recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Hunzos slėnis Karymabado apylinkėse
**Hunzos slėnis** (urd. ہنزہ شمالی = *Hunzah šamālī*) – tarpukalnių slėnis Karakorume, Pakistano šiaurėje, Gilgite-Baltistane, susidaręs abipus Hunzos upės. Slėnį supa 6000–7000 m ir aukštesni kalnai (Rakapošis, Ultaras, Bublimatingas, Hunza ir kt.).

Hunzos slėnis skirstomas į 3 dalis:

* Aukštutinis Hunzos arba Godžalio slėnis: apima Hunzos aukštupį, Batūros ledyno apylinkes; pagrindinės gyvenvietės: Gulmitas, Pasu, Šimšalis, Sustas.
* Vidurinis Hunzos slėnis. Pagrindinės gyvenvietės: Karymabadas, Aliabadas, Ahmedabadas, Murtazabadas.
* Žemutinis Hunzos slėnis. Pagrindinės gyvenvietės: Nasirabadas, Džafarabadas, Čalatas.

Toliau pietuose pereina į Nagaro slėnį, kuris jungiasi su Gilgito slėniu. Per slėnį eina Karakorumo plentas.

Aukštutiniame slėnyje gyvena vachanai, centriniame – burušai (hunzai), žemutiniame – šinai. Iki XX a. II pusės slėnyje gyvavo Hunzos kunigaikštystė, išlikusios dvi svarbios jos tvirtovės – Baltitas ir Altitas.

* Rakapošis virš slėnioRakapošis virš slėnio
* Saulėlydis slėnyje ties KarymabaduSaulėlydis slėnyje ties Karymabadu
* Slėnis ties PasuSlėnis ties Pasu
* Ties GulmituTies Gulmitu

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hunzos slėnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Jonas Govedas** (g. 1950 m. balandžio 30 d. Bury mieste, Anglijoje) – pianistas, vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.

Biografija
----------

1952 m. su tėvais iš Anglijos persikėlė į Kanadą – Torontas. 1963–1968 m. mokėsi Michael Power gimnazijoje, lankė Maironio šeštadieninę lietuvių mokyklą. Pas S. Gailevičių mokėsi skambinti fortepijonu, giedojo Šv. Jono parapijos chore (vadovas B. Pacevičius), pradėjo šiam chorui ir akompanuoti. 1968–1972 m. studijavo Toronto universiteto Muzikos fakultete (kompoziciją pas O. Morawetza, chorvedybą pas L. Bradchawa, fortepijoną pas C. Poole’ą) ir įgijo bakalauro laipsnį.

Nuo 1974 m. pradėjo dirbti su chorais Toronte ir Hamiltone – vadovavo, buvo chormeisteris ir koncertmeisteris „Birbynės", „Volungės", „Varpo", „Aro", buvosios "Šv. Jono",o dabar "Lietuvos Kankinių" parapijos ir mergaičių „Aido" chorams. Nemažai koncertavo, dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse bei kituose kultūros renginiuose. Kaip pianistas ir vargonininkas akompanuoja chorams ir solistams. Talkino solistėms V. Ziemelytei ir G. Čapkauskienei įrašant plokšteles. Dirba Toronto miesto mokyklose – moko vaikus ir jaunimą dainuoti, akompanuoja chorams ir ansambliams. Buvo 1978, 1983 ir 1991 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų švenčių dirigentas Toronte ir Čikagoje, 1991 m. dainų šventės ir repertuarinės komisijos narys. 1975 m. Kanados lietuvių dainų šventės dirigentas, 1988 m. JAV ir Kanados lietuvių tautinių šokių šventės Hamiltone muzikos vadovas ir orkestro dirigentas. 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dirigentas – dirigavo savo kūrinį „Už Lietuvą Tėvynę Motiną". Į šventę atvyko su Toronto „Volungės" choru (vadovė D. Viskontienė). Lietuvoje dar lankėsi 1991 ir 1997 metais. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje kartu su D. Viskontienė parengė Toronto jungtinį chorą.

J. Govedas „Tėviškės žiburiuose" paskelbė straipsnių ir koncertų recenzijų, yra žurnalo „Muzikos žinios" muzikos komisijos narys. Pagal lietuvių poetų tekstus sukūrė nemaža giesmių ir dainų, daug rašo Kanados mokyklų vaikams ir jaunimui. Giesmė „Viešpaties pasaulis" išspausdinta 1993 m. žurnalo „Muzikos žinios" priede. Kalėdinės giesmės „Prakartėlėn skubu", „Žemėn taiką nešu" ir „Kalėdinė lopšinė" Clevelando Dievo Motinos parapijos choro (vadovė R. Kliorienė) įrašytos į kompaktinį diską (1991), dainas ir giesmes „Skamba, skamba kanklės", „Sakė mane šiokia", „Subatos vakarėlį", „Serenada", „Viešpaties pasaulis", „Iš Tavo rankos", „Šventas", „Dievo avinėlis", „Už Lietuvą Motiną", Toronto choras „Volungė" (vadovė D. Viskontienė) įrašė į kasetę (1996).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jūrų liūtai** |
| --- |
| Pietinis jūrų liūtas (*Otaria flavescens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Pobūris: | Ruoniniai  *( Pinnipedia)* |
| Šeima: | Ausytieji ruoniai  *( Otariidae)* |

 |

**Jūrų liūtai** – nesistematinis dalies ausytųjų ruonių (*Otariidae*) rūšių pavadinimas. Pastarąją šeimą jūrų liūtai sudaro drauge su jūrų lokiais, dar vadinamais kotikais.

Tai stambūs, iki 4 m ilgio užaugantys ir sveriantys daugiau nei 300 kg gyvūnai, paplitę nuo subpoliarinių iki tropinių vandenų. Nuo jūrų lokių skiriasi tuo, kad neturi storo kailio, yra didesni, turi mažesnius plaukmenis, mažiau išreikštas lytinis dimorfizmas. Jūrų liūtai gausiais būriais renkasi į gulyklas, esančias atokiose salose, pakrantėse. Minta žuvimi, kalmarais, kriliu. Gyvenimo trukmė – 20-30 metų.

Pavadinimas jūrų liūtas kilo nuo šių gyvūnų skleidžiamo riaumojimo, primenančio liūtų riaumojimą. Jūrų liūtai yra dresiruojami, su jais rengiami pasirodymai vandens parkuose, zoologijos soduose. Žmones puola retai, dažniausiai gindami teritoriją.

Rūšys
-----

* Šiaurinis jūrų liūtas (*Eumetopias jubatus*)
* Kaliforninis jūrų liūtas (*Zalophus californianus*)
* Pietinis jūrų liūtas (*Otaria flavescens*)
* Australinis jūrų liūtas (*Neophoca cinerea*)
* Naujosios Zelandijos jūrų liūtas (*Phocarctos hookeri*)
* Japoninis jūrų liūtas (*Zalophus japonicus*) – išnykęs
* Galapaginis jūrų liūtas (*Zalophus wollebaeki*)
**Jonas Eduardas Gerlachas** (vok. *John Eduard Gerlach*; 1860 m. kovo 23 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1927 m. liepos 27 d. ten pat) – vokiečių medienos pirklys ir pramonininkas, diplomatas Klaipėdoje.

Biografija
----------

Gimė jauno medienos pirklio Eduardo Gotlybo Gerlacho, kuris ruošėsi perimti tėvo Johano Gotlybo Gerlacho įmonę, šeimoje. 
Būdamas vos trisdešimties tėvas mirė ir J.G.Gerlacho įmonę perėjo į jo brolių Heinricho Augusto ir Vilhelmo Hermano, o taip pat Eduardo Frydricho Gerlacho (Jono Eduardo Gerlacho brolio) rankas. Klaipėdiečių įmonei *J.G.Gerlach* sekėsi gerai, ji supirkdavo Nemunu atplukdytus rąstus iš Lietuvos ir, juos supjovusi, per Baltijos jūrą laivais išgabendavo. Po dėdžių ir brolio mirčių, apie 1913 m. Jonas Eduardas Gerlachas tapo jų įmonės vadovu ir savininku.

Smeltėje įmonė valdė didžiulius plotus: 734 arai uosto sausumoje ir 530 arai akvatorijos teritorijos; vien pakrantės ilgis siekė 621 m. Iš pradžių J.G.Gerlacho firma gretimose Kauno ir Kuršo gubernijose supirkdavo apvalius rąstus ir pati, supjovusi į lentas ir tašus, išplukdydavo į šiaurinius Vokietijos uostus. Veikė nuosava garinė lentpjūvė ir ją, o taip pat ir gretimus sandelius, apšviesdavo elektra, kurią pasigamindavo pati įmonė. Vėlesniame laikotarpyje iš minėtų Rusijos imperijos pasienio regionų buvo įvežami jau išpjauti gaminiai. Jei pabėgiai keliaudavo į Didžiąją Britaniją, tai tašus noriai pirkdavo ir britai, ir portugalai. Laivų statyboje naudojama mediena buvo žinoma „Baltik timber" vardu. Įmonė turėjo ir nusavus laivus–barkas: „Aeolus", „Juno", „Charlotte", „Eduard", „Emma–Johanna", „Minerva", „Najade" ir „Eleonora".

J.E.Gerlachas 1886 m. vedė Friderikę Eleną Joaną von Brakenhauzen (1862–1903), porai gimė dvi dukros ir sūnus Jonas Eduardas Ferdinandas (būsimas 
*J.G.Gerlacho firmos* savininkas). Belgijos vyriausybė J.E.Gerlachą buvo paskyrusi šios šalies konsulu Klaipėdai.

Įmonė sėkmingai veikė iki Antrojo pasaulinio karo, kai 1942 m. nacistinės Vokietijos karinis jūrų laivynas nusavino jos teritoriją Smeltėje ir įkūrė tenai povandeninių laivų jūreivių mokyklą.

Išnašos
-------

1. ↑  John Eduard Gerlach (biografiniai duomenys)
2. ↑  Fuehrer durch Memel und Umgebung–1913 Archyvuota kopija 2019-01-26 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* J.G.Gerlach Memel (1822–1922) // Memeler Dampfboot, 1997 Mai, Nr.5; 72–73 psl.
2004 m. Pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionato logotipas
**Pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas** (WUGC) organizuotas pasaulinės skraidančiojo disko federacijos 2004 metų rugpjūčio 1-7 dienomis Suomijoje, Turku mieste. Čempionate varžybos vyko keturiose grupėse: vyrų (18), moterų (14), vyrų meistrų (9) ir mišriojoje (13).

Tai buvo 11 pasaulio lėkščiasvydžio ir guts čempionatas. Čempionatai rengiami kas ketverius metus.

2004 m. Lietuvos lėkščiasvydžio vyrų rinktinė.

Vyrų divizionas
---------------

### Rinktinės žaidėjai

Turnyre Lietuvos rinktinę sudarė 16 sportininkų: Kęstutis Bačkis (kapitonas), Mantvidas Blinstrubas, Mantas Kaminskas, Gintaras Lukoševičius, Adas Lumbė, Andrius Navickas, Mindaugas Pošius, Arūnas Puriuškis, Mindaugas Samkus, Mykolas Šaučiūnas, Česlovas Skirutis, Saulius Skripskas, Tadas Ūselis, Justas Valaskevičius, Tadas Vyskupaitis, Lukas Zitkevičius.

Varžybų rezultatai
------------------

Lietuvos vyrų lėkščiasvydžio rinktinės rezultatai lėkščiasvydžio ir guts čempionate.

### Grupė A

| Data | Priešininkai | Rezultatas |
| --- | --- | --- |
|
| 2004.08.01 | Airija | 13-16 |
| 2004.08.01 | Suomija | 3-17 |
| 2004.08.02 | Italija | 4-17 |
| 2004.08.02 | JAV | 0-17 |
| 2004.08.03 | Australija | 2-17 |

### Atkrintamosios

| Data | Priešininkai | Rezultatas |
| --- | --- | --- |
|
| 2004.08.03 | Brazilija | 17-7 |
| 2004.08.04 | Rusija | 10-18 |
| 2004.08.05 | Taivanas | 17-9 |
| 2004.08.05 | PAR | 14-15 |

### Pozicionavimo varžybos

| Data | Priešininkai | Rezultatas |
| --- | --- | --- |
|
| 2004.08.06 | Rusija | 17-14 |

Vietos
------

### Vyrų grupė

| Vieta | Komanda |
| --- | --- |
| Auksas | Kanada Kanada |
| Sidabras | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Bronza | Australija Australija |
| 4 | Švedija Švedija |
| 5 | Japonija Japonija |
| 6 | Suomija Suomija |
| 7 | Danija Danija |
| 8 | Jungtinė Karalystė Didžioji Britanija |
| 9 | Vokietija Vokietija |
| 10 | Šveicarija Šveicarija |
| 11 | Italija Italija |
| 12 | Nyderlandai Nyderlandai |
| 13 | Pietų Afrikos Respublika PAR |
|
| 14 | Airija Airija \* |
| 15 | Lietuva Lietuva |
| 16 | Rusija Rusija |
| 17 | Brazilija Brazilija |
| 18 | Kinijos Respublika Taivanas |

Išnašos
-------

1. ↑  Vyrų divizino rezultatai
2. ↑  Moterų divizino rezultatai
3. ↑  Vyrų meistrų divizino rezultatai
4. ↑  Mišraus divizino rezultatai
5. ↑  Pasaulio čempionatų archyvas
6. ↑  Lietuvos rinktinės rezultatai
Koordinatės: 54°21′5″ š. pl. 24°3′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.35139°š. pl. 24.05833°r. ilg.﻿ / 54.35139; 24.05833

Sudvajų miškas. Kelias į Sudvajus
**Sudvajų miškas** – miškas pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, 2 km į pietus nuo Alytaus, Nemuno dešiniajame krante. Priklauso Alytaus miškų urėdijai, Sudvajų girininkijai. Apima 15,2 km² plotą.

Paviršius banguotas, Nemuno pakrantėje yra stačių šlaitų, griovų. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai silpnai nujaurėję smėliai bei priesmėliai. Vakarine miško riba teka Nemunas, sudaro kilpą (kitapus jos – Vidzgiris). Šiauriniu miško pakraščiu teka Alovė (su intaku Tolupe), pietiniu – Tverkta.

Medynai:

* pušynai: 88 %
* eglynai: 5 %
* juodalksnynai: 5 %
* beržynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 37 % medynų, pusamžiai medžiai 40 %, pribręstantys 6 %, brandūs 17 %.

Sudvajų miške kanopinių žvėrių (briedžių, stirnų, šernų) nedaug, gausesni smulkieji žinduoliai (kiškiai, usūriniai šunys, lapės, kiaunės, barsukai). Miške gausu uogų, grybų, vaistinių augalų. Pietrytinė dalis paskelbta Sudvajų geomorfologiniu draustiniu.

Miške ir greta jo įsikūrę: Sudvajai, Gečialaukis, Balninkai, Užupiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sudvajų miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 127
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Holo efektas** – magnetiniame lauke esančiame laidininke, kuriuo teka elektros srovė, susidaręs potencialų skirtumas. Šis potencialų skirtumas susidaro tarp sienelių, lygiagrečių srovės tekėjimo krypčiai.

Šį reiškinį 1879 m. atrado Edvinas Holas.

Fizikinis paaiškinimas
----------------------

Eksperimentiškai buvo nustatyta, kad susidarantis potencialų skirtumas

{\displaystyle U\_{H}=R\_{H}{\frac {IB}{d}}}

kur

  

{\displaystyle R\_{H}\;} – proporcingumo koeficientas (Holo konstanta)

{\displaystyle I\;} – laidininku tekančios srovės stipris

{\displaystyle B\;} – magnetinio lauko indukcija

{\displaystyle d\;} – laidininko storis

  

Elektros srovei tekant laidininku, esančiu magnetiniame lauke, ją sudarantys krūvininkai veikiami Lorenco jėga. Jeigu magnetinio lauko nebūtų, krūvininkai laidininku keliautų tiesia linija, tačiau Lorenco jėga nukreipia juos kurio nors laidininko krašto link. Dėl to krūvininkai pasislenka vieno krašto link ir šitaip laidininke susidaro netolygus krūvių pasiskirstymas. Viename iš kraštų elektronų yra daugiau negu kitame krašte, tad tarp priešingų laidininko kraštų susidaro potencialų skirtumas.

Didžiausias potencialų skirtumas būna tada, kai laidininkas į magnetinio lauko jėgų linijas atsisukęs statmenai. Jei laidininkas orientuotas lygiagrečiai magnetinio lauko jėgų linijoms, tai potencialų skirtumas nesusidaro (kaip būtų ir tuo atveju, jei magnetinio lauko nebūtų apskritai).

Teorinis išvedimas
------------------

Didėjant potencialų skirtumui ateina toks laikas, kai krūvininkus nukreipianti Lorenco jėga {\displaystyle F\_{L}\;} susilygina su jėga, kuria dėl Holo įtampos atsirandantis elektrinis laukas {\displaystyle E\_{H}\;} veikia krūvininkus. Tada sistema pereina į pusiausvyros būseną:

{\displaystyle {\begin{aligned}qE\_{H}&=qv\_{d}B\\E\_{H}&=v\_{d}B\\U\_{H}&=v\_{d}Bl\\U\_{H}&={\frac {1}{qn}}\cdot {\frac {IB}{d}}\end{aligned}}}

Šis teorinis Holo efekto išvedimas, besiremiantis mikroskopiniu srovės stiprio apibrėžimu ir faktu, kad laidininko plotas {\displaystyle S=ld\;}, atskleidžia, kad Holo konstanta

{\displaystyle R\_{H}={\frac {1}{qn}}}

kur

  

{\displaystyle q\;} – vieno krūvininko krūvis

{\displaystyle n\;} – krūvininkų koncentracija

  

Pagal Holo konstantą galima nustatyti krūvininkų ženklą. Holo efektas taikomas holotronuose, elektrinių ir magnetinių dydžių davikliuose, skaičiavimo elementuose ir keitikliuose.
Stačiakampė koordinačių sistema (viršuje) po konforminės transformacijos *f* (apačioje).
**Holomorfinė funkcija** matematikoje apibrėžia tokią kompleksinio argumento funkciją, kuri yra kompleksiškai diferencijuojama kiekviename argumento taške (griežčiau, – kiekvieno taško aplinkoje). Diferencijuojamumas kompleksine prasme iš esmės reiškia, kad tai yra glodi funkcija, be galo daug kartų diferencijuojama ir kad ją galima išskleisti Teiloro eilute bet kuriame taške.

Dažnai kaip sinonimas holomorfinei funkcijai naudojamas terminas analizinė funkcija. Tačiau pastarasis iš tiesų tai yra platesnis terminas, nes analizinė funkcija gali būti ir neapibrėžta kompleksinių skaičių aibėje. Arba jis gali būti naudojamas matricų teorijoje, apibrėžiant Teiloro eilute skleidžiamas funkcijas su matriciniais argumentais.

Holomorfinės funkcijos kartais vadinamos reguliariosiomis funkcijomis arba konforminiais atvaizdžiais (atvaizdžiai, nekeičiantys kampų tarp kreivių šeimų).

Terminą *holomorfinė* pirmą kartą panaudojo du Koši doktorantai, Briot (1817–1882) ir Bouquet (1819–1895). Tai yra junginys dviejų graikų kalbos žodžių ὅλος (*holos*) reiškiantis „visas, vientisas" ir μορφή (*morphē*) reiškiantis „formą, išvaizdą".

Apibrėžimas
-----------

Funkcija {\displaystyle f(z)={\bar {z}}} nėra kompleksiškai diferencijuojama taške {\displaystyle z=0}, kadangi {\displaystyle f(z)-f(0) \over z-0} vertė priklauso nuo krypties, kuria artėjama prie nulio. Išilgai realios ašies išvestinė lygi 1, išilgai menamosios ašies −1. Dar kitomis kryptimis gaunamos vėl kitokios vertės.
Turime kompleksinės funkcijos *f* išvestinę taške *z*0:

{\displaystyle f'(z\_{0})=\lim \_{z\to z\_{0}}{f(z)-f(z\_{0}) \over z-z\_{0}}.}
Jei ši riba egzistuoja ir yra vienoda, artėjant prie *z*0 iš bet kurios pusės, sakome, kad *f* yra **kompleksiškai diferencijuojama** tame taške.
Skirtumas tarp realaus ir kompleksinio argumento funkcijos diferencijavimo yra toks. Jei kompleksinė funkcija *f*(*x* + i *y*) = *u*(*x*, *y*) + i *v*(*x*, *y*) yra holomorfinė, tuomet *u* ir *v* turi dalines išvestines *x* ir *y* atžvilgiu bei tenkina Koši-Rymano sąlygas:

{\displaystyle {\frac {\partial u}{\partial x}}={\frac {\partial v}{\partial y}}\qquad {\mbox{ ir }}\qquad {\frac {\partial u}{\partial y}}=-{\frac {\partial v}{\partial x}}\,}.
Arba kita formuluotė – taip vadinamoji Virtingerio (Wirtinger) išvestinė *f* atžvilgiu kompleksiškai jungtinio *z* yra lygi nuliui:

{\displaystyle {\frac {\partial f}{\partial {\overline {z}}}}=0,}.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Markushevich, A. I. (2005) [1977]. Silverman, Richard A. ed. *Theory of functions of a Complex Variable* (2nd ed.). New York: American Mathematical Society. p. 112. ISBN 0-8218-3780-X.
2. ↑  Markushevich, A.I.*Theory of Functions of a Complex Variable* (Prentice-Hall, 1965). [Three volumes.]
3. ↑  Gunning, Robert C. & Rossi, Hugo (1965), *Analytic Functions of Several Complex Variables*, Prentice-Hall series in Modern Analysis, Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall, p. xiv+317
**Loreta Zakarevičienė** (1956 m. sausio 6 d. – 2022 m. gegužės 29 d.) – lietuvių diplomatė, valstybės tarnautoja.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus universitetą. 1990–1992 m. dirbo Aukščiausiosios Tarybos-Atkuriamojo Seimo pirmininko Vytauto Landsbergio padėjėja vidaus politikos klausimais. 1992–1996 m. ji buvo Seimo nario padėjėja, 1996 metais tapo Seimo Pirmininko atstove spaudai.

2000 m. perėjo į diplomatinę tarnybą: dirbo Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento Integracijos į NATO skyriuje, Lietuvos nuolatinėje atstovybėje prie NATO. Iki 2009 m. dirbo Lietuvos ambasados Moldovoje ministre-patarėja.

2009 m. sausio mėn. – 2010 m. rugsėjo mėn. dirbo Lietuvos Respublikos ministro pirmininko A.Kubiliaus patarėja užsienio politikos klausimais.

2010 m. spalio mėn. – 2014 m. birželio mėn. buvo Lietuvos nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Lenkijos Respublikoje.

Nuo 2014 m. rugpjūčio 19 d. iki 2018 m. buvo Lietuvos ambasadorė Austrijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė diplomatė Loreta Zakarevičienė. lrt.lt. 2022-05-29. Nuoroda tikrinta 2022-05-29.
2. ↑  ZAKAREVIČIENĖ LORETA[neveikianti nuoroda] („Kas yra kas" naujienos)
3. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-10 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Prezidentė įteikė skiriamuosius raštus Lietuvos ambasadorei Austrijoje Archyvuota kopija 2014-07-24 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Egidijus Meilūnas** | **Lietuvos ambasadorė Lenkijos Respublikoje** 2010–2014 | Po to:**Šarūnas Adomavičius** |
| Prieš tai:**Giedrius Puodžiūnas** | **Lietuvos ambasadorė Austrijos Respublikoje** 2014–2018 | Po to:**Donatas Kušlys** |
| Lorella Cuccarini |
| --- |
|  |
| Lorela Kukarini 2010 m. |
|  |
| Tikras vardas | Lorella Cuccarini Persili |
|  |
| Gimė | 1965 m. rugpjūčio 10 d. (56 metai)  Roma |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | Silvio Testi (1991–) |
| Vaikai | 4 |
|  |
| Aktyvumo metai | 1985– |
| Užsiėmimas | dainininkė, šokėja, TV laidų vedėja, aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Lorela Kukarini** (it. *Lorella Cuccarini Persili*; g. 1965 m. rugpjūčio 10 d. Romoje) – italų šokėja, dainų atlikėja, TV laidų vedėja ir aktorė. 

2011 m. ji apdovanota ordinu „Už nuopelnus Italijos respublikai".

Biografija
----------

Lorela gimė Romoje ir nuo 9 metų lankė šokių mokyklą, kuriai vadovavo Enzo Paolo Turchi, aktorės Carmen Russo vyras. 

20–ies ji pateko į televiziją, kur TV šou „Fantastico" buvo jo vedėjo Pippo Baudo asistentė. Vėliau jos televizijos karjera sėkmingai klostėsi kanaluose RAI, Canale 5 ir Mediaset, kur Lorela dalyvavo eilėje TV ir varjetė šou („Paperissima", „Buona Domenica" ir kt.), vedė įvairias programas ir buvo keletą kartų apdovanota „Telegatti" prizais už savo veiklą.

Taip pat ji išmėgino jėgas kaip atlikėja ir išleido keletą solinių albumų. Karjeros pradžioje ji bendradarbiavo su atlikėja ir šokėja Heather Parisi, su kuria 1988 m. išleido bendrą dainų rinkinį ir vėliau scenoje buvo laikomos „meninėmis varžovėmis". Tuo laikotarpiu jai pavyko atsikratyti stereotipo, kad tėra eilinė televizijos mergina, ir įrodyti, kad ji pati gali kurti įvairiapusiškus pasirodymus ir kaip šokėja, ir kaip aktorė. 1989 m. Lorela buvo tarp žymiausių Italijos atlikėjų, įrašiusių singlą „Per te Armenia", kurio lėšos buvo skirtos nukentėjusiems nuo žemės drebėjimo Spitake paremti.

1995 m. ji dalyvavo ir populiariausiame šalyje Sanremo muzikos festivalyje, kurio konkursinėje programoje užėmė 10 vietą.

Šeima
-----

Nuo 1991 m. Lorela yra ištekėjusi už kompozitoriaus Silvio Testi, su kuriuo turi 4 vaikus.

2007 m.
2008 m.

Diskografija
------------

* Lorel (1986)
* Voci (1993)
* Voglia di fare (1995)
* Le piu belle canzoni (2002)
* Nemicamatissima (2017)

Filmogrfaija
------------

* Piazza di Spagna (1992, mini serialas)
* Amiche (2004, mini serialas)
* Lo zio d‘America 2 (2006, mini serialas)
* L‘amore e sordo (2012, TV filmas)
* L‘isola di pietro 2 (2018, serialas)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lorella Cuccarini** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sito web del Quirinale: dettaglio decorato.
2. ↑  Eddy Anselmi (2009). *Festival di Sanremo: almanacco illustrato della canzone italiana*. Panini Comics, 2009. ISBN 978-8863462296.
Koordinatės: 55°46′20″š. pl. 25°40′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.7721°š. pl. 25.6760°r. ilg.﻿ / 55.7721; 25.6760


|  |
| --- |
| **Jūžintų mokykla** |
| [[Vaizdas:|Jūžintų mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Jūžintų mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Beržų g. 3, Jūžintai |
| **Direktorius(-ė)** | Eimutis Mališauskas |
| **Mokinių skaičius** | 166 |
| **Įkūrimo data** | 1890 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 23 |

**Jūžintų mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jūžintuose (Rokiškio raj.), Beržų g. 3, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190249881. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Kamajų gimnazijos skyrius.

Istorija
--------

Jūžintų mokykla minima 1890 m. Įsikūrusi toje pačioje vietoje, kur ir dabartinė. Apie 1901 m. pradėta statyti naujoji mokykla. Statė ją valsčius. 1909–1912 m. joje mokėsi 60 mokinių iš aplinkinių kaimų. Tik 2 pamokas per savaitę lietuviškai mokė M. Žilinskaitė. 1914 m. užbaigta naujos mūrinės mokyklos statyba, tačiau patalpose įsikūrė valsčiaus raštinė. Pirmojo pasaulinio karo metais mokykla veikė su pertraukomis.

1917–1920 m. mokoma lietuvių kalba. Dirbo mokytojai A. Starkus ir K. Velbasys. 1919 m. įkuriamos pradinės mokyklos Dauliūnuose, Mičiūnuose, Ažubaliuose, Tomakaimyje. Nuo 1928 m. mokyklos padalintos į vasaros ir žiemos. Vasaros mokykloje mokėsi 7–8 metų vaikai, o žiemos – vyresnieji. 1938 m. mokytojas J. Butkus mokykloje suorganizavo penktąjį skyrių. Patalpas nuomojo ir privačiuose butuose – pas Aukštuolį, Gačionį, Baltakį.

1945 m. įsteigtos dvi progimnazijos klasės, kurios įsikūrė Žiukelio namuose, vėliau perkeltos į Macijausko namus Skeiriuose. 1951 m. mokykla iš Skeirių persikėlė į Jūžintus ir tapo vidurine. 1956 m. pavasarį išleista pirmoji abiturientų laida. 1969 m. mokykla nukentėjo nuo gaisro, 1973 m. pradėti statyti du priestatai. Vėliau ji pavadinta knygnešio, politinio veikėjo Juozapo Otto Širvydo (1875–1935) vardu.

XXI a. pradžioje buvo vidurinė mokykla, 2-ajame dešimtmetyje tapo pagrindine, o 2020 m. buvo prijungta prie Kamajų gimnazijos kaip skyrius.

Direktoriai
-----------

* G. Šocas, A. Baniūnas, V. Silivanovas, G. Urbonienė, J. Augulis, M. Pošytė, A. Dabrega, V. Tautkevičius, A. Mieliauskas, V. Vyšniauskas, A. Patūpienė, O. Vaičys, B. Pročkienė, L. Skardžienė
* Eimutis Mališauskas

Žymūs mokiniai
--------------

* Vytautas Leitonas
* Skirmantas Pabedinskas
* Andrius Rimiškis

Nuorodos
--------

1. ↑  Rokiškio r. Jūžintų Juozo Otto Širvydo pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-25).
2. ↑  Rokiškio r. Kamajų Antano Strazdo gimnazijos Jūžintų skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-25).

* Oficiali svetainė
Sepp Blatter
**Joseph 'Sepp' Blatter**, *Joseph S. Blatter* (g. 1936 m. kovo 10 d. Vispe, Valė, Šveicarija) – ilgametis FIFA prezidentas, šias pareigas ėjęs nuo 1998 iki 2015 m. Pakeitęs João Havelange, 1998 m. birželio 8 d. tapo aštuntuoju FIFA prezidentu. Buvo perrinktas 2002, 2007 ir 2011 m.

Biografija
----------

Praeityje buvęs futbolininkas. Nuo 1948 m. iki 1971 m. žaidė viename iš Šveicarijos megėjiškų klubų. 1962 m. dirbo Šveicarijos kelionių agentūroje.

Nuo 1975 m. iki 1981 m. dirbo kaip FIFA techninis direktorius. Prieš išrenkant FIFA prezidentu tarp 1981 m. ir 1998 m. ėjo generalinio sekretoriaus pareigas. 1998 m. tapo FIFA prezidentu. 2002 m. gegužės 29 d. laimėjo rinkimus ir buvo perrinktas. 2007 m. gegužės 31 d. dar kartą laimėjo rinkimus. Sepp Blatter kadencija baigėsi 2015 m. Kitu FIFA prezidentu tapo Gianni Infantino.

Apdovanojimai
-------------

* Ouissam Alaouite ordinas (Marokas)
* Tekančios Saulės ordinas (2009 m. Japonija)

Nuorodos
--------

* FIFA prezidentų oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-06-15 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RFIFA prezidentai |
| --- |
|  |
| 
Robert Guérin (1904–1906) · Daniel Burley Woolfall (1906–1918) · Jules Rimet (1921–1954) · Rodolphe Seeldrayers (1954–1955) · Arthur Drewry (1955–1961) · Sir Stanley Rous (1961–1974) · João Havelange (1974–1998) · Joseph S. Blatter (1998–2015) · Gianni Infantino (2016– ) |

 |
Armėnijos ir Gruzijos katolikų – Vazgeno I ir Davido V – susitikimas (Jerevanas, 1972 m.)
**Katolikas** (gr. καθολικός 'visuotinis') – aukščiausias dvasininkų titulas kai kuriose Rytų krikščionybės bažnyčiose – Armėnijos apaštalų bažnyčioje, Gruzijos stačiatikių bažnyčioje, Asirijos Rytų bažnyčioje, Kaukazo Albanijos bažnyčioje (iki 1836 m.) ir Abchazijos katolikate (iki 1795 m.).

Nepaisant to, kad Rytų sirai visada buvo etniniu Persijos bažnyčios pagrindu, senovėje ši bažnyčia išpažino savotišką katalikišką ekleziologiją, kuri dalijo visą pasaulį į dvi dalis (pagal Romos ir Persijos imperijų sieną), o kanonine teritorija laikė visus Rytus. Šis padalijimas atsispindi tiek bažnyčios pavadinime „Rytų bažnyčia", tiek pirmojo hierarcho titulo pavadinime „Rytų katolikas", kurį 310 m. priėmė Seleukijos ir Ktesifono vyskupas. Ši doktrina buvo oficialiai patvirtinta Romos-Bizantijos bažnyčios atstovų 410 m. susitikime, sušauktame priimti I Nikėjos susirinkimo nutarimus. Jo metu, Bizantijos ambasadoriui Marutai pritarus, Rytų bažnyčios katolikas buvo pavadintas Visų Rytų vyskupų katoliku ir vadovu. Atitinkamai Romos vyskupai pretendavo į „Vakarų patriarcho" vardą, kuris ir buvo įtrauktas į jų titulų sąrašą. Tačiau šį atskyrimą panaikino vėlesnė istorija, kai Asirijos Rytų bažnyčia, apėmusi visus Rytus iki pat Japonijos savo vyskupijomis, prarado visas šias teritorijas, vėl apsiribodama tik Mesopotamijos rytų sirų etnosu, o Romos bažnyčia, atvirkščiai, sustiprėjo ir paskleidė savo įtaką visame pasaulyje.

Kai kuriose iš bažnyčių, pavyzdžiui, Gruzijos bažnyčioje, žodžiai „katolikas" ir „patriarchas" yra laikomi sinonimais, nusakančiais tą patį aukščiausią hierarchinį titulą. Kitose, pavyzdžiui, Armėnijos bažnyčioje, jie žymi skirtingas sąvokas. Katolikas reiškia aukščiausią dvasinį laipsnį kartu su vyskupo, kunigo, diakono laipsniais, o patriarchas, kaip ir graikų chalkedonitų bažnyčiose, yra hierarchinis titulas, kurį turi arkivyskupas arba katolikas. Taigi, Visų armėnų katolikas yra Armėnijos apaštalų bažnyčios vyriausiasis patriarchas, o šiai bažnyčiai priklausančio Jeruzalės patriarchato vadovas yra arkivyskupas. Bažnyčios dvasinis vadovas reziduoja svarbiausioje Ečmiadzino šventovėje Armėnijoje. Be Jeruzalės, katolikui dar pavaldūs Konstantinopolio bei Kilikijos (Libanas) patriarchatai.

Literatūra
----------

* Voicu, S. J. "Catholicós". Dicionário de Patrística e Antiguidades Cristãs. Petrópolis: Vozes, 2002.

Nuorodos
--------

* Catholicos (*britannica.com*)
* Catholic Encyclopedia (1913)/Catholicos
* Popiežiaus ir armėnų katoliko susitikimas (*xxiamzius.lt*)
* *Katolikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Erignathus barbatus** |
| --- |
| Jūrų kiškis (Erignathus barbatus)Jūrų kiškis (*Erignathus barbatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Pobūris: | Ruoniniai  *( Pinnipedia)* |
| Šeima: | Tikrieji ruoniai  *( Phocidae)* |
| Gentis: | *Erignathus*  *( Erignathus)* |
| Rūšis: | Jūrų kiškis  *( Erignathus barbatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Erignathus barbatus***Erxleben, 1777 |

**Jūrų kiškis** (*Erignathus barbatus*) – tikrųjų ruonių (*Phocidae*) šeimai priskiriamas plėšrus žinduolis.

Šie ruoniai paplitę aplink Aliaskos vandenis, Arkties vandenyną, Beringo sąsiauryje, Čiukčių ir Boforto jūrose, kur žiemą susiformuoja ledas. Pavieniais atvejais buvo pastebėti prie Kinijos, Škotijos ir Šiaurės Ispanijos krantų.

Žiemą ir anksti pavasarį suaugę individai gali sverti iki 360 kg, o po pavasario gali numesti svorį iki 216–239 kg. Maitinasi negiliose priekrantėse, mėgstamiausią maistą aptinka jautriais ūsais. Minta krabais, krevetėmis, moliuskais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šiaurinė Raudonoji Jūraዞባ ሰሜናዊ ቀይሕ ባሕሪ |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Eritrėjos vėliava Eritrėja |
| **Administracinis centras** | Masava |
| **Apygardos** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** () | 459 056 |
| **Plotas** | 27 800 km² |
| **Tankumas** () | 17 žm./km² |

**Šiaurinė Raudonoji Jūra** (tigr. ዞባ ሰሜናዊ ቀይሕ ባሕሪ = *Zoba Debubawi Keyih Bahri*) – vienas iš Eritrėjos administracinių regionų. Yra šalies šiaurės vakarinėje dalyje; šiaurėje ribojasi su Sudanu, rytuose – su Raudonąja jūra. Administracinis centras – Masava.

Geografija
----------

Vakariniu teritorijos pakraščiu driekiasi kalnai, rytiniu – dykumos. Pietuose yra žemiausias šalies taškas – Kululo ežeras (-75 m). Į regiono sudėtį patenka Dahlako salynas.

Vyraujančios tautos: rašaidai, tigriai, sahai, afarai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Regionas padalintas į šias apygardas:

* Afabetas
* Dahlakas
* Ghelalas
* Foras
* Ghinda
* Karura
* Masava
* Nakfa
* Šeebas

|  |  |
| --- | --- |
|  **Eritrėjos regionai** |  |
| Anseba | Debubas | Gaš Barka | Maekelis | Pietinė Raudonoji Jūra | Šiaurinė Raudonoji Jūra |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sepiida** |
| --- |
| SepijosSepijos |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Moliuskai  *( Mollusca)* |
| Klasė: | Galvakojai  *( Cephalopoda)* |
| Poklasis: | Dvižiauniai  *( Coleoidea)* |
| Antbūris: | Dešimtkojai galvakojai  *( Decapodiformes)* |
| Būrys: | Sepijos  *( Sepiida)* |

 |

**Sepijos** (*Sepiida*) – galvakojų (*Cephalopoda*) moliuskų būrys.

Būryje yra 2 šeimos ir 119 rūšių.

Paplitusios Atlanto vandenyne, Viduržemio jūroje, Raudonojoje jūroje. Užauga iki 30 cm ilgio. Sepijos turi 10 čiuopiklių, iš kurių 2 yra kiek ilgesni. Įsiraususios į smėlį ir iš ten akimirksniu išmesdamos čiuopiklius, jos gaudo grobį. Minta moliuskais ir nedidelėmis žuvimis. Jos turi kalkinę kriauklę – raginę nugarinę plokštelę. Sepijoms mirus, kriauklės dažnai išplaunamos į krantą. Priklausomai nuo dugno, dėl savo pigmentų sepijos gali keisti kūno spalvą ir taip pasislėpti nuo kitų grobuonių.

Iš rašalinės liaukos sekreto gaminami tamsiai rudi akvareliniai dažai (sepija, indiškas tušas).

Sepija gaudydama grobį įsirausia į smėlį
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šiaurinės Luzitanijos karalystė** – karalystė – projektas Šiaurės Portugalijoje, 1807 m. Napoleono sumanyta sukurti tam, kad Napoleono panaikintos Etrurijos karalystės karalius Liudvikas II turėtų ką valdyti.

1807 m. Portugalija atsisakė prisidėti prie Napoleono surengtos D. Britanijos žemyninės blokados. Pagal 1807 m. su Ispanija pasirašytą Fonteneblo sutartį (*Traité de Fontainebleau*) buvo planuojama okupuoti Portugaliją ir padalinti ją į tris dalis:

* *Šiaurinės Luzitanijos karalystė* – šiaurinė Portugalijos dalis tarp Duero ir Minjo upių, kurioje yra tokie miestai kaip Portas ir Braga. Karalystė turėjo būti pavadinta pagal buvusią Romos provinciją Luzitaniją.
* *Portugalija* – labai sumažinta Portugalija, apimanti žemes tarp Duero ir Tacho, su sostine Lisabona. Numatyta valdyti iš Prancūzijos.
* *Algarvės karalystė* – pietinė Portugalija, piečiau Tacho upės. Ją turėjo valdyti ispanas hercogas Manuelis de Godojas (*Manuel de Godoy*), kuris turėjo gauti karaliaus titulą.

Po sutarties pasirašymo prancūzų kariuomenės įsiveržimas į Portugaliją tęsėsi, ir 1807 m. gruodžio 1 d. buvo užimta sostinė Lisabona.
  
1808 m. rugpjūtį Portugalijoje išsilaipino Artūro Velslio (*Arthur Wellesley*, būsimas pirmasis hercogas Velingtonas) vadovaujama britų kariuomenė, kuri ėmė atkūrinėti Portugalijos nepriklausomybę. Prancūzų kariuomenė buvo visiškai išstumta 1812 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Frederikas II puola Älvsborgą
**Septynerių metų Šiaurės karas** – XVI amžiaus antrojoje pusėje (1563-1570) vykęs Danijos-Švedijos karas, kilęs Švedijai 1561 metais užėmus Šiaurės Estiją, siekiant įsigalėti Baltijos jūroje. Danija karą Švedijai paskelbė 1563 metų rugpjūtį. Kare Danijos-Norvegijos valstybę palaikė Liubekas bei Abiejų Tautų Respublika.

Karo eiga
---------

Frederiko II vadovaujama Danijos kariuomenė, kurios pagrindą sudarė vokiečių samdiniai, puolė Älvsborgo miestą ir jį užėmė, atkirsdami švedų priėjimą prie Šiaurės jūros. 1565 metais danai nugalėjo švedus ties Akstorna, 1567 metais nesėkmingai puolė Stokholmą. Tuo tarpu švedai rengė niokojamuosius žygius į Danijos žemynines provincijas, užėmė kelias tvirtoves Norvegijoje, 1565-1566 metais nugalėjo Danijos ir Liubeko laivynus jūroje. 1569 metų vasarą Danija sėkmingai puolė Taliną, ir jau 1570 sudaryta Štetino taika, pagal kurią Švedija turėjo už Älvsborgą sumokėti išpirką.

Karo pasekmės
-------------

Nors po karo Danijos ir Švedijos teritorijos nepakito, karo metu buvo smarkiai nuniokotos pasienio gyvenvietės, šalys išsekintos.
***5-in-1* tuščiasis šovinys** (angl. *5-in-1 blank cartridge, Five-in-One Blanks*) – tuščiasis šovinys, kuris gali būti naudojamas kelių skirtingų kalibrų ginkluose, skirtas naudoti teatro spektakliuose. Tinka naudoti ginkluose su skirtingų kalibrų vamzdžiais, kadangi neturi kulkos. Tačiau sudaro reikiamą efektą – šūvio garsą ir pliūpsnį. 

Šoviniai *5-in-1 Blanks* gali būti naudojami ginkluose, kurių šovinių lizdai skirti šoviniams *.38-40 Winchester*, *.44-40 Winchester* ir *.45 Colt*, kadangi nors šiuos šovinius naudojančių ginklų vamzdžių kalibrai skirtingi, jų šovinių lizdai, kur patenka šovinių tūtelės, yra praktiškai vienodos. 
  
Šie tuštieji šoviniai buvo pavadinti angl. *5-in-1 Blanks*, kadangi jais buvo galima šaudyti 5 tipų ginklais, paplitusiais Holivudo vesternuose ir naudojančiais 3 skirtingų kalibrų šovinius. Šie ginklai – .38-40 ir .44-40 šovinius naudojantys šautuvai ir .38-40, .44-40 ir .45 Colt naudojantys revolveriai

Šovinius *5-in-1 blanks* dar vadina ir *3-in-1 blanks*, nes jie pakeičia tris šovinių kalibrus – .38-40, .44-40 ir.45 Colt.

Paskutiniais metais naudojami šoviniai *5-in-1 blanks* yra perkonstruoti, dabar turi plastikines tūteles, ir pakeičia šovinius:

* ankstesniųjų kalibrų – .38-40, .44-40 ir .45 Colt,
* papildomų kalibrų – *.44 Special*, *.44 Magnum*, ir *.410 Gauge*.

Konstrukciškai jie būna:

* skirtingais uždoriais – užvalcuoti arba nevalcuoti, su kamščiais.
* skirtingais užtaisais - su dūminiu paraku arba su bedūmiu paraku. Šoviniai su dūminiu paraku gali turėti dalinius parako užtaisus (¼, ½, ¾ užtaiso). Šoviniai su dūminiu paraku šūvio metu ne tik sukelia šūvio garsą ir plyksnį, bet ir išmeta dūmų debesėlį.

Nuorodos
--------

* A look at a number of 5-IN-1 movie blank boxes...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Brachyteles hypoxanthus** |
| --- |
| Šiaurinė mirikina |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Koatos  *( Atelidae)* |
| Gentis: | Mirikinos  *( Brachyteles)* |
| Rūšis: | Šiaurinė mirikina  *( Brachyteles hypoxanthus)* |

 |
| Šiaurinės mirikinos paplitimas |

**Šiaurinė mirikina** (lot. *Brachyteles hypoxanthus*) – beždžionių rūšis, priklausanti koatų (*Atelidae*) šeimai. Tai endeminė Brazilijos Atlanto miškų ekoregione gyvenanti rūšis. Minta lapais, jaunais ūgliais, vaisiais. Maitindamasi dažnai kabo galva žemyn, laikydamasi kibia uodega.

Šiaurinės mirikinos iš kitų rūšių išsiskiria unikaliais snukučio bruožais, kailio spalva ir piešiniu, ausų forma, be to jos turi nykštį. Kailio spalva nuo pilkos iki šviesiai rudos. Tai gana stambios beždžionės, vienos didžiausių Naujajame pasaulyje. Patino kūno ilgis nuo 55 iki 78 cm, patelės – nuo 50 iki 65 cm. Uodegos ilgis nuo 65 iki 80 cm. Patinai sveria 12-15 kg, patelės – 9,5-11 kg.

Šiaurinės mirikinos – reta, nykstanti primatų rūšis. Didžiausią grėsmę kelia medžioklė ir gyvenamosios aplinkos naikinimas.
Lorenco Da Pontės portretas (graviūra, XIX a. pr. aut. Michele Pekenino)
**Lorencas Da Pontė** (it. *Lorenzo Da Ponte*, pirmasis vardas Emanuelė Koneljanas, 1749 m. kovo 10 d. − 1838 m. rugpjūčio 17 d.) – italų poetas ir libretistas, geriausiai žinomas dėl libretų V. A. Mocarto operoms „Figaro vedybos", „Don Žuanas" ir „Visos jos tokios".

Biografija
----------

Emanuelė Koneljanas (it. *Emmanuele Conegliano*) gimė 1749 m. kovo 10 d. žydų gete Čenedoje prie Trevizo, tuometinėje Venecijos respublikoje. 1763 m. su tėvu jis priėmė krikščionybę ir pakeitė vardą pagal krikštą suteikusio vietos vyskupo vardą į Lorencą Da Pontę. Kurį laiką jis buvo priėmęs dvasininko įžadus, bet dėl laisvamaniškų pažiūrų ir svetimavimo (jis buvo pažįstamas su Kazanova ir laikė viešnamį) Lorencas 1779 m. buvo ištremtas iš Venecijos respublikos. Tikriausiai 1780 m. jis apsigyveno Vienoje, patyrė didelį skurdą apie metus laiko iki įtikino, kad imperatorius Juozapas II paskirtų jį italų teatro trupės libretistu. 1783 m. jis susipažino su V. A. Mocartu. Lorenco Da Pontės darbas ties V. A. Mocarto, A. Saljerio ir V. Martino i Solero operų libretais pavertė jį reikšmingiausiu XVIII a pb. komiškos operos (*opera buffa*) libretistu. Su jo libretais V. A. Mocartas sukūrė operas „Figaro vedybos" (1786 m.), „Don Žuanas" (1787 m.) ir „Visos jos tokios" (1790 m.). Bet didžiausios sėkmės Da Pontė sulaukė su V. Martino i Solero operos „Viena netikėta priežastis" (1787 m. *Una Cosa Rara*) triumfu Vienoje (dabar ši opera nestatoma).

1790 m. mirus Juozapui II Lorencas Da Pontė prarado imperatoriškųjų rūmų malonę ir buvo atleistas iš savo pareigų. Su žmona jis persikėlė į Londoną, kur dirbo libretistu Karališkajame teatre, laikė knygų krautuvėlę ir spaustuvę. Jis įklimpo į finansines bėdas, kai laidavo už kažkokį čekį ir buvo suimtas bent 30 kartų per tris mėnesius už skolas. Bėgdamas nuo kreditorių 1805 m. jis išvyko į JAV, gyveno Niujorke ir Elizabetaune Niu Džersyje. Čia jo finansiniai sunkumai nesibaigė, jis dirbo poetu, pardavėju, prekių išvežiotoju, pakol užėmė italų literatūros ir kalbos mokytojo postą Kolumbijos koledže. 1823−1827 m. jis išleido keturis tomus „Memuarų", kuriuose save aprašė daugiausiai kaip likimo ir priešų auką. Rūpinosi italų operos populiarinimu. Lorencas Da Pontė mirė 1838 m. rugpjūčio 17 d. Niujorke.

Šaltiniai
---------

* Encyclopaedia Britannica, 2007
* Steen, Michael.*Great Operas*. Icon Books, 2012
**Kazys Sivickis** (g. 1951 m. sausio 23 d. Žarėnuose, Telšių raj.) – technologijos mokslų daktaras, hidrotechnikos inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958–1962 m. mokėsi Plungės rajono Plauskinių pradinėje mokykloje, 1969 m. baigė Telšių rajono Žarėnų vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakultetą, 1985–1989 m. Maskvos hidromelioracijos instituto neakivaizdinio skyriaus aspirantas. 1991 m. Baltarusijos melioracijos ir vandens ūkio mokslinio tyrimo institute apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją (nostrifikuota 1993 m.).

1974–1978 m. Žemės ūkio ministerijos Vyriausiosios tarybinių ūkių valdybos vyriausiasis inžinierius melioratorius, 1978–1981 m. Lietuvos komunistų partijos centro komiteto Žemės ūkio skyriaus instruktorius, 1981–1988 m. melioracijos ir vandens ūkio ministro pavaduotojas, 1988–1991 m. Gamybinio statybos ir montavimo susivienijimo „Lietuvos melioracija" pirmininko pirmasis pavaduotojas, vyriausiasis inžinierius, 1991 m. valstybinės firmos „Lietuvos melioracija" technikos direktorius, direktorius-Gamybos organizavimo valdybos viršininkas, 1991–1993 m. Lietuvos melioracijos įmonių asociacijos vicepirmininkas, nuo 1993 m. šios asociacijos pirmininkas. Nuo 2005 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos sekretorius. 2006 m. atsisakė Seimo nario mandato.

1998–2000 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandentvarkos katedros vyr. asistentas, docentas. Nuo 2002 m. šios katedros lektorius, hidrotechnikos bakalaurams dėsto kelių tiesimo technologiją ir darbo užmokesčio organizavimą, magistrams – statybos organizavimą.

Nuo 2002 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos valdybos pirmininkas, nuo 2005 m. Valstiečių liaudininkų sąjungos narys.

Yra paskelbęs daugiau kaip 60 straipsnių mokslo ir gamybine tematika melioracijos, aplinkosaugos, hidroenergetikos klausimais. 1999 m. įrašytas į Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio ir žemėtvarkos fakultetui nusipelniusių žmonių Garbės knygą.

Lietuvos melioracijos įmonių asociacijos pirmininkas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos prezidiumo, Vandens problemų tarybos prie Lietuvos mokslų akademijos prezidiumo narys, Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungos vicepirmininkas, Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmų tarybos, Lietuvos žemės ir miškų ūkio visuomeninių ekspertų kolegijos prezidiumo, Statybos verslo įmonių kvalifikacijos atestavimo komisijos bei ilgametis Lietuvos žemės ūkio universiteto valstybinių kvalifikavimo komisijų narys.

Žmona Stasė (g. 1953 m.), vaikai Džeraldas (g. 1974 m.) ir Loreta (g. 1978 m.)

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lorelei uola prie Reino
**Lorelei** (vok. *Loreley* arba *Lorelei*) – stati (132 m aukščio) uola dešiniajame Reino upės krante, Reino tarpeklyje, Reino krašte-Pfalce (Vokietija). Ji yra apie 50 km į vakarus nuo Frankfurto prie Maino ir tiek pat į pietus nuo Koblenco, netoliese yra Sankt Goarshauzeno (*Sankt Goarshausen*) miestelis. Uola pasižymi stipriu aidu, todėl nuo seno pasakojamos legendos, kad šiose vietose gyvenanti sirena, kuri savo žaviomis dainomis vilioja plaukiančiuosius link pavojingų rifų, kur jų laukia mirtis. Uolą 1823 m. savo kūrinyje aprašė žymus vokiečių poetas Heinrichas Heinė.

Pavadinimo kilmė
----------------

Lorelei paminklas
Manoma, kad uola pavadinta vidurio vokiečių aukštaičių tarmės pagrindu: *lure* („elfas, nykštukas") + *lei* („uola").

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lorelei** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Semnopithecus entellus** |
| --- |
| Šiaurinis pilkasis langūras (Semnopithecus entellus)Šiaurinis pilkasis langūras(*Semnopithecus entellus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Šunbeždžionės  *( Cercopithecidae)* |
| Pošeimis: | Laibaliemenės beždžionės  *( Colobinae)* |
| Gentis: | Pilkieji langūrai  *( Semnopithecus)* |
| Rūšis: | Šiaurinis pilkasis langūras  *( Semnopithecus entellus)* |

 |
| Binomas |
| ***Semnopithecus entellus***Dufresne, 1797 |

**Šiaurinis pilkasis langūras**, arba **hulmanas** (*Semnopithecus entellus*) – šunbeždžionių (*Cercopithecidae*) šeimos primatas, priklausantis laibaliemenių beždžionių pošeimiui. Kailio spalva įvairuoja nuo tamsiai rudos iki šviesiai gelsvai rudos. Patelių ir jauniklių grupėms kartais vadovauja vienas ar keli patinai, o kiti patinai sudaro viengungių būrius.

Minta lapais, vaisiais, pumpurais ir ūgliais, kuriuos lengvai suvirškina kelių skyrių skrandis. Be to, savo racioną papildo laižydamos druską arba ėsdamos daug mineralinių medžiagų turintį dirvožemį.

Paplitę visoje Azijoje, išskyrus drėgnųjų miškų sritis. Vietiniai žmonės hinduistai šią rūšį laiko šventa ir ją tapatina su hinduizmo dievybe Hanumanu.
**Kazys Pėdnyčia** (g. 1949 m. lapkričio 6 d. Plaskūnuose (dab. Kruonio seniūnija) Kaišiadorių rajonas) – teisininkas, buvęs LR generalinis prokuroras, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Broliai Antanas, ūkininkas ir Petras Vytautas, pensininkas. Abu gyvena Plaskūnuose.

Sūnūs Ugnius Pėdnyčia, advokatas, Saulius Pėdnyčia, advokatas.

Biografija
----------

1956-1960 m. mokėsi Plaskūnų pradinėje, 1960-1964 m. – Kalvių aštuonemtėje ir 1964-1967 m. Kruonio vidurinėje mokyklose. 1967-1972 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, diplomuotas teisininkas.

Lietuvos TSR Kėdainių rajono prokuratūros tardytojas, Panevėžio miesto prokuroro pavaduotojas, LR pataisos darbų įstaigų priežiūros prokuroras, 1991-1992 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, 1992-1993 m. LR vyriausiasis muitininkas, 1993-1997 m. Valstybės saugumo departamento direktoriaus pavaduotojas, nuo 1997 iki 2000 m. LR generalinis prokuroras. Pėdnyčios Vadovavimo metais buvo tiriama kunigo Ričardo Mikutavičiaus (1935–1998) nužudymo byla (1998–1999). Nuo 2001 m. advokatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Pėdnyčia (Kaišiadorių muziejaus inf.)

Lietuvos Respublikos generaliniai prokurorai

Artūras Paulauskas (1987–1995)  |
Vladimiras Nikitinas (1995–1997)  |
Kazys Pėdnyčia (1997–2000)  |
Antanas Klimavičius (2000–2005)  |
Algimantas Valantinas (2005–2010)  |
Raimondas Petrauskas (2010)  |
Darius Valys (2010–2015)  |
Darius Raulušaitis (2015)  |
Evaldas Pašilis (2015–2021)  |
Nida Grunskienė (2021–2026)