recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
A. N. Abilgoro portretas, 1772 m. aut. Jens Juel
**Nikolajus Abrahamas Abilgoras** (dan. *Nicolai Abraham Abildgaard*, 1743−1809 m.) − Danijos klasicizmo tapytojas.

Biografija
----------

Nikolajus Abrahamas Abilgoras gimė 1743 m. rugsėjo 11 d. Kopenhagoje. Jo tėvas buvo antikinių liekanų nagrinėtojas, piešėjas. N. A. Abilgoras mokėsi Kopenhagos karališkojoje dailės akademijoje vadovaujamas tapytojo Johan Edvard Mandelberg (1730−1786) ir skulptoriaus Johannes Wiedewelt (1731−1802), kurie mokinosi Paryžiuje ir Romoje klasicistinio meno dvasioje ir šią stilistiką perdavė mokiniui. N. A. Abilgoras 1772−1777 m. mokėsi Romoje, studijavo Rafaelio, Mikelandželo, Ticiano ir antikinį meną. Keliavo po Italiją kartu su kolega, danų tapytoju Jens Juel (1745–1802). Vienas iš būdingų šio periodo kūrinių yra paveikslas „Sužeistas Filoktetas" „Iliados" pasakojimų tema. Jame Filokteto figūra turi daug sąsajų su antikine skulptūra „Laokoonas ir jo sūnūs", tuo metu buvusia Vatikane.

1778 m. grįžęs į Daniją N. A. Abilgoras užėmė profesoriaus pareigas Kopenhagos dailės akademijoje, 1789−91 ir 1801−09 m. buvo jos direktoriumi. Jo paveiksluose dramatiški herojai paprastai vaizduojami labai arti pirmajame plane, o tolimesnio plano objektai paprastai skendi šešėliuose. Kai kurių paveikslų vaiduoklių motyvai artina N. A. Abilgoro tapybą su Henrio Fuselio. Menininkai buvo susitikę Romoje, N. A. Abilgorą domino skandinavų mitologija, Henrį Fuselį − vokiečių viduramžių pasakojimai, „Nibelungų giesmė" ir „Beovulfas". N. A. Abilgoras ruošė iliustracijas Osiano giesmių leidimui ir sukūrė paveikslų keltų mitologijos motyvais (pvz. „Osiano gulbės giesmė", 1785). 1780 m. jis gavo valstybinį užsakymą sukurti Christiansborgo rūmų freskas, kupinas istorinių alegorijų ir simbolizmo, šlovinančio monarchiją. Įkvėptas Prancūzijos revoliucijos dailininkas siūlė pakeitimų kūrinių schemoje, tačiau Danijos karalius šiuos siūlymus atmetė. 1794 m. 7 iš 10 šių dailininko kūrinių sudegė gaisro metu. Nikolajus Abrahamas Abilgoras mirė 1809 m. birželio 4 d. prie Frederiksdalio netoli Kopenhagos. Jo mokiniu buvo Bertelis Torvaldsenas. N. A. Abilgoro kūryba turėjo ankstyvojo romantizmo bruožų.

Kūrinių galerija
----------------

* „Sužeistas Filoktetas" (1775, Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
* „Hamletas parodo tėvo vaiduoklį motinai" (1778, Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
* „Osiano gulbės giesmė" (1785, Valstybinis dailės muziejus, Kopenhaga)
* „Julija ir Fulvija" (1800, Norvegijos nacionalinė galerija, Oslas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nicolai Abraham Abildgaard** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Neoclassical Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 15-17
* Encyclopaedia Britannica
„Nescafé" prekės ženklas
Puodelis
„Nescafé Classic"
**Nescafé** (***Nes**tle* + ***cafe***) – vienas žinomiausių pasaulyje tirpios kavos prekybinių ženklų, priklausantis kompanijai Nestle.

Istorija
--------

XX a. 30-aisiais metais Brazilija kreipėsi į „Nestle" su prašymu išsaugoti ir perdirbti kavos grūdus. Daug metų Brazilija turėjo žaliavinės kavos perprodukcijos problemų. Kasmet didelės kavos atsargos prapuldavo dėl perdirbimo technologijų trūkumo, netinkamo kavos pupelių saugojimo po perdirbimo ir pirminio apdirbimo.

Maksas Morgentaleris (1901-1980) ir jo kolegos pagal užsakymą septynerius metus ieškojo būdų, kaip pagaminti „kavos kubą", kuris galėtų išsaugoti visas kavos pupelių savybes ir išlaikytų pastovų kvapą, o paskui virstų kvapiu gėrimu.

1938 m. balandžio 1 d. „Nescafé" kava pirmą kartą pramoniniu būdu buvo pagaminta Šveicarijos fabrike Orbės miestelyje, 50 km nuo „Nestle" centrinės būstinės Vėvėje.

Per Antrąjį pasaulinį karą „Nescafé" buvo tokia populiari, kad JAV gamyklos produkcija, kuri sudarė apie 1 milijoną pakuočių per metus, ėjo išimtinai aprūpinti armiją.

Rūšys
-----

* „Nescafé Classic"
* „Nescafé Gold"
* „Nescafé Espiro"
* „Nescafé Cap Colombie"
* „Nescafé Espresso"

Šaltiniai
---------

1. ↑  NESTLÉ istorija

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Ajakučas*Ayacucho* |
| --- |
|        |
| *Ajakučo katedra* |
|  |
| 

AjakučasAjakučas

13°9′0″ p. pl. 74°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.15000°š. pl. 74.21667°r. ilg.﻿ / 13.15000; 74.21667﻿ (Ajakučas)Koordinatės: 13°9′0″ p. pl. 74°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.15000°š. pl. 74.21667°r. ilg.﻿ / 13.15000; 74.21667﻿ (Ajakučas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Ajakučo departamentas |
| **Provincija** | Uamangos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 99 148  |
| **Altitudė** | 2 761 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ajakučas |

**Ajakučas** (isp. *Ayacucho*, keč. *Wamanqa*) – miestas Peru pietuose, prie Limos-Kusko plento; Ajakučo departamento ir Uamangos provincijos centras. Miestas įsikūręs Andų kalnų slėnyje, 2761 m aukštyje. 140,2 tūkst. gyventojų. Sidabro lydymas, odos, tekstilės, maisto pramonė. Apylinkėse auginami kukurūzai, kviečiai, miežiai, vynmedžiai. Yra *San Cristóbal de Huamanga* universitetas (įkurtas 1677 m.). Gausu kolonijinės architektūros paminklų: bažnyčios ir vienuolynai (XVI–XVIII a.), katedra (XVII a.), rotušė ir rūmai (XVIII a.).

Istorija
--------

Ajakučo apylinkės buvo gyvenamos dar prieš mažiausiai 22 tūkst. metų (Pikimačajaus radiniai). Pavadinimas *Ayacucho* kilo iš kečujų kalbos žodžių *aya* ir *kuchu*, reiškiančių „mirties kampas". Miestą 1540 m. įkūrė konkistadoras Francisco Pizarro ir suteikė vardą *San Juan de la Frontera de Huamanga*. XVII a. buvo amatų ir prekybos centras. 1824 m. prie miesto vyko Ajakučo mūšis. Po metų, Simono Bolivaro dekretu, miesto vardas pakeistas į Ajakučą, siekiant įamžinti mūšį.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Ayacucho Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PERU: Ayacucho Region, *citypopulation.de*
|  |
| --- |
| **Klaipėdos „Versmės" progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos „Versmės" progimnazija herbas|center|100px]] |
| Klaipėdos „Versmės" progimnazija |
| **Adresas** | Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Gražina Pocienė |
| **Mokinių skaičius** | 928 |
| **Įkūrimo data** | 1980 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Klaipėdos „Versmės" progimnazija** – dieninė bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, I. Simonaitytės g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190439140.

Istorija
--------

1980 m. duris atvėrė Klaipėdos 6-oji vidurinė mokykla. 1990 m. įvestas sustiprintas anglų kalbos mokymas. 1996 m. mokykla pavadinta „Versmės" vardu. 2000 m. pradėtas įgyvendinti profiliuotas mokymas. Įgyvendinant reorganizaciją „Versmės" mokykla pertvarkyta ir nuo 2007 m. tapo pagrindine mokykla, nuo 2011 m. progimnazija.

Veikia moderni skaitykla, 2 nauji informacinių technologijų kabinetai, įkurti mokomųjų dalykų metodiniai centrai leidžia taikyti modernias informacines technologijas, o tai neatsiejami šiuolaikinio mokyklinio gyvenimo elementai.

Mokyklai vadovauja direktorė Gražina Pocienė. Jai padeda pavaduotojos: Vaida Būdvytienė, Lina Kuisė (pavaduotojos ugdymui) ir Jurgita Petkutė-Jevstafjeva (pavaduotoja pradinėms klasėms). Mokyklos problemas padeda spręsti mokyklos taryba: tėvų, mokinių ir mokytojų savivaldos atstovai.

Direktoriai
-----------

* Gražina Pocienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| Centrinių Andų kultūra:Ayarmaca |
| --- |
|  |
| Šalis | Peru (Šventasis slėnis) |
| Tautos | **ajarmakai** |
| Laikotarpis | XIII-XV a. |
| Miestai | Pisakas |
|  |
|  |

**Ajarmakai** (isp. *Ayarmaca*) – ikikolumbinė Peru tauta, susiformavusi apie XIII a. iš Vario kultūros pamatų. Greičiausiai ajarmakų valstybė susformavo drauge su gretima Pingvos valstybe, mat šaltiniuose jos dažnai minimos drauge.

Pasak legendos, ajarmakų valstybės valdovu buvo Ajar Aukas, Manko Kapako (dar legendose vadinamu Ajar Manku) brolis. Valdė Akamamos slėnyje netoli Kusko. Ajarmakų valdoms priklausė teritorijos į šiaurę ir šiaurės rytus nuo Kusko, tarp jų ir Činčerosas, Oljantaitambas, Kalka, Čita ir Pisakas, tuo tarpu Pinagvos valstybei priklausė rytiniai kaimai: Kispikanča, Pikiljakta Sailja, Lukrės ežeras. Ajarmakų valstybė buvo suvereni ir valdė 18 miestų.

Ajarmakai buvo viena stipriausių regiono tautų ir nuolat kariavo su aplinkinėmis, įskaitant ir inkus. Ajarmakų – inkų kova tęsėsi du amžius, kol inkų imperatorius Pačakutekas kovą laimėjo ir pajungė Ajarmakų valstybę. Ši išlaikė dalinę savivaldą. XIV a. Ajarmakų valstybę iš pietų ir vakarų apsupo čankai. Tačiau su inkų pagalba jie buvo nugalėti. Ajarmakų karalystė buvo padalinta į tris dalis ir vėliau prijungta kaip Inkų imperijos dalis.

Šaltiniai
---------

* María Rostworowski. Ensayos de Historia Andina. Elites, Etnías, Recursos. Lima: IEP, 1993.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RCentrinių Andų kultūros |
| --- |
|  |
| Ankstyvoji tarpinė grandis | 
 Viku **·**  Salinaras **·**  Viru **·**  Močė **·**  Lima **·**  Parakasas **·**  Naska **·**  Kachamarka **·**  Rekuajus **·**  Uarpa |  |
|  |
| Vėlyvoji tarpinė grandis | 
 Sikanas **·**  Čimu **·**  Čankajus **·**  Ičma **·**  Činča **·**  Čačapojasas **·**  Kachamarka **·**  Huankai **·**  Kilkė **·**  Ajarmakai  **·**  Kuskas **·**  Čankai  |
|  |
| Hegemonijos | 
Čavino kultūra (XI-VI a. pr. m. e.) **·**  Varis (VI-X a.) **·**  Inkai (XV-XVI a.) |

 |
|  |
| --- |
| **Klaipėdos „Saulėtekio" progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos „Saulėtekio" progimnazija herbas|center|100px]] |
| Klaipėdos „Saulėtekio" progimnazija |
| **Adresas** | Mokyklos g. 3, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Daiva Vilkė |
| **Mokinių skaičius** | 308 |
| **Įkūrimo data** | 1884 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 38 |

**Klaipėdos „Saulėtekio" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Mokyklos g. 3, vykdanti pradinio, progimnazinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190439674. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Klaipėdos 9-oji vidurinė mokykla yra viena seniausių Klaipėdoje. Ji įsteigta 1884 m. ir buvo vadinama Joniškės mokykla, vėliau perorganizuota į septynmetę. 1956 m. čia įkurta 9-oji vidurinė. 1993 m. jai suteiktas „Saulėtekio" pavadinimas, simbolizuojantis jaunystę, gyvenimo kelio pradžią, viltį ir tikėjimą ateitimi. 2001 m. mokyklą baigė paskutinė 42-oji abiturientų laida. Nuo 2017 m. liepos 1-mos Mokyklai suteiktas progimnazijos vardas.

Direktoriai
-----------

* L. Garadauskienė
* S. Rumbutis
* J. Urvakis
* S. Skeivys
* A. Radavičius
* M. Narmontienė
* Birutė Bartašiūtė

Žymūs mokytojai
---------------

* Vytautas Urbonavičius
* Pijus Ambrozaitis

Žymūs mokiniai
--------------

* Rimas Girskis
* Eurelijus Žukauskas

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Calosoma** |
| --- |
| Didysis puikiažygis (Calosoma sycophanta)Didysis puikiažygis (*Calosoma sycophanta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Plėšrieji vabalai  *( Adephaga)* |
| Antšeimis: | Žyginiai  *( Caraboidea)* |
| Šeima: | Žygiai  *( Carabidae)* |
| Gentis: | Puikiažygiai  *( Calosoma)* |

 |

**Puikiažygiai** (*Calosoma*) – žygių (*Carabidae*) šeimos vabalų gentis, kuriai priklauso stambūs, ryškiai žali arba melsvi vabalai su beveik keturkampiais antsparniais, o antenų antrasis ir trečiasis nareliai suploti. Suaugėliai ir lervos minta verpikų, bangasparnių, žiemsprindžių ir kitų drugių, žalingų lapuočiams medžiams, vikšrais ir lėliukėmis. Todėl yra labai naudingi, ypač miškuose. Dieną juos galima pastebėti ropojančius medžių kamienias ir šakomis.

Lietuvoje gyvena 3-4 labai retos rūšys, iš jų dvi įrašytos į Lietuvos raudonąją knygą:

* Žiaurusis puikiažygis (*Calosoma inquisitor*)
* Didysis puikiažygis (*Calosoma sycophanta*). **Pav.**

1. Žiaurusis puikiažygis (*Calosoma inquisitor*), 2. Didysis puikiažygis (*Calosoma sycophanta*), 4. Auksataškis puikiažygis (*Calosoma auropunctatum*)
Koordinatės: 55°39′55″š. pl. 21°11′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.665264°š. pl. 21.184875°r. ilg.﻿ / 55.665264; 21.184875


|  |
| --- |
| **Klaipėdos Prano Mašioto progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Prano Mašioto progimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Janina Grigienė |
| **Mokinių skaičius** | 562 |
| **Įkūrimo data** | 1998 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 46 |

**Klaipėdos Prano Mašioto progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Varpų g. 3, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 295170620. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Klaipėdos Prano Mašioto vidurinė mokykla įkurta 1998 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos Klaipėdos skyriaus narių ir dekano monsinjoro Jono Gedvilo iniciatyva. Mokykla pavadinta pedagogo ir rašytojo Prano Mašioto (1863–1940) vardu, kuris 1924–1929 m. dirbo Klaipėdoje lietuviškos gimnazijos direktoriumi. Pirmuosius veiklos metus (1997 m.) mokykla pradėjo Klaipėdos Ievos Simonaitytės vidurinės mokyklos patalpose, o 1998 m. rudenį persikėlė į naują pastatą Varpų g. 3.

Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos 2008 m. birželio 26 d. sprendimu Nr. T2-236 reorganizuota į pagrindinę mokyklą, nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. mokykla savo veiklą pradėjo būdama progimnazija (Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos 2011 m. liepos 28 d. sprendimu Nr. T2-253).

Direktoriai
-----------

* 1998 m. Janina Grigienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| ***Puikioji šalis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il... Belpaese |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Luciano Salce |
| Scenaristas (-ai) | Castellano & PipoloLuciano SalcePaolo Villaggio |
| Metai | 1977 |
| Žanras | komedija |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Puikioji šalis** (it.  *Il... Belpaese*) – 1977 m. Italijoje sukurta komedija. Filmą režisavo Luciano Salce, pagrindinius vaidmenis atliko Paolo Villaggio ir Silvia Dionisio.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

8 metus praleidęs naftos platformoje, Gvido grįžta į gimtąjį Milaną, tikėdamasis už sutaupytus pinigus pradėti verslą – prekiauti laikrodžiais. Tačiau miestas neįtikėtinai pasikeitęs: čia karaliauja plėšikų gaujos, kasdien vyksta demonstracijos ir riaušės, o policija nekreipia dėmesio į eilinių gyventojų pareiškimus. Gvido įsigyja parduotuvę, kurios savininkai pavargo nuo apiplėšimų, tačiau verslo pradžia jam taip pat nesiseka: demonstrantai jį apiplėšia, o reketininkai, kuriems atsisako mokėti, sudegina patalpas. Galiausiai Gvido išrenkamas prisiekusiuoju į teismą, kuriame numatyta teisti pavojingą nusikaltėlį, nužudžiusį kelis žmones ir pažadėjusį tą patį padaryti su kiekvienu, sutikusiu tapti prisiekusiuoju. Kuomet šis susprogdiną parduotuvę, pinigų nebeturintis Gvido nusprendžia pats apiplėšti banką...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paolo Villaggio – Gvido
* Silvia Dionisio – Mia
* Anna Mazzamauro – mis Gruber
* Pino Caruso – Ovidio
* Gigi Reder – Alfredo
* Giuliana Calandra – Elena
* Massimo Boldi – Karleto
* Carla Mancini

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia; Mario Pecorari (1991). *Dizionario del cinema italiano. I film*. Gremese Editore, 1992. ISBN 8876055932.
2. ↑  Paolo Mereghetti. *Il Mereghetti - Dizionario dei film*. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
3. ↑  Laura Morandini; Luisa Morandini; Morando Morandini. *Il Morandini 2011. Dizionario dei film*. Zanichelli, 2010. ISBN 8808227227.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje pernelyg plačiai remiamasi su straipsnio objektu artimai susijusiais šaltiniais.**Dėl to straipsnyje pateikiama informacija gali būti nepakankamai objektyvi. Jei galite, straipsnio informaciją pagrįskite nuorodomis į nepriklausomus antrinius šaltinius |


|  |
| --- |
| **Klaipėdos Tauralaukio progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Tauralaukio progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos Tauralaukio progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | R.Narkienė |
| **Mokinių skaičius** | 173 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 22 |

**Klaipėdos Tauralaukio progimnazija**  – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Klaipėdos g. 31/Lazdynų g. 2, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291792710. Steigėjas Klaipėdos miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1933 m. Tauralaukio vaikus mokė mokytoja K. Jurevičiūtė-Klimavičienė. Po Antrojo pasaulinio karo Tauralaukyje apsigyveno daug rusų tautybės žmonių, todėl buvo įkurta mokykla, kurioje dėstyta tik rusų kalba. 1956 m. įsteigta klasė lietuvių kalba. Dirbo mokytoja J. Sirutienė. 1964 m. atidaryta antra klasė, dirbo mokytoja A. Butkutė. 1964 m. klasė dėstoma rusų kalba uždaryta. 1968 m. pastatyta nauja pradinė mokykla. Dirbo mokytojos A. Kazlauskienė-Rudžionienė, St. Steponavičienė. 1986–1987 m. mokykla reorganizuota į keturmetę. Mokinių skaičius išaugo iki 80, atsirado net dvi pirmosios klasės, kurioms vadovavo R. Jasienė ir V. Jurgutytė.

1994–1995 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 1997 m. praplėstos Klaipėdos miesto teritorijos ribos. 1998 m. sausio 22 d. miesto tarybos sprendimu mokykla tapo Klaipėdos miesto Tauralaukio pagrindine mokykla. 1998 m. išleista pirmoji devintokų laida. 2002 m. mokykla reorganizuota, prijungtas Tauralaukio darželis.

Direktoriai
-----------

* 1960 m. A. Butkutė
* 1970 m. A. Rudžionienė
* 1990 m. O. Muraškienė
* 1994 m. Ona Šalkauskienė
* 2020 m. R.Narkienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Albanijos Rivjera žemėlapyje
**Albanijos Rivjera** (alb. *Riviera Shqiptare*) – Jonijos jūros pakrantė, besidriekianti pietvakarių Albanijoje, Vliorės apskrityje, Keraunijos kalnų papėdėje. Driekiasi nuo Sarandės pietuose iki Logaros perėjos šiaurėje. Ilgis – 476 km.

Albanijos Rivjera yra svarbi poilsinė, turistinė Albanijos sritis. Kraštas pasižymi ne tik smėlio paplūdimiais, žydravandene jūra, bet ir vaizdingomis kalnų pašlaitėmis, ten vešinčiais pušynais, vaismedžių bei alyvmedžių giraitėmis, taip pat tarpekliais, upių slėniais, urvais. Išlikę daug tradicinės architektūros kaimų ir miestelių su stačiatikių bažnyčiomis, pilimis. Šiaurinė pakrantės dalis patenka į Logaros nacionalinį parką, pietinė – į Butrinto nacionalinį parką, Karaburno pusiasalis ir Sazanio sala – į Karaburuno-Sazanio nacionalinį jūrinį parką.

Svarbiausios Albanijos Rivjeros gyvenvietės bei lankytinos vietos: Sarandė, Ksamilas ir Ksamilo salos, Dermis, Karaburuno pusiasalis, Sazanis, Boršis, Himarė, Kiparo, Palasė, Lukovė, Pikeras, Zvernecas ir Nartos lagūna, Porto Palermo pilis, Butrintas, Ali Pašos pilis.

* Karaburuno pusiasalisKaraburuno pusiasalis
* ButrintasButrintas
* LukovėLukovė
* DermisDermis
| Beryslavasukr. *Берислав* |
| --- |
|        |
| *Beryslavo cerkvė* |
|  |
| 

BeryslavasBeryslavas

46°50′0″ š. pl. 33°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.83333°š. pl. 33.41667°r. ilg.﻿ / 46.83333; 33.41667﻿ (Beryslavas)Koordinatės: 46°50′0″ š. pl. 33°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.83333°š. pl. 33.41667°r. ilg.﻿ / 46.83333; 33.41667﻿ (Beryslavas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Chersono sritis Chersono sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1784 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 13 457  |
| **Plotas** | 9,1 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 479 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Beryslavas |

**Beryslavas** (ukr. *Берислав*) – miestas pietų Ukrainoje, Chersono srityje, Kachovkos tvenkinio vakariniame krante, 70 km į rytus nuo Chersono. Turi rajono pavaldumo statusą; Beryslavo rajono administracinis centras. Praeina plentas, nuo Naujosios Kachovkos atsišakojantis į Nikopolį, už 12 km yra Kazackajos geležinkelio stotis. Yra laivų prieplauka. Mechanikos, statybinių medžiagų, maisto (aliejaus) pramonė. Verčiamasi žvejyba, javų, vynuogių auginimu. Yra krašto muziejus, XVIII a. medinė cerkvė, netoliese (Červonyj Majake) yra XVIII a. Biziukivo vienuolynas.

Istorija
--------

III–IV a. dabartinio Beryslavo vietose buvo ostgotų sostinė Danparštatas. Vėliau čia apsistodavo klajokliai. XIV a. buvo Tochtamyšo rezidencija Dogangečitas. XV a. vietovė buvo žinoma kaip „Vytauto muitinė", nes čia buvo perkėla per Dnieprą iš totorių žemių. Vėliau kraštą užėmė Krymo chanatas, 1484 m. pastatyta ***Hazy Kermeno*** (krym. *Ğazı Kermen*) tvirtovė. Iš jos būdavo stabdomi kazokų laivai Dniepre. 1695 m. tvirtovę užėmė Mazepos vedami kazokai. 1784 m. gyvenvietė užimta Rusijos imperijos ir pervadinta Beryslavu. Miesto statusas suteiktas 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 61


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RChersono srities miestai |
| --- |
|  |
| Didžiausias miestas: **Chersonas** |
|  |
| Rajono pavaldumo miestai: | 
Beryslavas · Heničeskas · Hola Prystanė · Oleškai · Skadovskas · Tavrijskas | Flag of UkraineCoat of arms of Kherson Oblast |
|  |
| Srities pavaldumo miestai: | 
Chersonas · Kachovka · Naujoji Kachovka |

 |
| Puikiškės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Puikiškės piliakalnisPuikiškės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°44′24.2″ š. pl. 22°58′32.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.740056°š. pl. 22.975694°r. ilg.﻿ / 55.740056; 22.975694Koordinatės: 55°44′24.2″ š. pl. 22°58′32.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.740056°š. pl. 22.975694°r. ilg.﻿ / 55.740056; 22.975694 |

 |
| Vieta | Kelmės rajonas |
| Seniūnija | Šaukėnų seniūnija |
| Aukštis | 12 m |
| Plotas | 50x15 m |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Registro Nr. | naujai išaiškintas |

**Puikiškės piliakalnis** – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Puikiškės kaimo, Šaukėnų seniūnija, Kurtuvėnų regioninis parkas. Pasiekiamas iš plento  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  (E77) Aukštuolių sankryžoje pasukus į dešinę vakarų kryptimi, į Laikšes, pavažiavus 1 km ir ties didesniu kelio posūkiu miške į dešinę šiaurės vakarų kryptimi pasukus į kairę pietvakarių kryptimi, į mišką, paėjus miško keliuku 430 m – yra 100 m į kairę, pietryčiuose, kalvoje už daubelės, Tytuvėnų miškų urėdijai priklausančios Kelmės girininkijos 2 kvartalo rytinėje pusėje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 50x15 m dydžio. Jos šiauriniame krašte, atrodo, buvo dabar jau visiškai nuartas pylimas, už kurio į šiaurės pusę yra 17 m pločio, 1 m gylio griovys, skiriantis piliakalnį nuo jam nepanaudotos kalvos dalies. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Rytinėje piliakalnio papėdėje yra 18 m ilgio, 6 m pločio, iki 1 m aukščio prakastas greičiausiai vėlyvas pylimas, uždarantis pelkėtą slėnį.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 15 km | Vainagių piliakalnis 8 km  Gabriejolės piliakalnis 9 km | Bubių piliakalnis 17 km  Kurtuvėnų piliakalnis 9 km |  |
| Pagirgždūčio piliakalnis 29 km  Šaukštelio piliakalnis 30 km |  | Normančių piliakalnis 21 km |
| Papilių piliakalnis 23 km  Kalniškių piliakalnis (Vaiguva) 15 km  Galinių piliakalnis 17 km | Šeduviškės piliakalnis 18 km  Gaučiškės piliakalnis 20 km | Burbaičių piliakalnis 9 km  Papušinio piliakalnis 19 km |

Šaltiniai
---------


* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 28-29.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| **Auricularia auricula-judae** |
| --- |
| Ausiagrybis (*Auricularia auricula-judae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ausiagrybiečiai  *( Auriculariales)* |
| Šeima: | Ausiagrybiniai  *( Auriculariaceae)* |
| Gentis: | Ausiagrybis  *( Auricularia)* |
| Rūšis: | Tikrasis ausiagrybis  *( Auricularia auricula-judae)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Tikrasis ausiagrybis** (*Auricularia auricula-judae*) (sin. *Hirneola auricula-judae*, *Auricularia sambucina*) – ausiagrybių (*Auricularia*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūnis yra 3-10 cm skersmens, 0,2-0,5 cm storio ausies kaušelio formos, plonas nemėsingas drebučių pavidalo, tamprios konsistencijos. Viršutinė pusė apžėlusi smulkiais pūkeliais, šiurkšti pilka, apatinė pusė išsilanksčiusi arba banguota. Prie pagrindo kartais turi mažą kotą. Dažnai šio grybo vaisiakūniai auga netvarkingomis grupėmis.

Kepurėlė gali būti žalsvai rudos arba pilkai violetinės spalvos.

Jaunų grybų trama būna tampri ir minkšta, senų grybų sausa ir kieta, violetinės spalvos. Grybas beskonis ir bekvapis. Sausros metu vaisiakūnis smarkiai susitraukia, tačiau gavęs pakankamai drėgmės vėl padidėja.

Sporos baltos.

Auga visus metus, dažniausiai sutinkamas lapuočių miškuose. Auga tiek ant gyvų, tiek ant negyvų medžių, ypač ant šeivamedžio.

Grybas yra valgomas, jaunų netgi žalių galima dėti į salotas. Jis dažnai vartojamas Rytų Azijos virtuvėje.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 194


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tikrasis ausiagrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Solanum dulcamara*** |
| --- |
| Karklavijas (Solanum dulcamara)Karklavijas (*Solanum dulcamara*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Bulviniai  *( Solanaceae)* |
| Gentis: | Kiauliauogė  *( Solanum)* |
| Rūšis: | Karklavijas  *( Solanum dulcamara)* |

 |

**Karklavijas** (*Solanum dulcamara*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos kiauliauogių (*Solanum*) genties augalas.

Daugiametis nuodingas augalas. Aukštis 50-150 cm. Stiebas kylantis, apatinė dalis sumedėjusi. Lapai kiaušiniški, lygiakraščiai, su smailia viršūne. Žiedai po 6-20 susitelkę į skėtiškas šluoteles. Vainikėlis violetinis. Vaisius – sultinga uoga pailgai kiaušiniška, 0,8-1,2 cm ilgio. Sėklos iš šonų susiplojusios, inkstiškos, raudonos spalvos. Žydi birželio – rugsėjo mėn.

Auga drėgnuose miškuose ir krūmuose, vandens telkinių krantuose, grioviuose.

Karklavijo vaisius
Karklavijo žiedai
Karklavijas, visas augalas, Kauno apylinkės

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karklavijas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| *Nimrod* |
| --- |
|  |
| Green Day studijinis albumas |
| Išleistas | 1997 m. spalio 14 d. |
| Žanras | Rokas, punk |
| Trukmė | 49 min. 09 sek. |
| Įrašų kompanija | Reprise |
| Prodiuseris | Rob Cavallo, Green Day |
| Green Day chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Insomniac (1995) | Nimrod (1997) | Warning (2000) |

 |

„**Nimrod**" – 5-asis amerikiečių pankroko grupės Green Day albumas, išleistas 1997 m. ir parduotas apie 5 mln. tiražu.

Istorija
--------

Šis albumas muzikine prasme įvairesnis nei ankstesni grupės darbai. Jame yra ir greito tempo punk rock dainų („Reject", „Platypus (I Hate You)", „Nice Guys Finish Last"), lėtesnio tempo pop punk kūrinių („Redundant", „Walking Alone", „Worry Rock"), ska punk („King for a Day"), surf rock („Last Ride In"), hardcore punk („Take Back") kūrinių, akustinė baladė („Good Riddance (Time of Your Life)") ir kt.

Visoms dainoms muziką sukūrė grupės nariai, o dainų tekstus - vokalistas Billie Joe Armstrong. Juose galima rasti įvairių aktualių tematikų - nuo šeimyninio gyvenimo rutinos iki alkoholizmo.

Albumo viršelyje panaudotos pridengtos Dwight Eisenhower ir Harry S. Truman nuotraukos.

Albumo dainos
-------------

1. Nice Guys Finish Last (2:49)
2. Hitchin' a Ride (2:49)
3. The Grouch (2:12)
4. Redundant (3:17)
5. Scattered (3:02)
6. All the Time (2:10)
7. Worry Rock (2:27)
8. Platypus (I Hate You) (2:21)
9. Uptight (3:04)
10. Last Ride In (3:47)
11. Jinx (2:12)
12. Haushinka (3:25)
13. Walking Alone (2:45)
14. Reject (2:05)
15. Take Back (1:09)
16. King for a Day (3:13)
17. Good Riddance (Time of Your Life) (2:34)
18. Prosthetic Head (3:38)

### Papildomos dainos

Japonijai skirtoje versijoje įtrauktas papildomas kūrinys:

1. Desensitized (2:49)

Australijai skirtoje versijoje įtraukti papildomi kūriniai:

1. Suffocate (2:54)
2. Do Da Da (1:30)
3. Desensitized (2:48)
4. You Lied (2:26)

Singlai
-------

Išleisti singlai: „Hitchin' a Ride", „Good Riddance (Time of Your Life)", „Redundant" bei „Nice Guys Finish Last".

Didžiausi hitu tapo daina „Good Riddance (Time of Your Life)", pasiekusi platininio singlo statusą. Ji buvo panaudota seriale „Seinfeldas", „Kaip aš sutikau jūsų motiną", „Do Over", TV siužetuose apie princesę Dianą, taip pat yra žinoma, kad ji dažnai grojama per abiturientų išleistuvių ceremonijas. Paprastai tai būna finalinė Green Day koncertų daina, kurios akustinę versiją sugroja grupės vokalistas Billie Joe Armstrong. Ši daina įtraukta į grupės rinktinį albumą „International Superhits!" bei DVD „Bullet In A Bible".

Kiti faktai
-----------

Albumas pasiekė dvigubai platininio statusą ir pasaulyje buvo parduotas apie 5 mln. tiražu.

Nuorodos
--------

* „Redundant" videoklipas
* Leidinio „Allmusic" albumo recenzija
* Oficialus Green Day puslapis
* Green Day music.lt svetainėje
| ***Plenty*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis | JAV, Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Fred Schepisi |
| Prodiuseris (-iai) | Joseph Papp,Edward R. Pressman |
| Scenaristas (-ai) | David Hare |
| Vaidina | Meryl Streep,Charles Dance,Ian McKellen |
| Metai | 1985 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 121 min. |
| Kalba | Anglų k. |
| Platintojas | 20th Century Fox |

***Plenty*** – 1985 m. britų drama, režisuota Fred Schepisi. Filmas pastatytas pagal David Hare pjesę tuo pačiu pavadinimu.

Siužetas
--------

Filmas pasakoja apie Susan Traherne, kuri nepataisomai pasikeičia po savo kaip prancūzų pasipriešinimo kovotojos patirties Antrajame pasauliniame kare. Ji pasiryžusi pasiekti visko, ko nori, tačiau pokario pasaulis jai atrodo nereikšmingas ir nepilnavertis ir ji visiškai nekreipia dėmesio į aplinkinius.

Aktoriai
--------

* Meryl Streep – Susan Traherne
* Charles Dance – Raymond Brock
* Tracey Ullman – Alice Park
* John Gielgud – Sir Leonard Darwin
* Sting – Mick
* Ian McKellen – Sir Andrew Charleson
* Sam Neill – Lazar

Apdovanojimai
-------------

Ullman ir Gielgud buvo nominuoti BAFTA apdovanojimams. Gielgud kaip Geriausias antro plano aktorius laimėjo Los Angeles Film Critics Association ir National Society of Film Critics apdovanojimus.

Nuorodos
--------

* Plenty svetainėje Internet Movie Database
**Nina Gronskaja** arba **Nina Gronskienė** (pasen.) (rus. *Нина Николаевна Гронская*; 1884 m. birželio 19 d. Sankt Peterburge  – 1957 m. gruodžio 20 d. Paryžiuje, Prancūzija) – Lietuvoje ir Prancūzijoje kūrusi rusų skulptorė.

Biografija
----------

Gimė ir augo kelių inžinieriaus Nikolajaus Slobodzinskio šeimoje, brolis Georgijus (1896–1967) tapo žinomu Prancūzijos rusų dailininku. Baigusi gimnazija ji 1903 m. ištekėjo už Sankt Peterburgo universiteto teisės mokslų privat–docento Pavelo Gronskio. Kelionės po Europą metu, Miuncheno Švegerlo dirbtuvėse N.Gronskaja tobulino skulptoriaus darbo įgūdžius. 

Po 1917 m. Spalio perversmo Rusijoje Gronskių šeima kuri laiką liko Sankt Peterburge, o 1921 m. emigravo į Prancūziją. Tuo metu N.Gronskaja blaškėsi turėdama apsispręsti kur gyventi: Paryžiuje, kur studijavo jo sūnus Nikolajus, ar Kaune, kur vyras 1923–1927 m. dėstė valstybės teisę Lietuvos universitete. Prancūzijoje menininkė sukūrė generolo leitenato Antono Denikino, tragiškai žuvusio jos sūnaus poeto Nikolajaus Gronskio, rašytojo Boriso Zaicevo ir kt. skulptūrinius portretus; eksponavo savo darbus Paryžiuje ir Medonoje. 1923 m. rugsėjo 2 d. Biržuose buvo iškilmingai atidengtas jos darbo paminklas poetui Stanislovui Dagiliui.

Gyvenimo pabaigoje skulptorė ištekėjo antrąkart ir pakeitė savo pavardę į *Gronskaja–Lepiochina*.

Šaltiniai
---------

* Gyvenimo aprašymas
* Borisas Januševičius. *„Spaceris" po 1939 metų Biržus* Archyvuota kopija 2018-09-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| *Frankfurter Rundschau* |
|  |
| Kalba | vokiečių |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Tabloid |
| Savininkas | Zeitungsholding Hessen (90 %)Karl-Gerold-Stiftung (10 %) |
| Vyr. redaktorius | Thomas Kaspar |
| Įsteigta | 1945 m. rugpjūčio 1 d. |
| Būstinė | Frankfurtas, Vokietija |
| ISSN | 0940-6980 |
| Svetainė | www.fr.de |

**„Frankfurter Rundschau"** – dienraštis, leidžiamas Frankfurte prie Maino, Vokietijoje. Leidžiamas kiekvieną dieną, išskyrus sekmadienius, dviem regioniniais ir vienu nacionaliniu leidimais, taip pat ir skaitmenine forma. Turi internetinę versiją. Laikraščio leidėjas – „Frankfurter Rundschau" GmbH.

Istorija
--------

Laikraščio pirmasis leidimas išėjo 1945 m. rugpjūčio 1 d. netrukus po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Tai buvo pirmasis laikraštis, leistas JAV kontroliuojamoje Vokietijos teritorijoje, ir pirmasis pokario Vokietijoje. Licencija leisti laikraštį buvo patikėta pirmajai laikraščio redakcijos komandai, kurią sudarė Emil Carlebach, Hans Etzkorn, Wilhelm Karl Gerst, Otto Grossmann, Wilhelm Knothe, Paul Rodemann ir Arno Rudert, socialdemokratijos šalininkai progresyvistai, politiniai katalikai ir komunistai, buvę pasipriešinimo dalyviai, nacių koncentracijos stovyklų kaliniai ar tremtiniai. Artinantis Šaltajam karui JAV valdžia privertė visus komunistais save laikiusius narius palikti laikraščio redakciją.

Tiražas
-------

1993 m. laikraščio tiražas siekė 189 000 egz. 2012 m. pirmąjį ketvirtį – apie 120 000 egz.

Literatūra
----------

* Emil Carlebach: „Zensur ohne Schere, Die Gründerjahre der 'Frankfurter Rundschau' 1945/47". Frankfurt 1985, ISBN 3-87682-807-4
* Wolf Gunter Brügmann: „1968 – 2008. Vom Aufstieg und Niedergang der Frankfurter Rundschau".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Peter Humphreys (1996). *Mass Media and Media Policy in Western Europe*. Manchester University Press. p. 82. Nuoroda tikrinta 2014-10-29.
| Plevlios opštinajuodkal. *Општина Пљевља* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Administracinis centras** | Plevlia |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 28 124 |
| **Plotas** | 1 346 km² |
| **Tankumas** (2017) | 21 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | ME-15 |

**Plevlios opština** (juodkal. *Општина Пљевља*) – opština Juodkalnijoje, kurios administracinis centras ir didžiausias miestas yra Plevlia (19 489 gyv. 2013 m.). Opštinoje gyvena 28 124 gyv. (2017 m.).

Opštinos plotas – 1346 km². Administracinio centro gyventojai sudaro apie 58,9 % viso opštinos gyventojų. Po Plevlios antra pagal dydį savivaldybės gyvenvietė yra 995 gyventojus turinti Šula.

Savivaldybė yra šiaurės vakarinėje šalies dalyje, Sandžako regione. Šiaurėje ribojasi su Serbija, pietuose su Moikovaco ir Žabliako savivaldybėmis, rytuose su Bijelo Polės opština, vakaruose – Bosnija ir Hercegovina.

Dalis savivaldybės teritorijos patenka į Durmitoro nacionalinį parką. Jos teritorijoje teka labai švaria laikoma Taros upė, tačiau kita jos teritorija tekanti upė Čehotina laikoma užteršta buitinėmis nuotekomis, anglies, cinko ir švino gavybos atliekomis.

SAvivaldybės teritorijoje pagaminama 15 proc. šalies gyvulininkystės produkcijos. Opština žinoma savo sūriu (Pljevaljski sir).

Gyventojai
----------

Etninė opštinos gyventojų sudėtis pagal 2003 m. gyventojų surašymą:

| Tautybė | Skaičius | Procentas |
| --- | --- | --- |
| serbai | 21 972 | 59,52% |
| juodkalniečiai | 7 750 | 20,99% |
| muslimanai | 3 088 | 8,36% |
| bosniai | 2 023 | 5,48% |
| kroatai | 17 | 0,05% |
| albanai | 11 | 0,03% |
| kiti | 148 | 0,40% |
| nenurodė | 1 705 | 4,62% |
| nėra duomenų | 204 | 0,55% |
| **Viso** | **36 918** | **100%** |

1992-93 m. vykstant karui Bosnijoje Miliča Dačevičiaus vadovaujami Serbų četnikų judėjimo nariai terorizavo vietinius musulmonus, kurstė antimusulmoniškas nuotaikas ir smurtą, tačiau iki etninio valymo nebuvo prieita įsikišus centrinei Serbijos valdžiai.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Pljevlja Municipality, mindat.org
2. ↑  Eco-patrol of Pljevlja Archyvuota kopija 2020-01-28 iš Wayback Machine projekto. see-net.net
3. ↑  Annalisa Rellie, Rudolf Abraham Montenegro. Brandt Travel Guides, 2015. P.265. ISBN 1841628573
4. ↑  XVI Days of Pljevlja cheese, seerural.org
5. ↑  Jon Ron [Frontiers and Ghettos: State Violence in Serbia and Israel], University of California Press, 2003. P.70-74. ISBN 0520936906


|  |  |
| --- | --- |
|  **Juodkalnijos opštinos** |  |
| Andrijevicos opština | Baro opština | Beranės opština | Bijelo Polės opština | Budvos opština | Cetinės opština | Danilovgrado opština | Herceg Novio opština | Kolašino opština | Kotoro opština | Moikovaco opština | Nikšičiaus opština | Plavo opština | Plužinės opština | Plevlios opština | Podgoricos opština | Rožajės opština | Šavniko opština | Tivato opština | Ulcinio opština | Žabliako opština |
| **Ptolemėjas II Filadelfas** |
| --- |
|  |
| Ptolemėjas II Filadelfas |
| Ptolemėjų dinastija |
| Gimė | 309 m. pr. m. e. |
| Mirė | 246 m. pr. m. e. |
| Tėvas | Ptolemėjas I Soteras |
| Motina | Berenika I |
| Sutuoktinis (-ė) | Arsinoja I,Arsinoja II |
| Vaikai | Ptolemėjas III Euergetas I,Lisimachas,Berenika |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 283 m. pr. m. e. – 246 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Ptolemėjas I Soteras |
| Vėlesnis | Ptolemėjas III Euergetas I |
|  |
|  **Vikiteka** | Ptolemėjas II Filadelfas |

**Ptolemėjas II Filadelfas** (gr. Πτολεμαῖος Φιλάδελφος, Ptolemaĩos Philádelphos" 309 m. pr. m. e. – 246 m. pr. m. e.) – Ptolemėjų dinastijos faraonas, valdęs Egiptą 283 m. pr. m. e. – 246 m. pr. m. e. Jo tėvai buvo Ptolemėjas I Soteras ir Berenikė I, o jį auklėjo Filitas Kosietis. Jis turėjo du pusiau brolius Ptolemėją Kerauną ir Meleagrą, kurie tapo Makedonijos karaliais (pirmasis 281 m. pr. m. e. o antrasis 279 m. pr. m. e.). Abu žuvo per galų invaziją 280–279 m. pr. m. e.

Jis valdė su tėvu apie 285–283 m. pr. m. e. ir turėjo didelius rūmus Aleksandrijoje.

Jam valdant Egiptas dažnai kariavo. Magas Kirėnietis pradėjo karą prieš Ptolemėją II 274 m. pr. m. e. o Antiochas I užpuolė Siriją po to. Po kelerių metų karo egiptiečių pergalės įtvirtino Egiptą kaip stipriausią jūrinę valstybę rytų Viduržemio jūroje. Ptolemėjo II valdžią pripažino Samotrakė, Kikladai, Likijos, Karijos, Pamfilijos uostai. Antigono II laivyno pergalė prieš egiptiečius prie Koso salos (tarp 258 m. pr. m. e. ir 256 m. pr. m. e.) tik trumpam sustabdė Ptolemėjo II viešpatavimą Egėjo jūroje. Per Antrąjį Sirijos karą Ptolemėjas II prarado daug Mažosios Azijos uostų ir išleido dukrą Berenikę už Antiocho II (apie 250 m. pr. m. e.).

Ptolemėjas II vedė Arsinę I, Lisimacho dukrą, su kuria susilaukė šių vaikų:

* Ptolemėjas III Euergetas I, jo įpėdinis.
* Lisimachas Egiptietis
* Berenikė, ištekėjusi už Antiocho II

Po žmonos atsižadėjimo jis vedė savo tikrą seserį Arsinę II, Lisimacho našlę, kurios kraitis buvo valdos Egėjo pakrantėse.

Ptolemėjas turėjo keletą sugulovių. Su viena jų Bilistiche susilaukė sūnaus Ptolemėjo Andromacho
. Kitos sugulovės Agatoklėja (?), Megaklio dukra Aglesė (?), taurių nešiotoja Kleino, Didymė, muzikantės Glaukė ir Mnesis, aktorė Myrtionė, fleitininkė Potinė ir Stratonikė.

Ptolemėjo II laikais rūmai klestėjo. Jis sudievino savo tėvus, žmoną-seserį po jos mirties 270 m. pr. m. e. Bibliotekininkas Telimachas, Teokritas ir kiti poetai šlovino Ptolemėjų giminę. Pasts Ptolemėjas II didino bibliotekos apimtis ir skatino mokslinius tyrinėjimus. Į Aleksandriją jis liepė siusti egzotiškus gyvūnus. Nors jis globojo graikišką kultūrą, perėmė egiptietiškos religijos principus, kad sutvirtintų savo kaip valdovo autoritetą.

Išnašos
-------

1. ↑  Ptolemy Andromachou by Chris Bennett
2. ↑  Ptolemy II by Chris Bennett


|  |
| --- |
| Ptolemėjas II Filadelfas **Ptolemėjų dinastija** |
| Karališkieji titulai |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas I Soteras** | **Egipto karalius**283 m. pr. m. e. - 246 m. pr. m. e. | Po to:**Ptolemėjas III Euergetas I** |
Koordinatės: 55°10′28″ š. pl. 26°17′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.17444°š. pl. 26.28806°r. ilg.﻿ / 55.17444; 26.28806

| Adamavo ežeriukai |
| --- |
| Vieta | Švenčionių rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,034 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,85 km |
| Įteka | Žeimenėlė |
| Išteka | Žeimenėlė |

**Adamavo ežeriukai** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,33 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 168,8 m. Krantai žemi, ištisai apaugę mišku, pietvakariuose pelkėti. Iš pietvakarių į šiaurės rytus ežerą prateka Žeimenėlė į Sirvėto ežerą (Kančioginos upės baseinas). Į vakarus nuo ežero įsikūręs nebegyvenamas Adamavo kaimas.

Remiantis Lietuvos Respublikos upių, ežerų ir tvenkinių kadastru, daugiskaitiniu pavadinimu **Adamavo ežeriukai** vadinamas vienas ežeras, kurio kodas 50030220, o už 0,1 km į pietvakarius 1,5 ha dydžio telkšantis ežeras (kodas 50030236) vadinamas **Bevardžiu**.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
**Simfonija Nr. 4 A-Dur** (op. Nr. 90, „Itališkoji") – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus F. Mendelsono (1809–1847) simfonija. Tai vienas iš žinomiausių F. Mendelsono kūrinių.

Simfonijos sumanymas F. Mendelsonui kilo, kai jis 1830–31 m. keliavo po Italiją. Ji vėliau buvo praminta „Itališka" tikint, kad jos muzikoje atsiskleidžia kompozitoriaus įspūdžiai iš kelionės. F. Mendelsonas viename savo laiškų tvirtino, kad jos metu neišgirdo nei vienos įsimintinos natos. Pasak jo, Romos orkestrai buvo neįtikėtinai prasti, o Neapolyje muzikinė kultūra buvo pati žemiausia. Kompozitorius pradėjo rašyti „Simfoniją Nr. 4" dar šios kelionės metu ir užbaigė 1832 m. pabaigoje. Ji buvo užsakyta Londono filharmonijos draugijos.

Simfonijos premjera įvyko 1833 m. kovo 13 d. Londone diriguojant pačiam F. Mendelsonui ir susilaukė didžiulės sėkmės. Kompozitorius apie ją atsiliepė: *„nuotaikingiausias iki šiol mano parašytas kūrinys ir pats brandžiausias mano darbas"*, bet taipogi pastebėjo, kad patyrė karčių akimirkų ją rašydamas. 1834 m. jis pradėjo jos revizijas ir naujos redakcijos kūrinio premjera įvyko 1838 m. Londone. F. Mendelsonas atidėliojo jos premjerą Vokietijoje ir oficialų išleidimą bei tobulino iki pat savo mirties 1847 metais. Galutinės versijos premjera įvyko 1849 m. lapkričio 1 d. Leipcige. 1851 m. išleista kompozitoriaus draugo ir pianisto I. Mošeleso paruošta „oficiali" versija.

Muzikologai interpretuoja simfonijos dalis esant įspūdžiais iš Italijos, tačiau tikrų itališkų motyvų yra tik ketvirtojoje dalyje, kurioje panaudoti neapolitietiškų liaudies dainų, saltarelo ir tarantelos, stiliai.

Simfonijos dalys
----------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Molto allegro (07:43) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Andante con moto (05:48) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Con moto moderato (07:06) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| IV. Saltarello: Presto (06:08) |
|  |
| Visi įrašai Musopen nuosavybė |
| 

---

 |

 |

F. Mendelsono „Simfonija Nr. 4" skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių:

1. *Allegro vivace*.
2. *Andante con moto*.
3. *Con moto moderato*.
4. *Saltarello: Presto*.

Šaltiniai
---------

* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2013 m.

Nuorodos
--------

* „Simfonijos Nr. 4" įrašai, natos IMSLP projekte
| Dalila Di Lazzaro |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Dalida Di Lazzaro |
|  |
| Gimė | 1953 m. sausio 29 d. (69 metai)Udinė, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Dalila Di Lazaro** (it. *Dalila Di Lazzaro*, g. 1953 m. sausio 29 d.) – italų aktorė, rašytoja ir buvęs modelis.

7 ir 8 praėjusio amžiaus dešimtmečiuose Lazaro intensyviai filmavosi kine pas tokius režisierius kaip Dario Argento, Alberto Sordi, Klaus Kinski ir Jacques Deray. 1983 m. jai buvo pasiūlytas Domino vaidmuo neoficialiame bondiados filme „Niekada nesakyk niekada", tačiau aktorė jo atsisakė ir Domino suvaidino Kim Basinger.

Savo karjerą Lazaro pradėjo kaip foto modelis ir ne kartą buvo įamžinta žymaus menininko Andy Warhol. Taip pat prie jo žinomumo prisidėjo pasklidę gandai, kad Lazaro yra garsios aktorė Sophia Loren giminaitė.

Vėlesniais metais ji daugiausia dėmesio skyrė televizijai, paskutinis jos vaidmuo buvo 2013 m.

Lazaro taip pat išleido kelias autobiografines knygas.

Dalinė filmografija
-------------------

* Oh, Serafina! (1976)
* Trys tigrai prieš tris tigrus (1977)
* Mergina geltona pižama (1977)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stefano Masi, Enrico Lancia. *Les séductrices du cinéma italien*. Gremese Editore, 1997.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dalila Di Lazzaro** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
**Adalio sultonatas** (som. *Suldaanada Cadaal*, arab. سلطنة عدل) – XV–XVI a. egzistavusi valstybė Rytų Afrikoje, dabartinės šiaurės rytų Etiopijos, Džibučio ir šiaurės Somalio (Somalilando) teritorijose. Jos politinis centras buvo Dekeras, vėliau Hararas.

Istorija
--------

Zeilos miesto griuvėsiai
Kuomet Etiopijos imperatorius Ješakas I nukariavo galingą Ifato sultonatą, paskutiniojo sultono sūnus Sabiradinas pabėgo į Jemeną. 1415 m. jis grįžo ir įtvirtino savo Valašma dinastiją Zeiloje. Tai buvo laikoma Ifato atkūrimu, nors naujasis sultonatas buvo vadinamas Adaliu. Adalis tapo svarbiausiu musulmonų kovos prieš krikščionis centru.

Tuo metu stipri Etiopijos imperija buvo reali grėsmė sultonato išlikimui, ir karai vyko nuolat. Prie neramumų prisidėjo ir tai, kad XVI a. pradžioje portugalai nusiaubė regiono pakrantes, sudegindami laivus.

Tik valdant Ahmedudinui (1433–1445), kuomet Etiopija laikinai nusilpo, Adalis galutinai susigrąžino daugumą Ifato valdytų teritorijų. Sostinė buvo perkelta į Dekero miestą krašto gilumoje, kad būtų lengviau gintis nuo etiopų. Sultonas žuvo mūšyje su Etiopija, kuomet bandė juos išguiti iš Davaro.

1518 m. šalyje prasidėjo pilietinis karas. Dekere įsitvirtino uzurpoatorius iš Karanlės giminės, tuo tarpu Valašmos dinastijos sultonas būsimasis sultonas Abu Bakras 1520 m. sustiprino Hararą ir padarė jį savo sostine. 1526 m. jam mirus, jo brolis Umardinas tapo marionete imamo Ahmedo Gurėjaus rankose. Tačiau situacija nepatenkintas pirklių ir kareivių sluoksnis augo. Jie rėmė savo lyderį Adalio imamą Ahmadą ibn Ibrihimą al-Ghazį, kuris iš Hararo pradėjo savo užkariavimus, kurdamas galingą imperiją. Šių Etiopijos-Adalio karų metu Adalis laikinai užėmė visą Etiopiją, ir tik Portugalų pajėgos sugebėjo jį sustabdyti. Šie žygiai žinomi kaip Etiopijos užkariavimas, *Futuh al Habash*.

Sultonatas žlugo 1559 m. kuomet mūšyje su Etiopija žuvo paskutinis sultonas Barakatas. Tačiau Etiopijai nebepavyko dar kartą užvaldyti šių teritorijų, nes tiek ją, tiek Adalį nusiaubė nauji užkariautojai – pagonys oromai. Adalio valstybingumas Harare buvo trumpam atkurtas kaip Hararo sultonatas, kuris teegzistavo 18 m.

Sultonų sąrašas
---------------

* Sabiraddīn Saadaddīn 1415–1422, Sadadino sūnus;
* Mansur Saadaddīn 1422–1424, Sadadino sūnus;
* Jamaladdīn SaʿadadDīn 1424–1433, Sadadino sūnus;
* Aḥmeduddīn „Badlay" Saadaddīn 1433–1445, Sadadino sūnus;
* Maḥamed Aḥmeduddīn 1445–1472, Ahmedudino sūnus;
* Shamsaddin Maḥamed 1472–1488, Mahamedo sūnus;
* Maḥamed Asharaddīn 1488–1518, Sadadino anūkas;
* Maḥamed Abūbakar Maḥfūẓ 1518–1519, uzurpatorius;
* Abūbakar Maḥamed 1518–1526 Mahamedo Asraddino sūnus;
* Abūn Adādshe 1519–1525;
* Umardīn Maḥamed 1526–1553 Mahamedo Asraddino sūnus;
* Ali Umardīn 1553–1555 Umardino sūnus;
* Barakat Umardīn 1555–1559 Umardino sūnus.

Nuorodos
--------

* Apie Etiopijos-Adalio karą Archyvuota kopija 2013-10-05 iš Wayback Machine projekto.