjūčio 16 d. (59 metai)Alytus |
| Sutuoktinis (-ė) | Laima-Vincė |
| Vaikai | Henrikas, Kristina |
|  |
| Veikla | inžinierius statybininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2000 m. Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2004 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius |

**Vytautas Kirkliauskas** (1949 m. rugpjūčio 15 d. Geležiūnai, Prienų raj. – 2008 m. rugpjūčio 16 d. Alytus) – inžinierius statybininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Birštono vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus statybininko technologo specialybę.

1972–1974 m. Alytaus 8-os kelių statybos valdybos darbų vykdytojas, 1974–1976 m. Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos vyriausiasis inžinierius, 1976–1983 m. Alytaus gelžbetoninių konstrukcijų gamyklos direktorius. 1983–1988 m. Alytaus miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas statyboms ir komunalinio ūkio reikalams, 1988–1995 m. – AB „Alytaus monolitas" generalinis direktorius, 1995–1997 m. Alytaus apskrities administracijos valdytojo pavaduotojas. 1997–1998 m. draudimo kompanijos „Industrijos garantas" Alytaus filialo direktorius, 1998–2000 m. AB „Alkesta" Marijampolės filialo direktorius. 2000–2003 ir 2003–2007 m. Alytaus miesto savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas. 2007–2008 m. AB „Kauno tiltai" direktorius Pietų Lietuvos rajonui.

Nuo 2000 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Alytaus skyriaus pirmininkas. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. Žmona Laima-Vincė, vaikai Henrikas, Kristina.

2008 m. rugpjūčio 16 d. nuskendo savo namų tvenkinyje.

Įvertinimas
-----------

* 2004 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius.
| **Kęstutis Jakelis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. rugpjūčio 5 d. (72 metai)Kaišiadorys |
| Sutuoktinis (-ė) | Alma |
| Vaikai | Vaiva, Ieva, Monika |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1994 m. Tėvynės sąjungaTėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 
* 1974 m. Kauno politechnikos institutas;
* 1999 m. Kauno technologijos universitetas.

 |

**Kęstutis Jakelis** (g. 1950 m. rugpjūčio 5 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos ir Kaišiadorių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Vilkijos vidurinę mokyklą, 1974 m. – Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektrikas, 1999 m. – Kauno technologijos universitetą, viešojo administravimo magistras.

1974 m. Vilniaus įmonės „Venta" vyr. energetiko skyriaus inžinierius, padalinio vadovas, vedantysis grupės inžinierius. 1977 m. persikėlė gyventi į Kaišiadoris, 1977–1995 m. su trumpomis pertraukomis Kaišiadorių žemės ūkio mokyklos profesijos mokytojas, padalinio vadovas, direktorius. 1980 m. dirbo Gydomajame darbo profilaktoriume Pravieniškėse laisvai samdomu vyr. meistru.

1985 m. baigė Leningrado universiteto anglų kalbos kursus. 1986–1988 m. dirbo Sirijoje profesijos mokytoju profesinėje mokykloje.

1995–1999 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės meras. Nuo 1999 m. liepos 18 d. iki 2000 m. spalio 18 d. Seimo narys. 2001 m. UAB „Metalgrinding" direktorius. Žuvininkystės tarnybos prie Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerijos skyriaus vedėjas. 2011–2021 m. Strėvininkų socialinės globos namų direktorius.

1995–1999 m. 2000–2018 m. ir nuo 2019 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1994 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių), nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys, 2000–2012 m. Kaišiadorių skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Alma, vaikai Vaiva, Ieva, Monika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:***postas sukurtas*** | **Kaišiadorių rajono meras**1995–1997 | Po to:**Darius Mikučauskas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

| **Vytautas Krikščiūnas** |
| --- |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Panevėžio miesto apylinkės teismas |
| Pareigos | teismo pirmininko pavaduotojas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | 1990 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas, teisininkas |

**Vytautas Krikščiūnas** (g. 1959 m. Grąščių kaime, Krekenavos sen. Panevėžio rajonas) – teisininkas, teisėjas, Panevėžio miesto apylinkės teismo vicepirmininkas, buvęs advokatas.

Biografija
----------

Gimė 1959 m. Augo daugiavaikėje šeimoje iš 5 brolių ir 1 sesers. 1977 m. baigė Krekenavos M. Antanaičio vid. mokyklą (dabar gimnazija). 1978-1980 m. tarnavo TSRS oro desantinėse pajėgose Bolgrado mieste, Ukrainoje.

1990 m. baigė Vilniaus Universiteto (VU) Teisės fakulteto neakivaizdinį skyrių, įgijo teisininko kvalifikaciją. Baudžiamosios teisės specializacija .

Po karinės tarnybos dirbo vairuotoju, paskui nuo 1982 m. tarnavo Jonavos rajono vidaus reikalų skyriuje milicininko; Nepilnamečių reikalų inspekcijos inspektoriaus, vyresniojo ir vyriausiojo inspektoriaus pareigose; tarnybinės ir kovinės parengties vyresniojo inspektoriaus pareigose (pareigūnų tarnybinis ir kovinis paruošimas). Dirbo Lietuvos banko Kauno skyriuje juristo, vyriausiojo juriskonsulto pareigose, VĮ Azotas (AB Achema) gen. direktoriaus padėjėjo teisės klausimams pareigose. 

1995-1997 m. buvo Panevėžio miesto apylinkės teismo teisėjas. 

Nuo 1997 iki 2005 m. buvo advokato padėjėjas, advokatas. 

Nuo 2005 m. dirba teisėju. Šiuo metu Panevėžio apylinkės teismo Panevėžio rūmų teisėjas. 

2008 m. su kolegomis iš Panevėžio, Kauno, Pasvalio teismų įkūrė asociaciją "Apylinkių teismų teisėjų sąjunga", kuri gina pirmosios grandies teisėjų teises, buvo jos pirmasis ir ilgametis vadovas. 

Vedęs. Turi du sūnus.

Moka rusų, anglų kalbas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Advokatas, vertindamas klientą, tampa psichologu (2004 m. „XXI amžius")
2. ↑  Paskirtas Panevėžio miesto apylinkės teismo pirmininko pavaduotojas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. (2011 m. vasario 3 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė Dalia Grybauskaitė pasirašė dekretą Nr. 1K-601)
3. ↑  Vytautas Krikščiūnas Archyvuota kopija 2011-09-02 iš Wayback Machine projekto. (NTA inf.)