recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Geltonojo vildalgio (*Iris pseudacorus*) šakniastiebis monopodiškai išsišakojęs
**Šakniastiebis** – pakitęs požeminis stiebas, leidžiantis pridėtines šaknis.

Dažnausiai šakniastiebiai yra apvalūs, auga horizontaliai, neturi chlorofilo, todėl neatlieka fotosintezės. Šakniastiebiai nuo šaknų skiriasi tuo, kad turi redukuotus žvynelių pavidalo lapelius, o jų pažastyse įžiūrimi pumpurai. Lapeliai dažnai anksti nukrinta ir lieka tik jų randai, todėl šakniastiebis atrodo nariuotas. Auga viršūne, bet kai ji apmiršta, šakniastiebis ima pūti.

Vegetacijos periodu iš kai kurių šakniastiebio pumpurų išauga antžeminiai ūgliai. Kai šakniastiebis atitrūksta nuo augalo, iš jo dalių gali išaugti nauji augalai. Jie įsišaknija pridėtinėmis šaknimis.

Šakniastiebiai kaip ir stiebai gali šakotis. Skiriami du šakojimosi būdai:

* **Monopodinis** (gr. monos – vienas, *pous, podos* – koja) – tai vientisa pagrindinė ašis. Toks šakojimasis būdingas vilkauogei, vilkdalgiui, kiškiakopūsčiui.
* **Simpodinis** (gr. sym – bendra, *pous, podos* – koja). Nuo pagrindinės ašies atsišakoja šoninės. Tokius šakniastiebius turi ajeras ir baltašaknė.

Šakniastiebiuose gausu fiziologiškai aktyvių medžiagų (alkaloidų, glikozidų), todėl kai kurių augalų šakniastiebiai vartojami vaistų gamybai.
**Antroji fitna** – antrasis pilietinis karas arabų kalifate, vykęs 680–692 m.

Antrosios fitnos pradžia galima laikyti 680 m. kai mirus Damasko kalifui Muavijai I jo sūnaus Jazido I kalifu nepripažino įtakingi Mekos ir Medinos veikėjai. Jie laikėsi principo, kad kalifas turi būti renkamas. Kita grupė nepatenkintųjų manė, kad kalifo postas turi pereiti kalifo Ali įpėdiniui ir Mahometo palikuoniui, nes taip esą Muavija I buvo sutaręs su Ali sūnumi Hasanu. Hasanui mirus ši teisė esą perėjo kitam Ali sūnui Huseinui. Į Kufą išžygiavęs Huseinas ibn Ali žuvo Kerbelos mūšyje nuo Jazido I kariuomenės. Kita Antrosios fitnos pradžios data galima laikyti 683 m. kai prieš Jazidą I atvirai sukilo Mekos ir Medinos miestai. Jazidas I pasiuntė kariuomenę iš Sirijos miestams numalšinti. Medina buvo užimta, po to apgulta Meka. Apgulties metu atėjo žinia apie Jazido I mirtį ir sirų kariuomenė atsitraukė. Trečia versija, Antroji fitna prasidėjo 683 ar 684 m. mirus trumpai valdžiusiam ir įpėdinio nepaskyrusiam Jazido I sūnui Muavijai II.

Mekoje kalifu pasiskelbė Abdula ibn al Zubairas. Jo valdžią pripažino beveik visas arabų kalifatas, įskaitant kaisitus Sirijoje. Tačiau jis pats niekuomet neišvyko iš Mekos. Jis pasikliovė savo rėmėjais per atstumą ir neįvertino Omejadų įtakos Sirijoje. Vietos valdytojai veikė jo vardu, bet realiai vykdė savo politiką. Basroje valdė jo brolis Mosabas ibn Zubairas. 684 m. Marvanas I su kalbitų pagalba sumušė kaisitus Sirijoje ir 685 m. susigrąžino Egipto valdžią Omejadams. 684 m. Arabijoje sukilo charidžitai, vadovaujami Nadždeho ibn Amiro. Juos rėmė kaimiškų vietovių gyventojai, visų pirma Džaziroje. Jie po to užvaldė visą Vakarų Arabiją ir Jemeną. Kita charidžitų grupė veikė Irane ir Irake. Charidžitai neužvaldė nei vieno įgulos miesto ir palaipsniui buvo sumušti tiek Al Zubairo šalininkų, tiek Damasko kalifų pajėgų. 

Huseino ibn Ali mirties sukrėsti Alidų šalininkai (Šija, šiitai) 685 m. sukilo Kufoje, vadovaujami Muchtaro ibn Abi Obaido Takafio, kuris imamu ir kalifu paskelbė Ali sūnų Mohamedą ibn al Hanafiją (pastarasis kovose nedalyvavo). Iš pradžių jiems sekėsi. Muchtaro pajėgos, vadovaujamos Ibrahimo ibn Maliko, nugalėjo Damasko kalifo Abdulmaliko pajėgas prie Mosulo. Mūšyje žuvo Abdulmaliko generolas Ubaidula ibn Zijadas, laikytas atsakingu už Huseino ibn Ali mirtį, kas palaikyta Dievo ženklu. Tačiau Muchtaras represijomis ir savo religiniu vienašališkumu nuteikė daug kufiečių prieš save, kurių dalis pabėgo į Basrą prašyti Mosabo ibn Zubairo paramos. 687 m. Mosabo pajėgos sumušė Muchtaro pajėgas, jis pats žuvo apsuptas savo rūmuose Kufoje. Tuo tarpu Sirijoje musulmonai susivienijo greičiau nei Irake. 691 m. kalifo Abdulmaliko kariuomenė sumušė Mosabo ibn Zubairo pajėgas, pastarasis žuvo. 692 m. Abdulmaliko kariuomenė apgulė ir užėmė Meką. Abdula ibn al Zubairas žuvo ir jo mirtis laikoma Antrosios fitnos pabaiga.

Šaltiniai
---------

* Akbar Shāh K̲h̲ān Najībābādī. *History of Islam (Vol 2)*, 2001
* Marshall Hodgson. *The Venture of Islam, Vol. 1; the Classical Age of Islam*, 1974, p. 220-223
| Kyzylo kožunas*Кызылский кожуун* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Tuva Tuva |
| **Administracinis centras** | Ka Chemas |
| **Sumonų skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 35 868 |
| **Plotas** | 8 526,65 km² |
| **Tankumas** (2021) | 4,21 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kyzylo kožunasVikiteka |

Ka Chemas
**Kyzylo kožunas** (rus. *Кызылский кожуун*, tuv. *Кызыл кожуун*) – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos vidurinėje dalyje. Tai daugiausiai gyventojų turintis kožunas Tuvoje. Administracinis centras – Ka Chemas.

Geografija
----------

Kožunas išsidėstęs daugiausia Tuvos dubumoje, prie Ka Chemo ir Bij Chemo santakos ir judviejų sudaryto Jenisiejaus. Taip pat teka Elegestas. Šiaurėje iškilęs Ujuko kalnagūbris. Kožunas iš šiaurės ir pietų supa respublikos sostinę Kyzylą.

Ūkis
----

Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste (avininkyste). Kasama akmens anglis (Ka Cheme).

Ust Elegeste yra Uigūrų kaganato laikų tvirtovė.

Gyvenvietės
-----------

Kožunas padalintas į 9 kaimo gyvenvietes (sumonus), yra 1 miesto tipo gyvenvietė (Ka Chemas):

* Bajan Kolas
* Kara Chakas
* Sukpakas
* Terlig Chaja
* Ust Elegestas
* Celinojė
* Čerbis
* Šambalygas
* Ejerbekas

Šaltiniai
---------

1. ↑  TYVA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Tuvos kožunai** |  |
| Bai Taiga | Barun Chemčikas | Ča Cholis | Čedi Cholis | Dzun Chemčikas | Erzinas | Ka Chemas | Kyzylas | Mongun Taiga | Oviuras | Pij Chemas | Sut Cholis | Tandi | Tere Cholis | Tes Chemas | Todža | Ulug ChemasMiestų apygardos: Kyzylas | Ak Dovurakas |
| Rio Verdės komuna*Comuna de Río Verde* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Magelano ir Čilės Antarktidos regionas Magelano ir Čilės Antarktidos regionas |
| **Provincija** | Magelano provincija |
| **Administracinis centras** | Vilja Ponsombi |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 209 |
| **Plotas** | 9 975 km² |
| **Tankumas** (2022) | 0,02 žm./km² |

**Rio Verdės komuna** (isp. *Comuna de Río Verde*) – komuna Čilės pietuose, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Magelano provincijoje. Administracinis centras – Vilja Ponsombi.

Žemyninė komunos dalis apima dalį Bransviko pusiasalio, o salinei daliai priklauso daugiausia Riesko sala bei daug mažesnių salelių. Tai rečiausiai gyvenama Čilės komuna (neskaitant teritorijų Čilės Antarktidoje).

Komuna įkurta 1927 m. Gyventojai daugiausia verčiasi avių auginimu. Yra 3 mažos gyvenvietės:

* Rio Verdė
* Puerto Kurcė
* Vilja Ponsombi

Reginys žemyninėje komunos dalyje. Tolėliau – Riesko sala

Šaltiniai
---------

1. ↑  citypopulation.de
2. ↑  VILLA PONSOMBY – RÍO VERDE, *rutadelosparques.org'*
3. ↑  «DFL 8583 Crea nuevas comunas». *LeyChile*.
4. ↑  «ADALYTICS»[neveikianti nuoroda]. adalytics.cl.
| **Hepialidae** |
| --- |
| Gelsvasis šakniagraužis (Triodia sylvina)Gelsvasis šakniagraužis (*Triodia sylvina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Šakniagraužiai  *( Hepialidae)* |

 |

**Šakniagraužiai** (*Hepialidae*) – drugių (*Lepidoptera*) šeima, kuriai priklauso vidutiniai ir stambūs drugiai.

Išvaizda
--------

Be straublelio, su trumpomis antenomis, akys stambios. Blauzdos neturi pentinų. Sparnai ilgi, siauri, apvaliais vidiniais kampais, su 12 gyslų ir pridėtiniu narveliu. Ramybės būklėje jie sudedami stogeliu. Vikšrai volo formos, grakštūs, balsvi, nusėti plaukuotomis karpelėmis. Turi 16 kojų.

Elgsena
-------

Vikšrai gyvena augalų šaknyse, išgraužę jose landas. Žiemoja neretai 2, kartais ir 3 metus. Lėliukė judri, virstant drugiu pati išlendanti į žemės paviršių. Drugiai niekuo nesimaitinantys, todėl trumpai gyvenantys.

Rūšys
-----

Lietuvoje randamos 5 rūšys:

* Gelsvasis šakniagraužis (*Trioda sylvina*)
* Mažasis apyninis šakniagraužis (*Korscheltellus lupulina*)
* Papartinis šakniagraužis (*Pharmacis fusconebulosa*)
* Mažasis šakniagraužis (*Phymatopus hecta*)
* Didysis apyninis šakniagraužis (*Hepialus humuli*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Kazlauskas. *Lietuvos drugiai*. Lututė, 2008, p. 27



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šakniagraužiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Zdunska Volialenk. *Zduńska Wola* |
| --- |
|              |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Zdunska VoliaZdunska Volia

51°36′00″ š. pl. 18°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.60000°š. pl. 18.85000°r. ilg.﻿ / 51.60000; 18.85000﻿ (Zdunska Volia)Koordinatės: 51°36′00″ š. pl. 18°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.60000°š. pl. 18.85000°r. ilg.﻿ / 51.60000; 18.85000﻿ (Zdunska Volia) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Lodzės vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1825 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 44 370  |
| **Plotas** | 24,58 km² |
| **Tankumas** (2006) | 1 805 žm./km² |
| **Altitudė** | 173 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 98-220 |
| **Tinklalapis** | www.zdunskawola.pl |
|  **Vikiteka** | Zdunska Volia |

**Zdunska Volia** (lenk. *Zduńska Wola*) – miestas vidurio Lenkijoje, Lodzės vaivadijoje, prie Pichnos upės, apie 45 km į vakarus nuo Lodzės. 1975-1998 m. priklausė Seradzo vaivadijai. Administracinis apskrities (*Powiat zduńskowolski*) centras, turi apie 44,4 tūkst. gyv.

Istorija
--------

Paminklas Jozefui Pilsudskiui
Miestas įkurtas 1394 m. šalia prekybinio kelio iš Kališo į Petrakavą. Nuo XV a. mieste vystoma prekyba, jam buvo suteikta teisė organizuoti amatų muges. 1825 m. caras Aleksandras I suteikė miesto teises. Atsikėlė amatininkų ir prekybininkų iš Silezijos, Čekijos, Poznanės, Prūsijos ir Saksonijos. Miestas ėmė garsėti manufaktūromis, kurios kūrėsi vietoje smulkių gamintojų. Prekės buvo gaminamos ne tik vietinei rinkai, bet ir eksportuojamos į užsienį (Rusiją, Kiniją). 1903 m. pro miestą pravestas geležinkelis Kališas – Lodzė.

Miestų partnerystė
------------------

* Lietuva Zarasai, Lietuva
* Italija Pietrasanta, Italija
* Latvija Valmiera, Latvija
* Vengrija Lėrincis, Vengrija

Nuorodos
--------

* Zdunska Volios oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-02-28 iš Wayback Machine projekto. (lenkų k.)
* Miesto žydų istorija (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Francisco López de Gómara paminklas
**Fransiskas Lopesas de Gomara** (*Francisco López de Gómara*; 1511?-1566? m.) – ispanų istorikas iš Sevilijos. Aprašė XVI a. pirmos pusės konkistadorų žygius Amerikoje, tame tarpe Ernano Korteso Meksikos užkariavimą. Pats Naujajame Pasaulyje niekad nebuvo, tačiau asmeniškai pažinojo daugelį konkistadorų, buvo Ernano Korteso dvasininkas.

Biografija
----------

Fransiskas Lopesas de Gomara gimė apie 1510–1511 m. baigė Alkalos universitetą. Tapo dvasininku, 1540 m. aplankė Romą. Grįžęs tapo Korteso dvasininku, lydėjo jį žygyje į Alžyrą. Konkistadorui mirus, Gomara tarnavo kunigu Valjadolide. 1557 m. atleistas, grįžo į Seviliją ir ten po keleto metų mirė.

Gomara parašė keletą istorinių veikalų, iš kurių svarbiausias – *Primera y segunda parte de la Historia General de las Indias con todo el descubrimiento y cosas notables que han acaecido dende que se ganaron hasta el año de 1551. Con la conquista de México de la Nueva España*. Šis istorinis veikalas paprastai vadinamas „Visuotine Indijų istorija". Kūrinys 1552 m. išleistas Saragosoje ir susilaukė didelio populiarumo; netrukus išverstas į italų ir prancūzų kalbas, XVII a. – į nahuatlių. Traktatą sudarė dvi dalys – pirmoji, pašvęsta karaliui Karoliui V, kurioje aprašomi ispanų atradimai, Antilų, Peru, Čilės užkariavimai, Magelano kelionė; antroji dalis pašvęsta Ernano Korteso sūnui Martinui ir aprašo Meksikos užkariavimą.

Šis Gomaros veikalas yra vienas svarbiausių šaltinių apie Amerikos užkariavimus. Tiesa, dar esant gyvam, autorius susilaukė nemažai kritikos, tame tarpe iš vyskupo Bartolomė de las Kaso. Gomara buvo peikiamas už Korteso panegiriką, jo žygių išaukštinimą, perdėtą mūšių statistiką. Kaip atsaką į Gomaros istoriją, mūšių liudininkas, karys Bernalis Diasas parašė savo istorijos versiją, kurioje stengėsi neutraliau, tikroviškiau aprašyti Amerikos užkariavimus, kuriuose pats dalyvavo.

Gomaros darbai
--------------

* *Historia general de las Indias* („Visuotinė Indijų istorija")
* *Historia de la conquista de México* („Meksikos užkariavimo istorija")
* *Crónica de los Barbarrojas* („Barbarochaso kronika")
* *Anales de Carlos V* („Karolio V analai")
* *Vida de Hernán Cortés* („Ernano Korteso gyvenimas")
Antro rango laivyno flagmano skiriamieji ženklai
**Antro rango laivyno flagmanas** (rus. *флагман флота 2-го ранга*) – TSRS Karinio jūrų laivyno (tada vadinto Darbininkų ir valstiečių raudonasis laivynas) karinis laipsnis 1935-1940 m. Atitiko dabartinį laipsnį admirolas, tuometinius Raudonosios armijos laipsnius antro rango komandarmas (dabartinis generolas pulkininkas) ir komisarų karinį laipsnį antro rango armijos komisaras.

Už laipsnį *antro rango laivyno flagmanas* žemesnis buvo *pirmo rango flagmanas*, aukštesnis – *pirmo rango laivyno flagmanas*. 

Įvestas 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „Apie DVRA vadovaujančio personalo asmeninių karinių laipsnių įvedimą" (*О введении персональных военных званий начальствующего состава РККА*). Panaikintas 1940 m. gegužės 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezdiumo įsaku „Apie Raudonosios armijos aukščiausiosios vadovybės karinių laipsnių nustatymą" (*Об установлении воинских званий высшего командного состава Красной армии*). 

Šis laipsnis buvo panaikintas 1940 m. įvedus admirolų laipsnius.

Laipsnio turėtojai
------------------

1935 m. lapkričio 20 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu „Apie DVRA aukščiausiųjų vadovaujančių asmenų karinių laipsnių patvirtinimą" (*Об утверждении лиц высшего командного и начальствующего состава РККА в военных званиях*) pirmo rango laivyno flagmanais tapo:

* Levas Galeris (*Лев Михайлович Галлер*, 1883-1950) – Baltijos laivyno vadas
* Ivanas Kožanovas (*Иван Кузьмич Кожанов*, 1897-1938) – Juodosios jūros laivyno vadas

Vėliau šį laipsnį gavo:

* 1938 vasario 22 d. – Piotras Smirnovas-Svetlovskis (*Петр Иванович Смирнов-Светловский*, 1897–1940) – TSRS Karinio jūrų laivyno liaudies komisaro pavaduotojas
* 1939 balandžio 3 d. – Ivanas Isakovas (*Иван Степанович Исаков*, 1894–1967) – TSRS Karinio jūrų laivyno liaudies komisaro pavaduotojas
* 1939 balandžio 3 d. – Nikolajus Kuznecovas (*Николай Герасимович Кузнецов*, 1904–1974) – TSRS Karinio jūrų laivyno liaudies komisaro pavaduotojas

Nuorodos
--------

1. 1 2 3  Nuo 1940 m. – admirolas.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**pirmo rango flagmanas**(generolas leitenantas) | **TSRS Karinio jūrų laivyno laipsniai (1935-1940 m.)****antro rango laivyno flagmanas**(generolas pulkininkas) | vyresnis laipsnis pirmo rango laivyno flagmanas (armijos generolas) |
Žemaičių vandenskyrinis kalvynas nuo Sprūdės kalno
Girgždūtė
**Žemaičių vandenskyrinis kalvynas** arba **Vidurio Žemaičių aukštuma** – aukštuma Žemaitijoje, Žemaičių aukštumos aukščiausioji dalis. Driekiasi ~40 km tarp Luokės šiaurėje ir Kaltinėnų pietuose, masyvo plotis – 10 km. Sudaro Minijos, Virvytės, Jūros ir Kražantės upių baseinų vandenskyrą. Virš gretimų Rytų ir Vakarų Žemaičių plynaukščių iškilusi 140 m. Kalvyną sudaro trys plokščiakalvės, suskaidytos ledyno tirpsmo vandenų; aukščiausi šių plokščiakalvių taškai yra Medvėgalis (234 m), Girgždūtė (228 m) ir Šatrija (228 m).

Būdingos didelės, padrikos moreninės kalvos ir keimai, įlomės, įdubos, erdvūs duburiai. Masyvų pakraščiuose yra žemesnių, mažesnių kalvų. Tarpukalvių dugnų altitudė yra 160–170 m. Santykinis plokščiakalvių aukštis – 20-30 m. Vėlyvajame ledynmetyje čia buvo patvanka (tai rodo smėlingų, žvirgždingų, priemolingų kalvų ir klonių gausa). Kalvyno duburiuose telkšo dideli ežerai ir pelkės – Plateliai, Lūkstas, Beržoras, Germantas, Alsėdžių ežeras, Butkų pelkė, Šilų pelkė, Pabiržulė, Sietuva, Vartuva. Šiaurinė baseino dalis priklauso Ventos, vakarinė – Minijos baseinui.

Žemaičių vandenskyrinis kalvynas nuo aplinkinių plynaukščių pasižymi kiek skirtingu klimatu – mažiau kritulių, trumpesnės ir vėsesnės vasaros, storesnė sniego danga. Būdingi vėlėniniai jauriniai vidutiniškai nujaurėję ir vėlėniniai jauriniai glėjiški dirvožemiai. Miškingumas mažas, pušynų yra Platelių ir Lieplaukės duburiuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žemaičių vandenskyrinis kalvynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 647
|  |
| --- |
| **Rio de Žaneiro Galeano oro uostasAeroporto Internacional do Rio de Janeiro/Galeão–Antonio Carlos Jobim** |
|  |
| IATA: GIG - ICAO: SBGL |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis/karinis |
| Operatorius | Infraero |
| Miestas | Rio de Žaneiras |
| Aukštis virš jūros lygio | 9 m |
| Koordinatės | 22°48′36″S 043°15′02″W |
| Tinklalapis | www.infraero.com.br/ |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 10/28 | 4000 |  | betonas |
| 15/33 | 3180 |  | asfaltas |

**Rio de Žaneiro Galeano oro uostas** (portug. *Aeroporto Internacional do Rio de Janeiro/Galeão–Antonio Carlos Jobim*) (IATA – **GIG**, ICAO – **SBGL**) – pagrindinis Brazilijos Rio de Žaneiro miesto oro uostas. Jo pavadinimas duotas nuo šalia esančio paplūdimio, pavadinto galeonu.

Šis oro uostas yra didžiausias šalyje, o 2011 m. buvo ketvirtas pagal aptarnautų keleivių skaičių (13 488 943 per metus).

Dalimi oro uosto naudojasi šalies karinės oro pajėgos.

Nuo 2009 m. vyksta atnaujinimo darbai, norint pasiruošti mieste vyksiantiems renginiams – 2014 m. XX pasaulio futbolo čempionatui ir 2016 m. vasaros olimpinėms žaidynėms.
**Frančabidžas** (it. **Franciabigio**, tikr. *Francesco di Cristofano Giudici*, apie 1482 m. – 1525 m.) – italų brandžiojo renesanso dailininkas iš Florencijos.

Biografija
----------

Frančabidžas (tikrasis vardas Frančeskas Džiudičis, Kristofano sūnus) gimė apie 1482–1484 m. Florencijoje. Jo tėvas buvo drobių audėjas. 1506 m. jis paminetas *San Pancrazio* bažnyčios įrašuose kaip „Pietos" paveikslo autorius po didžiuoju bažnyčios altoriumi. Pasak Dž. Vazario, Frančabidžas mokėsi pas Mariotą Albertinelį, kuris savo ruožtu buvo susijęs su Fra Bartolomėju. 1506 m. Frančabidžas pradėjo dirbti bendrai kartu su Andrėja del Sartu. Ilgainiui Andrėja del Sartas pradėjo lenkti Frančabidžą ir dailininkai išsiskyrė. Pavyzdžiui, vienu svarbiausių Frančabidžo ankstyvųjų kūrinių buvo „Mergelės Marijos vestuvių" freska Santissima Annunziata bažnyčioje (apie 1513 m.), vėliau ją visiškai užtemdė gretima Andrėjos del Sarto „Mergelės Marijos gimimo" scena.

Frančabidžo kūryba buvo paveikta Andrėjos del Sarto ir Rafaelio. Pastarojo įtaką rodo „Madonos su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju" paveikslas Uficiuose. Gali būti, kad Frančabidžas apie 1512 m. lankėsi Romoje. Jis ir vėliau palaikė ryšius su Andrėja del Sartu, kas matyti iš to, kad Andrėjai del Sartui 1518 m. trumpam išvykus į Prancūziją jo užsakymus prižiūrėti *Scalzo* bažnyčioje buvo patikėta Frančabidžui. Po 1519 m. Frančabidžas dirbo Medičių vilos Podžijo a Kajane dekoravime kartu su Andrėja del Sartu ir jo mokiniu Pontormu. Joje Frančabidžas sukūrė „Cicerono triumfo" freską, bet ir ši freska bendrai atsiliko nuo daug jaunesnio Pontormo „Vertumno ir Pomonos" temos užmiesčio vilos dekoro nuotaikos. Laikoma, kad Frančabidžo talentas geriausiai pasireiškė jo portretuose. Frančabidžas mirė 1525 m. Florencijoje, pasak Dž. Vazario, nuo sunkios ligos (tikriausiai maro formos). Palaidotas *San Pancrazio* bažnyčioje.

Darbų galerija
--------------

* „Vyro portretas" (1514, Londono nacionalinė galerija)
* „Juvelyro portretas" (1516, Prinstono universiteto dailės muziejus, JAV)
* „Madona su Kūdikiu ir Šv. Jonu Krikštytoju" (apie 1518, Uficių galerija, Florencija)
* „Cicerono triumfas" (apie 1520, Medičių vila Podžijo a Kajane)
* „Noli me tangere" (apie 1523, San Salvi, Florencija)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Franciabigio** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it
* wga.hu
* J. Paul Getty muziejus
* Frančabidžo biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2013-12-27 iš Wayback Machine projekto.
| ***Antropophagus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Antropophagus |
| Kilmės šalis |  Italija Vokietija |
| Režisierius | Joe D‘Amato |
| Scenaristas (-ai) | George EastmanJoe D‘Amato |
| Vaidina | Tisa Farrov  Saverio Vallone  Vanessa Steiger Margaret DonnellyGeorge EastmanZora Kerova |
| Metai | 1980 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 87 arba 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Antropophagus** – 1980 m. režisieriaus Joe D‘Amato sukurtas siaubo filmas. Filmas tapo kultiniu.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Grupė užsieniečių studentų ketina surengti iškylą jachta Egėjo jūroje. Uoste jie susipažįsta su Džiuli – mergina, kuri prašo ją nugabenti į vieną iš salų, kurioje ji dirba aukle pas ten gyvenančius žmones. Šie sutinka, tačiau kelionėje viena iš merginų, burdama Taro kortomis, pamato kažką, kas ją labai išgąsdina.

Saloje turistai nustemba neradę jokių žmonių. Kol jie apžiūri salą ir miestelį, jų jachta su likusia šioje nėščia mergina Mege, nuplaukia nuo kranto. Nusprendę palaukti potvynio, jie apsistoja Džiuli šeimininkų name, kur randa tik jos globotinę, aklą merginą Henrietą. Pastaroji įbauginta kalba apie kažkokį žmogų, kvepiantį krauju, kuris nužudė ir jos tėvus, ir kitus miestelio gyventojus.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Tisa Farrow – Džiuli
* Saverio Vallone – Endis
* George Eastman – žudikas
* Serena Grandi – Megė
* Margaret Mazzantini – Henrieta
* Zora Kerova – Kerol

Aktorės Serena Grandi ir Margaret Mazzantini, kurioms tai buvo vieni pirmųjų vaidmenų kine, titruose pažymėtos atitinkamais pseudonimais *Vanessa Steiger* ir *Margaret Donnelly*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hutchings, Peter (2009). *The A to Z of Horror Cinema* (anglų). Scarecrow Press. p. 216. ISBN 9780810870505.
2. ↑  Giangrande, Antonio (2020-08-23). *Giustiziopoli prima parte: Disfunzioni del sistema contro i singoli* (italų). Antonio Giangrande. p. 113.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1924 m. Nikaragvos pašto ženklas, vaizduojantis Ernandesą de Kordobą
**Fransiskas Ernandesas de Kordoba** (*Francisco Hernández de Córdoba*; mirė 1526 m.) – ispanų konkistadoras, dabartinės Nikaragvos teritorijos kolonizatorius.

Apie jo gyvenimą iki atvykimo į Ameriką nieko nėra žinoma. Buvo Auksinės Kastilijos gubernatoriaus Pedrariaso Davilos pavaldinys, ekspedicijų vadas. 1523 m. atvyko į šiuolaikinės Nikaragvos Ramiojo vandenyno pakrantę, patraukė gilyn į žemyną, kur įkūrė du miestus – Granadą (prie Nikaragvos ežero) ir Leoną (prie Managvos ežero). 1524 m. įkūrė pirmą gyvenvietę dabartinėje Kosta Rikos teritorijoje – *Villa de Bruselas*. Palaikė Ernaną Kortesą kovoje prieš Kristobalį de Olidą.

Pedrariasas Davila įtarė Kordobą išdavyste, todėl įsakė jį suimti. Ernandesas de Kordoba 1526 m. buvo nukirsdintas centrinėje Leono aikštėje.

2000 m. Kordobos palaikai rasti greta Davilos palaikų kasinėjant Senojo Leono bažnyčios griuvėsius. Palaikai buvo iškilmingai perlaidoti Garbės memoriale, po iš senosios Managvos katedros atgabenta jo paties statula.

Fransisko Ernandeso de Kordobos garbei pavadinta Nikaragvos valiuta – kordoba.
| ***Antroji oda*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | *Antroji oda* |
| Kilmės šalis | Ispanija |
| Režisierius | Gerardo Vera |
| Prodiuseris (-iai) | Andrés Vicente Gómez |
| Scenaristas (-ai) | Ángeles González SindeGerardo Vera |
| Kompozitorius | Roque Baños |
| Vaidina | Javier BardemJordi MollaAriadna GilCecilia RothMercedes Sampietro |
| Metai | 2000 |
| Žanras | Romantinė drama |
| Trukmė | 110 minutės |
| Kalba | ispanų |
| Montažas | Nicholas Wentworth |
| Kinematografija | Julio Madurga |
| **IMDb įrašas** |

***Antra oda*** (isp. **Segunda Piel**) yra ispanų režisieriaus Gerardo Vera 2000 metų filmas LGBT tematika. Filme pagrindinius vaidmenis atlieka Jordi Molla, Javier Bardem ir Ariadna Gil.

Siužetas
--------

Filmo siužetas sukasi apie jauną porą iš Madrido, Eleną (Ariadna Gil) ir Alberto (Jordi Molla). Iš pirmo žvilgsnio tai laimingai susituokusi šeima, nestokojanti sėkmės profesinėje srityje ir auginanti mylimą sūnų. Tačiau visai netrukus Elena Alberto kostiumo kišenėje randa viešbučio sąskaita ir supranta jog jis yra jai neištikimas su kita moterimi. Jos nuostabai ta „nežinomoji" pasirodo esantis kitas vyras, vardu Diegas (Javier Bardem). Alberto visaip stengiasi kartu ir išsaugoti santuoką, ir užmiršti savo jausmus Diegui, tačiau jam nepavyksta. Galų gale, visa tai pasiekia kulminaciją, kai Elena netikėtai sutinka Diegą, kuris iki tol nežinojo, jog Albertas buvo vedęs, bei išmeta Albertą iš namų. Po kivirčo su mylimuoju, Albertas išbėga iš Diego namų ir žūsta avarijoje. Filmo pabaigoje Elena ir Diego kaip ir tampa draugais..

Vaidina
-------

* Diego – Javier Bardem
* Alberto García – Jordi Mollà
* Elena – Ariadna Gil
* Eva – Cecilia Roth
* María Elena – Mercedes Sampietro

Nuorodos
--------

* Segunda Piel svetainėje Internet Movie Database
| ***Solo*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Solo |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Belgija |
| Režisierius | Jean-Pierre Mocky |
| Metai | 1970 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 83 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Solo** – 1970 m. sukurtas politinis trileris, kurį režisavo ir pagrindinį vaidmenį atliko Jean-Pierre Mocky. Filmo veiksmas vyksta 1968 m. gegužės neramumų Prancūzijoje metu.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Užmiesčio viloje turtuolių orgijos su nepilametėmis metu juos užpuola ir sušaudo grupė kraštutinių leftistinių pažiūrų studentų. Policija netrunka išsiaiškinti, kad jiems vadovauja Virdžilas Kabralis bei pradeda jo medžioklę.

Tuo metu į Paryžių atvyksta Virdžilo brolis ir vienintelis giminaitis, smuikininkas Vincentas. Jis netiki revoliucija ir ginkluota kova, gyvena savo malonumui, tačiau nori rasti brolį anksčiau negu šis įvykdys kitą suplanuotą išpuolį. Netrukus policija nusprendžia, kad Vincentas taip pat priklauso revoliucionieriams.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Pierre Mocky – Vincentas Kabralis
* Denis Le Guillou – Virdžilas Kabralis
* Sylvie Breal – Mišelina
* Anne Deleuze – Anabelė
* Rene-Jean Chauffard
* Marcel Peres
* Eric Burnelli

Apdovanojimai
-------------

* Taorminos kino festivalis (nominacija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Solo". *frenchfilms.org*. Nuoroda tikrinta 2021-12-23.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Tešijas (reikšmės).*
**Tešijas** (天塩国; Teshio no kuni) – trumpai egzistavusi senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Rumojaus subprefektūra ir šiaurinė Kamikavos subprefektūros pusė pusė.

Istorija
--------

* 1869 m. rugpjūčio 15 d. įkuriama Tešijo žemė su 6 jai priklausančiomis apskritimis.
* 1872 m. čia gyveno 1 576 žmonės.
* 1882 m. Tešijas, kaip ir kitos Hokaido žemės, kurias netrukus pakeitė subprefektūros, panaikintas.

Tešijui priklausiusios apskritys
--------------------------------

* Mašikės apskritis (増毛郡)
* Rumojaus apskritis (留萌郡)
* Tomamaės apskritis (苫前郡)
* Tešijo apskritis (天塩郡)
* Nakagavos (Tešijo) apskritis (中川郡)
* Kamikavos (Tešijo) apskritis (上川郡)

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
James Purefoy Solomon Kane vaidmenyje 2009 m. filme „Solomon Kane"
**Solomon Kane** – amerikiečių rašytojo Robert E. Howard sukurtas personažas, XVI–XVII a. puritonas, klajonantis po pasaulį ir kovojantis prieš blogį bet kokia jo išraiška. Solomonas rengiasi juodai, ginkluotas rapyra, dirku bei charakteringais dviem titnaginiais pistoletais. Solomon Kane nuotykiai daugiausia aprašyti žurnale „Weird Tales" publikuotuose apsakymuose, kurių pirmasis išspausdintas 1928 m. ir vadinosi „Raudonieji šešėliai" (angl. *Red Shadows*). Solomon Kane istorijos buvo garsiausias Howardo kūrinys iki 1934 m. kuomet dar didesnio pasisekimo sulaukė naujas jo personažas Konanas. Po Robert E. Howard mirties dar ilgą laiką apsakymus apie Solomon Kane kūrė kiti rašytojai. Kai kur jis būdavo pagrindinis, kitur antraplanis veikėjas.

1968 m. Solomon Kane apsakymų rinkinys pirmą kartą buvo išleistas kaip knyga. Ji vadinosi „Raudonieji šešėliai", apsakymus knygai atrinko Howardo šeimos literatūros agentas Glenn Lord, išdėstydamas juos istorijų chronologine tvarka. Nuo tada apsakymų rinkiniai buvo leidžiami dar daug kartų. Vienas iš paskutiniųjų yra „Wildside Press" 2004 m. pradėta leisti dešimties knygų seriją „The Weird Works of Robert E. Howard", kurioje siekiama patalpinti visus Howardo kūrinius, anksčiau publikuotus žurnale „Weird Tales".

Tarp 1970–1990 m. „Marvel Comics" išleido kelis komiksus apie Solomon Kane. Nuo 2006 m. „Solomon Kane" komiksus pradėjo leisti „Dark Horse Comics" pagal sutartį su „Paradox Entertainment", autorinių teisių savininkais.

2009 m. buvo išleistas bendras prancūzų, čekų ir britų filmas „Solomon Kane", pasakojantis apie personažo priešistorę, kaip ir kodėl jis tapo aršiu kovotoju prieš blogį. Pagal filmo scenarijų vėliau savu ruožtu buvo išleista Ramsey Campbell rašyta knyga.

2007 m. „Pinnacle Entertainment Group" išleido vaidmenų žaidimą „The Savage World of Solomon Kane", paremtą Howardo kūryba. Taisyklių knygoje taip pat yra įvairių žymiausių apsakymų santraukos.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Solomon Kane chronologija
**Tobijus Bunimovičius** (lenk. *Tobij Bunimowicz*, apie 1868 m. – 1938 m. lapkričio 21 d. Vilnius) – žydų kilmės verslininkas, Ispanijos garbės konsulas Antrojoje Lenkijos respublikoje.

Biografija
----------

1893 m. Tobijas pradėjo šokolado verslą manufaktūroje, įkurtoje Vilniuje, Plačiojoje gatvėje. 1897 m. kartu su tėvu Izraeliu Bunimovičiumi įsteigė akcinę bendrovę „Viktorija", Vilniuje, Kaukazo (dabar – Mindaugo) ir Ugličo (dabar – Šaltinių) gatvių sankryžoje pastatė dviejų aukštų šokolado ir saldainių fabriką. 1912 m. spalio 2 d. nusišovus broliui Izajui, Tobijas perėmė jo knygų leidybos ir prekybos įmonę „Lektorius". „Viktorijos" fabrikui Tobijas vadovavo iki 1914 m. gruodžio 20 d. kuomet fabrikas sudegė. Gaisro metu sunaikinti ir fabrike buvę Tobijaus apartamentai. Gaisro nuostolius savininkui atlygino draudimo draugijos, sumokėjusios 7005700000000000000♠700000 rublių.

Po Pirmojo pasaulinio karo Tobijas perėjo prie bankininkystės bei vertimosi nekilnojamu turtu. 1921 m. Didžiosios ir Savičiaus gatvių sankryžoje jis įkūrė banką. 1923 m. nuomai nusipirko namą Pylimo g. 21 su pirtimi, kuriame rengė verslo ir kultūros renginius. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Tobijas iškėlė savo kandidatūrą Lenkijos Seime, buvo paskirtas Ispanijos garbės konsulu.

1938 m. revizija Tobijo vadovaujamame banke aptiko lėšų savinimosi įkalčių. Lapkričio 19 d. Tobijas buvo apklaustas policijos, o po dviejų dienų, lapkričio 21 d. 15 val. Tobijas rastas apsinuodijęs nuodais Pavilnyje, šalia savo vilos. Po dviejų valandų jis mirė, konstatuota savižudybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Darius Pocevičius (2016). *100 istorinių Vilniaus reliktų*. pp. 444–451.
2. ↑  Praeities vaizdai Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Stanislovas Batoras** |
| --- |
| Gimė | 1868 m. rugsėjo 3 d.Paberžės bažnytkaimyje, Panevėžio apskr. |
| Mirė | 1937 m. kovo 15 d. (68 metai)Tauragėje, palaidotas Eržvilko kapinėse |
| Vaikai | Eufemija, Zofija |
|  |
| Veikla | vargonininkas, chorvedys. |

**Stanislovas Batoras** (1868 m. rugsėjo 3 d. Paberžės bažnytkaimyje, Panevėžio apskr. – 1937 m. kovo 15 d. Tauragėje, palaidotas Eržvilko kapinėse) – vargonininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Baigė Krekenavos liaudies mokyklą, o pas vietinius vargonininkus išmoko vargonuoti. Nuo 1895 m. pradėjo savarankiškai vargonininkauti ir vadovauti chorui Eržvilko parapijoje. Choras ne tik giedojo bažnyčioje, bet ir koncertavo aplinkiniuose miesteliuose bei dvaruose. 1908 m. suorganizavo ir dūdų orkestrą, kuris talkino chorui bažnyčioje, griežė vestuvėse ir laidotuvėse.

S. Batoras platino draudžiamą spaudą, buvo 1908 m. balandžio 29 d. Kaune įkurtos Vargonininkų draugijos valdybos narys (pirmininkas Juozas Naujalis). Eržvilko choras dalyvavo 1909 m. Stasio Šimkaus suorganizuotoje dainų šventėje Jurbarke.

1926 m. baigė muzikos ir dainavimo kursus, surengtus Klaipėdos konservatorijos. 1925–1931 m. mokytojavo ir vadovavo chorui Eržvilko mokykloje. Bažnytinį ir mokyklos chorus (40-60 dalyvių) parengė 1924 m. 1928 m. ir 1930 m. visos Lietuvos dainų šventėms Kaune. Aktyviai dalyvavo parapijos ir mokyklos tėvų komiteto veikloje, kurį laiką buvo Eržvilko valsčiaus raštininkas.

Išaugino dvi dukras – Eufemiją (giedojo chore) ir Zofiją, augintinį Petrą Baranauską.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Visimo rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Baltasis kalnas Visimo rezervate Baltasis kalnas Visimo rezervate |
| **Vieta:** | Rusija (Sverdlovsko srities vėliava Sverdlovsko sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kirovogradas |
| 

Žemėlapis rodantis Visimo rezervatas vietą.Visimo rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 57°24′25″ š. pl. 59°33′55″ r. ilg.﻿ / ﻿57.40694°š. pl. 59.56528°r. ilg.﻿ / 57.40694; 59.56528Koordinatės: 57°24′25″ š. pl. 59°33′55″ r. ilg.﻿ / ﻿57.40694°š. pl. 59.56528°r. ilg.﻿ / 57.40694; 59.56528 |
| **Plotas:** | 335 km² |
| **Įkurtas:** | 1971 m. |
| **Valdymas:** | Федеральная служба по надзору в сфере природопользования РФ |

**Visimo valstybinis gamtinis biosferos rezervatas** (rus. *Висимский государственный природный биосферный заповедник*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Sverdlovsko srityje, Viduriniojo Uralo kalnuose, į šiaurės vakarus nuo Kirovogrado, Visimo kaimo apylinkėse. Įkurtas 1971 m. siekiant ištirti Vidurinio Uralo gamtinius kompleksus skirtingų ekspozicijų šlaituose.

Rezervatas apima kalnuotas sritis, iškylančias iki 699 m aukščio (Didžiojo Sutuko k.). Čia prasideda Čiusovajos intakai Suliomas, Darja, Šišimas. 87 % ploto dengia miškai, ryškus vertikalus zoniškumas. Rezervato teritorijoje gyvena lūšys, kiaunės, briedžiai, bebrai, ūdros, šermuonėliai, kurtiniai, tetervinai, jerubės, vištvanagiai ir kt. Yra keletas gamtos paminklų: kedrų giraitė, pelkė, akmuo, pirmykštė giria, atodanga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 93
Farerų salų pašto ženklas, vaizduojantis pirmuosius žmones (Askas ir Embla).
**Antropogonija** (gr. ἀνθρωπογένεια = žmogaus gimimas) – įvairūs tautų mitai apie žmogaus atsiradimą arba jo sukūrimą. Mituose žmogų dažniausia sukuria aukščiausieji dievai, bet neskiria jam reikšmingos vietos Visatoje. Indoeuropiečių mitologijoje būdingas mitologinis pasakojimas apie žmogaus sukurimą iš medžio, rąstgalių. Kaip antai, germanų mitologijoje dievai įkvėpę gyvybę dviem medžio gabalams (Askas ir Embla). Mesopotamijos mituose pasakojama, kad žmogus buvęs nulipdytas iš molio, abraominėse religijose minima, jog žmogus atsirado iš žemės dulkių (Adomas ir Ieva). Egiptiečių mitologijoje žmonės atsiradę iš dievybės ašarų. Pagal lietuvių sakmes žmogus buvo nulipdytas iš molio, tai beveik nesiskiria nuo Biblijos pasakojimo. Gali būti, kad įtakos tam turėjo krikščionybė.

Išnašos
-------

1. ↑  Hultgård, Anders (2006). "The Askr and Embla Myth in a Comparative Perspective". In Andrén, Anders; Jennbert, Kristina; Raudvere, Catharina (editors). Old Norse Religion in Long-term Perspectives. Nordic Academic Press. ISBN 91-89116-81-X
2. ↑  Gintaras Beresnevičius. *Antropogonija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
3. ↑  Mitologijos enciklopedija, 2, 1999; Račiūnaitė, Senvaitytė, Vaicekauskas, 2001
*Folkloro ansamblis "VAIGUVÀ", prie Šiaulių Žaliukių vėjo malūno, per kasmetinį "Amatų festivalį" 2007 m. vasarą.*
Skudučiais atliekama sutartinė. Groja Vaiguva, Tolminkiemyje 2007 m.
**Vaiguva** – folkloro ansamblis iš Šiaulių, įkurtas 1981 metais. Ansamblio vadovė Diana Martinaitienė.

Nariai
------

Į „Vaiguvą" ateina ŠU įvairių fakultetų studentai, besidomintys etnine kultūra, ypač autentišku liaudies menu: norintys dainuoti, šokti, groti, susipažinti su tradiciniais amatais.

Pavadinimo kilmė
----------------

Ansamblio pavadinimas *Vaiguvà* yra hidronimas. Šiuo vardu vadinami du sraunūs upeliai, iš skirtingų pusių – vienas iš pietų, kitas iš šiaurės - įtekantys tiesiai į didžiausią Lietuvos upę Nemuną. Tai simbolizuoja jaunus veržlius žmones, kurie iš visos Lietuvos suvažiuoja studijuoti į Šiaulius.

Repertuaras
-----------

Kadangi ansamblį lanko studentai, kilę iš skirtingų Lietuvos regionų, tai ir repertuarą sudaro įvairių regionų dainos, rateliai, šokiai, instrumentinė muzika. Labiausiai vertinama ir pirmenybė teikiama patiems seniausiems folkloro žanrams, tokiems kaip sutartinės ar kalendorinis folkloras.

Veikla
------

„Vaiguva" koncertuoja įvairiuose renginiuose Lietuvoje ir kaimyninėse šalyse (Lenkijoje, Latvijoje, Rusijoje, Švedijoje), tačiau ansamblio veiklos pagrindinis tikslas nėra koncertai - folkloras, tai saviraiškos būdas, būtina kalendorinių ir šeimos švenčių dalis.

Nuorodos
--------

* Ansamblio svetainė Archyvuota kopija 2007-11-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Thabo Mvuyelva Mbeki** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1942 m. birželio 18 d. (80 metų)Idutyva (Transkėjus) |
| Tėvai | Govanas Mbekis |
|  |
| Pareigos | Pietų Afrikos prezidentas 
(1999-2008 m.) |
| Partija | Afrikos nacionalinis kongresas |
|  |
|  **Vikiteka** | Thabo Mbeki |

**Thabas Mbekis** (*Thabo Mvuyelva Mbeki*, g. 1942 m. birželio 18 d. Idutyvoje, Transkėjus) – Pietų Afrikos Respublikos politinis lyderis ir prezidentas (1999–2008 m.).

Biografija
----------

Gimė Afrikos nacionalinio kongreso (**ANC**) ir *Pietų Afrikos komunistų partijos* lyderio Govano Mbekio šeimoje. Baigė Batervorto pradžios mokyklą. Nuo 1956 m. ANC narys, studentų organizacijos aktyvistas, 1959 m. už dalyvavimą studentų streike pašalintas iš Lovdeilo instituto, baigiamuosius egzaminus išlaikė Umtatos aukštojoje mokykloje. Toliau studijavo Johanesburge, Londono universitete, 1966 m. Sasekso universiteto magistras.

1961 m. išrinktas Afrikos studentų asociacijos sekretoriumi. 1966 – 1971 m. Afrikos nacionalinio kongreso atstovybės tarnautojas Londone, 1971 m. ANC veiklos organizatorius Lusakoje, 1973 m. Botsvanoje, Svazilande. 1975 m. ANC atstovas Nigerijoje, 1978 m. Lusakoje.

1978 m. paskirtas ANC pirmininko politiniu sekretoriumi. 1984 – 1989 m. ANC informacijos departamento, 1989 – 1994 m. tarptautinių santykių departamento vadovas. Nuo 1985 m. ANC vykdomojo komiteto narys, 1994 – 1999 m. PAR vyriausybės pirmininko Nelsono Mandelos pavaduotojas, nuo 1997 m. ANC pirmininkas.

1999 m. išrinktas Pietų Afrikos Respublikos prezidentu. Vienas iš Afrikos Sąjungos organizatorių, 2002 – 2003 m. šios organizacijos pirmininkas, jos programos „Naujoji partnerystė Afrikos plėtrai" vadovas. Turėjo didelę įtaką normalizuojant Ruandos, Burundžio, Kongo, Zimbabvės vidaus ir tarptautinius santykius.
| Vaigalė |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 7,4 km |
| **Baseino plotas** | 15,8 km² |
| **Ištakos** | Zakariškės |
| **Žiotys** | Elna |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vaigalė** arba *Vaigolė* – upė Lietuvoje, Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje; Elnos dešinysis intakas (Neries baseinas). Ilgis 7,4 km. Prasideda Zakariškių kaimo apylinkėse, teka į šiaurės vakarus per Vaigeliškių kaimą. Vidurupyje kerta  **171**  Bukiškis–Sudervė–Dūkštos  kelią. Įteka į Elną ties Elniakampio kaimu Neries regioniniame parke, 10 km nuo jos žiočių. Nuo šio upelio pavadinimo yra sukurtas vardas Vaigalė. Prie Vaigalės auga vertingi gamtos objektai – Vaigeliškių ąžuolas (liemuo – 4,9 m apimties), Ąžuolų karalienė, skelbtini vietiniais gamtos paminklais.

Intakai:

* Latvė, Latvelė.

Prie Vaigalės yra šie kaimai: Zakariškės, Vaigeliškės, Geležių Antakalniai, Elniakampis, Adomčiškės, Jurkiškės, Levydonys.

Etimologija
-----------

Upėvardis, dar žinomas kaip *Vaigolka*, kildintinas iš ide. *\*u̯eig-* „skubus, greitas" (plg. dak. *vaigas* „greitas, skubus", skr. विज्, वेजते = IAST: *vij-, vejate* „greit vyksta, skuba", av. *vaēg-* „mėtyti", liet. *viglas* „vikrus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Atkasti Gergovijos griuvėsiaiAtkasti Gergovijos griuvėsiai
**Gergovija** (*Gergovia*) – buvęs įtvirtintas galų gyvenamasis punktas arvernų genties teritorijoje, 6 km į pietus nuo šiuolaikinio Klermono-Fernano miesto Overnėje (Prancūzija). Plotas – 75 ha. 

Gergovija pagarsėjo pasipriešinimu romėnams 52 m. pr. m. e. (Julijaus Cezario valdymo laikotarpis). Tada įvyko Gergovijos mūšis, kuriame susirėmė Romos respublikos armija, vedama prokonsulo Cezario, ir galų pajėgos, vadovaujamos Vercingetorikso. Mūšį laimėjo galai. 

1863 m. ir XX a. 4- ir 5-ąjį dešimtmečius vykusių archeologinių kasinėjimų metu buvo aptikti senovės galų gyvenvietės likučiai - akmeniniai įtvirtinimai, dirbtuvės, gyvenamieji būstai ir kt. Griuvėsiuose aptikta daug buities daiktų, daugiausia priklausiusių Lateno kultūrai. Be to, netoliese buvo aptikti dviejų karinių stovyklų, kuriose buvo įsikūrę miestą apgulę romėnai, likučiai.
| **Milda Petrauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. vasario 1 d. (74 metai)Kaimynai, Utenos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Antanas Petrauskas |
| Vaikai | Evaldas Petrauskas, Agnė Navickienė |
|  |
| Veikla | pedagogė, politinė veikėja |
| Partija | 
* 1976 m. SSKP,
* 1990 m. LDDP,
* 2001 m. LSDP

 |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Vilniaus pedagoginis institutas, 1986 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Milda Keraminaitė-Petrauskienė** (g. 1949 m. vasario 1 d. Kaimynuose, Utenos rajonas) – pedagogė, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, Lietuvos ir Utenos rajono politinė veikėja.

Biografija
----------

1967 m. baigė Užpalių vidurinę mokyklą, 1972 m. Vilniaus pedagoginio instituto Lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą. 1984–1986 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.

1967–1969 m. Saldutiškio vidurinės mokyklos, 1972–1976 m. Pakruojo vidurinės mokyklos mokytoja.

1976–1985 m. LKP Pakruojo rajono komiteto instruktorė, 1985–1990 m. LKP Utenos rajono komiteto sekretorė, 1990 m. antroji sekretorė.

1992–1995 m. Seimo nario Povilo Gylio padėjėja. 1995–1997 m. Utenos apskrities valdytoja. 1998–2004 m. Seimo nario padėjėja. 2004–2016 m. LR Seimo narė.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP) narė, LDDP Utenos tarybos pirmininkė Nuo 2001 m. sausio mėn. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilniaus skyriaus (LSDP) narė, LSDP tarybos ir prezidiumo narė, LSDP pirmininko pavaduotoja organizaciniam darbui.

1995 m. kovo mėn. ir 1997–2000 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narė (LDDP sąraše).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-11-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| D.A.R |
| Kilmė | Panevėžys, Lietuva |
| Žanrai | Death metal |
| Aktyvumo metai | 1997–dabar |
| Nariai |
| Audrius PaksysKostas BalčiūnasMangirdas Malinauskas |

**D. A.R** – Lietuvos death metal atlikėjai iš Panevėžio.

Nariai
------

* Audrius Paksys – vokalas, gitara, bosinė gitara
* Kostas Balčiūnas – gitara
* Mangirdas Malinauskas – būgnai

Biografija
----------

Hardcore, thrash, brutal death ir eilę kitų stilių derinantys panevėžiečiai D. A.R susibūrė 1997 m. rudenį ir tuo metu joje grojo Audrius, Dovaras ir Kęstas. Per keletą metų D. A.R sudėtis keitėsi. D.A. R dalyvavo daugelyje koncertų savo regione – „Nauji veidai", „Night Zone", „Hard Dream", Panevėžio miesto dienose, taip pat koncertavo „Muzikiniame angare" Vilniuje, festivalyje „Kilkim žaibu", „Pop Art" apšildė roko grupę „Disciple" (JAV), o 2004 m. rudenį ir Lietuvoje viešėjusius JAV siaubūnus „Cannibal Corpse".

2004 m. muzikantai išleido savo debiutinį albumą *Demoražas*, o 2005 m. išleistas „live" koncerto, vykusiame viename Vilniaus klube, įrašas *Metalinis griausmas*. 2005 m. ankstesnįjį būgnininką pakeitė vilniečių grupės Grol narys Mangis. Ta proga 2006 m. pradžioje grupė surengė eilę koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose kartu su kitomis Lietuvos ir kaimyninėmis metalo grupėmis.

Diskografija
------------

* *Demoražas* (demo, 2004 m.)
* *Metalinis griausmas gyvai* (gyvo garso albumas, 2006 m.)
* *Mes dar gyvi* (demo, 2007 m.)

Nuorodos
--------

* MySpace tinklalapis
**Milda Budrienė** (1916 m. sausio 14 d. Lavrensas, Masačiusetso valstija) – lietuvių gydytoja, JAV lietuvių visuomenės veikėja, medicinos istorijos tyrinėtoja.

Biografija
----------

Vyras gyd. Stasys Budrys. 1923 m. su tėvais atvyko į Lietuvą. 1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946 m. grįžo į JAV. Įgijo teisę verstis medicinos praktika Ilinojaus (1950 m.), Floridos ir Indianos (1975 m.) valstijose. 1958–1984 m. dirbo Ilinojaus universiteto Alergijos klinikoje, nuo 1960 m. klinikinė instruktorė, 1971–1984 m. klinikinė profesorė asistentė.

1965–1970 m. Lietuvių gydytojų biuletenio redaktorė. Nuo 1985 m. S. Budrio lietuvių fotoarchyvo valdybos pirmininkė, rėmė kultūrinius renginius, fotografijų parodas. Nuo 1988 m. Lituanistikos tyrimo ir studijų centro Lietuvių medicinos muziejaus Čikagoje, įkurto jos iniciatyva ir pastangomis, direktorė. Dar 1950 m. pradėjo rinkti duomenis apie senosios emigracijos lietuvius gydytojus. Tai buvo pati pradžia, iš kurios vėliau atsirado Lietuvių medicinos muziejus.

Bibliografija
-------------

* Amerikos lietuvių gydytojų vardynas, rengėja ir leidėja, 1991 m.
* Amerikos lietuviai gydytojai, 1992 m.
* Lietuviai gydytojai šešiuose kontinentuose, 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Milda Budrienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 560 psl.
2. ↑  Lietuvių medicinos muziejus Archyvuota kopija 2008-09-26 iš Wayback Machine projekto.