recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kuzurovas*Кузурово* |
| --- |
| 

KuzurovasKuzurovas

58°27′40″ š. pl. 84°05′40″ r. ilg.﻿ / ﻿58.46111°š. pl. 84.09444°r. ilg.﻿ / 58.46111; 84.09444﻿ (Kuzurovas)Koordinatės: 58°27′40″ š. pl. 84°05′40″ r. ilg.﻿ / ﻿58.46111°š. pl. 84.09444°r. ilg.﻿ / 58.46111; 84.09444﻿ (Kuzurovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6)------ vasaros: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tomsko sritis Tomsko sritis |
| **Rajonas** | Aukštutinės Ketės rajonas |

**Kuzurovas** (rus. *Кузурово*) – gyvenvietė apie 50 km į vakarus nuo Belyj Jaro, prie Ketės ir Kuzurovos santakos, Aukštutinės Ketės rajonas, Tomsko sritis, Rusija.

Istorija
--------

Gyvenvietę apie 1930 m. įkūrė iš Altajaus krašto ištremti rusai ūkininkai.

Lietuviai
---------

1951 m. spalio mėn. į Kuzurovą iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 300 žmonių. Dauguma jų išvežti į Kurolino ir kitų miško kirtėjų gyvenvietes, Kuzurove paliktos 24 šeimos, 109 žmonės, 84 iš jų – vaikai. Kuzurove likę tremtiniai dirbo prieplaukoje, prižiūrėjo arklius, ruošė pašarą. Į Lietuvą pradėjo grįžti 1957 m.

Kuzurove mirė 13 lietuvių tremtinių. Jų atminimui apie 1954 m. Kuzurovo kapinėse pastatytas medinis kryžius. 1990 m. jį restauravo iš Kauno atvykusios buvusių tremtinių ekspedicijos dalyviai; 8 tremtinių palaikus jie parvežė į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Kuzurovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 354 psl.
มวยไทย
**Muay Thai** (taj. มวยไทย) – kovos menas, išsivystęs apie 1600 m. Siame (dabartinis Tailandas) šios šalies kariams ginant savo žemę nuo užkariautojų. Vėliau, geriausius karius atrenkant kovoms prieš kaimyninių šalių karius, *Muay Thai* išsivystė kaip sporto šaka. Jo iki šiol yra mokoma Tailando armijoje.

*Muay Thai* kovos vyksta grojant muzikai. Prieš kiekvieną kovą sportininkas atlieka ritualinį šokį *Ram Muay*, kurio metu dėkoja mokytojui, tėvams ir dievams, suteikusiems galimybę kautis ringe.

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose *Muay Thai* pirmą kartą paminėtas apie 1560 m. Tailando kariai tada buvo mokomi kovoti ne tik su ginklu rankose, bet ir, jo netekus, be ginklo. Suklestėjimo viršūnę *Muay Thai* pasiekė XVIII a. pradžioje. Tuo metu *Muay Thai* varžybose nebūdavo jokių svorio kategorijų ar apribojimų, jokios taisyklės neegzistavo, kovos pasižymėjo ypatingu žiaurumu. Jos vykdavo bet kur: aikštėje, gatvėje, ant žolės ar žemės. Kova galėjo tęstis keletą valandų. Kovotojai apsivyniodavo rankas kanapių pluoštu, vėliau – odos raiščiais.

*Muay Thai* kaip sporto šaka pripažinta 1929 m. Tradiciniai rankas juosiantys diržai pakeisti europinio tipo pirštinėmis. Sportininkams kovos metu leidžiama dėvėti elastinius raiščius, kurie apsaugo čiurnos sąnarį, rankos apvyniojamos tvarsčiais, kurių ilgis 2,5 m. plotis 5 cm, privalomos dantų bei lytinių organų apsaugos, sportinės trumpikės ir leista tvarstytis kojas. Kova vyksta ringe 6 x 6 m.

Įvestos svorio kategorijos bei apribotasis kovos laikas iki 5 raundų po 3 min. Be teisėjo ringe atsirado dar 3 šoniniai teisėjai. Įvedus taisykles uždrausti imtynių elementai, smūgiai galva, smaugimai bei gulinčio varžovo atakavimai. Pergalė skiriama už nokautą, pagal taškus, varžovui pasidavus.

Europoje pirmieji *Muay Thai* kultivuoti pradėjo Nyderlandų sportininkai. Kitose pasaulio šalyse Tailando boksas populiariu tapo apie 1980 m. Šiuo metu sunku būtų rasti nors vieną pasaulio šalį, kurioje nebūtų kultivuojamas *Muay Thai*.

Į Lietuvą *Muay Thai* atkeliavo 1990 m. spalio 11 d. Klubas „Titanas" Kaune – pirmasis klubas šalyje, kuriame pradėtas treniruoti *Muay Thai*.

*Muay Thai* kaip ir daugelis kitų kovos menų yra ne vien sporto šaka, bet kartu ir gyvenimo būdas. *Muay Thai* praktikuojantys žmonės sustiprėja ne tik fiziškai, bet ir moraliai, emocionaliai.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Muay Thai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Muay tai istorija
* Muay Thai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mtvara*Mtwara* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

MtvaraMtvara

10°16′0″ p. pl. 40°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿10.26667°š. pl. 40.16667°r. ilg.﻿ / 10.26667; 40.16667﻿ (Mtvara)Koordinatės: 10°16′0″ p. pl. 40°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿10.26667°š. pl. 40.16667°r. ilg.﻿ / 10.26667; 40.16667﻿ (Mtvara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Tanzanijos vėliava Tanzanija |
| **Regionas** | Mtvaros regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 99 079  |
|  |
|  **Vikiteka** | Mtvara |

**Mtvara** (angl. *Mtwara*) – miestas pačiuose Tanzanijos pietryčiuose, Indijos vandenyno pakrantėje, netoli Mozambiko sienos. Regiono administracinis centras. Yra jūrų uostas, lėktuvų pakilimo takas, keliai į Lindį, Mbamba Bėjų (prie Malavio ežero), Mozambiką. Veikia katalikų katedra. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, vystomas turizmas (greta yra Mikindanio kurortas). Planuojama geležinkelio linija, sujungsianti Mtvaros uostą su geležies rūdos ir akmens anglių telkiniais pietvakarių Tanzanijoje.

Istorija
--------

XX a. vid. Mtvara buvo britų žemės riešutų plantacijų projekto centras. Šiam projektui žlugus, miesto svarba sumenko.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mikavos žemė Japonijos žemėlapyje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Straipsnyje yra japoniškas tekstas.**Be tinkamo šrifto tikriausiai vietoj kandži arba kanos matysite klaustukus, kvadratėlius ar kitokius ženklus. |

**Mikava** (三河国; *Mikawa no kuni*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra rytinė Aičio prefektūros pusė. Mikava ribojosi su Ovario, Mino, Šinano ir Totomio žemėmis.

Net šiomis dienomis rytinę Aičio prefektūros pusę, kurioje įsikūrę Tojohašio, Okadzakio ir Tojotos miestai, tebepriimtina vadinti Mikava.

Seniau Mikava buvo Tokugavų feodas. Okadzakis buvo pagrindiniu pilies miestu, nors Jošidos pilis, netoli Tojohašio, taip pat buvo žymi. Mikava garsėjo fejerverkais. Dėl slaptumo ir saugumo, ši žemė taip pat buvo vienintelė vieta, kurioje šiogūnas leido gaminti paraką.

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
| Acės valsčiuslatv. *Ances pagasts* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Regionas** | Kuršas Kuršas |
| **Savivaldybė** | Ventspilio savivaldybė |
| **Administracinis centras** | Ancė |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 656 |
| **Plotas** | 397,78 km² |
| **Tankumas** (2016) | 1,65 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Acės valsčiusVikiteka |

**Ancės valsčius** (latv. *Ances pagasts*) – viena iš Ventspilio savivaldybės administracinių teritorijų Kurše, Latvijoje. Ribojasi su savo savivaldybės Targalės, Puopės ir Puzės valsčiais, o rytuose siena eina Talsų savivaldybės Kolkos ir Dundagos valsčiais. Valsčiaus centras – Ancė. 

Į valsčių įeina dalis valstybės saugomos lyvių istorinės-kultūrinės teritorijos, vadinamos Lyvių pakrante.

Istorija
--------

Ventspilio apylinkėje Ancės valsčius buvo sudarytas 1925 m. atskiriant dalį Puopės valsčiaus teritorijos. 1935 m. valsčiaus plotas aprėpė 374,9 km² ir čia gyveno 3 302 žmonės. 1945 m. Ancėje buvo suburtos Lielirbės, Luonastės ir Rindos kaimų tarybos, o 1949 m. valsčių panaikino. **Ancės kaimas** yra priklausęs Dundagos (1949 – 1956), Ventspilio (1956-1962), Talsų (1962-1967) ir vėl Ventspilio (po 1967 m.) rajonams. Prie Ancės kaimo 1951 m. prijungė panaikintą Rindos kaimą, 1954 m. – panaikintus Luonastės kaimą ir dalį Lielirbės sodžiaus. 1990 m. kaimas buvo pertvarkytas į valsčių. 2009 m. Ancės valsčius kaip administracinė teritorija įtrauktas į Ventspilio savivaldybę.

Gyvenamosios vietovės
---------------------

Didesnės gyvenamosios vietovės: Ancė (valsčiaus centras), Irbenė, Juorniniai, Karlmuiža, Luonastė, Uostupciemas, Rinda, Silciemas, Virpė.

Vandens telkiniai
-----------------

### Upės

Asikvalkas, Berzvalkas, Čikstė (Uostupės intakas), Druollupė, Dzervės upelis, Grūžvalkas, Kalėjvalkas, Karklų upelis (Karklvalkas), Lažvalkas, Luonastė, Malvalkas (Luonastės intakas), Myzalvalkas, Nabagvalkas, Uostupė (Luonastės intakas), Pacė, Rakiupė, Rinda, Rindsupė, Rūšupė, Satikvalkas, Stendė, Telvalkas, Trumpė (Stendės intakas), Vecbelzėjvalkas, Vedalvalkas. 

* Pastaba: latviškai *valks (-valks)* – upelis.

### Ežerai

Beržezeras, Buočezeras, Buogajanijara, Dūmezeras, Garajis (Ancės valsčius; latv. *Garais ezers* 'Ilgasis ežeras'), Kalpezeras, Luknezeras, Makškerezeras, Skarbezeras, Stulbezeras (Ancės valsčius), Zigatezeras.

Įžymūs žmonės
-------------

* Georgas Heinrichas Loskylas (vok. *Georg Heinrich Loskiel*, latv. *Georgs Heinrihs Loskīls*, 1740 – 1814) — kunigas, rašytojas ir giesmių autorius
* Ansis Buševicas (1878 – 1943) — finansų ministras (1923)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdības rīkojumi un pavēles Archyvuota kopija 2016-04-06 iš Wayback Machine projekto. Valdības Vēstnesis 1925.gada 20.aprīlis
2. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0
3. ↑  Okupētās Latvijas administratīvi teritoriālais iedalījums. Latvijas Valsts arhīvu ģenerāldirekcija. Rīga, 1997. ISBN 9984-9256-0-9
| Françoise Dorléac |
| --- |
|  |
| Aktorė 1967 m. |
|  |
| Tikras vardas | Françoise Dorléac |
|  |
| Gimė | 1942 m. kovo 21 d.Paryžius, Prancūzija |
| Mirė | 1967 m. birželio 26 d. (25 metai) Nica, Prancūzija |
|  |
| Šalis |  Prancūzija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1960 – 1967 |
| Užsiėmimas | aktorė, modelis |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Fransuaza Dorleak** (pranc. *Françoise Dorléac*; 1942 m. kovo 21 d. – 1967 m. birželio 26 d.) – prancūzų aktorė. Ji buvo vyresnioji Catherine Deneuve sesuo, su kuria kartu vaidino muzikinėje komedijoje „Les Demoiselles de Rochefort" (1967) ir dar keliuose filmuose.

Biografija
----------

Jos tėvai buvo teatro aktoriai Maurice Dorléac ir Renée Simonot.
1959–1961 m. ji studijavo dramos mokykloje ir tuo pačiu dirbo „Christian Dior" mados namų modeliu. Kine debiutavo 1960 m. o tarptautinio pripažinimo sulaukė 1964 m. nusifilmavusi juostoje „Žmogus iš Rio" kartu su Jean-Paul Belmondo. Tais pačiais metais pasirodė dar vienas jų bendras filmas „La chasse à l'homme", kuriame nedidelį vaidmenį atliko ir sesuo Catherine Deneuve, bei juostos „La ronde" (rež. Roger Vadim) bei „La peau douce" (rež. Francois Truffaut).
Šie filmai atkreipė užsienio režisierių dėmesį ir 1965 m. Fransuaza gavo vaidmenį istoriniame nuotykių filme „Gengis Khan", kuriame vaidino tokie aktoriai kaip Omar Sharif, Eli Wallach ir James Mason. Po metų britų aktorius David Niven pakvietė ją į savo filmą „Where the Spies Are". 
Paskutiniuoju jos filmu tapo veiksmo filmas „Billion Dollar Brain" su Michael Caine.

Mirtis
------

1967 m. birželio 26 d. Fransuaza žuvo autoavarijoje autostradoje netoli Nicos, kuomet nuomota mašina Renault 10 skubėjo į oro uostą. Automobilis kliudė stulpą, apsivertė ir užsidegė. Fransuaza nesugebėjo atidaryti mašinos durų ir sudegė gyva. Jos kūną policija atpažino tik pagal vairuotojo pažymėjimą bei išlikusius čekių knygelės ir dienoraščio fragmentus.

Filmografija
------------

* Les loups dans la bergerie (1960)
* Les portes claquent (1960)
* Ce soir ou jamais (1961)
* La fille aux yeux d'or (1961)
* All the Gold in the World (1961)
* Adorable menteuse (1962)
* The Dance (1962)
* Les trois chapeaux claques (TV filmas, 1962)
* Arsène Lupin contre Arsène Lupin (1962)
* Teuf-teuf (TV filmas, 1963)
* L'homme de Rio (1964)
* La peau douce (1964)
* Circle of Love (1964)
* Male Hunt (1964)
* Les petites demoiselles (TV filmas, 1964)
* Ni figue ni raisin (TV serialas, 1965)
* Genghis Khan (1965)
* Where the Spies Are (1966)
* Cul-de-sac (1966)
* Julie de Chaverny ou la Double Méprise (TV filmas, 1967)
* Les demoiselles de Rochefort (1967)
* Billion Dollar Brain (1967)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Françoise Dorléac** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
Baltarusės su andarokais (1877)
**Andarõkas** (*anderokas, andarėkas*) (lenk. *andarak*, blrs. *андарак, андэрак*) – naminis juostuotas ar languotas, dažniausiai vilnonis sijonas, be to, tai gali būti apatinis sijonas. Tai moteriškas drabužis, einantis nuo juosmens žemyn, viršutinis ir apatinis, kasdieninis ir išeiginis. Dėvimas baltarusių, ukrainiečių, kitų slavų tautų.

Paplitusi vartosena lietuvių tarmėse, pavadinant andaroku storą sijoną, seniau buvus ilgu, plačiu, ties juosmeniu rauktu. Sijonu gali būti laikomas gražesnis (išeiginis), o andaroku – prastesnis, labiau prie darbo tinkantis rūbas.

Etimologija
-----------

Į slavų kalbas, manoma, pateko iš vokiečių kalbos, kur *Unterrock* ‘apatinis sijonas’ (*Unter* ‘po’ + *rock* ‘sijonas’). Šį pavadinimą yra pasiskolinę ir estai (*undruk, undrok, undrek* ‘sijonas’).

Lietuvių raštuose šis žodis pradėtas minėti XIX a. Į lietuvių kalbą jis turėjo patekti gerokai anksčiau, kadangi tai buvo vienas labiausiai Lietuvoje paplitusių sijono pavadinimų šalia Žemaičiuose ir Užnemunėje vartoto *sijonas*. Dabar andaroką iš vartosenos išstumia bendrinės kalbos žodis sijonas. Su „andaroku" sietini keli vietovardžiai: *Andarokinė, Andarokinės tiltas*. Atsiradę ir šio pavadinimo vedinių, turinčių stilistinę konotaciją: andarėkšlis, andarokšlis (reiškia seną, prastą sijoną).

Literatūra
----------

* *Андарак // Этнаграфія Беларусі: Энцыклапедыя*. – Мн, БелЭн. 1989. – 575 с. – С. 30.
* Раманюк М. Ф. *Беларускае народнае адзенне*. – Мн. Беларусь, 1981. С. 317

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Andarokas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Andarokas (*kaisiadoriumuziejus.lt*)
2. ↑
3. ↑  Lietuvių kalbos etimologinio žodyno duomenų bazė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bingervilispranc. *Bingerville* |
| --- |
| 

BingervilisBingervilis

5°21′0″ š. pl. 3°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.35000°š. pl. 3.88333°r. ilg.﻿ / 5.35000; 3.88333﻿ (Bingervilis)Koordinatės: 5°21′0″ š. pl. 3°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.35000°š. pl. 3.88333°r. ilg.﻿ / 5.35000; 3.88333﻿ (Bingervilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Dramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas |
| **Regionas** | Lagūnų regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 83 105  |

**Bingervilis** (pranc. *Bingerville*) – miestas pietryčių Dramblio Kaulo Krante prie Ebrijė (*Ébrié*) lagūnos. 28,7 tūkst. gyventojų (1988). Iš pradžių buvęs turgaus miestu, 1909 m. jis tapo Prancūzijos kolonijos administraciniu centru, kuris po 1934 m. perkeltas į Abidžaną. Miestas pasižymi botanikos sodais, senoviniais nuo prancūzų laikų išlikusiais pastatais.

Pavadinimo kilmė
----------------

Miestas pavadintas prancūzų kolonizatoriaus Lui-Giustavo Bingerio (*Louis-Gustave Binger*) vardu, pridedant miesto galūnę (pranc. *ville*).
| El Kalafatė*El Calafate* |
| --- |
| *El Kalafatė prie Archentino ežero* |
|  |
| 

El KalafatėEl Kalafatė

50°20′0″ p. pl. 72°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.33333°š. pl. 72.28333°r. ilg.﻿ / 50.33333; 72.28333﻿ (El Kalafatė)Koordinatės: 50°20′0″ p. pl. 72°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.33333°š. pl. 72.28333°r. ilg.﻿ / 50.33333; 72.28333﻿ (El Kalafatė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Lago Archentino departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1973 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 6 143  |
| **Altitudė** | 199 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.elcalafate.gov.ar |
|  **Vikiteka** | El Kalafatė |

**El Kalafatė** (isp. *El Calafate*) – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos pietvakariuose, pietiniame Archentino ežero krante, 320 km į šiaurės vakarus nuo Rio Galjegoso. Lago Archentino departamento centras.

Miestelis pradėjo kurtis XX a. pradžioje vystant vilnos pramonę. Oficialiai įkurta 1927 m. Pavadinimas kilo nuo *Berberis buxifolia* krūmo, vadinamo kalafate. 1946 m. El Kalafatėje įkurta *Los Glaciares* parko administracija. Tuo metu gyvenvietėje gyveno apie 100 gyventojų. Pradėjus vystytis turizmui regione, El Kalafatė išaugo.

Keliai į Puerto Santa Krusą, Rio Galjegosą, Perito Moreną, Los Glaciares nac. parką. Šalia miesto yra tarptautinis El Kalafatės oro uostas (skrydžiai į Buenos Aires, Trelju).

El Kalafatėje yra turizmo aptarnavimo infrastruktūra: viešbučiai, restoranai, parduotuvės. Iš čia organizuojamos kelionės po *Los Glaciares* nacionalinį parką.

Nuorodos
--------

* Turistinė apžvalga
* El Calafate[neveikianti nuoroda]
* Miesto portalas Archyvuota kopija 2007-02-03 iš Wayback Machine projekto.

San Martino gatvė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*El Clásico* 2009 m.
***El Clásico*** (iš ispanų k. 'klasika') – futbolo derbis tarp dviejų pajėgiausių Ispanijos komandų – „Real Madrid" ir „FC Barcelona". *El Clásico* kasmet vyksta bent 2 kartus, kuomet komandos susitinka La Liga čempionate, tačiau neretai šių komandų akistata įvyksta ir Copa del Rey turnyre bei UEFA Čempionų Lygoje. *El Clásico* yra vienos iš daugiausiai pasaulyje žiūrovų sutraukiančių klubinio futbolo varžybų – jos savo populiarumu nusileidžia tik UEFA čempionų lygos finalui.

„Real Madrid" ir „FC Barcelona" yra vieni pajėgiausių pasaulyje futbolo klubų, savo sudėtyje turintys geriausius pasaulio futbolininkus, todėl varžybos susilaukia didelio ažiotažo, prieš jas ir jų metu nereti įvairūs incidentai. Aršiai šių klubų priešpriešai didelę įtaką daro nacionalizmas – „FC Barcelona" atstovauja katalonams (kurių didelė dalis siekia autonomijos nuo Ispanijos), o „Real Madrid" – Ispanijos Karalystei (ir tuo pačiu, ispanų nacionalizmui).

Iki 2013 m. lapkričio oficialiose varžybose klubai tarpusavyje buvo susitikę 225 kartus, iš jų 90 laimėjo „Real Madrid", 87 - „FC Barcelona".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekvirijos** (lot. *Equirria*) – dievo Marso šventės Senovės Romoje, turėjusios tiek religinę, tiek karinę reikšmę. *Pirmosios ekvirijos* buvo švenčiamos vasario 27 d. *antrosios ekvirijos* – kovo 14 d. Romos valstybė karo dievo švenčių šventimui skyrė didelį dėmesį, kad būtų palaikoma armija ir stiprinama viešoji moralė. Žyniai atlikdavo apeigas, kurios apvalydavo armiją. Švenčiantieji dalyvaudavo arklių lenktynėse Marso lauke (kurio sklypas buvo visuomenės nuosavybė) ir iš Romos miesto išvarydavo seną atpirkimo ožį ir atsivesdavo naują. 

*Equus October* buvo spalio 15 d. (per idas) švęsta šventė, kurių metu Marsui būdavo aukojamas lenktynes laimėjusio kinkinio dešinysis arklys. Šio arklio uodega būdavo skubiai gabenama į regiją, kad iš jos tekantis kraujas būtų įlašinamas į regijos ugniakurą. Dėl arklio galvos vykdavo tradicinis susirėmimas tarp Romos rajono Suburos gyventojų (norėjusių, kad galva būtų nugabenta į Suburos bokštą *Turris Mamilia*) ir „Via Sacra" gavės gyventojų, kurie norėdavo galvą nugabenti į regiją.

*Equus October* buvo laikomas apeigomis, kurios pabaigdavo karinį sezoną ir buvo susijusios su sėkmingomis karinėmis kampanijomis, kurios užtikrindavo gerą derlių.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Romos kultūra |
| --- |
|  |
| **Senovės Romos šventės** |
|  |
| 
Agonalijos · Augustalijos · Armiliustrijus · Bakchanalijos · Brumalijos · Kaprotinijos · Karmentalijos · Kerealiijos · Konsualijos · Divalijos · Epulum Jovis · Ekvirijos · Feralijos · Lemūrijos · Floralijos · Fordicidijos · Furinalijos · Larentalijos · Liberalijos · Lukarijos · Ludi Romani · Luperkalijos · Matronalijos · Meditrinalijos · Merkuralijos · Neptūnalijos · Opikonsivijos · Parentalijos · Parilijos · Kvinkvatrijos · Kvirinalijos · Robigalijos · Saturnalijos · Šimtametės žaidynės · Sementivos · Septimontijus · Tubiliustrijus · Veneralijos · Vinalijos · Volturnalijos · Vulkanalijos |

 |
| **Artūras Šulcas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. rugsėjo 8 d. (65 metai)Kriokiškiai, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva |
| Vaikai | Saulė, Edvinas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos liberalų sąjunga,
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga,
* 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis

 |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus konservatorija |

**Artūras Šulcas** (g. 1957 m. rugsėjo 8 d. Kriokiškiuose, Šilutės rajonas) – žurnalistas, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus konservatorijos Klaipėdos teatro fakultetą, režisierius.

UAB „Brolių Tomkų leidykla" reporteris, UAB „Poilsio parkas" administratorius, 2002 m. pirmasis VšĮ „Jūros šventė" direktorius ir režisierius, VO „Liberalios reformos" direktorius, televizijos „Balticum" laidų vedėjas. 2008–2010 m. Klaipėdos apskrities viršininko pavaduotojas. VšĮ „Atvira visuomenė ir jos draugai" projektų vadovas. 2011-2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės vicemeras. Nuo 2019 m. portalo AtviraKlaipeda.lt apžvalgininkas.

2000–2008 m. ir 2011–2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

1995 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Klaipėdos miesto skyriaus narys.

Sutuoktinė Daiva, vaikai Saulė, Edvinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
**Artūras Šumskas** (g. 1954 m. rugpjūčio 6 d. Anykščių rajonas) – teisininkas, teisėjas, Vilniaus apygardos teismo pirmininkas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo ir Lietuvos apeliacinio teismų teisėjas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Anykščių rajono Kavarsko vidurinę mokyklą, iki 1974 m. studijavo Kauno politechnikos institute, 1974–1979 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1979 m. rugpjūčio mėn. iki 1988 m. Kauno miesto bei Kauno rajono apylinkės teismų, 1988 m. gruodžio mėn. iki 1995 m. sausio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, 1995 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, 1995 m. balandžio mėn. iki 1999 m. spalio mėn. Vilniaus apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus, nuo 1999 m. spalio mėn. Vilniaus apygardos teismo pirmininkas.

Knygos iš baudžiamojo proceso srities autorius; aptarė praktinio teismų darbo klausimus, iškylančius rengiantis bylą nagrinėti teisme, vykstant teisiamajam posėdžiui, taip pat surašant nuosprendžius ir užtikrinant jų vykdymą.

Žmona Laimutė (g. 1957 m.), gydytoja. Sūnus Tomas (g. 1985 m.), dukra Ieva (g. 1987 m.).

Moka rusų kalbą.

Bibliografija
-------------

* Baudžiamųjų bylų nagrinėjimas teisme. 2000, 520 p. Justitia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Artūras Šumskas Archyvuota kopija 2010-03-16 iš Wayback Machine projekto. (Nacionalinė teismų administracija, CV)
2. ↑  Artūras Šumskas. Baudžiamųjų bylų nagrinėjimas teisme
3. ↑  Artūras Šumskas[neveikianti nuoroda] („Tūkstantmečio žmonės", UAB „Neolitas" inf.)
| Budslavo atlaidai |
| --- |
| Nematerialusis pasaulio paveldas |
| 

---

 |
| Budslavo atlaidai 2008 m.

---

 |
| **Vieta** | Baltarusija |
| **Regionas**\*\* | ENA |
| **Įrašas** | 2018 |
| **Nuorodos** |
|  | Nuoroda |
|
|  **Vikiteka:** | Budslavo atlaidaiVikiteka |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Budslavo atlaidai** (blrs. *Будслаўскі фэст*) – kasmetiniai katalikiški atlaidai, vykstantys Budslavo kaime, Minsko srityje, Baltarusijos šiaurės vakaruose, apie 120 km į šiaurę nuo Minsko. Budslavo Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia yra nacionalinė Dievo Motinos šventovė, turinti Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo titulą. Čia gerbiama stebuklingoji Budslavo Dievo Motinos ikona. Baltarusijos globėjos ikona pirmą kartą šaltiniuose paminėta 1613 m. Pagrindinės iškilmės švenčiamos liepos 2 d.

Stebuklingojo Dievo Gimdytojos Marijos paveikslo metiniai atlaidai, vykstantys Budslavo mažojoje bazilikoje, Minsko-Mogiliavo arkivyskupijoje, 2018 m. buvo įrašyti į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

Budslavo Dievo Motinos ikona

Atlaidai
--------

Budslavo Švč. Mergelės Marijos atlaidai įprastai sutraukia apie 30 tūkst. piligrimų. Atlaiduose vietos arkivyskupas ir svečiai aukoja šv. Mišias iš įvairių kraštų atkeliavusiems piligrimams, vyksta procesija su uždegtomis žvakėmis ir nešama stebuklingojo paveikslo kopija. Po pagrindinių šv. Mišių vyksta eucharistinė procesija.

Nuo XVII a. Baltarusijos tautos globėjos paveikslas garsus dėl daugybės stebuklų, o Budslavo vietovė – kaip menamų Marijos apsireiškimų 1588 m. liepą vieta. Atlaiduose dalyvaujantys vietiniai gyventojai didžiuojasi Marijos ikona, dalijasi apie ją sukauptomis žiniomis, svetingai priima piligrimus. Atvykėliai Budslave sužino apie baltarusių vietinius papročius, atlaidų apeigas, vietinės amatininkystės ir baltarusiškos virtuvės papročius. 

Budslavo Marijos šventovėje 2013 m. lankėsi popiežiaus Pranciškaus ypatingas pasiuntinys, kardinolas Jean-Louis Tauran. Jis vadovavo Marijos paveikslo atvežimo į Budslavą 400 metų jubiliejaus uždarymo Mišioms ir pavedė Baltarusiją Dievo Motinos globai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Celebration in honor of the Budslaŭ icon of Our Lady (Budslaŭ fest)

Nuorodos
--------

* Урачыстасць у гонар ушанавання абраза Маці Божай Будслаўскай («Будслаўскі фэст») Archyvuota kopija 2021-01-27 iš Wayback Machine projekto.
* Budslavo atlaiduose minima Minsko-Mogiliovo metropolijos sukaktis (*vilnensis.lt*)
* Baltarusija: UNESCO pripažinimas Budslavo atlaidams (*vaticannews.va/lt*)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Baltarusijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Belovežo giros nacionalinis parkas (1979, kartu su Lenkija) · Myriaus pilies kompleksas (2000) · Architektūrinis, gyvenamasis ir kultūrinis Radvilų giminės kompleksas Nesvyžiuje (2005) · Struvės geodezinis lankas (2005, kartu su kitomis devyniomis valstybėmis) | Baltarusijos vėliavaBaltarusijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
*Kalėdų carų ritualai* (2009) · Budslavo atlaidai (2018) |

 |
| Budrių senovės žemdirbystės vieta |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Budrių senovės žemdirbystės vietaBudrių senovės žemdirbystės vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°11′59″š. pl. 21°31′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.199643°š. pl. 21.521665°r. ilg.﻿ / 56.199643; 21.521665Koordinatės: 56°11′59″š. pl. 21°31′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.199643°š. pl. 21.521665°r. ilg.﻿ / 56.199643; 21.521665 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Skuodo seniūnija |
| Plotas | 0,5 ha |
| Naudotas | I tūkstantmečio II pusė XVI a. |
| Žvalgytas | 1939, 2003 m. |

**Budrių senovės žemdirbystės vieta** – ankstyvosios žemdirbystės laukai vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Budriuose (Skuodo seniūnija), 2 km į vakarus nuo kelio Skuodas–Plungė, Margių miške.

Apibūdinimas
------------

Margių miško vakarinėje dalyje išliko akmenų pylimas, nuo kurio į šalis atsišakoja kelios atšakos. Pylimo aukštis iki 0,5 m, plotis – 1,0–1,5 m, sukrautas iš stambių ir vidutinio dydžio akmenų, kurie sumesti be tvarkos.

Istorija
--------

Bendrose kaimo ganyklose iki XX a. vidurio buvo išlikę senovės laukus žyminčių akmenų krūsnių ir aptvarus sudarančių pylimų. Iš jų išsiskyrė stačiakampio plano, 24×14 m dydžio laukas, apjuostas 3–4 m pločio akmenų pylimo. Kai kurie buvę akmenys apdegę, suskylinėję nuo karščio.

Akmenų krūsnys ir pylimai išardyti 1940–1944 m. ganyklas paverčiant ariamais laukais. Išliko tik mišku apaugusi nedidelė jų dalis.

Saugotinas kultūros paveldo objektas. Teritorijos plotas – apie 0,5 ha. 

Į pietvakarius nuo išlikusio akmenų pylimo yra apeiginis akmuo su dubeniu.

### Tyrimai

1939 m. žvalgė Ignas Jablonskis ir Pranas Baleniūnas, 2003 m. – Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus archeologinė ekspedicija (Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė, Julius Kanarskas). 

1926 m. tarp krūsnių rastas akmens kirvis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė, Julius Kanarskas. Šiaurės vakarų Lietuvos senųjų laukų žvalgymai. - Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2003 metais. - Vilnius, 2005. - P. 262
2. ↑  Ignas Jablonskis. Budrių kaimas. - Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993. - P. 9–10
3. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 1, ap. 1, b. 36. L. 112

* Ignas Jablonskis. Ar sugrįš budriškiai į Budrius. - Gimtinė - 1991, Nr. 8. - P. 2
| Lioznablrs. *Лёзна*, rus. *Лиозно* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

LioznaLiozna

55°01′23″š. pl. 30°47′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.023°š. pl. 30.796°r. ilg.﻿ / 55.023; 30.796﻿ (Liozna)Koordinatės: 55°01′23″š. pl. 30°47′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.023°š. pl. 30.796°r. ilg.﻿ / 55.023; 30.796﻿ (Liozna) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Vitebsko sritis Vitebsko sritis |
| **Rajonas** | Lioznos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 6 678  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Liozna |

**Liozna** (arba ***Lioznas***, blrs. *Лёзна*, rus. *Лиозно*) – miestelis šiaurės rytų Baltarusijoje, 40 km nuo Vitebsko, netoli sienos su Rusija, prie Mošnos upės; rajono centras. Geležinkelio stotis. Išvystyta tekstilės, pieno, duonos, medienos pramonė. Stovi cerkvė, Laisvės paminklas. Yra 2 vidurinės mokyklos, muzikos, sporto, meno mokyklos. Veikia kraštotyros muziejus, kultūros namai, 2 bibliotekos.

Etimologija
-----------

Miestelio vardas kildinamas nuo žodžio *лёзны* – „svetimas, nevietinis, atėjūnas", nors kita versija spėja, kad nuo žodžio *лаза* – „žemuma, įduba".

Istorija
--------

Liozna įsikūrė XV a. pabaigoje, nuo 1654 m. minima kaip miestelis. XIX a. buvo kaimas ir dvaras, Oršos apskrities Lioznos valsčiaus centras. 1924 m. tapo rajono centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Łoźna*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. V (Kutowa Wola — Malczyce). Warszawa, 1884, 765 psl. **(**lenk.**)**
| **Solomonas Levitas** |
| --- |
|  |
| S. Levitas |
| Gimė | 1894 m. liepos 6 d.Ukmergė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1938 m. gegužės 29 d. (43 metai)Maskva, TSRS |
|  |
| Veikla | biologas genetikas |
|  |
| Alma mater | Maskvos valstybinis medicinos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Solomonas Levitas |

**Solomonas (Šlioma) Levitas** (rus. *Соломон Григорьевич Левит, Шлиом Гиршевич*; 1894 m. liepos 6 d. Ukmergėje–1938 m. gegužės 29 d. Maskvoje) – iš Lietuvos kilęs žydų kilmės mokslininkas-biologas, vienas iš buvusios TSRS medicininės genetikos pradininkų.

Atminimo lenta Ukmergėje

Biografija
----------

Gimė Ukmergėje 1894 m. nepasiturinčioje šeimoje. Baigė Ukmergės miesto pradinę mokyklą ir vyrų gimnaziją. 1915 m. vokiečiams užpuolus Lietuvą, persikėlė į Petrogradą studijuoti teisės, tačiau po metų įstojo į valstybinį Maskvos medicinos universitetą. Čia įsitraukė į revoliucinį judėjimą, tapo bolševikų partijos nariu. Pašauktas į karinę tarnybą, tarnavo mediku Raudonojoje Armijoje. Susirgęs šiltine demobilizavosi ir grįžęs tęsė medicinos studijas. 1921 m. baigė Maskvos valstybinį medicinos universitetą.

Vadovavo M. Gorkio medicinos genetikos institutui. Klinikinių tyrimų srityje dėmesį skyrė žmogaus chromosomų studijoms, patologijoms, kraujo ligoms, organizavo dvynių klinikinius genetinius tyrimus, parašė mokslinių straipsnių medicinos srityje.

Nužudytas 1938 m. NKVD didžiojo teroro metu. Palaidotas Maskvos srityje, Butovo kaime.

Ukmergėje, ant buvusios sinagogos sienos atidengta S. Levito atminimo lenta.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų k.)
* Kraštiečių atminimui – memorialinės lentos
*Šis straipsnis apie vietovę Kaune. Apie filmą skaitykite straipsnyje Pelėdų kalnas (filmas).*

|  |
| --- |
| Pelėdų kalnas |
| Parko vartai 
Parko vartai |
| Geografinė padėtis | Žaliakalnis, Kaunas |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pelėdų kalnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Pelėdų kalnas** (dar žinomas kaip **Ąžuolų kalnas**) – kalva ir parkas Kaune, Žaliakalnyje, taip vadinamas dėl parką juosiančią tvorą puošiančių skulptoriaus Vinco Grybo sukurtų pelėdų skulptūrų.

Istorija
--------

Besiplečiantis Kauno miestas XIX a. pradžioje pasiekė Ąžuolų kalną, kuriame įsikūrė to meto inteligentai: dailininkai Vladas Didžiokas, Barbora Didžiokienė, Jonas Šileika, skulptorius Juozas Zikaras. Lietuvai paskelbus nepriklausomybę 1918 m. dailininkui Justinui Vienožinskiui nurodyta rasti vietą Kaune meno mokyklos steigimui, jo rekomendavimu Ąžuolų kalne 1922 m. pradėta statyti Kauno meno mokykla. 1924 m. skulptorius Vincas Grybas mokyklos sklypą juosiančiai tvorai papuošti sukūrė pelėdų skulptūras, dėl kurių vėliau ir visas kalnas imtas vadinti Pelėdų kalnu.

1962 m. ant kalno įrengtos valstybinio taikomosios dailės susivienijimo „Praktika" dirbtuvės, 2014 m. nupirktos bendrovės „REES investicija", planavusios buvusiose dirbtuvėse įrengti loftus su kūrybinėmis dirbtuvėmis. Kauno kolegija prieštaraudama šiam veiksmui inicijavo peticiją dėl Pelėdų kalno vientisumo išsaugojimo.

2001 m. kovo 13 d. Kauno meno mokyklos pastatų kompleksas kartu su jame esančia tvora su pelėdų skulptūromis įrašytas į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. 2003 m. spalio 9 d. paskelbtas kultūros paminklu. 2007 m. birželio 19 d. LR Vyriausybės nutarimu įrašytas į Valstybinės reikšmės istorijos, archeologijos ir kultūros objektų sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pelėdų kalnas – užmirštas Kauno perlas
2. ↑  „Kauno meno mokyklos statinių kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-10.
3. ↑
**Kryptis – socialinė demokratija**, (**SMER**, slo.:*Smer – sociálna demokracia*) – didžiausia Slovakijos kairioji politinė partija.

2005 m. sausio 1 d. naujai pasivadino susijungusios 2003 m. įsteigtos Trečiojo kelio koalicijos nedidelės Slovakijos socialinės demokratijos krypties politinės partijos – **Slovakijos demokratinės kairės partija** (SDL, *Strana demokratickej Lavice*), **Socialdemokratinė alternatyva** (SDA, *Sociálnodemokratická alternatíva*) ir **Slovakijos socialdemokratų partija** (SDSS, *Sociálnodemokratická strana Slovenska*).

Kovų istorija
-------------

**Slovakijos socialdemokratų partija** įkurta 1905 m. Bratislavoje kaip Čekoslovakijos socialdemokratų partijos dalis. Iki tol slovakų socialdemokratai buvo sudarę Vengrija|Vengrijos socialdemokratų partijos grupę.

1918 m. SDSS aktyviai dalyvavo kuriant nepriklausomą Čekoslovakijos respubliką. Iki 1938 m. veikė legaliai, vėliau fašistų uždrausta, dalyvavo Piliečių bloko veikloje. 1944-46 buvo susijungusi su Komunistų partija, 1946 m. atsiskyrė *Darbo partijos* vardu ir 1947 m. įsiliejo į *Čekoslovakijos SDP*.

1968 m. buvo bandyta atgaivinti SDSS, bet buvo įvesti rusų tankai ir judėjimo lyderiai, tarp jų – Aleksandras Dubčekas, suimti.

1990 m. vasario kovo Bratislavoje įvyko atkuriamasis suvažiavimas, kuriame dalyvavo 300 delegatų. 1992 m. rinkimuose iškovojo tik 5 vietas Tautos rūmuose. Nuo 1992 m. SI narė.

Pirmininkai: 1905 m. – Emanuelis Lehockis, 1920 m. – Ferdinandas Benda, 1926 m. – Ivanas Dereris, 1938 m. – Janas Pociskas ir Francišekas Zimakas, 1944 m. – Aleksandras Bahurinskis, 1946 m. – Ivanas Frlička, 1990 m. – Ivanas Paulička, 1990 m. – Borisas Zala, 1992 m. – Aleksandras Dubčekas, 1993 m. – Jaroslavas Volfas, 2001 m. – Liudomiras Šlahoras, 2002 m. – Peteris Baratas, 2003 m. – Jaroslavas Volfas.

**Slovakijos demokratinės kairės partija** , 1990 m. atskilusi nuo Čekoslovakijos komunistų partijos, 1992 m. rinkimuose gavo 10 vietų Liaudies rūmuose, 9 vietas Tautos rūmuose ir 29 vietas Slovakijos nacionalinėje taryboje. 1998 m. gautos 23 vietos parlamente. SDL buvo SI narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. ir PES nare nuo 2003 m.

Partijos lyderiai
-----------------

* 1999 m. – Jozefas Migas,
* 2003 m. – Liubomiras Petrakas,
* 2004 m. – Robertas Ficas, vienas populiariausių politikų šalyje.

Nauju keliu
-----------

2004 SMER tapo trečiąja Nacionalinio susirinkimo partija, turinčia 25 iš 150 vietų. 2005 m. socialinių apklausų lyderė – ją rėmė 30 % respondentų. 2006 m. birželio 17 d. rinkimuose surinko 29,4 % balsų.

Partijos pirmininkas – teisės daktaras Robertas Ficas.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
PayPal|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | finansinės paslaugos |
| Įkurta | 1998 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Peter ThielMax Levchin |
| Centrinė būstinė | San Chozė, Kalifornija, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Dan Schulman (vadovas) |
| Paslaugos | elektroniniai mokėjimai |
| Pajamos | $9,2 mlrd. |
| Pelnas | $1,2 mlrd. |
| Holdingas | eBay (2002–2015 m.) |
| Tinklalapis | www.paypal.com |

**„PayPal"** – mokėjimų internetu platforma, kurioje užsiregistravę per 188 mln. aktyvių vartotojų.

Istorija
--------

„PayPal" buvo įkurta 1998 m. o nuo 2015 m. ji atsiskyrė nuo „eBay" bendrovės ir tapo akcine bendrove.

2002 m. „eBay" įsigijo „PayPal" už $1,5 mlrd. 2014 m. pastaroji bendrovė spaudžiama investuotojo aktyvisto Karlo Aikono pradėjo svarstyti elektroninių mokėjimų bendrovės atsiskyrimo planus, kuriam iš pradžių „eBay" bendrovės vadovybė priešinosi, bet netrukus pakeitė nuomonę, nes atlikti strateginiai tyrimai pateisino „PayPal" bendrovės atskyrimą.

Paslaugos
---------

„PayPal" mokėjimų sistema naudojama apsiperkant internetinėse parduotuvėse, aukcionuose.

„PayPal" – mokėjimų internetu platforma, kurios sąskaita gali būti papildyta naudojant kreditines ar tam tinkamas debetines korteles ir iš banko sąskaitos. Turint tinkamą kortelę taip pat galima pinigus pervesti į savo banko sąskaitą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Financial Times": PayPal Holdings Inc
2. ↑  Regan, Michael P. (2016-09-06). „PayPal's Old Enemies Are Its New Pals". *Bloomberg*. Nuoroda tikrinta 2016-09-24.
3. 1 2  „Financial Times": Timeline: The rise of PayPal
4. ↑  „Verslo žinios": LHV: ar „eBay" yra vertingesnė be „PayPal"?
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Planavimas** – kiek įmanoma sisteminis procesas, kurio paskirtis – nustatyti siektinus tikslus bei veiksmus.

Planavimas kaip prognozavimas yra organizacijos tikslų ir uždavinių formavimas bei priemonių ir kelių, reikalingų tikslų ir uždavinių realizavimui, nustatymas.

Planavimo funkcija
------------------

Planavimo funkcija siekiama atsakyti į šiuos klausimus: kur esama konkrečiu metu? Kur norima judėti? Kaip ruošiamasi tai daryti?

Planavimas reiškia, kad vadovai apgalvoja savo tikslus bei veiksmus iš anksto ir jų veiksmai remiasi kokia nors taisykle, planu ar logika, o ne atliekami spontaniškai.

Planavimas nėra vienkartinis veiksmas. Tai nuolat veikianti funkcija. Pirmiausia todėl, kad pasiekus numatytą tikslą yra nustatomas naujas tikslas arba jis yra keičiamas.

Planai
------

Planuose pateikiami organizacijų tikslai ir geriausios procedūros tikslams pasiekti. Be to, planai yra gairės, kuriomis vadovaudamasi:

1. organizacija gauna būtinus išteklius tikslams pasiekti ir jais disponuoja;
2. organizacijos nariai veikia pagal parengtus tikslus ir procedūras;
3. artėjimas pasirinktų tikslų link yra valdomas ir vertinamas, kad būtų galima laiku imtis priemonių, pataisyti situaciją, jei prie pasirinkto tikslo artėjama nepatenkinamai
| ***Planas 9 iš kosmoso*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Plan 9 from Outer Space |
| Režisierius | Ed Wood |
| Prodiuseris (-iai) | Ed Wood |
| Scenaristas (-ai) | Ed Wood |
| Vaidina | Gregory WalcottBela LugosiVampiraLyle Talbot |
| Metai | 1959 |
| Žanras | Mokslinė fantastika |
| Trukmė | 80 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Valiant Pictures (JAV) |
| Biudžetas | 60 tūkst. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Planas 9 iš kosmoso** (angl. *Plan 9 from Outer Space*) – 1959 m. režisieriaus Ed Wood fantastinis filmas. Ilgą laiką po išleidimo jis buvo menkai žinomas, kol 1980 m. filmų kritikai Harry Medved ir Michail Medved knygoje „The Golden Turkey Awards" jam skyrė iškart du apdovanojimus – už blogiausią visų laikų režisierių ir blogiausią visų laikų filmą. Tai padėjo jam išpopuliarėti, šiuo metu „Plan 9 from Outer Space" dažnai patenka į blogiausių visų laikų filmų sąrašus, yra žiūrimas pramogai kaip „toks blogas, kad net smagu" filmas (angl. *so bad its good*).

Ed Wood taip pat prodiusavo, rašė scenarijų ir sukarpė. Filme paskutinį kartą matomas žymus aktorius Bela Lugosi. Iš tiesų „Plan 9 from Outer Space" buvo pradėtas kurti jau po Lugosi mirties, tačiau Ed Wood turėjo kažkiek kitam filmui seniau filmuotų scenų, kurias sudėjo čia.

Siužetas pasakoja apie nežemiškas būtybes, kurios susirūpinusios, kad žmonės gali pagaminti Visatą sunaikinsiantį ginklą, sugalvoja „planą 9": Žemėje prikelti lavonus. Šie turėtų arba sukelti pakankamai panikos ir nukreipti žmonių dėmesį nuo ginklo kūrimo bei priversti išklausyti ateivius, arba tiesiog sunaikinti žmoniją, bet kuriuo atveju išspręsdami problemą. 

Scena lėktuvo kokpite, centre viršuje matomas filmavime naudoto mikrofono šešėlis
Nors „Plan 9 from Outer Space" buvo kuriamas kaip rimtas fantastinis filmas, žiūrovai jį dažniausiai žiūri kaip komediją. Pagrindinis humoro šaltinis yra ypatingai prasta jo kokybė. Pavyzdžiui, „ateivių erdvėlaivyje" matoma vandentiekio įranga, paprastos kėdės naudotos kaip sėdynės lėktuvo kokpite, pirmojoje scenoje lėktuve lakūno aktorius akivaizdžiai skaito savo tekstą iš ant kelių padėtų užrašų, kapinėse antkapiai yra akivaizdūs drožliaplokštės maketai ir panašiai. Taip pat dažnai šaipomasi iš labai prastai parašytų dialogų ar užkadrinio balso, pvz. žymi frazė iš filmo yra „ateities įvykiai, kaip kad šis, paveiks jus ateityje" (angl. *future events such as these will affect you in the future*).

Nuorodos
--------

* Planas 9 iš kosmoso (YouTube svetainė, anglų k.)
Paminklas Kreivėnuose
**Povilas Matulevičius** (1846–1929) – knygnešys ir akmenkalys.

Biografija
----------

P.Matulevičiaus iškaltas akmeninis indas švęstam vandeniui Punsko bažnyčioje
Gimė šiaurės rytų Lenkijoje, dab. Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiaus Paliūnų kaime. Vedęs persikėlė į Kreivėnus.

Pragyventi iš kelių margų ūkio buvo sunku, todėl Povilas ėmėsi uždarbiauti nelengvu amatu – akmenkalyste. Kiekvienas norėjo turėti girnas susimalti sau truputį miltų, todėl užsakymų netrūko. Pamažu atsirado ir stambesnių užsakymų. Punsko bažnyčios klebonas užsakė parapijos kapinėms keturias akmenines šešiabriaunes piramides – po vieną į kiekvieną kampą. Buvo nutašytos tik dvi piramidės, tada užsakymas dėl lėšų stokos nutrūko, bet atsirado kiti. Povilo Matulevičiaus rankomis nukalti akmeniniai laiptai į Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčią, joje iki šiol tebestovi ir akmeminiai indai švęstam vandeniui.

Norėdamas prisidėti prie lietuviškos spaudos platinimo tapo knygnešiu. Pėsčiomis keliaudavo į Tilžę ir iš ten parsinešdavo draudžiamos literatūros. Akmentašys Matulevičius keliaudavo po kaimus nešiodamas spaudą ir žandarams įtarimų nesukeldavo, bet nelegaliai kertant valstybinę sieną, ne kartą sienos apsauga jį vijosi, vieno žygio metu du bendrakeleiviai buvo nušauti. Povilui Matulevičiui arešto pavyko išvengti iki pat Spaudos draudimo įstatymo panaikinimo.

Atminimo įamžinimas
-------------------

Paminklinė lenta
Mintis pagerbti savo garsaus kraštiečio atminimą Kreivėnų kaimo jaunimui, susibūrusiam į „Sūduvos" dramos būrelį, kilo po Antrojo pasaulinio karo. Idėją palaikė ir skatino Punsko lietuvių kultūros namų direktorius Petras Rolofas, sklypą būsimam paminklui skyrė ūkininkas Petras Venslauskas. Jame turėjo iškilti akmeninis paminklas – vienas iš Povilo Matulevičiaus tašytų šešiakampių piramidžių. Paminklinę metalinę lentą su užrašu:

*Liaudies švietėjui knygnešiui Povilui Matulevičiui (1840-1929). Dėkingi tautiečiai. 1956. Kreivėnai. „Sūduva"*

paslapčia išliejo Lietuvoje tuometinio Kauno politechnikos instituto studentai, o per sieną nelegaliai pergabeno mokytojas ir poetas Antanas Valinčius. Lenkų administracinė valdžia, sužinojusi apie būsimą paminklą, griebėsi žygių tam sukliudyti. Visgi paminklas atsirado, tik vietoj piramidės buvo panaudotas laukų riedulys (3 m aukščio × 1,5 m pločio) su atminimo lenta ir iškaltais Gedimino stulpais.

Nuorodos
--------

* Punsko knygnešiai ir daraktoriai
**Povilas Viktoras Reklaitis (Rėklaitis)** (1922 m. gegužės 20 d. Kaune – 1999 m. sausio 4 d. Nydervalgerno kaime (prie Marburgo), Vokietija)
 – menotyrininkas, meno istorikas, filosofijos mokslų daktaras, Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikas (nuo 1970 m.).

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomoje inžinieriaus Viktoro Rėklaičio ir visuomenės aktyvistės Betty Valnerytės-Rėklaitienės šeimoje. 1931–1939 m. mokėsi Kauno jėzuitų gimnazijoje. 1939–1949 m. studijavo Kauno, Vilniaus, Poznanės, Bambergo ir Tiubingeno universitetuose filosofiją, psichologiją, meno istoriją ir bibliotekininkystę. 

1949 m. Tiubingeno universiteto Filosofijos fakultete pas meno istoriką prof. G. Weise'ą parašė ir apgynė daktaro disertaciją. Gyvendamas Štutgarte, 1954 m. remiamas Baltų mokslo instituto ir 1955–1958 m. – J. H. Herderio instituto, rinko medžiagą apie LDK meno paminklus. Nuo V tomo yra Lietuvių enciklopedijos bendradarbis, Vokietijoje reiškėsi Vokietijos lietuvių bendruomenės veikloje.

Su žmona Astrida užaugino dukras Aldoną ir Lietą.

Tekstai
-------

### J. H. Herderio institutui

* *Burgen und Schlösser in Litauen*, 1956.
* *Burgkirchen in Litauen*, 1957.
* *Städtische Denkmäler in Wilna*, 1958.
* *Klöster in Wilna*, 1958.

### Kiti

* *Die gotische St. Annenkirche in Vilnius eine kunstgeschichtliche Frage im Osten* (*Commentationes Balticae* II, 1955).
* *The Development of Monumental Art in Ancient Lithuania* (*Lituanus*, 2, 1957).
* *Die St. Nicolaikirche in Wilna und ihre stadtgeschichtliche Bedeutung* (*Zeitschrift für Ostforschung*, VIII: 4, 1959).
* *Die Burgkirchen in Litauen* (*Commentationes Balticae, VI–VII, 1959).*

Lietuvos ir Europos meno istorijos temomis spausdino straipsnius *Aiduose*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Peter Wörster. Dr. Povilas Reklaitis und sein Litauen-Archiv
2. ↑  Vokietijoje mirė B. Rėklaitienė // www.draugas.org
3. ↑  Vokietijoje mirė B. Rėklaitienė // www.draugas.org
4. ↑  *Lietuvių enciklopedija*, t. 25 (Raudondvaris–Rothermere), red. J. Puzinas ir P. Čepėnas, Boston: Lietuvių enciklopedijos leidykla, [n. a.], p. 98–99.