recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Žydrūnas Karčemarskas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1983 m. gegužės 24 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Alytus, LTSR |
| Ūgis | 189 cm |
| Svoris | 83 kg |
| Pravardė | Žvėrelis |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1999-2000200120012002-20092010-20162016-2019 | Dainava AlytusPolonija VilniusŽalgiris VilniusDinamo MoskvaGaziantepsporOsmanlıspor | 3 (0) 2 (0)49 (0)154 (0)18 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2001-2003  2003-2013 | Lietuvos jaunimo iki 21  Lietuva Lietuva | 5 (0)  66 (0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2014. |

**Žydrūnas Karčemarskas** (g. 1983 m. gegužės 24 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, Lietuvos nacionalinės rinktinės vartininkas.

Rinktinėje įsitvirtino 2004 m. pasitraukus vartininkui Gintarui Staučei. Iki tol atstovavo jaunimo iki 21 m. rinktinei. Sužaidė 19 sezonų klubiniame profesionaliame futbole, iš kurių tik du praleido Lietuvoje.

Biografija
----------

Karjerą pradėjo gimtojo miesto klube „Dainava". Vėliau persikėlė į Vilnių, kur buvo atsarginiu „Žalgirio" vartininku.

2002 m. persikėlė į Maskvos „Dinamo", bet ten žaidė labai epizodiškai, dažniausiai atstovavo dublerių komandą.

2010 m. tuometinio Lietuvos rinktinės trenerio José Couceiro pakviestas į Gaziantepspor komandą. Joje Karčemarskas pradžioje buvo atsarginiu vartininku, bet nuo 2010–2011 m. sezono pradžios tapo pagrindiniu vartininku. Vėliau šis klubas bankrutavo ir liko skolingas žaidėjams.

2019 m. rugpjūčio pabaigoje paskelbė nutraukiantis profesionalo karjerą. 2020 m. rugpjūčio 5 d. suorganizuotos simbolinės karjeros užbaigimo rungtynės tarp Alytaus „Dainavos" ir Lietuvos futbolo legendų.

Sekmadienio futbolo lygos (SFL) 8x8 pirmenybėse Ž. Karčemarskas 2020 m. atstovavo Valerijaus Mižigurskio komandai „MV Team" bei muša įvarčius pats.

Rinktinės
---------

Karčemarskas pasižymėjo puikiu žaidimu nacionalinėje rinktinėje. Ženkliai prisidėjo prie istorinės Lietuvos rinktinės pergalės prieš Čekiją 2010 m. ne tik atrėmęs Milano Barošo 11 m baudinį, bet ir keletą labai pavojingų čekų smūgių į vartus. Rungtyniaudamas už rinktinę Karčemarskas dar yra atrėmęs du 11 m baudinius varžybose prieš Serbiją, bei vieną baudinį varžybose prieš Škotiją. Išsaugojo „sausus" vartus varžybose su Ispanija, Ukraina, Rumunija ir kt.

10 metų ir 66 rungtynės Lietuvos nacionalinėje rinktinėje.

Laimėjimai
----------

* Geriausias Lietuvos futbolininkas: 2011, 2012 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Brolis Rolandas Karčemarskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* soccerway.com
* transfermarkt.com
* lietuvosfutbolas.lt
* Karjera
Kvietiniai miltai
**Miltai** – maisto ingredientas, pagrindinė kepinių sudedamoji dalis, gaminama, permalant grūdus. Turi daug angliavandenių, ypač – krakmolo, šiek tiek baltymų ir cukrų, ląstelienos.

Miltai skirstomi pagal žaliavą į ruginius, kvietinius, miežinius, kukurūzų, ryžių, sorų ir kitus. Europoje, JAV, Kanadoje dažniausiai naudojami kvietiniai miltai.

Archeologiniai atradimai Azijoje įrodo, kad miltai buvo malami daugiau nei prieš 75 000 metų.

Lietuvoje gaminami ir parduodami iš maistinių grūdų sumalti miltai skirstomi į tam tikrus tipus pagal standartą LST 1133:2003. Tipas žymimas skaičiumi ir raide (pvz. 405 D, 550 C), jį lemia po sudeginimo likęs pelenų ir glitimo baltymų kiekis. Pelenų kiekis matuojamas 100 g miltų sudeginant 900 °C karščio laboratorijos krosnyje (ISO 2171 standartu apibrėžtas metodas A), skaičius reiškia likusių pelenų kiekį miligramais, kvietiniuose miltuose šis kiekis svyruoja nuo 405 (geriausi aukščiausios rūšies miltai) iki 1600, rupių miltų pelenų kiekis yra 2000 mg ir daugiau. Glitimą nusako raidė (geresniuose miltuose arčiau abėcėlės pradžios).

Lietuvoje 1 gyventojas per metus vidutiniškai suvartoja 110–150 kg miltų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  miltai. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-11).

Nuorodos
--------

* Apie miltus, jų stiprybę ir pelenus

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Miltai***
| Bahir Darasባሕር ዳር |
| --- |
| *Miesto reginys. Šalia Tanos ežeras ir Žydrasis Nilas* |
|  |
| 

Bahir DarasBahir Daras

11°36′0″ š. pl. 37°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.60000°š. pl. 37.38333°r. ilg.﻿ / 11.60000; 37.38333﻿ (Bahir Daras)Koordinatės: 11°36′0″ š. pl. 37°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.60000°š. pl. 37.38333°r. ilg.﻿ / 11.60000; 37.38333﻿ (Bahir Daras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Etiopijos vėliava Etiopija |
| **Regionas** | Amharų regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 348 429  |
| **Altitudė** | 1 800 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bahir Daras |

**Bahir Daras** (amhar. ባሕር ዳር = *Baḥər Dar*) – miestas šiaurinėje Etiopijoje, 578 km į šiaurę nuo Adis Abebos, Tanos ežero pietinėje pakrantėje, prie Žydrojo Nilo ištakų. Amherų regiono administracinis centras. Kelių mazgas, yra oro uostas. Veikia universitetas (nuo 2001 m.), Etiopijos stačiatikių soboras. Vystomas turizmas, maisto, tekstilės pramonė. Už 30 km nuo Bahir Daro krenta Žydrojo Nilo krioklys.

Dauguma miesto gyventojų yra amherai, išpažįstantys krikščionybę (Etiopijos ortodoksų bažnyčia).

Istorija
--------

Miestas ėmė kurtis XVI–XVII a. Bahir Dare stovėjo vieni iš imperatoriaus Hailės Selasio rūmų. 1961 m. mieste TSRS pagalba atidarytas politechnikos institutas.

2002 m. miestas pelnė UNESCO apdovanojimą „Miestai už taiką".

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Nedidelė cerkvėNedidelė cerkvė
* Bahir Daro mečetėBahir Daro mečetė
* Žvejai prie Tanos ežeroŽvejai prie Tanos ežero

Šaltiniai
---------

1. ↑  UNESCO Cities for Peace Prize, 2002
**Periferinė neuropatija** (*neuron* ir gr. pathos – liga) – neurologinis sutrikimas, išsivystantis dėl periferinės nervų sistemos (neuronų aksonų) pažeidimų.

Ligos simptomai priklauso nuo to, kokio tipo (motoriniai, sensoriniai ar autonominiai) ir kurioje kūno dalyje esantys nervai buvo paveikti. Pažeisti gali būti nebūtinai vieno tipo nervai. Su motorinių nervų pažeidimais paprastai siejami šie simptomai: raumenų silpnumas, spazmai, mėšlungis. Pasitaiko ir pusiausvyros sutrikimų. Sensorinių nervų pažeidimai sukelia deginantį, duriantį skausmą, tirpulį.

Dėl autonominių nervų pažeidimų sutrinka nuo valios nepriklausančios organizmo funkcijos: kraujospūdis, širdies veikla, sumažėja prakaitavimas, gali užkietėti viduriai, sutrikti šlapimo pūslės veikla, atsirasti seksualinė disfunkcija.

Viena ir pačių dažniausių priežasčių – diabetas (30 % visų atvejų), kiti 30–40 % neuropatijos atvejų laikomi idiopatiniais, t. y. neturinčiais aiškios priežasties. Visais kitais atvejais galimos įvairios priežastys: traumos, infekcijos, netinkama mityba, toksinių medžiagų poveikis, genetiniai sutrikimai.

Neuropatijai gydyti vartojami antidepresantai, ypač tricikliniai ir selektyvūs serotonino-norepinefrino reabsorbcijos inhibitoriai, sumažinantys patiriamą skausmą. Neretai skiriami ir antikonvulsantai, kurie sušvelnina skausmą, užblokuodami neuronų kalcio kanalus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „What is neuropathy: What causes neuropathy?". MedicalBug. 8 January 2012. Suarchyvuotas originalas 2012-06-15. Nuoroda tikrinta 2 March 2012.
2. ↑  Aggarwat, Sandeep K. (31 December 1999). „Neuropathy Signs & Symptoms". HealthCommunities. Suarchyvuotas originalas 2019-07-11. Nuoroda tikrinta 2 March 2012.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Pal Benko |
|  |
| Šalis | Vengrijos vėliava Vengrija ( –1958)Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos (1958– ) |
| Gimė | 1928 m. liepos 15 d.Prancūzija Amjenas |
| Mirė | 2019 m. rugpjūčio 26 d. (91 metai)Budapeštas |
| Titulas | didmeistris |
| FIDE reitingas | 2408 (2018 m. lapkritis) |
| Aukščiausias reitingas | 2530 (1973 m. liepa |

**Palas Benko** (veng. *Benkő Pál*; 1928 m. liepos 15 d. – 2019 m. rugpjūčio 26 d.) – Vengrijos ir Jungtinių Amerikos Valstijų šachmatų didmeistris, knygų šachmatų tema autorius, šachmatų kompozitorius.

Pasiekimai
----------

Benko aukščiausias pasiekimas buvo dalyvavimas 1959 m. ir 1962 m. Kandidatų turnyruose. Abiejuose turnyruose dalyvavo aštuoni geriausi pasaulio žaidėjai. Benko 1959\_m. m. užėmė aštuntąją, 1962 m. – šeštąją vietą. Palas Benko taip pat aštuonis kartus (1961, 1964, 1965, 1966, 1967, 1969, 1974, 1975) yra laimėjęs JAV atvirąjį šachmatų čempionatą.

Benko yra laimėjęs prieš keturis pasaulio čempionus: Robertą Fišerį, Michailą Talį, Tigraną Petrosianą ir Vasilijų Smyslovą. Jo rezultatas prieš Fišerį buvo trys pergalės, aštuoni pralaimėjimai ir septynios lygiosios.

Indėlis
-------

Jo vardu yra pavadinti keli šachmatų debiutai:

* Benko debiutas (**1. g3**) išpopuliarėjęs po 1962 m. Kandidatų turnyro, kuomet Benko šituo debiutu įveikė Robertą Fišerį ir Michailą Talį;
* Benko gambitas (**1.d4 Žf6 2.c4 c5 3.d5 b5**) su Benko gambitu Palas Benko pasiekė gerų rezultatų XX a. 7 deš.

Partija
-------

Palas Benko – Markas Taimanovas; 1960 m.:

**1.c4 e6 2.g3 d5 3.Rg2 Žf6 4.Žf3 Žc6 5.O-O Re7 6.d4 O-O 7.cxd5 exd5 8.Rg5 h6 9.Rxf6 Rxf6 10.Žc3 Že7 11.Bc1 c6 12.b4 a6 13.a4 Žf5 14.b5 Be8 15.bxc6 bxc6 16.e3 h5 17.Že2 Vd6 18.Žf4 h4 19.g4 g5 20.Žd3 Že7 21.h3 Žg6 22.Vc2 Rd7 23.Žc5 Bec8 24.Bb1 Re8 25.a5 Bc7 26.Bb6 Bca7 27.Bfb1 Že7 28.Rf1 Žc8 29.Bxa6 Bxa6 30.Rxa6 Vd8 31.Rxc8 Vxc8 32.a6 Re7 33.Bb7 Vd8 34.a7 Rf8 35.Vf5 Re7 36.Žxg5 Rxg5 37.Že6 Vf6 38.Vxf6 Rxf6 39.Žc7 Bxa7 40.Bxa7 1-0**

Knygos
------

* *The Benko Gambit*. 1974, RHM Press.
* *Chess Endgame Lessons*. 1990. Revised 2nd Edition
* *Winning with Chess Psychology.* Pal Benko ir Burt Hochberg. 1991. Random House Puzzles & Games
* *Chess Endgame Lessons Volume 2*. 1999.
* *Pal Benko: My Life, Games and Compositions.* Pal Benko, Jeremy Silman ir John L. Watson. 2004. Siles Press.
* *Pal Benko’s Endgame Laboratory*. 2007. Ishi Press.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Western Open became the U.S. OPEN" (PDF) (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-09-01.
2. ↑  „Polas Benko" (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-09-01.

Išorinės nuorodos
-----------------

* Polas Benko švenčia savo 90-ąjį gimtadienį
* Polas Benko ir jo partijos
| Rusų salos tiltas |
| --- |
|  |
| 

Rusų salos tiltasRusų salos tiltas

43°03′47″ š. pl. 131°54′30″ r. ilg.﻿ / ﻿43.06306°š. pl. 131.90833°r. ilg.﻿ / 43.06306; 131.90833﻿ (Rusų salos tiltas)Koordinatės: 43°03′47″ š. pl. 131°54′30″ r. ilg.﻿ / ﻿43.06306°š. pl. 131.90833°r. ilg.﻿ / 43.06306; 131.90833﻿ (Rusų salos tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Rusijos vėliava Rusija (Vladivostokas) |
| **Kerta** | Rytų Bosforo sąsiaurį |
| **Ilgis** | 3100 m |
| **Plotis** | 29,5 m |
| **Aukštis** | 320,9 m |
| **Pastatytas** | 2012 m. |
| **Konstrukcija** | vantinis tiltas |
| **Kainavo** | ~1,1 mlrd. $ |

**Rusų salos tiltas** (rus. *Русский мост* – galimas vertimas ir 'rusų tiltas') – vantinis tiltas Rusijoje, Vladivostoke, jungiantis Muravjovo-Amūrskio pusiasalį su Rusų sala, ir kertantis Rytų Bosforo sąsiaurį. Būdamas 3100 m ilgio (su estakadomis), tai yra ilgiausias vantinis tiltas pasaulyje. Tiltos plotis 29,5 m, konstrukcijos aukštis 320,9 m, tarpas tarp ramtų 1104 m, didžiausias tarpas iki vandens – 70 m. Tilto piliorių aukštis – 324 m.

Rusų salos tiltas 2008–2012 m. pastatytas darbu vykdant kompanijai „Institut Hidrostrojmost Sankt Peterburg", taip pat kitoms Rusijos ir užsienio kompanijoms. Atidarytas 2012 m. Azijos ir Ramiojo vandenyno ekonominio bendradarbiavimo organizacijos susitikimo, vykusio Rusų saloje, proga. Tiltas atvaizduotas ant 2000 Rusijos rublių banknoto.

Rusų salos tilto statybos susilaukė kritikos, nes platus, dviejų juostų į abi puses tiltas pastatytas į menkai apgyvendintą Rusų salą, į kurią nėra poreikio tokiam dideliam eismui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Russian city of Vladivostok unveils record-breaking suspension bridge, *The Guardian*
2. ↑  Описание проекта Archyvuota kopija 2012-12-08 iš Wayback Machine projekto. *rusmost.ru*
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tomas Staskevičius** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. spalio 17 d. (63 metai)Lietuva Kalvarija |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva |
| Vaikai | Edvinas, Šarūnas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Tomas Staskevičius** (g. 1960 m. spalio 17 d. Kalvarijoje, Marijampolės rajone) – Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968–1973 m. mokėsi Kalvarijos vidurinėje mokykloje, 1973–1976 m. Druskininkų vidurinėje mokykloje, 1980 m. su pagyrimu baigė Vilniaus statybos technikumą, pramoninės ir civilinės statybos specialybę. Besimokydamas technikume, aktyviai dalyvavo meno saviveikloje. 1984 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. Besimokydamas institute buvo šokių ansamblio „Vingis" narys.

1984–1986 m. Vilkaviškio statybos organizacijos darbų vykdytojas. 1986–1988 m. tarnaudamas Sovietų armijoje karininku, Vakarų statybos treste (Ignalinos AE) dirbo darbų vykdytoju. 1988–1991 m. Druskininkų statybos valdybos inžinierius, 1991–1993 m. UAB „Galia" paslaugų filialo direktorius. 1993 m. įkūrė individualią įmonę „Todra" (subjektas veiklos nevykdo), nuo 1999 m. UAB „Česlovas ir kompanija" (daugiau žinoma, kaip "Statykime taip") Druskininkų filialo direktorius. Privačių svečių namų "Brolių vila" savininkas. Nuo 2012 m. kartu dirba ir UAB „Druskininkų butų ūkis" atnaujinamų (modernizuojamų) daugiabučių namų projektų administravimo (įgyvendinimo) vadovu. Alytaus dainų ir šokių ansamblio „Dainava" narys.

Darbo partijos narys. 2004–2017 m. Darbo partijos Druskininkų skyriaus pirmininkas. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys, buvęs Kontrolės komiteto pirmininkas.

Sutuoktinė Daiva, vaikai Edvinas ir Šarūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Druskonis, 2013 m. sausio 25-31 d. Nr. 4 (1196), str. "Nusibodo kloti lovas ir valyti kilimus"
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Koalicija Darbo partija + jaunimas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Darbo partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Apvaisinimas mėgintuvėlyje: sperma įšvirkščiama į kiaušialąstę
**Apvaisinimas in vitro** (lot. *in vitro* – stikle, mėgintuvėlyje) – tai pagalbinio apvaisinimo būdas, kurio metu moters kiaušialąstė yra apvaisinama laboratorinėmis sąlygomis, susidariusi zigota palaikoma iki tam tikros savo raidos stadijos, o paskui gemalas įvedamas į gimdos ertmę. Metodas išvystytas nustačius tokius nevaisingumo atvejus, kai yra visiškas gimdos kaklelio arba kiaušintakio nepraeinamumas, nors kiaušidžių funkcija yra normali (tuomet gaminasi kiaušinėlis, kurio negali pasiekti spermatozoidai). Tokios priežastys sudaro maždaug 10–20 proc. nevaisingumo atvejų, nors dabar apvaisinimas mėgintuvėlyje yra taikomas ir esant kitokioms nevaisingumo priežastims.

Technologija
------------

Subrendusi kiaušialąstė vakuuminiu būdu yra išimama iš kiaušidės, patalpinama į indą su specialiu skysčiu, ten apvaisinama vyro spermijais ir paskui yra įvedama į gimdą, kur užsimezga vaisius. Metodo veiksmingumas kol kas yra gana žemas – iki 30 proc. todėl siekiant didesnės sėkmės garantijos, apvaisinimui imamos kelios (5-10) kiaušialąstės, kurios visos apvaisinamos vienu metu, o susidarę gemalai užšaldomi. Į moters gimdą gemalų implantacijos vykdomos tol, kol pasiekiamas norimas rezultatas, arba iki kol baigiasi pagaminti gemalai. Jei nėštumas pavyksta iš paties pirmo karto – likę gemalai sunaikinami, nebent moteris sutinka sumokėti už jų saugojimą užšaldytoje būsenoje, arba duoda leidimą embrionus panaudoti moksliniams tyrimams (kadangi tai reiškia naujos gyvybės sunaikinimą, kai kuriose valstybėse tai nėra leidžiama; pvz. Italijoje tokia procedūra yra griežtai reglamentuota, ir pagalbiniu būdu apvaisinti leidžiama ne daugiau kaip 3 kiaušialąstes, kurios visos vienu metu po to įsodinamos moteriai į gimdą).

Istorija
--------

Apvaisinimą *in vitro* sugalvojo anglai, todėl pirmasis kūdikis, kuris buvo pradėtas mėgintuvėlyje (Luiza Braun, *Louise Joy Brown*), gimė Didžiojoje Britanijoje 1978 metų liepos 25 d. naudojant cezario pjūvį. Iki 2023 m. pasaulyje naudojant šį metodą yra gimę apie 12 mln. vaikų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „In vitro fertilisation is struggling to keep up with demand". *The Economist*. ISSN 0013-0613. Nuoroda tikrinta 2024-02-22.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Arikaisp. *Arica* |
| --- |
|              |
| *Arikos panorama* |
|  |
| 

ArikaArika

18°29′0″ p. pl. 70°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.48333°š. pl. 70.33333°r. ilg.﻿ / 18.48333; 70.33333﻿ (Arika)Koordinatės: 18°29′0″ p. pl. 70°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.48333°š. pl. 70.33333°r. ilg.﻿ / 18.48333; 70.33333﻿ (Arika) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Arikos ir Parinakotos regionas |
| **Provincija** | Arikos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1536 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 185 268  |
| **Altitudė** | 15 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Arika |

**Arika** (isp. *Arica*) – miestas pačioje Čilės šiaurėje, Ramiojo vandenyno pakrantėje, 18 km į pietus nuo Peru sienos. Arikos ir Parinakotos regiono centras. 185 tūkst. gyventojų.

Ekonomika
---------

Miestas įsikūręs pakrantės lygumoje, tačiau mieste yra 139 m aukščio Arikos uola. Netoliese yra Asapos slėnis, kur auginamos daržovės ir alyvuogės. Per Arikos jūrų uostą eksportuojamas varis, sidabras, alavas, vaisiai. Maisto, chemijos, mašinų gamybos pramonė, žvejyba. Per miestą eina Panamerikos plentas, geležinkeliai į Takną, La Pasą. Veikia tarptautinis oro uostas.

Turizmas
--------

Arika – svarbus turistinis šalies centras. Miestas žymus savo paplūdimiais. Iš žymesnių miesto objektų yra 1876 m. atidaryta Šv. Morkaus Arikos katedra, kultūros namai, San Migelio de Asapos muziejus, Carlos Dittborn stadionas. Iš Arikos rengiamos ekspedicijos prie Andų ugnikalnių (Laukos nacionalinis parkas), Kasiri Mačo aukštikalnių ežero.

Istorija
--------

Arikos apylinkės gyvenamos daugiau nei 10 000 metų. Regionas buvo veikiamas Peru kultūrų. Viena svarbiausių regiono kultūrų buvo činčiorai, praktikavę mumifikavimą. Teritoriją ispanai užėmė 1536 m. ir įkūrė Arikos miestą. Jis priklausė Peru vicekaralystei. Miestas suklestėjo Potosi radus sidabro – per Ariką vykdytas jo eksportas. Pietų Amerikos šalims atgavus nepriklausomybę, Arika tapo pavaldi Peru, buvo svarbus šalies uostas ir pramonės centras. XIX a. pab. kilo Ramiojo vandenyno karas, kurio metu Čilė užėmė miestą. 1962 m. Arikoje vyko dalis pasaulio futbolo čempionato varžybų.

Sportas
-------

Mieste 1962 m. vyko VII pasaulio futbolo čempionatas.

* Arikos uostasArikos uostas
* Centrinė miesto aikštėCentrinė miesto aikštė
* Šv. Morkaus bažnyčiaŠv. Morkaus bažnyčia
| Seletytenizas |
| --- |
|  |
| Vieta | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| Plotas | 750–777 km² |
| Kranto linijos ilgis | 273,6 km |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 3,2 m |
| Tūris | 1,5 km³ |
| Įteka | Selety |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Seletytenizas

  |
| **Koordinatės** |  53°20′23″ š. pl. 73°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.33972°š. pl. 73.16667°r. ilg.﻿ / 53.33972; 73.16667Koordinatės: 53°20′23″ š. pl. 73°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.33972°š. pl. 73.16667°r. ilg.﻿ / 53.33972; 73.16667 |

**Seletytenizas** (kaz. *Сілетітеңіз*, rus. *Селетытениз*) – ežeras Kazachstano šiaurėje, dviejose srityse – Astanos ir Pavlodaro. Į šiaurryčius telkšo Kyzylkakas.

Ežero plotis yra 777 km², didžiausias gylys – 3,2 m. Ežeras telkšo 64 m virš jūros lygio.

Ežero dugne gausu vandenilio sulfido.

Ežerą maitina sniegas ir Selety upė. Ši paprastai baigiasi pelkynuose į pietus nuo ežero, tačiau poplūdžio metu pasiekia Seletytenizą.

Nuorodos
--------

* Didžioji sovietinė enciklopedija **(**rus.**)**
*
| Asa |
| --- |
| Asa, tekanti tarpekliu (Ingušija) Asa, tekanti tarpekliu (Ingušija) |
| **Ilgis** | 133 km |
| **Baseino plotas** | 2060 km² |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas |
| **Žiotys** | Sunža |
| **Šalys** | Gruzija, Rusija |

**Asa** (rus. *Асса*, gruz. ასა, čeč. *Iaьса-хи*, ing. *Эс*) – upė Šiaurės Kaukaze; Sunžos dešinysis intakas. Prasideda Gruzijoje, Didžiojo Kaukazo šiauriniuose šlaituose, 1806 m aukštyje, susiliejus Čimgisckalio ir Ciriclovnisckalio upeliams. Pradžioje kalnų tarpekliais teka į šiaurę per Ingušiją (Rusija), vėliau pasuka į rytus, teka lyguma pro Čečėniją. Įteka į Sunžą ties Zakan Jurtu.

Upės vagos plotis lygumoje viršija 60 m.

Pagrindinės gyvenvietės prie Asos: Mužičis, Galaškis, Alchastai, Nesterovskaja (Ingušija), Asinovskaja, Naujasis Šarojus, Zakan Jurtas (Čečėnija).

Išnašos
-------

1. 1 2  „Река Асса (Цирцловн-Цхали)" (rusų). State Water Register of Russia. Nuoroda tikrinta 2020-12-24.
2. ↑   Асса, река // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб. 1890—1907.
Koordinatės: 55°50′37″š. pl. 24°59′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.8436°š. pl. 24.9853°r. ilg.﻿ / 55.8436; 24.9853

| Kupiškio stadionas |
| --- |
| Oficialus pavadinimas | Kupiškio miesto stadionas |
| Vieta | Kupiškis, Lietuva |
| Atidarytas | 19?? m. |
| Renovuotas | 2011 m. |
| Savininkas | Kupiškis |
| Operatorius | Kupiškio KKSC |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 1000  (488 sėdimos vietos) |

**Kupiškio miesto stadionas** – daugiafunkcis stadionas Kupiškyje, miesto šiaurės rytinėje dalyje. Talpina 1000 žiūrovų, iš jų – 488 sėdimos vietos. Futbolo stadiono danga – natūrali (žolė). Stadione namų rungtynes žaidė Narjanta, FC Kupiškis.

Istorija
--------

Renovuotas 2011 m. Buvo pakeisti bėgimo takai apie stadioną, pagerinta stadiono dangos kokybė, atsirado krepšinio aikštė (matmenys: 28×16 m) ir dvi lauko teniso aikštelės, tinklinio aikštė, įrengtas disko metimo sektorius, pastatytas administracinis pastatas, bei atlikti kiti darbai. Aikštės aptvertos 4,10 m aukščio tvora. Stadione įrengtas apšvietimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Virtualus stadiono žemėlapis
* Kupiškio KKSC svetainė
**Gražina Gudaitytė–Liautaud** (1938 m. balandžio 25 d. Žeimelyje) – JAV gyvenanti Lietuvos mecenatė.

Biografija
----------

Gimė miškininko Jurgio Gudaičio šeimoje. Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, tėvai su dviem mažametėmis dukromis pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį, o vėliau emigravo į JAV. 

Gražina lankė Čikagos Šventojo Kryžiaus bažnyčios vienuolių mokyklą, po to mokėsi vietinėje amerikiečių mokykloje. Buvo aktyvi skautė – viena iš pirmųjų *Jūros skaučių* tunto narių. Studijavo pedagogiką Ilinojaus universitete Champaigne mieste, *Ginos Gudaitis* vardu 1959 m. dalyvavo grožio konkurse ir laimėjo *Mis Ilinojus* titulą. Dirbo mokytoja, 1962 m. ištekėjo už firmos „Capsonic Inc." savininko James P. Liautaud'o. Vėliau Gražina Gudaitytė–Liautaud nutraukė pradėtą pedagoginę veiklą ir tapo namų šeimininke, gimė vaikai: Greg'as, James'as John'as, Robby's, Lara.

Veikla
------

G. ir J. P. Liautaud'ų šeima Amerikos lietuvių tarpe pagarsėjo labdaringa veikla – rėmė žurnalo „Laiškai lietuviams" leidybą, knygų spausdinimą. Sudėtingu Lietuvai laikotarpiu – 1991 metais – Gražina Gudaitytė-Liautaud atvyko į gimtinę ir pradėjo vadovauti vaikų Vilties fondui, kuris vien tik Vilniaus universitetinei vaikų ligoninei skyrė daugiau nei 4 mln. litų. Šiai ligoninei ji papildomai padovanojo per 620 tūkstančius litų. Fondo kvietimu iš JAV vykdavo gydytojai, kurie ne tik operuodavo ligonius, bet ir perduodavo žinias bei patirtį lietuvių kolegoms. Vilties fondas finansavo ir Lietuvos ortopedų, traumatologų ir slaugytojų stažuotes Amerikoje, kaulų ligomis sergantiems vaikams iš Lietuvos buvo suteikta galimybė nemokamai gydytis JAV ligoninėse. Taip pat per Lietuvos našlaičių fondą Gr.Gudaitytė–Liautaud skyrė neįgaliems ir be tėvų likusiems jaunuoliams stipendijas studijuoti šalies aukštosiose mokyklose.

Siekdama įamžinti tėvo atminimą, ji finansiškai parėmė Šiaulių rajono Auksučių kaime 2006 m. atidarytą *Jurgio Gudaičio centrą*. Centro užduotis – žemės ūkio ir miškininkystės moksliniai ir praktiniai tyrimai, jame rengiami pažangaus ūkininkavimo seminarai bei vykdoma kt. veikla, orientuota į verslumo kaime skatinimą.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino 3-iojo laipsnio ordinas (1998 m.)
* Žurnalas „Moteris" suteikė *Metų Moters titulą* (2002 m.)

Išnašos
-------

1. ↑  Kraštotyrininko kalendorius[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Nuoširdi padėka „Laiškų lietuviams" rėmėjams
3. ↑  Pirmoji Amerikos lietuviška knyga Archyvuota kopija 2018-06-14 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Aurelija Tamošiūnaitė. *Auksučių eksperimentinis ūkis: antrąjį dešimtmetį pasitinkant* // Draugas, 2009-02-14[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

* Virginija Rimkuvienė. *Metų moteris Gražina Gudaitytė-Liautaud: Žinau ilgaamžės santuokos paslaptį* // Moteris, 2014/09/08
* *Liautaud Gražina* // Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai, II tomas. - Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas: Vilnius, 2002 psl. 588
| **Oryzomys** |
| --- |
| Pelkinis ryžinis žiurkėnas (Oryzomys palustris)Pelkinis ryžinis žiurkėnas(*Oryzomys palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Žiurkėniniai  *( Cricetidae)* |
| Gentis: | Ryžiniai žiurkėnai  *( Oryzomys)* |

 |

**Ryžiniai žiurkėnai** (*Oryzomys*) – žiurkėninių (*Cricetidae*) šeimos graužikų gentis. Paplitę Pietų ir Centrinėje Amerikoje, Meksikoje, Galapagų salose.

Gentyje yra apie 57 rūšys.

Išvaizda
--------

Ilgis 9–20 cm, uodegos ilgis 8–25 cm. Svoris 40–80 g. Nugaros kailis šiurkštus ir pilkai rudas, o pilvas baltas arba šviesiai rudas. Uodega gana ilga, apaugusi retais plaukais, viršuje tamsesnė ir apaugusi plaukeliais, kurių gale kartais susidaro nedidelis kuokštelis. Snukis ilgas ir smailus. Ausys mažos ir apvalios. Pėdos ilgos ir siauros, padai padengti žvyneliais. Patelės turi 4 poras spenelių.

Elgsena
-------

Apie ryžinių žiurkėnų būdą žinoma nedaug. Rūšies atstovai guolį įsirengia iš žolės, aktyvūs tiek dieną, tiek naktį. Sausuose regionuose kasa urvus, be to, gali gerai plaukti ir ieškoti maisto vandenyje.

Mityba
------

Mintą žolėmis, sėklomis ir vaisiais, taip pat vabzdžiais, vėžiagyviais ir mažomis žuvimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nowak, Ronald M. (1999). *Walker's Mammals of the World*. Baltimore: Johns Hopkins Univ. Press. p. 1367. ISBN 978-0-8018-5789-8.
| ***Gražuolė ir pabaisa*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Beauty and the Beast |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Gary TrousdaleKirk Wise |
| Prodiuseris (-iai) | Don Hahn |
| Scenaristas (-ai) | Linda Woolverton |
| Kompozitorius | Alan Menken |
| Vaidina | Paige O'HaraRobby BensonRichard WhiteJerry OrbachDavid Ogden StiersAngela LansburyRex EverhartJesse Corti |
| Metai | 1991 |
| Žanras | romantinis, fantastinis, muzikinis |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Buena Vista Pictures |
| Premjera | 1991 m. lapkričio 22 d. |
| Biudžetas | 25 mln. JAV dol. |
| Pajamos | 424 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**„Gražuolė ir pabaisa"** (angl. *Beauty and the Beast*) – 1991 m. JAV animacinis filmas, kurį sukūrė „Walt Disney Feature Animation", išleido „Walt Disney Pictures", kino teatruose pasirodė 1991 m. lapkričio 22 d. Filmą įgarsino Paige O'Hara, Robby Benson, Richard White, Jerry Orbach, David Ogden Stiers, Angela Lansbury, Bradley Pierce, Rex Everhart, Jesse Corti, Hal Smith, Jo Anne Worley, Brian Cummings, Alvin Epstein, Tony Jay, Alec Murphy, Kimmy Robertson, Mary Kay Bergman, Kath Soucie ir Frank Welker.

Filmas sukurtas pagal 1756 m. to paties pavadinimo Jeanne-Marie Leprince de Beaumont pasaką.

Gražuolė ir pabaisa kaip nebaigto filmo premjera įvyko Niujorko kino festivalyje 1991 m. rugsėjo 29 d. vėliau lapkričio 13 d. buvo pristatytas kaip užbaigtas filmas Los Andželo teatre *El Capitan*. Filmas uždirbo 331 mln. pajamų visame pasaulyje su 25 milijonų dolerių biudžetu ir sulaukė didelio pripažinimo. „Gražuolė ir pabaisa" laimėjo Auksinio gaublio apdovanojimą už geriausią komediją/miuziklą. Tai buvo pirmasis animacinis filmas, laimėjęs šioje kategorijoje. Taip pat tapo pirmuoju animaciniu filmu, kuris buvo nominuotas Oskarui už geriausią filmą 64-oje Oskarų teikimo ceremonijoje. Filmas laimėjo Oskarą už geriausią originalią muziką ir geriausią originalią dainą („Beauty and the Beast"). Jis taip pat buvo nominuotas už geriausią originalią dainą („Be Our Guest" ir „Belle") ir geriausią garsą. 1994 m. balandį „Gražuolė ir pabaisa" tapo pirmuoju Disney animaciniu filmu, pritaikytu Brodvėjaus miuziklui, kuris buvo rodomas teatruose iki 2007 m.

2002 m. buvo išleista IMAX filmo versija, kurioje buvo nauja daina „Human Again".

Įgarsintojai
------------

* Paige O'Hara – Gražuolė
* Robby Benson – Pabaisa
* Richard White – Gastonas
* Jerry Orbach – Liumjeras
* David Ogden Stiers – Pasakotojas / Kogsvortas
* Angela Lansbury – Ponia Pots
* Bradley Pierce – Čipas
* Rex Everhart – Morisas
* Jesse Corti – LeFu
* Hal Smith – Filipas
* Jo Anne Worley – Spinta
* Brian Cummings – Viryklė
* Alvin Epstein – Knygų pardavėjas
* Tony Jay – Ponas D’Arkas
* Alec Murphy – Kepėjas
* Kimmy Robertson – Plunksnų šluostė
* Mary Kay Bergman – Klaudetė ir Lauretė
* Kath Soucie – Pauletė
* Frank Welker – Pakojis

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė[neveikianti nuoroda]
Molas Klaipėdoje
Molai Nidoje
Molas Prancūzijoje, prie Kalė
Ventės rago molas
**Molas** (lot. *moles* 'užtvanka') − uosto, prieplaukos, laivų statyklos hidrotechnikos statinys, saugantis akvatoriją nuo bangų, ledonešio, užnešimo sąnašomis.

Priklausomai nuo bangavimo intensyvumo, molas gali būti statomas ilgas ar trumpas: jis gali būti ir 10 m pločio bei kelių šimtų metrų ilgio. Molai statomi iš didelių akmenų, didelių (50–1000 t) betono ar tuščiavidurių gelžbetoninių blokų (tuštumos pripilamos balasto).

Molas vienu galu (šaknimi) remiasi į krantą (čia būna sandėlių, krovimo įrenginių, kelių), antruoju (galva) išsikiša į akvatoriją iki gylio, atitinkančio uostą lankančių laivų grimzlę (jame dažniausiai statomas švyturys, įrengiama prieplauka). Dažnai jungiamas su bangolaužiu. Kai uostas yra užtakyje, iš dalies apsaugotame nuo bangavimo, užtenka vieno molo. Kitais atvejais (pvz. užtakio anga plati, vyraujantys vėjai pučia lygiagrečiai krantui, pakrantė sekli, ir į uostą įplaukiama kanalu) paprastai statomi du molai.

Dažniausios molų rūšys:

* šlaitiniai
* vertikalieji,
* mišrieji
* tiltiniai

Molai Lietuvoje
---------------

### Klaipėdos molai

Lietuvoje Klaipėdos uostas turi du lygiagrečius molus, pietinio molo ilgis – 1227 m, o šiaurinio – 1158 m. Jie pastatyti ant polių. Viršvandeninė dalis išmūryta iš akmenų. Pagilinus uostą, molai sustiprinti akmenimis ir dideliais betono blokais.

Šiaurinis molas buvo statomas nuo 1834 m. iki 1884 m. o pietininis – nuo 1847 m. iki 1861 m. Šių molų funkcija – nukreipti Danės upės žiočių srovę į Baltijos jūrą, apsaugoti plaukimo vagą (farvaterį) nuo užteršimo.

2002 m. įvykdyta abiejų molų rekonstrukcija: pailginti molai ir pakeista uosto akvatorijos forma.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Molas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  GRIGELIS Algimantas, JUODKAZIS Vytautas, JURGAITIS Algirdas, KILKUS Kęstutis, PAULIUKEVIČIUS Gediminas. *Geomokslai: monografija.* Vilnius: Spauda, 1999, 346 p. ISBN 9986-795-03-6.
3. ↑  „Jūros vartai, molai ir baltasis švyturys". Suarchyvuota iš originalo 2014-11-08. Nuoroda tikrinta 2014-11-08.
4. ↑  ŽOSTAUTAITĖ, Petronėlė. *Klaipėda – Lietuvos uostas.* Vilnius: Mokslas, 1990, 6 p. ISBN 5-420-00655-3.
5. ↑  Sereika, Remigijus (2021). *Vadovas po Kuršių neriją* (PDF). Vilnius: Didakta. p. 34. ISBN 978-609-442-148-8.

Nuorodos
--------

* National Piers Society

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Molas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsnis – apie Osmanų imperijos administracinį vienetą. Apie istorinį regioną žiūrėkite Sandžakas (regionas).*
Žemėlapyje pavaizduoti Osmanų imperijos sandžakai, 1317 m.
**Sandžakas** (turk. *sancak*; arab. liwa; angl. *sanjak*, *sandjak*, kartais *sinjaq*, *sanjaq*) – Osmanų imperijos administracinio suskirstymo vienetas.

Osmanų imperija buvo sudalinta kariniu pagrindu, teritorinius vienetus valdė karo vadai, kurie kartu atlikdavo ir civilinės valdžios funkcijas. Pradžioje (nuo XIV a. vidurio) stambiausi Osmanų imperijos administraciniai vienetai vadinosi *sandžakai* (turkiškas žodis *sancak* reiškia 'vėliava'), vienas sandžakas tiesiogiai priklausė sultonui, kiti – sultono sūnums. Sandžakus valdė *sandžakbėjai* (kariniai valdytojai), kurie iš sultono gaudavo vėliavą (kuri turkiškai ir vadinosi *sanjak*).

Vėliau, imperijai plečiantis, prireikė stambesnio administracinio suskirstymo vienetų lygio, ir tada atsirado *bėjlerbėjlikai* (angl. *beylerbeyliks*), vėliau pavadinti *ejaletais* (angl. *eyalets*) ir *vilajetais* (angl. *vilayets*). Sandžakai tapo antro lygio administraciniais vienetais. Tačiau dalis sandžakų būdavo atskiri, neįeinantys į vilajetų sudėtį, tiesiogiai pavaldūs sultonui. Atskiraisiais sandžakais paprastai būdavo naujai užkariautos žemės, dar nepriskirtos vilajetams. Kai kurie visą laiką buvo atskirieji, pvz. Bengazio (*Benghazi*) bei Čataldžos (*Çatalca*) sandžakai.

Sandžako teritorijoje žemes turintys sipahiai karo metu sudarydavo dalinį, kuriam vadovaudavo sandžakbėjus.

Sandžakų skaičius imperijoje labai keitėsi. Dažniausiai jų būdavo apie 150, nors XIX a. jų buvo sukurta virš 400.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Deimantų masė matuojama karatais
**Karatas** (angl. *carat*, sutrumpinimas **ct**) – matavimo vienetas, skirtas išmatuoti šlifuotų juvelyrinių dirbinių ir brangakmenių svorį. 1 karatas yra 0,2 gramo (200 miligramų). 

Šis vienetas sutartas 1907 m. tarptautinio matų ir svorių komiteto konferencijoje Paryžiuje. Iki tol karato masė keitėsi, tad istorinių deimantų masė šiuolaikinių matavimų gali neatitikti.

Pavadinimas kilęs iš saldžiosios ceratonijos (*Ceratonia siliqua*) ankšties, kurio sėklos buvo vartotos sverti, nes kiekvienos sėklos svoris beveik nesiskiria ir sveria būtent 0,2 gramo. Juvelyrai dar nuo neatmenamų laikų naudojo jas kaip svarelius.

Kai kuriose šalyse, (pvz. Anglijoje, Šveicarijoje), karatų matavimo sistema naudojama išmatuoti tauriojo metalo kiekį 1 kilogramo lydinyje. Tačiau dažniausiai taurusis metalas matuojamas prabomis.

Prabų palyginimas su karatais 24 g masės lydinyje:

* 333 prabos – 8 karatai
* 375 prabos – 9 karatai
* 500 prabos – 12 karatai
* 583 prabos – 14 karatai
* 750 prabos – 18 karatai
* 916 prabos – 22 karatai
* 958 prabos – 23 karatai
* 999 prabos – 24 karatai
| Irkutskas*Иркутск* |
| --- |
|              |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

IrkutskasIrkutskas

52°17′0″ š. pl. 104°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.28333°š. pl. 104.30000°r. ilg.﻿ / 52.28333; 104.30000﻿ (Irkutskas)Koordinatės: 52°17′0″ š. pl. 104°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.28333°š. pl. 104.30000°r. ilg.﻿ / 52.28333; 104.30000﻿ (Irkutskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 581 200  |
| **Plotas** | 432 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 345 žm./km² |
| **Altitudė** | 440 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Irkutskas |

**Irkùtskas** (rus. *Иркутск*) – miestas Rusijos rytuose, dešiniajame Angaros krante (prie Irkuto žiočių), 5042 km į rytus nuo Maskvos; srities sostinė. 586,7 tūkst. gyventojų (2007). Vienas svarbiausių Sibiro miestų, yra prie Transsibiro magistralės, upių uostas, oro uostas, svarbus tranzito taškas su Kinija ir Mongolija. Išvystyta mašinų, kalnakasybos, statybų, baldų, lengvoji, maisto pramonė. Miesto pakraštyje yra vandens jėgainė.

Gamta
-----

Miestas yra 66 km į pietvakarius nuo Baikalo. Klimatas žemyninis, apie 400 mm kritulių per metus. Vidutinė sausio temperatūra -15 °C, liepos 19 °C. Miestą neretai sukrečia žemės drebėjimai (maždaug kas 13-14 metų).

Istorija
--------

Irkutskas XX a. pradžioje
 Amūro vartai XX a. pradžioje (1920 m. nugriauti)
Rusams pasiekus Angaros krantus šiose vietose daugiausia gyveno buriatai, taip pat gyveno evenkai. 1652 m. prie Irkuto žiočių Ivanas ochabovas įkūrė žiemojimo gyvenvietę, 1661 m. įkurtas *Иркутский* (arba *Яндашевский*) ostrogas. 1669 m. pastatytos dvi medinės tvirtovės. 1672 m. Spaso cerkvė. 1686 m. Irkutskas gavo miesto statusą.

Miesto tvirtovių ilgis viršijo 2 km (maždaug kaip tuometinis Tobolskas, Tiumenės, Jakutskas). 1698 m. iš čia išvyko pirmasis prekybinis karavanas į Kiniją. 1727 m. įkurta parapija. 1672 m. kairiajame Angaros krante įsteigtas vyrų vienuolynas. Iki XVIII a. čia pastatyta beveik 10 barokinių cerkvių. Jis tapo prekybos ir diplomatijos su pietryčių Azija centru, per jį ėjo keliai toliau į Sibirą, link Lenos. XIX a. sparčiai vystėsi dėl aukso kasyklų. 1879 m. nukentėjo nuo gaisro, 1898 m. nutiestas geležinkelis. II pasaulinio karo metu čia perkeltos pramonės įmonės iš europinės TSRS dalies.

Architektūra ir kultūra
-----------------------

 Katalikų bažnyčia Irkutske
Mieste yra technikos universitetas, medicinos ir ekonomikos akademijos, žemės ūkio, pedagogikos institutai, karinės aviacijos mokykla, Sibiro mokslinių tyrimų centras. Veikia filharmonija, 4 teatrai, cirkas, planetarijus, kraštotyros ir meno muziejai.

Nuo XVIII a. Irkutskas buvo tremties vieta, čia vėliau buvo tremiami ir dekabristai.

Žymūs žmonės
------------

* Kristupas Švernickis (1814–1894) – Irkutsko katalikų parapijos kunigas, 1831 m. sukilimo dalyvis.

Sportas
-------

* FK Zenit Irkutsk (futbolo klubas);
* „Darbo" stadionas (Stadion-Trud), kurio talpa 10,5 tūkst žiūrovų.
* „Zenito" stadionas (Stadion-Zenit)

Nuorodos
--------

* Irkutskas Archyvuota kopija 2009-10-19 iš Wayback Machine projekto.
**Vilniaus varpas** – radijo programa, transliuota nuo 1991 m. sausio 29 d. iki 1994 m. pavasario iš studijų Vilniuje. Transliuotojas – K. Sakalausko radiofonas „Vilniaus varpas".

Istorija
--------

Radiofonas įsteigtas 1989 m. kovo 4 d. ir pagal sutartį su Lietuvos Radiju turėjo pradėti transliacijas 1991 m. sausio 12 d. nuo 23:00 val. iš Lietuvos Radijo 3-iosios studijos vidurinėmis bangomis Lietuvai ir Europai 8 valandų trukmės radijo programą.

Lietuvos Radijo studijas užgrobus sovietinei armijai, nuo 1991 m. sausio 13 d. apie 1 val. 30 min. bandė pradėti transliacijas iš Aklųjų ir silpnaregių garso įrašų studijos per vidurinių bangų siųstuvą Sitkūnuose, nes iš anksto tam buvo paruoštos reikalingos techninės priemonės, bet tą lemtingą naktį nebuvo atlikta komutacija telefonų stotyje Vilniuje Žemaitės g. nors buvo susitarta iš vakaro. Nuo 1991 m. sausio 13 d. 11 val. iki 1991 m. sausio 17 d. programą transliavo laidiniu radijo tinklu Marijampolėje. o 1991 m. sausio 18 d. pradėta įrenginėti transliavimo studija Vilniaus sporto rūmų palėpėje.
1991 m. sausio 29 d. pradėjo transliacijas iš Vilniaus Sporto rūmų per vidurinių bangų siųstuvą Sitkūnuose panaudojant kabelių sujungimus, padarytus Lietuvos radijo patalpose prieš pat sovietų kareiviams ginkluotu būdu 
užimant patalpas.
1991 m. rudenį pradėjo transliacijas UTB ruože 69,6 MHz, o nuo 1993 m. kovo mėn. nuosavu 3,5 kW galingumo FM siųstuvu iš Lietuvos radijo ir televizijos centro 103,1 MHz dažniu. Antenos buvo sumontuotos 192 metrų aukštyje, patikimas programos girdimumas nuo Vilniaus iki 170 km.

Iš pradžių transliacijos truko 12 val. per parą, o nuo 1993 m. balandžio mėn. – 24 val. per siųstuvus Vilniuje, Kaune, Šiauliuose ir Klaipėdoje.

103,1 MHz dažniu Vilniuje transliavo pop, klasikinę muziką, džiazą, country muziką, pašnekesius politikos, kultūros, istorijos, ekonomikos, psichologijos temomis, laidas vaikams, laidas lenkų, rusų kalbomis.

Radijo įkūrėjai Kęstutis Sakalauskas ir Vydas Ivanauskas. Direktorius – Kęstutis Sakalauskas.  Dirbo: Algimantas Bliujus, Daiva Budraitytė, Algimantas Butvilas, Vydas Ivanauskas, Audronė Ivanauskienė, Rimas Kaziukėnas, Algirdas Klova, Vitalijus Karakorskis, Paulius Korsakas, Jūratė Kučinskaitė, Aras Lukšas, Steponas Mikas, Irena Plaušinaitytė, Arūnas Storpirštis, Naglis Šulija, Daiva Tamošiūnaitė, Vytautas Tulevičius, Mindaugas Urbaitis, Romas Mironas. 

Transliacijos nutrauktos 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 564 psl.
| Sūduvos sporto centro stadionas |
| --- |
| Stadiono remonto darbai, 2023 m. |
| Vieta | Sporto g. 1, Marijampolė |
| Savininkas | Marijampolės savivaldybė |
| Operatorius | Marijampolės sporto centras |
| Talpa | 4000 |

**Marijampolės sporto centro stadionas** (arba ***Senasis „Sūduvos" stadionas***) – futbolo stadionas Marijampolėje, šalia Marijampolės sporto centro pastato. Buvęs pagrindinis miesto stadionas (nuo 2008 m. juo tapo ARVI arena).

Istorija
--------

Įėjimo į stadioną vartai, 2019 m.
Stadionas pastatytas XX a. jame žaisdavo Marijampolės reprezentacinės miesto komandos. 2008 m. atidarius ARVI areną, senasis „Sūduvos" stadionas naudojamas kitų, silpnesnių miesto komandų. 2023 m. atliekant sporto centro bazės remonto darbus buvo nugriauti senieji įėjimo į stadioną vartai. Remonto metu atnaujintos ir tribūnos, tačiau ne pati stadiono veja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marijampolės „Sūduvos" sporto centro (senasis) stadionas. Lfe.lt (tikrinta 2024-03-10).
2. ↑  Marijampolės Sporto centre tęsiasi pokyčiai. 2023-07-13, Sa.lt (tikrinta 2024-03-10).
3. ↑  Marijampolės sporto centre atnaujinimai, tačiau stadiono žolės būklė apverktina. Suduvosgidas.lt (tikrinta 2024-03-10).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1973 m. socialistinio lenktyniavimo apdovanojimas.
**Socialistinis lenktyniavimas** (*социалистическое соревнование*) tarybinė varžymosi tarp darbo kolektyvų ir tarp atskirų darbuotojų forma, praktikuota TSRS ir Rytų bloko šalyse.

Konkurencija ir socialistinis lenktyniavimas
--------------------------------------------

Sąvoka „socialistinis lenktyniavimas" įvesta sąmoningai siekiant atskirti ją nuo sovietų ideologų neigiamai vertintos rinkos konkurencijos, kuri esą palanki tik kapitalistams, o socialistinis lenktyvimas esą naudingas visiems.

Organizavimas
-------------

Nors socialistinis lenktyniavimas oficialiai laikytas savanorišku, kaip ir su kitais savanoriškais dalykais Tarybų Sąjungoje jis faktiškai buvo privalomas visose ūkio srityse: pramonėje, žemės ūkyje, įstaigose ir tokiose institucijose kaip mokyklos, ligoninės, kariuomenė, profesinės sąjungos. Visur, išskyrus karines pajėgas, už socialistinio lenktyniavimo organizavimą buvo atsakingos tarybinės profsąjungos.

Svarbus socialistinio lenktyniavimo komponentas buvo „socialistiniai įsipareigojimai" (*социалистические обязательства*). Nors gamybiniai planai buvo laikomi pagrindiniu rodikliu, darbuotojai ir darbo kolektyvai turėjo prisiimti „socialistinius įsipareigojimus" ar net „padidintus socialistinius įsipareigojimus" (*повышенные соцобязательства*) viršijančius planą.

Socialistinio lenktyniavimo gairės paprastai buvo siejamos su didžiosiomis socialistinėmis ir komunistinėmis šventėmis bei žymiomis datomis, pvz. Lenino gimtadieniais arba Spalio revoliucijos metinėmis.

Laimėtojai buvo skatinami materialiai ir morališkai. Materialiniais paskatinimais galėjo būti pinigai, sunkiau prieinamos prekės ar kitokios socialistinės sistemos gėrybės, pvz. kelialapiai į poilsiavietes, leidimai išvykti į užsienį, galimybės gauti butą arba automobilį be eilės ir pan. Moraliniais paskatinimais buvo diplomai, garbės raštai, portretai „garbės lentose"; darbo kolektyvams buvo suteikiama „Socialistinio lenktyniavimo laimėtojo pereinamoji vėliava" (*Переходящее знамя победителя в социалистическом соревновании*).
| Sevanas |
| --- |
| Sevanas šalia Sevano pusiasalioSevanas šalia Sevano pusiasalioSevanas šalia Sevano pusiasalio |
| Vieta | Armėnijos vėliava Armėnija |
| Plotas | 1243 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Vidutinis gylis | 26,0 m |
| Didžiausias gylis | 78,4 m |
| Tūris | 33,2 km³ |
| Įteka | 28 upės |
| Išteka | Razdanas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sevanas

  |
| **Koordinatės** |  40°18′0″ š. pl. 45°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.30000°š. pl. 45.33333°r. ilg.﻿ / 40.30000; 45.33333Koordinatės: 40°18′0″ š. pl. 45°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.30000°š. pl. 45.33333°r. ilg.﻿ / 40.30000; 45.33333 |

**Sevanas** (arm. Սևան), taip pat žinomas kaip **Geharkunikas** (Գեղարքունիք), **Gehamo jūra** (Գեղամա ծով) ir **Gokčia** (turk. *Gökçe*) – pats didžiausias ežeras Kaukazo kalnuose, Armėnijoje. Telkšo tektoninėje įduboje Armėnijos kalnyne, 1900 m aukštyje virš jūros lygio. Ežerą supa kalnai.

Artanišo ir Noratuso kyšuliai ežerą dalina į dvi dalis – gilesnį, raižytais krantais Šiaurės Sevaną (šiaurės vakaruose) ir seklesnį, lygiu dugnu ir krantais Didįjį Sevaną (pietryčiuose). Šias dalis jungia platus sąsiauris. Giliausia ežero vieta siekia 83 m (netoli Aregunio kalnagūbrio). Šiaurės vakarinėje dalyje seniau buvo Sevano sala, bet sumažinus ežero vandens lygį ji virto pusiasaliu. Ežeras gėlas, žydros spalvos. Druskingumas – 700 mg/l. Vandens skaidrumas – 4,5 m.

Į Sevaną suteka 28 upės, o išteka vienintelis Razdanas (Kuros baseinas). Dėl ant šios upės įrengtų hidroelektrinių kaskados ir intensyvaus vandens naudojimo Sevano vandens lygis nukrito, todėl ežerui papildyti įrengtas 48,6 km ilgio tunelis, kuriuo tiekiamas vanduo iš Arpos upės.

Sevano ežere veisiasi endeminės sevaninės lašišos – išchanai (*Salmo ischchan*). Taip pat yra sykų, auksinių žuvelių, vėžių. Pakrantėse gyvena gausūs paukščių būriai – armėninės žuvėdros (*Larus armenicus*), mažosios gulbės, mažosios žąsys, rudės, šalminės antys, kirai kvatokliai. Ežeras ir jo apylinkės įeina į Sevano nacionalinį parką.

Šiaurės vakarinėje ežero pakrantėje įsikūręs Sevano miestas, aplink išsidėstę keletas mažesnių gyvenviečių. Sevanas – populiarus turistinis ir rekreacinis šalies objektas. Pakrantėse išlikę daug senovinių armėnų vienuolynų, archeologinių radimviečių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 376-377
**Ištremtas Tibetas**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Jurga Ivanauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | Publicistika |
| **Serija** | Tibeto mandala |
| **UDK:** | 821.172-9 910.4(540)294.3(515) |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Ištremtas Tibetas |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Tyto alba |
| **Išleista** | 1996 m. |
| **Formatas** | Minkštais viršeliais |
| **Puslapių** | 398 |
| **ISBN:** | 9986-16-026-X |
| **ISBN-13:** | 9789986160267 |
| **OCLC:** | 245626245 |

**Ištremtas Tibetas** – lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės publicistinė knyga, pasirodžiusi 1996 m. Knygoje pateikiama daug enciklopedinio pobūdžio informacijos apie Tibetą, jo kultūrą, istoriją, religiją ir papročius. Visa tai persipina su rašytojos įspūdžiais bei subjektyviais išgyvenimais, patirtais keliaujant po Tibetą ir kitas Azijos šalis.

Knyga išleista su Dalai Lamos pratarme. Tai pirmoji vadinamosios Tibeto trilogijos knyga. Išversta į latvių kalbą.

Nuorodos
--------

* Jurga Ivanauskaitė. Tarp dviejų pasaulių