recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Nardus stricta** |
| --- |
| Stačioji briedgaurė (Nardus stricta)Stačioji briedgaurė (*Nardus stricta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Briedgaurė  *( Nardus)* |
| Rūšis: | Stačioji briedgaurė  *( Nardus stricta)* |

 |

**Stačioji briedgaurė** (*Nardus stricta*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos, briedgaurių (*Nardus*) genties augalas.

Daugiametis, 10-30 cm aukščio žolinis augalas, sudarantis labai tankius (kaip briedžio kailis), į vieną pusę nuaugusius kerus. Šakniastiebis trumpas, šliaužiantis. Šaknys storos, virviškos. Stiebas ilgesnis už lapus, tik apatinė dalis lapuota, viršutinė plika, šiurkšti. Lapai pilkšvai žali, vėliau pasidaro balzgani, šeriški, šiurkštūs, susitelkę kuokštais. Lapkočio pamatas sustorėjęs, lenktas, gelsvas. Lapai stačiu kampu atsilošę nuo makšties. Žiedynas - paprasta, laiba, vienašalė, reta, iki 10 cm ilgio varpa. Žiedyno ašis tribriaunė, ant jos iš vieno šono išaugusios vienažiedės, be varpažvynių, yliškos, melsvai arba violetiniai pilkšvo atspalvio varputės. Prieš žydėjimą jos būna prigludusios prie žiedyno ašies, o peržydėjusios atsilošusios. Apatinis žiedažvynis skiauterėtas, su akuotu, viršutinis be akuoto. Grūdas tribriaunis, apie 5 mm ilgio.

Žydėti pradeda gegužės mėn. Dažna visoje Lietuvoje.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 130 psl.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stačioji briedgaurė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Asketizmas, askezė** (gr. ασκεσις askesis iš ασκεω *askeo* – „lavintis, stropiai dirbti") – etinė žmogaus pozicija, dėl įvairių priežasčių, sąmoningai atsisakant malonumų. Paprastai susijęs su dvasine praktika (vienuolyste, atsiskyrimu, taip pat koncentracija ir meditacija), nors pasitaiko atvejų, kai asketizmą nulemia filosofinės pažiūros arba tiesiog auklėjimas (nors pats asmuo gali būti visiškai nereligingas).

Askeze siekiama apmalšinti troškimus, nesileisti valdomam juslių, pasiekti aukštesnių tikslų, dvasinio nušvitimo, vidinės harmonijos, ramybės, nesimėgaujant fiziniais malonumais. Asketai paprastai atsisako lytinių santykių (celibatas), apriboja maistą (badavimas, vegetarizmas, saldumynų, alkoholio nevartojimas), atsisako socialinio gyvenimo, pramogavimo, tramdo emocijas (pvz. juoką, džiūgavimą), vengia neskaisčių minčių.

Religinis asketizmas
--------------------

Dėl religinių idealų visiškai atsisakoma kūno ir nereliginių malonumų. Pasireiškia kūno marinimu, maldomis, plakimusi, kartais net nukryžiavimu.

Asketizmą propagavo dauguma misterinių kultų, tokių kaip Mitros, Ačio, Kibelės, taip pat kai kurios senovės Graikijos filosofinės mokyklos: pitagoriečiai, orfikai, cinikai, stoikai. Taip pat paplitęs didesnėse religijose: hinduizme, budizme, džainizme, judaizme, krikščionybėje.

Viena asketizmo pasireiškimo formų yra vienuolynai.

Asketizmo problemas nagrinėja – asketika.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Atsiskyrėlis
* Dorovė
* Savižala
|  |
| --- |
| Mija Martina |
| Gimė | 1984 m. balandžio 26 d. (39 metai)Mostaras, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Kilmė | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| Žanrai | popmuzika |
| Aktyvumo metai | 2001–dabar |

**Mija Martina Barbarić** (g. 1984 m. balandžio 26 d. Mostare) – Bosnijos ir Hercegovinos dainininkė.

Keturis kartus dalyvavo šalies „Eurovizijos" atrankoje – pirmą kartą joje pasirodė 2001 metais, su daina „Nista mi ne moze dėl" tarp 19-kos dalyvių užėmusi 11-ą vietą. Į atranką ji grįžo kitais metais, su „Nemoj danas" tą kartą liko antra. Laimėti jai pavyko 2003 metais su daina „Ne brini". „Eurovizijoje" atlikėja surinkusi 27 taškus, užėmė 16-ą vietą. 2004 m. „Eurovizijos" konkurso finale paskelbė Bosnijos ir Hercegovinos balsavimo rezultatus. 2005 m. vėl bandė laimę atrankoje, tačiau su daina „Ruzice rumena" liko penkta.

Nuorodos
--------

* Daina „Ne brini" (2003 m.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Maja Tatić  *„Na jastuku za dvoje"*** |  **Bosnijos ir Hercegovinos atstovė Eurovizijoje**2003 | Po to:**Deen  *„In the Disco"*** |
Koordinatės: 54°36′5″ š. pl. 25°29′59″ r. ilg.﻿ / ﻿54.60139°š. pl. 25.49972°r. ilg.﻿ / 54.60139; 25.49972


| Rukainių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Vilniaus rajonas) |
| Plotas | 0,085 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,74 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 3,1 m |
| Įteka | Rukainė, Mykoliškių upelis |
| Išteka | Rukainė |

**Rukainių tvenkinys** - tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, Rukainių miestelio pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Rukainės upelį (Kenos intakas) 5,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus - 0,44 km, plotis - iki 0,32 km. Altitudė 181 m. Pietinis krantas aukštas. Tvenkinio rytinė dalis nuo likusio tvenkinio atskirta siauru sausumos ruožu. Vakarinis tvenkinio krantas žemas, plačiai užpelkėjęs. Aplinkui plyti pievos, vietomis auga krūmynai. Pietine pakrante eina kelias  **A3**  Vilnius–Minskas .

Tvenkinys įrengtas 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 21°52′13″ š. pl. 33°44′14″ r. ilg.﻿ / ﻿21.87028°š. pl. 33.73722°r. ilg.﻿ / 21.87028; 33.73722

Bir Tavilis Egipto ir Sudano pasienyje
Halaibo (dešinėje) ir Bir Tavilio (centre) ginčijamos teritorijos
**Bir Tavilis** (arab. بير طويل − *vandens šulinys*) yra smėlio ir uolų dykumos lopinėlis, esantis prie sienos tarp Egipto ir Sudano.

Bir Tavilis oficialiai jau yra tapęs mažiausiai pageidaujama teritorija pasaulyje. Bir Tavilis yra vienintelė mūsų planetos sritis, į kurią pretenzijų dar nepareiškė jokia valstybė, tarp jų ir jos kaimynai. Dėl teritorinių ypatumų, jei kuris nors kaimynas užsinorėtų taikiai užimti Bir Tavilį, jam tektų atsisakyti siekių įsitvirtinti Halaibo trikampyje. Ši teritorija iš esmės taip pat yra uolėta dykuma, tačiau yra dešimt kartų didesnio ploto nei Bir Tavilis ir turi priėjimą prie Raudonosios jūros.

Pagal 1899 m. pasirašytą bendro valdymo (kondominiumo) sutartį ties 22−ąja šiaurės lygiagrete tarp Egipto ir tuometinio Anglų−Egipto Sudano britai nubrėžė skiriamąją liniją. Taip atsirado maždaug 1240 km ilgio pasienis, nusidriekęs nuo Libijos iki Raudonosios jūros. Panašu, kad siena tarp Egipto ir Sudano pasirodė esanti truputėlį „per tiesi". 1902 m. britai ją pakoregavo trijose vietose. Nedidelė teritorija į šiaurę nuo tos vietos, kur Nilas kerta sieną, buvo perduota Sudano kontrolei − su mintimi, kad iš pietų bus paprasčiau patekti į vietinius kaimus. Ties sienos smaigaliu esantis Vadi Halfos miestas vis dar priklauso Sudanui, tačiau pretenzijas į jį reiškia Egiptas.

Į rytus nuo Vadi Halfos ir į pietus nuo 22−osios lygiagretės esantis Bir Tavilis buvo perduotas Egiptui, nes Egipto pusėje gyvenusi gentis šią teritoriją naudojo kaip ganyklas. Panašiu principu į šiaurę nuo 22−osios lygiagretės ir su Bir Taviliu besiliečiantis Halaibo trikampis atiteko Sudanui, nes čia daugiausia dominavo Sudanui priklausančios gentys.

Iš tiesų Bir Tavilis yra ne trikampio, o trapecijos formos. Jo šiaurinis pakraštys (22−oji paralelė) yra 95 km ilgio, o jo pietinis pakraštys nusidriekęs 30 km į pietus ir yra iš viso 46 km ilgio. Bendras teritorijos plotas vos viršija 2000 km². Tuo tarpu Halaibo trikampio plotas yra maždaug 20 500 km².

Kol kas nėra duomenų, kad kuri nors šalis faktiškai kontroliuotų Bir Tavilį, o tai reiškia, jog šis plotas yra vienintelis niekam nepriklausantis kraštas pasaulyje − neskaitant Antarktidos.
**Herkulesas Segersas** (ol. *Hercules Segers* arba *Seghers*, 1589-90 m. Harlemas – apie 1638 m. Haga) – XVII a. Nyderlandų tapytojas ir grafikas, peizažistas.

Biografija
----------

Herkulesas Segersas gimė 1589 ar 1590 m. Harleme, Olandijoje. Jo tėvas buvo pirklys Pieter Segers, motina − Cathalijntgen Hercules. Iš pradžių dailininko vardas buvo Herkulesas Pitersonas, tik po 1621 m. jis prisiėmė tėvo pavardę. H. Segersas mokėsi pas Gillis van Coninxloo Amsterdame, 1612 m. įstojo į tapytojų gildiją Harleme. 1614−1631 m. gyveno Amsterdame, kur vedė Anna van der Brugghen, kuri buvo 16 metų už jį vyresnė. Pora augino nesantuokinę H. Segerso dukterį iš ankstesnių jo santykių. H. Segersas taip pat dirbo Utrechte ir Hagoje, kur jis paskutinį kartą paminėtas 1632 ar 1633 m. Jo žmona tikriausiai paminėta 1638 m. našle, kas rodo, kad H. Segersas tuo metu buvo miręs.

Viso tik kiek daugiau nei 10 H. Segerso paveikslų išliko, nors jis neabejotinai turėjo būti nutapęs daugiau. H. Segersas specializavosi fantastiškų kalnuotų peizažų tapyboje. H. Segersas laikomas vienu unikaliausių XVII a. olandų peizažistų. Rembrantas turėjo ne mažiau 8 H. Segerso paveikslus ir buvo paveiktas jo peizažinės tapybos. H. Segerso paveikslas „Kalnuotas peizažas" (dabar Uficiuose) ilgą laiką buvo priskiriamas Rembrantui. Iš H. Segerso kūrinių daugiausiai išliko ofortai, bet jų irgi nedaug. Žinomi 54 originalių ofortų 183 atspaudai. H. Segersas eksperimentavo su spalvotu rašalu ir dažytu popieriumi, todėl to paties oforto atspaudai gali būti labai skirtingi tarpusavyje. Kai kurie atspaudai daryti ant lino audinio. Samiuelis van Hogstratenas, kuris parašė spalvingą H. Segerso biografiją 1678 m. apibūdino jo grafiką „spausdintais paveikslais". Kartu S. van Hogstratenas apgailėjo nenusisekusią dailininko karjerą, jo nesėkmingus eksperimentus su ofortų technika, vėlesnį skurdą ir girtuoklystę. Žinoma, kad H. Segersas 1631 m. pardavė savo namą. Nemanoma, kad jo kūriniai tuo metu buvo paklausūs rinkoje.

Darbų galerija
--------------

* „Upės slėnis su grupe namų" (apie 1625, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Upės slėnis" (1626-30, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Kalnuotas peizažas" (apie 1630, Uficių galerija, Florencija)
* „Šiaurinės bažnyčios vaizdas" (ofortas ant lino, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Kalnų slėnis su laukais ir tvoromis" (ofortas, Amsterdamo valstybinis muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hercules Segers** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* The Oxford Dictionary of Art and Artists, 2009
* „Hercules Segers and his ‘printed paintings’", An Van Camp, Britų muziejus
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
Alam Kuho kalnas Mazandarano provincijoje
**Alam Kuhas** (pers. علم کوه; Alam Kooh), *Alamas*, *Alamo kalnas* – šiaurės Irano kalnas Elburso kalnuose, tarp Kaspijos jūros ir Teherano, sudarantis Tacht-e Suleimano masyvo viršūnę (4850 m, santykinis aukštis – 1827 m). Ši viršūnė yra antra pagal aukštį Irane, už ją aukštesnė tik Demavendo viršūnė (5671 m).

800 m aukščio status granitinis šiaurinis šlaitas yra vienas sunkiausių ir įdomiausių alpinistų trasų Irane, kopimas ją prilyginamas geriausiems kopimo maršrutams Alpėse. Šis maršrutas traukia ir Europos grupes. Pirmoji tokia europiečių grupė buvo vokiečių Gorter’io ir Steinauer’io grupė 1936 m. kopusi į šiaurės vakarų keterą. Vėliau, XX a. 7 ir 8-tą dešimtmečius prancūzų ir lenkų komandos nutiesė kitus maršrutus šiauriniame šlaite.
  
Daug įtvirtintų nuolatinių virvių buvo pažeistos didelio žemės drebėjimo 2003 m. ir jo sukeltų akmenų griūčių. Keliems mėnesiams kalnas buvo uždarytas alpinistams, nes naujų akmenų griūčių pavojus buvo per didelis.

Kalne yra nuolatinė sniego danga ir ledynai. Pietiniai šlaitai yra sausi ir be augalijos, o šiauriniai slėniai, nukreipti į Kaspijos jūrą, yra drėgni ir padengti vešlia augalija.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Centrinio Elburso žemėlapis** | **Viršūnės:** | **1** **Alam Kuhas** (*Alam Kūh*) |
| ██ -25 to 500 m██ 500 to 1500 m██ 1500 to 2500 m██ 2500 to 3500 m██ 3500 to 4500 m██ 4500 to 5671 m | **2** Azad Kuhas (*Āzād Kūh*) | **3** Demavendas (*Damāvand*) |
| **4** Do Beraras (*Do Berar*]) | **5** Do Chaharanas (*Do Khaharan*) |
| **6** Ghaleh Gardanas (*Ghal`eh Gardan*) | **7** Gorgas (*Gorg*) |
| **8**  Cholenas (*Kholeno*) | **9** Mehr Čalas (*Mehr Chal*) |
| **10** Mišineh Margas (*Mīšīneh Marg*) | **11** Nazas (*Naz*) |
| **12** Šah Elbursas (*Shah Alborz*) | **13** Sialanas (*Sīālān*) |
| **14** Točalas (*Tochal*)] | **15** Varavaštas (*Varavašt*) |
| **Upės:** | **0**  |
| **1** Alamutas (*Alamūt*) | **2** Čalūsa (*Chālūs*) |
| **3** Do Hezaras (*Do Hezār*) | **4** Harazas (*Harāz*) |
| **5** Džedžrudas (*Jājrūd*) | **6** Keredžas (*Karaj*) |
| **7** Kodžuras (*Kojūr*) | **8** Laras (*Lār*) |
| **9** Nūras (upė) (*Nūr*) | **10** Sardabas (*Sardāb*) |
| **11** Se Hazaras (*Seh Hazār*) | **12** Šah Rūdas (*Shāh Rūd*) |
| **Miestai:** | **1** Amolas (*Āmol*) |
| **2** Čalūsas (*Chālūs*) | **3** Keredžas (*Karaj*) |
| **Kita:** | **D** Dizinas (*Dīzīn*) |
| **E** *Emāmzādeh Hāšem* | **K** Kandovano tunelis (*Kandovān Tunnel*) |
| **\*** Latiano užtvanka (*Latīān Dam*) | **\*\*** Laro užtvanka (*Lār Dam*) |

Nuorodos
--------

* Palydovinė Alam Kuho nuotrauka (Wikimapia)
* Alam Kuho vieta Irane (Wikimapia. Viršūnės vieta nuotraukos centre, pažymėta kryželiu)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Herefordai |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Škotijos vėliava Škotija |
| **Kilmė** | grynasis veisimas |

**Herefordai** – viena seniausių ir labiausiai paplitusių mėsinių galvijų veislių pasaulyje. Veislė išvesta Škotijoje. Tai greitai bręstantys, nereiklūs, labai gerai išnaudojantys ganyklą gyvuliai. Seno škotiško tipo Herefordai žemų kojų, gilaus liemens, labai anksti ir greitai kaupiantys riebalus gyvuliai. Šios populiacijos gyvuliai kaupia nežymiai mažiau riebalų ir yra stambesni. Kanadoje susiformavo sustambinto tipo Herefordų populiacija. Nereiklūs pašarams. Ju veršeliai gimsta neplačių kūno formų, todėl karvės lengvai veršiuojasi.

Herefordai Lietuvoje veisiami grynuoju veisimu ir naudojami kryžminimui su smulkesnėmis menkesnės veislinės vertės pieninėmis karvėmis bei telyčiomis. Jie priskiriami prie vidutinio intensyvumo gamybos veislių.

Šio tipo gyvuliai yra ilgesnių kojų, grubesnio skeleto, gana stambūs. Visų tipų Herefordų spalva žala, balta galva, baltas pagurklis, balta papilvė, balti kojų nagai ir balta uodegos šluotelė. Ragai lenkti į šonus ir žemyn. Populiariausiais laikomi vidutinio stambumo Herefordai. Svoris nujunkant (7-8 mėn.) 230–280 kg. Suaugusių svoris 700–1100 kg.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°36′56″š. pl. 25°30′17″r. ilg.﻿ / ﻿54.6155°š. pl. 25.5046°r. ilg.﻿ / 54.6155; 25.5046

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Rukainių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rukainiai |
| **Adresas** | Vilniaus g. |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1823 m. |

**Rukainių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Rukainių kaime, 17 km į pietryčius nuo Vilniaus, prie Vilniaus–Medininkų kelio. Turi baroko bruožų. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija
--------

Atminimo lenta prelatui P. K. Bžostovskiui
Iki 1440 m. Zigmantas Kęstutaitis Rukainius paskyrė Vilniaus arkidiakonui (vyskupo padėjėjui). Vilniaus vyskupas Paulius Algimantas Alšėniškis Rukainiuose 1538 m. pastatė medinę bažnyčią ir įkūrė parapiją. Bažnyčia žemės valdų neturėjo, kleboną išlaikė arkidiakonas. Parapija minima ir 1744 m. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. Prancūzijos kariuomenė 1812 m. sudegino bažnyčią ir kleboniją.

1818–1823 m. bažnyčia atstatyta. Ją Rusijos valdžia atėmė ir pertvarkė į stačiatikių cerkvę. Cerkvė 1889 m. rekonstruota. Rukainiuose klebonavo ir mirė prelatas Povilas Ksaveras Bžostovskis (1739–1827), „Pavlovo respublikos" organizatorius (ant bažnyčios sienos 2014 m. atidengta atminimo lenta). Vidaus reikalų ministras 1907 m. leido toliau nuo cerkvės statyti mūrinę bažnyčią, bet iš pradžių pasistatyti laikiną, medinę.

1909 m. įrengta laikina bažnyčia, kurioje 1910 m. leista laikyti pamaldas. 1912 m. pastatyta nauja medinė. 1918 m. pamaldos perkeltos į grąžintą mūrinę. Administratorius kunigas Alfonsas Tamulaitis (1928–1990), (Rukainiuose nuo 1961 m.) bažnyčią 1968 m. suremontavo ir išdažė.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi baroko bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus bazilikinis, 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Bažnyčia 2016 m.Bažnyčia 2016 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rukainių šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rukainių šv. arkangelo Mykolo parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
| **Konstantinas (Kostas) Daugirdas** |
| --- |
|  |
| Daugirdai (giminė) |
| Gimė | 1855 m. spalio 18 d.Daugirdavos dvaras, Ariogala, Rusijos Imperija |
| Mirė | 1928 m. rugsėjo 6 d. (72 metai)Pernarava, Lietuva |
| Tėvas | Mykolas Steponas Daugirdas, h. Gulbė |
| Motina | Sofija Charitonovaitė (Софья Александровна Харитонова - Rus.) |
| Vaikai | Evelina, Juozapas, Steponas |
|  |
|  **Vikiteka** | Konstantinas Daugirdas |

**Konstantinas (Kostas) Daugirdas** (*Довгирд, Константин Михайлович - rus.*) (1855 m. spalio 18 d. Daugirdavos dvare, Ariogaloje – 1928 m. rugsėjo 6 d. Pernaravoje) – lietuviškos spaudos platintojas, pirmosios nepriklausomos Lietuvos vyriausybės narys, valstybės kontrolierius. Archeologo Tado Daugirdo dėdė. Pernaravos, Mikalavos ir Pagojų dvarų bei žemių savininkas. Buvo labai aukštas - apie 2 m ūgio.

Biografija
----------

Kilęs iš Ariogalos bajorų Daugirdų šeimos, herbas „Gulbė". Tėvas – Mykolas Steponas Daugirdas (1800-1869) – atsargos poručikas, dvarininkas, 1863 m. sukilimo rėmėjas; turėjo, Pernaravos, Mikalavos ir Verėduvaitės dvarus; išėjęs į atsargą, Ariogalos apylinkėse 1848 m. pastatė Daugirdavos dvarą, 1864 m. Pernaravos dvare įsteigė pradžios mokyklą. Motina – Sofija Charitonovaitė (g. 1817), baigė Smolnio institutą, tarnavo freilinos pareigose Nikolajaus I ir Aleksandros Fiodorovnos Romanovų dvare, po santuokos persikėlė gyventi į Lietuvą. Tėvas buvo katalikas, tačiau pravosalvė motina visus vaikus krikštijo stačiatikių bažnyčioje. Po 1864 m. Mykolas Steponas Daugirdas iš Chlevinskių įsigijo Pagojų (*Podgaj - lenk.*) dvarą ir ūkį (turėjo teisę pirkti kaip pravosalvų šeima).

Konstantinas Daugirdas baigė karo akademiją, tarnavo Rusijos Imperijos kariuomenėje, įgijo pulkininko inžinieriaus laipsnį. Tarnavo Raseiniuose dislokuotame 3 Novorosijsko Dragūnų pulke. Buvo Lietuvos patriotas, platino uždraustą lietuvišką spaudą. Susekus caro ochrankai, teko palikti kariuomenę, parduoti Pagojų dvarelį (Julijonui Butkevičiui) ir bėgti į Rusijos gilumą. 1899 m. Konstantinas Daugirdas minimas kaip esantis jau našlys, su dukteria Evelina ir sūnumi Juozapu gyvenantys Liepojoje. Konstantinas Daugirdas tarnybą baigė štabs-rotmistro laipsniu. Susikūrus nepriklausomai Lietuvai, po 1918 m. grįžo gimtinėn.

Nuo 1918 m. pirmosios nepriklausomos Lietuvos vyriausybės narys, tarnavo valstybės kontrolieriaus pareigose. Buvo asmeninis prezidento Antano Smetonos draugas.

Senatvėje gavo valstybinę pensiją, gyveno Pernaravos dvare (dar vadinamas Pernarai). Čia Daugirdą ne kartą lankė prezidentas Smetona su šeima.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* M.J. Minakowski, Didžiojo Seimo palikuonių genealogija (lenk.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bira*البيرة* |
| --- |
|        |
| *Biros centras* |
|  |
| 

BiraBira

31°54′18″ š. pl. 35°12′53″ r. ilg.﻿ / ﻿31.90500°š. pl. 35.21472°r. ilg.﻿ / 31.90500; 35.21472﻿ (Bira (Palestina))Koordinatės: 31°54′18″ š. pl. 35°12′53″ r. ilg.﻿ / ﻿31.90500°š. pl. 35.21472°r. ilg.﻿ / 31.90500; 35.21472﻿ (Bira (Palestina)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Palestinos vėliava Palestina |
| **Muchafaza** | Ramalos ir Biros muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 38 202  |
| **Plotas** | 22,4 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 705 žm./km² |
| **Altitudė** | 860 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bira |

**Bira** (arab. البيرة‎ = *al-Bīrah*) – miestas Palestinoje, Vakarų Krante, 15 km į šiaurę nuo Jeruzalės, šalia Ramalos bei nelegalios žydų gyvenvietės Psagoto. Svarbus prekybinis centras prie senovinio karavanų kelio tarp Jeruzalės ir Nabluso. Yra futbolo stadionas.

Didžioji dauguma Biros gyventojų – musulmonai palestiniečiai. Apie pusę jų sudaro pabėgėliai.

Istorija
--------

Bira siejama su Biblijoje minimu Beeroto (hebr. ‏בארות‏‎ = *Be'erot*) miestu. Kryžininkų vadintas *Birra* taip pat *Castrum Mahomeria, Magna Mahomeria* ar *Mahomeria Major*. Karalius Godfrydas Bulonietis jį padovanojo kaip feodą Kristaus Kapo bažnyčiai. Biroje krikščionys pastatė bažnyčią, ligoninę, pilį. 1187 m. miestą užgrobė Saladinas, jis buvo suniokotas. 1280 m. čia įsikūrė musulmonai. 1596 m. Osmanų šaltiniuose gyvenvietė minima kaip *Bira al-Kubra*.

Didžioji mečetė
| Konstantinaقسنطينة |
| --- |
| *Konstantinos reginys* |
|  |
| 

KonstantinaKonstantina

36°21′0″ š. pl. 06°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.35000°š. pl. 6.60000°r. ilg.﻿ / 36.35000; 6.60000﻿ (Konstantina)Koordinatės: 36°21′0″ š. pl. 06°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.35000°š. pl. 6.60000°r. ilg.﻿ / 36.35000; 6.60000﻿ (Konstantina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Konstantinos vilaja |
| **Apskritis** | Konstantinos apskirtis |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 448 028  |
| **Altitudė** | 694 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Konstantina |

**Konstantina** (arab. قسنطينة = *Qusanţīnah*, pranc. *Constantine*) – miestas Alžyro šiaurės rytuose, 80 km nuo Viduržemio jūros pakrantės, prie Rumelio upės; vilajos centras. Yra tarptautinis oro uostas, eina Alžyro–Tuniso geležinkelis ir plentas. Išvystyta maisto, tekstilės, metalo apdirbimo, mašinų pramonė, amatai (kilimų audimas, odos gaminiai ir kt.). Svarbiausias šalies prekybos grūdais centras. Taip pat prekyba vilna, oda ir kt. Apylinkėse kasama urano rūda.

Mieste yra islamo universitetas, Konstantinos muziejus. Išlikę romėnų pastatų griuvėsiai, yra mečetės, medresės, mauzoliejai, Ahmad-bėjaus rūmai (XIX a.). Miestas apjuostas vidurinių amžių gynybine siena. Konstantinos įžymybė – akmeninis tiltas per Rumelio kanjoną (pastatytas ant romėnų tilto liekanų).

Istorija
--------

Konstantina 1972 m.
Miestas žinomas nuo senovės, Numidijos gyventojai jį vadino *Sarim Batim*. Vėliau jis priklausė finikiečiams, kurie miestą pavadino **Cirta** (jų kalba tai reiškė „miestas"). 

46 m. pr. m. e. miestas užimtas Romos ir paverstas Naujosios Afrikos (vėliau Numidijos) provincijos administraciniu centru. 311 m. per sukilimą sugriautas. IV amžiuje romėnų atstatytas, pervadintas Konstantino Didžiojo garbei (lot. *Constantina*).

V a. Konstantina užimta vandalų, VI a. – Bizantijos, VII a. – arabų, XVI a. pirmoje pusėje – Osmanų imperijos. 

1836–1962 m. miestą buvo okupavusi Prancūzija.

1934 m. per musulmonų organizuotą Konstantino pogromą žuvo 34 vietiniai žydai.

Antrojo pasaulinio karo metu, per kampaniją Šiaurės Afrikoje (1942–1943 m.), sąjungininkų pajėgos naudojo Konstantiną ir netoliese esančius Setifo ir kitus miestus kaip strategines bazes.

Sportas
-------

* CS Constantine – futbolo klubas; rungtyniavęs aukščiausioje šalies futbolo lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia Birželio 17-osios stadione (pranc. *Stade 17 Juin*), talpinančiame 40 tūkst. žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ALGERIA
2. ↑  ALGERIA
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 223
4. ↑  *Konstantina*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
5. ↑  books.google informacija
6. ↑  Stadiono talpa 40 tūkst. žiūrovų
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Konstantinas Gulbinas** (1919–1997 m.) – lietuvių vienuolis kunigas, lietuvių sielovados Vokietijoje vadovas.

Biografija
----------

Gimė Lietuvoje, Antrojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Vakarus – 1941 m. vokiečiams kapucinams grįžtant į savo tėvynę, kartu su kitu lietuviu klieriku Alfonsu Bernatoniu apsistojo Miunsteryje, čia studijavo teologiją ir filosofiją; baigė Miunsterio kunigų seminariją bei buvo įšventintas kunigu. Dirbo Oberhauzene.

Visą gyvenimą dirbo Vokietijos lietuvių sielovadoje. Rūpinosi "Lietuvių katalikų bažnyčios kronikos" leidimu („Krivūlė" ir kt. – Vokietijos Vyskupų konferencijos lėšomis, nes surenkamų aukų neužtekdavo nė šimtui numerių išleisti). Perkopęs per 50 metų, Miunsterio universitete apsigynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją iš Marijos Pečkauskaitės kūrybos.

Nepriklausomybės metais padėjo vokiečių organizacijoms (*Maennerforum der kath. Kirchengemeinde St. Paulus*) užmegzti ryšius su Lietuvos katalikų bendruomene Telšių vyskupijoje (vysk. Antanas Vaičius). Nuo 1992 m. per 30 labdaros akcijų (siuntinių, vežtų autotransportu) pasiekė Telšius.
**Biotronika** (gr. βίος (*bios*) – gyvybė, gyvenimas + 'elektronika') – tai mokslo kryptis, tirianti biologinių objektų (BO) ir elektroninių objektų (EO) sąveikas, sąsajas.

Sąvoka
------

Biotronika  dar vadinama bioelektronika (BE), tradiciškai reiškiančią biologijai skirtų elektroninių priemonių kūrimą. Pavyzdžiui, „biomedicininė elektronika" – elektronikos mokslo kryptis, tirianti ir kurianti elektroninius įtaisus, skirtus biomedicinos reikmėms. Biotronikos (BT) pavadinimas dar kol kas plačiai nenaudotas. Todėl jį būtų galima naudoti BO ir EO sąsajai (sąveikai) pažymėti. Tačiau ir BT terminui priskiriama keletas sampratų. Pirmoji samprata bando BT priskirti biologinių objektų spinduliavimą. Tai, matyt, daroma, ieškant analogijos su magnetronu ar klistronu. Tačiau magnetrono pavadinimas parinktas, atsižvelgiant į magnetiniu lauku valdomą elektronų pluoštą, o ne į išspinduliavimą. Graikų kalboje „thronos" reiškia buvimo vietą. Todėl „biotronas" tai erdvė (patalpa), kurioje puoselėjamas ir stebimas BO. Kartais „biotronika" siejama net su radiosteziniais reiškiniais. Tačiau, žinant, kad terminas „biotronika" yra iš dviejų žodžių: „biologija" ir „elektronika" sudarytas sudurtinis žodis, taip reiktų jį ir suvokti. Todėl „biotronika" – tai BO ir EO sąsaja (sąveika). Būtina pabrėžti, kad šiuo atveju BT apibūdina glaudžią minėtų objektų sąveika, kurios metu vieno iš jų būsenos priklauso nuo kito būsenų, o šių būsenų (jų dinamikos) efektyvumą atspindi integrinis bendro veikimo rezultatas. Todėl, pavyzdžiui, radijo imtuvas ant pievos – dar ne biotronika.

Pasirinkus tokią biotronikos sampratą, susidaro daugybė naujų dviejų mokslų sandūroje iškilusių tyrimų bei valdymo problemų, apimančių gyvūnijos bei augalijos sąveikas su EO. Tokių problemų formulavimui ir skirta ši sritis. Jos tikslas – sutelkti biologijos ir elektronikos specialistus bendram darbui, rengiant tyrėjus, vykdant tyrimus bei diegiant gautus rezultatus.

Literatūra
----------

1. ↑  Balaišis, Pranciškus (2010). *Biotronika: monografija*. - Kaunas: Technologija. ISBN 978-9955-25-868-1.

Nuorodos
--------

* Balaišis P. Eidukas D. Keras E. Valinevičius A. Biotronika: monografija. – Kaunas: Technologija, 2010. – 260 p. ISBN 978-9955-25-868-1  Archyvuota kopija 2012-01-25 iš Wayback Machine projekto.
* Žurnalas „Elektronika ir elektrotechnika" Archyvuota kopija 2011-04-12 iš Wayback Machine projekto.
* KTU Telekomunikacijų ir elektronikos fakulteto svetainė Archyvuota kopija 2011-04-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Levukaangl. *Levuka* |
| --- |
| '**Beach Street *Levukoje*** |
|  |
| 

LevukaLevuka

17°41′2″ p. pl. 178°50′24″ r. ilg.﻿ / ﻿17.68389°š. pl. 178.84000°r. ilg.﻿ / 17.68389; 178.84000﻿ (Levuka)Koordinatės: 17°41′2″ p. pl. 178°50′24″ r. ilg.﻿ / ﻿17.68389°š. pl. 178.84000°r. ilg.﻿ / 17.68389; 178.84000﻿ (Levuka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Fidžio vėliava Fidžis |
| **Padalinys** | Rytinis Fidžio padalinys |
| **Provincija** | Lomaivičio provincija |
|  |
| **Gyventojų** (1996) | 3 745  |

**Levuka** – Fidžio miestas, esantis Ovalau salos pietrytinėje pakrantėje. Priklauso Rytiniui Fidžio padaliniui. Buvusi Fidžio sostinė. 1996 metais mieste gyveno 3,7 tūkst. gyventojų.

Istorija
--------

Dabartinis miestas įkurtas 1820 europiečių prekeivių. Levuka – pirmasis Fidžio miestas. 1870 metais čia jau gyveno virš 800. Kai atsirado moderni Fidžio valstybė, Levukoje buvo karūnuotas pirmasis karalius Seru Epenisa Cakobau. Levuka sostine buvo iki 1877 metų, kai administracija persikėlė į Suvą.

Levukoje atsirado pirmosios Fidžio institucijos tokios kaip bankas, valstybinis paštas, mokykla, viešbutis, privatus klubas bei valdžios institucijos. Pirmasis Fidžio laukraštis *Fiji Times*, įkurtas 1869 metais, dar veikia iki šiol. Taip pat dar veikia pirmasis Okeanijos viešbutis Levuka’s Royal Hotel, įkurtas apie 1860 metus.

Šventosios Širdies bažnyčia, *Beach Street*
**Konstantinas Justinas Augustaitis** (1890 m. rugpjūčio 9 d. Voveriuose, Sintautų valsčius – 1954 m. liepos 20 d. Gelgaudiškyje) – Romos katalikų kunigas.

Biografija
----------

Gimė valstiečių Agotos Baltrušaitytės ir Juozo Augustaičio šeimoje. Kartu augo broliai: Juozas (1886–1974 m.; tapęs katalikų kunigu saleziečiu ir alpinistu Peru), Pranas (1887–? m.; vėliau pasireiškęs kaip labdarys, dar buvo vadinamas *„Vargšų patronu"*) ir Antanas (1895–1942 m.; tarpukaryje dirbęs Griškabūdžio valsčiaus viršaičiu) bei sesuo Antanina (?–1931) – viena pirmųjų Švč. Mergelės Marijos Nekalto Prasidėjimo Vargdienių seserų kongregacijos vienuolių Lietuvoje.

Konstantinas Justinas Augustaitis, Sintautuose baigęs pradinę mokyklą, toliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir studijavo Seinų kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1913 m. vasario 9 d. Tarnavo vikaru Adamovičių (Augustavo dek.), Marijampolės, Sasnavos, Gižų, Slavikų, Gelgaudiškio, Gražiškių parapijose. 1927 m. buvo paskirtas Gražiškių Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios klebonu. 1931 m. perkeltas klebonu į Gelgaudiškio Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčią. Tarnaudamas Gelgaudiškyje išvystė aktyvią veiklą - su jo pagalba miestelyje pradėjo veikti pavasarininkų, jaunimo, paauglių, tretininkių, dūdų orkestro, saviveiklos, namų ūkio šeimininkių ir sporto organizacijos.

Kun. K. J. Augustaitis Gelgaudiškyje klebonavo iki 1950 metų, po to parapijoje liko altaristu iki pat mirties.

Šaltiniai
---------

* Valerija Vilčinskienė. *Augustaičiai: kunigai, vienuoliai, ūkininkai, geri žmonės* // XXI amžius, 2014 m. rugsėjo 5 d. Nr. 33 (2104)
**Herbertas Lipas** (vok. *Herbert Lipp*; 1886 m. birželio 26 d. Klaipėdoje – 1969 m. lapkričio 8 d. Berlyne) – evangelikų liuteronų kunigas, rašytojas.

Biografija
----------

Įšventintas kunigu, 1913–1917 m. tarnavo Žuvininkų (dab. Primorskas Rusijos Kaliningrado sr.) evangelikų bažnyčioje. Vėliau persikėlė į Berlyną, kur ilgus dešimtmečius dirbo sielovados darbą *Šarlotenburgo* rajono evangelikų bažnyčioje.

Jau būdamas kunigu išleido savo pirmąją knygą. Vėliau kūrė ir spausdino įvairaus žanro literatūrą: romanus, eilėraščius, noveles. Visgi didžiausią H.Lipo literatūrinės veiklos dalį užima poezija. Nemažai kūrinių susiję su gimtuoju Klaipėdos kraštu, kartais ir veiksmas vyksta jame. Tarpukaryje buvo aktyvus laikraščio „Memeler Dampfboot" bendradarbis. Literatūriniai slapyvardžiai *Kurt Hael*, *Semper talis*. Kūryboje jaučiame stipri religijos įtaka. 

Rašytojo archyvas išblaškytas, dalis kūrybinio palikimo saugoma *Vokiečių literatūros archyve* Marbache.

Bibliografija
-------------

* *Alles um Frieden.* – Berlin: J. Herrmann Herz Verlag, (apie 1915)
* *Strahlung des Einen. Thema mit Variationen.* – Berlin: Charlottenburger Verlagsgesellschaft (apie 1920)
* *Aus der Stille: Andachtsvolle Versgedanken.* – E. Ebering, 1922
* *In einem alles. Gedichte.* – Berlin: Gebr. Engelke, o.J. (1924)
* *Ostpreußisch Blut.* – Leipzig: Herrmann Eichblatt Verlag, 1928
* *Auf gut Samlandeck – und andere Erzählunge.* – Weltgeist–Bücher Verlag–Ges. 1928
* *Tropfen aus lichtem Meer: Gedichte.* – Gebr. Engelke, 1928
* *Aufschrei aus dem Asphalt: Gedichte.* – Hendriok, 1930
* *Fehde und Feier. Lieder und Balladen.* – Berlin: Gebr. Engelke, o.J. (apie 1930)
* *Ein Sohn der Heimat.* – Hermann Eichblatt–Verlag (Max Zedler), Leipzig, 1931
* *Umbrandete Heimat: Memellanddichtung.* – Berlin: Runge, 1936

Šaltiniai
---------

* Kürschners Deutscher Literatur–Kalender. Nekrolog 1936–1970, S. 411
* M.Szameitat. *Herbert Lipp* // Memeler Dampfboot, 1960 N 5

Nuorodos
--------

* Rašytojo kun. Herberto Lipo nuotrauka 1916 m. // Vokietijos istorijos muziejus
|  |
| --- |
| Levkų geležinkelio stotis |
|  |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Levkai |
| Linijų skaičius | 2 |

**Levkų geležinkelio stotis** (lenk. *Lewki stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Levkų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bielsko apskrityje, Bielsko valsčiuje. Per stotį eina Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija ir Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija. *Čeremcha-Balstogė geležinkelio linijoje* nuo stoties iki Bielsk Podlasko geležinkelio stoties yra 3,6 km. *Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linijoje* iki Orlankos geležinkelio stotelės yra 9,2 km.

Čeremcha-Balstogė geležinkelio linija
-------------------------------------

**Geležinkelio ruožas**| 

Podbielė
**Levkai**
Bielsk Podlaskas

 |

Levkai–Bialovieža Tovarova geležinkelio linija
----------------------------------------------

**Geležinkelio ruožas**| 

**Levkai**
Orlanka

 |

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).

Koordinatės: 52°43′42″ š. pl. 23°12′45″ r. ilg.﻿ / ﻿52.72833°š. pl. 23.21250°r. ilg.﻿ / 52.72833; 23.21250
| **Teofilis Zubavičius** |
| --- |
| Gimė | 1914 m.Dumbliūnėliai, Pasvalio rajonas |
| Mirė | 1993 m. lapkričio 12 d. (~79 metai)Panevėžys |
|  |
| Veikla | gamtininkas mėgėjas |
| Sritis | paukščių žiedavimas, ornitologija |
| Organizacijos | Žuvinto biosferos rezervatas |
| Pareigos | eigulys, prižiūrėtojas |

**Teofilis Zubavičius** (gimė 1914 m. Dumbliūnėliuose, Pasvalio rajonas – mirė 1993 m. lapkričio 12 d. Panevėžyje) – gamtininkas mėgėjas, savamokslis ornitologas, vienas pirmųjų paukščių žieduotojų Lietuvoje, ilgametis Žuvinto rezervato darbuotojas.

Biografija
----------

Kaip paukščių žieduotojas žinomas nuo 1930 m. pradėjo bendradarbiauti su profesoriumi T.Ivanausku. 1937 m. įkūrus Žuvinto rezervatą buvo pakviestas jame dirbti. Eiguliu – saugotoju išdirbo apie 50 metų. T.Zubavičiaus dėka į Lietuvos paukščių sąrašą buvo įrašyta daugelis Lietuvoje pirmą kartą pastebėtų paukščių rūšių. Žuvinte dirbo ir gyveno iki 1987 m. išėjęs pensijon persikėlė gyventi į Panevėžį.

Knygos
------

* „Žuvinto ežero paukščiai", 1937–1951 metų stebėjimai (1954 m.)
* „Žuvintas" (1961 m. kartu su kitais)
* „Ežero giesmė" (1962 m.)
* „Žuvintas ir jo gyventojai" (1978 m.)

Šaltiniai
---------

* Arnastauskienė Tamara, Jakimavičius Algimantas. Lietuvos zoologai XVIII–XX a. Ekologijos institutas: Vilnius, 1997. ISBN 9986-443-11-3.
| Herceg Novis*Херцег Нови* |
| --- |
|        |
| *Miesto vaizdas iš jūros* |
|  |
| 

Herceg NovisHerceg Novis

42°27′10″ š. pl. 18°31′52″ r. ilg.﻿ / ﻿42.45278°š. pl. 18.53111°r. ilg.﻿ / 42.45278; 18.53111﻿ (Herceg Novis)Koordinatės: 42°27′10″ š. pl. 18°31′52″ r. ilg.﻿ / ﻿42.45278°š. pl. 18.53111°r. ilg.﻿ / 42.45278; 18.53111﻿ (Herceg Novis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Herceg Novio opština |
|  |
| **meras** | Dejan Mandić |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 12 739  |
|  |
| **Tinklalapis** | herceg-novi.me |
|  **Vikiteka** | Herceg Novis |

**Herceg Novis** (serb. *Херцег Нови*, it. *Castelnuovo*, gr. Νεοκαστρον) – miestas Juodkalnijoje, Kotoro įlankos pakrantėje, Orjeno kalnų papėdėje, šalia sienos su Kroatija. Opštinos centras. Virš 12 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Adrijos plentas.

Verčiamasi daugiausia turizmu. Veikia jūros purvo gydyklos, mineralinių versmių sanatorijos, pakrantėse driekiasi paplūdimiai. Herceg Novis turi turtingą architektūrą. Svarbiausi miesto objektai yra Forte Mare tvirtovė, pastatyta Bosnijos karaliaus Tvrtko I 1382 m. XIX a. austrų pastatytas laikrodžio bokštas, turkų statytas Kanli bokštas, serbų Šv. Nikolajaus cerkvė bei Belavistos aikštė.

* Šv. Jeronimo bažnyčiaŠv. Jeronimo bažnyčia
* Šv. Nikolajaus cerkvėŠv. Nikolajaus cerkvė
* Savinos vienuolynasSavinos vienuolynas
* Miestas žiemąMiestas žiemą

Istorija
--------

Miesto istorija prasideda 1382 m. kuomet pastatyta tvirtovė. Valdant bosniams miestas išsiplėtė. 1482 m. miestą užkariavo osmanai ir išlaikė savo valdžioje iki 1687 m. Trumpam (1538–1539 m.) miestą buvo užėmę ispanai. Vėliau miestas (tada vadintas Kastelnuovu) buvo Venecijos Albanijos dalimi.

Miestų partnerystė
------------------

Herceg Novis yra užmezęs partnerystės ryšius su šiais miestais:

* Serbija – Smederevas, Serbija
* Serbija – Zemunas, Serbija
* Italija – Guljonezis, Italija
* Norvegija – Levangeris, Norvegija
* Slovėnija – Kranis, Slovėnija
* Šiaurės Makedonija – Bitola, Makedonija
| Tera Santa*Terra Santa* |
| --- |
|        |
| 

Tera SantaTera Santa

2°06′14″ p. pl. 56°29′13″ v. ilg.﻿ / ﻿2.10389°š. pl. 56.48694°r. ilg.﻿ / 2.10389; 56.48694﻿ (Tera Santa)Koordinatės: 2°06′14″ p. pl. 56°29′13″ v. ilg.﻿ / ﻿2.10389°š. pl. 56.48694°r. ilg.﻿ / 2.10389; 56.48694﻿ (Tera Santa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 11 620  |
| **Altitudė** | 19 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tera Santa |

**Tera Santa** (port. *Terra Santa* – 'šventoji žemė') – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Paros valstijoje, 200 km į vakarus nuo Santareno, 65 km į šiaurės rytus nuo Parintinso. Išsidėstęs netoli Njamundos kairiojo kranto, apsuptas ežerų (Algodualio, Piraruakos, Urua ir kt.). Upinis uostas, oro uostas. Kelias į Farą. Verčiamasi gyvulininkyste, boksito gavyba, turizmu.

Savivaldybės plotas – 1897 km², gyventojų skaičius – 19 063 (2021 m.).

Savivaldybės padėtis Paros valstijoje

Istorija
--------

Gyvenvietė išaugo iš anksčiau buvusio indėnų Pedra Santos kaimo. 1887 m. jis pavadintas Tera Santa dėl šios vietos religinės reikšmės apylinkių indėnams.

Savivaldybė sudaryta 1993 m. iš Faro ir Orišiminos savivaldybių dalių.

Šaltiniai
---------

1. PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Terra Santa, IBGE
| Kraistčerčasangl. *Christchurch* |
| --- |
| *Senamiesčio gatvelė* |
|  |
| 

KraistčerčasKraistčerčas

50°43′0″ š. pl. 01°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.71667°š. pl. 1.76667°r. ilg.﻿ / 50.71667; 1.76667﻿ (Kraistčerčas (Anglija))Koordinatės: 50°43′0″ š. pl. 01°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.71667°š. pl. 1.76667°r. ilg.﻿ / 50.71667; 1.76667﻿ (Kraistčerčas (Anglija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Dorsetas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 54 210  |
| **Plotas** | 50,4 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 076 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kraistčerčas |

**Kraistčerčas** (angl. *Christchurch*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietų Anglijoje, Dorseto grafystėje, 9 km į rytus nuo Bornmuto, prie Lamanšo sąsiaurio bei Eivono ir Sturo upių žiočių. Stotis prie Londono–Veimuto geležinkelio linijos, plentai į Bornmutą, Sautamptoną, yra prieplauka. Lėktuvų gamyba ir remonto pramonė. Vykdoma žvejyba. Pajūrio kurortas. Veikia meno galerija, muziejus, yra XII a. normaniškojo stiliaus Augustinų vienuolyno bažnyčia, XII a. normanų pilies liekanos.

Istorija
--------

Miestą ~650 m. įkūrė krikščionių misionieriai. Kraistčerčo krantinė tapo vienu svarbiausių anglosaksų uostų. 890 m. miestas, tada žinomas kaip *Tweoxneam*, buvo įtvirtintas Alfredo Didžiojo. Įkūrus vienuolyną imtas vadinti Kraistčerču. Miesto teisės suteiktos 1150 m. Buvo svarbus žvejybinis uostas, o XVIII–XIX a. – kontrabandos punktas. 1847 m. miestą pasiekė geležinkelis. II pasaulinio karo metais buvo karinių lėktuvų gamybos centras.

Galerija
--------

* Tiltas per EivonąTiltas per Eivoną
* Pilies griuvėsiaiPilies griuvėsiai
* XII a. bažnyčiaXII a. bažnyčia
* PrieplaukaPrieplauka

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kraistčerčas (Anglija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Juodeikių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Juodeikių senosios kapinėsJuodeikių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°08′40″š. pl. 21°15′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.14454°š. pl. 21.259125°r. ilg.﻿ / 56.14454; 21.259125Koordinatės: 56°08′40″š. pl. 21°15′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.14454°š. pl. 21.259125°r. ilg.﻿ / 56.14454; 21.259125 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Lenkimų seniūnija |
| Plotas | 30 x 18 m |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Žvalgytas | 1979 m. |

**Juodeikių senosios kapinės**, vadinamos *Graistupio, Marų kapeliais*, – neveikiančios kapinės vakariniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Margininkų miške, į vakarus nuo Juodeikių (Lenkimų seniūnija), Graistupio upelio dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos lygioje vietoje, ovalo plano, 30 m ilgio šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 18 m pločio, apjuostos žemių pylimo, kurio išorinėje pusėje yra griovys. Pietinėje dalyje arčiau vidurio stovi medinė koplytėlė, o į vakarus nuo jos – ąžuolinis kryžius. Laidojimo žymių nesimato. Kapinės apaugusios pušimis. 

Teritorijos plotas – 0,04 ha.

Istorija
--------

Veikė XVI–XIX a. laidoti Juodeikių kaimų gyventojai. Vadinamos *Marų kapeliais*, *Graistupio kapeliais*. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti, monumentalūs kryžiai ir koplytėlė. Pasakojama, kad prie kapinių vaidenasi. 

1976 m. Juodeikių gyventojas Valys Račinskis kapinėse atnaujino sunykusią koplytėlę su Švč. Mergelės Marijos, Marijos Sopulingosios ir nežinomo šventojo skulptūromis. Tai jis atliko vykdydamas 1975 m. prie kapinių jam apsireiškusios nepažįstamos moters paliepimą.

1979 m. kapines žvalgė Ignas Jablonskis. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Kai kurie žvalgyti archeologiniai paminklai Kretingos ir gretimuose rajonuose. – Lietuvos istorijos instituto rankraštynas. – F. 1, b. 1254. – L. 20 (Margininkų II senkapiai)
**Leonas Kriaučeliūnas** (1919 m. lapkričio 28 d. Žyniuose, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1997 m. lapkričio 25 d. Lemonte, Ilinojaus valstija, JAV) – veterinarijos gydytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1940–1944 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje (LVA). 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. baigė Hanoverio aukštąją veterinarijos mokyklą. 1947 m. daktaras. 1995 m. LVA garbės daktaras .

1949 m. persikėlė į JAV. 1953 m. Čikagos priemiestyje įsteigė smulkiųjų gyvūnų ligoninę ir joje dirbo. 1963 m. su žmona Čikagoje įsteigė Marijos Montesori lietuviškus „Vaikų namelius", kurie vėliau pavadinti jų vardu, veikė iki 1995 m.

1968 m. Amerikos ir Kanados lietuvių, 1972 m. Laisvojo pasaulio lietuvių tautinių šokių šventės rengimo komitetų pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės, „Lietuvos vyčių", Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuviu fondo (BALF), Amerikos lietuvių tautinės sąjungos veikėjas, nuo 1984 m. Amerikos lietuvių tautinės sąjungos centro valdybos pirmininkas), korporacijos Neo-Lithuania veikėjas. Lietuvių tautinio kultūros fondo vienas steigėjų ir veikėjų.

Savo iniciatyva ir lėšomis 1996 m. įkūrė LVA smulkiųjų gyvūnų kliniką, pavadintą jo vardu.

Įvertinimas
-----------

* 1996 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonas Kriaučeliūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 29 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leonas Mykolas Sapiega** |
| --- |
|  |
| Sapiegos |
| Herbas „Lis" |
| Herbas „Lis" |
|  |
| Mirė | 1610 m. liepos 20 d. |
| Tėvas | Mykolas Ivanovičius Sapiega |
| Motina | Marija Bystreiskytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Haraburdaitė |

**Leonas Mykolas Sapiega** (lenk. Lew Sapieha) (mirė tarp 1610 m. rugpjūčio 20 ir rugsėjo 20 d.) – LDK valstybinis veikėjas , Vitebsko vaiskis (1584 m.), Gardino pakamaris (1590 m.), Gardino žemės teisėjas (1593 m.).

Biografija
----------

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Ružano linijos atstovas, herbo „Lis" savininkas. Karaliaus dvariškio Mykolo Ivanovičiaus Sapiegos (m. po 1554) ir Marijos Bystreiskytės sūnus. Brolis – Lietuvos didysis prievaizas Mikalojus Mykolas Sapiega (m. 1611).

1581 metais Leonas Sapiega rinko mokesčius Vitebsko vaivadijoje. 1584 metais gavo Vitebsko vaiskio pareigybę, o 1590 metais buvo paskirtas Gardino pakamariu. 1593 metais Leonas Sapiega gavo Gardino teisėjo pareigybę. 1598 metais buvo išrinktas Lietuvos Tribunolo deputatu.

Perėjo iš stačiatikybės į kalvinizmą.

Šeima
-----

Nuo santuokos su Elena Haraburdaite vaikų neturėjo.
| **Alė Bukavinienė** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. (~64 metai)Alytuje |
|  |
| Veikla | teisininkė, buvusi Alytaus rajono apylinkės teismo pirmininkė |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyrius |
| Pareigos | teisėja |
|  |
| Alma mater | 1984 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Alė Bukavinienė** (g. 1959 m. Alytuje) – teisininkė, Apeliacinio teismo teisėja, buvusi Alytaus rajono apylinkės teismo pirmininkė.

Biografija
----------

1977 m. baigė Alytaus 2-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete – teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1984 m. iki 1987 m. įmonės „Alytaus chemija" juristė, nuo 1987 m. iki 1992 m. Kelmės rajono teismo teisėja, šio teismo pirmininkė, nuo 1992 m. iki 1997 m. Alytaus rajono apylinkės teismo, nuo 1997 m. Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėja.

Moka lietuvių, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV[neveikianti nuoroda] („Tūkstantmečio žmonės")
2. ↑  CV Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (Teismai.lt)
**Alvydas Pazdrazdis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1972 m. liepos 20 d. (49 metai) |
| Gimimo vieta | Kretinga, Lietuva |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** |  |
| Profesionalūs klubai |
| 1991-19921997-19991999-2000 | Vilniaus StatybaKlaipėdos Neptūnas Vilniaus Sakalai | {{{pointsaverage}}} |
|  |


| Medaliai |
| --- |
|
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | Barselona 1992 | Lietuva |

**Alvydas Pazrazdis** (g. 1972 m. liepos 20 d. Kretingoje) – Lietuvos krepšinio treneris ir žaidėjas, olimpietis.

Biografija
----------

Krepšinio pagrindus įgijo Panevėžio sporto mokykloje, vėliau studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, rungtyniavo Vilniaus „Statyboje".

1992 m. Barselonos olimpinėse žaidynėse žaidė Lietuvos nacionalinėje rinktinėje, iškovojo bronzos medalį. 1992 m. pakviestas į JAV Luizianos universitetą mokytis ir žaisti krepšinį Amerikos studentų lygoje (NCAA).

1997–1999 m. žaidė Klaipėdos „Neptūne", 1999–2000 m. Vilniaus „Sakaluose". 2000 m. baigęs krepšininko karjerą, išvyko dirbti į Tuleino universitetą (JAV) teniso rinktinės fizinio parengimo treneriu.

2004–2006 m. Jonas Kazlauskas pakvietė dirbti treniruojamoje Pirėjo „Olympiakos" ekipoje.

2006–2008 m. Kinijos rinktinės trenerio Jono Kazlausko asistentas (Kinijos vyrų krepšinio rinktinė 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse pasiekė ketvirtfinalį, kur pralaimėjo Lietuvai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..