recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Romualdas Girkus** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. vasario 29 d.Kėdainiai, LTSR |
| Mirė | 2020 m. vasario 5 d. (79 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | inžinierius geodezininkas, kartografas |
| Sritis | Lietuvos istorinė kartografija |
| Organizacijos | Aerogeodezijos institutas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Romualdas Girkus** (1940 m. vasario 29 d. – 2020 m. vasario 5 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius geodezininkas, istorinės kartografijos tyrinėtojas ir populiarintojas, žemėlapių kolekcininkas, Lietuvos kartografų draugijos narys.

Biografija
----------

Romualdas Girkus gimė Kėdainiuose 1940 m. vasario 29 d. Augo Anykščiuose ir mokėsi J. Biliūno vidurinėje mokykloje, tačiau paskutinius vidurinės metus baigė Plungėje. Geodezininko – inžinieriaus diplomą gavo studijuodamas Kauno politechnikos institute.

Po mokslų baigimo pradėjo dirbti sąjunginio pavaldumo įmonės „Žemės ūkio aeronuotrauka" Vakarų filiale, Kaune. Vėliau tapo Vakaru filialo Techninio skyriaus viršininku.

R. Girkus kelis metus dirbo ekspedicijos viršininku Latvijoje, kur kuravo topografinio kartografavimo darbus ir stebėjo Pliavinių hidroelektrinės statybą.

R. Girkus priklausė Jungtinių Tautų geografinių vardų Baltijos skyriaus ekspertų grupei ir nemažai prisidėjo prie vietovardžių standartizavimo. Po Lietuvos atkūrimo vyriausybės pavedimu Lietuvos respublikos vyriausybės 1994 m. spalio 14 d. nutarimu Nr. 984 sudarytos komisijos narys „Dėl Lietuvos teritorijos kartografinės- geodezinės medžiagos perdavimo".

  

R. Girkus vadovavo sudarant pirmuosius Lietuvos jūrlapį ir topografinį žemėlapį 1:50 000 masteliu. Jo pastangomis buvo sukurtas Kauno miesto 1: 25 000 mastelio ortofotografinis žemėlapis. Bendradarbiaujant su Šveicarijos specialistais buvo tobulinamos topografinių žemėlapių sudarymo technologijos 1:10 000 masteliu.

UAB „Aerogeodezijos" institute įkūrė geodezijos, fotogrametrijos ir kartografijos ekspoziciją, kurioje buvo surinkta tarpukario Lietuvos geodezininko Jono Deksnio medžiagos dalis bei Antano Ražinsko sukaupta medžiaga.

„Topografiniai žemėlapiai Lietuvos teritorijai" (2007 m.)
Vilniaus Gedimino technikos universitete ir Lietuvos žemės ūkio universitete R. Girkus dėstė kartografiją.

R. Girkus ilgus metus buvo Lietuvos kartografų draugijos valdybos narys, istorijos sekcijos vadovas.

2009 metais jo ir kolegų dėka išleistas elektroninis leidinys „Tarpukario Lietuvos topografiniai žemėlapiai 1:25 000, 1:100 000, 1:400 000".

Išdirbęs daugiau kaip 45 metus 2010 m. R. Girkus, eidamas 70 metus paliko Aerogeodezijos institutą.

Šaltiniai
---------

* 
* 
*
| **Alopex lagopus** |
| --- |
| Poliarinė lapė (Alopex lagopus)Poliarinė lapė (*Alopex lagopus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Šuniniai  *( Canidae)* |
| Triba: | Lapės  *( Vulpini)* |
| Gentis: | Poliarinės lapės  *( Alopex)* |
| Rūšis: | Poliarinė lapė  *( Alopex lagopus)* |

 |
| Binomas |
| ***Alopex lagopus***Linnaeus, 1758 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Poliarinė lapė** (*Alopex lagopus*, sin. *Vulpes lagopus*) – šuninių (*Canidae*) šeimos vertingas kailinis žinduolis. 

Kūno ilgis, įskaitant apie 35 cm uodegą, yra 65-90 cm. Svoris apie 5 kg. 

Būdingos dvi spalvinės atmainos: žiemą kailis baltas, slepiantis sniego ir ledo fone (**baltoji lapė**) ir šviesiai rudas, melsvo atspalvio kailis (**žydroji lapė**). Pirmoji atmaina daugiau paplitusi tundroje, o antroji – pajūrio ir krūmingose buveinėse. Pirmoji visą laiką būna palša, o antroji žiemą pabąla. Poliarinių lapių krūtinė ir pilvas dažniausiai būna blyškios pilkai baltos spalvos.

Gyvena poromis, priklausant nuo to, kiek yra maisto, ypač lemingų. Dėka savo storo kailio ir plaukuotų letenų poliarinė lapė gali išgyventi iki –50 °C temperatūroje. Lapės guolius daro tundroje. Pustant išsikasa urvą sniege. 

Nėštumas 50-56 dienos. Atveda 7-10 jauniklių balandžio mėnesį. Minta daugiausia graužikais, paukščiais, jų kiaušiniais, išmestais į krantą ruonių lavonais, lemingais, tačiau gaudo ir paukščius, o bado prispirtos maitinasi ir vaisiais, sėklomis, vabzdžiais, žuvimis, visokiomis atliekomis. Jos priklauso šuninių šeimai, tačiau yra mažesnės, ir, užuot vijusios grobį, dažnai jį puola kaip katės. Didžiausias poliarinių lapių priešas – žmogus, medžiojantis jas dėl gražaus kailio. Kailinis gyvūlėlis auginamas ir žvėrininkystės fermose.

Poliarinė lapė Kauno zoologijos sode

Šaltiniai
---------

1. ↑  Taylor, Barbara. *Arktis ir Antarktis.* Vilnius: Alma littera, 1998, 16 psl. ISBN 9986-02-498-6.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Poliarinė lapė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Leontodon autumnalis** |
| --- |
| Rudeninė snaudalė (*Leontodon autumnalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Snaudalė  *( Leontodon)* |
| Rūšis: | Rudeninė snaudalė  *( Leontodon autumnalis)* |

 |
| Binomas |
| ***Leontodon autumnalis***L. |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Scorzoneroides autumnalis* (L.) Moench. |

 |

**Rudeninė Snaudalė** (*Leontodon autumnalis*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos snaudalių (*Leontodon*) genties žolinis augalas. Natūraliai paplitęs Eurazijoje, nuo Europos rytų iki vakarų Sibiro, ir introdukuotas Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje labai dažnas.

Ekologija
---------

Auga pievose, ganyklose, dirvonuose, pūdymuose, pamiškėse, miško aikštelėse, krūmuose, pakelėse, pasitaiko pasėliuose. Ganyklose rudeninė snaudalė laikoma nebloga pašarine žole, pievose ir pasėliuose yra piktžolė.

Biologija
---------

Tai daugiametis, 15-20 cm aukščio žolinis augalas. Turi trumpą šakniastiebį. Stiebas kylantis arba status, dažniausiai šakotas, plikas, belapis arba su mažais lapeliais. lapai prie stiebo pamato skroteliniai, siaurai lancetiški, plunksniškai skiautėti arba dantyti, retai beveik lygiakraščiai, pliki, susiaurėję į sparnuotus lapkočius.

Žydi liepos-spalio mėnesiais. Graižai vidutinio didumo, iki 2 cm skersmens, ant ilgų žiedynkočių. Graižkočiai į viršų storėjantys, su keletu žvynlapių. Skraistė voratinkliškai plaukuota. Visi žiedai graiže liežuviški, geltoni, jū viršūnė penkiadantė, apatinė dalis rausvai dryžuota. kuokeliai penki. Vaisiai – lukštavaisis. Lukštavaisis mažas, 3-5 mm ilgio, rudas, su skersinėmis raukšlėmis. Skristukas iš 2 eilių plunksniškų šerelių, prie lukštavaisių stipriai prisitvirtinęs. Vaisius bręsta rugpjūčio-lapkričio mėnesiais. Sėklos rudos, blizgančios, gali gana toli nuskristi.

* Žiedas
* Apatinė žiedo dalis
* Sėklos

Nuorodos
--------

* Rudeninės snaudalės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)
* Leontodon autumnalis Nature Gate (anglų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudeninė snaudalė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 152 p.
| **Leiba Hofmekleris** |
| --- |
|  |
| XX a. 3 deš. |
| Gimė | 1900 m. gegužės 15 d.Vilniuje |
| Mirė | 1941 m. birželio mėn. (~41 metai)Kaune |
| Tautybė | žydas |
| Tėvas | Marduchajus (Motel) Hofmekleris |
|  |
| Veikla | Lietuvos dirigentas, pianistas |

**Leiba (Liolia) Hofmekleris** (1900 m. gegužės 15 d. Vilnius – 1941 m. birželio mėn. Kaunas) – Lietuvos dirigentas, pianistas.

Biografija
----------

Brolis Michelis Hofmekleris. Tėvas Marduchajus (Motel) Hofmekleris (?–1944 m.), Ašmenos kantoriaus sūnus, violončelininkas. Muzikos mokėsi privačiai. Lenkams užėmus Vilnių su tėvais atvyko į Kauną. 1921–1935 m. Valstybės teatro koncertmeisteris, vėliau ir dirigentas, pagrindinis baletų dirigentas. 1934–1935 m. su šio teatro baleto trupe gastroliavo Monte Karle, Londone. 1934–1935 m. Vinco Kudirkos orkestro, nuo 1939 m. Kauno radiofono orkestro, kuris 1940 m. perkeltas į Vilnių, dirigentas. Hitlerininkų nužudytas. Yra išlikę L. Hofmeklerio diriguotų muzikos įrašų, kuriuose ištraukas iš operų atlieka legendiniai lietuvių dainininkai Kipras Petrauskas, Elzbieta Kardelienė.

Pastatymai
----------

* Adolfas Adamas. Žizel
* Aleksandras Glazunovas. Raimonda
* Juozas Gruodis. Jūratė ir Kastytis
* Balys Dvarionas. Piršlybos
* Vytautas Bacevičius. Šokių sūkuryje
* Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė
* Igoris Stravinskis. Ugnies paukštė
* Džiuzepė Verdis. Trubadūras
* Žakas Ofenbachas. Hofmanno pasakos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Leiba Hofmekleris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 610 psl.
Knygos pavadinimas mongolų raštu
**Slaptoji mongolų istorija** (mong. *Монголын нууц товчоо*) – seniausia išlikusi mongolų kalba parašyta knyga. Ji buvo sukurta netrukus po Čingischano mirties. Autorius ar autoriai nežinomi. Originalas nėra išlikęs, spėjama, kad buvo parašytas mongolų raštu. Seniausios išlikusios versijos yra tik transkripcijos į kinų raštą ir datuojamos XIV a. pabaiga.

Reikšmė
-------

„Slaptoji mongolų istorija" yra vienas iš nedaugelio pačių mongolų rašytų istorinių šaltinių apie Mongolų imperiją. Dauguma kitų šaltinių yra užrašyti persų, arabų ar kinų, t. y. tuometinių mongolų imperijos priešų. Taip pat tai yra bene svarbiausias Čingischano biografijos šaltinis.

Lingvistams „Slaptoji mongolų istorija" yra vienas svarbiausių ikiklasikinės ir viduriniosios mongolų kalbos šaltinių.

Knyga yra laikoma literatūros klasika.

Turinys
-------

Kaip ir daugumoje kitų to meto raštų, „Slaptojoje mongolų istorijoje" tikrų įvykių atpasakojimai supinti su legendomis ir pagražinimais. Ji pradedama nuo aiškiai mitologinio Čingischano giminės geneologijos nupasakojimo. Tuomet aprašoma, kaip Temudžino tėvas Jesugejus pagrobė jo motiną, bei paties Temudžino ankstyvasis gyvenimas iki kol jis įgijo Didžiojo Chano titulą. Vėliau nupasakojamos Čingischano ir Ugedejaus karinės kampanijos Eurazijoje. Knyga pabaigiama Ugedejaus apmąstymais apie tai, ką jis darė gerai ir ką blogai.

Daug ištraukų iš „Slaptosios mongolų istorijos" yra aptinkamos XVII a. mongolų veikale „Auksinė santrauka" (*Altan Tobchi*). Ištraukos ten yra dažniausiai papildytos ir paredaguotos.

Vertimai
--------

1908 m. leidimas kinų raštu
Ne vėliau, kaip Mingų dinastijos laikais „Slaptoji mongolų istorija" Kinijoje jau buvo plačiai žinoma knyga. Ji būdavo naudojama kaip priemonė mokytis mongolų kalbos, taip pat ir kaip šaltinis kinų istoriniuose veikaluose.

1915–1917 m. mongolų mokslininkas Tsend Gun pirmą syk išvertė knygą į šiuolaikinę mongolų kalbą.

Rusų sinologo Piotro Kafarovo publikacijos atkreipė į „Slaptąją mongolų istoriją" Vakarų dėmesį. Jis pirmasis išvertė knygos ištraukas iš kinų kalbos. 1937 m. vokiečių sinologas Erich Haenisch išleido šią knygą rekonstruota senąja mongolų kalba, o 1941 m. – vertimą į vokiečių kalbą. 1962 m. Borisas Pankratovas išleido vertimą į rusų kalbą.

1964 m. Arthur Waley išleistame įvairių senovės raštų rinkinyje buvo ir kai kurių „Slaptosios mongolų istorijos" ištraukų vertimai į anglų kalbą. Francis Woodman Cleaves pirmasis išleido pilną anglišką vertimą, tačiau specialiai naudodamas archaišką anglų kalbą siekiant atspindėti knygos senumą.

Italų istorikas Igor de Rachewiltz 1971–1985 m. palaipsniui išleido pilną knygos vertimą su išsamiais komentarais tiek apie mongolų istoriją ir kultūrą, tiek apie paties vertimo ypatybes.

Šiuo metu „Slaptoji mongolų istorija" yra išleista daugiau nei trisdešimčia kalbų.

Nuorodos
--------

* Slaptoji mongolų istorija. Pilnas tekstas rusų, anglų ir kitomis kalbomis Archyvuota kopija 2016-12-31 iš Wayback Machine projekto.
* Igor de Rachewiltz vertimo apžvalga
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Makaronezija
**Makaronezija** (sen. gr. μακάρων νῆσοι 'laimingosios salos') – bendras Atlanto vandenyno salų, esančių šalia šiaurės vakarų Afrikos ir pietvakarių Europos krantų, pavadinimas. Šiuo pavadinimu senovės graikų geografai vadino visas salas į vakarus nuo Gibraltaro.

Makaroneziją sudaro 5 salynai:

* Azorai (Portugalija)
* Madeira su Porto Santu ir Dezertašo salomis (Portugalija)
* Laukinės salos (Portugalija)
* Kanarų salos (Ispanija)
* Žaliojo Kyšulio salos (Žaliasis Kyšulys)

Visos šios salos yra vulkaninės kilmės. Klimatas subtropinis arba tropinis, Madeiroje ir Azoruose gan drėgnas, o Kanaruose ir Žaliajame Kyšulyje sausas. Makaronezijos salų aukštikalnėse plyti reliktiniai laurų miškai. Gausu endeminių augalų ir paukščių rūšių.

Dėl skurdžių dirvožemių daugelyje salų verčiamasi terasine žemdirbyste, taip pat žvejyba, druskos gavyba. Dabar daugelis Makaronezijos salų yra populiarus turistinis objektas.

Šaltiniai
---------
Koordinatės: 54°53′48″ š. pl. 23°53′4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.89667°š. pl. 23.88444°r. ilg.﻿ / 54.89667; 23.88444

|  Lietuvos Respublikosįstaiga ar institucija |
| --- |
|  |
| **Pavadinimas** | Kauno regiono aplinkos apsaugos departamentas |
| **Pavaldi** | Aplinkos ministerija |
| **Vadovas** | Skirmantas Pocius |
| **Adresas** | Rotušės a. 12, Kaunas |

Departamento ženklas
**Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerijos Kauno regiono aplinkos apsaugos departamentas** – Kaune buvusi viešojo administravimo įstaiga, vykdomosios valdžios institucija, įsteigta siekiant Kauno regione užtikrinti teisėtumą ir teisėtvarką aplinkos apsaugos srityje, organizuoti ir vykdyti valstybinę aplinkos apsaugos ir gamtos išteklių naudojimo kontrolę.

Veikla
------

Departamentas siekė užtikrinti teisėtumą ir teisėtvarką aplinkos apsaugos ir gamtos išteklių naudojimo srityje vykdyti aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę, išskyrus aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę cheminių medžiagų ir preparatų tvarkymo, miškų būklės, naudojimo, atkūrimo, įveisimo ir apsaugos srityse.

Departamentas pagal kompetenciją įgyvendino valstybės politiką šiose srityse:

* aplinkos apsaugos valstybinės kontrolės ir taršos prevencijos,
* racionalaus gamtos išteklių naudojimo,
* klimato kaitos,
* aplinkos monitoringo,
* cheminių medžiagų ir preparatų valdymo,
* poveikio aplinkai vertinimo,
* atliekų (išskyrus radioaktyviąsias) tvarkymo,
* kraštovaizdžio ir biologinės įvairovės apsaugos,
* žemės gelmių,
* teritorijų planavimo,
* statybos,
* vandens ir nuotekų,
* genetiškai modifikuotų organizmų ir produktų valdymo.

Struktūriniai padaliniai
------------------------

* Gyvosios gamtos apsaugos inspekcija
* Atliekų tvarkymo ir taršos apskaitos skyrius
* Poveikio aplinkai vertinimo skyrius
* Taršos prevencijos skyrius
* Valstybinės analitinės kontrolės skyrius
* Teisės ir bendrųjų reikalų skyrius
* Finansų skyrius
* Kauno miesto agentūra
* Kauno rajono agentūra
* Kaišiadorių rajono agentūra
* Jonavos rajono agentūra
* Jurbarko rajono agentūra
* Raseinių rajono agentūra
* Kėdainių rajono agentūra

Reorganizacija
--------------

Siekiant skaidresnės ir vienodesnės Lietuvos aplinkos apsaugos valstybinės kontrolės, 2018 m. buvo apjungti regioniniai aplinkos apsaugos departamentai ir įkurtas Aplinkos apsaugos departamentas prie Aplinkos ministerijos. Kaune, ten pat – Rotušės a. 12, įsikūrė Aplinkos apsaugos departamento prie Aplinkos ministerijos Kauno valdyba.

Išnašos
-------

1. ↑  *Dėl Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos regionų aplinkos apsaugos departamentų reorganizavimo* Nuoroda tikrinta 2023-11-22.
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Departamento interneto svetainė Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Cerastium brachypetalum**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Smulkiažiedė glažutė (*Cerastium brachypetalum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Gvazdikiniai  *( Caryophyllaceae)* |
| Gentis: | Glažutė  *( Cerastium)* |
| Rūšis: | Smulkiažiedė glažutė  *( Cerastium brachypetalum)* |

 |
| Binomas |
| ***Cerastium brachypetalum***Pers. |

**Smulkiažiedė glažutė** (lot. *Cerastium brachypetalum*, angl. *Gray chickweed, Gray mouse-ear chickweed*, vok.  *Bärtige Hornkraut, Kleinblütiges Hornkraut*) – gvazdikinių (*Caryophyllaceae*) šeimos glažučių (*Cerastium*) genties žolinis augalas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Natūraliai paplitusi Vakarų, Vidurio ir Pietų Europoje, Kaukaze, Kryme ir Mažojoje Azijoje. Introdukuota ir natūralizuota Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje aptikta Rambyno regioniniame parke.

Auga smiltpievėse, ariamojoje žemėje, sausose, smėlėtose vietose prie takų. Negausus, auga grupelėmis.

Tai vienmetis, 7-20 cm aukščio augalas. Stiebai tiesūs, kartais išsišakoję, gauruoti, plaukeliai sidabro spalvos. Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Dauginasi sėklomis. Sėklos blyškiai rudos spalvos, 0,5 mm skersmens. Žiedynas – ciminis. Taurėlapiai 4-4,5 mm, lapuoti, plaukuoti. Vainiklapiai 2-3 mm. Dėžutės cilindriškos, 5-7 mm ilgio.

Auga Rambyno regioniniame parke. Nyksta pasikeitus augavietės
ekologinėms sąlygoms, dėl natūralios augalijos kaitos, užželiant smiltpievėms.

Porūšiai
--------

Smulkiažiedė glažutė yra įvairi, tarp porūšių skiriasi plaukelių skaičius ir požymiai. Europoje žinomi aštuoni porūšiai, iš kurių du – subsp. *brachypetalum* ir subsp. *tauricum* – auga Šiaurės Amerikoje.

* *Cerastium brachypetalum* Pers. subsp. *brachypetalum*
* *Cerastium brachypetalum atheniense* (Lonsing) P. D. Sell & Whitehead
* *Cerastium brachypetalum corcyrense* (Möschl) P. D. Sell & Whitehead
* *Cerastium brachypetalum doerfleri* (Halácsy ex Hayek) P. D. Sell & Whitehead
* *Cerastium brachypetalum pindigenum* (Lonsing) P. D. Sell & Whitehead
* *Cerastium brachypetalum roeseri* (Boiss. & Heldr.) Nyman
* *Cerastium brachypetalum tauricum* (Spreng.) Murb.
* *Cerastium brachypetalum tenoreanum* (Ser.) Soó

* ŽiedasŽiedas
* Tarp kitų augalųTarp kitų augalų
*

Literatūra
----------

* Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 418 p.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smulkiažiedė glažutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Smulkiažiedės glažutės mokslinis pavadinimas ir sinonimai Archyvuota kopija 2019-12-19 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Cerastium brachypetalum www.efloras.org (anglų k.)
Degantis Saulės ratas Jolės šventės (žiemos saulėgrįžos) metu
**Žiemos saulėgrįža** – diena einamuosiuose metuose, kuomet Saulė viršutinės kulminacijos metu pasiekia minimalų aukštį virš horizonto tarp visų einamųjų metų dienų (pavyzdžiui, Vilniuje tada Saulės aukštis virš horizonto yra apie 12 laipsnių). Tą dieną Saulė, slinkdama ekliptika, atsiduria piečiausiame jos taške (Šiaurės pusrutulio žiemos saulėgrįža) arba šiauriausiame ekliptikos taške (Pietų pusrutulio žiemos saulėgrįža). Kadangi astronomai gali apskaičiuoti šio įvykio tikslų laiką, jie vartoja žiemos saulėgrįžos momento sąvoką.

Tai trumpiausios dienos ir ilgiausios nakties metuose diena. Šiaurės pusrutulyje XXI amžiuje, priklausomai nuo metų, žiemos saulėgrįža būna gruodžio 20 (amžiaus pabaigoje), 21 arba 22 d. pietų pusrutulyje XXI amžiuje ji būna birželio 20 arba 21 d.

Žiemos saulėgrįža reiškia virsmą į naują būseną, Saulės atgimimą, naujo gyvenimo pradžią daugelyje kultūrų ir pažymima įvairiomis šventėmis bei apeigomis. Paplitus krikščionybei, senosioms tradicijoms susipynus su naujomis, išsivystė Kalėdos; Japonijoje švenčiama Amaterasu, Kinijoje – Todži, Peru – Inti Raymi, senovės Graikijoje – Saturnalijos, Romoje – Sol Invictus, germanų tautose – Jolė, slavų, baltų tautose – Koleda.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vasaros saulėgrįža
* Pavasario lygiadienis
* Rudens lygiadienis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Aloyzas Pučinskas. *Saulėgrįža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 198 psl.
2. ↑  Žiemos saulėgrįžos datos nuo 1583 iki 2999 metų – Dangaus mechanikos ir efemeridžių apskaičiavimo instituto bei Paryžiaus observatorijos duomenimis.
3. ↑  Vasaros saulėgrįžos (t. y. žiemos saulėgrįžos Pietų pusrutulyje) datos nuo 1583 iki 2999 metų – Dangaus mechanikos ir efemeridžių apskaičiavimo instituto bei Paryžiaus observatorijos duomenimis.
4. ↑  Mark Tredinnick. Australia's Wild Weather. – National Library of Australia, 2011. P. 14. ISBN 9780642277237.
| **Algimantas Dačiulis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. kovo 1 d. (87 metai)Virbališkiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Alma |
| Vaikai | Rasa, Kristina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |

**Algimantas Dačiulis** (g. 1936 m. kovo 1 d. Virbališkiuose) – Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Virbališkių septynmetę mokyklą, 1956 m. – Kupiškio Vlado Rekašiaus vidurinę mokyklą, 1961 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją.

1961–1962 m. Elmininkų bandymų stoties atraminio-parodomojo ūkio vyresnysis zootechnikas. 1962–1966 m. Anykščių rajono Teritorinės gamybinės kolūkių ir tarybinių ūkių valdybos vyriausiasis zootechnikas. 1966–1975 m. Anykščių rajono Žemės ūkio gamybinės valdybos vyriausiasis zootechnikas.

1975–1985 m. Anykščių rajono Liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas – Žemės ūkio valdybos viršininkas, 1986–1988 m. – Anykščių rajono agropramoninio susivienijimo pirmininkas. 1988–1990 m. Anykščių rajono Liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pirmininkas.

1990–1995 m. Anykščių rajono valdytojas. 1995–1998 m. Lietuvos žemės ūkio banko Anykščių skyriaus valdytojo pavaduotojas. 2000–2004 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario Antano Bauros padėjėjas – sekretorius.

2003 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.

2000–2010 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

2018 m. paskelbtas vienu iš „Šimtmečio anykštėnų".

2021 m. išleista A. Dačiulio minčių ir prisiminimų knyga „Skalsios duonos linkėdamas".

Sutuoktinė Alma, vaikai Rasa, Kristina.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Algimantas DAČIULIS*. Anykštėnų biografijų žinynas. Nuoroda tikrinta 2021-03-22.
2. ↑  Algimantas Dačiulis: „Iki pandemijos gyvenome rojuje", ankysta.lt. Nuoroda tikrinta 2021-03-22.
3. ↑  Savivaldos dieną minint bus apdovanojami trys „Šimtmečio anykštėnai"[neveikianti nuoroda] *anyksciai.lt* 2018-10-09
4. ↑  Išleista Algimanto Dačiulio minčių ir prisiminimų knyga, nyksciai.lt. Nuoroda tikrinta 2021-03-22.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hainuvkos rajonasblrs. *Гайнаўскі раён*lenk. *Rejon Hajnowski* |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1939 – 1945** |  →  → |

 |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos TSR vėliava Baltarusijos TSR |
| **Sritis** | Bresto sritis Bresto sritis |
| **Administracinis centras** | Hainuvka |

*Apie dabartinę Lenkijos apskritį žr. Hainuvkos apskritis*.
**Hainuvkos rajonas** (blrs. *Гайнаўскі раён*, lenk. *Rejon Hajnowski*) – administracinis vienetas, egzistavęs 1939–1941 m. ir 1944–1945 m. Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR teritorijoje, Bresto srityje su centru Hainuvkos mieste.

Istorija
--------

Rajonas įkurtas iš dalies 1939 m. rugsėjo pabaigoje Tarybų Sąjungos okupuotos Balstogės vaivadijos žemių. Rajonas egzistavo iki Vokietijos kariuomenės įsiveržimo 1941 m. birželio mėnesį. Po šio įsiveržimo rajonas buvo priskirtas vokiškajai Balstogės sričiai. Nuo 1944 m. pabaigos iki 1945 m. rugpjūčio vėl priklausė Baltarusijos TSR. 1945 m. rugpjūčio 16 d. rajonas buvo perduotas Lenkijos Liaudies Respublikai, kur pateko į naujai įkurtos Balstogės vaivadijos sudėtį.
Koordinatės: 55°28′44″š. pl. 25°23′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.478985°š. pl. 25.387572°r. ilg.﻿ / 55.478985; 25.387572

| Leliūnų dvaras |
| --- |
| Dvaro rūmai, 2014 m. Dvaro rūmai, 2014 m. |
| Vieta | LeliūnaiUtenos rajonas |
| Įkurtas | XVII a. pr. |
| Parkas | Parko fragmentai, du tvenkiniai |
| Pastatų būklė | Išlikę dvaro rūmai |
| Savininkas | PomarneckiaiArcimavičiai |

**Leliūnų dvaras** – dvaras, buvęs Leliūnuose. Išlikę dvaro rūmai miestelio šiauriniame pakraštyje, Topolių g. 27. Yra seno parko pavienių medžių, du tvenkiniai.

Rūmų pastatas vieno aukšto, su rūsine dalimi, stačiakampio plano, rekonstruotas. Patalpos išdėstytos abiejose koridoriaus pusėse. Cokolinė pastato dalis sumūryta iš akmenų su skaldytų akmenų užpildu. Pirmas aukštas iš raudonų plytų. Kolūkių laikais dvare buvo įkurta Leliūnų kolūkio kontora, o šiuo metu dvaras priklauso privačiam savininkui.

Istorija
--------

Minimas XVII a. pradžioje. XVII a. priklausė Pomarneckiams, vėliau – Arcimavičiams. 1788 m. dvarininkas Juozas Pomarneckis pastatydino antrą medinę 12x28 m² ploto Leliūnų bažnyčią Šv.Juozapo garbei. 1793 m. įsteigta parapija, 1795 m. bažnyčiai dovanotas valakas žemės, vadinamos Starkiškiu. 1794 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. Dvare, be gyvenamo namo, buvo koplyčia, klojimas, trys daržinės, svirnas, bravoras. Dvarui priklausė aštuonios Leliūnų kaimo šeimos. 

Yra išlikęs 1775 m. balandžio 3 d. Vilkmergės pavieto Leliūnų dvaro inventorius, pagal kurį kiekvienas dvaro valstietis už pusvalakį žemės ėjo lažą po 3 dienas savaitėje, atlikdavo 6 didžiąsias prievartas (,,gvoltus"), ėjo sargybas, moterys dvare skalbdavo, sodindavo, ravėdavo daržus, kirpdavo avis, pririnkdavo ponams po 2 kapas grybų, po gorčių uogų, riešutų ir t. t. Jeigu kuris iš tų valstiečių daugiau kaip pusę sodybinio valako norėtų dirbti, tada dėl priimtinės žemės turėdavo pranešti dvarui ir mokėti pagal susitarimą. Nepakeldami skurdo ir priespaudos, valstiečiai tiek Leliūnuose, tiek ir aplinkiniuose dvaruose pavieniui arba grupėmis bruzdėjo, siekė panaikinti baudžiavą. 

1865 m. Leliūnuose įkurta rusiška mokykla, o šalia jos Leliūnų dvaro savininkas Siziniauskas įsteigė lenkišką mokyklą. Tačiau jų nelankė didesnis skaičius mokinių, nes miestelio gyventojai ir apylinkės valstiečiai stengėsi savo vaikus išmokyti skaityti ir rašyti lietuviškai. 

Atgavus Lietuvos nepriklausomybę, dvaro žemės buvo išdalintos nepriklausomybės kovų savanoriams ir dvaro kumečiams. Sovietmečiu čia buvo įsikūręs kolūkis.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Leliūnai Lietuvos dvarų duomenų bazėje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Leliūnų dvaro sodyba
Koordinatės: 55°53′34″š. pl. 21°14′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.892653°š. pl. 21.243466°r. ilg.﻿ / 55.892653; 21.243466

Kretingos Lurdas, skirtas švč. Mergelei Marijai
**Kretingos Lurdas** – švč. Mergelės Marijos garbei Kretingoje pastatytas Lurdas, vienas miesto simbolių, svarbus istorijos, religinės kultūros ir architektūros paveldo simbolis. Šiandien čia vyksta Kretingos miesto šventės, ugdymo įstaigų renginiai, atlaidai. Lurdas stovi slėnyje Vilniaus ir J. Pabrėžos gatvių kampe, netoli Grafo Tiškevičiaus tilto, tarp Kretingos katalikų bažnyčios ir šv. Antano rūmų, šalia vienuolyno tvenkinio.

Istorija
--------

Lurdas buvo pastatytas 1933 m. rugpjūčio 2 d. ceremonijoje dalyvaujant tuometiniam Lietuvos prezidentui Antanui Smetonai, krašto apsaugos ministrui Baliui Giedraičiui bei 25 tūkst. tikinčiųjų iš visos Lietuvos. Lurdas sumanytas 75-ųjų švč. Mergelės Marijos apsireiškimo Prancūzijoje esančiame Lurde metinių proga. Kretingoje, Dopulčio (Pastauninko) upelio slėnyje, prie vienuolyno, Lurdą įrengti nusprendė kunigas Antanas Dirvelė. Aukštutinėje angoje pastatyta švč. Lurdo Marijos skulptūra. Kitoje žemutinės angos pusėje – klūpančios šv. Bernadetos su žvake rankose, žiūrinčios į švč. Mergelę Mariją, statula. Abi statulos atvežtos iš Prancūzijos. 

1941 m. į miestą įžengus vokiečių kariuomenei, Lurdas tapo žydų žudynių vieta. Pokaryje, praėjus dešimtmečiui, sovietų valdžios nurodymu grota iki pusės užpilta žemėmis. 1952 m. Lurdas sunaikintas, tačiau vietos gyventojams pavyko išsaugoti ir į bažnyčią perkelti jo skulptūras. Vėliau šalia Lurdo esanti švč. Mergelės Marijos aikštelė paversta kareivių mankštos ir pratybų vieta. 1989 m. Kretingos gyventojai Lurdą vėl sutvarkė – išvalė upelį, nutiesė takelius, pasodino medžių, sugrąžino skulptūras. 1989 m. Lurdas buvo pašventintas iš naujo. 2003 m. Lurdas įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Kretingos Lurdas *bernardinutakais.lt*
2. ↑  *Antanas Dirvelė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
3. ↑  „Objekto Nr. 27502 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kretingos Lurdas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos lurdai
* Kretingos krašto enciklopedija. Kretingos Lurdas Archyvuota kopija 2020-02-13 iš Wayback Machine projekto.
**Mokslinis stilius** – bendrinės kalbos stilius, kuriam būdingi tam tikri bruožai ir kuris naudojamas dažniausiai mokslinėje literatūroje.

Vartojimo sritis
----------------

Mokslinė visuomenės veikla. Mokslo pagrindą sudaro kritiškai patikrinta ir susisteminta žmonijos patirtis. Šiuo stiliumi išdėstomas specialus kurios nors mokslo srities turinys.

Svarbiausia **mokslo populiarinamųjų** tekstų funkcija yra pateikti dalykinę informaciją patraukliai. Siekiama poveikio ir įtaigumo. Savo stiliumi tie tekstai priartėjo prie publicistinės ar grožinės literatūros.

Požymiai
--------

* **Logiškumas** – teksto vientisumas, organiškas integralumas nesant prieštaravimų.
* **Nuoseklumas** – tolesnės mintys seka iš anksčiau išdėstytų, nėra minčių šuolių, nėra dvigubos ar trigubos teksto pradžios.
* **Aiškumas**, **suprantamumas**, **suvokiamumas**.
* **Dalykinis tikslumas** – vienareikšmiškumas, precizija. Vengiama vaizdingų palyginimų: ne „apelsino dydžio stiklo rutulys" o „trijų colių skersmens stiklo rutulys".
* **Objektyvumas**
* **Glaustumas**, tekste yra beveik tiek pat žodžių kiek jame pasakoma įvairių dalykų

Taip pat būdingas emocinio turinio nebuvimas, specifinių terminų naudojimas, dalykiškumas. Stilistinių ypatybių santykis konkrečiame tekste priklauso nuo žanro, temos, kalbos formos.

Mokslinio stiliaus sintaksei būdingos konstrukcijos, išryškinančios, pabrėžiančios dėstymo logiškumą (minčių nuoseklumą, rišlumą): pasakymo dalių santykį rodantys žodžiai, įspraudai, sudėtiniai jungtukiniai sakiniai. Dėstymo objektyvumą padeda išreikšti beasmenės ir pasyvinės konstrukcijos.

Būdingi dabartinių mokslo tekstų stiliaus trūkumai yra šie: gremėzdiškos sakinio konstrukcijos, dažnas frazės daiktavardinimas, sintaksinis perifrazavimas, nekonkrečios, neaiškios reikšmės šablonai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Joseph E. Harmon, Alan G. Gross (15 May 2007), "On Early English Scientific Writing", *The scientific literature*, ISBN 9780226316567
2. ↑  angl. *deliver so many things almost in equal number of words*
| **Jalmaras Šachtasvok. *Hjalmar Horace Greeley Schacht*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1877 m. sausio 22 d. (146 metai)Tingleve |
| Mirė | 1970 m. birželio 3 d. (93 metai)Miunchene |
|  |
| Veikla | Vokietijos valstybės veikėjas, finansininkas, Vokietijos nacionalinio banko direktorius, Reichsbanko prezidentas, reicho ekonomikos ministras, reichsministras be portfelio |
|  |
|  **Vikiteka** | Hjalmar Schacht |

**Jalmaras Šachtas** (vok. *Hjalmar Horace Greeley Schacht*, g. 1877 m. sausio 22 d. Tingleve – 1970 m. birželio 3 d. Miunchene) – Vokietijos valstybės veikėjas, finansininkas, Vokietijos nacionalinio banko direktorius (1916–1923 m.), Reichsbanko prezidentas (1923–1930 ir 1933–1939 m.), reicho ekonomikos ministras (1936–1937 m.), reichsministras be portfelio (1937–1942 m.). Buvo teisiamas Niurnbergo tribunole (išteisintas).

Biografija
----------

Būdamas Reichsbanko prezidentu vykdė efektyvias ekonomikos ir finansų reformas, sustabdžiusias hiperinfliaciją ir stabilizavusias markės kursą. XX a. trečiojo dešimtmečio pradžioje padėjo nacistams suartėti su Vokietijos stambiojo kapitalo vadovais. 1930 m. kovo mėn. atsistatydino iš Reichsbanko prezidento pareigų, protestuodamas prieš Jungo planą.

1935 m. gegužės mėn. slaptu įstatymu J. Šachtas paskirtas karinės ekonomikos generaliniu įgaliotiniu ir pradėjo rūpintis šalies ekonomikos parengimu karui. Tuo pat metu užimdamas Reichsbanko prezidento ir ekonomikos reichsministro pareigas darė įtaką markės kurso svyravimams karinei pramonei finansuoti. Iš esmės būtent J. Šachtas sukūrė reicho karinės pramonės, leidusios pradėti pasaulinį karą, pagrindus.

Viešai palaikydamas Hitlerio kursą, J. Šachtas smerkė VNSDP baudžiamąją politiką, armijos ir finansinio elito nušalinimą nuo realios valdžios. 1939 m. rugsėjo mėn. griežtai pasisakė prieš įsiveržimą į Lenkiją, nepritarė karui su TSRS, sakydamas, jog Vokietija pralaimės dėl ekonominių priežasčių. 1941 m. nusiuntė Hitleriui laišką, kritikuojantį jo režimą, netrukus atsistatydino iš reichsministro pareigų. Palaikė santykius su Hitlerio režimo priešininkais.

Žlugus 1944 m. liepos 21 d. sąmokslui prieš Hitlerį, J. Šachtą suėmė ir laikė Dachau koncentracijos stovykloje. 1945 m. gegužės mėn. sąjungininkai iš čia jį išlaisvino, tačiau netrukus Austrijos teritorijoje buvo suimtas ir perduotas Niurnbergo karo tribunolui. 1946 m. spalio 1 d. išteisintas, tačiau 1947 m. sausio mėn. denacifikacijos komisijoje nuteistas aštuonerius metus kalėti.

Iš kalėjimo paleistas 1948 m. rugsėjo 2 d. Dirbo bankininku, įkūrė bankų susivienijimą „Schacht GmbH" Diuseldorfe ir jam vadovavo. Mirė 1970 m. birželio 3 d. Miunchene.

Nuorodos
--------

* Hjalmar Schacht (Biografija vokiečių klb.).

Šaltiniai
---------

1. ↑   (www.hrono.ru)
Savivaldybės – tai pagrindiniai savivaldą Lietuvoje įgyvendinantys subjektai
**Savivalda** – valstybės teritorijos administracinių vienetų bendruomenių organizavimosi procesas ir viešųjų reikalų tvarkymas, kai jos nariai tiesiogiai ar per savivaldybių institucijas savarankiškai sprendžia vietos gyventojams aktualias problemas. Savivaldos institucijos dažniausiai sutampa su teritoriniu skirstymu, todėl savivaldos jurisdikcija apima atitinkamo administracinio-teritorinio vieneto (provincijos, gubernijos, srities, departamento, rajono, savivaldybės ir pan.) teritoriją ir joje gyvenančius gyventojus.

Lietuvoje Respublikoje savivaldą apibrėžia Vietos savivaldos įstatymas, priimtas 1994 m. liepos 7 d. paskelbtas liepos 20 d. o įsigaliojęs 1995 m. kovo 26 d. Vadovaujantis juo, savivaldybė – tai valstybės teritorijos administracinis vienetas, kurio gyventojų bendruomenė turi valstybės laiduotą savivaldos teisę. Atitinkamai, savivaldą šalyje vykdo 60 Lietuvos savivaldybių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Savivalda. // Visuotinė lietuvių enciklopedija, tikrinta 2021-08-12.
2. ↑  Lietuvos Respublikos vietos savivaldos įstatymas, galiojanti suvestinė redakcija (tikrinta 2021-08-12).
Koordinatės: 44°51′58.52″ š. pl. 34°20′54.36″ r. ilg.﻿ / ﻿44.8662556°š. pl. 34.3484333°r. ilg.﻿ / 44.8662556; 34.3484333

Įėjimas į urvus.
**Raudonieji urvai** arba **Kizil-Koba** (ukr. *Червоні печери, Кизил-Коба*, krym. *Qızıl Qoba, Къызыл Къоба*) – kelių urvų sistema Krymo kalnuose Dolgorukovskio plynaukštė 3 km nuo kaimelio Perevalnoje Simferopolio rajone.

Kizil-Koba – didžiausias Krymo urvas. Bendras ištirtų urvų ilgis šiuo metu yra apie 25 km, plotas – 64000 km², tūris – 270000 m³, aukščių skirtumas – 275 m. Atskirų salių ilgis – apie 70-80 m, aukštis – iki 145 m (Mėlynojo lašo salė). Lankytojams atviroje urvo pradžioje (apie 500 m) temperatūra ištisus metus būna + 10-13 °C. Apatinių aukštų vidutinė temperatūra 8,1-9,0 °C. Sistemą sudaro keletas urvų, suformuojančių požeminį šešių aukštų labirintą, todėl į apatinius Raudonų urvų aukštus lankytojai įleidžiami tik su gidais.

Pirmu urvo aukštu teka požeminė upė Kizilkobinka. Urvuose nemažai ežerų, krioklių, sifonų. Čia yra ir vienas didžiausių stalaktitų Europoje – jo ilgis siekia 8 m, amžius – apie 8000 metų.

Urvus suformavo Kizilkobinkos upė, kuri, ištekėdama iš urvo, krenta žemyn, sudarydama Su-Učchano krioklį.

Kizil-Koba žinomas ir kaip archeologijos paminklas. Jame prieš 2,5 tūkst. metų gyveno žmonės, kuriuos mokslininkai priskiria vadinamajai kizilkobiečių kultūrai (tikėtiniems kimeriečių protėviams).

1989 m. urve buvo įrengtas ekskursinis 500 metrų ilgio maršrutas. Šiuo metu urvą tyrinėja Ukrainos speleologų asociacijos ir Rusijos geografų draugijos nariai.

Galerija
--------

* Kizilkobinkos upė urve.Kizilkobinkos upė urve.
* Ekskursinis maršrutas.Ekskursinis maršrutas.
* Stalagmitas "Urvo šeimininkas".Stalagmitas "Urvo šeimininkas".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonieji urvai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* А. А. Щепинский, «Красные пещеры» (научно-популярный очерк и путеводитель, 1987) Archyvuota kopija 2009-03-22 iš Wayback Machine projekto.
* Путешествия – Красная пещера (информация, фото) Archyvuota kopija 2012-06-02 iš Wayback Machine projekto.
Sibiro haskis
Sibiro haskis
Sibiro haskis
**Sibiro haskis** – arktinė kinkomųjų šunų veislė, laikoma viena seniausių šunų veislių. Sibiro haskiai dažnai painiojami su Aliaskos malamutais.

Istorija
--------

### Čiukčiai

Šių šunų protėviai – šunys, kuriuos veisdavo čiukčiai, jie gerai prisitaikę prie atšiaurių klimatinių sąlygų. Kitados pusiau klajokliams čiukčiams prisireikė šuns, kuris galėtų plečiant medžioklės teritorijas greitai judėti dideliais atstumais ir tempti krovinius iš medžioklės vietų į nuolatines gyvenvietes. Kadangi šie šunys nėra dideli, į kinkinius buvo kinkoma po 15-17 šunų.

Čiukčiai šunis laikė savo namuose, dėl to šios veislės šunys išvesti neagresyvūs žmonėms ir mėgstantys žaisti su vaikais.

### Persikėlimas į JAV

XX a. pradžioje, kai SSRS buvo sudarytas šiaurės šunų veislių registras, Sibiro haskiai į jį nepapuolė, nes buvo per maži, kad būtų efektyviai naudojami krovinių pervežimui. Šis ir kai kurie organizaciniai sprendimai lėmė tai, kad jau XX a. penktajame dešimtmetyje Sibiro haskių veislė SSRS faktiškai nebeegzistavo ir ištirpo vietinių skalikų populiacijoje. Veislė išliko tik JAV, nes čia čiukčių kinkomieji šunys buvo atvežti dalyvavimui kasmet nuo 1908 m. rengiamose lenktynėse iš Ankoridžo į Nomą.

Bendra išvaizda
---------------

Vidutinio dydžio šunys, šiauriniuose kraštuose naudojami rogėms vilkti. Kūnas proporcingas, vidutinio ūgio. Šie šunys stiprūs, ištvermingi, judrūs, neramūs. Patinai labai raumeningi, tačiau palyginti lengvi. Bėgioja greitai, lengvai ir gracingai.

Kailis tankus. Ausys stačios. Tai viena iš nedaugelio veislių, kurios šunys gali turėti mėlynas, tamsiai ir šviesiai rudas arba nevienodos spalvos akis.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sibiro haskis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* The Siberian Husky Club of America
* Colors of the Siberian Husky
* The Siberian Husky Health Foundation Archyvuota kopija 2021-02-11 iš Wayback Machine projekto.
| **Artakserksas V/Besas** |
| --- |
|  |
| Beso nužudymas (1899 m. piešinys) |
| Achemenidai |
| Gimimo vardas | Bayaçā |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 329 m. pr. m. e. |
| Religija | zoroastrizmas |
| Persijos Karalių karalius |
| Ėjo pareigas | 330 m. pr. m. e. – 329 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Darijus III |
| Įpėdinis | Aleksandras Makedonietis (kaip (Makedonijos imperijos valdovas) |
|  |
|  **Vikiteka** | Besas (Achemenidai) |

**Besas** (sen. gr. Βήσσος, sen. pers.  = *\*Bayaçā*) arba ***Artakserksas V*** (mirė 329 m. pr. m. e.) – persų Baktrijos ir Sogdianos satrapas valdant Darijui III, vėliau pasiskelbęs Achemenidų karaliumi (330–329 m. pr. m. e.).

Darijui III tapus karaliumi, Besas paskirtas Baktrijos ir Sogdianos satrapu. Iš savo sostinės Baktros jis valdė Baktriją ir Sogdianą, taip pat Indijos pasienio sritis, klajoklius iranėnus sakus laikė pavaldžius imperijai. 331 m. pr. m. e. sudarė karinį dalinį kovai Gaugamelų mūšyje. Darijui III pralaimėjus Aleksandrui Makedoniečiui, Besas kartu su karaliumi atsitraukė į Ekbataną.

Ekbatanoje Besas kartu su viziriu Ekbaentu suėmė Darijų III, o artėjant graikų kariuomenei jį nužudė.

330 m. pr. m. e. graikų dar neužimtoje Baktrijoje Besas pasiskelbė karaliumi Artakserksu V. Jis bandė telkti pajėgas prieš Aleksandro Makedoniečio kariuomenę, tačiau vieningai pasipriešinti nepavyko. 329 m. pr. m. e. pavasarį makedonai įsiveržė į Baktriją, sostinė Baktra buvo užimta – generolai sulaikė Besą, atidavė jį makedonams, kurie paskutinį Achemenidų karalių nužudė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Michael Weiskopf. Bessos, *Encyclopædia Iranica*, Vol. IV, Fasc. 2, 1989, pp. 174–175.
2. ↑  *Besas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
3. ↑  *Bessus*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
| Olimpo kalnas |
| --- |
|  |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika |
| **Šalys** |  JAV |
| **Aukščiausias taškas** | 2430 m |
| **Koordinatės** | 47°48′05″ š. pl. 123°42′39″ v. ilg.﻿ / ﻿47.80139°š. pl. 123.71083°r. ilg.﻿ / 47.80139; 123.71083Koordinatės: 47°48′05″ š. pl. 123°42′39″ v. ilg.﻿ / ﻿47.80139°š. pl. 123.71083°r. ilg.﻿ / 47.80139; 123.71083 |
| **Kalnodara** | Olimpo kalnynas |

**Olimpo kalnas** (angl. *Mount Olympus*) – aukščiausia Olimpo kalnyno viršukalnė JAV Vašingtono valstijos vakarinėje dalyje. Kalnas yra Olimpo nacionalinio parko centre. Olimpo kalno aukštis siekia 2 430 m.

Dėl stiprių sniego audrų ir lavinų šiame kalne yra nemažai ledynų. Iš jų ilgiausias yra 4,93 km ilgio, didžiausias 5,31 km² ploto.

Pirmą kartą išžvalgytas šis kalnas buvo 1774 m. ispanų keliautojo Juan José Pérez Hernández. Teigiama, kad tai buvo pirmasis kartas, kai europietis žvalgė geografinį objektą Vašingtono valstijoje.

JAV prezidentas Teodoras Ruzveltas 1909 m. kovo 2 d. įkūrė Olimpo kalno valstybinį paminklą. 1938 m. Franklinas Ruzveltas teritorijoje įkūrė nacionalinį parką. 1981 m. šis parkas įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą. 1988 m. šalies kongresas 95 procentus parko teritorijos pripažino Olimpo laukyme.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Park Newsletter July/August 2009
2. ↑  Olympic Wilderness Archyvuota kopija 2013-08-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Zita Lazdauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. lapkričio 13 d.Nuomininkai, Šilalės rajonas |
| Mirė | 2009 m. spalio 25 d. (56 metai)Pajūralis, Šilalės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Egidijus |
| Vaikai | Evaldas, Egidija |
|  |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus universitetas |

**Zita Petrokaitė-Lazdauskienė** (1952 m. lapkričio 13 d. Nuomininkuose, Šilalės rajonas – 2009 m. spalio 25 d. Šilalės rajonas) – pedagogė, Lietuvos ir Šilalės rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1960–1964 m. mokėsi Monkiškės (Šilalės r.) pradinėje mokykloje, 1964–1971 m. Kaltinėnų vidurinėje mokykloje. 1971–1977 m. studijavo VU Filologijos fakultete, filologė. 1971–1991 m. dirbo Kaltinėnų, Paliepių (Raseinių r.) 9-metėje, Žvingių (Šilalės r.), Šilalės 1-joje vidurinėje, Pagramančio (Tauragės r.) mokyklose. 1991–1995 m. Šilalės S. Gaudėšiaus vidurinės mokyklos direktorė. 2001–2003 m. Šilalės kultūros centro metodininkė, Šilalės S. Gaudėšiaus gimnazijos lietuvių kalbos mokytoja. 2003 m. Šilalės viešosios bibliotekos direktorė.

2009 m. spalio 25 d. tragiškai žuvo autoavarijoje Šilalės rajone, kelyje  **193**  Kvėdarna–Švėkšna–Saugos , netoli Pajūralio.

Vyras Egidijus (g. 1943). Vaikai Evaldas (g. 1973) ir Egidija (g. 1974).

Politinė veikla
---------------

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) partijos narė, Šilalės skyriaus pirmininkė. 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir 2007–2009 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narė. 1995–1997 m. ir 1997–2000 m. Šilalės rajono savivaldybės merė, 2000–2001 m. mero pavaduotoja. 2003–2007 m. ir 2007–2009 m. Šilalės rajono savivaldybės administracijos direktorė.
**Haplologija** (gr. ἁπλοῦς 'paprastas, nesudėtingas; grynas' + λόγος 'žodis, kalba') – kalbos reiškinys, kai išnyksta vienas iš dviejų vienodų ar fonetiškai panašių skiemenų.
  
Reiškinį XX a. aprašė amerikietis kalbininkas Morisas Blumfyldas (*Maurice Bloomfield*).

Pvz.: mokslo pavadinimas *mineralogija* turėtų vadintis *mineralologija*, bet dėl haplologijos yra supaprastėjęs.
  
Beje, pats terminas *haplologija* dėl haplologijos turėtų sutrumpėti iki *haplogija*.

Lietuvių kalba
--------------

Plačiai vartojamas terminas *tinklapis*, nors haplologijos nepaveikta forma, laikoma taisyklinga, yra *tinklalapis*. Tariamosios nuosakos I daugiskiatos asmenyje dažnai išmetamas skiemuo: *mokytumėme* > *mokytume*, *mokytumėmės* > *mokytumės*.

Rusų kalba
----------

Pvz.:

* *знаменосец*, *znamenosec* 'vėliavnešys' – *знаменоносец*, *znamenonosec*
* *близорукий*, *blizorukij* 'trumparegis' – iš *близозоркий*, *blizozorkij*

Anglų kalba
-----------

* *England* 'Anglija' – iš sen.angl. *Engla land*

Šnekamojoje kalboje:

* *particuly* – iš *particularly* 'ypatingai; atskirai; detaliai'
* *pierced earrings* 'pradurti auskarai' – iš *pierced – ear earrings* 'auskarai pradurtoms ausims'
* *probly* – iš *probably* 'galbūt'

Nuorodos
--------

1. ↑  "england. "Webster’s Third New International Dictionary, Unabridged. Merriam-Webster, 2002. (8 Nov. 2008).[neveikianti nuoroda]
| **Kivis** |
| --- |
| Rudasis kivis (Apteryx australis)Rudasis kivis (*Apteryx australis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Strutiniai paukščiai  *( Struthioniformes)* |
| Šeima: | Kiviniai  *( Apterygidae)* |
| Gentis: | Kiviai  *( Apteryx)* |

 |

**Kiviai** (*Apteryx*) – strutinių paukščių (*Struthioniformes*) būrio, monotipinės **kivinių** (*Apterygidae*) šeimos gentis.

Naktiniai, vištos didumo paukščiai, patinai mažesni už patelę. Kūnas apaugęs ilgomis, panašiomis į plaukus plunksnomis. Sparnai beveik visai išnykę, uodegos nėra. Kojos stiprios, jų gerai išsivystę 3 priekiniai pirštai, užpakalinis pirštas nežymus. Patinai turi kopuliacijos organą. Patelė stambesnė už patiną, ji deda tik vieną kiaušinį, kuris pagal santykį su paukščio kūnu iš visų paukščių rūšių – didžiausias pasaulyje. Peri ir jauniklį vedžioja patinas.

Kiviai – naktiniai, mažomis akimis, tankumynų paukščiai. Minta kirmėlėmis, vabdžių lervomis. Maisto ieško vadovaudamiesi jautria klausa ir gera uosle.

Sparčiai nyksta dėl žmonių ūkinės veiklos. Gyvena Naujojoje Zelandijoje. Kiviai taip pat yra Naujosios Zelandijos simbolis.

Gentyje 5 rūšys:

* Rudasis kivis (*Apteryx australis*)
* Didysis dėmėtasis kivis (*Apteryx haastii*)
* Šiaurės salos rudasis kivis (*Apteryx mantelli*)
* Mažasis dėmėtasis kivis (*Apteryx owenii*)
* Okarito miško kivis (*Apteryx rowi*)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiviai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Birds: Kiwi". San Diego Zoo. Nuoroda tikrinta 2017-07-13.
2. ↑  Mačionis A. Stuburinių zoologija. – Vilnius: Mokslas, 1989. – 218 psl. ISBN 5-420-00277-9