recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Huata** (maor. *huata*), *hoata* – ilgų maorių iečių tipas. Tai ilgiausios ietys, kurių ilgis siekdavo 5,4 m (ilgiausia aprašyta – 7,2 m).

Huatas paprastai darydavo iš *manuka* (*Leptospermum scoparium*) medienos, kuri buvo tipiška žaliava maorių iečių gamyboje. Antrasis huatos galas turėdavo pastorėjimą, vadintą *reke*, *koreke* ar *purori*.

Huatos būdavo naudojamos atakuojant įtvirtinimus ar juos ginant. Puldami jomis durdavo pro palisado angas arba, atvirkščiai, nuo gynybinių pakylų ir gynybinių pylimų.
  
Huatas kartais naudodavo ir kaudamiesi atviroje vietoje. Tuomet huatą valdydavo du kariai. Vienas laikydavo huatą ties galo bumbulu ir užtikrindavo stūmį dūriui, o antrasis laikydavo huatą ties viduriu ir nutaikydavo. Toks huatų panaudojimas aprašytas literatūroje, tačiau neaišku, kam tokį griozdišką ginklą naudoti atviroje vietoje.

*Tuhoe* maoriai šias ilgas ietis vadindavo *huata roa* ('ilgoji huata'), o *huata poto* ('trumpoji hoata') jie vadino gerokai trumpesnes ietis, kurias daugelis kitų genčių vadino *tao*. *Tuhoe* maoriai žodžiu *tao* vadino tik paukštines ietis. Kai kurios gentys hoatas vadino *taoroa* ('ilgasis tao').

Nuorodos
--------


* Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa. Tao
* Best E. (1941) The Maori. Vol. Two. XIV. The Art of War
| ***Niekšas Džango*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Django il bastardo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Sergio Garrone |
| Scenaristas (-ai) | Anthony SteffenSergio Garrone |
| Metai | 1969 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Niekšas Džango** (it.  *Django il bastardo*) – 1969 m. Italijoje sukurtas vesternas. Įkvėptas garsaus Sergio Corbucci filmo „Džango" sėkmės, iš tiesų jis neturi su juo nieko bendro, tik pagrindinio herojaus vardą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anthony Steffen – Džango
* Paolo Gozlino – Rodas Merdokas
* Luciano Rossi – Džekas Merdokas
* Rada Rassimov – Alida
* Teodoro Corra – Viljamsas
* Jean Louis – Hovardas Rosas
* Fred Robsahm – Semas Hokinsas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pilietinio karo metais grupė karininkų išdavė savo būrį ir netgi dalyvavo jį sunaikinant. Praėjus keletui metų mieste, kuriame šie gyvena pasirodo vienintelis išlikęs kareivis, vienas po kito susidorojantis su išdavikais...
Baltų gentys XII a.
**Bartai** – viena iš baltų prūsų genčių, gyvenusi Bartoje. Pirmą kartą šiuo vardu minimi 1249–1269 m. rašytose Danijos karalių žemės knygose.

Geografija
----------

Pietiniai bartų kaimynai buvo galindai, pietvakariuose ribojosi su Sasna, vakaruose jų kaimynai buvo varmiai, šiaurėje - notangai, šiaurės rytuose - Alnos ir Priegliaus krante – nadruviai, rytuose – jotvingiai. Spėjama, kad svarbiausia bartų gyvenvietė buvo dabartinis Barštynas, kur stovėjo jų pilis.

Bartai kultūra ir kalba artimiausi kitoms prūsų gentims - sembams, notangams ir varmiams.

Istorija
--------

Dalyvavo 1242–1249 m. Pirmajame prūsų sukilime ir 1260–1274 m. Didžiajame prūsų sukilime prieš kryžiuočius. Per Didįjį sukilimą bartams vadovavo vitingas Divonis. Po sukilimų pralaimėjimo dalį bartų vokiečiai iškeldino į Pagudę, dalis jų, gelbėdamiesi nuo kryžiuočių vergovės, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio padedami, persikėlė į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Gardino, Lydos, Medininkų, Slanimo, Valkavisko apylinkes. Šiauriniai ir rytiniai bartai, veikiausiai jų dauguma, tapo lietuvininkais, jų žemės įėjo į Mažąją Lietuvą. Likusieji Bartoje XVI a. - XVII a. suvokietėjo, kai kurie sulenkėjo, tapo mozūrais. Didžiojoje Lietuvoje apsigyvenusių bartų teritorijoje, Lydos apskrityje, ne vėliau kaip XIV a. antroje pusėje buvo įkurtas Bartų valsčius su Panemunės, Pelesos, Skalvių ir Aradnos vaitystėmis. 1503 m. minima Bartų apskritis (pavietas). XVIII a. dar buvo Bartų seniūnija. Žirmūnų, Rodūnios, Pelesos apylinkių (Gardino žemė) bartai ilgai išlaikė savitą kultūrą, šimtmečius save vadino bartais. Nemuno aukštupio kairiajame krante išliko su bartų tautovardžiu susijusių vietovardžių, pavardžių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Jasas. *Bartai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 679 psl.
**Julija Janus (Janulaitytė)** (g. 1970 m. vasario 16 d. Vilniuje) – tarpdisciplininė menininkė, mados dizainerė, Lietuvos dizainerių sąjungos narė, Baltijos mados federacijos narė (nuo 1999 m.). Julia Janus – mados ir gyvenimo būdo prekės ženklas, įkurtas 2009 m.

1994 m. baigė Vilniaus dailės akademiją. 1994–1995 m. studijavo Nyderlanduose Arnhemo dailės ir muzikos akademijoje, 2019 m. baigė ISM vadybos ir ekonomikos universitetą, vadovų magistro studijas.

1988–1990 m. dirbo Vilniaus modelių namuose siuvėjos mokine, siuvėja, piešėja, 1993–1996 m. dirbo bendrovės „Vilija"  dizainere. 1997 m. Vilniuje įkūrė Julijos Žilėnienės mados namus (nuo 2010 m. „Julijos namai").
Viena iš mados festivalio „Mados infekcija" (1999 m.) steigėjų, dalyvavo įvairiose mados savaitėse, mados dizaino parodose Vilniuje, Maskvoje, Rygoje, Londone, Kopenhagoje, Paryžiuje, Niujorke ir kt.

Kuria drabužių, juvelyrikos, avalynės, interjero , baldų dizainą, tapo, vysto dizaino prekės ženklų, vietokūros ir fizinių patyrimų dizaino koncepcijas, kuria muziką.

Kūrė ir palaikė Prezidento V. Adamkaus žmonos Almos Adamkienės, Prezidento R. Pakso žmonos Laimos Paksienės, Prezidentės Dalios Grybauskaitės, kitų politikų įvaizdį.

Sukūrė kostiumus šiems teatro spektakliams:

* „Karališka aistra" Vilniaus mažajame teatre 2008 m.
* „Skerdynių Dievas" Šiaulių dramos teatre 2012 m.
* „Ją vadina Gupele" Jaunimo teatre Vilniuje 2012 m.
* „Pabaigos pradžia" Jaunimo teatre Vilniuje 2014 m.
* „Koncertų Klasikos diversijos" atlikėjų kostiumus ir kt.

Nuo 2018 m. Vilniaus senamiestyje, Stiklių, Gaono, Žydų ir M. Antokolskio gatves apimančio kvartalo, pavadinto Stiklo kvartalu, bendruomenės asociacijos *Miesto kvartalas* pirmininkė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Julija Janus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2021-04-18 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑

Nuorodos
--------

* Julija Janus svetainė
* Dizaino savaitė Archyvuota kopija 2021-01-17 iš Wayback Machine projekto.
* Prekės ženklo istorija
* Stiklo kvartalo bendruomenė
* Muzikos albumas *Baltics Sounds. Organic Geometry*
| ***Ringo sugrįžimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il ritorno di Ringo |
| Kilmės šalis |  Italija  Ispanija |
| Režisierius | Duccio Tessari |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Metai | 1965 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ringo sugrįžimas** (it.  *Il ritorno di RIngo*) – 1965 m. sukurtas vesternas, tais pačiais metais pasirodžiusio filmo „Pistoletas Ringo" tęsinys. Jame vaidina tie patys aktoriai, tačiau jų personažų vardai (išskyrus Ringo) yra kiti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – kapitonas Montgomeris „Ringo" Braunas
* Fernando Sancho – Estebanas Fuentesas
* Lorella De Luca (titruose Hally Hammond) – Heilė Braun
* Nieves Navarro – Rosita
* Antonio Casas – šerifas Karsonas
* George Martin
* Victor Bayo
* Monica Sugranes

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pasibaigus pilietiniam karui, kapitonas Ringo grįžta į savo gimtuosius namus, kuriuos randa apiplėštus, o visu artimuosius, išskyrus sužadėtinę, nužudytus. Ringo, pats apsimetęs meksikiečiu, bando priartėti prie gaujos, tačiau sužino, kad sužadėtinė gyva ir rengiasi tekėti už gaujos vadeivos. Negana to, ji turi dukterį, kurios tėvas esąs Ringo. Tai tik dar labiau paskatina jį kruopščiai suplanuoti ir įvykdyti savo kerštą…
| ***Bumas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Boum |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Claude Pinoteau |
| Scenaristas (-ai) | Danièle Thompson  Claude Pinoteau |
| Kompozitorius | Vladimir Cosma |
| Vaidina | Sophie Marceau  Claude Brasseur  Brigitte Fossey |
| Metai | 1980 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 115 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Bumas** (pranc.  *La Boum*) – 1980 m. sukurta visai šeimai skirta prancūzų komedija, kurioje pirmą kartą vaidino Sofi Marso, vėliau tapusi viena žinomiausių šalies aktorių. 

Filmas buvo labai populiarus ne tik Prancūzijoje, kur jį kino teatruose matė daugiau kaip 4,3 mln. žiūrovų,  bet ir Vengrijoje (1,2 mln.), Vakarų Vokietijoje – (660 tūkst.)  ir kitose Europos šalyse.

Muziką filmui parašė kompazitorius Vladimir Cosma, o išpopuliarėjusią titulinę dainą „Reality" atliko britų dainininkas Richard Sanderson.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Vika Bereton
* Claude Brasseur – Fransua Beteronas
* Brigitte Fossey – Fransuaza Beteron
* Denise Grey – Popetė
* Jean-Michel Dupuis – Etjenas
* Sheila O'Connor – Penelopė

Santrauka
---------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme pasakojama apie paauglę Viką, jos šeimą ir pirmąją meilę. 
Prasidėjus mokslo metams, Vika pradeda eiti į naują mokyklą, kur greitai susidraugauja su klasės drauge Penelope. Merginoms norisi linksmintis, megzti pažintis su vaikinais, tačiau tėvai į tokius šėliojimus žiūri nepalankiai. Vikai atrodo, kad jos niekas nesupranta, nes palaikymo sulaukia tik iš savo senelės Popetės, kuri padeda jai vakare išsprukti iš namų, kad galėtų dalyvauti rengiamame vakarėlyje. Čia ji susipažįsta su Etjenu, kurį įsimyli. 

Kol Vika paskendusi pirmosios meilės rūpesčiuose, ima braškėti jos tėvų santuoka, nes apsireiškia buvusi tėvo meilužė, reikalaujanti iš jo paskutinės nakties atsisveikinimui.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Box office for The Party". *Internet Movie Database*. Nuoroda tikrinta 10 November 2012.
**Skaitmeninė kabelinė televizija** (angl. ***D**igital **V**ideo **B**roadcasting – **C**able*, DVB-C) – kabeliniais tinklais transliuojamos skaitmeninės televizijos standartas, užtikrinantis daug geresnę vaizdo ir garso kokybę (MPEG-2 ar MPEG-4 vaizdo glaudinimo standartai) nei įprastinė televizija. Jau daugelyje Europos šalių naudojamas DVB-C formatas kabeliniais tinklais transliuojamai televizijai.
Norint žiūrėti kabelinę skaitmeninę televiziją, būtinas tam pritaikytas televizorius arba DVB-C formato TV priedėlis. Norint žiūrėti koduotus kanalus, reikia įsigyti iškodavimo kortelę iš transliuotojo arba jo atstovo.

Skaitmenines transliacijas siūlo kabelinės televizijos operatoriai, jų Lietuvoje yra 29.[reikalingas šaltinis] Šio tipo skaitmeninė televizija yra mokama, žiūrovas turi mokėti abonentinį mokestį, tačiau tuo pačiu abonentai gali gauti ir raiškiosios skaitmeninės televizijos (HDTV), interneto bei fiksuoto telefono ryšio paslaugas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* DVB – skaitmeninės televizijos standartas
* Skaitmeninė antžeminė televizija (DVB-T)
* Skaitmeninė palydovinė televizija (DVB-S)

Nuorodos
--------

* Apie DVB-C Lietuvoje Archyvuota kopija 2012-02-04 iš Wayback Machine projekto.
| ***Rinkis sunkesnį kelią*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Take a Hard Ride |
| Kilmės šalis |  JAV Italija Ispanija |
| Režisierius | Antonio Margheriti |
| Scenaristas (-ai) | Eric BercoviciJerrold L. Ludwig |
| Vaidina | Lee Van CleefCatherine Spaak |
| Metai | 1975 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Rinkis sunkesnį kelią** (angl.  *Take a Hard Ride*) – 1975 m. sukurtas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lee Van Cleef – Kyferis
* Jim Brown – Paikas
* Fred Williamson – Tairis
* Catherine Spaak – Katerina
* Jim Kelly – Kaštokas
* Dana Andrews – Morganas
* Barry Sullivan – Keinas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Juodaodis kaubojus Paikas mirštančiam rančos šeimininkui Bobui Morganui pažada nugabenti į jo namus Meksikoje 86 tūkstančius dolerių. Sužinoję apie tai, iš paskos jam leidžiasi įvairaus plauko nusikaltėliai, norintys pasisavinti pinigus. Juodaodis lošėjas Tairis taip pat trokšta pinigų, tačiau jis pasiūlo Paikui sandėrį: padėti jam kovoje su kitais varžovais ir kartu pasiekti Meksiką, kur jie tarpusavyje išsiaiškintų, kuris jų geresnis ir kuriam priklausytų pinigai...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Petras Slonksnis** |
| --- |
|  |
| P. Slonksnis |
| Gimė | 1968 m. birželio 15 d. (55 metai)Šiauliuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Ingrida Slonksnienė |
| Vaikai | Ieva, Tomas ir Rytis |
|  |
| Veikla | Lietuvos dizaineris |
| Organizacijos | Šiaulių dailės mokykla |
| Pareigos | direktorius |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |
| Žinomas (-a) už | Šiaulių miesto fotografijos |

**Petras Slonksnis** (g. 1968 m. birželio 15 d. Šiauliuose) – Lietuvos dizaineris, braižybos, dailės ir darbų mokytojas, fotografas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Šiaulių 7-ąją vidurinę mokyklą ir Šiaulių dailės mokyklą.

1993 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultetą. 

1993-1998 m. dirbo reklamos vadovu AB „Šiaulių bankas".

1998-2016 m. dirbo Šiaulių miesto savivaldybės administracijos Architektūros ir urbanistikos skyrius. Užėmė vyriausiojo miesto dizainerio pareigas.

2017-2021 m. - Šiaulių Gegužių progimnazijos dailės mokytojas, Šiaulių Stasio Šalkauskio gimnazijos fotografijos mokytojas, Šiaulių dailės mokyklos mokytojas.

2021 m. tapo Šiaulių dailės mokyklos direktoriumi.

Šiaulių dizainerių asociacijos narys, Šiaulių „LIONS" klubo narys.

Kūryba
------

P. Slonksnis fotografiją laiko savo pomėgiu, kurį realizuoja nuo 2014 m. Žinių sėmėsi iš knygų apie fotografiją, bendravimo su profesionaliais fotografais. Daugiausiai fotografuoja Šiaulius, yra sukūręs ciklą „Te šviečia saulė Šiauliams". Savo kūrybą skleidžia socialiniuose tinkluose, surengė kelias parodas Šiauliuose, tarp jų: spaustuvėje „Bruknė", P. Višinskio viešojoje bibliotekoje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  P. Slonksnis: „Laukiu auksinių valandų, kai miestas nušvinta" *snaujienos.lt, 2017-01-16*

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2022-09-04 iš Wayback Machine projekto. *sdailesmokykla.lt*
* Petras Slonksnis *facebook.com*
| ***Sidabrinis doleris*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un dollaro bucato |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Giorgio Ferroni |
| Scenaristas (-ai) | Giorgio FerroniGiorgio Stegani |
| Metai | 1965 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Sidabrinis doleris** (it.  *Un dollaro bucato*) – 1965 m. sukurtas vesternas. JAV rinkai skirtoje filmo versijoje visų filmo kūrėjų vardai buvo pakeisti angliškais pseudonimais.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma (arba Montgomery Wood) – Haris O‘Hara
* Ida Galli (arba Evelyn Stewart) – Džudė O‘Hara
* Pierre Cressoy (arba Peter Cross) – MakKojus
* Giuseppe Addobbati (rba John Mac Douglas) – Donaldsonas
* Franco Fantasia (arba Frank Farrel) – šerifas Andersonas
* Nazzareno Zmperla (arba Nicolas St. John) – Filas O‘Hara

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pasibaigus pilietiniam karui, broliai O‘Haros, tarnavę konfederatų kariuomenėje, paleidžiami iš nelaisvės ir nusprendžia vykti ieškoti laimės. Haris grįžta namo, pas žmoną Džudę, tuo tarpu Filas patraukia į vakarus. Po kurio laiko Haris taip pat palieka namus, ketindamas rasti pelningą užsiėmimą.

Atsidūręs Jeloustouno mieste, Haris susipažįsta su bankininku MakKojumi. Pastarasis pasiūlo Hariui darbą – nužudyti Juoduoju Džeku pramintą nusikaltėlį, keliantį mieste sumaištį. Šis sutinka, tačiau per vėlai sužino, kad taikinys – jo paties brolis...
| ***Skerdynės Didžiajame Kanjone*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Massacro al Grande Canyon |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Albert BandSergio Corbucci |
| Scenaristas (-ai) | Albert BandSergio CorbucciFede Arnaud |
| Operatorius | Enzo Barboni |
| Metai | 1964 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Skerdynės Didžiajame Kanjone** (it. *Massacro al Grande Canyon*) – 1964 m. režisieriaus Sergio Corbucci sukurtas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Mitchum – Vesas Evansas
* Milla Sannoner – Nensė
* George Ardisson –Tulis
* Giacomo Rossi-Stuart – šerifas Bertas Kūlis
* Burt Nelson – Klėjus
* Eduardo Ciannelli – Erikas
* Gabriella Pallotta

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vesas Evansas grįžta į gimtuosius kraštus, kad atkeršytų broliams Sleidams už savo tėvo mirtį. Įvykdžius savo užmačias, jis sulaukia pasiūlymo tapti šerifu, tačiau atsisako, norėdamas gyventi paprastą ir ramų gyvenimą. Vis tik sužinojęs, kad jo mylimoji Nensė, įsitikinusi jo mirtimi, ištekėjo už Tulio, nusprendžia vėl palikti miestą. Vis tik netrukus jis įtraukiamas į karą tarp Tulio ir Vitmoro šeimų ir kartu su buvusiu šerifu Kūliu imasi atstatyti teisingumą...
| ***Virvė ir koltas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Une corde... un Colt |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija Ispanija |
| Režisierius | Robert Hossein |
| Scenaristas (-ai) | Robert HosseinClaude DeSailly |
| Metai | 1969 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Virvė ir koltas** (pranc.  *Une corde... un Colt*) – 1969 m. sukurtas vesternas, kai kuriose šalyse žinomas pavadinimu „Kapinės be kryžių". Prie jo kūrimo neoficialiai prisidėjo ir Sergio Leone, pats režisavęs nedidelį epizodą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michele Mercier – Marija Kein
* Robert Hossein – Manuelis
* Guido Lollobrigida – Tomas Keinas
* Daniele Vargas – Vilas Rodžersas
* Serge Marquand – Laris Rodžersas
* Pierre Hatet – Frenkas Rodžersas
* Philippe Baronnet – Badas Rodžersas
* Pierre Collet – šerifas Benas
* Anne-Marie Balin – Džoana

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Keli samdiniai kaubojai, dirbantys brolių Rodžersų rančoje, sukyla prieš juos, tačiau vėliau priversti bėgti. Persekiojamas Tomas Keinas grįžta namo, tačiau Rodžersai jį pasiveja ir pakaria žmonos Marijos akivaizdoje. Šiai belaidojant vyrą, pasirodo ir du buvę šio kompanionai, tačiau jie neatsiliepia į našlės prašymą padėti atkeršyti. Moteris vyksta į miestą pas savo buvusį meilužį Manuelį, kuris apsiima jai pagelbėti. Įsidarbinęs Rodžersų rančoje ir ištaikęs tinkamą momentą jis pagrobia Rodžersų seserį Džoaną, tačiau už ją nereikalauja išpirkos ir galiausiai nusprendžia merginą paleisti. Rodžersai tuo nepatiki ir, užpuolę rančą, nužudo Mariją, o Manuelis lemiamoje kovoje vienas susiduria su 4 varžovais...
| Las Krusesas*Las Cruces* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Las KrusesasLas Krusesas

32°18′52″ š. pl. 106°46′44″ v. ilg.﻿ / ﻿32.31444°š. pl. 106.77889°r. ilg.﻿ / 32.31444; 106.77889﻿ (Las Krusesas)Koordinatės: 32°18′52″ š. pl. 106°46′44″ v. ilg.﻿ / ﻿32.31444°š. pl. 106.77889°r. ilg.﻿ / 32.31444; 106.77889﻿ (Las Krusesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Naujoji Meksika Naujoji Meksika |
| **Apygarda** | Donja Anos apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1848 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 113 888  |
| **Plotas** | 199,5 km² |
| **Tankumas** (2020) | 571 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Las Krusesas |

**Las Krusesas** (angl. ir isp. *Las Cruces* 'kryžiai') – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų pietvakariuose, Naujojoje Meksikoje, 305 km į pietus nuo Albukerkės, 61 km į šiaurės vakarus nuo El Paso ir Meksikos sienos, prie Rio Grandės aukštupio. Įsikūręs Mesiljos slėnyje, Organoso kalnų pašlaitėse, Čihuahua dykumoje. Donja Anos apygardos centras. Praeina Albukerkės–El Paso geležinkelis ir plentas, yra oro uostas. Verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste (auginama medvilnė, karijos).

Veikia Naujosios Meksikos valstijos universitetas (1888 m.), yra „Virgin Galactic" būstinė, Švč. Mergelės Marijos Nesuteptosios Širdies katedra. Šalia Las Kruseso yra didelis Baltųjų smėlynų raketų bandymų poligonas. Įsteigtas Baltųjų smėlynų nacionalinis parkas, yra buvusi laikinoji konfederatų Arizonos sostinė Mesilja, Tortugaso indėnų bendruomenė.

2020 m. 60,5 % miesto gyventojų buvo lotynoamerikiečiai, 32,5 % – baltieji, 2,8 % – afroamerikiečiai, 1,8 % – azijiečiai, 1,4 % – indėnai.

Istorija
--------

Las Krusesas įkurtas 1848 m. per JAV–Meksikos karą. Pasak legendos, taip pavadintas, kadangi mediniai kryžiai šiose vietose žymėję žuvusių karių kapus. Apygardos centras nuo 1852 m. miestas – nuo 1907 m. XX a. pab. buvo vienas sparčiausiai augančių JAV miestų.

Las Kruseso senoji architektūra

Šaltiniai
---------

1. LAS CRUCES: in Doña Ana (New Mexico), *citypopulation.de*
2. ↑  LAS CRUCES: in Doña Ana (New Mexico), *citypopulation.de*
3. LAS CRUCES: in Doña Ana (New Mexico), *citypopulation.de*
4. ↑  LAS CRUCES: in Doña Ana (New Mexico), *citypopulation.de*
5. 1 2 3  *Las Cruces*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
6. ↑  „U.S. Census Bureau QuickFacts: Las Cruces city, New Mexico". *www.census.gov* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-09-26.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Paranapanema |
| --- |
| Paranapanema ties Arandu Paranapanema ties Arandu |
| **Ilgis** | 929 km |
| **Baseino plotas** | 99 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 900 m³/s |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Parana |
| **Šalys** | Brazilija |

**Paranapanema** (port. *Rio Paranapanema*) – upė pietryčių Brazilijoje, San Paulo ir Paranos valstijose; Paranos upės kairysis intakas. Prasideda 900 m aukštyje Brazilijos plokščiakalnyje. Teka šiuo plokščiakalniu į vakarus, pradžioje San Paulo valstija, vėliau sudaro ribą tarp Paranos ir San Paulo valstijų. Didžiausi intakai: Itapetininga, Apiai Guasu, Tibaži. Vaga slenkstėta. Ant Paranapanemos įrengta hidroelektrinių kaskada (Žurumirino, Kapivaros, Šavanteso ir kt.). Laivuojama 80 km nuo žiočių. Prie upės įsikūrę Parnapanemos, Piražu miestai.

* Žurumirino tvenkinys ant ParanapanemosŽurumirino tvenkinys ant Paranapanemos
* Žurumirino tvenkinys ant ParanapanemosŽurumirino tvenkinys ant Paranapanemos
* 
*
Edisono lemputė
**Elektros lemputė** – pakeičiamas elektrinis šviestuvo ar kartais buitinio ar kitokio prietaiso komponentas.

Anglų chemikas Humphry Davy pirmasis pasiūlė tiek kaitrines (1802 m.) tiek ir pirmąsias praktiniam naudojimui tinkamas anglies lanko (1806 m.) lemputes. 1870 m. ši anglies lanko lempa jau buvo daug kur naudojama. Thomas Edison ir Joseph Swan apie 1880 m. pradėjo masinę kaitrinių lempučių gamybą. Thomas Edison nėra lemputės išradėjas, tačiau daug dirbo kurdamas komerciškai sėkmingą gaminį, lemputės siūleliui išbandė daugiau nei 6000 įvairių medžiagų.

Lempų žymėjimas schemose
------------------------

Prietaise įmontuota signalinė lemputė
Šviestuvo lemputė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elektros lemputė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

 LMAO

Šaltiniai
---------

1. ↑  Freebert, Ernest (2014). *The age of Edison : electric light and the invention of modern America*. Penguin Books. ISBN 978-0-14-312444-3.
2. ↑  Guarnieri, M. (2015). „Switching the Light: From Chemical to Electrical" (PDF). *IEEE Industrial Electronics Magazine* **9** (3): 44–47. doi:10.1109/MIE.2015.2454038. hdl:11577/3164116.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba)
3. ↑  Reisert, Sarah (2015). „Let there be light". *Distillations Magazine* **1** (3): 44–45. Nuoroda tikrinta 22 March 2018.
4. ↑  J.Latson (2014). How Edison Invented the Light Bulb — And Lots of Myths About Himself time.come
| **Juozas Marčiukaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1861 m. sausio 1 d.Balbieriškis, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1932 m. kovo 19 d. (71 metai)Kaunas |
| Tėvas | Jonas Marčiukaitis |
| Motina | Petronėlė Malinauskaitė |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėjas, knygnešys, smuikininkas, chorvedys, fotografas |
|  |
|  **Vikiteka** | Juozas Marčiukaitis |

**Juozas Marčiukaitis** (1861 m. sausio 1 d. Balbieriškyje, Marijampolės apskritis – 1932 m. kovo 19 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės veikėjas, Lietuvių mokslo draugijos tikrasis narys, knygnešys, smuikininkas, chorvedys, fotografas mėgėjas.

Biografija
----------

Būdamas devynerių metų išmoko smuikuoti, griežė vestuvėse, pas vietos kleboną dirbo raštininku. Sulaukęs 14 metų, pradėjo dirbti Valstiečių komisijos raštinėje Marijampolėje. Čia susipažino su gimnazistu Vincu Kudirka ir abu dažnai smuikuodavo. Vėliau nuvyko dirbti raštininku į Veiverių valsčių ir privačiai mokėsi smuikuoti pas seminarijos mokytoją J. Paulauską – Varšuvos konservatorijos laureatą. Persikėlęs į Suvalkus, gavo valdininko vietą Rusų iždo rūmuose.

Atgavus spaudą, 1904 m. Suvalkuose susibūrė lietuvių draugija „Vienybė". Iki 1914 m. J. Marčiukaitis buvo šios draugijos iždininkas. Suorganizavo 16 moterų ir 19 vyrų lietuvių chorą, kas sulenkėjusiuose Suvalkuose buvo tiesiog sensacija. Choras rengė koncertus-vakarus su dainomis, šokiais ir vaidinimais. J. Marčiukaitis su pianistu K. Grinkevičium kaip smuikininkas koncertuodavo Marijampolės lietuviškuose vakaruose. 

Kilus Pirmajam pasauliniam karui, pasitraukė į Oriolą; ten suorganizavo tremtinių šalpos komitetą ir buvo išrinktas į jo valdybą. Suorganizavo ir chorą, rengusį koncertus ir giedojusį bažnyčioje.

1918 m. grįžęs į gimtąjį Balbieriškį, tuoj suorganizavo chorą, kuris jau pirmame koncerte padainavo 10 lietuviškų dainų ir himną. 1919 m. persikėlė į Alytų ir pradėjo dirbti apskrities viršininko pašto raštinėje. Bolševikams įsiveržus į Alytų, pasitraukė į Marijampolę. Vėliau nuvyko į Kauną ir dirbo Finansų ministerijoje. Sulaukęs garbingo amžiaus, gavo valstybinę pensiją.

1921 m. išleido knygą apie Balbieriškio bažnyčią, kuri saugoma Nacionaliniame M.K. Čiurlionio dailės muziejuje Kaune.

Bendravo su Jonu Basanavičiumi, jį fotografavo. Buvo viengungis, vaikų neturėjo.

Už ypatingus nuopelnus apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 4-ojo laipsnio ordinu.

* J. Marčiukaitis (centre) su broliais (1899 m.)J. Marčiukaitis (centre) su broliais (1899 m.)
* Autoportretas prie Birštono kelto (1930 m.)Autoportretas prie Birštono kelto (1930 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
2. ↑  Trimitas, 1931-10-29, Nr. 44, p. 863
**Savižala** – tikslinis savęs žalojimas. Randų, mėlynių, nusibrozdinimo žymės, išrauti plaukai, lūžę kaulai ir kiti sužalojimai – vienos iš pasekmių.

Save žalojantys asmenys tokius poelgius slepia kaip gėdingus, pavyzdžiui, gali nešioti visą kūną dengiančius rūbus karštą vasaros dieną. Tokie asmenys gali būti linkę į savižudybę, jei nesulaukia pagalbos. Nemažai tokių asmenų taip pat serga anoreksija ar depresija, buvo anksčiau seksualiai išnaudoti ar yra ir dabar išnaudojami, turi potrauminio streso sindromą ar pasižymi kitais psichikos sutrikimais.

Dažnai vaikai ar paaugliai, turintys minčių ar ketinimų žaloti save ar norintys nusižudyti, tiesiog siunčia signalą, kad nori būti išklausyti ir suprasti. Tokie bandymai žudytis ar žaloti save yra tik būdas atkreipti į save suaugusiųjų dėmesį, tokiu būdu parodyti, kad nesusidoroja su iškylančiomis problemomis. Ypač tai pasakytina apie rankų pjaustymąsi. Tos žaizdos dažniausiai būna paviršinės, demonstracinės, nes vaikai įprastai bijo skausmo. Tokiu būdu taip pat siekiama išlieti nemalonius jausmus, užgniaužti slegiančius prisiminimus, nubausti save, ar tai tiesiog yra daroma iš neapykantos sau.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  „Self-Harm". *MedlinePlus*. Nuoroda tikrinta 2021-12-06.
2. ↑  „Save žaloti linkusiems ar bandžiusiems žudytis vaikams – neatidėliotina pagalba". *LRT*. 2017-03-20. Nuoroda tikrinta 2021-12-06.


|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
Koordinatės: 54°46′16″š. pl. 24°49′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.7709781°š. pl. 24.826157°r. ilg.﻿ / 54.7709781; 24.826157

|  Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Успения Божией Матери |
| **Dekanatas** | Vilniaus apskrities stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Elektrėnų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Vievis |
| **Adresas** | Kauno g. 69 |
| **Pastatyta** | 1843 m. |

**Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų cerkvė** – stačiatikių cerkvė Vievyje, šalia magistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Cerkvė priklauso Vievio Dievo Motinos Ėmimo į dangų parapijai. Anksčiau parapijai priklausė taip pat ir Semeliškių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė, dabar ją kuruoja Trakų cerkvės klebonas. Priešingoje greitkelio pusėje, stačiatikių kapiniuose, stovi Vievio visų rusų Šventųjų koplyčia.

Kur kas garsesnė cerkvė anksčiau stovėjo greta stačiatikių vienuolyno ir spaustuvės, kur spausdinta svarbi stačiatikių istorijai raštija. Tą cerkvę 1812 m. sudegino Napoleonas, o nauja buvo pastatyta vėliau.

Istorija
--------

Nuo XIV a. iki 1810 m. Vievyje veikė Vievio stačiatikių vienuolynas, prie kurio buvo ir cerkvė. Stačiatikių vienuolyne ir spaustuvėje buvo spausdinama svarbi stačiatikių istorijai raštija. 1810 m. vienuolyno cerkvė tapo parapine, bet karo su Napoleonu metu 1812 m. sudegė. Naujoji pastatyta tik 1842–1843 m.

I pasaulinio karo metu cerkvė smarkiai nukentėjo nuo artilerinio apšaudymo, tačiau po karo parapijos lėšomis atstatyta ir 1923 m. iškilmingai pašventinta. 1937 m. parapijoje buvo 805 tikintieji. Iš viso buvusio cerkvės turto liko 48 ha žemės ir 5 pastatai, kuriuos paaukojo kunigaikštis Oginskis.

1945 m. parapijoje buvo 370 tikinčiųjų, nors pati parapija TSRS valdžios įregistruota tik 1948 metais. 1949 m. atliktas kapitalinis remontas. 2000 m. cerkvėje buvo padarytas kapitalinis remontas. Buvo padarytas naujas kupolas, sutvarkytos pastato sienos išorėje ir viduje.

Dabar cervėje yra aukojamos mišios kiekvieną sekmadienį ir švenčių dienomis. Parapijiečiai atvažiuoja iš Vievio, Elektrėnų, Vilniaus, Kauno ir aplink esančių kaimų.

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-10-29 iš Wayback Machine projekto.
**Emil Andriuškevič**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2004 m. spalio 7 d. (19 metų) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Legionovia Legionowo |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2016–2020  2020–2021 | FM Vilnius  Baltijos Futbolo Akademija |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021–20232024– | FK RiteriaiLegionovia Legionowo | 06 0(0)00 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
|  | U-17 rinktinė  U-18 rinktinė  U-19 rinktinė  U-21 rinktinė |  |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. sausio 19 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. kovo 13 d.. |

**Emil Andriuškevič** (g. 2004 m. spalio 7 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas. Atstovauja „Riterių" klubui.

Karjera
-------

Nuo 2016 m. vasaros atstovavo Vilniaus futbolo mokyklai, kurios ekipa žaidė U-14 pirmenybėse.

### BFA

2020 m. vasarą perėjo į BFA. Akademijos ekipa tuo metu žaidė Antroje lygoje.

2021 m. pirmoje pusėje ir toliau atstovavo BFA, tačiau žaidė BFA B jaunimo ekipoje, kuri rungtyniavo Antroje lygoje.

### FK Riteriai

2021 m. vasarą perėjo į „Riterių" klubą, žaidė Riteriai B ekipoje, kuri dalyvavo Pirmoje lygoje.

Debiutas profesionaliame futbole įvyko 2021 m. lapkričio 28 d. kai sužaidė pirmas rungtynes A lygoje. 
„Riteriai" žaidė su Kėdainių „Nevėžiu" ir 64 minutę į aikštę buvo mestas jaunasis žaidėjas. Tuo metu rezultatas buvo 5:0. Galutinis rezultatas – 6:0. Tame sezone A lygoje pasirodė vienintelį kartą.

2022 m. nuo sezono pradžios tapo tuo žaidėju, kuris buvo metas į kovą po keitimų.

### Legionovia Legionowo

Nuo 2024 m. sausio mėn. atstovavo Legionovia Legionowo.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **„Riteriai"** | 1 | 0 |
| **2022** | **„Riteriai"** | 3 | 0 |
| **2023** | **„Riteriai"** | 2 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Žaidimas rinktinėje
-------------------

Kitados buvo kviečiamas į Lietuvos jaunimo rinktines.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  sportas.lt naujienos: interviu su žaidėju
3. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FK Riteriai sudėtis |  |
| 1 Armantas Vitkauskas · 2 Nojus Stankevičius · 11 Ebuka Onah · 13 Gustas Gumbaravičius · 14 Armandas Šveistrys · 16 Matas Ramanauskas · 17 Deimantas Rimpa · 22 Titas Buzas · 23 Povilas Katinas · 25 Pierre Okende · 29 Andrius Kaulinis · 47 Anri Rosiveri · [[]] · n
 |
Treneris: ? |
Koordinatės: 58°14′32″š. pl. 22°28′49″r. ilg.﻿ / ﻿58.2423°š. pl. 22.4802°r. ilg.﻿ / 58.2423; 22.4802

|  |
| --- |
| Stadionas 2019 m. |
| Vieta | Estija Kuresarė |
| Atidarytas | 1958 m. |
| Renovuotas | 2014 m. |
| Savininkas | Kuresarės miestas |
| Operatorius | „Saaremaa Spordikool" |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 2000 |

**Kuresarės miesto stadionas** (est. *Kuressaare linnastaadion*) – daugiafunkcis stadionas Kuresarėje (Estija), į pietus nuo senamiesčio ir pilies. Stadione namų rungtynes žaidžia FC Kuressaare klubas.

Istorija
--------

Stadiono horizonte – Kuresarės pilis
Stadionas atidarytas 1958 m. rugpjūčio 31 d. čia vyko spartakiados varžybos. Stadione keletą rungtynių yra sužaidusi Estijos vyrų futbolo rinktinė, su ja čia 2008 m. yra žaidusi ir Lietuvos vyrų futbolo rinktinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kuressaare Linnastaadion - Kuressaare. Europlan-online.de (tikrinta 2024-01-18).
2. ↑  AJA LUGU: 60 aastat Kuressaare linna staadioni avamisest. 2018-09-01, Postimees.ee (tikrinta 2024-01-18).
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Čišima** (千島国; *Chishima no kuni*) – Meidži laikotarpiu įkurta senoji Japonijos žemė, kuriai priklausė Kurilų salos Kunaširio šiaurėje. Vėliau prie žemės buvo prijungta ir Šikotano sala. Šiais laikais, tai Rusijos okupuota teritorija, kurios Japonija turėjo atsisakyti San Francisko sutartimi.

Istorija
--------

* 1869 m. rugpjūčio 15 d. įkuriama Čišimos žemė su 5 jai priklausančiomis apskritimis.
* 1872 m. čia gyveno 437 žmonės.
* 1885 m. Šikotanas buvo perkeltas iš Nemuro žemės į šią žemę.

Čišimai priklausiusios apskritys
--------------------------------

* Kunaširio apskritis (国後郡) (okupuota Rusijos)
* Etorofu apskritis (択捉郡) (okupuota Rusijos)
* Furebecu apskritis (振別郡) (panaikinta 1923 m. balandį)
* Šianos apskritis (紗那郡) (okupuota Rusijos)
* Šibetoro apskritis (蘂取郡) (okupuota Rusijos)
* Šikotano apskritis (色丹郡) (okupuota Rusijos)
* Urupu apskritis (得撫郡) (įgyta Sankt Peterburgo sutarties (1875) metu, atsisakyta San Francisko sutartimi)
* Šimuširo apskritis (新知郡) (įgyta Sankt Peterburgo sutarties metu, atsisakyta San Francisko sutartimi)
* Šiumušiu apskritis (占守郡) (įgyta Sankt Peterburgo sutarties metu, atsisakyta San Francisko sutartimi)

  

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
Iš Žemaitijos bajorų kilęs J.Volodzka gimė Vainuto apylinkėse (dabar Šilutės r.), 
mokėsi Kražių ir Vilniaus gimnazijose, studijavo Vilniaus universitete. 
1793 m. jam buvo suteiktas filosofijos daktaro laipsnis. 
1793–1797 m. J.Volodzka dirbo Kauno apskrities mokykloje matematikos ir fizikos mokytoju. 
Vėliau mokytojavo įvairių didikų dvaruose, dirbo dvarų ekonomu. 
Buvo aktyvus Vilniaus Labdarių draugijos narys. J.Volodzka buvo pirmasis Vilniaus

```
cenzūros komiteto neetatinis lietuviškų rankraščių cenzorius. Leidimą spausdinti S.Stanevičiaus šešias pasakas 
1829 m. pradžioje parašė lietuviškai - tai išskirtinis atvejis XIX a. lietuviškos knygos 
istorijoje.
```

Spėjama, kad jis buvo Simono Stanevičiaus ir Kristijono Donelaičio pasakėčių rinkinio leidėjas
1829 metais, pasirašęs J.J.W.Lituwys. 
J.Volodzka 1827 m. Vilniaus labdarių draugijai paaukojo 3 500 sidabro rublių, už kuriuos draugija

```
įsigijo vieną iš pirmųjų namų Totorių gatvėje.
```

1829 m. testamentu draugijai užrašė dalį savo turto, 3 175 rublių skyrė stipendijoms 

```
Kražių gimnazijai ir Vilniaus universitetui, 4 700 rublių – Vainuto parapinei mokyklai išlaikyti ir jos mokinių stipendijoms. 
Kražių gimnazijos stipendija, 1844 m. perkėlus gimnaziją į Kauną, buvo mokoma iki Pirmojo pasaulinio karo.
```
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |


| **Vaiva Radasta Vėbraitė-Vėbra** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. rugpjūčio 24 d. |
| Mirė | 2008 m. gruodžio 13 d. (54 metai) |
| Tėvas | Juozas Vėbra |
| Motina | Genovaitė Židonytė-Vėbrienė |
| Vaikai | Aras, Liepa, Lokys, Sirvydas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir išeivijos visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | Massachusetts technologijos institutas |

**Vaiva Radasta Vėbraitė-Vėbra** (1954 m. rugpjūčio 24 d. – 2008 m. gruodžio 13 d.) – Lietuvos ir išeivijos visuomenės veikėja

Šeima
-----

V. Vėbraitės tėvas – Lietuvos kariuomenės savanoris Juozas Vėbra, įžymus mokslininkas, chemijos mokslų daktaras, Lietuvos Tyrimų laboratorijos organizatorius. Motina Genovaitė Židonytė-Vėbrienė buvo romanistė ir bibliotekininkė, lyginamosios literatūros daktarė, parašiusi prancūzų kalba monografiją apie poetą Oskarą Milašių.

Su vyru James Gust susilaukė keturių vaikų – Aro, Liepos, Lokio ir Sirvydo.

Biografija
----------

Vaiva Vėbraitė baigė Masačusetso technologijos institutą, biologijos mokslų magistro laipsnį įgijo Jeilio universitete. Kurį laiką dirbo lietuvių istorijos dėstytoja aukštojoje mokykloje.

Studijų metais įsijungusi į išeivijos lietuvių visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą, Vaiva Vėbraitė Konektikuto valstijoje įkūrė sekmadieninę lituanistinę mokyklą „Atgimimas", buvo jos direktorė ir mokytoja, suorganizavo lietuvių tautinių šokių ansamblį „Vėtra". Parengė (su Maryte Kunciene) lietuvių kalbos vadovėlį JAV Taikos korpuso savanoriams. 1990-aisiais įsteigė Konektikuto lietuvių ryšių centrą ir jam vadovavo, teikdama informaciją regiono žiniasklaidai apie atkuriamą Lietuvos valstybę.

Ji taip pat buvo pagrindinė peticijų už Lietuvos pripažinimą vajaus organizatorė: jos iniciatyva buvo surinkta per 160 tūkstančių parašų, kurie buvo įteikti JAV Senato vadovams. Vaiva Vėbraitė aktyviai dalyvavo lietuvių organizacinėje veikloje: buvo JAV Lietuvių Bendruomenės Krašto valdybos pirmininkė, ilgametė šios Bendruomenės Tarybos narė, Valdybos atstovė Lietuvoje.

1990 m. pirmojo atkurtos Lietuvos kultūros ir švietimo ministro Dariaus Kuolio paskatinta Vaiva Vėbraitė ėmėsi organizuoti Amerikos mokytojų pagalbą Lietuvos mokykloms. Jos ir Jūratės Krokytės-Stirbienės rūpesčiu įsteigta organizacija A.P.P.L.E. (Amerikos mokytojai Lietuvos mokyklai) subūrė JAV lietuvius mokytojus bei dėstytojus ir nelietuvius pedagogus. Pirmieji Lietuvos mokytojų kvalifikacijos tobulinimo kursai įvyko jau 1991 m. vasarą.

1997 m. Vaiva Vėbraitė vadovavo Švietimo ir mokslo ministerijos Pedagogų rengimo ir kvalifikacijos tobulinimo skyriui. 1998–2001 m. ėjo švietimo ir mokslo viceministrės pareigas. Nuo 2004 m. iki mirties dirbo Prezidento Valdo Adamkaus patarėja.

V. Vėbraitė palaidota Vilniuje, Antakalnio kapinėse, šalia savo tėvo, Lietuvos savanorio Juozo Vėbros.

Nuorodos
--------

* ;
* In memoriam V.Vėbraitei Archyvuota kopija 2009-11-05 iš Wayback Machine projekto..
|  |
| --- |
| **Augustinians FC** |
|  |
| **Pavadinimas** | Augustinians Football Club |
| **Įkurtas** | 1940 m. |
| **Iširo** | nežinoma |
| **Stadionas** | „?" stadionas, Bandžulis |
| **Vietų sk.** | 000 |
| **Vadovas**  (paskutinis) | Gambija nežinoma |
| **Vyr. treneris**  (paskutinis) | Gambija nežinoma |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Augustinians Football Club**, o trumpiau vadinamas tiesiog **„Augustinians"** – buvęs Gambijos futbolo klubas, įsikurtas Bandžulyje.

Istorija
--------

Klubas įkurtas 1940 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Pirmąjį čempionų titulą iškovojo 1966 m. o 1967 m. pavyko jį apginti. Vėliau tokių aukštumų nebepasiekė, kol 1987 m. trečią kartą klubo istorjoje iškovojo čempionų titulą.

Atstovavo šaliai Afrikos žemyno turnyruose. 1967 ir 1968 m. CAF čempionų taurės turnyro atrankose kovas baigė jau po nulinio etapo.

Nuo 1997–1998 m. sezono rungtyniavo Antrame divizione, o 1999–2000 m. Trečiame divizione. Vėliau buvo nuspręsta išformuoti komandą ir nutraukė dalyvavimą čempionatuose.

Pasiekimai
----------

**GFA Pirmasis divizionas:**
 **Čempionai (3):** 1966, 1967, 1987 m.
Gambijos futbolo taurė (2)
 **Nugalėtojai**: 1961–1962, 1967–1968 m.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Sezonai
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė]
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* RSSSF duomenų bazė (Čempionai ir sezonai)
Werner Heisenberg (1901-1976) apie 1927 m.
**Heizenbergo stipendija**, oficialiai - **Heizenbergo programa** (vok. *Heisenberg-Programm*, jos sudėtinė dalis yra Heizenbergo stipendija, vok. *Heisenberg-Stipendium*), taip pat nuo 2005 m. lapkričio mėn. - **Heizenbergo profesūra** - Vokietijos mokslinių tyrimų bendrijos DFG stipendijų programa mokslininkams, atitinkantiems ilgalaikės profesūros reikalavimus, ruoštis vadovaujamai mokslinei veiklai ir atlikti bei gilintis į mokslinius tyrimus.

Programa pavadinta vokiečių fiziko Nobelio premijos laureato Werner Heisenberg (g. 1932 m.), padariusio atradimą vos 25 metų amžiaus, vardu.

Dydis, trukmė
-------------

Heizenbergo stipendijos dydis - apie 4000 eurų per mėn. Taip pat galima papildoma finansinė parama, pvz. kompensuojamos lėšos moksliniam personalui, tyrimų technikai, prietaisams, kelionei ir publikacijoms. Programos trukmė - iki 5 m. Terminuota Heizenbergo profesūra po tarpinio vertinimo bei pritarimo jos pratęsimui gali tapti nuolatine, t. y. toliau finansuojama.

Analogiška yra *Emmy Noether* programa.

Nuorodos
--------

* Kompaktdarstellung des Programms bei der DFG Archyvuota kopija 2008-12-20 iš Wayback Machine projekto.
* Apie programos atsiradimą, kilmę[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 47°12′21″š. pl. 9°32′16″r. ilg.﻿ / ﻿47.2058°š. pl. 9.5378°r. ilg.﻿ / 47.2058; 9.5378

|  |
| --- |
|  |
| Vieta | Lichtenšteinas Ešenas |
| Atidarytas | 1975 m. |
| Savininkas | Ešeno miesto savivaldybė, Maureno miesto savivaldybė |
| Talpa | 6000 |
| Lauko matmenys | 105 × 68 m |

**Ešeno-Maureno sporto parkas** (vok. *Sportpark Eschen-Mauren*) – sporto stadionas Ešeno mieste (šiaurės Lichtenšteinas), į pietryčius nuo miesto centro. Klubo USV Eschen-Mauren namų arena. Stadionas turi dirbtinį apšvietimą, čia vyksta ne tik futbolo (yra 3 aikštės), bet ir teniso, lengvosios atletikos varžybos.

Istorija
--------

Stadionas atidarytas 1975 m. Po 10 metų, 1985 m. rugsėjo 8 d. čia lankėsi popiežius Jonas Paulius II, susitikime dalyvavo 35 tūkstančiai žmonių. Iki 1998 m. kai buvo atidarytas Rheinpark stadion, Ešeno stadionas buvo pagrindinis Lichtenšteine. 2005 m. stadionas renovuotas. 2010 m. stadione vyko Europos U17 futbolo čempionatas.

Stadione rungtynes žaidža Lichtenšteino vyrų futbolo rinktinė, su kuria čia ne kartą susitiko Lietuvos vyrų futbolo rinktinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sportpark Eschen-Mauren. Tourismus.lt (tikrinta 2023-12-28).
2. ↑  Sportpark Eschen-Mauren. Worldstadia.com (tikrinta 2023-12-28).
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai. Vikizuoti, aiškiau nurodyti šaltinius (nuoroda į „Plieno sparnų" puslapį), nepaminėtus šaltinius („ir kt."). |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ignas Stasiulionis** (1913 m. vasario 2 d. Berčiūnų k. Dusetų vls. Zarasų aps.- 1935 m. lapkričio 16 d. Kaune, ten ir palaidotas) – karo lakūnas.

Biografija
----------

Tėvai Ona Liesytė-Stasiulionienė (1883–1970) ir Norbertas Stasiulionis (1871–1927) buvo pasiturintys ūkininkai. Trečias vaikas iš penkių, broliai Petras, Norbertas, Adolfas, sesuo Konstancija. Brolis Petras Stasiulionis buvo 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis, jam buvo pastatytas paminklas.

Mokėsi Dusetų pradžios mokykloje, tikriausiai baigė Zarasų arba Utenos „Saulės" gimnaziją. 1932 05 01- 1934 11 01 mokėsi Karo aviacijos mokykloje Kaune, puskarininkių lakūnų klasės I laidos absolventas. Jo skraidymo instruktoriumi buvo kapitonas Eugenijus Kraucevičius.

Šaltiniai
---------

Vytautas Indrašius, „Antalieptės kraštas", I dalis, p. 46-47, Lietuvos Nepriklausomųjų rašytojų sąjunga, Vilnius, 2008.

Portalas https://www.plienosparnai.lt
Tėvavardis šalia kitų vardų tarybiniame dokumente.
**Tėvavardis** (angl. *patronymic*, rus. *oтчество*, lenk. *nazwisko patronimiczne*) – sudėtinė asmenvardžio dalis, susijusi su jo tėvo, senelio vardu. Šios vardo formos gali siekti ir gilesnius giminystės su protėviais ryšius. Mokslinėje literatūroje tėvavardžiui apibrėžti naudojama **patronimo**  sąvoka. Giminystės ryšys gali būti siejamas ir su asmens motinos bei jos protėvių iš motinos pusės vardais. Nors tėvavardžiai dar plačiai naudojami daugelyje pasaulio tautų, tačiau juos keičia šeimų vardai, t. y. pavardės.

Lietuvoje naudojama tradicinė dvinarė sistema – vardas ir pavardė, nors sovietmečiu į pasus ir kitus dokumentus ir buvo dirbtinai įrašomas tėvo vardas, buvo skatinama jį naudoti. Rytų slavų kraštuose ir Bulgarijoje išlaiko tradicijas trinarė sistema – vardas, tėvavardis ir pavardė. Kai kuriose tautose tėvavardis neatsiejamas nuo tradicijos suteikti kelis vardus, taip pat turėti net kelias pavardes.

Tėvavardžiai paprastai „išduoda" jų atsiradimą šeimos varde, t. y. pavardėje. Daugelis keltų, anglų, skandinavų, iberų, slavų, dalis baltų pavardžių kilę iš tėvavardžių, pvz. Vilson – Viljamo sūnus, Fernandez – Fernando sūnus, Karlson – Karlo sūnus, Ivanov – Ivano sūnus. Kitose tautose prigijo tėvo paskutinio vardo suteikimas vaikams bei sutuoktinei. Tokiose šalyse, kaip Islandija, naudojama dvinarė sistema – vardas ir tėvavardis, o pavardes gali turėti tik užsieniečiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie patronimą tarptautinių žodžių žodyne

Nuorodos
--------

* Lietuvių vardų kilmės žodynas Archyvuota kopija 2011-06-18 iš Wayback Machine projekto.
* Tėvavardžiai tarybiniuose gimimo liudijimuose
* TSRS pasų sistema, 1974 m. (rusų k.)