recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pelenų urna
Dekoratyvinės urnos
Balsavimo urna, XVIII a.
**Urna** – apvalus ar kitokios formos, dažniausiai pailgas indas su uždara ertme viršuje, panašus į vazą. Tradicinės urnos gaminamos iš įvairių medžiagų (keramikos, medžio, akmens, metalo), dekoruojamos. 
Urnos dažniausiai naudojamos mirusio žmogaus laidojimo apeigose. Laidojimo apeigų urna – tai talpykla kremuoto lavono pelenams laikyti. Palaidojimui žemėje urnos gaminamos iš biologiškai skaidžių ir ekologiškų medžiagų. Saugoma namuose ar statoma į kolumbariumą urna – ilgaamžis, puošnus indas. Specialiai gaminamos urnos su galimybe išberti pelenus, taip pat naminių gyvūnėlių pelenams sudėti.

Istorija
--------

Urnos pradėtos naudoti dar senovės civilizacijų. 32 keraminės urnos su kremuotais palaikais, datuojamos maždaug 7000 m. pr. m. e. buvo rastos neolitinėje Dziahu gyvenvietėje, kitos – Šaansi provincijoje Kinijoje. Senovės Graikijoje laidotuvių apeigų aliejui laikyti naudoti lekitai – dekoruoti tapybos ornamentais indai. Romėnai urnas  talpindavo kolektyvinių kapaviečių nišose kolumbariumuose. Bavarijoje buvo priimta į urną patalpinti mirusio karaliaus širdį. Kremavimo urnos taip pat naudotos Anglijoje anglosaksų amžiais, daugelyje ikikolumbinių civilizacijų.

Šiuolaikiniame pasaulyje kremavimo urnos yra neatsiejamos nuo laidojimo paslaugų verslo. Jos yra įvairaus dydžio ir formų, skirtingos kokybės.

Lietuvoje
---------

Atsižvelgiant į velionio religinius įsitikinimus ar išreikštą valią, urna laidojama dalyvaujant išpažįstamos religijos dvasininkui. Lietuvoje katalikų dvasininkai vadovaujasi 2004 m. lietuvių kalba išleistu „Laidotuvių apeigynu", kuriame nurodyta, kokios apeigos atliekamos, kai mirusiojo palaikai buvo kremuoti. Urna su pelenais gali būti laikoma namuose ar kitoje patalpoje „laikinam saugojimui", t. y. ne ilgiau kaip 3 mėnesius, o po to laidojama kapinėse arba statoma į kolumbariumą. Išberti pelenus ant žemės ar vandens paviršiaus neleidžiama, remiantis galiojančiu Žmonių palaikų laidojimo įstatymu.

Kitos urnos
-----------

* Urnos, kaip mažosios architektūros ir dekoratyviniai elementai, naudojamos miestų aikščių, parkų, pastatų puošyboje. Viena žinomiausių – 5 m aukščio „Vaterlo vaza" (*Waterloo Vase*) – stovi Londone, prie Buckingham rūmų.
* Šiuolaikinės slapto balsavimo balsadėžės pavadinamos urnomis, nes praeityje jos dažnai būdavo urnos formos.

Galerija
--------

* Sidabrinė urnaSidabrinė urna
* Marmurinė urnaMarmurinė urna
* Porceliano urnaPorceliano urna
* Senovinė urna (Meksika)Senovinė urna (Meksika)
* Urna LenkijojeUrna Lenkijoje

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Urna** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Pierre-Emerick Aubameyang**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1989 m. birželio 18 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Lavalis, Prancūzija |
| Ūgis | 1,86 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Olympique de Marseille |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2007–2008 | Milan |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008–20122008–20092009–20102010–201120112012–20132013–20182018−202220222022–20232023– | Milan→ Dijon *(skol.)*→ Lille *(skol.)*→ Monaco *(skol.)*→ Saint-Étienne *(skol.)*Saint-ÉtienneBV Borussia DortmundArsenal FCFC BarcelonaChelsea FCOlympique de Marseille | 0 (0)34 (8)14 (2)19 (2) 33 (8)73 (35)144 (98)128 (68)18 (11)15 (1)17 (5) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2009–2022 | Gabonas Gabonas | 72 (30) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Pieras-Emerikas Obamejangas** (*Pierre-Emerick Aubameyang*; g. 1989 m. birželio 18 d.) – Gabono futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. 2015 m. Afrikos metų futbolininkas.

Gimė Prancūzijoje, buvusio futbolininko Piero Fransua Obamejango šeimoje. Jo broliai Katilina ir Vilis – taip pat profesionalūs futbolininkai. Visi trys broliai lankė „AC Milan" jaunimo komandą ir vėliau buvo pakviesti į pagrindinę komandą. Tiesa, Pieras-Emerikas Obamejangas už Milaną taip ir nežaidė, o buvo skolinamas Prancūzijos klubams. 2011 m. jis buvo paskolintas „AS Saint-Étienne" klubui, o po sėkmingo sezono jame – pasirašė ilgalaikę sutartį.

Pieras-Emerikas Obamejangas žaidė už Prancūzijos U-17 rinktinę, tačiau 2009 m. pasirinko atstovauti Gaboną. Debiutavo varžybose prieš Maroką. 2012 m. Afrikos Tautų taurėje, kuri vyko Gabone, žaidėjas buvo pagrindinis rinktinės lyderis, tačiau ketvirtfinalio varžybose prieš Malį vienintelis baudinių serijoje nerealizavo 11 m baudinio, dėl ko komanda iš čempionato iškrito.

2022 m. gegužės 19 d. Pieras-Emerikas Obamejangas oficialiai paskelbė apie savo pasitraukimą iš Gabono rinktinės.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Angola 2010 | I etapas | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| Gabonas–P. Gvinėja 2012 | ketvirtfinalis | 4 | 3 | 0 | 0 | 0 |
| Pusiaujo Gvinėja 2015 | I etapas | 3 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| Gabonas 2017 | I etapas | 3 | 2 | 0 | 0 | 0 |
| Kamerūnas 2021 | aštuntfinalis | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pierre-Emerick Aubameyang profilis svetainėje National-Football-Teams.com
2. ↑  BBC News
3. ↑
**Krikštynos**, tradiciškai *vardynos* – įvedimo į krikščionių bendruomenę, šventojo vardo suteikimo kūdikiui, vaikui ar suaugusiui apeigos.

Krikščionių praktikuojamos nuo VIII amžiaus. Grindžiamos Krikšto sakramento dogma, reikalaujama, kad krikštijamajam būtų suteikiamas vieno iš krikščionių šventųjų vardas. Krikšto sakramentą paprastai teikia vyskupas arba kunigas. XVII a. II pusėje baltų žemėse dar tebebuvo labai gyvi senosios religijos įvaizdžiai. Tik vaidilos pareigas krikštynų metu atlikdavo pribuvėja. Buvo sumišę baltų religijos ir krikščionybės papročiai.

Vardynų senųjų apeigų, magijos elementų išliko krikštynų apeigose. Pavyzdžiui, kūdikio apeiginis maudymas. Su vandens kaip prado motyvu siejasi apsiplovimo apeiga – tai žmogaus grąžinimas į pirmykštį būvį, antrasis gimimas, naujas išėjimas iš motinos įsčių įvaikinant kūdykį.Taip pat ši tradicija naudojama nuotakai ištekant, išeinant į kitą šeimą. Arba teisiog žmogui panorus pradėti naują gyvenimą.

XVII a. II pusėje lietuviai krikštynas keldavo nuo kūdikio gimimo praėjus savaitei, kartais – ilgesniam laikui. XX a. pirmoje pusėje vos gimę kūdikiai krikštyti gimtuvių metu. Gimtuvių apeigos vėliau pritapusios prie bažnytinių krikštynų apeigų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vardadienis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Krikštynos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-03-29.
2. 1 2  „Libertas Klimka. Senovinių krikštynų papročiai". *lrt.lt*. 2013-12-04. Nuoroda tikrinta 2024-03-29.
3. ↑  *Vardynos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-03-29.
4. ↑  Мифы народов мира. *Вода* , С. С. Аверинцев – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
5. ↑  *Lietuvių krikštynų papročiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-03-29.
6. ↑  Vyšniauskaitė A. Kalnius P. Paukštytė R. Lietuvių šeima ir papročiai. Vilnius: Mintis, 2008 m.
7. ↑  *Lietuvių gimtuvių papročiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-03-29.
**Antanas Kaminskas** (1888 m. sausio 14 d. Troškūnuose, Anykščių r. – 1956 m. sausio 31 d. Tamakva, Pensilvanija, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Muzikos pradmenis gavo iš tėvo. 1907 m. vasarą atvyko į JAV, kur fortepijono ir vargonų mokėsi pas pedagogus Mendžiką ir G. Philipotą. Vėliau muzikos mokėsi grigališkojo choralo *Pope Pius X School of Liturgical Music* Niujorke.

Vargonininkavo ir vadovavo chorams daugelyje parapijų: Dievo Motinos Sopulingosios Kearny, NJ, Šv. Petro ir Povilo Hazeltone, PA, Aušros Vartų New York Cityje, NY, Šv. Antano Throope, PA, Šv. Onos Jersey Cityje, NJ, Šv. Vaitiekaus Bronxe, NY, Švenčiausiosios Trejybės Newarke, NJ, Šv. Petro ir Povilo Tamaqua. Kurį laiką vadovavo „Birutės" chorui Harrisone, NY.

Nuo 1931 m. rugsėjo 19 d. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, buvo šios sąjungos Wyomingo Klonio provincijos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Bryan Ruiz**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Bryan Jafet Ruiz González |
| Gimimo data | 1985 m. rugpjūčio 18 d. (38 metai) |
| Gimimo vieta | San Chosė, Kosta Rika |
| Ūgis | 1,87 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Alajuelense |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2003–2006 2006–2009  2009–2011  2011–2015  2014  2015–20182018–20202020– | AlajuelenseKAA GentFC TwenteFulham FC→ PSV Eindhoven *(skol.)*Sporting CPSantos FCAlajuelense | 68 (25)79 (26)65 (35)97 (12)14 0(5)81 (12)12 0(0)92 (11) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2005– | Kosta Rika Kosta Rika | 147 0(29) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Brajanas Ruisas** (*Bryan Ruiz*; g. 1985 m. rugpjūčio 18 d.) – Kosta Rikos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Kosta Rikos rinktinei atstovauja nuo 2005 metų, yra jos kapitonas bei vienas rezultatyviausių žaidėjų istorijoje.

Profesionalo karjerą pradėjo būdamas 18 metų gimtinės „Alajuelense" klube. Su šia komanda Ruisas laimėjo CONCACAF Čempionų lygą, UNCAF taurę bei šalies pirmenybes. Po kelių sėkmingų sezonų Kosta Rikoje patraukė Europos klubų dėmesį, rungtyniavo Belgijoje, Nyderlanduose, Anglijoje. Gindamas FC Twente spalvas, padėjo komandai pirmą sykį triumfuoti Eredivisie pirmenybėse, taip pat kartą iškovojo Nyderlandų taurės bei du kartus – Nyderlandų supertaurės apdovanojimus.

2015 metais persikėlė į Sporting CP gretas. Šiai komandai kiekvieną sezoną keliami aukščiausi tikslai, tačiau daugiausia, ką pavyko pasiekti – po sykį triumfuoti Portugalijos supertaurėje, Portugalijos lygos taurėje bei iškovoti antrąją vietą 2015-2016 m. Portugalijos čempionate. Nors Ruisui 2015–2016 m. sezonas, per kurį kostarikietis pasižymėjo 13 įvarčių ir 15 rezultatyvių perdavimų, buvo sėkmingas, tačiau futbolo sirgaliams jis įsiminė tuo, jog lemiamose rungtynėse prieš Lisabonos „Benfica" Ruisas nesugebėjo pataikyti į tuščius vartus. Šį susitikimą Lisabonos „Sporting" pralaimėjo rezultatu 0:1 ir galutinėje turnyro lentelėje nuo čempionų atsiliko 2 taškais.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Brazilija 2014 | ketvirtfinalis | 5 | 2 | 1 | 0 | 0 |
| Rusija 2018 | I etapas | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Kataras 2022 | I etapas | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| **Žemyno čempionatai** |
| JAV 2005 | ketvirtfinalis | 4 | 1 | 1 | 0 | 0 |
| JAV 2011 | ketvirtfinalis | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| JAV-Kanada 2015 | ketvirtfinalis | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| JAV 2017 | pusfinalis | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| JAV 2019 | ketvirtfinalis | 4 | 1 | 2 | 0 | 0 |
| JAV 2021 | ketvirtfinalis | 3 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| **Kviestiniai čempionatai** |
| JAV 2016 | I etapas | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Roger Milla**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Albert Roger Mooh Milla |
| Gimimo data | 1952 m. gegužės 20 d. (71 metai) |
| Gimimo vieta | Jaundė, Kamerūnas |
| Ūgis | 1,85 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | *baigęs karjerą* |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1965–19701971–19741974–19771977–19791979–19801980–19841984–19861986–1989 1989–19901990–19941994–19951995–199619971996–1999 | EclairLéopardTonnerreValenciennesMonacoBastiaSaint-ÉtienneMontpellierSaint-PierroiseTonnerrePelita JayaPutra Samarinda → Atlanta Silverbacks *(skol.)*Tonnerre | 57 (6)117 (89)87 (69)28 (6)17 (2)113 (35)59 (31)95 (37) 116 (89)23 (23)?? (18)?? (?)?? (?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1973–1994 | Kamerūnas Kamerūnas | 102 (28) |
|  Treniruotos komandos |
| 2007–2011 | Tonnerre |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Rodžeris Mila** (*Roger Milla*; g. 1952 m. gegužės 20 d.) – buvęs Kamerūno futbolininkas, rungtyniavęs puolėjo pozicijoje. Dalyvavo 3 pasaulio futbolo čempionatuose bei tapo vyriausiu žaidėju, įmušusiu įvartį pasaulio čempionato varžybose (sulaukęs 42 m. 1994 m. čempionato varžybose prieš Rusiją).

Karjera
-------

Karjeros pradžioje rungtyniavo įvairiuose Kamerūno klubuose, perėjęs į Jaundės „Tonnerre" klubą tapo jo lyderiu ir 1976 m. buvo išrinktas Afrikos metų futbolininku. 1977 m. Mila išvyko į Prancūziją, bet ten buvo daugiausia atsarginiu žaidėju. Daugiau žaidybinio laiko gavo 1980 m. tapęs „SC Bastia" klubo žaidėju. 1989 m. žaidėjas išvyko į Reunjoną, o vėliau grįžo į „Tonnerre" klubą. 1994–1996 m. rungtyniavo Indonezijoje, o karjerą baigė Kamerūne.

Kamerūno rinktinės nuolatiniu žaidėju Rodžeris Mila tapo 1978 m. pradėjęs žaisti Prancūzijoje. Su savo šalies komanda jis dalyvavo 1982 m. pasaulio čempionate, ten įmušė įvartį į Peru vartus, bet jis nebuvo įskaitytas. Dar dalyvavo 1984 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, o 1987 m. baigė karjerą rinktinėje. Tačiau prieš 1990 m. pasaulio čempionatą pats Kamerūno prezidentas Polis Bija paprašė Milos grįžti į rinktinę. Puolėjas sutiko ir, būdamas 38 metų, žaidė itin rezultatyviai – įmušė po du įvarčius Rumunijai ir Kolumbijai, o ketvirtfinalio varžybose su Anglija uždirbo 11 m baudinį ir atliko rezultatyvų perdavimą. Mila dalyvavo ir 1994 m. pasaulio čempionate, būdamas 42 metų. Nors tas čempionatas Kamerūnui nesusiklostė taip sėkmingai, kaip praeitas, Mila įmušė įvartį Rusijai.

Rodžeris Mila taip pat pagarsėjo savo originaliais įvarčių šventimais.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Ispanija 1982 | I etapas | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| Italija 1990 | ketvirtfinalis | 5 | 4 | 2 | 0 | 0 |
| JAV 1994 | I etapas | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 |
| **Žemyno čempionatai** |
| Libija 1982 | I etapas |  ? | 0 |  ? |  ? |  ? |
| Egiptas 1986 | 2 vieta | 5 | 4 |  ? | 0 | 0 |
| Marokas 1988 | 1 vieta | 5 | 2 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roger Milla profilis svetainėje National-Football-Teams.com
55°49′02″š. pl. 21°04′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.8171°š. pl. 21.0761°r. ilg.﻿ / 55.8171; 21.0761

|  |
| --- |
| **Karklės pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:{{{emblema}}}|Karklės pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:{{{pav}}}|Karklės pradinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 2, Karklė |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** | {{{skaičius}}} |
| **Įkūrimo data** | 1606 m. |
| **Uždarymo data** | 1985 m. |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | {{{darbuotojai}}} |

**Karklės pradinė mokykla** – buvusi mokykla Karklės kaime (Klaipėdos rajono savivaldybė). XX a. pradžios mūrinės architektūros pavyzdys.

Istorija
--------

Nuo 1606 m. veikė lietuviška mokykla prie Karklės koplyčios. Pradinė mokykla minima nuo 1778 m. Iki 1870 m. mokykloje mokyta ir lietuvių kalba. 1864 m. pastatyta naujoji, veikusi iki XX a. 9-ojo dešimtmečio vidurio. 1939 m. buvo triklasė mokykla, kur mokėsi ~200 vaikų.

XX a. pabaigoje pastatas privatizuotas, čia buvo įkurti svečių namai, kavinė (dabar neveikia). 1990–1997 m. mokyklos sodyboje veikė poilsio namai „Pušynas", nuo 1997 m. – UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija" poilsinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Buvusios mokyklos pastatas Karklės kaime, Kretingalės sen. Klaipėdos r. sav. (tikrinta 2023-06-23).
2. ↑  Karklė. Mažosios Lietuvos enciklopedija (tikrinta 2023-06-23).
3. ↑  Karklės senoji pradinė mokykla. Archyvuota kopija 2023-06-23 iš Wayback Machine projekto. 2015, Krastogidas.lt (tikrinta 2023-06-23).
| Kukenanas |
| --- |
| KukenanasKukenanas |
| **Aukštis** | 2650 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Kalnynas** | Gvianos plokščiakalnis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kukenanas

  |
| **Koordinatės:** | 5°12′36″ š. pl. 60°49′52″ v. ilg.﻿ / ﻿5.21000°š. pl. 60.83111°r. ilg.﻿ / 5.21000; 60.83111 |
|  |
|  **Vikiteka** | Kukenanas |

**Kukenanas** (isp. *Tepuy Kukenán*; *Matawi*) – stalkalnis (*tepui*) Gvianos plokščiakalnyje, Bolivaro valstijoje, Venesueloje. Aukštis siekia 2650 m, ilgis apie 3 km. Nuo pietrytinio stalkalnio šlaito iš 674 m aukščio krenta Kukenano krioklys.

Kukenanas stūkso Kanaimos nacionalinio parko teritorijoje, netoli Brazilijos ir Gajanos sienų. Į šiaurės rytus yra kitas, žymesnis *tepui* – Roraimos kalnas. Kukenano viršūnė sunkiau pasiekiama, todėl į jį kopiama rečiau nei į Roraimą. Stalkalnyje esama nedidelių urvų, iš kurių ilgiausias *Sima Kukenan Norte* (650 m).

*Matawi Tepui* vietinių indėnų pemonų vadinamas „mirusiųjų vieta".

Kukenanas nuo Roraimos

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Kukenan Tepui. SummitPost. 2007-07-24.
2. 1 2  Kukenan-tepuí, Venezuela. peakbagger.com
3. ↑  Kukenaam, Salto Archyvuota kopija 2011-06-11 iš Wayback Machine projekto.. World Waterfall Database.
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Katedralio kalva |
| --- |
| Katedralio viršūnėKatedralio viršūnė |
| **Aukštis** | 513,6 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Urugvajaus vėliava Urugvajus |
| **Kalnynas** | Kučilja Grandė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Katedralio kalva

  |
| **Koordinatės:** | 34°22′55″ p. pl. 54°40′27″ v. ilg.﻿ / ﻿34.38194°š. pl. 54.67417°r. ilg.﻿ / 34.38194; 54.67417 |

**Katedralio kalva** (isp. *Cerro Catedral* 'katedros kalnas') – aukščiausias taškas Urugvajuje (513,6 m virš jūros lygio). Kalva yra Maldonado departamento šiaurėje.

Katedralio kalvos pavadinimas kilęs nuo jos įvairaus aukščio smailių viršūnių, kurios pietuose yra ypač charakteringos.

Iki 1973 m. buvo manoma, kad aukščiausia viršukalnė yra *Cerro de las Animas* (501 m). Tačiau tais metais grupė mokslininkų atrado keliais metrais aukštesnę Katedralio kalvą, kuri dabar laikoma aukščiausia.
| ***Spec. Žvėrynas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Spec. Žvėrynas |
| Kilmės šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Režisierius | Andrius Lekavičius |
| Prodiuseris (-iai) | Gabrielė VaičiūnaitėAndrius LekavičiusRokas JanauskasMarta Bitė |
| Scenaristas (-ai) | Andrius Lekavičius |
| Metai | 2018 |
| Žanras | dokumentinis filmas |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | lietuvių |
| **IMDb įrašas** |

**Spec. Žvėrynas** – 2018 m. Lietuvos dokumentinis filmas, kurį sukūrė ir režisavo Andrius Lekavičius. Filmas pasakoja apie grupę jaunuolių, kurie paskutinėmis SSRS dienomis Lietuvoje subūrė neoficialų specialųjį būrį, kurį aplinkiniai vadino „Franco žvėrynu".

Duodamas interviu režisierius A. Lekavičius apie dokumentinį filmą sakė: „Mums trūksta lietuviškų legendų, nes Vakarų superherojai pasiglemžę didelę dalį eterio, bet lietuviškas šakotis dažnai geriau nei amerikietiški kukurūzų spragėsiai."

Filmas kino teatruose pasirodė 2019 m. sausio 11 d.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Lietuva, 1991-ieji. Nepriklausomybė jau paskelbta, bet šalyje dar dislokuoti sovietų tankai. Reaguojant į nuolatinę agresiją, surenkamas neoficialus lietuviškas spec. būrys, kurį aplinkiniai vadina „Franco žvėrynu". Nepraėję tinkamo pasiruošimo, bet apsiginklavę didžiuliu patriotizmo ir drąsos užtaisu 15 stipriausių Lietuvos jaunuolių yra pasiruošę kovoti prieš sovietų tankus plikomis rankomis... ir Briuso Li suktukais.  
Jiems vadovauja kovinės savigynos meistras Pranas Kasteckas – dar kitaip pramintas Francu arba „Kaulų laužytoju" – kuris pasitelkdamas amerikietiškuose veiksmo filmuose matytus metodus kovos menų paslapčių moko jokios karinės patirties neturinčius jaunuolius.

Nuorodos
--------

* Spec. Žvėrynas svetainėje Internet Movie Database
* Pilnas dokumentinis filmas svetainėje „LRT.lt" Archyvuota kopija 2023-08-20 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Spec. Žvėrynas". *kinofondas.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-08-20.
2. 1 2 3  „Spec. Žvėrynas". *forumcinemas.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-08-20.
3. ↑  „A.Lekavičiaus dokumentinis filmas „Spec. Žvėrynas": istorija kaip videožaidimas". *15min.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-08-20.
Kartingo lenktynės Brazilijoje
**Kartingas** – viena autosporto lenktynių rūšių, kai lenktyniaujama mikrolitražiniais, keturračiais automobiliais – kartais (anksčiau vadinti *gokartais*).

Dažniausiai lenktyniaujama specialiai paruoštose trasose – kartodromuose, kurie gali skirtis savo sudėtingumu, ilgiu, pločiu, posūkių kiekiu ir pan. Paprastai trasa būna maždaug 1000–1200 m ilgio ir 4–8 m pločio (pagal kitus šaltinius 600–1800 m ilgio, 8–12 m pločio), danga lygi ir kieta. Sportininkų tarpe kartingo sportas laikomas pirma pakopa į aukštesnį autosporto lygį. Pavyzdžiui, dauguma dabartinių Formulės 1 pilotų vaikystėje iš pradžių lenktyniavo kartinge. Taip pat kartingo sportas vadinamas viena pigiausių autosporto rūšių.

Kartai labai skiriasi ne tik išvaizda, bet ir greičiu. Vadinamieji superkartai gali pasiekti maksimalų 250 km/val. greitį, o pramogai naudojami paprasti kartai apriboti važiuoti iki 25 km/val. greičiu. Tokio tipo kartų trasos Lietuvoje rengiamos ne tik įprastose miesto aikštelėse, bet ir prekybos centrų aplinkoje (automobilių stovėjimo požeminėse aikštelėse arba netgi ant stogo, pvz. prekybos centre „Saulės miestas" Šiauliuose[reikalingas šaltinis]).

Kartingo tėvu ir atradėju vadinamas Art Ingels, kuris dirbdamas „Kurtis Kraft" kompanijoje 1956 m. sukonstravo pirmąjį kartą. Tais pačiais metais įkurta Tarptautinės automobilių federacijos Kartingo komisija (CIK-FIA).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Kartingas*. Lietuvos sporto enciklopedija. 2010
2. 1 2  *Kartingas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. ↑  50 years of karting 1956–2006 – CIK-FIA Archyvuota kopija 2009-08-24 iš Wayback Machine projekto.
| Kėdainių sutartis |
| --- |
| Priklauso: Antrasis Šiaurės karas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data: | 1655 m. rugpjūčio 17 d. |
| Vieta: | Kėdainiai |
| Rezultatas: | LDK *de jure* tampa Švedijos sąjungininke |
| *Priežastis:* | Katastrofiška padėtis kariaujant dviem frontais prieš Rusiją ir Švediją |
| Teritoriniai pakitimai: | LDK įgijo Švedijos imperijos politinį prieglobstį |

 |

**Kėdainių sutartis** arba **Josvainių aktas** (šved. *Fördraget i Kėdainiai*) – LDK ir Švedijos imperijos dvišalis susitarimas, pasirašytas Antrojo Šiaurės karo metu 1655 m. rugpjūčio 17 d. Švedijai įveikus Lenkijos kariuomenę Uiščės mūšyje, Poznanės bei Kališo daliniai pasidavė, o Lietuvos etmonas Jonušas Radvila priėmė sprendimą nutraukti karinius veiksmus ir priėmė Švedijos prieglobstį.

Kėdainių sutartyje numatyta, jog Lietuvos karinės pajėgos išliks neutralios Lenkijos atžvilgiu, o pati LDK yra toliau laikoma Abiejų Tautų Respublikos dalimi. Tačiau tų pačių metų spalio 20 d. sutartis buvo pakeista Kėdainių unija, pagal kurią *de jure* konstatuotas ATR žlugimas, o LDK buvo personaline unija susieta su Švedijos imperija bei tapusi šios protektoratu.

Išnašos
-------


1. ↑  *Praleika, A. „Kėdainių unija – nevykusi LDK ir Švedijos santuoka." Alfa.lt. Originalas archyvuotas 2019-09-11. Nuoroda tikrinta 2023-04-11.*
2. 1 2  *„The Northern Wars. War, State and Society in Northeastern Europe 1558–1721. [Šiaurės karai: karas, valstybė ir visuomenė Šiaurės rytų Europoje]."* Harlow: Longman. p. 168. ISBN 978-0-582-06429-4
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Marija (Marytė) Razmukaitė** (1941 m. balandžio 1 d. Vilnius) – Lietuvos kalbininkė, lietuvių onomastikos tyrėja.

| **Marija Razmukaitė** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. balandžio 1 d. Vilnius |
|  |
| Veikla | lietuvių kalbininkė |
| Organizacijos | Lietuvių kalbos institutas |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | 1965 m. Vilniaus universitetas |

Biografija
----------

1965 m. baigė Vilniaus universitetą (lituanistiką).

Nuo 1963 m. pradėjo dirbti tuometiniame Lietuvių kalbos ir literatūros institute Kalbos istorijos ir dialektologijos sektoriuje, nuo 1972 m. darbą tęsė Toponimikos grupėje, vadovaujamoje Aleksandro Vanago, vėliau – Lietuvių kalbos instituto Vardyno skyriuje (iki 2009 m.).

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė lietuvių vietovardžius, asmenvardžius, prisidėjo prie kraštotyrinių leidinių parengimo. Paskelbė apie 80 populiarių onomastikos straipsnių, kalbotyros veikalų recenzijų.

1998 apginė daktaro disertaciją „Lietuvos priesaginiai oikonimai "

Kartografavo dialektologinę medžiagą, dalyvavo dialektologinėse ekspedicijose. Skaitė pranešimus mokslinėse konferencijose Vilniuje, Klaipėdoje, Taline ir Rygoje, vadovavo įvairiems studentų lituanistų darbams.

Lietuvių kalbos institutas, Vilnius
1994 Klaipėdoje vykusioje konferencijoje *Vakarų baltų ir kultūrų reliktai* skaitė pranešimą „Apie Prūsų Lietuvos oikonimų darybos formantus ir jų paplitimą", 2001 Vilniaus konferencijoje *Neišspręstos Karaliaučiaus krašto problemos* – pranešimą „Senieji Karaliaučiaus krašto vietovardžiai – vertingas ir saugotinas kultūros paveldas".

Marija Razmukaitė – devynių mokslo veikalų autorė ar bendraautorė: *Lietuvių kalbos atlaso* (t. 1, 1977), *Lietuvių pavardžių žodyno* (t. 1, 2, 1985, 1989; su Aleksandru Vanagu ir Vitalija Maciejauskiene – už jį 1993 m. suteikta Lietuvos Respublikos mokslo premija), *Vietovardžių kirčiavimo žodyno* (1994; su Vytautu Vitkausku), *Lietuvos priesaginių oikonimų* (1998; mokslo daktaro disertacija su santrauka), *Lietuviškų tradicinių vietovardžių* (2002; su Aiste Pangonyte), *Vietovardžių žodyno* (2002; su Aldonu Pupkiu), *Lietuvos vietovardžių žodyno* (t. 1, 2008; su Laimučiu Bilkiu ir Vitalija Maciejauskiene).

Įvertinimas
-----------

1993 m. Lietuvos mokslo premija

Bibliografija
-------------

2011 metais, Marijos Razmukaitės jubiliejaus proga dr. (HP) Kazimieras Garšva paskelbė publikaciją: *Marijos Razmukaitės onomastikos darbai*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Šiandien jubiliejų mini kalbininkė dr. Marija Razmukaitė", Lietuvių kalbos institutas
2. ↑  Visuotinė Lietuvių enciklopedija
3. ↑  „Džiugu matyti kolegę metus skaičiuojant nuveiktais darbais", Milda Norkaitienė, *Gimtoji kalba* 6, 2001, 25
4. ↑  Mažosios Lietuvos enciklopedija
5. ↑  „Marijos Razmukaitės onomastikos darbai", Kazimieras Garšva, Lietuvių kalbos institutas
M. Karbauskis, 2012 m.
**Mindaugas Karbauskis** (g. 1972 m. sausio 28 d. Naisiai, Šiaulių rajonas) – lietuvių teatro režisierius, kūręs Maskvoje. Brolis – Ramūnas Karbauskis.

Biografija
----------

Baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos teatro meno fakultetą. 2001 m. baigė Rusijos teatro meno akademijos (РАТИ) režisūros fakultetą (P. Fomenkos studiją).

Sukūrė virš dešimties spektaklių įvairiuose Maskvos teatruose: O.Tabakovo teatre-studijoje, A. Čechovo dailės teatre, P. Fomenkos teatre-studijoje ir kt.

Laikomas vienu įdomiausių Maskvos teatrų režisierių,[reikalingas šaltinis] apdovanotas įvairiomis teatro premijomis:

* 2001 – Jaunimo premijos „Triumfas" laureatas
* 2004 – K.Stanislavskio režisūros premija, „Sidabrinės Turandot" premija
* 2005 – Rusijos nacionalinė teatro premija „Auksinė kaukė" (nominacija Dramos režisūra)
* 2006 – „Krištolinės Turandot" premija
* 2007 – Rusijos nacionalinė teatro premija „Auksinė kaukė" (teatro žurnalistų ir kritikų nominacija).
* 2011 – Maskvos Majakovskio teatro meno vadovas..

2009–2011 m. M. Karbauskis dirbo Rusijos akademiniame jaunimo teatre. 2011–2022 m. Maskvos akademinio Majakovskio teatro meno vadovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [ Миндаугас Карбаускис (A. Čechovo teatro inf.)
2. ↑   (P. Fomenkos teatro inf.)
3. ↑  Миндаугас Карбаускис (peoples.ru)
4. ↑   (newtimes.ru inf.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mindaugas Karbauskis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* M. Karbauskio režisuoti spektakliai
* Apie M. Karbauskio kūrybą
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Zombis** – mitologijos ar fantastikos kūrinių būtybė prisikėlęs negyvėlis (nemirėlis). Pavadinimas kilęs iš JAV pietų, kur vergai užsiimdavo vudu.

Haičio zombiai
--------------

Zombių pasaulio centru laikomas Haitis – sala Vest Indijoje. Čiabuviai valstiečiai tiki, kad piktieji burtininkai bokorai gali atgaivinti mirusius artimuosius ir grąžinti juos į gyvenimą, tačiau atgaivinti jie būna tarsi nemąstančios marionetės. Kalbama, kad tokius nelaiminguosius bokorai išnaudoja kaip savo vergus. Karibų jūros baseino gyventojai iš tikrųjų tiki, kad zombiai egzistuoja ir kad juos galima sutikti vaikštančius gatvėmis. Kai kurie teigia pažįstantys savo šeimos narių ar draugų, kurie esą buvo paversti zombiais. Norėdami apsidrausti daugelis neturtingų valstiečių ant savo artimųjų kapų uždeda sunkias akmens plokštes, kad bokorai negalėtų pagrobti jų kūnų.

1937 m. *Zora Neale Hurston*, tyrinėdama Haičio folklorą, užrašė istoriją apie kaimelyje pastebėta moterį. Viena vietinių šeima teigė, kad moteris yra jų giminaitė, kuri mirė ir buvo palaidota 1907 metais.

Po kelių dešimtmečių etnobotanikas *Wade Davis* išleido dvi knygas, kuriose buvo pristatytas jo požiūris apie tai, kaip žmonės galėtų būti paverčiami zombiais. Jo nuomone, gyvas žmogus gali būti paverstas zombiu, jei į jo kraujotakos sistemą patenka (dažniausiai per žaizdas) specialios sudėties milteliai. Miltelius galėtų sudaryti tetrodotoksinas, randamas tam tikros rūšies žuvyse, ir narkotinės medžiagos, randamos durnaropėse. Tetrodotoksinas sukelia raumenų paralyžių, papildomos medžiagos, įeinančios į miltelių sudėtį, galėtų sulėtinti metabolizmą ir širdies ritmą. Tokios būsenos žmogų nenaudojant specialios medicininės įrangos būtų sunku atskirti nuo mirusio. Žmogų palaidojus bokoras galėtų jį iškasti ir atgaivinti. Dėl smegenų pažeidimų, atsiradusių esant deguonies trūkumui, ir narkotinių medžiagų, duodamų prikeltam žmogui, šis neatgautų sveiko proto ir bokoras galėtų jį valdyti. Ir dar gali pavirsti zombiu ižgėres tam tikrą sirupą.

Knygose aprašytas „zombifikavimo" procesas yra kritikuojamas dėl daugelio netikslumų (pvz. aprašant tetrodotoksino poveikį) ir eksperimentinių duomenų trūkumo. Zombių atsiradimą paaiškinti yra iškelta ir kitų hipotezių, pvz. zombiais galėjo būti laikomi įvairių psichinių ligų turintys žmonės.Jūs visi tapsite zombiais.
|  |
| --- |
| Sėlių kalba |
| Kalbama | - |
| Kalbančiųjų skaičius | *išnykusi* |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | Indoeuropiečių prokalbė* Baltų prokalbė
	+ Rytų baltų kalbos
		- **Sėlių kalba**
 |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | bat |
| ISO 639-3 | sxl |

**Sėlių kalba** – mirusi rytų baltų kalba, kuria iki XV a. kalbėjo sėliai. Kilo iš baltų prokalbės. Sėlių kalba buvo paplitusi dabartinėje pietryčių Latvijoje ir šiaurės rytų Lietuvos dalyje, vadinamojoje Sėloje (apie Biržus, Kupiškį, Rokiškį, Zarasus, sėlių riba siekė Salaką, Tauragnus, Uteną, Svėdasus, Pasvalį, Saločius ir dabartinės Latvijos pietryčiuos (padauguviu bemaž ligi Rygos). Būta sėlių ir dešiniajame Dauguvos krante – tai rodo dabartinių aukšzemiekų tarmės sėliškųjų patarmių arealas. Kairiajame Dauguvos krante, kaip matyti iš metraščių, svarbus sėlių centras buvęs Sėlpilis. Rašto paminklų sėliai nepaliko, todėl apie jų kalbą, išnykusią apie XIV–XV a. sprendžiama iš tos pačios rūšies šaltinių, kaip ir apie žiemgalių ar kuršių kalbas – iš senuosiuose raštuose užfiksuotų ir dabar Sėloje sutinkamų vietovardžių, lietuvių ir latvių kalbų vietinių tarmių.

Manoma, kad sėliai, kaip ir kuršiai, buvo išlaikę sveikus *an, en, in, un* dvigarsius, tačiau minkštuosius *k*, *g*, priešingai negu dalis žiemgalių, buvo pavertę į *c*, *dz*. Vietoje *š*, *ž* jie taip pat tarę *s*, *z*. Tai rodo sėliškos kilmės ežerų pavadinimai: *Zirnajai*, *Zalvas*, kurių atitikmenys kitur tariami su *ž*: *Žirnajai*, *Želva*, taip pat *Zarasų* miesto vardas, kuris kilęs iš sėliško bendrinio žodžio *ezaras* ar *azaras* 'ežeras', nukritus žodžio pradžios balsiui. Dėl duomenų stokos prabaltiškų junginių *\*ti̯, \*di̯* likimas neaiškus. K. Būgos nuomone, vietovardžiai *Apste* < *\*Apaste* < *\*Apasti̯ā*, *Subate* < *\*Subati̯ā* rodo, kad sėlių kalboje junginiai *\*ti̯, \*di̯* buvo virtę minkštaisiais *t', d'*.

Dabartiniam Sėlos vardynui (ypač hidronimijai) būdingos priesagos *-aj-* (*Alm-aja, Idr-aja, Kam-aja*), *-uoj-* (*Lazd-uoja, Zad-uojas*), *-as-, -es-* (*Čed-asas, Svėd-asas, Brad-esa, Lauk-esa*), *-ėt-* (*Baršk-ėta, Drisv-ėta*), *-ykšt-* (*An-ykšta, Luod-ykštis*) ir kt.

Vietinėse lietuvių ir latvių tarmėse išlikę nemaža sėliškų žodžių: liet. tarm. *zliaugtie* 'smarkai tekėti' (plg. liet. *žliaugti*), *zelmuo* 'šelmuo' (plg. liet. *želmuo* 't. p.'), latv. tarm. *maukt* 'bulves kasti' (kitur latv. *rakt*), *grieznis* 'griežtis' (kitur latv. *kālis*) ir kita.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Zinkevičius, Z. (1984). *Lietuvių kalbos istorija. I*. Vilnius: „Mokslas". p. 361.

Nuorodos
--------

* bat SIL ISO 639 kalbos kodo „bat" dokumentacija (angl. *SIL Documentation for ISO 639 identifier: „bat"*)
* sxl Duomenys apie kodu „sxl" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBaltų kalbos |
| --- |
|  |
| 

Baltų prokalbė† · Galindų (Vakarų galindų, Rytų galindų) † · Jotvingių (sūduvių)† · Kuršių† · Latvių (Latgalių · Kuršininkų) · Lietuvių (Aukštaičių · Žemaičių) · Prūsų† · Sėlių† · Žiemgalių† |
|  |
| † — mirusi kalba |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie miestą. Apie upę skaitykite straipsnyje Ruza (upė).*

| Ruza*Руза* |
| --- |
|              |
| *Ruzos Viešpaties Prisikėlimo soboras* |
|  |
| 

RuzaRuza

55°42′00″ š. pl. 36°12′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.70000°š. pl. 36.20000°r. ilg.﻿ / 55.70000; 36.20000﻿ (Ruza) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 13 087  |
| **Plotas** | 11 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 190 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Ruza |

**Ruza** (rus. *Руза*) – miestas Rusijoje, Maskvos srities vakaruose, 110 km į vakarus nuo Maskvos, prie Ruzos upės (Maskvos intakas). Srities pavaldumo miestas. 13,2 tūkst. gyventojų (2008 m.). Maisto, tekstilės, baldų gamybos pramonė. Netoliese esančiame Dorochovo kaime veikia LG Electronics gamykla.

Yra XVIII a. soboras, XVIII–XIX a. cerkvės, krašto muziejus. Ruzos apylinkės pasižymi gražiais kraštovaizdžiais, todėl mėgiamos poilsiautojų.

Istorija
--------

Ruza žinoma nuo XIV a. pradžioje priklausė Zvenigorodo kunigaikštystei. Nuo XVI a. priklausė Maskvos kunigaikštystei. Miestas buvo įtvirtintas. 1618 m. nukentėjo nuo ATR armijos puolimų. 1781 m. gavo miesto statusą. 1781–1922 m. miestas buvo Maskvos gubernijos Ruzos apskrities centras. 1929–2017 m. miestas buvo rajono centras. 191 07–1943 02 okupuotas nacių Vokietijos kariuomenės
Le Coq Sportif|  |
| Pramonė | sporto prekės, tekstilė |
| Įkurta | 1882 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Émile Camuset |
| Centrinė būstinė | Enchaimas, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė ir kt. |
| Tinklalapis | lecoqsportif.com |

**„Le Coq Sportif"** – Prancūzijos sporto įrangos gamintojas, įkurtas Enchaime.. Įmonės pavadinimas ir prekės ženklas yra kildinami iš galų gaidžio – nacionalinio Prancūzijos simbolio. 

Šiuo metu „Le Coq Sportif" yra „Airesis S.A.", Šveicarijoje įsikūrusios investicinės bendrovės, kuriai priklauso 69 % LCS akcijų, dukterinė įmonė. Dabartinis „Le Coq Sportif" gaminių asortimentas apima sportinę aprangą, kasdienius drabužius ir avalynę.

Istorija
--------

1882 m. bendrovę įkūrė Émile Camuset, iš pradžių dirbo vilnos pramonėje, o vėliau įsitraukė į sportinės aprangos verslą. 

1929 m. išleido savo pirmąjį katalogą (daugiausia dviratininkų marškinėliai). Po dešimties metų bendrovė išleido pirmąjį visų laikų sportinį kostiumą – *chándal* (taip pat žinomą kaip „sekmadienio drabužiai").

1951 m. sulaukė didžiulės sėkmės, kai prekės ženklas pasirašė sutartį dėl geltonų „Tour de France" marškinėlių, skirtų turnyro nugalėtojams.

Bendrovė pasirašė sutartis būti oficialia Prancūzijos vyrų futbolo rinktinės (nuo 1955 m.) ir regbio rinktinės technine tiekėja. Pasiektas susitarimas su Prancūzijos olimpiniu komitetu, kad sportininkai 1960 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Romoje vilkėtų LCS sportinę aprangą.

Iki 1966 m. „Le Coq Sportif" buvo didžiausias sporto prekės ženklas Prancūzijoje ir tais pačiais metais bendrovė pasirašė sutartį su „Adidas" dėl trijų juostelių drabužių gaminių Prancūzijoje. Sutarties sąlygose buvo nustatyta, kad „Adidas" dėmesį skirs avalynei, o LCS perėmė tekstilės gaminius. Vėliau tarp „Adidas" ir LCS kilo konfliktas, nes Camuset šeima trijų juostelių simbolį užregistravo Prancūzijoje. Teiminiais ginčai tarp šių dviejų įmonių tęsėsi, kol „Adidas" pralaimėjo ieškinį. Tada „Adidas" ėmėsi veiksmų, siekdamas išstumti LCS iš verslo. 

1987 m. bendrovė atsidūrė kritinėje situacijoje. Galiausiai, „Le Coq Sportif" buvo parduotas JAV bendrovei „Brown Shoe", o Japonijos įmonė „Descente" taip pat perėmė LCS teises kurti golfo liniją. 

Vėlesniais metais bendrovę perėmė kitas verslininkas Oliver Jacques, kuris po kaltinimų dėl padirbtų „Adidas" ir „Nike" produktų buvo įkalintas.[reikalingas šaltinis]

2012 m. bendrovė atnaujino savo partnerystę su Tour de France.

Šaltiniai
---------

1. ↑  16 Kit Makers for 32 Teams - 2019 Copa Libertadores Kit Brands Battle
2. ↑
3. ↑  Le Coq Sportif, la historia del gallo
4. ↑  Le Coq Sportif by Nick Chapman on Bikevibe
| Vasil Levski nacionalinis stadionas |
| --- |
| PFK Levski Sofiâ prieš Chelsea UEFA Čempionų lygos metu |
| Vieta | Sofija, Bulgarija |
| Atidarytas | 1953 m. |
| Renovuotas | 1966, 2002 m. |
| Savininkas | Bulgarijos fizinio lavinimo sporto ministerija |
| Operatorius | Bulgarijos fizinio lavinimo sporto ministerija |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Kano Dundakov |
| Talpa | 43 632 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Bulgarijos vyrų futbolo rinktinė |

**Vasil Levski nacionalinis stadionas** (bulg. *Национален стадион „Васил Левски"*) yra įvairios paskirties stadionas Sofijoje, Bulgarijoje. Pavadintas Bulgarijos revoliucionieriaus *Vasil Levski* vardu ir yra vienas didžiausių šalies stadionų. Talpina 43 632 žiūrovus. Stadionas yra Sofijos centre, *Borisovatos gradinos* parke. Oficialiai atidarytas 1953 m. Buvo rekonstruotas 1966 ir 2002 m. Stadione namų varžybas žaidžia Bulgarijos vyrų futbolo rinktinė, taip pat žaidžiamas Bulgarijos futbolo taurės finalas, vyksta atletikos rungtys. Stadionas buvo naudojamas PFK Levski Sofiâ UEFA Čempionų lygos varžyboms.

Stadione gali vykti dziudo, sportinės gimnastikos, krepšinio, bokso, aerobikos, fechtavimo, stalo teniso varžybos.

Be sporto, stadione taip pat vyksta ir muzikos renginiai.

Nuorodos
--------

* Stadiono nuotraukos
**LVSO koncertų salė** (buvę Vilniaus kongresų rūmai) – pastatas Senamiestyje, Vilniuje. Projekto autoriai – Edmundas Pranciškus Stasiulis ir Janina Marozienė. Rekonstrukcijos autoriai - lietuvių kompanija „Akustika Plius" (konsultantas Wolfgang Ahnert), dizaineriai Marius Mateika ir Indrė Ankudavičienė.

| Koncertų salė po rekonstrukcijos |
| --- |
| Vieta | Vilnius, Lietuva |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1989 m. |
| Statybų pabaiga | 1999 m. |
| Atidarymas | 1999 m. sausio 30 d. |
| Aukštų sk. | 6 |

Istorija
--------

XIX a. pab. būsimųjų rūmų vietoje stovėjo privatūs namai, kurie Antrojo pasaulinio karo metais naudoti kaip ligoninė. 1944–1963 m. pastatuose veikė Vilniaus 6-oji vidurinė mokykla, kurią iškėlus atsilaisvinusiose patalpose įkurta Lietuvos TSR Švietimo ministerijos respublikinė neakivaizdinė vidurinė mokykla.

1982 m. nugriovus anksčiau šioje vietoje stovėjusius namus, buvo pastatyti LKP Centro Komiteto rūmai. 1984 m. buvo suprojektuota automobilių stovėjimo aikštelė ir Politinio švietimo namai prie LKP CK, kurie turėjo užimti likusį laisvą plotą. 1989 m. prasidėjo pastato statybos, bet Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, jos sustojo.

1993 m. įkūrus Valstybinę Kongresų rūmų statybos direkciją ir gavus lėšų, darbai buvo atnaujinti. 1999 m. pabaigus statinį, šis perduotas Vilniaus universitetui ir Lietuvos valstybiniam simfoniniam orkestrui, bet vėliau Vilniaus universitetas perdavė savo patalpas Lietuvos muzikos akademijai.

2021 m. pradėta pastato rekonstrukcija. Nuo pat pradžių rekonstrukciją buvo numatyta vykdyti dviem etapais. Pirmo rekonstrukcijos etapo metu iš esmės buvo pakeistas salės projektas: iškeltas pastato stogas, amfiteatro principu įrengta 984 vietų koncertų salė. Šalia įspūdingo interjero joje įgyvendinti moderniausi technologiniai akustiniai, scenos, apšvietimo, vėdinimo, šildymo sistemų ir kiti sprendimai. Atnaujinti holai, rūbinės ir lankytojams skirtos laiptinės, rūsyje įrengti sanitariniai mazgai. Salė pritaikyta žmonėms, susiduriantiems su negalia.

Naujoji LVSO koncertų salė atidaryta iškilmingu koncertu 2024 m. kovo 16 dieną.

Šaltiniai
---------

1. ↑ „Dėl Kongresų rūmų naudojimo". *1995 m. gruodžio 29 d. nutarimas Nr. 1642*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-07.
2. ↑ „Užbaigta Vilniaus Kongresų rūmų statyba". *delfi.lt*. Delfi. ELTA. 2002-12-22. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
3. "Dėl Lietuvos valstybės biudžeto asignavimų investicijoms perskirstymo". *1993 m. gruodžio 6 d. nutarimas Nr. 904*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-07.
4.
| **Vytautas Račkauskas (1881)** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. sausio 15 d.Rusija Radviliškis, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1956 m. (~75 metai)Rusija Archangelsko sritis, Sovietų Sąjunga |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių sąjunga |
|  |
| Alma mater | Maskvos Konstantino matavimo institutas |

**Vytautas Račkauskas** (1881 m. sausio 15 d. Radviliškis, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – prieš 1956 m. Archangelsko sritis, SSRS) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Jo senelis 1863 m. buvo išsiųstas į Sibirą, o tėvas, dėdė ir tetos su motina buvo ištremtos į Petrozavodsko apskritį.

1902 m. baigė Liepojos gimnaziją. Tais pačiais metais įstojo į Maskvos Konstantino matavimo institutą, kurį baigęs 1907 m. gavo inžinieriaus geodezininko diplomą.

1907–1918 m. dirbo Rusijos imperijos miestuose: Kišiniove, Irkutske, Čitoje. 1918 m. grįžo į Lietuvą.

1919 m. kovo 1 d. – 1920 m. gegužės 15 d. žemės ūkio ministerijos žemės tvarkymo departamento direktorius. Dirbo matininkų kursų mokytoju ir direktoriumi.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas III (Raseinių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1920 m. gegužės – liepos mėn. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutarties derybų delegacijos narys. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas.

1923–1940 m. dirbo valstybinėse institucijose: kurį laiką susisiekimo ministerijos vyr. inspektorius, 1924 m. Valstybės kontrolės susisiekimo revizijos departamento direktorius, 1926–1927 m. Žemės banko valdytojas. Po 1927 m. dirbo Susisiekimo ministerijoje.

Su inžinieriumi, publicistu, visuomenės veikėju Antanu Maciejausku Kaune įsteigė vieną pirmųjų nepriklausomoje Lietuvoje „Tulpės" kooperatyvą, gyveno kooperatyvo name A. Mickevičiaus g. 15.

1941 m. birželio 15 d. ištremtas į lagerį Archangelsko srityje.

Literatūra
----------

* Račkauskas Vytautas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 46.
* Račkauskas Vytautas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 326.
* Stakeliūnaitė D. Račkauskas Vytautas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 297–300.
* Stakeliūnaitė D. Račkauskas Vytautas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 417–418.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kooperatyvo „Tulpė" namas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
*Vokietijos ir Latvijos* bei *Vokietijos ir Estijos* nepuolimo sutarčių pasirašymas. Iš kairės: Vilhelmas Munteris, Joachimas fon Ribentropas ir Karlas Selteris
**Vokietijos ir Latvijos nepuolimo sutartis** buvo sudaryta 1939 m. birželio 7 d. (kartu su Vokietijos ir Estijos nepuolimo sutartimi), Berlyne, tarp Trečiojo Reicho ir Latvijos. Sutartį pasirašė Vokietijos ir Latvijos užsienio reikalų ministrai Joachimas fon Ribentropas ir Vilhelmas Munteris. Tai buvo trumpa (dviejų straipsnių) sutartis, kurioje numatyta, kad šalys jokiais atvejais nenaudos viena prieš kitą jėgos. Sutartis sudaryta dešimčiai metų su automatiniu pratęsimu dar dešimčiai metų, jei nebus nutraukta Vokietijos ir Estijos nepuolimo sutartis.

Kitą dieną po sutarties pasirašymo, birželio 8 d. A. Hitleris priėmė Latvijos ir Estijos pasiuntinius, su kuriais aptarė tolimesnį šalių bendradarbiavimą, ypač ekonominį.

Sutartis ratifikuota liepos 24 d. ir Tautų sąjungos pripažinta rugpjūčio 24 d.

Sutartimi Vokietija siekė užkirsti kelią Vakarų ir Sovietų įtakos stiprėjimui Baltijos šalyse. Nepuolimo sutartis su Lietuva jau buvo sudaryta po 1939 m. ultimatumo Lietuvai.

Sovietų Sąjunga pati norėjo išplėsti savo įtaką Baltijos šalyse, tačiau Latvija ir Estija, įtardamos Josifo Stalino ketinimus, sutiko pasirašyti sutartį su Vokietija. 

Vokietija norėjo pasinaudoti Baltijos valstybėmis, kad sukurtų protektoratą nuo Sovietų Sąjungos. Adolfas Hitleris teisinosi, kad savos įtakos primetimas Latvijai ir Estijai yra naudingas Vokietijai, nes nuo Livonijos Ordino laikų tuose kraštuose gyvavo vokiečių kalba. 

Pasirašyti tokią sutartį 1939 m. balandžio 28 d. Vokietija pasiūlė Latvijai, Estijai, Danijai, Norvegijai, Švedijai, ir Suomijai. Norvegija, Švedija ir Suomija pasiūlymą atmetė. Pirmasis sutarties variantas buvo parengtas gegužę, tačiau susitikimas buvo du kartus nukeltas, Latvijos prašymu patikslinti kai kuriuos punktus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *League of Nations Treaty Series*, vol. 198, pp. 106-109.
2. ↑  John Hiden, Thomas Lane, red. (2003). *The Baltic and the Outbreak of the Second World War*. Cambridge University Press. p. 60. ISBN 0521531209.

Nuorodos
--------

* Sutarties kopija (PDF)
55°47′50″š. pl. 24°31′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.797098°š. pl. 24.532784°r. ilg.﻿ / 55.797098; 24.532784

Kakūnų ąžuolas| Vieta | Kakūnai, Panevėžio rajonas |
| Rūšis | paprastasis ąžuolas |
| Aukštis | 24 m |
| Lajos plotis | 27 m |
| Apimtis | 4,25, 3,8 ir 2,5 m |

**Kakūnų ąžuolas** – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Panevėžio rajone, Karsakiškio seniūnijoje, Kakūnų kaime. Auga natūralioje aplinkoje Lėvens pakrantėje, į šiaurę nuo Panevėžio–Daugpilio kelio, už Hortenzijų parko. Pagrindinė ąžuolo vertė – retai pasitaikantys, ryškiai išreikšti trys kamienai. Storiausias jų – 4,25 m apimties, ploniausias – 2,5 m. Ąžuolo aukštis 24 m, lajos skersmuo 27 m, kamieno skersmuo 80–120 cm. Amžius nenustatytas.

Aptiktas apleistą sodybą Kakūnų kaime nusipirkusiems verslininkams tvarkant aplinką, 2020 m. rugsėjį apžiūrėtas ir išmatuotas Valstybinės saugomų teritorijų tarnybos specialistų, paskelbtas saugomu 2022 m. birželio 14 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Išskirtinis trikamienis ąžuolas bus paskelbtas valstybės saugomu*, Alkas.lt, 2021-08-31. Nuoroda tikrinta 2024-04-14.
2. ↑  Ingrida Nagrockienė, *Panevėžio rajone slėpėsi gamtos stebuklas*, Sekundė, 2021-08-21. Nuoroda tikrinta 2024-04-14.
3. ↑  *Teisės aktai dėl GPO paskelbimo valstybės saugomais bei paskelbtų valstybės saugomais GPO ribų planai*, Valstybinė saugomų teritorijų tarnyba prie Aplinkos ministerijos. Nuoroda tikrinta 2024-04-14.