recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°13′42.32″ š. pl. 25°53′42.43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2284222°š. pl. 25.8951194°r. ilg.﻿ / 55.2284222; 25.8951194

| Liedaitis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,276 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,17 km |
| Kilmė | ledyninis |

**Liedaitis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 6,5 km į pietvakarius nuo Kaltanėnų, 0,5 km į pietvakarius nuo Liedžio ežero, Labanoro girioje (Žeimenos miške). Ežeras ovalios formos, ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,77 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 144,4 m. Krantai žemi, pelkėti, tik šiaurės rytinis aukštesnis. Pakrantės apaugusios mišku. Ežerą supa Liedaičio raistas.

Greta ežero yra Antaliedės I ir Antaliedės II kaimai. Ežeras nenutekantis, priklauso Liedelės upelio baseinui (Žeimenos upės intako Kiaunos baseinas). Liedaitis patenka į Labanoro regioninį parką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Liedaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 540
Klaipėdos Smeltė| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | laivų krova, laivų aptarnavimas, logistika |
| Įkurta | 1995 m. |
| Centrinė būstinė | Nemuno g. 24, Klaipėda 93277, Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Rimantas Juška(generalinis direktorius) |
| Darbuotojų | ~310 |
| Tinklalapis | www.smelte.lt |

Klaipėdos smeltės krantinė
„Klaipėdos Smeltė" kranas
Akcinė bendrovė **Klaipėdos Smeltė** – Klaipėdoje įsikūrusi laivų krovos, sandėliavimo ir logistikos bendrovė. Didžiausia pagal plotą – 30 ha uosto teritorijoje ir 26 ha jo prieigose, 380 darbuotojų, Klaipėdos valstybinio jūrų uosto teritorijoje veikianti įmonė.

Veikla
------

Veiklos sritys: krovos darbai uoste, uosto vilkikų paslaugos, laivų aptarnavimas (gėlo vandens, elektros ir kt. tiekimas), kitos logistikos paslaugos: pervežimas, perkrovimas, perpakavimas, rūšiavimas, sandėliavimas. Turi pagal krovinių rūšis ir savybes, pakrovimo ir iškrovimo būdus specializuotų krovos terminalų ir kompleksų, sandėliavimo aikštelių (atvirų – 55 000 m², dengtų – 24 000 m²), šaldytuvų (6500 m²), 17 portalinių kranų.

2004 m. apyvarta apie 32 mln. litų. 2005 m. perkrauta apie 1,2 mln. krovinių (trąšų, metalo ir jo laužo, medienos, šaldytų žuvų ir mėsos, vaisių ir daržovių, skystų krovinių ir kt.).

Istorija
--------

Įkurta 1995 m. Klaipėdos žvejybos uosto, įkurto 1945 m. teritorijoje, 1998 m. privatizuota. 1998 m. pradėjo veikti UAB „Klaipėdos Smeltė", vėliau – AB „Klaipėdos Smeltė". Be jūrų krovos pradėjo teikti kompleksines logistines paslaugas.

2008 m. rugsėjo mėnesį Gusiatinų šeimai (Martinas Gusiatinas ir kt.) priklausanti UAB „Nikėja" pardavė krovos darbų AB „Klaipėdos Smeltė" kontrolinį akcijų paketą tarptautiniam uostų terminalų operatoriui „Terminal Investment Limited" (TIL).

2009 m. spalio mėnesį II krantinių rekonstrukcijos etapo pabaiga (iki 12,50 m išgilintose 500 m ilgio krantinėse planuojama krauti konteinerius, generalinius bei suverstinius krovinius).

Nuo 2009 m. gegužės 1 d. įmonės prezidentas, generalinis direktorius ir valdybos pirmininkas Rimantas Juška.

2010 m. planuojamo logistikos centro teritorijoje (greta konteinerių terminalo) numatoma pastatyti 8000 m² ploto „A" tipo muitinės sandėlį, toliau plėsti krovos technikos parką, įsigyti kranus rekonstruojamoms krantinėms Nr. 90-97.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klaipėdos Smeltė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 223 psl.
2. ↑  „Pasikeitė „Klaipėdos Smeltės" vadovas" Eglė Kasperavičiūtė, 2009-05-07, 15:35
3. ↑  Įmonės veikla Archyvuota kopija 2009-08-10 iš Wayback Machine projekto. (artimiausi plėtros planai)

Nuorodos
--------

* Oficialus AB „Klaipėdos Smeltė" tinklalapis (lietuvių, anglų, rusų k.)
Koordinatės: 55°25′5″ š. pl. 25°36′52″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41806°š. pl. 25.61444°r. ilg.﻿ / 55.41806; 25.61444

| Viešis |
| --- |
| Vieta | Utenos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,274 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,8 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Vieša, bevardis upelis |
| Išteka | Vieša |

**Viešis** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 8,5 km į pietus nuo Utenos, į vakarus nuo kelio  **111**  Utena–Kaltanėnai–Švenčionys . Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,15 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 147,2 m. Krantai neaukšti, daugiausia užpelkėję – į pietvakarius plyti virš 40 ha dydžio Dubulų pelkė. Krantai beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės miškingos. Rytuose įteka upelis (Vieša) iš Pelakio ežero, vakaruose išteka Krašuonos intakas Vieša (Šventosios baseinas). Ežeras gausiai užžėlęs vandens augalija.

Šalia ežero įsikūrusios Karčiškės ir Viešintos. Pasak A. Vanago, hidronimai su šaknimi *vieš-* gali būti vedami iš liet. *viešmuo* – „upokšnis, upelis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viešis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 512
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-01 iš Wayback Machine projekto.
| Talys |
| --- |
| Vieta | Utenos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,237 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,19 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | Talė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Talys

  |
| **Koordinatės** |  55°23′50″ š. pl. 25°32′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.39722°š. pl. 25.53611°r. ilg.﻿ / 55.39722; 25.53611Koordinatės: 55°23′50″ š. pl. 25°32′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.39722°š. pl. 25.53611°r. ilg.﻿ / 55.39722; 25.53611 |

**Talys** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, apie 11,5 km į pietus nuo Utenos, 6 km į šiaurę nuo Suginčių, 0,8 km į rytus nuo plento  **A14**  Vilnius–Utena . Ežeras netaisyklingos formos, iš pietryčių įsiterpia pusiasalis. Ilgis pietų-šiaurės-rytų kryptimi 1,1 km, plotis iki 0,37 km. Altitudė 166,5 m. Baseino plotas 5,8 km², vandens lygis per metus svyruoja apie 70–80 cm. Krantai daugiausia žemi ir pelkėti, šiaurinis aukštas. Aplink ežerą plyti Purošiaus ir Gaižiūnų miškai (ypač pietuose, pietryčiuose). Iš pietinio Talio galo išteka Talė (Viešos intakas).

Šiaurinėje pakrantėje yra Patalės kaimas.

Etimologija
-----------

Galima pavadinimo kilmė iš liet. *talė* – „takelis per užžėlusią pievą" arba latvių *taluot* – „balti, blykšti".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Talys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 254
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-01 iš Wayback Machine projekto.
**Klaipėdos mokytojų institutas** – nepilna aukštoji mokykla, veikusi 1946–1956 m. Klaipėdoje.

Istorija
--------

Įsteigtas vietoje 1935–1939 m. veikusio Klaipėdos pedagoginio instituto, naciams užėmus Klaipėdą perkelto į Vilnių ir pavadinto Vilniaus pedagoginiu institutu, prie kurio 1944-1946 m. veikė Vilniaus nepilna aukštoji mokykla. Ji rengė mokytojus ir 1946 m. buvo perkelta į Klaipėdą ir pavadinta Klaipėdos mokytojų institutu. 

Klaipėdos mokytojų institutas turėjo 5 skyrius:

* Fizikos ir matematikos,
* Gamtos ir geografijos,
* Istorijos,
* Lietuvių kalbos ir literatūros,
* Rusų kalbos ir literatūros (nuo 1949 m.)
* Fizikos ir Gamtos laboratorijas,
* biblioteką.

Rengė mokytojus septynmetėms mokykloms ir vidurinių mokyklų V-VIII klasėms, iš viso parengė apie 1000 mokytojų. 1956 m. sujungtas su Šiaulių mokytojų institutu.

Direktoriai
-----------

* Antanas Šimkus – 1946–1949 m.
* Ričardas Mironas – 1949–1950 m.
* Kazys Gerulis – 1950–1956 m.

Dėstytojai
----------

Institute dėstė: Leonas Jovaiša, Vytautas Sirtautas,
  
Studentų choro vadovas: Juozas Karosas

Auklėtiniai
-----------

Klaipėdos mokytojų institutą baigė: Elena Adomavičienė, Ramutis Balčiūnas, Bronius Dobrovolskis, Albertas Juška, Bronius Kalinauskas, Algimantas Knašas, Vytautas Naraškevičius, Algirdas Pocius, Eduardas Vilkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klaipėdos mokytojų institutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 217 psl.
**Klaipėdos sritis** (vok. *Memelgebiet*) – XIII a. vidurio – XVI a. pradžios baltų teritorija Nemuno žemupio dešiniajame krante.

Geografija
----------

Klaipėdos sritis apėmė Pilsotą, kuriame gyveno kuršiai, dalį pietinio Kuršo ir Skalvos šiaurę. Nuo XII a. skalvių ir kuršių žemėse kūrėsi žemaičiai.

Istorija
--------

Klaipėdos sritis susidarė, kai 1252 m. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo kariuomenės užkariavo Klaipėdos apylinkes ir strateginėje vietoje prie Kuršių marių ir Baltijos jūros, Dangės žiočių kairiajame krante, pastatydino Memelburgo pilį. Aplink pilį kūrėsi vokiečių Klaipėdos (*Mėmel*) miestas. Livonijos ordinui užkariavus daugiau kuršių ir skalvių žemių susidarė Klaipėdos sritis, Klaipėda tapo čia įsteigtos komtūrijos centru. 

Dėl dažnų žemaičių puldinėjimų Livonijos ordinas 1328 m. du trečdalius savo Klaipėdos miesto ir srities valdų, o Kuršo vyskupas 1392 m. – likusią Klaipėdos srities dalį perleido stipresnei Vokiečių ordino Prūsijos šakai. Žemaičiams pavyko užvaldyti tik šiaurės vakarinę Klaipėdos srities dalį. 

Nors 1410 m. Žalgirio mūšyje Vokiečių ordinas buvo sumuštas, pagal 1411 m. Torūnės ir 1422 m. Melno taikos sutartis Klaipėdos sritis liko Vokiečių ordino valda. Melno taika nustatyta Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos ir Vokiečių ordino, nuo 1525 m. – Prūsijos kunigaikštystės, nuo 1701 m. – Prūsijos karalystės valstybinė siena nepasikeitė iki 1919 m. Žlugus Vokiečių ordinui vietoje komtūrijos Klaipėdos srities dalyje 1525 m. sudaryta Klaipėdos apskritis. 1919–1945 m. buvusi Klaipėdos srities teritorija vadinta Klaipėdos kraštu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius, Vytautas Šilas. '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 223 psl.**
**Klaipėdos vokiečių bendrija**, iki 1993 m. *Vokiečių–lietuvių kultūros draugija* – Klaipėdos vokiečių visuomeninė organizacija, įsikūrusi Simono Dacho namuose, Jūros g. 7.

Istorija
--------

Vokiečių–lietuvių kultūros draugija įkurta 1989 m. balandžio 23 d. J. Aleksandravičienės iniciatyva. Tikslas – rūpintis vokiečių kilmės kraštiečių kultūriniais, švietimo, religiniais reikalais, puoselėti vokiečių kultūrą, papročius, kalbą. 

Atkurtas 1931–1939 m. ėjęs metraštis „Vokiečių žinios Lietuvoje" (*Deutsche Nachrichten fur Litauen*, lietuvių ir vokiečių kalbomis), įkurtas mišrus choras. Draugijos rūpesčiu 1992 m. atidaryta Hermano Zudermano internatinė mokykla, nuo 2008 m. Klaipėdos Hermano Zudermano gimnazija, kurioje mokosi apie 500 moksleivių, dirba 4–5 germanistai iš Vokietijos, tobulinasi kitų Lietuvos mokyklų mokytojai – vienintelė Baltijos valstybėse sustiprinto vokiečių kalbos mokymo tautinės mažumos mokykla. 1996 m. atidaryti Simono Dacho namai, pastatą restauravus Vokietijos vidaus reikalų ministerijos lėšomis.

Klaipėdos vokiečių bendrija organizuoja vokiečių kultūros savaites, vokiečių kalbos kursus, rengia kraštiečių susitikimus (1995 m. 1996 m. ir 1998 m.). 

Klaipėdos vokiečių bendrija turi apie 300 narių, keliasdešimt rėmėjų.

Pirmininkai
-----------

* J. Aleksandravičienė,
* J. Jogminienė,
* G. Sedelies,
* M.Piklaps, 1992–2016 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klaipėdos vokiečių bendrija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 225 psl.

Nuorodos
--------

* Klaipėdos vokiečių bendrija Archyvuota kopija 2007-05-21 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 55°42′38″š. pl. 21°07′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.7106035°š. pl. 21.1262745°r. ilg.﻿ / 55.7106035; 21.1262745
| **Kletas Julius Koreva** |
| --- |
|  |
| Kletas Julius Koreva |
| Gimė | 1837 m.Panevėžiukas, Kauno valsčius |
| Mirė | 1863 m. kovo 21 d. (~26 metai)Kaunas |
| Tėvas | Anupras Koreva (1804 – 1862) |
| Motina | Konstancija Ciškevičiūtė-Korevienė (1812 – 1904) |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo dalyvis |
|  |
| Alma mater | Peterburgo miškininkystės institutas |

**Kletas Julius Koreva** (slapyvardis *Skirmuntas*, 1837 m. Panevėžiukas, Kauno valsčius – 1863 m. kovo 21 d. Kaunas) – Lietuvos 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Gimė ir augo Panevėžiuko dvare. 1859 m. baigė Sankt Peterburgo miškininkystės institutą. Prasidėjus sukilimui, nuo 1863 m. vasario buvo Trakų apskrities karinis viršininkas. Apskrityje organizavo sukilėlių būrius. 1863 m. kovo mėn. pateko į pasalą. Paimtas į nelaisvę. Karo lauko teismo nuosprendžiu sušaudytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Kletas Julius Koreva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 616 psl.
|  Khoekhoen |
| --- |
| Nama XX a. pradžiojeNama XX a. pradžioje |
| Populiacija šalyse | Botsvana, Namibija, PAR |
| Kalba (-os) | koisanų kalbos |
| Religijos | Koikojų mitologija |
| Giminingos etninės grupės | sanai, kosai, zulai |

**Koikojai** (*khoekhoen*), kitaip žinomi kaip **hotentotai**, **choichojai**, **chojai** − kultūriškai susijusių tautų grupė, gyvenanti Pietinėje Afrikoje, daugiausia dabartinėje Botsvanoje ir Namibijoje. Jie sudaro dalį koisanų ir išskiriami nuo sanų.

Jų savivardis kilo iš žodžio *khoe*, reiškiančio „žmogus", jį sudvigubinus ir pridėjus daugiskaitos galūnę *n*. Tokiu būdu jis reiškia "žmonių žmonės". Pavadinimas „hotentotai" buvo duotas kolonistų vakariečių. Dabar šis terminas laikomas žeminančiu.

Koikojai kalba keletu giminingų kalbų, kurių dauguma priklauso koisanų kalbų koikojų kalbų grupei.

Įvairovė
--------

XIX a. buvo žinomos keletas didelių koikojų etninių grupių, pavyzdžiui, nama, einiai, korana, xiri ir kt. Šiuo metu tėra išlikę trys koikojų etninės grupės: nama, damarai ir haiǁom, visos kalbančios namų kalba.

Istorija ir kultūra
-------------------

Svarbiausias koikojų gyvulys – karvės, kurių veislė kilusi iš ngunių galvijo.
Koikojų etnogenezė įvyko kažkur Botsvanoje, primityviems koisanų protėviams bendraujant su kultūriškai pažangesniais bantais, iš kurių šie perėmė keramikos, metalų lydimo, gyvulininkystės tradicijas. Taip jie išsiskyrė nuo sanų (bušmėnų), kurie liko medžiotojai-rankiotojai. Šis išsiskyrimas įvyko I mūsų eros tūkstantmetyje.

Tuo metu koikojai, stumiami iš šiaurės rytų bantų, migravo dviem pagrindiniais srautais - į vakarus iki pakrantės ir po to į pietus, ir tiesiogiai į pietus, kirsdami Highveldą.

Nuo XVII a. koikojams susiduriant su europiečiais, jų tarpe plito ligos, netenkant žemių prasidėjo tarpusavio karai, kurie išnaikino didelę dalį populiacijos. Kolonizacija sunaikino tradicinę visuomenės struktūrą, gyvenimo būdą. Atėmus jų žemes, didelė dalis koikojų ėmė tarnauti kolonizatorių fermose, dalis jų susimaišė su kitomis bantų grupėmis - ypač daug jų dalyvavo kosų etnogenezėje. Nemaža dalis koikojų maišėsi su afrikanais. Taip susiformavo spalvotųjų etninės grupės, pvz. basteriai ir kt.

Didžiausia iki XX a. išlikusi koikojų etninė grupė buvo nama, kurie nuožmiai kovojo su kolonizatoriais Namibijoje. Jiems pralaimėjus, 1904-07 m. vyko hererų ir namų genocidas, kurio metu išnaikinta pusė namų populiacijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hotentotai. *Koikojai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 664 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Koikojai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Kondesacija ant šalto butelio su vandeniu.
**Kondensacija** (lot. *condensatio* 'sutirštinimas') – šaldomų arba vienu metu šaldomų ir slegiamų dujų ar garų virtimas skysčiu arba kietuoju kūnu. Kondensacija yra egzoterminis procesas, kurio metu išsiskiria šiluma. Pagal energijos tvermės dėsnį, kiek buvo sugerta energijos virimui, tiek jos atiduodama atvirkštinio proceso – kondensacijos – metu. Kondensacija vyksta temperatūroje, kuri yra žemesnė už kritinę ir sutampa su vadinamąja garų įsotinimo temperatūra arba Rasos tašku. Dėl kondensacijos reiškinio gamtoje susidaro rasa, rūkas, šerkšnas, debesys, sniegas. Kondensacija gamtoje prasideda, kai oro temperatūra nukrenta žemiau Rasos taško ir oras tampa prisotintas vandens garų. Vandens garams virstant vandeniu arba ledo kristalais 0 °C temperatūroje išsiskiria šiluma.

Taip pat terminu **kondensacija** apibūdinamas polimerizacijos būdas, kai tarpusavyje jungiantis dviem monomerams, atsiskiria smulkios molekulės. Biopolimerų sintezės metu paprastai išsiskiria vandens molekulės, nes nuo nuo vieno monomero atskyla hidroksilo grupė, nuo kito vandenilio atomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kondensacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 459-460 psl.

  

v • a • r **Būsenų kitimai** 

Lydymasis |
Virimas |
Garavimas |
Sublimacija |
Kondensacija |
Kietėjimas |
Kristalizacija

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gama funkcijos reikšmės kompleksiniam argumentui *z* (modulis). *R* – realioji komponentė, *J* – menamoji.
Gama funkcijos reikšmės išilgai realiosios ašies.
**Gama funkcija** (žymima {\displaystyle \Gamma (z)}) matematikoje – faktorialo plėtinys, kuomet funkcijos apibrėžimo sritis ne tik sveikieji skaičiai. Gama funkcija yra apibrėžta visiems kompleksiniams skaičiams, išskyrus nulį ir neigiamus sveikus skaičius.

{\displaystyle \Gamma (z)=\int \_{0}^{\infty }t^{z-1}e^{-t}\,\mathrm {d} t.\!}
Pirmasis tokį pažymėjimą įvedė Andre-Mari Ležandras.
Pirminis Eulerio gama funkcijos apibrėžimas buvo:

{\displaystyle \Gamma (z)=\lim \_{n\to \infty }{\frac {n^{z}n!}{\prod \_{k=0}^{n}(z+k)}}.\!}
Gama funkcija kaip ir faktorialas tenkina tokius pat rekursyvinius sąryšius:

{\displaystyle n!=n(n-1)!\,}
{\displaystyle \Gamma (n+1)=n\Gamma (n)\,}
Kartu su {\displaystyle \Gamma (1)=1}:

{\displaystyle \Gamma (1)=\int \_{0}^{\infty }e^{-t}dt=\lim \_{k\rightarrow \infty }-e^{-t}|\_{0}^{k}=-0-(-1)=1},
gama funkcija yra taip susijusi su faktorialu:

{\displaystyle \Gamma (n+1)=n\,\Gamma (n)=\cdots =n!\,\Gamma (1)=n!\,}
Taip pat

{\displaystyle \left({\frac {1}{2}}\right)!={\frac {\sqrt {\pi }}{2}}}
ir bet kokį pusinį faktorialą galime užrašyti taip:

{\displaystyle \left(n+{\frac {1}{2}}\right)!={\sqrt {\pi }}\times \prod \_{k=0}^{n}{2k+1 \over 2}.}
Pavyzdžiui,

{\displaystyle 3.5!={\sqrt {\pi }}\cdot {1 \over 2}\cdot {3 \over 2}\cdot {5 \over 2}\cdot {7 \over 2}\approx 11.63.}

Taikymas
--------

* n – matės hipersferos tūris gali būti apskaičiuotas pasinaudojant gama funkcija:

{\displaystyle V\_{n}={\pi ^{n/2}R^{n} \over \Gamma ((n/2)+1)}.}
Koordinatės: 55°10′50″ š. pl. 26°17′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.18056°š. pl. 26.29583°r. ilg.﻿ / 55.18056; 26.29583

| Sirvėtas |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,196 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,3 km |
| Įteka | Žeimenėlė, Plačioji, bevardis upelis |
| Išteka | Sirvėta |

**Sirvėtas** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 10 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,95 km, plotis iki 0,34 km. Altitudė 168,7 m. Šiaurinėje dalyje yra ilga įlanka gausiai užžėlusi vandens augalija. Krantai daugiausia žemi, pelkėti (pietuose), tik rytinis aukštas. Pakrantėse vietomis auga miškai, vietomis plyti krūmynai, pievos, dirbami laukai. Pietuose į ežerą įteka Žeimenėlė, pietryčiuose išteka Sirvėta link Kančiogino ežero (Birvėtos upės baseinas).

Ežeras įeina į Sirvėtos regioninį parką. Pakrantėje yra Kėriškės kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sirvėtas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 11
| Konstancasvok. *Konstanz* |
| --- |
|        |
| *Konstancas prie Bodeno ežero* |
|  |
| 

KonstancasKonstancas

47°40′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.66667°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 47.66667; 9.18333﻿ (Konstancas)Koordinatės: 47°40′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.66667°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 47.66667; 9.18333﻿ (Konstancas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Badenas-Viurtembergas Badenas-Viurtembergas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 85 524  |
| **Plotas** | 55,65 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 537 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Konstancas |

**Konstancas** (vok. *Konstanz*) – miestas Badene-Viurtemberge (pietų Vokietija), prie pat sienos su Šveicarija, vakarinėje Bodeno ežero (dar vadinamas Konstanco ežeru) pakrantėje. 81,9 tūkst. gyventojų (2005 m.). Išlikęs nuo Antrojo pasaulinio karo nenukentėjęs senamiestis, katedra, miesto sienos bokštai. Yra universitetas (nuo 1966 m.; su unikalia visą parą veikiančia biblioteka). Plėtojamos informacinės ir komunikacijų technologijos, chemijos, elektrotechnikos, tekstilės pramonė, mašinų gamyba. Veikia keli mokslo tyrimų institutai, daug muziejų, teatrų.

Istorija
--------

Šiose vietovėse gyventa dar akmens amžiuje. Apie 100 m. dabartinio miesto veitoje įkurta romėnų gyvenvietė *Constantia* (pavadinta imperatoriaus *Constantius Chlorus* garbei, kuris čia įkūrė tvirtovę). 585 m. Konstance įkurta vyskupija, viduramžiais miestas tapo svarbiu religiniu centru. 780 m. gavo miesto teises. Konstance buvo plėtojama linų prekyba. Čia buvo nutiestas vienas iš nedaugelio tiltų per Reiną regione. 1183 m. mieste sudaryta Konstanco taika tarp Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Frydricho Barbarosos ir Lombardijos Lygos miestų. Nuo 1192 m. – laisvasis Šventosios Romos imperijos miestas. Nuo XIV a. miestas vadovavo Reino miestų konfederacijai. 1414–1418 m. mieste įvyko religinis Konstanco susirinkimas, išsprendęs eilę religinių nesutarimų (pasmerktas myriop Janas Husas, išspręsta popiežių schizma). 1531 m. Konstancas prisidėjo prie protestantiškos Šmalkaldeno lygos, kuriai pralaimėjus 1547 m. vėl tapo katalikišku.

Antrojo pasaulinio karo metu miestas beveik nenukentėjo, kadangi bombardavimų metu naktimis mieste buvo paliekamos degti šviesos; taip lakūnai buvo suklaidinami, kad čia jau Šveicarija, kurios visi miestai būdavo apšviesti naktį.

Architektūra
------------

Mieste išliko daug viduramžių pastatų, tarp jų: XI a. romaninė gotikinė katedra ir šv. Mauricijaus rotonda, XIII a. dominikonų vienuolynas ir Švč. Trejybės bažnyčia, XIV a. prekybos namai Kaufhaus, XV a. šv. Stepono bažnyčia, patriciato namai ir cechai.

Žymūs žmonės
------------

Konstance gimė F. Cepelinas (1838–1917), standžiojo dirižablio išradėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konstancas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 512 psl.
Koordinatės: 55°22′17″ š. pl. 25°58′24″ r. ilg.﻿ / ﻿55.37139°š. pl. 25.97333°r. ilg.﻿ / 55.37139; 25.97333


| Ūkojas |
| --- |
| Ūkojas nuo apžvalgos bokštoŪkojas nuo apžvalgos bokštoŪkojas nuo apžvalgos bokšto |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 1,935 km² |
| Kranto linijos ilgis | 11,08 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 11,3 m |
| Didžiausias gylis | 30,5 m |
| Įteka | Gėlainė, Pakasa, bevardis upelis |
| Išteka | Gėlainė (Novena) |
|  |
|  Vikiteka | Ūkojas |

**Ūkojas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 12 km į vakarus nuo Ignalinos. Ūkoją, telkšantį vakarinėje Aukštaitijos nacionalinio parko dalyje, iš visų pusių supa ežerai (Pakasas, Alksnas, Linkmenas).

Ūkojas nuo Ginučių piliakalnio
Ežeras pailgos formos, nusidriekęs šiaurvakarių-pietryčių kryptimi. Ūkojo plotas apie 1,935 km², ilgis – 3,13 km, didžiausias plotis – 1,24 km, giliausia ežero vieta – 30,5 m. Altitudė 138,4 m. Kranto linija, kurios ilgis – 11,08 km, vingiuota, gausu įlankų ir užutėkių. Ežeras rininės kilmės, yra dvi mažos salelės (0,13 ha ir 0,09 ha).

Šiaurrytinės ežero pakrantės aukštos (vyrauja priemolingas gruntas), vakarinės lėkštesnės. Dugnas duburiuotas. Į Ūkoją įteka Pakasas ir Gėlainė, pietrytinėje dalyje į Alksną išteka Novenos upelis (Žeimenos upės baseinas). Ežero pratakumas 155 % per metus. Pakraščiai, įlankos tankiai apžėlusios vandens augmenija. Iš šiaurės prie ežero prieina Šiliniškės, iš rytų - Papiliakalnės, miškai, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai.

Prie Ūkojo įsikūrę kaimai: Paukojė, Kuliniai, Kirdeikiai, Kimbariškė, Papiliakalnė. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Rytinėje pakrantėje stūkso Ginučių piliakalniai. Šiaurvakarine pakrante eina kelias  **1423**  Aza–Vaišniūnai–Ginučiai–Kirdeikiai , pietine - kelias  **1433**  Kirdeikiai–Antalksnė–Šakarva . Pietvakariniu krantu eina riba su Utenos rajonu.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžių *ūkas, ūkana* („migla, rūkas").

Ūkojo ežero pamorama nuo Ginučių apžvalgos bokštoŪkojo ežero pamorama nuo Ginučių apžvalgos bokšto

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ūkojas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 314 psl.
2. ↑  *Ūkojas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 370 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 352
| Pažemys |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,193 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,29 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pažemys

  |
| **Koordinatės** |  55°15′8″ š. pl. 25°51′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25222°š. pl. 25.86250°r. ilg.﻿ / 55.25222; 25.86250Koordinatės: 55°15′8″ š. pl. 25°51′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25222°š. pl. 25.86250°r. ilg.﻿ / 55.25222; 25.86250 |

**Pažemys** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 8 km į vakarus nuo Kaltanėnų, Labanoro-Pabradės miškų apsuptyje. Telkšo tarp Balto šiaurėje, Salaičių pietryčiuose, Indrajų pietvakariuose, bei aplink esančių smulkių Giedrelio, Karatėlės ir Pažemėlio ežerėlių. 0,91 km ilgio (iš šiaurės rytų į pietvakarius), 0,37 km pločio. Altitudė 149,2 m. Krantai miškingi, šiaurėje ir pietryčiuose aukštoki, vakaruose ir rytuose vietomis supelkėję. Į pietus plyti Salaičių pelkė. Iš šiaurės vakarų ir pietvakarių priartėja dirbami laukai. Pietuose ežeran įteka upelis iš Salaičių ežero. Pažemio ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos intako Luknelės baseinui.

Vakaruose prie Pažemio įsikūręs Pažemio kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pažemys (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 338
| Alksnas |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Rimšės sen. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,793 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,03 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,56 m |
| Didžiausias gylis | 4,6 m |
| Įteka | A-1, 9 bevardžiai upeliai |
| Išteka | R-2 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Alksnas

  |
| **Koordinatės** |  55°30′02″ š. pl. 26°27′08″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50056°š. pl. 26.45222°r. ilg.﻿ / 55.50056; 26.45222Koordinatės: 55°30′02″ š. pl. 26°27′08″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50056°š. pl. 26.45222°r. ilg.﻿ / 55.50056; 26.45222 |

**Alksnas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Rimšės seniūnijoje, apie 1,5 km į pietus nuo Rimšės. Ežeras yra pelkėtoje vietovėje – supa 267 ha Pušnies pelkė. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,86 km, plotis iki 1,01 km. Altitudė 144 m. Telkšo ledyno lūstavietėje. Gylis siekia 4,6 m. Krantai žemi, pelkėti. Pakrantės vietomis apaugę krūmynais ir miškeliais. Ežero viduryje yra 1,34 ha Liepynės sala. Atabradas smėlingas, durpingas, apaugęs vešlia augalija.

Į Alksną suteka 10 upelių (tarp jų iš Ilgių, Liūnelių ežerų), rytuose išteka R-2 upelis į Rūžo ežerą (Dysnos baseinas). Alksnas ir jo pelkėta apyežerė paskelbta Pušnies telmologiniu draustiniu.

Netoli ežero yra Alksno, Mieleikiškės, Fermos kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Sugardas |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,194 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,01 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,6 m |
| Didžiausias gylis | 26,5 m |
| Įteka | S-1, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Notrynė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sugardas

  |
| **Koordinatės** |  55°29′39″ š. pl. 26°07′05″ r. ilg.﻿ / ﻿55.49417°š. pl. 26.11806°r. ilg.﻿ / 55.49417; 26.11806Koordinatės: 55°29′39″ š. pl. 26°07′05″ r. ilg.﻿ / ﻿55.49417°š. pl. 26.11806°r. ilg.﻿ / 55.49417; 26.11806 |

**Sągardas** (arba ***Sungardas, Sūgardas***) – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 11,5 km į vakarus nuo Dūkšto, 0,1–0,2 km į rytus nuo Ažvinčio ežero. Nusitęsęs iš pietvakarių į šiaurės rytus 3,5 km, plotis iki 0,64 km. Altitudė 165,1 m. Gylis siekia 26,5 m. Ežero dubuo rininis, vietomis duburiuotas. Krantai statūs, aukšti. Apyežerė miškinga, iš šiaurės ir vakarų prieina Sungardų miškas, iš pietryčių – Gūrių miškas.

Pietvakariuose sąsiauriu (S-1 upeliu) jungiasi su Ažvinčiu. Iš šiaurės įteka bevardis upelis, šiaurės rytiniame gale išsruvena Svetyčios intakas Notrynė (Dysnų ež. baseinas).

Prie Sągardo ežero yra Sungardų, Garbšių, Paežerinės, Serapiniškės kaimai. Pietvakariniame krante stūkso Garbšių piliakalnis.

Vietovardį, matyt, sudaro priešdėlis *sun-, są-* (iš *\*san-*) bei šaknis *gard-*, kuri sietina arba su žodžiu *gardas* („aptvaras"), arba žodžiu *gardus* („skanus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sągardas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 129
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 320
Koordinatės: 55°22′0″ š. pl. 25°59′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36667°š. pl. 25.99528°r. ilg.﻿ / 55.36667; 25.99528

| Linkmenas |
| --- |
|  |
| Vieta | Ignalinos rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,768 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,73 km |
| Kilmė | termokarstinis |
| Vidutinis gylis | 4,6 m |
| Didžiausias gylis | 9 m |
| Įteka | Asėka, Alksnelė (protaka) |
| Išteka | Dumblys (protaka) |
|  |
|  Vikiteka | Linkmenas |

**Linkmenas** – ežeras Ignalinos rajone, 10,5 km į šiaurės vakarus nuo Ignalinos, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Linkmenų, į pietus nuo Ginučių kaimo; įeina į Aukštaitijos nacionalinį parką. Ežeras termokarstinės kilmės. Plotas 76,8 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,43 km, didžiausias plotis 0,61 km. Paviršiaus altitudė 138,4 m. Didžiausias gylis 9,0 m, vidutinis gylis 4,6 m. Baseino plotas 315,8 km². Ežero pratakumas 2774%.  Kranto linija šiaurės rytuose labai vingiuota. Pietvakarių krantas aukštas, status, apaugęs mišku, šiaurės rytų krantas žemas, kai kur pelkėtas. Ežerą supa Papiliakalnės ir Linkmenų miškai, Ginučių ąžuolynas.

Linkmenas nuo Ladakalnio
Įteka Aseka iš Asėko ežero, Alksnelė (protaka) iš Alksno ežero, į Asalnykščio ežerą pietryčiuose išteka Dumblys (27 m pločio protaka). Linkmenas priklauso Žeimenos baseinui.

Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Papiliakalnės kaimas. Šiaurvakarinėje pakrantėje stūksto Ginučių piliakalniai ir pilkapynai, Papiliakalnės piliakalnis, vakarinėje pakrantėje – gamtos paminklas Ladakalnis, pietryčiuose – Puziniškio piliakalnis. Šiaurinėje pakrantėje yra įrengta stovyklavietė.

Etimologija
-----------

Ežerėvardis *Liñkmenas* kildinamas nuo žodžio *linkmuo* („sulenkimo vieta, pakinklis, išlenkimas"), toliau – nuo veiksmažodžio *linkti*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Linkmenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 413 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 193
| Pakalas |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,693 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,96 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6,2 m |
| Didžiausias gylis | 20,5 m |
| Įteka | 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pakalas

  |
| **Koordinatės** |  55°19′45″ š. pl. 25°54′31″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32917°š. pl. 25.90861°r. ilg.﻿ / 55.32917; 25.90861Koordinatės: 55°19′45″ š. pl. 25°54′31″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32917°š. pl. 25.90861°r. ilg.﻿ / 55.32917; 25.90861 |

**Pakalas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 2 km į vakarus nuo Linkmenų, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Ilgis šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi 2,7 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 147,6 m. Gylis siekia 20,5 m. Ežeras telkšo bendroje rinoje su Žiezdro, Žiezdrelio, Ūsių, Švento ežerais. Krantai statoki, apaugę medžiais ir krūmais. Atabradas smėlingas, siauras. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Pietrytinėje Pakalo dalyje yra miškinga 2,7 ha sala ir mažytė priekrantės 0,1 ha sala. Per Limino, Ūsių ežerus jungiasi su Jaurupės (Baltelės) baseinu (įteka į Žeimenio ežerą). Ežero pratakumas 34 %.

Aplinkui ežerą įsikūrę Krivasalio, Šiškinių, Varniškės, Jovaraučiškių, Sidariškių, Pusvarsnėlių kaimai. Veikia 4 kaimo turizmo sodybos. Pietrytine pakrante eina kelias  **1422**  Pakiaunys–Krivasalis–Linkmenys–Antalksnė .

Ežerėvardis *Pãkalas* kildinama nuo žodžių *pakalas, pakalys* („nugara, užpakalis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pakalas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 268
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 239
| Žiezdras |
| --- |
| Žiezdras nuo šiaurinio krantoŽiezdras nuo šiaurinio krantoŽiezdras nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,634 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,8 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 11,3 m |
| Didžiausias gylis | 36 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Žiezdras

  |
| **Koordinatės** |  55°19′22″ š. pl. 25°56′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32278°š. pl. 25.94083°r. ilg.﻿ / 55.32278; 25.94083Koordinatės: 55°19′22″ š. pl. 25°56′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32278°š. pl. 25.94083°r. ilg.﻿ / 55.32278; 25.94083 |
|  |
|  Vikiteka | Žiezdras |

**Žiezdras** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono vakaruose, prie vakarinio Linkmenų miestelio pakraščio. Ištįsęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,66 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 147,5 m. Didžiausias gylis siekia net 36 m. Ežeras ledyninės kilmės. Šiaurės rytinis krantas aukštas, kiti žemesni, apaugę siauru medžių ruožu. Aplink ežerą plyti dirbami laukai ir pievos. Pietryčiuose Žiezdras ~100 m pločio sąsmauka atskirtas nuo Ūsių ežero (išteka upelis į Ūsių ežerą), vakaruose upeliu jungiasi su Pakalo ežeru. Žiezdras priklauso Žeimenos baseinui.

Greta ežero įsikūrę Linkmenys, Pažiezdris, Naujasodis. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Rytine pakrante eina plentas  **111**  Utena–Kaltanėnai–Švenčionys , kurį kerta pietrytine pakrante einantis kelias  **1422**  Pakiaunys–Krivasalis–Linkmenys–Antalksnė .

Ežerėvardis *Žiẽzdras* kildinamas nuo žodžių *žiezdras, žiegždras* („žvirgždas, žvyras").

Žiezdras vakarėjant

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žiezdras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 674
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 402
| Šventas |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,42 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,53 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 9,9 m |
| Didžiausias gylis | 30,0 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | protaka |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šventas

  |
| **Koordinatės** |  55°20′08″ š. pl. 25°52′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33556°š. pl. 25.87778°r. ilg.﻿ / 55.33556; 25.87778Koordinatės: 55°20′08″ š. pl. 25°52′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33556°š. pl. 25.87778°r. ilg.﻿ / 55.33556; 25.87778 |

**Šventas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Linkmenų, Aukštaitijos nacionaliniame parke. Ežeras išsidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,4 km, plotis iki 0,52 km. Altitudė 149 m. Ežero gylis siekia 30 m.

Telkšo rininės sanklodos duburyje. Krantai aukšti, statūs, vakarinis – ardomas. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Pietinėje pakrantėje stūkso Kytrūnios miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos.

Šventas telkšo tarp Pakalo ežero rytuose ir Žiezdrelio vakaruose. Su pastaruoju jungia 0,06 km ilgio siaura protaka. Priklauso Aiseto ežero baseinui.

Šiaurinėje pakrantėje išsidėstęs Rukšėnų kaimas. Šiaurvakariniu krantu eina riba su Utenos rajonu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šventas (Ignalinos r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 237
Vyskupai diskutuoja su popiežiumi Konstanco susirinkime
**Konstanco susirinkimas** – šešioliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, vykęs 1414–1418 m. Konstance (Vokietijoje).

Tikslas ir eiga
---------------

Lietuvių kalba paminėta tarp visų į Konstancą atvykusių atstovų kalbų, *Ulrich von Richental. Chronik des Konstanzer Konzils*. 1483
Šio susirinkimo pagrindinis tikslas buvo panaikinti Vakarų bažnyčios schizmą, apsvarstyti Bažnyčios reformos ir tikėjimo klausimus.

Susirinkimą sušaukė antipopiežius Jonas XXII imperatoriaus Zigmanto I paliepimu. Iš viso įvyko 45 posėdžiai, kuriuose, be imperatoriaus, dalyvavo 29 kardinolai, 3 patriarchai, 33 arkivyskupai, apie 300 vyskupų, 28 valstybių vadovai ar jų pasiuntiniai. Siekiant išvengti daugumą turėjusių italų nuomonės, buvo sudarytos sąlyginės skirtingų tautų grupės (taip pat ir Lietuvos bei Žemaitijos).

Sprendimai
----------

Šio susirinkimo metu buvo panaikinta Vakarų bažnyčios schizma – buvo paskelbta Visuotinio bažnyčios susirinkimo viršenybė popiežiaus atžvilgiu. Atsižvelgiant į šį sprendimą, buvo atstatydinti popiežius Grigalius XII, antipopiežiai Jonas XXII ir Benediktas XIII. 1417 m. buvo išrinktas naujas popiežius Martynas V.

Nuosprendis Janui Husui (Václav Brožík paveikslas, 1883 m.)
1415 m. Konstanco susirinkimo sprendimu buvo apkaltintas erezija, pasmerktas ir vėliau ant laužo sudegintas Janas Husas. Kartu su juo sudegintas jo pasekėjas Jeronimas Prahiškis. Jo sudeginimas davė pradžią husitų judėjimui.

Tais pačiais metais buvo paskelbti penki reformos dekretai, ribojantys popiežių valdžią, bet popiežiai jų nepatvirtino.

Konfliktas dėl Žemaitijos
-------------------------

Susirinkimo išvakarėse LDK ir Lenkija nutraukė su Vokiečių ordinu vykusį ginkluotą konfliktą dėl Žemaitijos priklausomybės ir jos christianizacijos bei paprašė Konstanco susirinkimo išspręsti šį klausimą. Susirinkime dalyvavę LDK ir Lenkijos atstovai priklausė vokiečių grupei. Iš viso į susirinkimą 1415 m. lapkričio 28 d. atvyko 60 krikštą priėmusių Žemaitijos bajorų delegacija. Susirinkimas Žemaitiją paliko politiškai pavaldžią Vokiečių ordinui, tačiau teisę ją krikštyti suteikė Vytautui ir Jogailai. 1417 m. Konstanco susirinkimo sprendimu buvo įsteigta Žemaičių vyskupija.

Gediminaičių stulpai Konstanco susirinkimo herbyne, 1416 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konstanco susirinkimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 513 psl.

* Josef Lenzenweger, Peter Stockmeier, Karl Amon, Rudolf Zinnhobler „Katalikų Bažnyčios istorija", „Katalikų pasaulis", Vilnius, 1996, ISBN 9986-04-054-X
* „Catholic Encyclopedia", 1917, straipsnis „Council of cONSTANCE"
* EWTN internetinė biblioteka, „  Archyvuota kopija 2012-10-09 iš Wayback Machine projekto. paimta iš „Decrees of the Ecumenical Councils", red. Norman P. Tanner

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Konstanco susirinkimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Kęstutis Kepežinskas** (1945 m. sausio 1 d. Kaune – 2021 m.) – Lietuvos choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija
----------

1959–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Jonas Januškevičius). Atlikęs karinę tarnybą, 1967–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Povilo Bekerio klasė).

1962–1964 m. – Kauno 1-osios vidurinės ir Linkuvos aštuonmetės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų chorų vadovas. Linkuvos mokyklos jaunučių chorą (80 dalyvių) parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei.

Nuo 1967 m. – Kauno pagalbinės mokyklos – internato (vaikų pensionato) muzikos ir dainavimo mokytojas, nuo 1996 m. – vyresnysis mokytojas. Vaikų choras dalyvauja tarptautiniuose specialiųjų mokyklų meno saviraiškos konkursuose ir pelno prizines vietas, gerai pasirodo Baltijos šalių specialiųjų mokyklų sporto ir meno šventėse.

1967–1970 m. – Kauno politechnikos instituto dėstytojų mišriojo choro vadovas, 1974–1975 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriojo choro „Daina" meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, koncertavo Kaune, Vilniuje, Estijoje, Baltarusijoje ir Lenkijoje.

1973–1987 m. – Kauno prekybos darbuotojų mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Šis choras Kauno miesto ir respublikinėse apžiūrose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo Lietuvoje ir svetur, dalyvavo 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse.

Nuo 1989 m. – Kauno kultūros rūmų pagyvenusių žmonių mišriojo choro „Ainiai" vadovas. Koncertų surengė Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje ir Baltarusijoje, dalyvavo 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje. Dirigavo Kauno miesto ir rajono dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kęstutis Kepežinskas. cemety. Nuoroda tikrinta 2024-02-02.

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Vygris |
| --- |
|  |
| Vieta | Vilkaviškio raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,192 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,12 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Prūdų upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vygris

  |
| **Koordinatės** |  54°24′54″ š. pl. 22°55′53″ r. ilg.﻿ / ﻿54.41500°š. pl. 22.93139°r. ilg.﻿ / 54.41500; 22.93139Koordinatės: 54°24′54″ š. pl. 22°55′53″ r. ilg.﻿ / ﻿54.41500°š. pl. 22.93139°r. ilg.﻿ / 54.41500; 22.93139 |

**Vygris** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, apie 5 km į pietus nuo Gražiškių, 1,7 km nuo Lenkijos sienos. Telkšo rininės kilmės duburyje, dubens šlaitai aukšti, statūs, su raguvomis. Ilgis šiaurės–pietų kryptimi 0,96 km, plotis iki 0,24 km. Altitudė 219,5 m. Krantai daugiausiai apaugę medžiais. Rytinis krantas paveiktas erozijos. Aplink plyti pievos ir dirbami laukai. Atabradas siauras, dugną dengia molis. Pietuose iš ežero išteka Šešupės intakas Prūdų upelis.

Aplink ežerą įsikūrę Vygreliai. Pietine pakrante eina kelias  **5117**  Gražiškiai–Vygreliai–Beržynai .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vygris*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 514–515
*Kitos reikšmės – Beržinis.*

| Beržinis |
| --- |
| Vieta | Vilkaviškio raj. Gražiškių sen. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,167 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,08 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Beržinis

  |
| **Koordinatės** |  54°25′9″ š. pl. 22°55′11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.41917°š. pl. 22.91972°r. ilg.﻿ / 54.41917; 22.91972Koordinatės: 54°25′9″ š. pl. 22°55′11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.41917°š. pl. 22.91972°r. ilg.﻿ / 54.41917; 22.91972 |

**Beržinis** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Vilkaviškio rajone, Gražiškių seniūnijoje, apie 5 km į pietus nuo Gražiškių, 2 km nuo Lenkijos sienos. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 0,88 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 230,3 m. Krantai sausi, aukšti, tik šiaurės vakarinis žemas. Krantai ištisai apaugę siauru medžių ruožu. Ežero dubuo rininės kilmės. Ežeras pasiekęs subrendimo stadiją. Pietryčiuose išteka upelis link Vygrio ežero.

Prie Beržinio esantys kaimai: Tupikai, Aštriakalnis, Vygreliai. Pietinėje pakrantėje yra įkurta poilsiavietė. Pietrytine pakrante eina kelias  **5117**  Gražiškiai–Vygreliai–Beržynai .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Stanaitis. *Beržinis (Vilkaviškio r. Gražiškių sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 240
*Kitos reikšmės – Raistelis.*
Koordinatės: 54°48′33″ š. pl. 25°18′3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80917°š. pl. 25.30083°r. ilg.﻿ / 54.80917; 25.30083

| Raistelis |
| --- |
| Ežeras nuo šiaurinio krantoEžeras nuo šiaurinio krantoEžeras nuo šiaurinio kranto |
| Vieta | Vilniaus m. Lietuva |
| Plotas | 0,012 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,46 km |
| Didžiausias gylis | 7 m |
| Išteka | Bevardis upelis |

**Raistelis** – nedidelis ežeras šiaurinėje Vilniaus miesto dalyje, Verkių regioniniame parke, šiauriau Gulbino ežero, Šilinėje.

Raistelio ežeras priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui. Ežero hidrologinis nr. 12030126. Ežeras savo forma ištįsęs pietų–šiaurės kryptimi, jo ilgis 0,18 km, plotis iki 0,10 km. Altitudė 132,8 m. Ežero krantai aukšti, apaugę Gulbinų mišku. Raistelį pietuose jungia apie 100 m ilgio upokšnis su Gulbino ežeru.

Ežerėvardis kilo nuo žodžio *raistas* („medžiais ir krūmais apaugusi klampynė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR ežerų klasifikatorius Archyvuota kopija 2014-01-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Vilniaus miesto ežerai
* Raistelis *Gamtos kataloge*
| Širvinas |
| --- |
| Šiaurinė Širvino įlanka šalia GreičiūniškiųŠiaurinė Širvino įlanka šalia GreičiūniškiųŠiaurinė Širvino įlanka šalia Greičiūniškių |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,462 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,06 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 11,5 m |
| Įteka | A-1,2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | A-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Širvinas

  |
| **Koordinatės** |  55°01′15″ š. pl. 25°26′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.02083°š. pl. 25.44861°r. ilg.﻿ / 55.02083; 25.44861Koordinatės: 55°01′15″ š. pl. 25°26′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.02083°š. pl. 25.44861°r. ilg.﻿ / 55.02083; 25.44861 |

**Širvinas** – ežeras Lietuvoje, Vilniaus rajono šiaurėje, 3,5 km į pietus nuo Dubingių, 1 km į pietus nuo Asvejos atšakos. Ežeras netaisyklingo pavidalo, turi keletą didelių įlankų. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,53 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 166 m. Ežero gylis siekia 11,5 m. Krantai daugiausia pelkėti, žemi. Pietinė pakrantė miškinga, vakarinėje ir šiaurinėje pakrantėse plyti pievos ir auga miškeliai. Dugną dengia sapropelingo molio sluoksnis.

Į Širviną suteka 3 upeliai, vienas jų iš gretimo Karnelio ežero. Rytuose išteka A-1 upelis į Liminėlio ežerą (toliau jungiasi su Virangliu ir Asveja).

Prie Širvino įsikūrę kaimai: Greičiūniškės, Stankai, Lygialaukis.

Ežerėvardis (šaltiniuose minimas nuo 1784 m. kaip *Szyrwin*) kildinamas iš žodžio *širvas* („širmas, šyvas, pilkšvas").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 332
Koordinatės: 54°56′35″ š. pl. 25°28′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.94306°š. pl. 25.48056°r. ilg.﻿ / 54.94306; 25.48056

| Minkelių ežeras |
| --- |
| Minkelių ežeras ir kaimasMinkelių ežeras ir kaimasMinkelių ežeras ir kaimas |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuva |
| Plotas | 0,315 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,51 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Jusinė |
| Išteka | Jusinė |

**Minkelių ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Vilniaus rajono šiaurėje, 10 km į šiaurę nuo Nemenčinės, 5 km į pietvakarius nuo Sužionių. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 0,94 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 154,6 m. Ežeras netaisyklingos formos, telkšo termokarstiniame duburyje. Krantai turi žemas terasas, šiaurės vakaruose ir pietryčiuose aukštoki ir kalvoti, pietuose ir pietvakariuose pelkėti (Minkelių pelkė), apaugę mišku (Stakinės miškas). Rytinėje ir šiaurinėje pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Iš vakarų į pietus ežeru prateka Žeimenos intakas Jusinė.

Prie Minkelių ežero įsikūrę Minkelių ir Stakinių kaimai. Šiaurrytinėje pakrantėje yra poilsiavietė, eina kelias  **5215**  Nemenčinė–Sužionys–Jonėnai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Minkelių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 101
Koordinatės: 54°41′45″ š. pl. 25°10′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69583°š. pl. 25.17583°r. ilg.﻿ / 54.69583; 25.17583

| Salotė |
| --- |
| Ežero vaizdasEžero vaizdasEžero vaizdas |
| Vieta | Vilniaus raj. Lietuva |
| Plotas | 0,133 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,39 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | S-2 |

**Salotė** – ežeras Vilniaus rajono savivaldybėje, 0,5 km į pietus nuo Pilaitės (Vilnius). Ežeras netaisyklingo pavidalo, ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 0,62 km, plotis iki 0,52 km. Altitudė 139,4 m. Turi keletą įlankų. Ežero viduryje yra 0,05 ha sala. Pietvakarinis krantas ir įlankų galai užpelkėję, rytinis krantas sausas. Krantai daugiausia apaugę medžiais ir krūmais. Vakaruose įteka upelis iš Baltiešos ežero, šiaurės rytuose išteka S-2 Sudervėlės intakas (Neries baseinas). Šiaurrytine pakrante eina riba su Vilniaus miestu.

Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Salotės kaimas, pietinėje – Raišiai. Veikia vandens sporto bazė, vandens batutų parkas. Rytinėje pakrantėje įrengtas paplūdimys. Yra kaimo turizmo sodyba.

* 2012 m.2012 m.
* Šiaurinė pakrantėŠiaurinė pakrantė

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys