recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 25°50′ p. pl. 113°05′ r. ilg.﻿ / ﻿25.833°š. pl. 113.083°r. ilg.﻿ / 25.833; 113.083

Salos kraštovaizdis
Dirko Hartogo sala Ryklių įlankos žemėlapyje
**Dirko Hartogo sala** (angl. *Dirk Hartog Island*) – Australijai priklausanti sala, esanti Indijos vandenyne, prie Australijos vakarinių krantų, Ryklių įlankos vakaruose. Pietuose siauru sąsiauriu atskirta nuo žemyno, šiaurėje užsibaigia Įrašo kyšuliu (*Cape Inscription*). Didžiausia ir labiausiai į vakarus nutolusi Vakarų Australijos sala. Plotas 620 km², ilgis apie 80 km, plotis 3–15 km. Salą daugiausia sudaro krūmais apaugusios kopos, vakarinis krantas vietomis status. Negyvenama, lankoma turistų.

Saloje įkurtas Dirko Hartogo Salos nacionalinis parkas, rytinė pakrantė priklauso Ryklių Įlankos jūrų parkui; visa sala kartu su Ryklių įlanka ir kitomis įlankos salomis bei pusiasaliais įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija
--------

Salą pakeliui į Bataviją 1616 m. spalio 25 d. atrado ir joje išsilaipino olandų keliautojo Dirko Hartogo (*Dirk Hartog*) vadovaujama ekspedicija. Prieš išvykdamas D. Hartogas paliko saloje metalinę plokštę su pagrindinių ekspedicijos narių vardais ir data. 1697 m. saloje apsilankęs kitas olandų keliautojas Vilemas de Vlaminkas (*Willem de Vlamingh*) plokštę rado ir pakeitė kita, pakartojęs buvusį užrašą ir pridėjęs savo. Originalią plokštę išsivežė į Bataviją; šiuo metu ji saugoma Amsterdamo valstybiniame muziejuje. V. de Vlaminko palikta plokštė saugoma Vakarų Australijos jūrų muziejuje Frimantle.

1699 m. saloje lankėsi Viljamas Dampiras, 1772, 1801 ir 1818 m. – prancūzų ekspedicijos, 1822 ir 1858 m. – vėl anglų. Nuo 1869 m. sala išnuomota privatiems asmenims, įkurtas avių ūkis. 1908 m. Įrašo kyšulyje pastatytas švyturys. XX a. viduryje didesnė salos dalis grįžo valstybės nuosavybėn, 2009 m. įsteigtas nacionalinis parkas. Iki 2018 m. išvežtos avys, išnaikintos ožkos ir sulaukėjusios katės, pradėtas vykdyti „Sugrįžimo į 1616 m." (*Return to 1616*) projektas, kuriuo siekiama reintrodukuoti 11 anksčiau saloje gyvenusių vietinių gyvūnų rūšių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Dirk Hartog Island*, Western Australian Museum. Nuoroda tikrinta 2022-01-09.
2. ↑  *Dirk Hartog Landing Site 1616 - Cape Inscription Area, Dirk Hartog Island, WA, Australia*, Australian Heritage Database. Nuoroda tikrinta 2022-02-09.
3. ↑  "de Vlamingh plate", Western Australian Museum. Nuoroda tikrinta 2022-02-09.
4. ↑  Lois Nyman, Graeme von Bibra, (1996). *The von Bibra story*, p. 64–66. Lonsestonas, Tasmanija, „Foot & Playsted". ISBN 978-0-9597188-1-2.
5. ↑  *Dirk Hartog Island National Park: Return to 1616*, Shark Bay, Parks and Wildlife Service. Nuoroda tikrinta 2022-02-09.
| Patersonas*Paterson* |
| --- |
|        |
| *Patersono senamiestis* |
|  |
| 

PatersonasPatersonas

40°54′50″ š. pl. 74°09′45″ v. ilg.﻿ / ﻿40.91389°š. pl. 74.16250°r. ilg.﻿ / 40.91389; 74.16250﻿ (Patersonas)Koordinatės: 40°54′50″ š. pl. 74°09′45″ v. ilg.﻿ / ﻿40.91389°š. pl. 74.16250°r. ilg.﻿ / 40.91389; 74.16250﻿ (Patersonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Naujasis Džersis Naujasis Džersis |
| **Apygarda** | Paseiko apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1791 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 146 199  |
| **Plotas** | 22,5 km² |
| **Tankumas** (2010) | 6 498 žm./km² |
| **Altitudė** | 34 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Patersonas |

**Patersonas** (angl. *Paterson*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Naujajame Džersyje, prie Paseiko upės, įeina į Niujorko aglomeraciją. Paseiko apygardos centras. Tai trečias pagal dydį Naujojo Džersio miestas ir vienas tankiausiai gyvenamų JAV didmiesčių. Yra miesto muziejus, Lamberto pilis (XIX a. pab.), rotušė. Paseiko upėje yra vaizdingas krioklys.

Gyventojai
----------

Patersono tautinė sudėtis marga: 2010 m. 57,63 % miesto gyventojų buvo lotynoamerikiečiai, 34,68 % – baltieji, 31,68 % – juodaodžiai, 3,34 % – azijiečiai, 1,06 % – indėnai, 23,94 % – kitų rasinių grupių, 5,26 % – kelių rasių kilmės. XIX a. čia atvyko daug italų, airių, vokiečių, olandų, rytų europiečių, sirų, libaniečių. XX a. pr. atvyko daug juodaodžių iš Afrikos ir Karibų. Nuo XX a. vid. į Patersoną atsikėlė daug lotynoamerikiečių iš Puerto Riko, Peru (didžiausia perujiečių bendruomenė JAV), Kolumbijos, Dominikos Respublikos, Meksikos, Centrinės Amerikos. Patersone taip pat gyvena didžiausia turkų bendruomenė JAV, daug arabų (palestiniečių, sirų), čerkesų, karačiajų, čečėnų, dagestaniečių. Gausėja Bangladešo bengalų, albanų.

Lietuviai Patersone įsikūrė XIX a. pab. Jų 1914 m. buvo ~770, 1950 m. – ~1200. 1904 m. įkurta Susivienijimo lietuvių Amerikoje kuopa, 1905 m. – Šv. Onos pašalpinė draugija, 1909 m. – Lietuvių Romos katalikų susivienijimo Amerikoje kuopa, 1909 m. – Lietuvių piliečių nepriklausomas savišalpos klubas. XX a. pr. veikė lietuvių šalpos, darbininkų, Tėvynės mylėtojų kuopos.

Istorija
--------

1791 m. Aleksandras Patersonas algonkinų žemėse, prie Paseiko krioklių, įkūrė malūną ir gyvenvietę, kuri pavadinta Naujojo Džersio gubernatoriaus Viljamo Patersono garbei. Netrukus čia susikūrė vienas svarbiausių pramonės perversmo centrų JAV. 1851 m. Patersonas tapo miestu. Iki XX a. vid. tai buvo svarbus pramonės centras – čia veikė tekstilės, vėliau – šilko, ginklų, lokomotyvų gamyklos. Patersonas tapo vienu svarbiausių imigrantų traukos centrų JAV.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-02-12 iš Archive.is projekto
2. ↑  *Patersonas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 326
**Veterinarinė žvalgyba** - (rus. *ветеринарная разведка*; angl. *veterinary intelligence*) duomenų apie veterinarinę sanitarinę ir epizootinę padėtį, kuri veikia žemės ūkio gyvūnų, žmonių sveikatą, rinkimas ir analizė.

Veterinarinė žvalgyba civilinėje saugoje
----------------------------------------

Veterinarinė žvalgyba organizuojama prasidėjus epizootijai ar kilus jos grėsmei. Ji turi išsiaiškinti ligos sukėlėją, jo šaltinį, jo paplitimo ribas, numatyti priemones, reikalingas sustabdyti ligos plitimui ir jai likviduoti. Jei liga labai pavojinga, įvedamas karantinas, kuris turi sustabdyti ligos plitimą.

Karinė veterinarinė žvalgyba
----------------------------

Ją kariuomenės veikimo ar būsimo veikimo zonoje atlieka karinė veterinarinė tarnyba. Savoje teritorijoje tuo užsiima ir civilinės saugos tarnybos.

Ši žvalgyba buvo itin svarbi anksčiau, kai kariuomenė plačiau naudodavo arklius kaip transporto priemones. Ji turi išsiaiškinti:

* veterinarinę sanitarinę padėtį rajonuose, iš kurių kariuomenei tiekiami gyvuliai ir paukščiai, gyvūniniai maisto produktai, pašarai
* gyvulininkystės įmones ir ūkius, ganyklas, vandens šaltinius gyvulių girdymui

Duomenys renkami iš veterinarinių geografinių aprašymų ir statistinių dokumentų, vietinių valdžios organų, veterinarinių ir medicininių tarnybų, gyventojų, vietinių veterinorių ir medikų apklausų, tiesioginio vietovės tyrimo.

Nuorodos
--------

* РАЗВЕДКА ВЕТЕРИНАРНАЯ Archyvuota kopija 2008-04-04 iš Wayback Machine projekto.
| Gaudučių dvaras |
| --- |
| Vieta | Gaudučiai, Kretingos rajonas |
| Bajorų giminės | SapiegosPliateriai |

**Gaudučių dvaras** – 5 km į rytus nuo Kartenos miestelio esantis dvaras, į šiaurę nuo Alanto ir Karkluojos upių santakos Kretingos rajone. Kultūros vertybė, objekto unikalus kodas 315.

Šio dvaro istorija yra glaudžiai susijusi su Gaudučių kaimo (dar vadinamo Gaidučiais) istorija. Kaimas įkurtas apie XV a. galutinai susiformavo XVI a. po valakų reformos, įvykusios šiose žemėse 1566 m. Kaimo žemės priklausė Kartenos dvarui, kurį XVII a. valdė Sapiegų giminė, XVIII a. antrojoje pusėje – Žemaičių kunigaikštystės pakamaris Jokūbas Nagurskis.

XVIII a. Lietuvoje plintant palivarkinei ūkio sistemai, Gaudučių kaimo žemėse buvo įkurtas palivarkas – Kartenos dvaro ūkinis padalinys. Vietinių žmonių ir rašytiniuose istorijos šaltiniuose jis dažnai vadinamas ne palivarku, o dvaru arba dvareliu. 1846 m. duomenimis, Kartenos parapijos Gaudučių kaime buvo 13 dūmų, t. y. baudžiauninkų sodybų su pastatais ir žmonėmis.

XIX a. Gaudučių palivarkas atiteko grafams Pliateriams, kurių pagrindinis dvaras buvo Šateikiuose. XIX a. pab. – XX a. pr. Gaudučių palivarką valdė grafas Adomas Pliateris, kuris čia perkėlė Kartenos valdų administracinį centrą. Grafas dvare lankėsi retai: gyveno Šateikiuose, didesnę laiko dalį praleisdavo Prancūzijoje, kituose kraštuose. Gaudučių dvarą administravo ūkvedys A. Pacevičius iš Plungės. Kitas žemes išsipirko iš baudžiavos paleisti valstiečiai. Manoma, kad valdant Pacevičiui į šiaurę nuo Gaudučių kaimo, prie Kartenos–Plungės kelio, XIX a. pabaigoje iškilo dabartiniai mūriniai ir mediniai Gaudučių dvaro sodybos pastatai. Tai rodo ir ant mūrinio kumetyno pastato sienos akmens iškalta data „1890" bei inicialai „A. P." (užrašas kirilica).

1923 m. kaime buvo 28 ūkiai, o dvare – 7 kiemai. 1926 m. vykdant Lietuvos žemės reformą, dvaras išparceliuotas. Sodyba su jai palikta žeme paskelbta valstybės nuomojamu pavyzdiniu ūkiu. Likusios žemės išdalintos dvaro kumečiams ir Lietuvos kariuomenės kariams savanoriams, 1927 m. pavadintos Raštų kaimu.

Po ūkių stambinimo vajaus XX a. 8-ajame dešimtmetyje dvaro sodybos pastatus imta naudoti tik ūkiniams-gamybiniams poreikiams. Buvusių fermų vietoje išaugo gyvulininkystės kompleksas, pastatyti nauji ūkiniai pastatai, o dauguma senųjų dvaro pastatų buvo apleista, dalis nugriauta.

Nepaisant pertvarkymų, Gaudučių dvaro sodyba išsaugojo daugumą turėtų pastatų ir yra vertinga kaip dvarų architektūros ir istorijos paminklas, įrašyta į Lietuvos kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gaudučių dvaras Archyvuota kopija 2016-07-16 iš Wayback Machine projekto.
Rauginti kopūstai
**Rauginti kopūstai** (vok. *Sauerkraut*) – plonai pjaustyti kopūstai, išrūgę fermentavimo būdu, veikiant pieno rūgimo bakterijoms. Tai vienas iš Vokietijos nacionalinių valgių, taip pat plačiai paplitęs Vidurio ir Rytų Europoje, Nyderlanduose, Suomijoje.

Rauginimui ruošiami kopūstai smulkiai supjaustomi, į juos įmaišoma tarkuotų morkų, taip pat neretai spanguolių, pjaustytų obuolių, kmynų sėklų, viskas pasūdoma. Vokietijoje į raugintus kopūstus neretai dedama kadagių uogių Viskas sudedama į indą ir sumušuma, kad išsiskirtų sultys. Savaime išsiskyrusios rūgimo bakterijos užkonservuoja gaminį. Vėliau kopūstai sudedami į stiklainius ar kitas sandarias talpas ir gali būti laikomi vėsioje temperatūroje keletą mėnesių.

Rauginti kopūstai valgomi šalti kaip užkanda prie įvairių šiltų valgių, Rytų Europoje jais įdaromos bandelės, virtiniai, iš jų verdama kopūstų sriuba, bigosas. Pakepti rauginti kopūstai, paprastai drauge su virtomis bulvėmis, patiekiami prie dešrelių ir sardelių, maltinių (ypač populiaru Vokietijoje). Pensilvanijoje populiaru valgyti raugintus kopūstus su spirgais, Merilande – su Padėkos dienos keptu kalakutu. JAV raugintų kopūstų taip pat dedama ant dešrainių, sumuštinių.

Raugintuose kopūstuose gausu vitaminų C ir K, kurie dėl fermentacijos procesų įsisavinami lengviau, nei iš šviežių kopūstų. Termiškai neapdorotuose raugintuose kopūstuose yra gyvų pieno rūgimo bakterijų ir kitų, fermentavimo ir virškinimo procesą lengvinančių mikroorganizmų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Fermented Fruits and Vegetables – A Global SO Perspective". United Nations FAO. 1998.
2. ↑  Mimi Sheraton. *The German Cookbook: A Complete Guide to Mastering Authentic German Cooking*. p. 435.
3. ↑  Pitts, Jonathan. „Sauerkraut and turkey: an essential Baltimore Thanksgiving". baltimoresun.com
4. ↑  Joseph Mercola, Brian Vaszily, Kendra Pearsall, Nancy Lee Bentley. Dr. Mercola’s Total Health Cookbook & Program. p. 227.
5. ↑  Lipski, Elizabeth (2013). „6". *Digestion Connection: The Simple, Natural Plan to Combat Diabetes, Heart Disease, Osteoporosis, Arthritis, Acid Reflux--And More!*. Rodale. p. 63.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 9°11′23″ š. pl. 79°53′15″ v. ilg.﻿ / ﻿9.18972°š. pl. 79.88750°r. ilg.﻿ / 9.18972; 79.88750

| Gatuno ežeras |
| --- |
| Laivyba Gatuno ežereLaivyba Gatuno ežere |
| Vieta | Panama |
| Plotas | 425 km² |
| Kilmė | dirbtinis |
| Tūris | 5,2 km³ |
| Įteka | Čiagresas, Panamos kanalas |
| Išteka | Čiagresas, Panamos kanalas |
|  |
|  Vikiteka | Gatuno ežeras |

**Gatuno ežeras** (isp. *Lago Gatún*) – didelis tvenkinys centrinėje Panamoje. Tai didžiausias vandens telkinys šalyje. Sudarytas 1907–1913 m. netoli žiočių patvenkus Čiagreso upę. Sukūrimo metu tai buvo didžiausias pasaulyje dirbtinis vandens telkinys. Dabar tvenkiniu eina didelė dalis Panamos kanalo.

Tvenkinio vandens lygis aukštesnis už vandenyno 26 metrais, vandens lygis reguliuojamas šliuzais. Kanalo maršrutas aiškiai pažymėtas ežere.

Gatuno ežero kranto linija labai raižyta, gausybė įlankų, užutėkių. Ežere susidarė daug salų, didžiausia iš jų – Baro Koloradas. Aplink Gatuno ežerą plyti džiunglės. Telkinys tapo svarbia vandens paukščių buveine.

Ežeras naudojamas ne tik laivybai, jo vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui bei Panamos aglomeracijos aprūpinimui vandeniu.
|  |
| --- |
| **Vilniaus rajono  Airėnų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Vilniaus rajono  Airėnų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Vilniaus rajono  Airėnų pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Geisiškės, Vilniaus raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Greta Pilieckienė |
| **Mokinių skaičius** | 35 |
| **Įkūrimo data** | 1923 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

**Vilniaus rajono Airėnų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniaus raj. Geisiškėse, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lenkų kalba ir lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191317456. Steigėjas Vilniaus rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1923 m. Geisiškėse. Pono Zavadzkio valdose stovėjo vietinio dvasininko Jackevičiaus gyvenamasis pastatas, kur po jo mirties ir įsikūrė mokykla. Tai buvo medinis krosnimis apkūrenamas pastatas, gana erdvus ir tiko to laikmečio mokyklai. Vėliau pastatytas mūrinis priestatas, kuriame įrengti lietuvių ir lenkų kalbų kabinetai, pradinės klasės, technologijų dirbtuvė, kompiuterinė, biblioteka. Šalia mokyklos įrengtos futbolo, krepšinio, tinklinio aikštelės, lengvos atletikos takai. 2003/2004 m. mokyklą lankė 70 moksleivių.

Direktoriai
-----------

* Veronika Božena Mlynskaja;
* Greta Pilieckienė.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-08-18 iš Wayback Machine projekto..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°00′52″š. pl. 22°43′11″r. ilg.﻿ / ﻿56.0145°š. pl. 22.7198°r. ilg.﻿ / 56.0145; 22.7198

|  Raudėnų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Raudėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1881 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia.*
**Raudėnų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Raudėnų kaime, 10 km į pietryčius nuo Tryškių, 1 km į šiaurę nuo magistralinio kelio  **A11**  Šiauliai–Palanga .

Istorija
--------

1550 m. pastatyta koplyčia. Dvaro valdytojas Baltramiejus Berdovskis 1611 m. pastatė medinę bažnyčią. 1739 m. atstatyta. 1805 m. bažnyčia turėjo 1,5 valako žemės. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla.

Kunigo Antano Stankevičiaus rūpesčiu 1881 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (1882 m. iš senosios bažnyčios perkelti bažnytiniai reikmenys ir paveikslai).

Galerija
--------

* Po perdažymo, 2015 m.Po perdažymo, 2015 m.
* VartaiVartai
* AltoriaiAltoriai
* VargonaiVargonai

Architektūra
------------

Bažnyčia kryžminio plano, vienabokštė, su bokšteliu. Įrengti 6 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudėnų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Ramiojo vandenyno pakrantės kalnagūbriai |
| --- |
| Vienas iš daugelio masyvo dalių – Šv. Inesos kalnai KalifornijojeVienas iš daugelio masyvo dalių – Šv. Inesos kalnai Kalifornijoje |
| **Žemynas** | Šiaurės Amerika |
| **Šalys** | Jungtinės Amerikos Valstijos JAVKanados vėliava KanadaMeksikos vėliava Meksika |
| **Aukščiausias taškas** | Logano kalnas, 5959 m |
| **Susidarymo periodas** | mezozojus, kainozojus |

**Ramiojo vandenyno pakrantės kalnagūbriai** (angl. *Pacific Coast Ranges, Pacific Mountain System*) – kalnagūbrių grupė Šiaurės Amerikoje, Šiaurės Amerikos Kordiljerų ruože pagal Ramiojo vandenyno pakrantę. Šio regiono kalnų terminologija paini, nes daug masyvų ten įvardijama kaip ***Ramiojo vandenyno kalnagūbriai*** (*Pacific Range*) arba ***Pakrantės kalnagūbriai*** (*Coast Range*). Visgi, dažniausiai šis terminas naudojamas JAV šiaurės vakarinės dalies kalnams. Platesne prasme, Ramiojo vandenyno pakrantės kalnagūbrius sudaro visi JAV, Kanados ir Meksikos vakarinės pakrantės kalnai: Čugačo kalnai, Šv. Elijo kalnai, Pakrantės kalnai, Vankuverio salos kalnai, Kaskadiniai kalnai, Olimpiko kalnai, Oregono pakrančių kalnagūbriai, Klamato kalnai, Siskiju kalnai, Kalifornijos pakrančių kalnagūbriai, Vakarų Siera Madrė. Kartais dar įtraukiami ir Siera Nevados kalnai.

Sudaryti daugiausia iš mezozojaus ir kainozojaus metamorfinių uolienų. Šiaurėje padengti tundros augmenija, toliau į pietus – eglių, kėnių, cūgų miškais, Kalifornijoje – pušimis, čiaparalės krūmynais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 60
Joy Fleming 2005 m.
**Joy Fleming** (tikrasis vardas *Erna Raad*; 1944 m. lapkričio 15 d. Rokenhauzene, Reino kraštas-Pfalcas – 2017 m. rugsėjo 27 d. Zinsheime) buvo Vokietijos džiazo, bliuzo ir pop muzikos dainininkė, geriausiai žinoma kaip Vokietijos atstovė 1975 m. „Eurovizijos" konkurse, vykusiame Stokholme. Jame su daina „Ein Lied kann eine Brücke sein" užėmė 17 vietą tarp 19 kitų šalių atstovų.

Kartu su Marc Berry 1986 metais dalyvavo Vokietijos nacionalinėje atrankoje į 1986 m. „Euroviziją", tačiau su daina „Miteinander" užėmė ketvirtą vietą ir tarptautiniame konkurse dalyvauti negalėjo. Vėliau atlikėja dar du kartus bandė patekti į „Euroviziją" – 2001 metais atrankoje su Lesley Bogaert ir Brigitte Oelke su daina „Power of trust", o sekančiais metais su grupe „Jambalaya" pasirodė su kūriniu „Joy to the World". Abu kartus dalyviai nacionaliniame konkurse užėmė antrąją vietą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Joy Fleming** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Diskografija *Discogs* svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Cindy & Bert  *„Die Sommermelodie"*** |  **Vokietijos atstovė Eurovizijoje**1975 | Po to:**Les Humphries Singers  *„Sing Sang Song"*** |
| **Jozefas Potockis** |
| --- |
|  |
| Potockiai |
| Herbas „Pilava" |
| Herbas „Pilava" |
|  |
| Gimė | 1735 m. |
| Mirė | 1802 m. gruodžio 14 d.Viena |
| Tėvas | Stanislovas Potockis |
| Motina | Elena Zamoiska |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo Erelio ordinasBaltojo Erelio ordinas |

Grafas **Jozefas Potockis** (apie 1735–1802 m. gruodžio 14 , Viena) – Lenkijos valstybinis veikėjas, magnatas Ležaisko seniūnas, Karūnos didysis raikytojas (1767–1780).

Biografija
----------

Jozefo Potockio žmona Ana Tereza Osolinska
Žymios Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa" savininkas. Smolensko vaivados Stanislovo Potockio (1698–1760) ir Elenos Zamoiskos (m. 1761) vyresnysis sūnus. Jaunesnysis brolis – Karūnos didysis pakamaris ir Karūnos armijos generolas-leitenantas Vincentas (1740–1825).

Gavo Šventosios Romos imperijos grafo titulą nuo Vokietijos imperatorės Marijos Teresės. Krotošino, Ternopolio, Voločisko Voluinėje ir Sedliščio Podolėje dvarų valdytojas. 1767–1780 metais – Karūnos didysis raikytojas, po to Ležaisko seniūnas ir husarų vėliavos rotmistras.

1764 metais buvo išrinktas nuo Podolės vaivadijos pasiuntiniu į konvokacinį seimą kur gegužės 7 d. pasirašė manifestą, kuriame pripažino Rusijos armijos būvimą Varšuvoje, karaliaus rinkimo metu, neteisėtu. Buvo monetinės komisijos ir Karūnos iždo komisijos narys. ATR padalijimo seime 1773–1775 metais Lenkijos karaliui Stanislovui Augustui Poniatovskiui palaikant Jozefas Potockis buvo įtrauktas į Nuolatinės tarybos sudėtį.

1766 metais Jozefas Potockis tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. Už nuopelnus gavo Baltojo erelio ordiną 1769 metais. 1776 metais – Rusijos ordino Švento Aleksandro Neviškio kavalierius.

Šeima
-----

1760 metais vedė Aną Terezę Osolinską (1746–1810), Voluinės vaivados Juozapo Kanto Osolinskio (1707–1780) ir Terezės Stadnickos (1717–1776) dukterį. Vaikai:

* Jonas Nepomukas (1761–1815), Lenkijos rašytojas ir keliautojas
* Severinas (1762–1829), Rusijos slaptasis patarėjas ir senatorius

Nuorodos
--------

* Potoccy (01).
* Potoccy (02).
| Khueanšrinagarindro nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Khueanšrinagarindro nacionalinis parkas vietą.Khueanšrinagarindro nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 14°38′35″ š. pl. 99°00′44″ r. ilg.﻿ / ﻿14.64306°š. pl. 99.01222°r. ilg.﻿ / 14.64306; 99.01222Koordinatės: 14°38′35″ š. pl. 99°00′44″ r. ilg.﻿ / ﻿14.64306°š. pl. 99.01222°r. ilg.﻿ / 14.64306; 99.01222 |
| **Plotas:** | 1 532,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1981 |

**Khueanšrinagarindro nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติเขื่อนศรีนครินทร์) – nacionalinis parkas vakarų Tailande, Kančanaburio provincijoje. Parkas įkurtas 1981 m. gruodžio 23 d.

Vieta
-----

Parkas užima 1 532,00 km² aplink Šrinagarindros vandens saugyklą, apima Saijoko (Sai Yok), Sisavato (Si Sawat) ir Thongfapumo (Thong Pha Phum) apylinkėse, 90 km į šiaurės vakarus nuo provincijos centro Kančanaburio.

Flora ir fauna
--------------

Khueanšrinagarindro nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių, mišrūs ir bambukų miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: rudoji šorėja (Shorea obtusa) ir shorea siamensis, Afzelia xylocarpa, aliejinis lakmedis (Schleichera oleosa), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), aukštoji hopėja (Hopea ferrea), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), krausva (Lagerstroemia calyculata), Tetrameles nudiflora ir kt.

Parke gyvena: Indokininis tigras, Azijinis dramblys, baltarankis gibonas, gaūras, Indinis zambaras, langūras Trachypithecus phayrei ir kt, sutinkama daug paukščių: bankivinė višta, šiaurinis juodasis ragasnapis, storasnapis žaliasis karvelis (Treron curvirostra), raudonnugaris žiedsiurbys, Žalsvanugarė spalvingoji nekatrina (Cinnyris jugularis), Lonchura punctulata ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Huaijmekhamino (Huai Mae Khamin)(14°38′26.2″ š. pl. 98°59′09.5″ r. ilg.﻿ / ﻿14.640611°š. pl. 98.985972°r. ilg.﻿ / 14.640611; 98.985972) – vienas gražiausių Tailando kriokllių.
* Fatato (Pha Tat) krioklys(14°34′30.4″ š. pl. 98°50′29.6″ r. ilg.﻿ / ﻿14.575111°š. pl. 98.841556°r. ilg.﻿ / 14.575111; 98.841556).
* Neramito (Neramit) ir Fra (Phra) urvai.

Išnašos
-------

1. ↑  Afzelia xylocarpa Archyvuota kopija 2010-05-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Tetrameles nudiflora Archyvuota kopija 2014-01-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Cinnyris jugularis Archyvuota kopija 2014-01-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Lonchura punctulata

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2013-05-22 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Martin Solveig |
|  
Martin Solveig 2012 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Martin Picandet |
| Gimė | 1976 m. rugsėjo 22 d. (46 metai)Paryžius, Prancūzija |
| Žanrai | electro house, electro, electropop, dubstep, future house |
| Veikla | didžėjus, prodiuseris, dainų autorius |
| Aktyvumo metai | nuo 1994 iki dabar |
| Įrašų kompanija | Mixture Stereophonic, Ministry of Sound Australia, Big Beat (Americas), Mercury Records, Spinnin' Records |
| Svetainė |  |

**Martin Picandet** (geriau žinomas kaip **Martin Solveig**, g. 1976 m. rugsėjo 22 d. Paryžiuje, Prancūzijoje) – prancūzų didžėjus ir įrašų prodiuseris. Taip pat jis veda radijo laidą „C’est La Vie" FG DJ radijo stotyje. M. Solveig turi savo įrašų studiją „Mixture Stereophonic". 2011 m. žurnalo „DJ Magazine" geriausių DJ sąraše M. Solveig buvo 29 vietoje. Jis yra atlikęs bendrus projektus su Dragonette, Kele of Bloc Party ir Madonna.

Būdamas vaikas M. Solveig dainavo chore ir buvo sopranas. Sulaukęs 18 metų pradėjo DJ karjerą ir iki šiol užsiima šia veikla.

2015 m. vasario 23 d. M. Solveig išleido singlą „Intoxicated". Daina pasiekė 15 vietą Prancūzijos top ir 5 – JK top sąraše. Tai buvo pirmas kartas, kai M. Solveig daina patenka į aukščiausią JK top 10 sąrašą. Tų pačių metų liepos 6 d. atlikėjas išleido naują singlą „+1", kuriame pagrindines partijas atlieka britų vokalistė Sam White. Prancūzijoje ši daina pakilo iki 31 vietos top sąraše.

Diskografija
------------

M. Solveig yra išleidęs 5 studijinius albumus.

* *Sur la terre* (2002)
* *Suite* (2003)
* *Hedonist* (2005)
* *C’est la Vie* (2008)
* *Smash* (2011)

Nuorodos
--------

* Oficiali atlikėjo svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  MARTIN SOLVEIG FEAT. SAM WHITE – +1 (CHANSON)
Koordinatės: 57°0′27″ š. pl. 24°5′48.12″ r. ilg.﻿ / ﻿57.00750°š. pl. 24.0967000°r. ilg.﻿ / 57.00750; 24.0967000

Chemijos krovinių terminalas Rygos uoste
**Rygos laisvasis uostas** (latv. *Rīgas brīvosta*) – Latvijos uostas prie Baltijos jūros, išsidėstęs prie Rygos įlankos ties Dauguvos žiotimis. Veikia apskritus metus.

Rygos uostas Dauguvos pakrantėse driekiasi apie 15 km, jo teritorija užima 6 348 ha. Uosto terminalų krovos pajėgumai siekia 45 mln. t per metus. Laivavietės priima laivus su maksimalia grimzle iki 14,7 m.

Kroviniai
---------

2010 m. apdorota 30,6 mln. t krovinių. 2010 m. uostą aplankė 4 040 laivų. Beveik 80 % krovinių sudarė tranzitiniai Nepriklausomų valstybių sandraugos šalių kroviniai. Uoste dirba 32 stividorinės kompanijos ir 35 laivybos agentūros. Pagrindiniai kroviniai: metalai, naftos ir jos produktai, anglies, kokso, mediena, mineralinės trąšos, maisto produktai, cheminės medžiagos.

* Viena iš krantiniųViena iš krantinių
* Locmano tarnybaLocmano tarnyba
* Keleivių prieplaukaKeleivių prieplauka
* Burlaivis uosto akvatorijojeBurlaivis uosto akvatorijoje

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Baltijos jūros uostai
* Rygos uosto administracijos svetainė
* Rygos uostas pralenkė Klaipėdą
Koordinatės: 54°50′02″š. pl. 24°54′17″r. ilg.﻿ / ﻿54.833781°š. pl. 24.904701°r. ilg.﻿ / 54.833781; 24.904701

Airėnų konglomeratas, 2015 m. gegužė
**Airėnų konglomeratas** – valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Vilniaus rajone, Dūkštų sen. Neries upės kairiajame krante, ties Airėnų I kaimu. Priklauso Vilniaus miškų urėdijos Dūkštų girininkijos teritorijai. Pasiekiamas iš Airėnų važiuojant link Neries pietvakarių kryptimi, nusileidus į slėnį, pasukama keliuku apie 300 m į šiaurę per sodintą spygliuočių jaunuolyną iki upės pakrantės. Iš toli upės vingyje pastebima uola prieinama apie 300 m pakrantės taku. Informacinių nuorodų nėra.

Objektas paskelbtas saugomu remiantis LR Aplinkos ministerijos 2007 m. birželio 21 d. įsakymu Nr. D1-352, siekiant išsaugoti iš susicementavusio įvairiagrūdžio smėlio, žvirgždo, gargždo ir riedulių sudarytą konglomeratą.

Konglomeratas slūgso Neries regioninio parko Kulio kraštovaizdžio draustinyje. Sudarytas iš dviejų dalių – viena jų yra Neryje, kita – prie pat upės vagos. 

Padavimuose pasakojama, kad Neries pakrantėje prie esančios konglomerato uolos gyveno atgailaujantys atsiskyrėliai – „pūstelninkai", kurie mito gamtoje randamomis gėrybėmis. Pagrindinė jų atsiskyrimo priežastis buvo atgaila, o užsiėmimas – malda.

Duomenys
--------

| Konglomeratas | aukštis, m | ilgis, m | plotis, m | perimetras, m |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Pirmoji dalis* | 1,2 | 4,5 | 1,1 | 11,0 |
| *Antroji dalis* | 2,2 | 6,0 | 1,5 | 13,0 |

Petrografinė sudėtis - tai nuosėdinė uoliena, kurią sudaro susicementavęs įvairiagrūdis smėlis, žvirgždas, gargždas, rieduliai.

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Neries regioninis parkas. Airėnų konglomeratas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVilniaus rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Valstybiniai rezervatai | 
Kernavės kultūrinis rezervatas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Asvejos regioninis parkas • Neries regioninis parkas • Pavilnių regioninis parkas • Verkių regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Alionių telmologinis • Baravykinės kraštovaizdžio • Daubėnų kraštovaizdžio • Gegužinės telmologinis • Girijos kraštovaizdžio • Griovių geomorfologinis • Juozapinės geomorfologinis • Kazimieravo ornitologinis • Kenos hidrografinis • Kruopynės geomorfologinis • Kuosinės geomorfologinis • Medininkų botaninis • Medžiakalnio geomorfologinis • Papio ornitologinis • Raudonosios balos telmologinis • Skersabalių geomorfologinis • Taurijos ornitologinis • Vanagynės geomorfologinis • Verdeikių geomorfologinis • Vilnios hidrografinis • Žeimenos ichtiologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Glitiškių ąžuolas • Skališkių uola |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Airėnų konglomeratas • Ąžuolų karalienė • ~~Bieliūnų ąžuolas~~ • Gojaus ąžuolas • Karmazinų atodanga • Šventasis Daubų ąžuolas • Vaigeliškių ąžuolas • Velniakampio pušis • Vilkų duobė • Žudiškių ąžuolas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

PR 0044 JoelDicker crop.JPG
**Žoelis Dikeris** (pranc. *Joël Dicker*; g. 1985 m. birželio 16 d. Ženevoje, Šveicarijoje) – Šveicarijos rašytojas. 2013 metais Ž. Dickeris tapo Europos sensacija, pardavęs beveik milijoną savo romano „La vérité sur l’affaire Harry Quebert" egzempliorių Prancūzijoje.

Ž. Dikeris savo autoriaus karjerą pradėjo vaikystėje. Būdamas dešimties metų jis įsteigė mėnesinį žurnalą apie laukinius gyvūnus „La Gazette des animaux". Jis buvo jo vyriausiasis redaktorius septynerius metus. Eidamas šias pareigas, jis laimėjo „Cuneo" premiją už gamtos apsaugą ir „Genève Tribune" jį pavadino „Šveicarijos jauniausiu vyriausiu redaktoriumi". Sulaukęs 19 metų išvyko į dramos mokyklą „Cours Florent" Paryžiuje. Po vienerių metų jis grįžo į Šveicariją ir įstojo į teisės mokyklą Ženevos universitete, kur jis įgijo savo teisės magistro laipsnį.

2010 m. Ž. Dikeris laimėjo Ženevos rašytojų premiją „Prix des Ecrivains Genevois". Po apdovanojimo Paryžiaus redaktorius Bernardas de Falua (pranc. *Bernard de Fallois*) įsigijo iš Ž. Dikerio teisę išleisti romaną „Les Derniers jours de nos Pères" ir jį išleido 2012 m. pradžioje. Po šešių mėnesių de Falua išleido romaną „La vérité sur l’affaire Harry Quebert". Geri romano atsiliepimai prasidėjo 2012 m. Frankfurto knygų mugėje, kur užsienio redaktoriai puolė pirkti iš de Falua teisę versti romaną, kuris dabar išverstas į 32 kalbas.
Koordinatės: 54°42′01.01″ š. pl. 25°00′39.34″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7002806°š. pl. 25.0109278°r. ilg.﻿ / 54.7002806; 25.0109278

*Rykantų ąžuolas*
**Rykantų ąžuolas** – ąžuolas prie Rykantų, augantis automagistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  skiriamojoje juostoje ties automagistralės 22-uoju kilometru. Gamtosaugininkai jį dar vadina ***Bergo ąžuolu*** (V. Bergas – buvęs LTSR Gamtos apsaugos komiteto pirmininkas). 

Manoma, kad prie šio ąžuolo 1812 m. buvo susitikę dviejų kariuomenių vadai – Napoleonas Bonapartas ir M. Kutuzovas. 

Tiesiant Vilniaus-Kauno automagistralę šis ąžuolas atsidūrė už skiriamosios (žaliosios) juostos 3 m ribos. Vykdant darbus reikėjo jį kirsti, tam buvo pasiruošta, bet tuometinis LTSR ministras Vladislovas Martinaitis iškvietė GAKV viršininką Č. Radzinauską ir KST vyriausiąjį inžinierių K. Akromą ir nurodė šioje zonoje skiriamąją juostą išplėsti iki 6 m, pakoreguoti kelio ašį, o ąžuolo nekirsti. Paaiškėjo, kad ministras šiuo klausimu prieš tai kalbėjosi su gamtos apsaugos komiteto pirmininku V. Bergu. Taip ąžuolas išliko iki šiol. Taip pat buvo numatyta šalia ąžuolo esančioje dešinėje automagistralės pusėje palikti 1,5 km ilgio beržų alėją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  E. Palšaitis, „Vladislovas Martinaitis, automobilių transporto ir plentų ministras 1955–1976", Vilnius, 2007

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTrakų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Trakų istorinis nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Aukštadvario regioninis parkas • Neries regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Gėjaus telmologinis • Ilgučio botaninis • Inklėriškių kraštovaizdžio • Merkio ichtiologinis • Papio ornitologinis • Taučionių geomorfologinis |
|  |
| Biosferos rezervatai | 
Baltosios Vokės |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Nikronių akmuo • Velnio duobė |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Adomo Mickevičiaus ąžuolas • Aukštadvario dvaro parko kaštonas • Aukštadvario dvaro parko liepų pavėsinė • Aukštadvario dvaro parko maumedžiai (4) • Viktoro Bergo (Rykantų) ąžuolas • Saidžių šaltinis • Strėvos įgriuva • ~~Špokų vinkšna~~• Upėtakių tvenkinių ąžuolas • Verknės senvagės šaltinis |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Krakovskio akmuo |

 |
Koordinatės: 53°58′56″š. pl. 23°56′59″r. ilg.﻿ / ﻿53.9823°š. pl. 23.9498°r. ilg.﻿ / 53.9823; 23.9498

|  Švendubrės šv. Antano koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Varėnos |
| **Savivaldybė** | Druskininkų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Švendubrė |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1994 m. |

**Švendubrės šv. Antano koplyčia** – katalikų koplyčia Druskininkų savivaldybėje, Švendubrės kaime, 5 km į pietvakarius nuo Druskininkų, 150 m į rytus nuo kelio  **5016**  Druskininkai–Švendubrė . Koplyčia stovi veikiančiose kaimo kapinėse. Priklauso Druskininkų (Ratnyčios) šv. apaštalo Baltramiejaus parapijai.

Švendubrės koplyčioje vyksta savaitinės pamaldos – mišios aukojamos sekmadieniais.

Istorija
--------

Mintis Švendubrės kaimo kapinėse pastatyti koplyčią 1991 m. kilo per Sekmines keletui šeimų. Buvo pradėta rinkti pinigus statyboms. Su žmonių pagalba jos prasidėjo 1992 m. Per Visus šventus, 1994 m. lapkričio 1 d. Druskininkų bažnyčios klebonas Vytautas Rudys iškilmingų pamaldų metu pašventino pastatytą koplyčią ir suteikė jai šv. Antano vardą. Joje buvo pakabinti šventųjų, Beatliejaus, „Paskutinės vakarienės" paveikslai, kuriuos paaukojo vietos žmonės. Reikėjo dar įvesti elektrą, kurios linija ėjo už vieno kilometro, nebuvo zakristijos. 1995 m. rudenį Švendubrės koplyčioje buvo įžiebta elektros lemputė. 2005 m. per Tris karalius po šventų Mišių Ratnyčios parapijos klebonas Almantas Kibirkštis pašventino zakristiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-11-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švendubrės šv. Antano koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šventovių statyba. Šv. Antano Koplyčia Archyvuota kopija 2021-01-22 iš Wayback Machine projekto.
| ***Šventa karvė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Porca vacca |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Pasquale Festa Campanile |
| Vaidina | Renato Pozzetto  Laura Antonelli  Aldo Maccione  Adriana Russo |
| Metai | 1982 |
| Žanras | drama, komedija |
| Trukmė | 113 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šventa karvė** (it.  *Porca vacca*) – Italijoje sukurta komiška karinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Renato Pozzetto – Barbazetis „Primas Bafas"
* Laura Antonelli – Mariana
* Adriana Russo – baleto šokėja
* Raymond Pellegrin – generolas
* Aldo Maccione – Tomo Antrasis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vyksta pirmasis pasaulinis karas. Vidutinių gabumų aktorius Barbazetis, dar žinomas kaip „Primas Bafas" nesėkmingai bando išvengti karinės prievolės ir atsiduria fronte Alpėse, kur vyksta kovos su austrais. Čia jis susiduria su dviem ūkininkais sukčiais Tomo Antruoju ir Mariana, kurie įvairiose situacijose ne kartą apgauna Barbazetį, tačiau galiausiai jie tampa vienas kitą gelbėjančiais draugais.
Tarptautinės teisės instituto ženklas
Nariai (Krokuva, 2005 m.)
**Tarptautinės teisės institutas** (pranc. *Institut de droit international*, IDI) – teisininkus vienijanti organizacija. Veikla – stebėjimas, kaip vystosi teisė (srityse kaip tarptautinė teisė, tarptautinė privatinė teisė), jos plėtra. Institutą sudaro ne daugiau kaip 132 teisės ekspertai. Nauji asocijuoti, tikrieji bei garbės nariai priimami kooptacija. Pagal narių veikla laikomas mokslininkų draugija.

Istorija
--------

1873 m. rugsėjo 8 d. įkurta Gente (Belgija). Ceremonija vyko rotušėje.

Steigėjai – teisininkai tarptautininkai Carlos Calvo (Argentina), Gustave Rolin-Jaequemyns ir Émile Louis Victor de Laveleye (Belgija), Pasquale Stanislao Mancini ir Augusto Pierantoni (Italija), Tobias Asser (Nyderlandai), Gustave Moynier ir Johann Caspar Bluntschli (Šveicarija), David Dudley Field (JAV), James Lorimer (Jungtinė Karalystė, Vladimiras Pavlovičius Bezobrazovas (Rusija) ir vokiečių bei rusų teisininkas August von Bulmerincq, negalėjęs dalyvauti Steigiamajame susirinkime, nors ir buvo kviestas.
 
Iniciatoriai – Gustave Rolin-Jaequemyns ir Gustave Moynier. Pirmasis pirmininkas – Pasquale Stanislao Mancini. Kiti teisininkai, paveikę Instituto veiklą – rusų diplomatas Friedrich Fromhold Martens, ypač plėtojęs humanitarinę teisę bei iš Vokietijos kilęs Felix Stoerk, vicepirmininkas, austras Leopold Freiherr von Neumann. Garbės pirmininkai Gustave Rolin-Jaequemyns (1892), Gustave Moynier (1894), John Westlake (1911), Albéric Rolin (1923) ir Charles de Visscher (1954 m.).

1904 m. apdovanotas Nobelio taikos premija.

Literatūra
----------

* Edvard Hambro: *The Centenary of the Institut De Droit International.* In: *Nordic Journal of International Law.* 43/1973. Martinus Nijhoff Publishers, S. 9−17, ISSN 0029-151X

Nuorodos
--------

* Tarptautinės teisės instituto tinklavietė (anglų, prancūzų k.)
| **Hypholoma capnoides** |
| --- |
| Švelnioji kelmabudė (*Hypholoma capnoides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gleiviabudiniai  *( Strophariaceae)* |
| Gentis: | Kelmabudė  *( Hypholoma)* |
| Rūšis: | Švelnioji kelmabudė  *( Hypholoma capnoides)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Švelnioji kelmabudė** (*Hypholoma capnoides*) – kelmabudžių (*Hypholoma*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio didumo. Kepurėlė 3-5 (8) cm skersmens, jauna kūgiška, iškili, vėliau paplokščia, lygi, rudai geltona. Lakšteliai pilkšvi, senesnių grybų violetiškai pilki, pilkai purpuriniai, pilkai šokoladiniai, prie koto priaugę.
Kotas 3-10 cm ilgio, 0,5-2 cm storio, pilkai gelsvas, prie pagrindo rusvas, truputį plaušuotas, be rinkio. Trama gelsva.

Auga rugpjūčio–lapkričio mėnesiais ant eglės, pušies kelmų, stuobrių. Grybas valgomas, bet nelabai gero skonio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 144.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švelnioji kelmabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lotynų kalba **veto** reiškia „draudžiu". Paprastai jis reiškia, kad viena pusė vienašališkai blokuoja bendro sprendimo priėmimą. „Veto" terminas daugiausia naudojamas įstatymų leidybos srityje, tačiau populiarus ir kitose sferose.

Veto yra kilęs iš plebėjų tribūno teisės Romos Senate.

Vestminsterio sistemoje ir daugumoje konstitucinių monarchijų veto teisė naudojama sustabdyti tam tikriems įstatymams, tačiau monarchai arba jų atstovai naudojasi šia teise labai retai.

JAV prezidentas gali vetuoti Kongreso priimtą įstatymą, bet jo veto teisė nėra absoliuti. Kiekvienų rūmų dviejų trečdalių dauguma toks veto gali būti atmestas.

Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje penkios nuolatinės narės (JAV, Rusija, Kinija, Prancūzija ir Jungtinė Karalystė) turi veto teisę. Jei bent viena iš šių šalių prieštarauja rezoliucijos pasiūlymas yra atmetamas.

Lietuvos-Lenkijos valstybėje XVII-XVIII a. *liberum veto* teisė buvo parlamentinės sandaros principas. Visi Seimo sprendimai galėjo būti priimami tik visų jo narių sutikimu ir kiekvienas atstovas galėjo blokuoti sprendimus ir Seimo darbą.
Šio principo atsiradimo pradžia - vienbalsio sprendimų priėmimo Seime tradicija, kai seimo narys, išrinktas vietos seimelio buvo ataskaitingas prieš jį už visus seimo sprendimus. Sprendimas, priimtas daugumos prieš mažumos valią (netgi jei tai buvo tik vienas seimelis), buvo laikomas politinio lygiateisiškumo principo pažeidimu.

Manoma, kad pirmą kartą šia teise pasinaudojo ir seimo veiklą nutraukė Upytės atstovas Vladislavas Sicinskis (Čičinskas) 1652 m. Kitų šaltinių teigimu jis tik vetavo ilgesnius, nei numatė įstatymas, debatus seime. Tik 1669 Krokuvoje seimo darbą *liberum veto* teise sustabdė Kijevo atstovas Adomas Olizaras.

XVIII a. pirmoje pusėje naudotis liberum veto praktika seimo sesijose darėsi vis dažnesnė. Kaimyninės valstybės - Rusija ir Prūsija - laikė tai patogiu Lietuvos-Lenkijos valstybės silpninimo įrankiu.

Po 1764 m. liberum veto praktiškai nebuvo naudojamasi: vieno balso principas netrukdė seimų darbo. Sesijos darbo pradžioje deputatai formuodavo „konfederaciją", kad neleistų sustabdyti seimo darbo dėl naudojimosi liberum veto teise.

Liberum veto buvo panaikinta 1791 m. gegužės 3 d.- Ketverių metų seimo priimta Konstitucija įtvirtino daugumos principą.

Šios, pirmosios Europoje, Konstitucijos pasiekimus anuliavo kitas konfederacijos seimas, sušauktas Gardine 1793 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sidabrinis karaliaus Demetrijaus obolas
**Obolas** – sidabrinė senovės Graikijos moneta, lygi 1/6 drachmos. Klasikiniuose Atėnuose obolą sudarė 8 chalkai ('varinės monetos'). Du obolai sudarė *diobolą*.

Pagal Plutarchą Sparta turėjo geležinių obolų, sudarytų iš 4 chalkų. Obolas buvo ir masės vienetas. Senovės Graikijoje obolas sudarė 1/6 drachmos, t. y. apie 0,5 g. Senovės Romoje jis buvo apibrėžtas kaip 1/48 Romos uncijos (0,57 g), bet kaip moneta nebuvo leidžiamas.

Žodis *obolas* (lot. *obolus*) kilęs iš gr. obolos 'vinis', panašiai kaip gr. obelos 'iešmas'. Pradžioje obolai buvo vario ar bronzos lydinėliai

* Lukanijos obolas (maždaug 425-350 m.p.m.e). Skersmuo 21 mm, masė 7,33 g.Lukanijos obolas (maždaug 425-350 m.p.m.e). Skersmuo 21 mm, masė 7,33 g.
* Sidabrinis Apulijos obolas (maždaug 250-225 pr. m. e.). Masė 6,86 g.Sidabrinis Apulijos obolas (maždaug 250-225 pr. m. e.). Masė 6,86 g.
* Sidabrinis Atikos obolas (apie 449 pr. m. e.).Sidabrinis Atikos obolas (apie 449 pr. m. e.).
* Sidabrinis Stymfalijos obolas (maždaug 370-350 pr. m. e.).Sidabrinis Stymfalijos obolas (maždaug 370-350 pr. m. e.).

Obolas LDK
----------

1545–47 m. kaldintas Vilniaus monetų kalykloje. Masė apie 0,31 g, praba 110, skersmuo 12,5 mm. Averse vaizduota karūnuota Žygimanto Augusto monograma, reverse – Gediminaičių stulpai herbiniame skyde. Abipus skydo – metai. Prilygo 0,5 LDK denaro, todėl kartais vadinamas *pusdenariu*.

Charono obolas
--------------

Mirusiuosius laidodavo su į burną įdėtu obolu. Moneta buvo mokestis, kurį mirusiojo šešėlis Hade turėjo sumokėti keltininkui Charonui už perkėlimą per Acherono upę. Tie, kurie būdavo palaidoti be obolų, būdavo pasmerkti klaidžioti Acherono krantais šimtus metų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Object Constraint Language** (**OCL**) - deklaratyvi ribojimų kalba, skirta aprašyti taisykles taikomas UML modeliams. OCL sukūrė IBM kaip UML standarto dalį. Pradžioje OCL buvo tik UML praplėtimas, skirtas formaliai specifikuoti taisykles. OCL užrašomos ribojimų ir objektų užklausų išraiškos, kurios negali būti išreikštos UML ar meta modelio diagramos notacija. OCL yra naujas OMG standartas rekomenduotinas naudoti atliekant modelių transformacijas.

OCL kilo iš Syntropy projektavimo metodo. OCL 1.4 - ribojimų kalba. 2.0 versijoje OCL apibrėžimas praplėstas įtraukiant bendrus objektų užklausos kalbos apibrėžimus.

OCL kalbos sakinių struktūra sudarytų iš 4 dalių:

* Kontekstas apibrėžiantis taikymo sritį;
* Savybė(-ės), kuri apibrėžia konteksto charakteristikas;
* Operacija (pvz. aritmetinė ar atliekama su pačia savybe), kuri naudojama keisti, manipuliuoti savybe;
* Raktažodžiai (pvz. *if, then, else, and, or, not, implies*), kurie naudojami nusakyti sąlygos išraišką.
|  |
| --- |
| Čeremchos geležinkelio stotis |
| Čeremchos geležinkelio stotis 
Čeremchos geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Čeremcha |
| Linijų skaičius | 3 |
| Atidaryta | 1907 m. |

**Čeremchos geležinkelio stotis** (lenk. *Czeremcha stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Čeremchos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Čeremchos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija, Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija ir Čeremcha–Brestas geležinkelio linija.

Siedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija
----------------------------------------

Nuo stoties iki Borovikų geležinkelio stotelės yra 10,7 km ir iki Dobrovodos geležinkelio stotelės yra 5,8 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Borovikai
**Čeremcha**
Dobrovoda

 |

Čeremcha–Balstogė geležinkelio linija
-------------------------------------

Iki Kleščelės geležinkelio stoties yra 5,6 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Čeremcha**
Kleščelė

 |

Čeremcha–Brestas geležinkelio linija
------------------------------------

Iki Staviščės geležinkelio stotelės yra 1,6 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Čeremcha**
Staviščė

 |

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čeremchos geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 52°31′04″ š. pl. 23°21′13″ r. ilg.﻿ / ﻿52.51778°š. pl. 23.35361°r. ilg.﻿ / 52.51778; 23.35361
Anton Geesink 1962 m.
**Antonijus Gesinkas** (ol. *Antonius Johannes „Anton" Geesink*; 1934 m. balandžio 6 d. – 2010 m. rugpjūčio 27 d.) – Nyderlandų dziudo imtynininkas iš Utrechto, vasaros olimpinių žaidynių čempionas, dukart pasaulio čempionas, 21 kartą Europos čempionas.
Ūgis – 1,98 m. Svoris – 120 kg.

Karjera
-------

A. Gesinkas pirmą kartą dalyvavo Europos čempionate 1951 m. ir pelnė sidabro medalį savo svorio kategorijoje. Kitais metais jis tapo Europos čempionu. Iki 1967 m. jis surinko 21 Europos čempiono titulą.

1956 m. A. Gesinkas pralaimėjo pasaulio čempionato pusfinalyje prieš Yoshihiko Yoshimatsu.
A. Gesinkas pirmą kartą tapo pasaulio čempionu 1961 m. nugalėjęs Koji Sone atviroje svorio kategorijoje. A. Gesinkas buvo pirmasis ne japonas dziudo pasaulio čempionas.

1964 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, vykusiose Japonijoje, dziudo tapo olimpine sporto šaka. Japonija pelnė auksą 3-iose iš 4 svorio kategorijų. A. Gesinkas nugalėjo savo svorio kategorijoje Akio Kaminaga, Japonijos čempioną.

Jis užsiiminėjo dziudo sportu iki 1967 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..