recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sony Mobile Communications|  |
| Forma | Bendroji įmonė |
| Pramonė | Telekomunikacijos |
| Įkurta | 2001 m. |
| Centrinė būstinė | Londonas, JK |
| Darbuotojų | 8450 (2010) |

Sony Ericsson W810i
**Sony Mobile Communications** (anksčiau **Sony Ericsson**) - technologijų bendrovė, susikūrusi susijungus dviejų bendrovių, Sony ir Ericsson, mobiliųjų telefonų padaliniams. Susijungimas įvyko dėl to, kad abiejų bendrovių telefonų pardavimų rezultatai buvo vis mažėjantys. Bendrovės susivienijo 2001 m. spalio mėnesį. Po metų atsirado pirmi bendros kompanijos sukurti telefonai. Naujų telefonų dizainas pasikeitė, ir buvo įvesta tikrai sėkmingų modelių (pvz. T610, T630) kurie padėjo pagrindus tolesniam sėkmingam plėtimuisi.

2012 m. visas kompanijos akcijas perėmė „Sony" ir nuo 2012 m. kompanijos produktai pradėjo išeiti su „Sony Mobile" prekiniu ženklu, tačiau išliko senasis „Sony Ericsson" logotipas. Šiuo metu visame pasaulyje šioje kompanijoje dirba apie 5000 žmonių. Kompanija įeina į keturių didžiausių telefonų gamintojų ketvertuką. Sony Mobile turi didelę mobiliųjų telefonų pasiūlą. Konkuruoja su kitomis didelėmis telefonų bendrovėmis – Nokia, Samsung, Motorola.

Telefonai
---------

„Sony" kompanija panaudojo savo ausinukų vardą (*Walkman*) ir technologijas. Tai buvo ne tik paprasti mobilieji telefonai, bet ir mp3 grotuvai (žymimi W serijos pavadinimu). 2004 metais parduota 42,3 mln. telefonų, o 2005 m. – 50 mln.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sony Mobile Communications** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

| Sony Ericsson telefonai |
| --- |
| **D-serija** | D750 |
| **F-serija** | F500 |
| **J-serija** | J100 • J200 • J210 • J220 • J230 • J300i |
| **K-serija** | K300 • K310 • K320 • K500 • K510 • K550 • K600i • K610i • K700 • K750 • K790/K800 • K810 |
| **M-serija** | M600 |
| **P-serija** | P800 • P900 • P910 • P990 • P1 |
| **R-serija** | R290 • R310s • R380 |
| **S-serija** | S600 • S700 • S710a |
| **T-serija** | T66 • T68 •T100 • T200 • T230 • T290 • T300 • T310 • T600 • T608 • T610 • T630 |
| **V-serija** | V600i • V630 • V800 |
| **W-serija** | W200 • W300i • W550i • W610i • W700i • W710i • W800 • W810 • W850i • W880 • W900 • W950 • W960 |
| **Z-serija** | Z200 • Z300 • Z310 • Z500a • Z520 • Z530 • Z550 • Z600 • Z610 • Z710 • Z800 • Z1010 |
| **Sony Ericsson produktai** |
Sophie & Magaly 1980 m.
**Sophie & Magaly** – grupė, kurią sudarė dvi seserys iš Prancūzijos Sophie ir Magaly Gilles. 1980 m. jos atstovavo Liuksemburgui Eurovizijoje su daina „Papa Pingouin". Daina konkurse užėmė 9 vietą su 56 taškais. Šis singlas tapo sėkmingas Prancūzijoje, kur buvo parduota milijonas jo kopijų.

Devintojo dešimtmečio pabaigoje Magaly užsikrėtė ŽIV ir mirė nuo AIDS 1996 metais. Sophie kenčia nuo didelio depresijos sindromo ir dabar gyvena Prancūzijos pietuose.

Diskografija
------------

* 1980 – Papa Pingouin
* 1980 – Arlequin
* 1980 – Tous les enfants du monde
* 1981 – Les Nanas de Zorro
* 1981 – Poupée qui chante, poupée que pleure
* 1981 – Toi
* 1981 – Tous les enfants chantent Noël

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sophie & Magaly** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Diskografija svetainėje *encyclopedisque.fr*


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Jeane Manson  *„J'ai déjà vu ça dans tes yeux"*** |  **Liuksemburgo atstovės Eurovizijoje**1980 | Po to:**Jean-Claude Pascal  *„C'est peut-être pas l'Amérique"*** |
| **Augustas Bebelisvok. *August Bebel*** |
| --- |
|  |
| August Bebel |
| Gimė | 1840 m. vasario 22 d.Kelno Doice |
| Mirė | 1913 m. rugpjūčio 13 d. (73 metai)Pasuge, Šveicarija |
|  |
| Veikla | Vokietijos politinis veikėjas |
| Partija | 1869 m. Vokietijos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | August Bebel |

**Augustas Bebelis** (vok. *August Bebel*, 1840 m. vasario 22 d. Kelno Doice – 1913 m. rugpjūčio 13 d. Pasuge, Šveicarija) – Vokietijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1846 m. neteko tėvo, 1854 m. ir motinos. 1847–1854 m. mokėsi Veclaro mokykloje ir amato. 1854 m. darbininkas Veclare, 1858 m. Pietų Vokietijoje ir Austrijoje, 1860 m. tekintojas Leipcige.

Nuo 1861 m. socialdemokratinio judėjimo dalyvis, 1863 m. Darbininkų vienybės dienos dalyvis, 1865 m. Leipcigo Darbininkų švietimo asociacijos pirmininkas, 1866 m. Saksonijos *Liaudies partijos* kūrėjas, 1867 m. Vokietijos darbininkų sąjungos pirmininkas.

1869 m. Vokietijos socialdemokratų darbininkų (eizenachiečių) partijos kūrėjas ir vadovas. Nuo 1867 m. Šiaurės Vokietijos sąjungos, nuo 1871 m. (išskyrus 1881–1883) Vokietijos Reichstago narys. 1870 m. buvo suimtas, 1871 m. už kalbą parlamente, ginančią Paryžiaus komuną, nuteistas 2 m. kalėti.

Nuo 1890 m. gyveno Berlyne, dalyvavo rengiant Erfurto programą, dirbo laikraščio „Vörwärts" (Pirmyn) redakcijoje. 1881–1891 m. Saksonijos landtago atstovas. 1886 m. vėl kalėjo 9 mėnesius. 1909 m. mirus žmonai apsigyveno Šveicarijoje. 1913 m. jo vadovaujama SPD frakcija tapo didžiausia parlamentine frakcija, turėjo 110 narių.

Svarbiausi veikalai
-------------------

* „Moteris ir socializmas";
* „Iš mano gyvenimo";
* „Socialdemokratai ir visuotinė rinkimų teisė".

Nuorodos
--------

* Augustas Bebelis.
| **Viola reichenbachiana** |
| --- |
| Miškinė našlaitė (*Viola reichenbachiana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Miškinė našlaitė  *( Viola reichenbachiana)* |

 |

**Miškinė našlaitė** (*Viola reichenbachiana*) – daugiametis, našlaitinių šeimos (*Violaceae*) augalas, žydintis gegužės ir birželio mėnesiais. Lietuvoje apyretis.

Aprašymas
---------

Žemas, 5-25 cm aukščio žolinis augalas. Šaknis trumpa, verpstės formos. Stiebas status, dažniausiai plikas, neišsišakojęs ar šiek tiek šakotas. Yra ir stiebo, ir rozetės lapų. Lapalakštis apvalus arba plačiai kiaušiniškas (ilgis 2-5 cm, plotis 1,5-3 cm), su kotu, pagrindas širdies formos, kraštas dantytas, viršūnė buka arba smaila. Žiedai po vieną ant ilgų žiedkočių, negausiai išaugančių iš stiebo. Žiedkočio viršuje yra 2 mažos pažiedės. Taurėlapiai smailūs, siaurai lancetiški. Žiedlapiai nuo rausvos iki tamsiai violetinės spalvos, apie 1,3 cm ilgio, siauri.

Buveinė ir paplitimas
---------------------

Auga mažomis grupėmis tamsiuose spygliuočių ir mišriuose miškuose. Rūšis paplitusi beveik visoje Europoje, taip pat kai kuriose Šiaurės Afrikos ir Azijos dalyse. Šiaurinė paplitimo riba eina per Latvijos vidurį. Lietuvoje sutinkama visoje šalyje, bet negausiai.

Panašios rūšys
--------------

Panaši į daugumą kitų našlaičių su vientisos spalvos (mėlynais ar violetiniais) žiedais. Reikėtų pažymėti, kad žydėjimo metu išauga keli stiebai. Be to, yra ir stiebo, ir rozetės lapų (kai kurios rūšys turi tik rozetes arba tik stiebo lapus). Atmetus visas rūšis, kurios šių požymių neatitinka, tarp panašiausių rūšių išlieka tik Rivino našlaitė (*V. riviniana*), kurią gana lengva atskirti pagal žiedus. Miškinės našlaitės žiedo pentinas tamsiai violetinis arba mėlynas, plonas, lygus, viršūnė apskrita. Rivino našlaitės žiedo pentinas balsvas arba gelsvas, storokas, viršūnė vagota. Be to, Rivino našlaitė yra didesnė tiek ūgiu (iki 40 cm), tiek žiedais (iki 2,2 cm).

Išnašos
-------

1. ↑  Prieditis, Normunds (2005): Sugu enciklopedija "Latvijas daba. Augi. ". – Kompaktinis diskas (leidėjas GANDRS SIA).
2. ↑  Viola reichenbachiana // Raab-Straube, E. von & Henning, T.(2018): Violaceae. – In: Euro+Med Plantbase – the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Aplankyta 2021-06-09.
3. ↑  Lekavičius, A. (1989): Vadovas augalams pažinti. – Vilnius: Mokslas. 436 p.
Koordinatės: 54°35′5.79″ š. pl. 24°41′34.07″ r. ilg.﻿ / ﻿54.5849417°š. pl. 24.6927972°r. ilg.﻿ / 54.5849417; 24.6927972


Strėvos įgriuva ir takas aplink ją
**Strėvos įgriuva** – valstybinis gamtos paveldo objektas, dubens formos dauba esanti apie 1,5 km į vakarus nuo Strėvos kaimo (Trakų rajonas), Spindžiaus miške, Aukštadvario regioniniame parke. Strėvos įgriuvos kilmė – termokarstinė. Maždaug prieš 18 tūkst. metų, vykstant sudėtingiems apledėjimų ir ledų atsitraukimų reiškiniams, sąnašos ir nuosėdos palaidojo atskilusį ledo luitą. Jam ištirpus ir susidarė stačiašlaitė dauba. Jos plotas – 1,5 ha, dugnas – 0,1 ha. Dugnas užpelkėjęs, durpių sluoksnis jame siekia apie 2,5 m, šlaitų aukštis – 20 m. Vandens gylis duobės dugne 0,3 m žemiau Žemės paviršiaus.

Strėvos įgriuva yra lankytinas turistinis objektas. Šiuo metu ji yra paruošta lankymui, yra įrengta apžvalgos aikštelė ir apžvalginis takas. Tako ilgis – 600 metrų. Pakeliui įrengtos 5 stotelės: informacija apie taką; kertinė miško buveinė; Spindžiaus miško gamtinė įvairovė; dauba iš arčiau; „Natura 2000" teritorija, kurioje gausu pelkučių, šaltinių. Netoli plyti Spindžiaus, Drabužaičio ir Stankos ežerai.

Legendos
--------

Legenda sako, kad čia stovėjo prakeikta ir prasmegusi karčiama, kur uliodavo velniai. Vieną pasniko dieną velniai kėlė vestuves. Vos tik gaidys pragydo, karčiama su visais velniais prasmego. Vietiniai gyventojai sako, kad kartais ir dabar girdisi paslaptingi garsai.

Kita legenda mena, kad smuklėje ulioti pradėjęs didžios šeimos tėvas. Žmona jį čia surado, tačiau su ja jis eiti atsisakė. Išėjusi ant kelio, žmona smuklę prakeikė. Jos vietoje atsirado įgriuva.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Strėvos įgriuva


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTrakų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Trakų istorinis nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Aukštadvario regioninis parkas • Neries regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Gėjaus telmologinis • Ilgučio botaninis • Inklėriškių kraštovaizdžio • Merkio ichtiologinis • Papio ornitologinis • Taučionių geomorfologinis |
|  |
| Biosferos rezervatai | 
Baltosios Vokės |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Nikronių akmuo • Velnio duobė |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Adomo Mickevičiaus ąžuolas • Aukštadvario dvaro parko kaštonas • Aukštadvario dvaro parko liepų pavėsinė • Aukštadvario dvaro parko maumedžiai (4) • Viktoro Bergo (Rykantų) ąžuolas • Saidžių šaltinis • Strėvos įgriuva • ~~Špokų vinkšna~~• Upėtakių tvenkinių ąžuolas • Verknės senvagės šaltinis |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Krakovskio akmuo |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Augustas Palmasšved. *August Teodor Palm*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1849 m. vasario 5 d.Malmėje |
| Mirė | 1922 m. kovo 14 d. (73 metai) |
|  |
| Veikla | darbininkas, Švedijos politinis veikėjas |
| Partija | 1889 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | August Palm |

**Augustas Palmas** (šved. *August Teodor Palm*, 1849 m. vasario 5 d. Malmėje – 1922 m. kovo 14 d.) – darbininkas, Švedijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi tėvo mokykloje prie Malmės, 18 metų išvyko uždarbiauti į Daniją ir Vokietiją. 1874 m. vedė Johaną Larson. 1877 m. suartėjo su vokiečių socialdemokratais. Grįžęs iš Vokietijos 1881 m. lapkričio 6 d. Malmėje surengė pirmąją Švedijos istorijoje socialistų sueigą, taip pat apsilankė Geteborge ir Stokholme. 1882 m. Malmėje įsteigė dienraštį „Folkviljan" (Liaudies viltis), 1885 m. – laikraštį „Social Demokraten".

1889 m. – Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos įkūrėjas. Marksistas, priešinosi Hjalmaro Brantingo reformizmui. 1900 m. lankėsi Amerikos skandinavų socialistų klubuose ir pritraukė į juos daug naujų narių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Romualdas Maleckis** |
| --- |
| Gimė | 1877 m. gegužės 22 d.Oliokminske, Jakutija |
| Mirė | 1942 m. sausio 20 d. (64 metai)Maskvoje |
|  |
| Veikla | darbininkas, Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Romualdas Maleckis** (1877 m. gegužės 22 d. Oliokminske, Jakutija – 1942 m. sausio 20 d. Maskvoje) – darbininkas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Vilniaus lenkų, ištremtų po 1863 m. sukilimo į Tolimuosius Rytus, šeimoje. 1895 m. – Lietuvos socialdemokratų Andriaus Domaševičiaus grupės narys. 1896 m. gegužės 1 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) pirmojo suvažiavimo dalyvis. 1903 m. – darbininkų savigynos būrio vadas, už tai 1905 m. nuteistas 15 metų katorgos.

Sibire įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją, vėliau tapo bolševiku.

Prasidėjus 1917 m. revoliucijai iš tremties pabėgo, vėliau, iki 1921 m. kovojo už tarybų valdžią Užbaikalėje.

1922–1924 m. – Saratovo universiteto organizatorius ir pirmasis jo rektorius. 1924–1935 m. – Vakarų tautinių mažumų komunistinio universiteto prorektorius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Augustas Rei** |
| --- |
| Gimė | 1886 m. kovo 22 d.Pilistvere, Viljandis |
| Mirė | 1963 m. kovo 29 d. (77 metai)Stokholme, Švedija |
|  |
| Veikla | teisininkas, advokatas, Estijos politinis veikėjas |
| Partija | 1919 m. Estijos socialdemokratų partija |

**Augustas Rei** (1886 m. kovo 22 d. Pilistvere, Viljandis – 1963 m. kovo 29 d. Stokholme, Švedija) – teisininkas, advokatas, Estijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1904–1905 m. studijavo Tartu Imperatoriaus Aleksandro aukštojoje mokykloje, 1907–1911 m. studijavo teisę Novgorodo ir Peterburgo universitetuose.

1905 m. revoliucijos dalyvis, buvo suimtas ir kalintas. 1906 m. Taline dirbo advokatu, redagavo laikraštį „*Sotsiaaldemokraat*". 1912–1913 m. tarnavo armijoje. 1913 m. advokatas Viljandyje. 1914–1917 m. artilerijos karininkas Peterburgo fortuose.

1917 m. kovo mėn. Estijos armijos organizatorius ir karininkas, Karinio komiteto pirmininkas. 1917–1919 m. vėl redagavo laikraštį „*Sotsiaaldemokraat*". 1918–1919 m. darbo ir socialinių reikalų ministras, ministro pirmininko pavaduotojas, švietimo ministras.

Nuo 1919 m. Estijos socialdemokratų partijos pirmininkas. 1919 m. Estijos Steigiamojo Seimo (*Asutav Kogu*) pirmininkas, 1920–1937 m. I–V Seimų narys, 1925 m. II Seimo pirmininkas. 1927–1928 m. laikraščio „*Rahva Söna*" leidėjas.

1928–1929 m. Estijos valstybės vadovas (est. *Riigivanem*) ir Ministras Pirmininkas. 1932–1933 m. užsienio reikalų ministras. 1930–1934 m. Talino miesto tarybos pirmininkas. 1936–1937 m. ministro padėjėjas.

1938–1940 m. Estijos pasiuntinys Maskvoje, vedė derybas su Stalinu ir Molotovu. 1940 m. SSRS užėmus Estiją, per stebuklą išvengė arešto ir emigravo į Švediją.

1944 m. rugsėjo mėn. Estijoje sudarytos laikinosios O. Tiefo vyriausybės užsienio reikalų ministras, 1945–1963 m. ministras pirmininkas su prezidento teisėmis, 1946–1949 m. Estijos nacionalinio fondo pirmininkas, 1947–1963 m. Estų tautinės tarybos (parlamento tremtyje) pirmininkas.

Apdovanotas „Estijos laisvės kryžiumi", Tartu universiteto Garbės daktaras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Mūsų Atviroji partija열린우리당, *jolin uri dang* |
| Įkurta | 2003 m. lapkričio 11 d. |
| Būstinė | 2007 m. rugpjūčio 20 d. |
| Politinė ideologija | liberalizmas |
| Svetainė |
|  |

**Mūsų Atviroji partija** (kor. 열린우리당, *jolin uri dang*), dažnai trumpinama ir vadinama tiesiog **Uri partija** arba **Mūsų partija**, buvo liberali Pietų Korėjos politinė partija, egzistavusi nuo 2003 m. iki susijungimo su Jungtine Naujųjų Demokratų partija 2007 m.

Istorija
--------

Partija buvo įkurta kai No Mu Hionui lojalūs Tūkstantmečio Demokratų partijos nariai nusprendė atsiskirti ir įkurti savo politinę grupę. Keli politikai taip pat atėjo ir iš Didžiosios Nacionalinės partijos.

2004 m. parlamento rinkimuose Uri partija pasiekė gerų rezultatų ir laimėjo daugumą – 152 vietas iš 299. Tačiau jos populiarumas palaipsniui mažėjo, ypač po skandalų susijusių su No Mu Hionu.

2007 m. rugpjūtį Uri partija buvo prijungta prie neseniai įkurtos liberalios Jungtinės Naujųjų Demokratų partijos.
**Venus Express**| Venus Express |
| **Misijos statistika** |
| Pavadinimas | Venus Express |
| Įgulos narių skaičius | Bepilotis |
| Įgulos nariai |  |
| Raketa | Soyuz-FG/Fregat |
| Paleidimo vieta | Baikonuro kosmodromas, Kazachstanas |
| Paleidimo data | 2005 m. lapkričio 9 d. |
| Nusileidimo vieta |  |
| Misijos trukmė | 9 m 2 mėn ir 9 d (ryšys nutrauktas 2015 m. sausio 18 d.) |
| Misijos tikslas | Veneros atmosferos tyrimai |

**Venus Express** – bepilotis Europos kosmoso agentūros erdvėlaivis, 2006–2015 m. tyrinėjęs Veneros atmosferą.

Istorija
--------

Numatyta „Venus Express" paleidimo data buvo 2005 m. spalio 26 d. bet dėl techninių kliūčių startas įvyko 2005 m. lapkričio 9 d. Į orbitą erdvėlaivį iškėlė „Soyuz-Fregat" raketa iš Baikonuro kosmodromo Kazachstane. Po 155 dienų trukusios kelionės, 2006 m. balandį „Venus Express" pasiekė savo kelionės tikslą – Venerą.

Misijos trukmė buvo numatyta 2 metams, tačiau erdvėlaivis sugebėjo tinkamai savo veiklą vykdyti iki 2015 m.

Tikslai
-------

Pagrindinis misijos tikslas buvo rinkti duomenis apie Veneros atmosferą. Pagal sukauptus duomenis buvo siekiama atsakyti į klausimus, dėl kokių priežasčių vyksta stipri atmosferos cirkuliacija, kaip susidaro debesys, kokia reikšmę atmosferos evoliucijai turėjo šiltnamio efektas, ir kt. Be to, erdvėlaivis tyrinėjo atmosferos sąveiką su paviršiumi.

Techniniai duomenys
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Masė (su degalais) | 1270 kg |
| Pagrindinis variklis | 400 N |
| Dydis | 1,5 x 1,8 x 1,4 m |
| Moksliniai prietaisai | ASPERA – Plazmos analizatoriusMAG – magnetometrasPFS – IR spindulių spektrometrasSPICAV/SOIR – UV ir IR spindulių spektrometrasVIRTIS – UV, artimųjų IR ir regimųjų spindulių spektrometrasVMC – Veneros stebėjimo kamera |

Išnašos
-------

1. ↑  Venus Express has ended its eight-year mission

Nuorodos
--------

* Oficiali „Venus Express" svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dofarasظف |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Omano vėliava Omanas |
| **Administracinis centras** | Salala |
| **Vilajatų skaičius** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 215 960 |
| **Plotas** | 99 300 km² |
| **Tankumas** (2003) | 2,17 žm./km² |

**Dofaro gubernija** (arab. ظف = *Ẓufār*) – gubernija Omano pietvakariuose, tarp Arabijos jūros, Jemeno ir Saudo Arabijos. Administracinis centras – Salala. Regionas padalintas į 10 vilajatų.

Dofare vyrauja Rub el Halio dykuma (joje yra daug meteoritų). Pakrantėje iškilę neaukšti kalnai. Per centrinę dalį driekasi Šihano vadė. Gubernijai taip pat priklauso Churja Murja salos Arabijos jūroje. Tarp rugpjūčio ir spalio pakrantėje vyrauja musonas, vadinamas charifu. Dauguma gyvenviečių susitelkę jūros pakrantėje. Verčiamasi žvejyba, smilkalų gamyba.

Dofare gyvena įvairios semitų gentys (kara, šahra, barahama, batira).

Vilajatai
---------

* Salala
* Taka
* Mirbatas
* Tamraitas
* Sada
* Rachjutas
* Dalkutas
* Mukšinas
* Mazjūna
* Šlaimo ir Halanijato salos

|  |  |
| --- | --- |
|  **Omano regionai ir gubernijos** |  |
| **Regionai:** Batina | Dachilija | Dahira | Šarkija | Vusta
**Gubernijos:** Buraimis | Dofaras | Maskatas | Musandamas |
Fransuaz Žilo 2013 m.
**Fransuaz Žilo** (pranc. *Françoise Gilot*, 1921 m. lapkričio 26 d. Neji prie Senos, Prancūzijoje – 2023 m. birželio 6 d. Manhatane, Niujorke, JAV) – prancūzų dailininkė ir knygų autorė, gyvenusi Niujorke ir Paryžiuje. Išgarsėjo kaip Pablo Picasso draugė ir mūza 1944–1953 m. ir jo vaikų Claude Picasso ir Paloma Picasso motina. Vėliau ji ištekėjo už amerikiečių mokslininko Jono Salko, sukūrusio vakciną nuo poliomelito ir įsteigusio pasaulinio garso Salko biologinių studijų instiutą.

Biografija
----------

Gimė Neji prie Senos miestelyje, Prancūzijoje. Jos tėvas buvo verslininkas ir agronomas, o motina – akvarelistė. Fransuaz studijavo anglų literatūrą Kembridžo universitete ir Britų institute Paryžiuje. Besimokydama teisės dalykų Žilo praleisdavo rytines paskaitas, kad galėtų užsiimti savo tikrąja aistra – menu.

Būdama 21 metų amžiaus, susipažino su Pablu Pikaso, kuriam tuomet buvo 61-eri. Jo meilužė Dora Maar buvo sugniuždyta žinios, kad Pikaso iškeičia ją į daug jaunesnę menininkę. Su juo susilaukė vaikų Klodo (g. 1947 m.) ir Palomos (g. 1949 m.), kuriuos užaugino. Abu tėvai dažnai piešdavo vaikus savo drobėse. Žilo palaikė santykius su ispanų menininku nuo 1944 iki 1953 m. Vienuolika metų po jų išsiskyrimo Žilo parašė knygą *Gyvenimas su Pikaso*. Buvo parduota daugiau nei milijonas knygos egzempliorių, knyga išversta į keliolika kalbų, nepaisant Pablo Pikaso pastangų uždrausti knygos spausdinimą.

Žilo ištekėjo už Liuko Simono 1954 m. ir susilaukė dukters Aurelijos. Išsiskyrė 1962 m.

1969 m. Žilo susipažino su Jonu Salku, poliomelito vakcinos kūrėju, La Chojos miestelyje, Pietų Kalifornijoje. Abiejų aistra architektūrai ir menui išsivystė į greitą santuoką 1970 m. Paryžiuje. Ištekėjusi Žilo užsiėmė tapybos darbais Niujorke, La Chola miestelyje ir Paryžiuje. Pora santuokoje išgyveno iki pat Salko mirties 1995 m.

Žilo gyveno Niujorke ir Paryžiuje bei darbavosi Salko instituto Kalifornijoje labui, dalyvavo su savo darbais tarptautinėse parodose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Horton, Adrian (2023-06-06). „Françoise Gilot, painter and muse to Picasso, dies at 101". *The Guardian* (anglų). Nuoroda tikrinta 2023-06-07.
2. ↑
3. 1 2   Archyvuota kopija 2005-12-31 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali Frasuaz Žilo svetainė
* Fransuaz Žilo kūrinių kolekcija Archyvuota kopija 2012-03-15 iš Wayback Machine projekto. Teksaso Ostino universiteto Hario Ransomo centre
Durgos mūrtis
**Mūrtis** (skr. मूर्ति = IAST: *mūrti* – 'įkūnijimas, pavidalas, figūra') – hinduizme vadinamas fizinis dievybės įkūnijimas, ikonografinis atvaizdas. Tai būna skulptūra ar paveikslėlis, vaizduojantis dievybę, per kurį ji yra garbinama. Prie mūrčio atliekamos maldos ir apeigos (pūdža) skirtos dievybei (pvz. arti, prasado aukojimas, kirtanai).

Mūrtis yra dažniausiai antropomorfinio, rečiau zoomorfinio pavidalo, būdinga tradicinė ikonografija (dievų išraiškos, spalvos, puošmenos, povyzos ir kt.). Mūrčiai yra kuriami daugeliui indiškųjų dievų – Šivai, Ganešui, Ramai, Krišnai, Durgai, Kali ir kt. Apie mūrčius minima Bhagavadgytoje: „Tų, katrie mintis susieję su neapreikštu, vargas didesnis; neapreikštas būdas skausmą įkūnytais įgauna". Mūrčių gamybos kanonai aprašyti Šilpa šastrose.

Mūrčių garbinimas ypač paplitęs daugelyje devocionalių (bhakti) hinduistinių tikėjimų. Kai kurios hindų bendruomenės (pvz. „Arja samadž") atsiriboja nuo mūrčių garbinimo ir laiko tai stabmeldyste.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mūrti*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 143
2. ↑
Siamo katė
**Siamo katė** (taj. วิเชียรมาศ, angl. *Siamese Cat*) – trumpaplaukių kačių veislė. Viena populiariausių ir lengviausiai atpažįstamų veislių pasaulyje.

Istorija
--------

Šios katės kilo iš Tolimųjų Rytų. Tailande žinomos maždaug nuo XIV a. Pirmieji Siamo kates pastebėjo britų keliautojai XIX a. Jie parplukdė keletą kačių į Europą. Pirmosios Siamo kačių šeimininkės stengėsi, jog augintinės jaustųsi kaip namie – laikė jas šildomose oranžerijose su tropikų augalais. Neilgai trukus Siamo kates atrado ir prancūzai.

To laikotarpio Siamo kačių sudėjimas labai skyrėsi nuo dabartinių: jos buvo masyvesnės, galvos ne trikampės, o beveik apvalios. Pirmieji augintojai labai vertino, jei katė būdavo žvaira ir laužyta uodega. 

Pirmosios iš Tailando atvežtos Siamo katės buvo su rudomis žymėmis, o vėliau jos atsivedė kitų spalvų kačiukų – su melsvomis, šokolado ir alyvų spalvos žymėmis. Šios keturios spalvos vadinamos klasikinėmis Siamo kačių spalvomis, o kitos atsirado mišrinant šias kates. JAV pripažįstamos tik klasikinių spalvų Siamo katės, o katės su dryžomis ir vėžlio kiauto piešinio, rausvomis, kreminėmis ir cinamono spalvos žymėmis laikomos atskira trumpaplaukių kačių su žymėmis veisle.

Neklasikinių spalvų Siamo katės išvestos Didžiojoje Britanijoje, mišrinant jas su rusų melsvosiomis ir britų trumpaplaukėmis katėmis. Vėliau išvestos katės su cinamono ir stirnos kailio spalvos žymėmis.

Dabar yra Siamo kačių ir su sidabriniu spalvotų žymių poplaukiu: su sidabriškai dryžomis ir dūmo atspalvio žymėmis. Naujausios yra dvispalvės ir trispalvės Siamo katės.

Charakteris
-----------

Siamo katės vadinamos kačių pasaulio šunimis. Garsėja rėksmingumu, labai mėgsta bendrauti, nesulaukusios dėmesio, įkyriai jo reikalauja. Siamo kačių negalima ilgam palikti vienų, todėl neretai kačių augintojai laiko keletą Siamo kačių.

Labai gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis, mėgsta būti dėmesio centre. Greitai perpranta žmogaus nuotaiką, dažniausiai smagios ir net juokingos. Labai mėgsta žaidimus, išmoksta atnešti numestą daiktą. Dažniausiai nesipriešina vedžiojamos už pavadėlio.

Fizinės savybės
---------------

Siamo kačiukai
Siamo katės yra grakštaus, lankstaus sudėjimo. Liaunas kūnas ilgas, liesas, raumeningas. Užpakalinės kojos ilgesnės už priekines. Kojos ilgos ir plonos, letenos ovalios. Uodega ilga, plona, smaili, panaši į botagą.

Snukutis ir didžiulės įstrižos ausys sudaro lygiakraštį trikampį. Akys migdolo pavidalo, kiek įkypos, tamsiai, ryškiai mėlynos. 

Kailis švelnus, plaukas trumpas ir minkštas. Beveik neturi poplaukio. Kačiukai gimsta balti, tamsios žymės ant snukučio, ausų, uodegos ir letenų atsiranda vėliau. Kailio spalva nusistovi tik trečiaisiais gyvenimo metais. Šviesios kailio vietos gali patamsėti nuo šalčio bei kailio laižymo.

Grynaveisles Siamo kates veisti labai sunku, paprastai kačiukai gimsta su trūkumais.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Siamo katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
| ***Fračija prieš Drakulą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Fracchia contro Dracula |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Neri Parenti |
| Scenaristas (-ai) | Paolo VillaggioNeri ParentiFranco MarottaLaura Toscano |
| Metai | 1985 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Fračija prieš Drakulą** (it.  *Fracchia contro Dracula*) – 1985 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paolo Villaggio – Džandomenikas Fračija
* Edmund Purdom – grafas Vladas Drkula
* Gigi Reger – Filinis
* Ania Pieroni – grafienė Onira
* Giuseppe Cederna – Borisas
* Isabella Ferrari – Luna
* Susanna Martinkova – Katarina
* Romano Puppo – Frankenšteinas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džandomenikas Fračija – nevykėlis nekilnojamojo turto agentas, bijantis visko, net savo paties šešėlio, jam nesiseka nei darbe, nei asmeniniame gyvenime. Galiausiai darbdavys jam pareiškia ultimatumą – arba jis parduos bent vieną namą, arba neteks darbo. Fračijai pavyksta rasti klientą, kurį domina Transilvanijoje esanti senovinė pilis. Jiedu vyksta į vietą, neįtardami, kad šios šeimininkas grafas Vladas yra vampyras...
| Kiusnachtasvok. *Küsnacht* |
| --- |
|        |
| *Miestas nuo ežero kranto* |
|  |
| 

KiusnachtasKiusnachtas

47°19′0″ š. pl. 8°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.31667°š. pl. 8.58333°r. ilg.﻿ / 47.31667; 8.58333﻿ (Kiusnachtas)Koordinatės: 47°19′0″ š. pl. 8°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.31667°š. pl. 8.58333°r. ilg.﻿ / 47.31667; 8.58333﻿ (Kiusnachtas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Ciuricho kantonas Ciuricho kantonas |
| **Savivaldybė** | Maileno savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 14 387  |
| **Plotas** | 12,3 km² |
| **Tankumas** (2018) | 1 170 žm./km² |
| **Altitudė** | 413 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kiusnachtas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kiùsnachtas |

**Kiusnachtas** (vok. *Küsnacht*) – gyvenvietė šiaurėje Šveicarijoje, Ciuricho kantone, 8 km į pietryčius nuo Ciuricho, Ciuricho ežero pakrantėje. Praeina Ciuricho–Jonos kelias ir geležinkelis. Yra XII a. Šv. Jurgio katalikų bažnyčia, reformatų bažnyčia, cistersų abatija (gretimame Kapelo prie Albiso kaime), K. G. Jungo institutas, hospitalierių pastatas (dabar – mokykla), krašto muziejus, jachtų klubas, Vulpo pilies griuvėsiai. Šalia Kiusnachto driekiasi vaizdingas kanjonas.

2000 m. 86,1 % Kiusnachto gyventojų gimtoji kalba buvo vokiečių.

Istorija
--------

Kiusnachtas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1188 m. (*de Cussenacho*). Viduramžiais priklausė Regensbergų giminei, kuri rezidavo Vulpo pilyje. 1531 m. tapo Ciuricho valda.

Kiusnachte gyveno nemažai žymių žmonių: Tomas Manas (1933–1939 m.), Karlas Gustavas Jungas (1909–1961 m.), Konradas Mėjeris, Tina Terner, Kimis Reikionenas ir kt.

* K. G. Jungo institutasK. G. Jungo institutas
* Šv. Jurgio bažnyčiaŠv. Jurgio bažnyčia
* Vulpo pilies liekanosVulpo pilies liekanos
* Reformatų bažnyčia ir kantono mokyklaReformatų bažnyčia ir kantono mokykla

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  Küsnacht, Historisches Lexikon der Schweiz
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kyudo lankas *Kai*
**Kiudo** (jap. *lanko kelias*) – iš Japonijos kilęs kovos menas su lankais.

Istorija
--------

Tai yra viena seniausių kovos meno rūšių. Pirmieji piešiniai, kuriuose vaizduojamas didelis asimetriškas japonų lankas, siekia Jajoi periodą (500 m. pr. m. e. - 300 m.). Pirmos rašytinės žinios apie japoniškus lankus randamos kinų kronikoje Weishu (apie 297 m.).

Technika
--------

Nuo visų kitų šaudymo iš lanko būdų japoniškas skiriasi savo ypatingos formos ir ilgio lanku bei šaudymo technika. Japoniškas tradicinis lankas yra asimetrinis, apie 2,20 m ilgio, gaminamas iš bambuko. Strėlės yra apie 1 m ilgio, taip pat gaminamos iš bambuko. Templė kabinama specialiu grioveliu, esančiu ant dešinės rankos pirštinės nykščio. Lankas iškeliamas virš galvos ir tempiamas abiejomis rankomis žemyn. Paleidimo momentu lankas sukamas į kairę, taip suteikiant strėlei tiesią trajektoriją bei papildomą strėlės išmetimo greitį.

### Šūvis

Šūvio technika detaliai aprašyta Japonijos Kyudo Federacijos (ANKF) ir jos yra laikomasi visuose pagal IKYF organizuojamuose renginiuose:

* pėdų pastatymas;
* kūno sustatymas;
* lanko paruošimas (templės užkabinimas dešine ranka, lanko paėmimas kaire ranka, žvilgsnio nukreipimas į taikinį);
* lanko pakėlimas;
* lanko tempimas iki antakių linijos;
* pilnas įtempimas: (vertikalios ir horizontalios kūno linijų sustatymas, galutinis išsitempimas);
* paleidimas;
* išlikimas po šūvio.

Profesionalus sportas
---------------------

2006 m. įkurta Tarptautinė kyudo federacija (IKYF) vienija apie pusę milijono šaulių iš 17 šalių. 2010 m. Tokijuje surengtas pirmasis pasaulio čempionatas. 2012 m. Vilniuje surengtas pirmasis Lietuvos čempionatas. Lietuvos kyudo federacija (prezidentė - Ringa Baltrušaitė) yra tarptautinės federacijos pilnateisė narė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Titulinis puslapis
**Vargo žmonės** (rus. *Бедные люди*) - Dostojevskio romanas. Kartais verčiamas kaip Vargingi Žmonės, buvo pirmasis F. Dostojevskio romanas, kurį jis parašė per devynis mėnesius. Publikuotas pirmą kartą 1846 m. ir buvo maloniai sutiktas įtakingo to meto kritiko Visariono Belinskio, kuris jį įvardino socialiai sąmoninga literatūra. Tuo tarpu kiti sveikino autorių, vadinadami jį naujuoju Gogoliu. 

Ši knyga buvo dalinai įkvėpta N. Gogolio novelės „Apsiaustas", kurio pagrindinis veikėjas yra nukopijuotasis tarnautojas. Šis romanas parašytas laiškų forma. Tai susirašinėjimas tarp dviejų pagrindinių herojų. Kaip ir „Apsiaustas", romanas „Vargo žmonės" suteikia informacijos apie nuskurdusių XIX a. vidurio Rusijos žmonių gyvenimą bei buitį. 

„Vargo žmonių" herojus, senstelėjęs, skurdus, užguitas valdininkėlis Makaras Devuškinas – tikras biblinis mažutėlis, bet jo siela kupina gilių ir sudėtingų jausmų, kuriuos jis atveria savo laiškuose mylimajai Varvarai.

Tik toks rašytojas kaip F. Dostojevskis galėjo taip giliai ir jautriai pažvelgti į mažo žmogaus jausmų pasaulį ir parodyti jo grožį.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kesada*Ciudad Quesada* |
| --- |
| *Kesados katedra* |
|  |
| 

KesadaKesada

10°19′20″ š. pl. 84°25′40″ v. ilg.﻿ / ﻿10.32222°š. pl. 84.42778°r. ilg.﻿ / 10.32222; 84.42778﻿ (Kesada)Koordinatės: 10°19′20″ š. pl. 84°25′40″ v. ilg.﻿ / ﻿10.32222°š. pl. 84.42778°r. ilg.﻿ / 10.32222; 84.42778﻿ (Kesada) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Alachuelos provincija |
| **Kantonas** | San Karloso kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 42 214  |
| **Altitudė** | 656 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kesada |

**Kesada** (isp. *Quesada, Ciudad Quesada*) – miestas Kosta Rikos šiaurėje, Alachuelos provincijoje, Centrinės Kordiljeros pašlaitėje, 59 km į šiaurės vakarus nuo Alachuelos. Didžiausio šalyje San Karloso kantono administracinis centras. Pro miestą eina pagrindinis kelias, jungiantis Centrinį slėnį su šalies šiaure. Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste. Maisto (pieno), odos apdirbimo (balnų gamyba ir kt.) pramonė. Veikia katedra, ligoninė.

Istorija
--------

Ikikolumbiniais laikais čia gyveno indėnai votai. 1640 m. ispanų karininkas Cheronimas de Retes i Lopes de Ortega įkūrė ***San Cheronimo de los Voto*** (*San Jerónimo de los Voto*) gyvenvietę. 1884 m. čia įsikūrė Kesadų šeima, vietovė pavadinta Kesada. 1953 m. Kesadai suteiktas miesto statusas.

* Miesto parkasMiesto parkas
* Autobusų stotisAutobusų stotis
* Miesto gatvėMiesto gatvė
| ***Dienai brėkštant*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Кад сване дан |
| Kilmės šalis | Serbija, Kroatija, Prancūzija |
| Režisierius | Goran Paskaljević |
| Prodiuseris (-iai) | Goran Paskaljević |
| Scenaristas (-ai) |  Filip DavidGoran Paskaljević |
| Vaidina | Mustafa NadarevićMira BanjacZafir Hadžimanov |
| Metai | 2012 08 17 |
| Trukmė | 78 minutės |
| Kalba | serbų |
| Kinematografija | Milan Spasić |
| **IMDb įrašas** |

**Dienai brėkštant** (serb. Кад сване дан, angl. *When Day Breaks*) – serbų režisieriaus Goran Paskaljević 2012 metų filmas. Serbija šį filmą pristatinėjo Oskarui geriausios filmo užsienio kalba kategorijoje 85-ai Oskarų teikimo ceremonijai, tačiau jis nepateko į trumpąjį nominuotųjų sąrašą.

Siužetas
--------

Miša Brankov – į pensiją išėjęs muzikos profesorius. Vieną dieną gauna laišką, kuriame jo prašoma atvykti į Žydų muziejų Belgrade. Muziejuje profesorius sužino, kad kasinėjant buvusią Antrojo pasaulionio karo metu koncentracijos stovyklą miesto centre, buvo rasta metalinė dėžutė. Dėžutės turinys atskleidžia, kad Miša buvo žydų vaikas, tėvų laiku išsiųstas pas draugus į užmiestį. Jo tikrieji tėvai iš stovyklos taip ir nebegrįžo. Netikėta žinia visiškai sujaukia profesoriaus mintis ir jis bando iš naujo susidėlioti kas jis toks ir ką jam reiškia tikrosios kilmės atskleidimas. Profesorius nutaria pabaigti tikrojo tėvo muzikinį kūrinį, kurio fragmentas buvo toje pačioje dėžutėje ir atlikti jį buvusios koncentracijos stovyklos teritorijoje. Vieninteliais seno žmogaus pagalbininkais tampa visuomenės atstumti čigonai.

Vaidina
-------

* Mustafa Nadarević – profesorius Miša Brankov
* Mira Banjac – Ana Brankov
* Zafir Hadžimanov – Marko Popović
* Predrag Ejdus – rabinas
* Meto Jovanovski – Mitar
* Toma Jovanović – Najfeld
* Rade Kojadinović – Kosta Brankov
* Olga Odanović – Izbeglica
* Nada Sargin – Marija

Išnašos
-------

1. ↑  „"Dan" sviće u Holivudu". *Novosti*. Nuoroda tikrinta 2012-08-28.
| **Psammomys** |
| --- |
| Dieninė smiltpelė (*Psammomys obesus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Smiltpelės  *( Gerbillinae)* |
| Gentis: | Dieninės smiltpelės  *( Psammomys)* |

 |

**Dieninės smiltpelės** (*Psammomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Nugara rusva su tamsesniu atspalviu, gelsva, ar rausvai ruda. Pilvelis ir galūnės balsvi. Kūnas 13-18,5 cm, uodega – 11-15 cm ilgio. Užpakalinės kojos nežymiai ilgesnes už priekines. Uodega ištisai augusi plaukais ir gale turi nedidelį šepetėlį. Letenų pagalvėlės plaukuotos. Ausys nedidelės, apvalios ir storos.

Paplitusios Alžyre, Tunise, Libijoje, Sudane, Izraelyje, Saudo Arabijoje. Apsigyvena smėlėtose lygumose su skurdžia augalija. Aktyvios dieną. Gyvena kolonijomis. Įsirengia sudėtingus urvus su daug angų. Minta įvairiais augalais, įsitempdamos juos į urvus. Patelės kovo – balandžio mėn. veda vieną vadą, kurioje 3-5 jaunikliai.

Gentyje dvi rūšys:

* Dieninė smiltpelė (*Psammomys obesus*)
* Grakščioji dieninė smiltpelė (*Psammomys vexillaris*)

Nuorodos
--------

* Psammomys gentis **(**angl.**)**,
* Dieninė smiltpelė (Pasammomys obescus) (iliustracijos, tekstas – anglų k.).
| Dienbjenfu*Điện Biên Phủ* |
| --- |
| *Paminklas Vietminio kariams* |
|  |
| 

DienbjenfuDienbjenfu

21°23′0″ š. pl. 103°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.38333°š. pl. 103.01667°r. ilg.﻿ / 21.38333; 103.01667﻿ (Dienbjenfu)Koordinatės: 21°23′0″ š. pl. 103°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.38333°š. pl. 103.01667°r. ilg.﻿ / 21.38333; 103.01667﻿ (Dienbjenfu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Vietnamo vėliava Vietnamas |
| **Provincija** | Dienbjenfu provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 56 515  |
|  |
|  **Vikiteka** | Dienbjenfu |

**Dienbjenfu** (viet. *Điện Biên Phủ*) – miestas šiaurės vakarų Vietname, Muongtanio slėnyje, greta sienos su Laosu. Provincijos centras. Didesnioji gyventojų dalis yra įvairios tajų tautos, taip pat yra vietnamiečių, hmongų, silų ir kt. Yra oro uostas, kelias į Laičau. Verčiamasi žemės ūkiu.

Istorija
--------

Su Dienbjenfu siejama pusiau legendinė VIII a. tajų vietovė Muangtenas. Antrojo pasaulinio karo metu, Dienbjenfu veikė vietnamiečių karinė bazė, skirta kovai prieš japonus. Indokinijos karo metu (1945–1954 m.) ties šiuo miestu vyko lemiami mūšiai. 1953 m. lapkričio 21 d. prancūzų kariuomenė užėmė Dienbjenfu ir įkūrė stovyklą su 16 000 karių (vadas Christian de Castries). Vietnamiečių kariuomenė (Vietminis), vadovaujama Vo Ngujen Ziapo, apsupo miestą ir 1954 m. gegužės 7 d. jį galiausiai užėmė. Dienbjenfu užėmimas tapo Prancūzijos kolonijinės valdžios pralaimėjimo Indokinijoje simboliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dienbjenfu*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Krepinis popierius
Iškilmių programa krepiniu popieriumi papuošta statula Teksaso techniniame universitete.
**Krepinis popierius** (angl. *crêpe paper*) – rūšis minkštojo popieriaus, kuris gaminant klijinamas, o tada krepuojamas (taip apdorojamas, kad sudarytų smulkias raukšleles). Taip krepinis popierius įgyja raukšlėtą paviršių, dėl ko pasižymi didesniu tąsumu negu glotnusis popierius.

Gamyba
------

Krepavimui skirtas popierius gaminamas tinkline mašina (angl. *fourdrinier machine*), kuri turi vieną didelį garu kaitinamą džiovinimo cilindrą su karšto oro gaubtu. Žaliava yra plaušiena. Cilindras apipurškiamas klijais, kad popierius priliptų.

Krepuojama specialiu peiliu (angl. *doctor blade*) nugremžiant išdžiūvusį popierių nuo cilindro paviršiaus. Raukšlelių dydį lemia klijų kibumas, peilio geležtės forma, džiovinimo cilindro ir galutinės popieriaus mašinos dalies greičių skirtumas, plaušienos savybių.

Savybės
-------

Krepinis popierius priskiriamas lengviausioms popieriaus rūšims. Jo plotinis tankis paprastai būna iki 35 g/m².

Krepinis popierius gaminamas tiek baltas, tiek spalvotas (ryškiomis ar pastelinėmis spalvomis). Spalvotas gali blukti, pvz. nuo drėgmės. .

Krepo santykis (angl. *crêpe ratio*) atspindi, kiek popierius sutrumpėjo krepavimo metu. Krepo santykis paprastai būna 10-30% intervale. Krepuojant popierių galima modifikuoti. Taip keičiamas popieriaus tąsumas ir storumas. Abu jie žymiai veikia popieriaus minkštumą ir gebėjimą sugerti.

Krepuojami ir kai kurie specialiosios paskirties popieriai, pvz. mikrokrepinis maišinis popierius.

Panaudojimas
------------

* Krepinis popierius plačiai naudojamas spalvotoms juostoms ir girliandoms daryti patalpoms vakarėliams ir pan. reginiams puošti.
* Iš jo gaminami karnavaliniai kostiumai ir pramoginė butaforija. Taip pat – popierinės gėlės, aplikacijos ir pan. popieriaus gaminiai.
* Krepinis popierius naudojamas kaip laikmuo įvairioms lipniosioms juostoms (pvz. maskavimo juostai (angl. *masking tape*) ir elektroizoliacinei juostai (angl. *electrical tape*).
* Mažuose raketų modeliuose iš jo daro nusileidimo sistemas.
Basketball Hall of Fame veikia Springfilde, Masačusetse
**Naismith Memorial Basketball Hall of Fame** – Džeimso Neismito krepšinio šlovės muziejus. Į jį įtraukiami žymūs žaidėjai, treneriai, teisėjai, daug prie krepšinio raidos prisidėję veikėjai. Į šį sąrašą yra įtrauktos netgi komandos (*Pirmoji Komanda*, pirmos sudėties Boston Celtics, *Buffalo Germans*, *New York Renaissance* ir Harlem Globetrotters).
Ne anksčiau kaip šeštais metais po karjeros baigimo žaidėjas gali būti įtrauktas į muziejų, tuo tarpu treneriai ir teisėjai gali ten patekti išdirbę 25 metus savo darbe.

Nuo 1959 muziejus veikia Springfilde, Masačusetse.

2006 m. baigus naujų narių priėmimą, muziejus yra pagerbęs 273 asmenis (iš kurių 130 yra įamžinti kaip žaidėjai, 73 kaip treneriai, 3 kaip žaidėjai ir treneriai, 51 kaip nusipelnę veikėjai ir 12 kaip teisėjai) ir penkias komandas. Lenny Wilkens, John Wooden ir Bill Sharman yra įtraukti dukart kaip žaidėjai ir treneriai.

*Muziejaus narius žiūrėkite: Krepšinio šlovės muziejaus nariai*

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis Archyvuota kopija 2006-09-01 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2006-10-04 iš Wayback Machine projekto.
Ilgiausi pasaulyje komerciniai skrydžiai vykdomi Boeing 777 lėktuvais.
**Skrydžiai be sustojimų** – orlaivių skrydžiai, kurių metu nevykdomi sustojimai. Tarptautinės oro linijų bendrovės vykdo ypač ilgus skrydžius be sustojimų (angl. *Ultra long-haul non-stop flights*).

Iki 2016 m. ilgiausias komercinis skrydis buvo Qantas bendrovės skrydis Nr. 8 (QF8/QFA8) iš Dalaso (JAV) į Sidnėjų (Australijoje) ir skrydis atgal (QF7/QFA7). Šio skrydžio ilgis yra 13 804 km (daugiau nei trečdalis atstumo aplink Žemę). Šie skrydžiai aptarnaujami Airbus A380 lėktuvais, o trukmė siekia 16 val. 55 min.

Kiti panašūs ypač ilgi komerciniai skrydžiai aptarnaujami tokių lėktuvų kaip Boeing 777-200LR/300ER ir Boeing 747-400/-8i.

Skrydžiai iš vakarų į rytus dėl tinkamų vėjo krypčių trunka mažiau laiko, nei tokie patys skrydžiai iš rytų į vakarus. Skirtingais sezono laikais tokių skrydžių trukmė taip pat skiriasi – Singapore Airlines skrydis iš Singapūro į Los Andželą vasarą trunka 16 val. 30 min. o žiemą – 15 val. 35 min.

Skrydžiai iš Europos į Australiją ar Naująją Zelandiją pagal atstumą būtų ilgesni už dabar esančius rekordinius skrydžius, tačiau jokia avialinijų bendrovė nevykdo tiesioginių skrydžių tarp šių žemynų. Šiuo metu visi 30 ilgiausių skrydžių vykdomi iš Šiaurės Amerikos.

Pirmasis ypač ilgas komercinio lėktuvo skrydis buvo atliktas 1989 m. kai Boeing bendrovei Quantas nuskraidino pirmąjį užsakytą Boeing 747–438 lėktuvą iš Londono į Sidnėjų. Šis skrydis truko 20 val. ir 9 min. o atstumas siekė 18 001 km.

Dabartinis QF 8 skrydis buvo pradėtas 2014 m. rugsėjo 29 d. Antrasis pagal atstumą yra Delta Air Lines kompanijos DL 201 maršrutas iš Johanesburgo į Atlantą.

2013 m. lapkričio 23 d. buvo sustabdytas tuomet ilgiausias skrydis iš Niuarko į Singapūrą. Singapore Airlines kompanijos Airbus A340-500 lėktuvas šį skrydį įvykdydavo per 18 val. 50 min. 2020 m. lapkritį avialinijos atnaujino šiuos skrydžius, tik vietoje Niuarko naudoja Niujorko Džono F. Kenedžio tarptautinis oro uostą.

2016 m. kovo 2 d. buvo pradėtas Emirates 449 skrydis iš Naujosios Zelandijos į JAE ir tapo ilgiausiu pasaulyje – skrydžio ilgis siekia 14 200 km. Šie skrydžiai vykdomi Boeing 777-200LR lėktuvais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Qantas QF 8
2. ↑  QANTAS to Start A380 Service to Dallas from late-Sep 2014
3. ↑  Singapore Airlines beats its own long-haul record Archyvuota kopija 2013-07-22 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Singapore Airlines To Begin Non-Stop Services To New York’s JFK International Airport
5. ↑  Emirates A380 makes longest non-stop flight between Dubai and NZ
Auksinis Genujos skudas (1541 m.)
Sidabrinis popiežiaus Inocento XI skudas (1684 m.). Masė – 31,84 g.
**Skudas** (it. *scudo*, dgs. *scudi*) – auksinė ar sidabrinė moneta, Italijoje kaldinta iki XIX a.

Pavadinimas it. *scudo* yra analogiškas pranc. *écu*, isp. ir port. *escudo*, kilęs iš lot. *scutum* 'skydas'.

Nuo XVI a. Italijoje taip vadino dideles sidabro monetas. Dydis priklausė nuo kaldinimo šalies. Pirmuosius sidabrinius skudus (it. *scudo d’argento*) 1551 m. Milane nukaldino Karolis V (1519–1556).
  
Valdant Marijai Teresei ir Juozapui II sidabriniai skudai svėrė 23,10 g, buvo kaldinami iš 896 prabos sidabro.

Lombardijos ir Venecijos karalystės (pavaldžioje Habsburgų Austrijos imperijai) skudas buvo lygiavertis su konvenciniu taleriu (vok. *Konventionstaler*) ir dalijosi į 6 liras. Prieš Napoleono karus lira buvo dalijama į 20 soldų, o vienas soldas – į 12 denarų. Vėliau lira buvo padalinta į 100 čentezimų.

1857 m. Austrijos-Vengrijos pinigų sistema buvo pervesta į dešimtainę sistemą, ir skudus pakeitė florinai (2 florinai už 1 skudą). Naudojimui Lombardijos ir Venecijos karalystėje buvo išleistos ½ ir 1 soldo monetos, atitinkamai lygios ½ ir 1 kreiceriui.

Popiežiaus valstybėje buvo leidžiami savi skudai, kurie buvo apyvartoje iki 1866 m. Jie buvo dalinami į 100 bajokų (it. *baiocchi*, vns. *baiocco*), o kiekvienas bajokas buvo sudarytas iš 5 kvatrinų (*quattrini*). Popiežiaus valstybės skudus vėliau pakeitė lira, lygi Italijos lirai.

Modenos ir Redžo hercogystė taip pat leido skudus, vertus 4 lirų ar 1/3 talerio (*tallero*).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skudas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Konrad Klütz. *Münznamen und ihre Herkunft*. Vienna, moneytrend Verlag, 2004. ISBN 3-9501620-3-8
2. ↑  Eupremio Montenegro. *Manuale del collezionista di monete italiane*. XI ed. 1996, Torino.