recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Blackstone Group L.P.| The Blackstone Group L.P. |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Finansinės paslaugos |
| Įkurta | 1985 m. |
| Centrinė būstinė | Niujorkas, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Stephen Schwarzman |
| Paslaugos | Privatusis kapitalas |
| Darbuotojų | 1440 (2010 m.) |
| Tinklalapis | www.blackstone.com |

**Blackstone Group L.P.** – alternatyvaus turto valdymo bei finansinių paslaugų bendrovė, besispecializuojanti privataus kapitalo, apirboto rizikos fondų, nekilnojamojo turto ir kredito versle. Ji taip pat teikia įvairių finansinių paslaugų konsultacijas, kaip antai patarinėja įmonių susijungimų ir įsigijimų bei jų restruktūrizavimo ir reorganizavimo klausimais, konsultuoja bendroves neviešai platinant vertybinius popierius.

Per pastarajį dešimtemtį „Blackstone" grupės privataus kapitalo skyrius buvo vienas iš stambiausių investuotojų svertinio išpirkimo sandorių sudarinėjimo atžvilgiu, o jos nekilnojamojo turto padalinys buvo aktyvus komercinio nekilnojamojo turto pirkėjas.

„Blackstone" buvo įkurta kaip susijungimų ir įsigijimų įmonė 1985 m. Abu įmonės steigėjai prieštai dirbo „Lehman Brothers" investiciniame banke. Praslinkus keliems dešimtemčiams nuo jos įkūrimo pradžios, „Blackstone Group" tapo viena iš didžiausių privataus kapitalo įmonių. 

2007 m. „Blackstone Group" įžengė į akcijų biržą viešai išplatinadama $4 milijardų dolerių akcijų emsiją ir tokiu būdu tapo viena iš pirmųjų stambių biržoje listinguojamų privataus kapitalo bendrovių. 2011 m. „Blackstone" valdo $159 miljardų dolerių vertės turtą.

Literatūra
----------

* David Carey, John E. Morris. King of Capital: The Remarkable Rise, Fall, and Rise Again of Steve Schwarzman and Blackstone.

Nuorodos
--------

* Fortune: Wall Street's Hottest Hand Blackstone CEO Steve Schwarzman has built a powerhouse unlike any other.

Išnašos
-------

1. ↑  Bloomberg: Blackstone IPO Raises $4.13 Billion at $31 a Share
2. ↑  Bloomberg: Carlyle Trails Blackstone as Private-Equity Firms Race to Move Beyond LBOs
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Derbento emyratas** (lezgin. *Имарат Алпан*) – nepriklausoma valstybė, egzistavusi aplink Derbento miestą, istoriniame Maskuto regione IX–XII a.

Derbentas buvo įkurtas dar prieš mūsų erą ir buvo labai svarbus miestas visais laikais. VII a. miestą užėmus arabams, jis įėjo į Kalifato sudėtį, kur 735 m. gavo savivaldą. Byrant Kalifatui, IX a. jis buvo viena teritorijų, kurios tapo nepriklausomos nuo centrinės valdžios, kartu su Armėnija, Gruzija ir Širvanu. Čia įsitvirtino Hašemidų dinastija.

Po nepriklausomybės laikotarpio 1067–71 m. emyratą prijungė prie savo sultonato Seldžiukai, o šių valdžiai nusilpus XII a. Derbentas vėl atgavo nepriklausomybę, kurios labai ilgam laikui neteko 1239 m. visą regioną užkariavus mongolams. Nuo tada miestas ėjo iš rankų į rankas: jį valdė Ilchanidai, Timūridai, Safavidai, Rusijos imperija.

Dar vienas Derbento nepriklausomybės laikotarpis buvo 1743–1813 m. kuomet regione susikūrė Derbento chanatas. Jis galutinai prijungtas prie Rusijos imperijos.

Nuorodos
--------

* Širvano ir Derbento istroija (Archyvuota versija)
| Saločių dvaras |
| --- |
| Vieta | SaločiaiPasvalio rajonas |
| Bajorų giminės | RadvilosNaruševičiaiPacaiKomorovskiaiMedemaiHarenai |
| Parkas | Landšaftinio plano parkas |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Saločių dvaras** – dvaras, esantis Saločiuose, Pasvalio rajone. Miestelyje yra dvaro sodybos fragmentų, prie Mūšos upės – statinių liekanos parke (geriau išsilaikė rūsys) ir senos dvaro kapinės.

Saločiai – vėliausiai įsigyta Radvilų Biržų kunigaikštystės valda, teritoriškai atitrūkusi nuo vientiso Biržų kunigaikštystės masyvo. Anksčiausiai yra paminėtas – 1514 m. 1589 m. Elžbieta Komajevskytė Naruševičienė (Stanislovo Naruševičiaus našlė) užstatė Saločius už 2000 kapų Vilniaus tijūnui Jonui Dominykui Pacui, o jis 1590 m. valdą už tokią pačią sumą užstatė K. Radvilai. 1601 m. Jurgis Komorovskis, turėjęs pusę Saločių dvaro, perleido jį Kristupui Radvilai Perkūnui.

XVII a. II p. B. Radvila ketino sujungti Saločius su visa Biržų kunigaikštyste. Tai rodytų jo žemių pirkimo aktai Lukianų, Smardonės laukuose. Saločių valdai priklausė du stambūs palivarkai: Biržų žemionio Jono Skrockio (prie Mūšos) ir Kiemėnai. Saločių dvaro centras – sodyba su ūkiniais pastatais – buvo išsidėsčiusi nuo Mūšos upės slėnio į rytus, pagal Mūšos intako, Bėrės upelio, pietinį pakraštį. Tai buvo iš Livonijos XVIII a. atsikėlusių Medemų valdos. Pradžioje jiems priklausė ir miestelis su bažnyčia, žydų maldos namais, elgetynu.

1863 m. dvarą valdė baronas Eugenijus fon Harenas. 1925 m. dvaras išparceliuotas. Iš dvaro statinių iki šių laikų išlikęs tik dvaro rūsys, kuriame įrengta medžiotojų būrelio užeiga. Parkas (3 ha), esantis Saločių miestelyje, paliktas Saločių savivaldybei. Iš senųjų parko statinių išlikęs pylimas, ant kurio įrengtos XVIII–XIX a. dvarininkų Medemų šeimos kapinaitės, rūmų pamatų liekanos. Landšaftinio plano parke yra 10 rūšių vietinių medžių. Seniausi ir įspūdingiausi – 30 m aukščio mažalapės liepos ir 32 m vinkšna. Jos kamienas yra 1,45 m drūtumo. Vargu ar Lietuvoje yra daugiau tokių vinkšnų. Parke auga 7 rūšių introducentai, iš jų medžiai – kvapiosios ir pilkosios tuopos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-02-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Stapulionis, Antanas. Buvę dvarai ir palivarkai Pasvalio rajone. Pasvalys, 1988.
3. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Acrocephalus scirpaceus** |
| --- |
| Mažoji krakšlė (Acrocephalus scirpaceus)Mažoji krakšlė (*Acrocephalus scirpaceus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Devynbalsiniai  *( Sylviidae)* |
| Gentis: | Nendrinukės  *( Acrocephalus)* |
| Rūšis: | Mažoji krakšlė  *( Acrocephalus scirpaceus)* |

 |
| Binomas |
| ***Acrocephalus scirpaceus***Hermann, 1804 |

**Mažoji krakšlė** (*Acrocephalus scirpaceus*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukštis. 

Kūno nugarinė pusė rusvai pilka, antuodegis rudesnis. Pilvinė dalis balta, rusvo atspalvio. Virš akies šviesus antakis. Snapas rudai pilkas. Kojos žalsvai pilkos. Kūno ilgis - 13 cm. Svoris - apie 13 g. Sparnų plotis - 19 cm.

Lizdą suka tarp nendrių, apie 1 m aukštyje. Birželio mėn. deda 4-5 baltus kiaušinius, gausiai išmargintus rudomis ir pilkomis dėmėmis. Peri 11-12 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 11-13 dienų. Išveda vieną vadą.

Paplitusi Europoje nuo Pirėnų iki Dono, šiaurėje arealas siekia Britų salas ir Skandinavijos pusiasalį, pietuose - Apeninus ir Mažąją Aziją. Žiemoja ekvatorinėje Afrikoje.

Lietuvoje reta, pajūryje dažnesnė. Pastebima gegužės – rugsėjo mėn. Gyvena nendrynuose, švendrynuose.

Mažosios krakšlės giesmė
Šiuolaikinis varžybų atvaizdavimas
**Vežimų lenktynės** – viena iš populiariausių senovės Graikijos, senovės Romos ir Bizantijos pramogų. Lenktynės rengiamos jau nuo VI a. pr. m. e. Tapo olimpiados dalimi 680 m. pr. m. e. Atsirado senovės Graikijoje, bet Romos imperija tradicijas perėmė iš Etrūrijos. 

Didžiausio masto lenktynės vykdavo imperijos sostinės hipodrome „Circus Maximus", kuris talpino 200 000 žiūrovų. Tai buvo pavojinga pramoga, kuri neretai baigdavosi rimtais vadeliotojų ir arklių sužalojimais ar net mirtimis. Vadeliotojais paprastai tapdavo vergai arba žemiausių visuomenės sluoksnių atstovai. Romos imperijos laikais žaidimas politizuotas. Komandos turėjo finansinius rėmėjus, buvo paplitusios lažybos, kildavo riaušės. Varžybų reikšmė nunyko sugriuvus Romos imperijai, tačiau dar keletą amžių buvo reikšmingos Bizantijoje.

II a. Romos imperijoje gyveno Gajus Apulėjus Dioklas. Geriausias visų laikų vadeliotojas. Per savo karjerą jis dalyvavo 4257 lenktynėse: 1462 baigė pirmas, daugumą likusių 1438 – antras. Dalyvaudamas vežimų lenktynėse, susikrovė 35 mln. sestercijų turtą, kurie šiais laikais prilygtų 15 milijardų JAV dolerių.[1]

* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Istorijos įdomybės. Atletas, sporte uždirbęs daugiau už Michaelą Jordaną". *15min*. Nuoroda tikrinta 2018-04-17.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Blackout* |
| --- |
| Blackout viršelis |
| Britney Spears studijinis albumas |
| Išleistas | Europoje: 2007 m. spalio 26 d. Pasaulyje: 2007 m. spalio 30 d. |
| Įrašytas | 2006–2007 m. |
| Žanras | Pop, dance, R&B, electro |
| Trukmė | 43:25 |
| Įrašų kompanija | Jive/Zoma |
| Britney Spears chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „B in the Mix: The Remixes" (2005) | **„Blackout"**(2007) | „Circus"(2008) |

 |

**„Blackout"** – penktasis JAV pop atlikėjos Britney Spears studijinis albumas. Jis prekyboje pasirodė 2007 spalio pabaigoje. Daugelio kritikų teigimu, tai geriausias Spears darbas. Jau pirmąją savaitę albumas pateko į daugelio šalių perkamiausių albumų sąrašo viršūnę. JAV „Blackout" debiutavo antroje vietoje, ir taip Britney Spears išliko vienintele atlikėja moterimi, kurios visi albumai pasiekė perkamiausių dvejetuką.

Albumo istorija ir pasiekimai
-----------------------------

„Blackout" pasirodė beveik po ketverių metų nuo paskutinio dainininkė studijinio albumo „In The Zone" išleidimo. Per šį laiką pop atlikėja sukėlė begalę skandalų, todėl jos muzikinė karjera buvo beveik palaidota, o pati Spears prarado daugybė gerbėjų. Dėl šios priežasties buvo abejojama, ar „Blackout" pardavimo tiražai sugebės prilygti ankstesnis pop atlikėjos darbams. Ne gana to didžioji dalis albumo dainų nutekėjo į internetą dar gerokai anksčiau prieš CD pasirodymą, dėl šios priežasties planuotas „Blackout" pasirodymas iš lapkričio 13 d. buvo perkeltas į spalio 30 d. Tačiau jau pirmąją pardavimo savaitę albumas pakliuvo į daugelio pasaulio šalių perkamiausių albumų sąrašo viršūnę. JAV „Blackout" netikėtai iš aukščiausios pozicijos išstūmė naujas rokerių Eagles darbas. Tai garantavo Spears vienintelės moters atlikėjos, kurios visi albumai pateko į aukščiausią perkamiausių albumų sąrašo dvejetuką, vardą. Kitą vertus iki „Blackout" pasirodymo visi jos albumai pakildavo iki pirmos vietos.

Albumo pardavimai:

* JAV – 620 000 (2 vieta)
* Jungtinė Karalystė – 120 000 (2 vieta)
* Kanada – 100 000 (1 vieta)
* Pasaulis – 1 800 000 (2 vieta)

Dainos
------

1. Gimme More
2. Piece Of Me
3. Radar
4. Break The Ice
5. Heaven On Earth
6. Get Naked (I Got A Plan)
7. Freakshow
8. Toy Soldier
9. Hot As Ice
10. Ooh Ooh Baby
11. Perfect Lover
12. Why Should I Be Sad?
13. Outta This World (Papildoma)
14. Everybody (Papildoma)
15. Get Back (Papildoma)

Singlai
-------

* Gimme More
* Piece Of Me
* Break the Ice
* Radar (Promo)

  

**„Gimme More"**

Dainos premjera įvyko 2007 rugpjūčio 30 d. Amerikos radijo stoties Z100 interneto svetainėje. Netrukus dance-pop muzikos kūrinys pasirodė ir kitose šalies radijo stotyse, o rugsėjo 25 d. buvo pristatytas ir likusiai Šiaurės Amerikos bei Australijos publikai. Kaip CD singlas „Gimme More" pasirodė tik Europoje bei Australijoje spalio mėnesį.

Šiuo metu visame pasaulyje jos naujasis darbas turi didelį pasisekimą, pagal parduodamų singlų kiekį parduota daugiau nei 1,5 mln. kopijų.
| **Bubo scandiacus** |
| --- |
| Baltoji pelėda (Bubo scandiacus)Baltoji pelėda (*Bubo scandiacus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Pelėdiniai paukščiai  *( Strigiformes)* |
| Šeima: | Tikrosios pelėdos  *( Strigidae)* |
| Gentis: | Didieji apuokai  *( Bubo)* |
| Rūšis: | Baltoji pelėda  *( Bubo scandiacus)* |

 |
| Binomas |
| ***Bubo scandiacus***Linnaeus, 1758 |

**Baltoji pelėda** (*Bubo scandiacus **Syn.** Bubo scandiaca, Nyctea scandiaca*) – pelėdinių (*Strigidae*) šeimos, didžiųjų apuokų genties plėšrusis paukštis.

Baltosios pelėdos paplitimo arealas. Mėlyna spalva: jos žiemojimo vietos, žalia: vasarą ir perimvietės

Skiriamieji bruožai
-------------------

Viena stambiausių pelėdinių paukščių rūšių, dydžiu beveik prilygsta didžiajam apuokui. Kūno ilgis 55-67 cm. Patinėliai kiek smulkesni 55-60.5 cm, arba vid. 58 cm kūno ilgio, patelės 60,9-67 cm arba vid. apie 64 cm ilgio. Baltųjų pelėdų išskėstų sparnų tarpugaliai 142-166 cm. Jų svoris nuo 1280 iki 3000 g (patinėliai 1280-2300 g, patelės 1700-3000 g.). Patinas visas baltas, tik pečiai, sparnai ir apatinė pusė rudai dėmėta. Senesni paukščiai yra baltesni už jaunus. Patinai šiek tiek mažesni už pateles.

Paplitimas
----------

Paplitusi Eurazijos ir Šiaurės Amerikos tundrose, arktinėse salose. Paukščių populiacijos dydis taip pat priklauso nuo kas 3-4 metus pasikartojančiu lemingų skaičiaus padidėjimu ir sumažėjimu. Lietuvoje neperintis paukštis ir aptinkamas rudens mėnesiais, stebėta vos keletą kartų.

Elgsena
-------

Lizdą suka ant žemės, duobutėse. Minta peliniais graužikais, kurmiais, kiškiais, paukščiais.

Nuorodos
--------

* ibc.lynxeds.com/Paukščių kolekcijos. Baltoji pelėda Archyvuota kopija 2016-04-05 iš Wayback Machine projekto. *Anglų k.*
* owlpages.com/Baltoji pelėda, *Anglų k.*
* arkive.org/Baltoji pelėda Archyvuota kopija 2014-03-03 iš Wayback Machine projekto. *Anglų k.*

Galerija
--------

* 
* Baltosios pelėdos patinėlisBaltosios pelėdos patinėlis
* Baltoji pelėda. Patelė su jaunikliuBaltoji pelėda. Patelė su jaunikliu
* Nesubrendęs paukštisNesubrendęs paukštis
* Medžiojanti baltoji pelėdaMedžiojanti baltoji pelėda
* Baltoji pelėda skrydyjeBaltoji pelėda skrydyje
* Migracijos metuMigracijos metu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Taylor, Barbara. *Arktis ir Antarktis.* Vilnius: Alma littera, 1998, 24 psl. ISBN 9986-02-498-6.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltoji pelėda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°29′41.71″ š. pl. 25°7′46.54″ r. ilg.﻿ / ﻿54.4949194°š. pl. 25.1295944°r. ilg.﻿ / 54.4949194; 25.1295944

**Baltosios Vokės pelkė** − pelkė Vilniaus, Trakų ir Šalčininkų rajonuose, 12 km į pietvakarius nuo Vilniaus, į vakarus nuo Vilniaus–Lydos geležinkelio.

Pelkės plotas ~4 100 ha. Pelkė ištįsusi iš šiaurės rytų į pietvakarius apie 20 km Pietryčių lygumoje. Iš visų pusių, išskyrus šiaurės vakarus, ją supa miškai. Pelkės viduryje yra 3 didelės žvyringos salos, kuriose įsikūrę Merešlėnų, Papiškių bei Mikašiūnų gyvenvietės ir daugybė mažų salelių.

Pelkės pietinėje dalyje telkšo Papio ežeras, kanalu sujungtas su Merkiu. Ties Mikašiūnais į ežerą įteka Akva. Iš Papio ežero išilgai pelkės teka Vokė (Neries intakas). Pelkės vidurinėje dalyje į Vokę įteka Krempė, Asdrė ir Rudamina.

Durpių klodo didžiausias storis 7,1 m, vidutinis susiskaidymas 28 %, vidutinis peleningumas 10 %.

Į pietus nuo Papio ežero esanti pelkės dalis vadinama **Katėčių pelke**. Tai raistinė aukštapelkė su pušų, gailių ir magelaninio kimino bendrijomis. Durpių klodas mišraus tipo; jo storis siekia 6 m. Durpės vidutiniškai susiskaidžiusios, paviršiuje mažai peleningos. Paežerėje jos slūgso ant nestoro ežerinių nuosėdų sluoksnio. Pamerkyje esančiuose pelkės plotuose sėjamos pašarinės žolės.

Pelkės pietinė dalis susidarė, užželiant didžiuliam ežerui, kadaise tyvuliavusiam ledyno pakraštyje (jo liekana yra Papio ežeras). Pelkės vidurinė ir šiaurinė dalys susidarė poledyninės upės slėnyje, kuris supelkėjo dėl versmių gausumo.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Blacksad klausia įtariamojo, *Somewhere Within the Shadows*
**Blacksad** (liet. *Bleksedas*) yra komiksų albumų serija, kurią sukūrė Ispanijos kūrėjai Juan Díaz Canales (rašytojas) ir Juanjo Guarnido (dailininkas), serijas leido Dargaud. Nepaisant to, kad kūrėjai buvo ispanų tautybės, jie vis dėlto pasirinko prancūzų auditoriją. Todėl iš pradžių visi Bleksedo tomai ir buvo išleisti prancūzų kalba.

Nors tai ir buvo autorių pirmasis komiksas, jis susilaukė milžiniškos sėkmės, pardavė 200,000 kopijų vien tik Prancūzijoje. Serijos buvo išverstos iš prancūzų ir ispanų kalbų į bulgarų, katalonų, kinų, kroatų, danų, olandų, čekų, anglų, suomių, vokiečių, graikų, italų, japonų, norvegų, lenkų, portugalų, serbų, slovakų, švedų ir turkų kalbas.

Į lietuvių kalbą šios serijos nėra išverstos.

Pagrindiniai veikėjai
---------------------

Visi serijų veikėjai yra piešiami kaip gyvūnai.

* **Džonas Bleksedas** – beširdis privatus detektyvas. Jis yra juodas katinas, kuris užaugo skurdžiame rajone ir daugiausiai savo laiko praleisdavo bėgdamas nuo policijos. Tai ir jo tarnyba Antrajame pasauliniame kare prisidėjo prie jo išskirtinių šaudymo ir kovos įgūdžių. Bleksedas taip pat praleido metus koledže, kol jo iš čia neišmetė. Dažniausiai jis vilki tamsų kostiumą ir paltą.
* **Vyklis** – Bleksedo bendras. Jis dirba bulvariniame laikraštyje.
* **Smirnovas** – policijos pareigūnas ir Bleksedo draugas. Jis dažnai padeda Bleksedui pasiekti pačius įtakingiausius asmenis.

Tomai
-----

### *Somewhere Within the Shadows*

Bleksedas tiria garsios aktorės Natalijos Vilford nužudymą, su kuria jis turėjo intymų romaną.

### *Arctic Nation*

Šiame tome vaizduojamos tarprasinės kovos ir rasinė segregacija pseudo-amerikiečių priemesčiuose.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kleizura** (gr. κλεισούρα 'aptvaras; tarpeklis') – įtvirtintas tarpeklis ir jį ginantis karinis rajonas Bizantijos imperijoje. 

VII a. antroje pusėje *kleizuromis* imta vadinti gerokai didesnes pasienio sritis, daugiausia rytiniame pasienyje su Arabų kalifatu Tauro-Antitauro kalnų linijoje. Vakarinėje Bizantijos dalyje kleizura buvo vadinamas tik Strymonas.
  
Kleizuros skyrėsi nuo stambesnių karinių regionų temų. 

*Kleizura* ar *kleizurarchija* buvo vadinamas autonominis karinis rajonas, kuriam vadovaudavo *kleizurarchas* (gr. κλεισουράρχης). Einant laikui daugelis kleizurų buvo performuotos į pilnas temas. 
  
Po X a. terminą *kleizura* nustota naudoti. Vėlyvojoje Bizantijoje kleizurų atitikmeniu tapo drungai. 

Bizantijos priešininkai musulmonai Kilikijoje ir Aukštutinėje Mesopotamijoje turėjo panašius karinius vienetus, vadintus *al-thughūr*.

Nuorodos
--------

* Hélène, Glykatzi-Ahrweiler (1960), "Recherches sur l'administration de l'empire byzantin aux IX-XIème siècles", *Bulletin de correspondance hellénique* 84 (1): 1–111
* Kazhdan, Alexander, ed. (1991), *Oxford Dictionary of Byzantium*, Oxford University Press, p. 1132, ISBN 978-0-19-504652-6
| Baltpamūšio dvaras |
| --- |
| Vieta | Baltpamūšis, Saločių seniūnija,Pasvalio rajonas |
| Bajorų giminės | Ropai, Behrai |
| Pastatų būklė | apleista |

**Baltpamūšio dvaras** – dvaras, esantis Baltpamūšyje, Saločių seniųnijoje (Pasvalio rajone), keliu nuo Saločių Dagių link, Mūšos upės krante. Seno parko išlikusiame fragmente auga 17 m aukščio veimutinė pušis – Pasvalio rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas.

Dvaro sodyba − vienaaukštis gyvenamas namas su mansarda, keli ūkiniai pastatai. Rūmai neišliko, jų vietą žymi nedidelė kalva. 

Dvaras priklausė vokiečių kilmės baronams Behrams. Po 1924 m. parceliacijos likusį dvaro centrą su 60 ha žemės pirko Julija Brickienė. Dvaro sodyba apleista.

XVIII–XIX a. sandūroje dvarą valdė Ropų giminė. Baltpamūšyje (vok. *Weiss-Pomusch*) susiformavo Ropų giminės atskira atšaka, kuriai priskiriami: Rusijos imperijos kariuomenės generolas leitenantas Christoforas Fromgoldas fon Ropas (gimimo vieta ir laikas nežinomi – 1728), Pakruojo dvaro savininkas ir dailės kolekcionierius baronas Teodoras fon Ropas (1783–1852) bei kt. iškilios asmenybės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baltpamūšio veimutinė pušis // pasvalia.lt
2. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
3. ↑  Г. Барский. *Ропп, Христофор Фромгольд* // dic.academic.ru
4. ↑  Bernd Baron von der Ropp. *Ropp, Barone beziehungsweise Freiherren von der.* // Deutsche Biographie
Vežiminė Zyplių dvare (Šakių raj.)
**Vežiminė** – pastatas vežimams, rogėms ir karietoms laikyti, statomas šalia arklidės.

Lietuvoje bajorų dvaro ūkyje buvo statoma vežiminė atskirai nuo arklidės, arba jungėsi bendra siena su arklide. Taip pat šalia buvo statoma klėtelė arklidžių daiktams sudėti, kai kada atskiras arklininko namelis. Mažiau pasiturintys bajorai vieną ar kelias transporto priemones laikydavo arklidėje, klėtyje ar daržinėje.

Vežiminės pastatas buvo medinis, su plačiais vartais, be pamatų arba ant kampuose padėtų akmenų. Stogas dažniausiai būdavo gegninės konstrukcijos, dvišlaitis, rečiau keturšlaitis ar laužtiniais galais, dengtas šiaudais, malksnomis, tošimis, kartais dar ir plona velėna. Vežiminės dažniausiai būdavo vienaaukštės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  N.Dambrauskaitė, „Bajorų namų ūkis Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje XVI a. – XVII a. I pusėje", Daktaro disertacija, 2017,Vilniaus Universitetas.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sūrjakantas Tripathis Nirala** |
| --- |
| Gimimo vardas | Sūryakānt Tripāṭhī |
| Gimė | 1896 m. sausio 21 d.Midnapuras, Vakarų Bengalija, Britų Indija |
| Mirė | 1961 m. spalio 15 d. (65 metai)Alahabadas, Utar Pradešas, Indija |
| Tautybė | indas (bengalas) |
| Religija | hinduizmas |
|  |
| Veikla | poetas, rašytojas |

**Sūrjakantas Tripathis** dar žinomas kaip **Nirala** (hind. सूर्यकांत त्रिपाठी 'निराला', IAST: *Sūryakānt Tripāṭhī „Nirālā"*; g. 1896 m. sausio 21 d. – 1961 m. spalio 15 d.) – Indijos poetas, rašytojas.

Gimė brahmanų šeimoje Midnapure (Bengalijoje). Mokėsi bengalų, anglų, hindi, sanskrito kalbų. Buvo paveiktas „Bengalijos renesanso" (Tagorės, Vivekanandos, Ramakrišnos). Pradėjo rašyti hindi kalba. Nirala anksti neteko motinos, vėliau žmonos ir dukters, patyrė skurdą, darbavosi leidyklose kaip kalbos redaktorius.

Sūrjakanto Tripathio kūryba priskiriama hindi romantistinės poezijos (*chāyāvād*) laikotarpiui. Jo kūryboje susilieja vedantinė filosofija, nacionalizmo, humanizmo idėjos, protestas prieš socialinę santvarką. Jis pirmasis iš hindi poetų rašė baltosiomis eilėmis, nevengė eksperimentuoti, todėl ir pramintas „Nirala" („išskirtinis").

Bene svarbiausias Niralos veikalas – poema „Ramos galios pašlovinimas" (राम की शक्ति पूजा). Kiti svarbūs poezijos kūriniai – *Parimal* (परिमल), *Anāmikā* (अनामिका). Taip pat rašė esė, apysakų, romanų, atliko vertimų iš sanskrito į hindi.
| IRIX |
| --- |
|  |
| IRIX 6.5 darbalaukis |
| **Kūrėjas** | „Silicon Graphics" |
| **OS šeima** | Unix |
| **Kodo modelis** | Uždaras |
| **Paskutinė versija** | 6.5.30 / 2006 m. rugpjūčio 16 d. |
| **Branduolio tipas** | Monolitinis |
| **Licencija** | Privati |
| **Svetainė** | SGI IRIX |

**IRIX** – operacinė sistema, kurią 1988 m. sukūrė įmonė „Silicon Graphics, Inc." (SGI) savo pačių 32 ir 64 bitų MIPS architektūros kompiuteriams ir serveriams. Sukurta UNIX System V pagrindu su BSD priedais. IRIX buvo pirmoji operacinė sistema, naudojusi XFS failų sistemą.

Savybės
-------

IRIX turi gerą suderinamumą su grafikos įrenginiais (tiek įvesties, tiek ir išvesties). IRIX taip pat buvo viena pirmųjų iš Unix operacinių sistemų šeimos, pradėjusių naudoti grafinę naudotojo sąsają. Operacinė sistema dėl savo aplikacijų gausos buvo plačiai naudojama kompiuterinės animacijos pramonėje bei mokslinių trimačių vizualizacijų kūrime.

IRIX buvo simetriško multiprogramavimo lyderė, palaikanti nuo 1 iki daugiau kaip 1024 procesorių. IRIX turi MIPSPro 7.4 kompiliatorių, kuris palaiko C/C++, Fortran 77/90 ir Ada programavimo kalbas, bei OpenGL palaikymą.

Nuorodos
--------

* Techninių leidinių biblioteka Archyvuota kopija 2004-09-10 iš Wayback Machine projekto.
* IRIX specifikacija
| San Marino lira |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1860 – 2002** | → |

 |  |
| *500 lirų* |
|  |
| **Naudojo:** | San Marino vėliava San Marinas |
| **Naudojo taip pat:** | Italijos vėliava Italija, Vatikano vėliava Vatikanas |
| **ISO 4217:** | SML |
|  |
| **Smulkesnis vnt.:** | čentezimas: 1/100 (iki 1945) |
|  |
| **Pririštas:** | Italijos lira: 1:1 |
|  |
| **Simbolis:** | -,   Smulkesnio vieneto: L |
|  |
| **Nominalai:** | Banknotai: nebuvo   Monetos: 10, 20, 50, 100, 200, 500, 1000 liros |

**San Marino lira** – buvo oficiali San Marino valiuta pradėta naudoti nuo 1860 m. iki 2002 m. kai ją pakeitė įvestas euras. Ji savo verte buvo prilyginta itališkai lirai, tačiau tiek ja tiek Vatikano valiuta buvo galima atsiskaityti šioje mikrovalstybėje kaip legalia mokėjimo priemone.

Monetos
-------

Pirmosios monetos nukaldintos 1864 m. tai buvo varinės 5 čentezimų monetos. 1875 m. taip pat iš vario buvo pristatytos 10 čentizimų monetos, tačiau jau 1894 m. visos ankstesnės monetos buvo nustotos naudoti. Jas pakeitė išleistos sidabrinės 50 čentizimų, 1, 2 ir 5 lirų vertės monetos.

1931 m. buvo išleistos 5, 10 ir 20 lirų monetos. 1935 m. prie jų buvo išleistos bronzinės 5 ir 10 čentezimų monetos, tačiau buvo kaldinti vos 3 metus.

1972 m. San Marinas vėl ėmėsi leisti savo pinigus, buvo išleistos 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100 ir 500 lirų pinigai. Jie savo išvaizda ir kitomis savybėmis nesiskyrė nuo Italijoje naudotų lirų. 1978 m. šį sąrašą papildė 200 lirų moneta. Dar vėliau išleistos bimetalinės 500 ir 1000 lirų monetos. Pastarosios 1992 m. buvo sumažintos. Taip pat nuo to laiko kasmet buvo atnaujinamas monetų dizainas.

Nors San Marinas nėra oficialus Europos centrinio banko narys, nuo 2002 m. kai Italija įsivedė Eurą, nustojo kaldinti savo monetas. Šalies oficialia valiuta tapo euras, o šalis gavo teisę išleisti savo euro monetų emisiją.

Galerija
--------

* 10 čentezimų; 1938 m.10 čentezimų; 1938 m.
* 20 lirų; 1975 m.20 lirų; 1975 m.
* 100 lirų dedikuotos XXII olimpiadai; 1980 m.100 lirų dedikuotos XXII olimpiadai; 1980 m.
* 5 liros; 1981 m.5 liros; 1981 m.
* 200 lirų; 1989 m.200 lirų; 1989 m.
* 500 lirų; 1990 m.500 lirų; 1990 m.
* 200 lirų; 1997 m.200 lirų; 1997 m.
* 1000 lirų; 1997 m.1000 lirų; 1997 m.
* 1000 lirų; 1998 m.1000 lirų; 1998 m.

Nuorodos
--------

* San Marino euro monetos
**Albinas Čeičys** (1910 m. balandžio 1 d. Paliepio k. Rokiškio raj. – 1960 m. gegužės 18 d. Kaune) – vargonininkas, choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Privačiai pramokęs muzikos, kurį laiką vargonininkavo ir vadovavo mėgėjų chorams. 1928–1939 m. Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijoje studijavo vargonavimą ir lankė Nikodemo Martinonio chorvedybos klasę, dėstė muziką ir dainavimą Marijampolės mergaičių ir Kauno 4-ojoje bei 6-ojoje gimnazijose, vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Šančių šaulių būrio 90 dalyvių chorą.

Pokario metais įsitraukė į dar aktyvesnę muzikinę veiklą. 1945–1948 m. buvo Kauno muzikos mokyklos mokymo dalies vedėjas ir direktorius, 1945–1949 m. – konservatorijos, 1949–1960 m. – Juozo Gruodžio muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas.

1949–1954 m. – „Kauno audinių" fabriko mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1952 m. Kauno srities meno mėgėjų apžiūrai ir 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje (dirigavo Antanas Ilčiukas), koncertavo ir Latvijoje.

1948–1960 m. (su pertrauka) vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriajam chorui (120–140 dalyvių). Studentus parengė 1950, 1955 ir 1960 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo apžiūrose ir konkursuose, koncertų surengė Kaune, Šiauliuose, Rygoje, Taline, Tartu, Kijeve, Minske ir kitur. Chorą išmokė sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių.

Kurį laiką vadovavo Kauno fabriko „Inkaras" ir kojinių fabriko „Cotton" chorams. Konsultavo Kauno miesto, Prienų ir Raseinių rajonų mėgėjų chorus, padėjo organizuoti chorų apžiūras ir dainų šventes, buvo jų dirigentas. Drauge su V. Žiliumi iš rusų kalbos išvertė Nikolajaus Rimskio-Korsakovo vadovėlį „Harmonija", redagavo E. Navickaitės-Martinonienės parengtą „Elementariosios muzikos teorijos" vadovėlį.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lilium candidum** |
| --- |
| Baltoji lelija (Lilium candidum)Baltoji lelija (*Lilium candidum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Lelijiniai  *( Liliaceae)* |
| Gentis: | Lelija  *( Lilium)* |
| Rūšis: | Baltoji lelija  *( Lilium candidum)* |

 |

*Lilium candidum*
**Baltoji lelija** (*lelium candidum*) – lelijų genčiai priskiriama rūšis. Tai augalas, kuris nuo seno buvo mėgiamas kaimo darželiuose. Tinka skynimui.

Žydi birželį – liepą.

Išvaizda
--------

Užauga iki 100 cm aukščio. Žiedai balti, piltuvėlio pavidalo, stipriai kvepiantys. Ant vieno žiedkočio paprastai būna nuo 5 iki 20 žiedų. Lapai pailgi, smailėjantys. Augalas vienastiebis.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Baltosios lelijos tėvynė – Viduržemio jūros sritys, Vakarų Azija. Savaime auga akmeningose vietose, pakrūmėse, uolų atšlaitėse. Lietuvoje savaime neauga.

Mėgsta saulėtas, šiltas užuovėjas. Geriausiai auga apydrėgnėje, derlingoje, kalkingoje, priesmėlio ar priemolio dirvoje. Nepakenčia šlapios, pažliugusios žemės.
**San Marino socialistų ir demokratų partija**, (**PSDS**, it. *Il Partito dei Socialisti e dei Democratici Sammarineze*:) – didžiausias San Marino politinis susivienijimas.

Pirmoji socialistinė partija San Marine buvo įkurta 1906 m. tačiau žymesnio vaidmens nevaidino, nes šalies politinis gyvenimas labai priklausė nuo Italijos.

1976 m. suskilus *San Marino socialdemokratų partijai* buvo įkurta *San Marino vieningoji socialistų partija* (**PSS**), kuri rinkimuose nuolat gauna 11-15 % balsų, o nuo 1978 m. įeina į vyriausybę. 1977 m. priimta programa *Socialistinis projektas*. Partijoje apie 800 narių. SI narė nuo 1976 m.

1990 m. ji pasivadino Socialistų partija(PSS), o 2005 m. vasario 9 d. susijungė su 2001 m. susikūrusia Demokratų partija (PDS).

Struktūra
---------

Naujoji partija kas 3 metus šaukia kongresą, kuris renka sekretorių, kuris kordinuoja partijos veiklą ir pirmininką, atstovaujantį partijai, taip par išrenka 80 narių Vykdomąją tarybą ir Politinį biurą.

Leidžia laikraštį *Riscossa socialista* (Socialistinis išvadavimas) ir *Giornale dei democratici* (Demokratų laikraštis).

PSDS išlaikė narystę SI, nuo 2005 m. PES narė

PSS sekretoriai

* 1989 m. – E. della Balda,
* 1999 m. – A. Kasalis,
* 2002 m. – Antonelo Bačiočis,
* 2003 m. – Mauro Čiaruzis.

PSDS sekretoriai:

* 2005 m. Klaudijus Feličis (demokratai) ir Mauro Čiaruzis (socialistai).

Pirmininkai:

* 2005 m. Ema Rosi (demokratai), Albertas Kečetis (socialistai)

Nuorodos
--------

* Oficiali partijos svetainė Archyvuota kopija 2006-07-14 iš Wayback Machine projekto. italų k.
* Demokratų svetainė Archyvuota kopija 2005-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Socialistų svetainė Archyvuota kopija 2005-10-22 iš Wayback Machine projekto.
Šiaurės ir Baltijos šalys Europos žemėlapyje.██ Šiaurės šalys

██ Baltijos šalys

Eulerio diagrama, atvaizduojanti Baltoskandijos padėtį tarp kitų Šiaurės Europos subregionų
**Baltoskandijos konfederacija** arba **Baltoskandija** (angl. *Baltoscandian Confederation; Baltoscandia*) – geopolitinė regioninė koncepcija, plėtota profesoriaus, mokslų daktaro, dirbusio geografijos ir geopolitikos srityse, Kazio Pakšto (1893 m. birželio 29 d. – 1960 m. rugsėjo 11 d.). Šios koncepcijos tikslas buvo „skatinti Baltijos ir Skandinavijos valstybių sąjungos (sudarytos iš Švedijos, Danijos, Norvegijos, Suomijos, Estijos, Latvijos ir Lietuvos) idėją".

Kaip prof. Kazys Pakštas nurodo savo knygoje „The Baltoscandian Confederation" ('Baltoskandijos konfederacija'), *Baltoskandijos* sąvoka pirmiausiai buvo panaudota švedų profesoriaus Stieno Dijaro (*Sten de Geer*) straipsnyje, publikuotame „Geografiska Annaler" 1928 m. Knygoje Baltoskandija apibūdinama keliais skirtingais aspektais: kaip geografinis ir kultūrinis, kaip ekonominis ir kaip politinis bei karinis vienetas. Profesorius Kazys Pakštas teigė, jog vienas iš būdų mažosioms valstybėms atsilaikyti prieš didžiųjų valstybių spaudimą yra jungtis į sąjungas ir glaudžiau bendradarbiauti tarpusavyje. Pasak jo, jungtis gali tik panašios savo dydžiu, geografine aplinka, tikėjimu, bei pagarbą ir toleranciją viena kitai jaučiančios valstybės.

Beveik 20 metų Lietuvoje, Panevėžyje, veikė Baltoskandijos akademija, kuri buvo įsteigta 1991 m. lapkričio 17 d. ir vykdė mokslinius tyrimus. Jos pagrindiniai tikslai buvo „plėtoti įvairiapusius Baltoskandijos regiono kraštų ir tautų ryšius, integruoti Lietuvos kultūrą į Baltoskandijos kultūros erdvę." Ši akademija buvo likviduota 2009 m. pabaigoje dėl to, jog įstaiga buvo finansuojama Panevėžio miesto savivaldybės, o jos veikla neatitiko šios savivaldybės vykdomų funkcijų.

Pagrindinės akademijos veiklos formos apėmė:

* konferencijų ir seminarų organizavimą, dalis kurių buvo tapę tradiciniais;
* visų Baltijos ir Skandinavijos šalių nepriklausomybės dienų minėjimą;
* informacinio biuletenio „Baltoskandija" leidybą;
* „Baltoskandijos" bibliotekos kūrimą;
* „Baltoskandijos" muziejaus kūrimą;
* Baltoskandijos kontaktų archyvo kaupimą;
* Baltoskandijos konsultacinio-informacinio centro formavimą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šiaurės Europa
* Šiaurės šalys
* Skandinavija
* Baltijos šalys

Šaltiniai
---------

1. ↑  „SCAND 344: The Baltic States and Scandinavia, Spring 2002". Nuoroda tikrinta 2010 m. kovo 17 d.
2. ↑  SCAND 344: The Baltic States and Scandinavia, Spring 2002
3. ↑  Kazio Pakšto Baltoskandijos idėja prieškariu ir dabar
4. ↑  „Politikai uždarė Baltoskandijos akademiją". Nuoroda tikrinta 2010 m. kovo 18 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 80°09′ š. pl. 32°35′ r. ilg.﻿ / ﻿80.150°š. pl. 32.583°r. ilg.﻿ / 80.150; 32.583

Salos padėtis Svalbarde
**Baltoji sala** (norv. *Kvitøya*) – sala Norvegijai priklausančiame Svalbardo salyne, į rytus nuo pagrindinės salų grupės, 62 km į vakarus nuo Rusijai priklausančios Viktorijos salos. Plotas – 682 km². Kranto linija mažai vingiuota. Paviršius kalvotas, iškyla iki 410 m. Beveik visą salą dengia ledynas (Kvitejjekiulenas), pakrantėse plyti arktinė dykuma. Baltoji sala patenka į Nordausto-Svalbardo gamtos draustinį.

Salą 1707 m. atrado olandas Cornelis Giles, pagal atradėją ji buvo vadinama Gileso Žeme. Dabartinį pavadinimą 1876 m. suteikė norvegų banginių medžiotojas Johan Kjeldsen. 1897 m. iš Baltosios salos pakilo švedų keliautojo Salomon August Andrée vadovaujama ekspedicija, bandžiusi pasiekti Šiaurės ašigalį oro balionu. Tačiau keliautojai, nuskridę ~300 km į šiaurę buvo priversti nusileisti ir keliauti pėsčiomis atgal. Jie grįžo iki Baltosios salos, bet joje mirė. Keliautojams pastatytas paminklas.
| **Albinas Čepaitis** |
| --- |
|  |
| Nuotrauka iš Albino Čepaičio asmeninio albumo |
| Gimė | 1934 m. rugpjūčio 9 d. (88 metai)Biržuose |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Vinterytė-Čepaitienė |
| Vaikai | Aritidas Čepaitis |
|  |
| Veikla | stalo tenisininkas, TSRS sporto meistras, treneris. |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros institutas |

**Albinas Čepaitis** (g. 1934 m. rugpjūčio 9 d. Biržuose) ─ stalo teniso sporto meistras (1961), sąj. (1961) ir nac. (2001) kategorijos teisėjas, daugkartinis (8 k.) Lietuvos stalo teniso čempionas.

Biografija
----------

Gimęs Biržuose, po metų,1935-tais, A. Čepaitis kartu su tėvais persikėlė gyventi į Šeduvą, pradinę ir vidurinę mokyklas lankė ir baigė Šeduvoje.

1939 m. XIII pasaulio čempionate Egipte, plačiai nuskambėjo lietuvių stalo tenisininkų: Vlado Dzindziliausko, Chaimo Duškeso, Eugenijaus Nikolskio ir Viliaus Variakojo pasirodymas. Užimta ketvirtoji vieta įžiebė ne vieno jaunuolio širdyje pasididžiavimo savo tėvynainiais jausmą. Šeduvos vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas Vyt. Balčiūnas anksti sudomino jauną moksleivį A. Čepaitį stalo tenisu. Po pamokų, su savo jaunesniu broliu Kęstučiu, ilgai užtrukdavo mokyklos sporto salėje prie stalo teniso stalo, kartu su mokytojais V. Balčiūnu ir D. Kazlausku tobulino savo įgūdžius.

Studijos
--------

Baigdamas Šeduvos vidurinę mokyklą, 1953 metais, A. Čepaitis jau buvo stalo teniso jaunių čempionas ir be konkurso pateko į Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą, dabar vadinamą Lietuvos sporto universitetu. Dar studijų metais dalyvavo įvairiose stalo teniso varžybose, užimdamas aukščiausias vietas, buvo sąjunginės rinktinės narys. Baigdamas studijas (1958) m. tapo Lietuvos vyrų dvejeto ir mišraus dvejeto čempionu.

A. Čepaitis nuo 1960 m. su pertraukomis, dirbo ir trenerio darbą, yra daugkartinis Lietuvos veteranų turnyrų nugalėtojas. Aktyvus stalo teniso propaguotojas, išugdęs sporto meistrų, čempionų ir prizininkų, nacionalinės kategorijos teisėjas.

Pasiekimai
----------

A. Čepaičio gauti apdovanojimai
* 1957 metais Maskvoje, vyrų vieneto varžybos ─ bronzos medalis.
* 1958 metais ─ Lietuvos vyrų dvejeto, mišraus dvejeto čempionas.
* 1959 m. ─ Pabaltijo respublikų dvejetų čempionas.
* 1957–1960 m. ─ sąjunginės rinktinės narys.
* 1960 m. ─ Lietuvos pajėgiausių stalo tenisininkų turnyro nugalėtojas.
* 1961 m. ─ SSRS „Dinamo" čempionas, suteiktas sporto meistro vardas.
* 1955, 1957-58-59-60-61 metų Lietuvos komandinių čempionatų nugalėtojas.

Apdovanojimai
-------------

Iš Albino Čepaičio kolekcijos
* Vilniaus miesto medaliu (2004),
* Lietuvos respublikinės „Žalgirio" tarybos medaliu (1984)
* Lietuvos sporto federacijos aukso medaliu (2014),
* „Žalgirio" sporto draugijos medaliu (2014),
* Lietuvos olimpinio komiteto medaliu (2014).

Šaltiniai
---------

* 
* 
* Archyvuota kopija 2016-09-25 iš Wayback Machine projekto.
Baltosios – Baltijos jūros kanalo žemėlapis
**Baltosios ir Baltijos jūrų kanalas** (rusiškai *Беломорско-Балтийский канал*) – laivybinis kanalas, jungiantis Baltąją jūrą su Baltijos jūra ties Sankt Peterburgu.

Kanalas statytas 1931–1933 m. Jo ilgis 227 km, iš jų 37 km skalingame grunte. Turi 19 šliuzų, 49 vandens užtvankas, 15 sutvirtinimų. Josifo Stalino įsakymu jį reikėjo pastatyti labai greitai, per 24 mėnesius ir pigiai, vietoj geležies ir gelžbetonio naudoti medieną, o jo statyboje naudoti Gulago kalinių darbo jėgą. Jo statyboje žuvo apie 12 000 žmonių.

Vienu metu jo statyboje dirbo apie 107 000 žmonių. Pats Stalinas 1933 m. gegužės 1 d. dalyvavo jo atidaryme. Tarybinė valdžia šitą statybą įsivaizdavo kaip pirmojo penkmečio sėkmę. Iš tikro šitas projektas galiausiai žlugo. Tūkstančių kalinių darbas nuėjo veltui – kanalas pasirodė pernelyg seklus (apie 3,5 metrų gylio), kad juo būtu galima perkelti didelius karinius krovinius tarp Baltosios ir Baltijos jūrų, o iš Baltosios jūros per Arkties vandenyną į žemyną. 1983 m. jis buvo apdovanotas Raudonosios vėliavos darbo ordinu.

Nuorodos
--------

* Baltosios – Baltijos jūrų kanalas
* Nacionalinis Karelijos respublikos archyvas: Baltosios – Baltijos jūrų kanalas (foto paroda) Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

John Trumbull paveikslas „Nepriklausomybės deklaracija", vaizduojantis penkių narių komitetą, atsakingą už JAV nepriklausomybės deklaracijos projekto rašymą, 1776 metais pristatantį savo darbą Antrajam Kontinentiniam Kongresui Filadelfijoje.
**Amerikos revoliucija** buvo politinių neramumų laikotarpis antrojoje XVIII amžiaus pusėje. Šiuo laikotarpiu Trylika Šiaurės Amerikos kolonijų susijungė ir įkūrė Jungtines Amerikos valstijas, taip atsiskirdamos nuo Britanijos imperijos. Kolonijos pirmiausia atmetė Didžiosios Britanijos parlamento įgaliojimus juos valdyti iš užjūrio be ten juos atstovaujančių atstovų, o vėliau išsiuntė visus Britanijos pareigūnus. Iki 1774 metų kiekviena kolonija įkūrė savo atskirus kongresus, ekvivalentines savivaldos instucijas. Britanijos atsakas buvo karinių pajėgų išsiuntimas, kad būtų atstatytas tiesioginis kolonijų valdymas. Per atstovus nusiųstus į 1775 metų Antrąjį Kontinentinį Kongresą, valstijos susijungė, kad apgintų savo atitinkamas savivaldos institucijas ir suderintų veiksmus ginkluotame konflikte prieš Britaniją, kuris yra žinomas kaip JAV nepriklausomybės karas (1775-1783). Galiausiai valstijos bendrai nusprendė, kad Britanijos monarchija dėl savo tironiškų veiksmų jau nebegali teisėtai pretenduoti į lojalumą iš savo buvusių kolonijų pusės. 1776 metų liepą valstijos nutraukė ryšius su Britanijos imperija, po to Kongresas paskelbė JAV nepriklausomybės deklaraciją, kurioje naujų suverenių, atskirų ir nuo Britanijos imperijos nepriklausomų šalių vardu buvo atmesta monarchija. Karas baigėsi 1781 metų spalį efektyvia Amerikos pergale. Po to sekė 1783 metais tarp Britanijos imperijos ir JAV pasirašyta Paryžiaus sutartis, kurioje Britanija oficialiai atsisakė visų pretenzijų į savo buvusias kolonijas Šiaurės Amerikoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°3′ š. pl. 85°28′ v. ilg.﻿ / ﻿10.050°š. pl. 85.467°r. ilg.﻿ / 10.050; 85.467

Pusiasalio palydovinė nuotrauka
**Nikojos pusiasalis** (isp. *Península de Nicoya*) – pusiasalis Kosta Rikos šiaurės vakaruose, išsikišęs į Ramųjį vandenyną, o nuo žemyno atskirtas Nikojos įlanka ir Papagajo įlanka. Plotas – 1074 km². Išsidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 121 km, plotis – iki 60 km. Šiaurinė pusiasalio dalis priklauso Gvanakastės provincijai, pietinė – Puntarenaso provincijai.

Paviršius kalnuotas, būdingas 120–800 m aukštis. Rytiniu pakraščiu teka Tempiskės upė. Teritoriją dengia tropiniai miškai, krūmynai, gausu saugomų teritorijų (Dirijos nacionalinis parkas, Kabo Blanko gamtos rezervatas, Bara Hondos nacionalinis parkas ir kt.).

Verčiamasi turizmu, žvejyba. Nikojos pusiasalis garsėja šimtamečių senolių gausa. Svarbiausios gyvenvietės – Nikoja, Tamarindas, Nosara, Samara, Montesuma.

1519 m. pusiasalį pasiekė pirmasis europietis – Chuanas de Kastanjeda, o 1520 m. Chilis Gonsalesas Davila, kuris užmezgė ryšius su vietiniais indėnais. Pusiasalis pavadintas vietinio kasiko *Nicúa* garbei.

* Lyguma pusiasalio rytuose. Bara Hondos NPLyguma pusiasalio rytuose. Bara Hondos NP
* Saulėlydis Didžiajame paplūdimyjeSaulėlydis Didžiajame paplūdimyje
* Kabo Blanko rezervato miškaiKabo Blanko rezervato miškai
* Nikojos miestasNikojos miestas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Injotefas I** (**Antefas I**) – vietinis Egipto Tėbų nomo valdovas, priskiriamas vienuoliktajai dinastijai, pirmam suirutės laikotarpiui. Dažnai vadinamas Intefu, Iku sūnumi.

Jis buvo pirmasis vienuoliktos dinastijos faraonas, kuris prisiėmė faraono vardą, tačiau laikomas antruoju jos karaliumi. Horo vardas *Sehertavi* reiškia „tas, kuris ramina du kraštus". Dėl valdžios Egipte Injotefas I varžėsi su kitais Egipto nomarchais. Užėmęs sostą Infotefas I greičiausiai valdė tik truputį daugiau žemių nei tik aplink savo sostinę, tačiau vėliau užvaldė didesnę teritoriją. Injotefas I buvo Mentuhotepo I sūnumi. Jo įpėdiniu tapo Injotefas II, jo brolis.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Vienuoliktoji dinastija**
**Pirmasis suirutės laikotarpis**
Mentuhotepas I →
Injotefas I → 
Injotefas II →
Injotefas III →
**Vidurinioji karalystė**
Mentuhotepas II →
Mentuhotepas III →
Mentuhotepas IV |

 |
| **Leonas Bartoševičius** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. kovo 12 d.Plungėje |
| Mirė | 2010 m. (~82 metai) |
|  |
| Veikla | LTSR politinis veikėjas, redaktorius |
| Partija | 1952 m. TSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Leningrado aukštoji mokykla1964 m. Vilniaus universitetas |

**Leonas Bartoševičius** (1928 m. kovo 12 d. Plungėje – 2010 m.) – LTSR politinis veikėjas, redaktorius.

Biografija
----------

1959 m. Leningrado aukštąją partinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.

1954–1955 m. LKP Raseinių rajono komiteto skyriaus vedėjas. 1959–1963 m. LKP Šeduvos rajono komiteto sekretorius, Šiaulių rajono komiteto I sekretorius. 1963–1975 m. LKP CK organizacinio partinio darbo skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1975–1989 m. LKP CK bendrojo skyriaus vedėjas. 1990–1991 m. radijo stoties „Tarybų Lietuva" redaktorius. 1991 m. TSKP CK leidyklos direktorius.

1976–1981 m. kandidatas į LKP CK narius. 1975–1990 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

1999–2001 m. kalėjo Lukiškių kalėjime.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Leonas Bartoševičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 216
3. ↑
| Inhulecis |
| --- |
| Inhulecis Krivyj Rihe Inhulecis Krivyj Rihe |
| **Ilgis** | 549 km |
| **Baseino plotas** | 13 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8,5 m³/s |
| **Ištakos** | Padnieprės aukštuma |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Ukrainos vėliava Ukraina |

**Inhulecis** (ukr. *Інгулець*) arba ***Ingulecas***, **Mažasis Inhulas** – upė pietų Ukrainoje; Dniepro dešinysis intakas. Prasideda Padnieprės aukštumoje, Kirovogrado srityje. Teka į pietus, pietryčius, aukštupyje – aukštuma, o žemupyje – Juodosios jūros žemuma. Prateka Dniepropetrovsko, Chersono, Mykolajivo sritimis. Aukštupyje suformuoja tarpeklius, slėnio plotis neviršija 1 km, nuo vidurupio vaga tampa labai vingiuota. Ties žiotimis sudaro 1 km pločio limaną.

Didžiausi intakai: Saksaganė ir Visunė (dešinieji).

Upės tėkmė reguliuojama užtvankomis. Mityba mišri, daugiausia sniego. Inhulecio vanduo naudojamas irigacijai. Užšalęs nuo gruodžio iki kovo. Laivuojama 109 km nuo žiočių.

Prie Inhulecio įsikūrę miestai: Oleksandrija, Kryvyj Rihas, Inhulecis, Snihirivka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Inhulec*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 164