recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Thomas Rowland** |
| --- |
| Gimė | 1824 m. birželio 5 d.Lanvoras, Velsas Velsas |
| Mirė | 1884 m. balandžio 17 d. (59 metai)Rudlanas, Velsas Velsas |
|  |
| Veikla | dvasininkas, gramatikas |

**Tomas Roulandas** (*Thomas Rowland*, 1824 m. birželio 5 d. Lanvoras, Velsas – 1884 m. balandžio 17 d. Rudlanas, Velsas) – valų dvasininkas ir gramatikas.

Biografija
----------

Gimė Lanvoro parapijoje Šiaurės Velse, Meirionido regione. Tėvas buvo Rivlo dvaro darbininkas. Baloje T. Roulandas patarnavo vienoje iš parduotuvių, kai parapijos klebonas Klyveris (Cleaver) jį išsiuntė pas Rosegvalio (Rhos-y-gwaliau) kaimo vikarą Džoną Viljamsą (John Williams) įgyti mokyklinio išsilavinimo. Tačiau neilgai trukus Čelsio mokymosi koledže T. Roulandas pajuto dvasinį pašaukimą ir, vadovaujamas Džono Viljamso, išvyko į Landoverį (Karmartenšyras). Ten jis labai gerai mokėsi, galiausiai tapo valų kalbos specialistu ir 1853 m. išleido valų kalbos gramatiką. 1854 m. buvo įšventintas į dvasininkus. Labai trumpai, dvejus metus, ištarnavęs Lansantfraid Glin Devrdvyje (Llansantffraid Glyn Dyfrdwy) ir Lanruste (Llanrwst), vyskupo Šorto (Short) buvo paaukštintas ir pradėjo dirbti Penant Melangelio (Pennant Melangell) ir Penebontvauro (Pen-y-bont-fawr) klebonijoje Montgomešyre. 1878 m. tapo Rudlano vikaru, Rudlane 1884 m. ir mirė.

T. Roulandas apibūdinamas kaip „liesas, silpnas ir išblyškęs". Nors jis išleido pamokslų rinkinį (1875), labiausiai išgarsėjo dėl valų gramatikos, kuri buvo išleista keturis kartus (1853, 1857, 1865, 1876), o 1870 m. prie jos buvo pridėtos „Valų kalbos pratybos". T. Roulando valų kalbos gramatika buvo standartinė, ir seras Dž. Morisas-Džonsas, vardydamas jos trūkumus, vis dėlto galėjo teigti, kad joje esama „daug patikimų duomenų... apie šiuolaikinę valų kalbą" ir kad ji „rodo sveiko proto atsaką į Puge (Pughe) įsivyravimą" (Puge buvo valų gramatikas). T. Roulandas paskutinius dešimt savo gyvenimo metų žemėlapiuose „taisė" valų vietovardžius; deja, jis vadovavosi savo asmenine nuomone, ką vietų pavadinimai „turėtų" reikšti, užuot pasidomėjęs istoriniuose šaltiniuose randamomis jų ankstyviausiomis formomis. Šį darbą, kaip „taisytoja", 1884–1889 m. tęsė jo našlė Elizabeta Helena Rouland (Elizabeth Helen Rowland).

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Robert Thomas Jenkins (1959). „Rowland, Thomas (1824-1884), cleric and grammarian". Dictionary of Welsh Biography. Nuoroda tikrinta 2021-04-02.

Nuorodos
--------

* Thomas Rowland (1876), *A Grammar of the Welsh Language Based on the Most Approved Systems: With Copious Examples From Some of the Most Correct Welsh Writers*, London: Hughes&Son
| Ficroi Krosingasangl. *Fitzroy Crossing* |
| --- |
| *Tiltas per Ficrojų* |
|  |
| 

Ficroi KrosingasFicroi Krosingas

18°11′40″ p. pl. 125°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.19444°š. pl. 125.56667°r. ilg.﻿ / 18.19444; 125.56667﻿ (Ficroi Krosingas)Koordinatės: 18°11′40″ p. pl. 125°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.19444°š. pl. 125.56667°r. ilg.﻿ / 18.19444; 125.56667﻿ (Ficroi Krosingas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | po 1897 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 181  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Fi̇̀croi Kròsingas |

**Ficroi Krosingas** (angl. *Fitzroy Crossing*) – miestas Australijos šiaurės vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje, Kimberlio regione, Derbio–Vakarų Kimberlio savivaldybėje. 1181 gyventojas, iš jų, 61,8 % – aborigenų kilmės (2021 m.).

Įsikūręs žemyno gilumoje, Ficrojaus dešiniajame krante, apie 1810 km į šiaurės rytus nuo Perto ir apie 350 km į rytus nuo Brumo. Per miestą eina Didysis Šiaurės plentas (*Great Northern Highway*), jungiantis Pertą su Vindamu, veikia Ficroi Krosingo oro uostas (skrydžiai į Brumą ir Hols Kriką, 2022 m. duomenys). Yra vidurinė mokykla, profesinės techninės mokyklos filialas, aborigenų teisės ir kultūros centras, biblioteka, ligoninė, sporto statiniai. Apylinkėse išplėtota ganyklinė gyvulininkystė, sausuoju sezonu atvyksta turistai – lankomi Gikio Tarpeklio, Tunelio Upės ir Vindžianos Tarpeklio nacionaliniai parkai, Mimbio olos.

1897 m. prie brastos per Ficrojų pastatyta užeiga ir sandėlis keliaujantiems gyvulių augintojams ir aukso ieškotojams aptarnauti. Netrukus prie užeigos pradėjo kurtis gyvenvietė, kurioje, po liūčių patvinus Ficrojui, keliaujantieji laukdavo potvynio pabaigos. 1935 m. per upę nutiesus tiltą, gyvenvietės reikšmė sumažėjo. 1975 m. už keleto kilometrų pasroviui pastatytas naujas tiltas, o Ficroi Krosingui suteiktos miesto teisės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Fitzroy Crossing, 2021 Census All person QuickStats* Australian Bureau of Statistics. Nuoroda tikrinta 2023-01-30.
2. ↑  *Ficroi Krosingas*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-01-30.
3. ↑  *Regional Air Services*, Department of Transport, Government of Western Australia, 2022-02-11. Nuoroda tikrinta 2023-01-30.
4. ↑  *Fitzroy Crossing*, Australia’s North West Tourism. Nuoroda tikrinta 2023-01-30.
5. ↑  *Fitzroy Crossing, WA*, Aussie Towns. Nuoroda tikrinta 2023-01-30.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Trama
**Trama** – grybo vaisiakūnio sterilioji, nevaisingoji dalis. Tramos sluoksnis yra po luobele. Jis sudarytas iš įvairaus skersmens plonasienių ir storasienių, standžiau ar puriau susipynusių sterilių hifų. Pagal hifų susipynimą trama gali būti minkšta, kieta, trapi, tampri, kamštiška arba puri, sausa arba sultinga. Atskirų rūšių trama skiriasi spalva, konsistencija, kvapu ir skoniu. Pagal specifinį kvapą nesunkiai galima atpažinti jaunabudžių (*Hebeloma*), plaušabudžių (*Inocybe*), poniabudžių (*Phallus*) ir kai kurių kitų genčių grybus. Po vieną kitą rūšį gentyje trama atskiriama iš kartaus, deginančio skonio.

Tramos sluoksnis yra ir grybo kote. Jis randamas po dengiamuoju audiniu, koto vidurinėje dalyje. Kai kurių agarikiečių kepurėlę, o kartais ir kotą perpjovus ar perlaužus, trama keičia spalvą. Kartais pagal tramos skonį mėgiama atskirti valgomuosius grybus nuo nevalgomųjų. Tačiau taip skirstyti pavojinga. Pavyzdžiui, musmirės yra apysaldžios ir malonaus skonio, bet nuodingos, o kartūs piengrybiai, ūmėdės ir kiti grybai nuvirinti praranda deginantį skonį ir yra valgomi.

Žodis *trama* kilęs iš lotynų *trāma* 'išilginis siūlas audžiant, audinys, voratinklis'.
T. Kutiūro autoportretas
**Tomas Kutiūras** (pranc. *Thomas Couture*, 1815–1879 m.) – XIX a. Prancūzijos tapytojas-akademistas. Garsiausiu jo kūriniu įvardijamas paveikslas „Romos dekadansas". M. K. Čiurlionio muziejuje Kaune eksponuojamas jo paveikslas „Merginos portretas".

Biografija
----------

Tomas Kutiūras gimė 1815 m. vasario 21 d. Senlyje Pikardijoje. Kai jam buvo 11 metų, šeima persikėlė į Paryžių. T. Kutiūras mokėsi pas Žaną Antuaną Gro ir Polį Delarošą, nuo 1840 m. nuolat eksponavo Paryžiaus salone. 1847 m. salone pademonstruotas paveikslas „Romos dekadansas", ties kuriuo dailininkas dirbo trejus metus, sukėlė sensaciją ir iškėlė T. Kutiūrą į žymiausių Prancūzijos dailininkų gretas. Paveiksle vaizduojamas senovės romėnų dekadansas buvo interpretuotas kaip Prancūzijos valdančiosios klasės dekadansas po daugelio visuomenės skandalų. T. Kutiūras daugiausiai tapė portretus ir istorinio žanro paveikslus. Jis gavo daug užsakymų dekoruoti pastatus, tarp jų − Šv. Eustachijaus bažnyčią Paryžiuje. Dailininkas savo kūryboje vienijo romantinį ir klasicistinį stilius − toks stilius vėliau pavadintas akademizmu. Jo mokiniais buvo Eduaras Manė, Pjeras Piuvi de Šavanas, Anri Fanten-Laturas. Tomas Kutiūras mirė 1879 m. kovo 30 d. Viljė le Bel miestelyje netoli Paryžiaus. Palaidotas Per Lašezo kapinėse Paryžiuje.

Darbų galerija
--------------

* wikiart.org, T. Kutiūro kūriniai chronologine tvarka

* „Romos dekadansas" (1847, Orsė muziejus) „Romos dekadansas" (1847, Orsė muziejus)
* „Jaunoji mauduolė" (1849, Ermitažas) „Jaunoji mauduolė" (1849, Ermitažas)
* „Vidudienio svajos" (1859, Volterso dailės galerija, Baltimorė) „Vidudienio svajos" (1859, Volterso dailės galerija, Baltimorė)
* „Damoklas" (1866) „Damoklas" (1866)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Thomas Couture** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  limis,lt Archyvuota kopija 2020-09-29 iš Wayback Machine projekto.

* Encyclopaedia Britannica
* Allison Lee Palmer. *Historical Dictionary of Romantic Art and Architecture*. Scarecrow Press, 2011, p. 69
* Orsė muziejus Archyvuota kopija 2016-09-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Apulėjus** |
| --- |
|  |
| IV–V a. atminimo medalis su imaginaciniu Apulėjaus atvaizdu |
| Gimė | 124 m.Madaura, Numidija, Romos imperija |
| Mirė | ~170 m. ar vėliau |
| Sutuoktinis (-ė) | Emilija Pudentila |
|  |
| Veikla | rašytojas, retorikas |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Aukso asilo" autorius |

**Apulėjus** (lot. *Apuleius*), pilnas vardas ***Lucijus Apulėjus Madaurietis*** (*Lucius Apuleius Madaurensis*; 124 – po 170 m.) – Romos imperijos filosofas, retorikas.

Biografija
----------

Gimė Numidijoje, Madauros mieste (dabar Mdaurušas, Alžyras). Kartaginoje studijavo retoriką, Atėnuose filosofiją. Susidomėjo tuometinėmis iniciacinėmis religinėmis praktikomis, ypač egiptiečių deivės Izidės kultu. Gerai išprusęs graikų ir lotynų literatūroje, Apulėjus Romoje dėstė retoriką, vėliau grįžo į Afriką, kur vedė turtingą našlę Emiliją Pudentilą. Bandydamas atsiginti nuo jos giminių kaltinimo, esą, pasinaudojo magija, kad paveržtų jos širdį, Apulėjus sukūrė veikalą „Apologija" (*Apologia*), kuri yra svarbus jo biografijos šaltinis.

Apulėjus laikė save platoniku, buvo antrosios sofistikos šalininkas, domėjosi gamtos mokslais ir mistiniais reiškiniais.

Kūryba
------

Lotynų ir graikų kalbomis parašė įvairios tematikos bei žanrų prozos ir poezijos veikalų, tačiau išlikę tik lotyniškai parašyti kūriniai. Tai iš 4 knygų sudarytas jo kalbų ištraukų rinkinys „Žiedai" (*Florida*), filosofiniai traktatai „Apie Sokrato dievybę" (*De deo Socratis*), „Apie Platoną ir jo mokymą" (*De Platone atque eius doctrina*), „Apie pasaulį" (*De mundo*).

Žymiausias Apulėjaus kūrinys – „Aukso asilas" (*Asinus aureus*), paties autoriaus pavadintas „Metamorfozėmis". Tai vienintelis visas išlikęs senovės romėnų romanas. Romano pagrindinis veikėjas mėgsta žemiškuosius malonumus ir užsiiminėja magija. Pavirtęs asilu ir patyręs daug kančių jis suvokia, kad troškimas sužinoti mistines paslaptis visa siela neatsidavus dievybei yra nuodėmė; atvirtęs į žmogų tampa deivės Izidės garbintoju. Romaną sudaro daug novelių (garsiausia „Kupidonas ir Psichė").

Apulėjui klaidingai buvo priskiriamas „Asklepijus" (dialogas tarp Asklepijaus ir Hermio Trismegisto) bei *Peri Hermeneias* (lotyniškas įvadas į Aristotelio logiką).

Apulėjaus stilius retorinis, kalboje gausu puošmenų, įmantrumų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lucius Apuleius, *Encyclopaedia Britannica*.
2. 1 2 3  Dalia Dilytė. *Apulėjus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
3. ↑  James Evans (2005). *Arts and Humanities Through the Eras*. Thomson/Gale. p. 78.
4. ↑  Morford, Mark P. O. (2002). *The Roman philosophers*. Routledge. p. 227.
| **Fomes** |
| --- |
| Tikroji pintis (*Fomes fomentarius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Kempiniečiai  *( Polyporales)* |
| Šeima: | Kempininiai  *( Polyporaceae)* |
| Gentis: | Pintis  *( Fomes)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pintis** (*Fomes*) – kempininių (*Polyporaceae*) šeimos grybų gentis. 

Lietuvoje auga viena rūšis – Tikroji pintis (*Fomes fomentarius*).

**Augimo vieta**: ant negyvų lapuočių medžių  

**Augimo laikas**: pavasaris, vasara, ruduo (žiema)   

**Pagrindiniai požymiai**: vaisiakūniai dideli, dažniausiai auga ant beržų, sporos didelės

Tikroji pintis ant beržo kamieno
Daugiametis grybas. Vaisiakūniai kanopos, vėduoklės formos, iki 30 cm skersmens, šonu priaugę prie medžio kamieno. Kieti, sumedėję, paviršius odiškas, lygus, balkšvai pilkas, pilkai rusvas, rievėtas, kraštai šviesesnių atspalvių. Trama kieta, kamštiška, ruda. Sporos 16-20x4-6,5 μm.

Auga lapuočių, mišriuose miškuose, parkuose, ant negyvų lapuočių, dažniausiai ant beržų (kartais ant virtuolio ar stuobrio būna 10-20 vaisiakūnių). Sukelia *baltąjį* medienos puvinį. Labai dažna.

*Kietosios kempinės* ir *tikrosios pinties* milteliai liaudies medicinoje buvo naudojami kraujavimui sustabdyti, žaizdoms gydyti.

Bitininkystėje dažnai naudojama dūminėse kaip lėtai smilkstanti medžiagą.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 419


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pintis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Steno bredanensis** |
| --- |
| Raukšliadantis delfinasRaukšliadantis delfinas (*Steno bredanensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Delfininiai  *( Delphinidae)* |
| Gentis: | Steno  *( Steno)* |
| Rūšis: | Raukšliadantis delfinas  *( Steno bredanensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Steno bredanensis***Georges Cuvier, 1823 |
| Paplitimo arealasPaplitimo arealas |

**Raukšliadantis delfinas** (*Steno bredanensis*) – delfininių (*Delphinidae*) šeimos jūrų žinduolis, sutinkamas viso pasaulio šiltuose ir tropiniuose vandenyse.

Rūšį aprašė prancūzų zoologas Georges Cuvier 1823 m.

Apibūdinimas
------------

Raukšliadantis delfinas
Raukšliadantis delfinas yra santykinai didelis delfinas. Suaugę individai būna nuo 2,09 iki 2,83 m ir sveria nuo 90 iki 155 kg. Patinai yra didesni už pateles. Atskiriamieji bruožai yra kūgio formos galva ir liekna nosis. Rūšies atstovų dantys taip pat yra saviti – turi šiurkštų paviršių, kuris yra suformuotas daugelio siaurų netaisyklingos formos keterų.

Paplitimas
----------

Rūšies paplitimas ir populiacija nėra iki galo ištirta. Jie gyvena Ramiajame, Atlanto ir Indijos vandenynuose bei Viduržemio jūroje. Rečiau sutinkami šaltesniuose vandenyse.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raukšliadantis delfinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Apuolės akmuo |
| --- |
| Bendras akmens vaizdas iš rytų pusės |
| 

Apuolės akmuoApuolės akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°14′37″š. pl. 21°40′46″r. ilg.﻿ / ﻿56.243685°š. pl. 21.679483°r. ilg.﻿ / 56.243685; 21.679483Koordinatės: 56°14′37″š. pl. 21°40′46″r. ilg.﻿ / ﻿56.243685°š. pl. 21.679483°r. ilg.﻿ / 56.243685; 21.679483 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Aleksandrijos seniūnija |
| Aukštis | 2,3 m |
| Plotas | 137 m² |
| Naudotas | II tūkstantmetis pr. m. e. - XIII a. |
| Žvalgytas | 1987, 2004 m. |
| Registro Nr. | 16219 /A1865; AV2050/ |

**Apuolės akmuo su dubenėliais ir ženklais** (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė: unikalus kodas – 16219; senas registro kodas – A1865, senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV2050) – archeologinis akmuo centrinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Apuolėje (Aleksandrijos seniūnija), 0,32 km į pietryčius nuo Apuolės piliakalnio, 0,13 km į pietvakarius nuo Brukio upelio.

Akmens vaizdas iš rytų pusės
Akmens vaizdas iš pietryčių pusės

Akmuo
-----

Stūkso Brukio upelio kairiojo kranto aukštumoje. Akmuo rausvo granito, 2,3 x 2,3 x 2,8 m dydžio. Viename šone yra 24 dubenėliai, kurių skersmuo 3–9 cm, gylis – 1,2–2,5 cm. Šalia jų iškalti inicialai „J. W." ir data: „Mt 1818".

Seniau akmuo stūksojo 270 m į pietus nuo dabartinės vietos, apie 60 m į rytus nuo piliakalnio. Manoma, kad tai buvęs apeiginis akmuo, naudotas pagonių apeigoms atlikti. Nuo 1818 m. jis, matyt, žymėjo privačios žemės valdos ribą.

1988 m. akmuo paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV2050), 1993 m. registruotas kultūros vertybių registre, 2005 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1865) ir pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Datuojamas II tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a.

Teritorijos plotas – 137 m².

Tyrimai
-------

1987 m. žvalgė Bronius Dakanis, Algimantas Merkevičius ir Gintautas Zabiela (Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba), 2004 m. – Linas Tamulynas (Kultūros paveldo centras).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. – Vilnius: Diemedis, 1998. – P. 113
2. ↑  Bronius Dakanis, Algimantas Merkevičius, Gintautas Zabiela. Skuodo rajono archeologijos paminklų žvalgymas. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1986 ir 1987 metais. – Vilnius, 1988. – P. 182
3. ↑  Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1993. – P. 78
4. ↑  Apuolės akmuo su dubenėliais Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras: Apuolės akmuo su dubenėliais Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Zvolenassvk. *Zvolen* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

ZvolenasZvolenas

48°34′14″ š. pl. 19°07′57″ r. ilg.﻿ / ﻿48.57056°š. pl. 19.13250°r. ilg.﻿ / 48.57056; 19.13250﻿ (Zvolenas)Koordinatės: 48°34′14″ š. pl. 19°07′57″ r. ilg.﻿ / ﻿48.57056°š. pl. 19.13250°r. ilg.﻿ / 48.57056; 19.13250﻿ (Zvolenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1135 |
| **Meras** | Miroslav Kusein |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 43 006  |
| **Plotas** | 98,727 km² |
| **Tankumas** (2007) | 436 žm./km² |
| **Altitudė** | 293 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 960 01 |
|  **Vikiteka** | Zvolenas |

**Zvolenas** (tarimas slovakų k. (info); veng. *Zólyom*, vok. *Altsohl*) – centrinės Slovakijos miestas, įsikūręs tarp Hrono ir Slatinos upių, į pietus nuo Banska Bistricos. Mieste centre stovi istorinė miesto pilis.

Istorija
--------

Teritorija aplink Zvoleną buvo apgyvendinta dar Paleolito laikotarpiu. IX amžiuje įsikūrė slavai. Tarp XI ir XII amžių pastatyta pilis, buvo viena didžiausių tuometinėje Europoje. Pilis buvo svarbi miesteliui, nes per miestą ėjo svarbus prekybinis kelias, jungiantis Budą su Krokuva. 1230 m. gavo miesto teises nuo Vengrijos karaliaus Belos IV. Jos buvo patvirtintos 1243 m.

Pramonės perversmo metu, per miestelį buvo nutiesta pora geležinkelio linijų, todėl tapo svarbiu industriniu centru. Zvolenas vaidino svarbų vaidmenį Slovakijos tautinio atgimimo metu.

Šiuo metu miestas yra svarbus geležinkelių mazgas, svarbus medienos fabrikas ir Technikos universitetas. Veikia oro uostas, su skrydžiais į Prahą.

Demografija
-----------

2007 m. duomenimis, mieste gyveno 43 006 gyventojai, iš kurių 95,9% yra slovakai ir 1,2% čekai. 52,5% gyventojų yra katalikai, 26,4% yra ateistai arba religijos neišpažįsta, 15% liuteronai.

Sportas
-------

### Futbolas

* MFK Lokomotíva Zvolen futbolo klubas.
* Lokomotiv štadion, MFK Lokomotíva Zvolen stadionas, kuriame žaidžia vietos futbolo klubas.

Galerija
--------

* Zvoleno pilisZvoleno pilis
* Miesto centrasMiesto centras
* BažnyčiaBažnyčia
* Šarvuotas traukinysŠarvuotas traukinys
* Slatinos upėSlatinos upė
* Zvolenas 1596 m.Zvolenas 1596 m.
* Pilies nuotrauka iš paukščio skrydžio.Pilies nuotrauka iš paukščio skrydžio.
* 
* Iš paukščio skrydžioIš paukščio skrydžio
*
Senovinė avidė Vokietijoje
XIX a. avidė Lenkijoje
**Avidė** – tvartas, skirtas avims laikyti. Nedideliuose ūkiuose paprastai statomos bendrosios avidės, kuriose laikomos įvairaus amžiaus avys ir avinai, juos kilnojamomis pertvaromis suskirstant į atskirus gardus. Dideliuose avininkystės ūkiuose (800–1200 gyvulių) būdingos specializuotos avidės, kuriose laikomi tik tam tikro amžiaus bei lyties gyvuliai.

Suaugusiai aviai skiriama 2,2–2,5 m², avinui – 6 m² gardo ploto. Atskira, šiltesnė patalpa įrengiama besiėriuojančioms avims. Jose avys laikomos su ėriukais drauge 2 – 3 dienas, vėliau jaunikliai atskiriami. Garduose įrengiamos ėdžios (dažniausiai vienpusės) ir grupinės girdytuvės. Pašaras dideliuose ūkiuose dažniausiai tiekiamas mechanizuotai.

Mėšlas iš avidžių šalinamas (dažniausiai buldozeriu) 1–2 kartus per metus. Prie avidės būna pagalbinių patalpų (avių kirpykla, vilnų ir koncentratų sandėliai, izoliatorius, laboratorija, sėklinimo patalpos). Abiejose avidės pusėse įrengiami diendaržiai.

  

* Avidė Meno salojeAvidė Meno saloje
* Nedidelė avidė (pastogė avims) AlpėseNedidelė avidė (pastogė avims) Alpėse
* Avidės viduje (Ispanija)Avidės viduje (Ispanija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Kantminas. *Avidė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  *Кошара*,Большая советская энциклопедия, T. XIII (Конда—Кун). – Москва: Советская энциклопедия, 1973


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Avidė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Zvi Yaakov Oppenheim** |
| --- |
| Gimė | 1854 m.Jokūbavas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1926 m. vasario 11 d. (~72 metai)Kelmė, Lietuva |
|  |
| Veikla | Rabinas, mokytojas. |

**Zvi Jakovas Openheimas** (1854 m. Jokūbave, Rusijos imperija – 1926 m. vasario 11 d. Kelmėje, Lietuva) – ilgametis Kelmės rabinas ir mokytojas, vienas iš Telšių ješivos įkūrėjų.

Biografija
----------

Gimė 1854 m. Jokūbave. Nuo vaikystės buvo pasinėręs į Talmudo studijas, neturėjo tėvų. Giminaičiai išsiuntė mokytis į Tryškius, kur jis mokėsi pas rabiną Levą Špiro. Iš Tryškių išvyko mokytis į Telšius pas rabiną Rogatchover Gaon. Būdamas dar pakankamai jaunas buvo paskirtas Kelmės ješivos mokytoju. Po kelerių metų grįžo mokytojauti į Telšius, kur kartu su Meir Atlas ir Shlomo Zalman Abel 1875 m. įsteigė Telšių ješivą. 1883 m. Z. Openheimas paskirtas Kelmės rabinu, kuriuo išbuvo 43 metus iki pat savo mirties 1926 m. vasario 11 dieną. Jo įpėdiniu tapo sūnėnas Kalmanas Beinešovičius.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.) Archyvuota kopija 2013-09-27 iš Wayback Machine projekto.;
| **Amanita porphyria** |
| --- |
| Rausvarudė musmirė (*Amanita porphyria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Skydabudiniai  *( Pluteaceae)* |
| Gentis: | Musmirė  *( Amanita)* |
| Rūšis: | Rausvarudė musmirė  *( Amanita porphyria)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rausvarudė musmirė** (*Amanita porphyria*) – musmirių (*Amanita*) genties grybas.

Vaisiakūniai vidutinio didumo arba dideli. Kepurėlė 5-9 cm skersmens, jauna apvaliai iškili, kūgiška, senesnė paplokščia, kartais labai neryškiai įdubusi, pilkai ruda, violetinio atspalvio, kartais rusva, dažniausiai lygiu paviršiumi, be žvynelių ir karpučių. Luobelė lengvai lupasi. Lakšteliai balti, minkšti, tankūs, platūs, laisvi. Kotas 5-9 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, su odišku nukarusiu rinkiu, aukščiau jo balsvas, pilkai violetinis, pilkšvas, pagrindas gumbiškai sustorėjęs, apgaubtas standžiai priaugusia balta išnara. Trama balta, elastinga, nemalonaus kvapo.

Auga liepos–spalio mėnesiais pušynuose, eglynuose, mišriuose miškuose. Nuodinga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 163.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rausvarudė musmirė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Apsėstieji*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Diabolique |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Jeremiah S. Chechik |
| Scenaristas (-ai) | Henry–Georges Clouzot |
| Vaidina | Sharon StoneIsabelle Adjani |
| Metai | 1996 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Apsėstieji** (angl.  *Diabolique*) – 1996 m. JAV sukurtas kriminalinis filmas, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Sharon Stone ir Isabelle Adjani. Juosta yra 1955 m. to paties pavadinimo prancūzų filmo perdirbinys.

Interneto svetainė „Rotten Tomatoes" filmą įvertino vos 12 % teigiamų atsiliepimų, o Sharon Stone buvo nominuota Auksinei avietei kaip blogiausia nauja žvaigždė (kartu su vaidmeniu filme „Paskutinis šokis").

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sharon Stone – Nikolė Horner
* Isabelle Adjani – Mija Baran
* Chazz Palminteri – Gajus Baranas
* Kathy Bates – detektyvė Širlė Vogel

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Veiksmas vyksta privačioje berniukų mokykloje, kurios šeimininkė ir mokytoja Mija Baran – uždara ir bejėgė moteris, visiškai valdoma savo despoto vyro ir mokyklos direktoriaus Gajaus. Neapsikentusi žmona kartu su jo meiluže bei savo kolege Nikole nutaria atsikratyti Gajumi: nuviliojusios į namus kitame mieste jį nugirdo ir paskandina vonioje, tada kūną pargabena atgal ir įmeta į apleistą baseiną mokyklos kieme.

Po keleto dienų, radusios pretekstą, jos liepia išleisti iš baseino vandenį, tačiau kūno jame neberanda. Moterys puola į paniką ir tuo sukelia buvusios policininkės, dabar dirbančios privačia detektyve, Širlės Vogel įtarimą, kuri ima aiškintis dingusio mokyklos direktoriaus atvejį.
| **Astrantia major**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Didžioji astrantija (*Astrantia major*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Astrantija  *( Astrantia)* |
| Rūšis: | Didžioji astrantija  *( Astrantia major)* |

 |

*Astrantia major*
**Didžioji astrantija** (*Astrantia major*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalas, priklausantis astrantijos (*Astrantia*) genčiai. Paplitusi Europoje ir vakarų Azijoje.

Stiebas status, tuščiaviduris, beveik nešakotas. Lapai skiautėti arba suskaldyti plaštakiškai. Žiedynas baltas, 2,5-3,5 cm skersmens, su 14-18 ilgesnių už žiedus skraistlapių, kurie suaugę pamatais.

Žydi liepos – rugpjūčio mėn. Auga lapuočių miškų aikštelėse, pamiškėse. Aptinkama Žagarės botaniniame-zoologiniame draustinyje, Pabalių miške. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Auginama darželiuose kaip dekoratyvinis augalas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didžioji astrantija*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 112

Didžiosios astrantijos žiedas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didžioji astrantija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Užsispyrėlio sutramdymas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il bisbetico domato |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Castellano & Pipolo |
| Vaidina | Adriano Celentano  Ornella Muti  Milly Caluccir |
| Metai | 1980 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Užsispyrėlio sutramdymas** (it. *Il bisbetico domato*) – 1980 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Elija
* Ornella Muti – Liza
* Edith Peters – Marnė
* Pippo Santonastaso – donas Čirilas
* Milly Carlucci – Renata
* Marco Columbro
* Sandro Ghiani

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nedideliame Italijos kaime gyvena Elija – vienišas fermeris, užkietėjęs viengungis, grubiai bendraujantis su aplinkiniais ir iš aukšto žiūrintis į moteris. Vieną naktį jam tenka nusižengti savo principams ir į namus įsileisti simpatišką merginą Lizą, kurios automobilis netoliese sugedo. Ši, nors ir išlepinta miesto mergina, susidomi keistuoliu Elija, ir ima įvairiais būdais mėginti patraukti šio dėmesį. Pastarasis ilgą laiką ją ignoruoja, tačiau galiausiai pats įsimyli merginą.
| **Lepista inversa** |
| --- |
| Rausvarudė stirnabudė (*Lepista inversa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Stirnabudė  *( Lepista)* |
| Rūšis: | Rausvarudė stirnabudė  *( Lepista inversa)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rausvarudė stirnabudė** (*Lepista inversa*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, stirnabudžių (*Lepista*) genties grybų rūšis.

Augimo vieta
------------

Spygliuočių ir mišrieji miškai, ant spyglių, tarp žolių, drėgnose vietose. Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais, sudaro „raganų žiedus".

Aprašymas
---------

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai didesni. Kepurėlė 4–8 cm, retai 10 cm skersmens, netaisyklingai įdubusios tauriabudės formos, rausvai ruda, oranžiškai ruda, išblunkanti iki geltonos, gelsvos spalvos. Lakšteliai balsvi, gelsvi, siauri, tankūs, nuaugtiniai. Kotas 2–5×1–1,5 cm, dažniausiai ekscentrinis, kepurėlės spalvos, stipriai suaugęs su substratu, todėl neraunama, o pjaunama. Trama rusva, nemalonaus medienos kvapo, nekarti. Sporos 4×5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai, primenantys oranžiškai rudas tauriabudes, kepurėlės įdubusios, auga grupėmis.

Valgoma, menkavertė. Dažna.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 125 psl.

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 120.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rausvarudė stirnabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Užsienio teisė** greta nacionalinės teisės yra tiriama, studijuojama bei dėstoma aukštosiose teisės mokyklose kaip lyginamosios teisės dalykas.

Užsienio teisė kaip teisės šaltinis
-----------------------------------

Užsienio teisė nacionalinėje teisėje gali būti teisės šaltinis. Pvz. Lietuvoje darbo santykiams užsienio teisė taikoma, kai tai nustato Lietuvos Respublikos tarptautinės sutartys, Lietuvos Respublikos įstatymai ar darbo sutarties šalių susitarimai (LR darbo kodeksas, 6 str. 1 d.), tačiau netaikoma, jeigu jos taikymas prieštarautų Lietuvos Respublikos Konstitucijos bei kitų įstatymų įtvirtintai viešajai tvarkai; tokiais atvejais yra taikomi Lietuvos Respublikos darbo įstatymai (LR DK 6 str. 2 d.). Imperatyvios Lietuvos Respublikos darbo teisės normos taikomos nepaisant to, kad šalys yra pasirinkusios užsienio teisę (LR DK 6 str. 3 d.).

Studijos, tyrimai
-----------------

Lietuvoje, pvz. Vilniaus universitete (VU TF) veikia įvairūs užsienio teisės mokyklos ir centrai. Bendradarbiavimo partneriai - Paryžiaus X-Nanterre universitetas, Krokuvos Jogailos universiteto Teisės ir administravimo fakultetas, Frankfurto universiteto Teisės fakultetas, Sankt Peterburgo valstybinio universiteto Teisės fakultetas, JAV Indianos universiteto Teisės mokykla. Veikia: 

* Prancūzijos teisės mokykla,
* Lenkijos ir Europos Sąjungos teisės mokykla,
* Rytų Europos teisės mokykla
* Vokietijos teisės centras
* JAV teisės centras.

Vokietijoje veikia Makso Planko užsienio ir tarptautinės privatinės teisės institutas (Hamburge ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  VU Teisės f. informacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nothofagus cunninghamii** |
| --- |
| Raukšlėtasis notofagas (*Nothofagus cunninghamii*)Šakos su jaunais lapeliais |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Bukiečiai  *( fagales)* |
| Šeima: | Notofaginiai  *( Nothofagaceae)* |
| Gentis: | Notofagas  *( Nothofagus)* |
| Rūšis: | Raukšlėtasis notofagas  *( Nothofagus cunninghamii)* |

 |

**Raukšlėtasis notofagas** (*Nothofagus cunninghamii*) – notofaginių (*Nothofagaceae*) šeimos visžalis lapuotis medis, kilęs iš Australijos (Viktorijos ir Tasmanijos).

Aukštis 30-40 m, žievė suskeldėjusi, tamsiai ruda. Lapai paprastieji, 1-2 cm ilgio. Jauni lapai būna rausvi, oranžiniai, suaugę – tamsiai rudi. Žiedai susitelkę gelsvuose žirginiuose. Vaisius – 6 mm ilgio kapsulė su sėklomis, turinčiomis skrisitukus.

Mediena kieta, tvirta, rausvo atspalvio. Tankis – 750–880 kg/m³. Naudojama baldų, grindų, atramų gamybai.
| **Hydnum repandum** |
| --- |
| Raukšlėtasis dyglutis (*Hydnum repandum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Dyglutiniai  *( Hydnaceae)* |
| Gentis: | Dyglutis  *( Hydnum)* |
| Rūšis: | Raukšlėtasis dyglutis  *( Hydnum repandum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Raukšlėtasis dyglutis** (*Hydnum repandum*) – dyglučių (*Hydnum*) genties grybų rūšis.

Kepurėlė tvirta mėsinga, iš pradžių iškili, vėliau – paplokščia arba įdubusi, dažniausiai taisyklingai išsilankščiusi ar banguota. Luobelė šiek tiek pūkuota arba raukšlėta. Kepurėlė šviesiai geltona arba balkšva, kartais su oranžiškai rudu atspalviu.

Nusmailėję dygliai apatinėje kepurėlės pusėje tankūs, šiek tiek nuaugę kotu žemyn, labai trapūs ir lengvai atsiskiria nuo kepurėlės.
Grybo kotas, kaip ir dygliai, iš pradžių balkšvas, tačiau vėliau abu įgauna kepurėlės spalvą. Kotas tvirtas, pilnaviduris cilindriškas, dažniausiai kreivas; 3-8 cm aukščio ir 0,5-2 cm storio.

Trama balta, ore įgauna rusvai gelsvą atspalvį, kieta, bet trapi, malonaus nestipraus kvapo ir aštroko, seni grybai net kartaus skonio.
Sporos 6-9 x 6-8 μm.

Augimo laikas: liepos – rugpjūčio mėn. Dažnai auga tankiomis grupėmis lapuočių ir spygliuočių miškuose, kartais keli grybai suauga kepurėlėmis ir kotais. Neretai šie grybai auga eilėmis ar ratais, mėgsta kalkingą dirvožemį.

Valgomas, valgomi tik jauni grybai, senesnius dėl jų kartaus skonio ir kietos tramos reikia virti labai ilgai.

Literatūra
----------

* **Grybai**, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 184
* **Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 408


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raukšlėtasis dyglutis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
JAV valstybės departmentas, *Harry S. Truman Building* (nuo 1947 m.)
Vokietijos URM Berlyne (į kairę - *Haus am Werderschen Markt*, buvusios Reichsbanko patalpos nuo 1934 m.; VFR URM patalpos nuo 1995 m.)
J. Karalystės URM (*The Foreign and Commonwealth Office*), Whitehall (iš St. James’s Park pusės)
**Užsienio reikalų ministerija**, *URM* – viešojo administravimo (aukščiausio lygmens) įstaiga, ministerija, kuriai pavesta vykdyti valstybės užsienio politiką.

Lygmuo
------

Pagrindiniai uždaviniai, susiję su užsienio politikos įgyvendinimu, demokratinėse valstybėse tenka ministerijos lygmens valstybinei įstaigai. Respublikose paprastai Užsienio reikalų ministerijai (URM). Būtent ši žinyba palaiko nuolatinius santykius su užsienio valstybėmis.

URM – tai speciali institucija, tiesiogiai vadovaujanti užsienio politikai, atsakinga už derybas, reikiamų teisės aktų ruošimą. Ji nuolat įgyvendina valstybės diplomatinę veiklą, tiesiogiai rūpinasi valstybės užsienio santykių palaikymu.

Federacinėse valstybėse (JAV, Vokietijoje, Austrijoje ir Šveicarijoje) URM yra federalinė institucija.

Didelis vaidmuo įgyvendinant užsienio politiką užsienio santykiuose tenka užsienio reikalų ministrui kaip įstaigos vadovui.

Pavadinimas
-----------

Įvairiose valstybėse aukščiausio lygmens institucijos nebūtinai vadinamos ministerijomis. Pvz.:

* JAV URM – tai Valstybės departamentas,
* Jungtinėje Karalystėje – *Foreign and Commonwealth Office*,
* Šveicarijoje – Šveicarijos federalinis užsienio reikalų departamentas (vok. *Eidgenössisches Departement für auswärtige Angelegenheiten*, pranc. *Département fédéral des affaires étrangères*, it. *Dipartimento federale degli affari esteri*, ret. *Departament federal d’affars exteriurs*),
* Vokietijoje – Užsienio reikalų tarnyba (Auswärtiges Amt),
* Prancūzijoje – Užsienio reikalų ministerija Ministère des Affaires étrangères.

Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerija
-------------------------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos Respublikos užsienio reikalų ministerija*.

Nuorodos
--------

* Lietuvos respublikos užsienio reikalų ministrai 1918–1940 m. Archyvuota kopija 2005-02-14 iš Wayback Machine projekto.
**Istoriografija** (gr. `ἱστορειν – tirti + *γραφειν* – rašyti) siaurąja prasme yra istorijos tyrimų, skirtų vienai temai ar istorinei epochai, visuma (pvz. Kryžiaus žygių istoriografija), arba istorinių darbų, siejamų bendros ideologijos, kalbos ar teritorijos, visuma (pvz. marksistinė, anglakalbė ar prancūzų istoriografija).

Plačiąja prasme **istoriografija** taip pat suprantama kaip pagalbinė istorijos disciplina, tyrinėjanti istorijos tyrinėjimų raidą (vadinamoji „istorijos istorija"). Istoriografija tikrina ar rašant istorinį darbą teisingai taikomas mokslinis metodas, dėmesį fokusuoja į autorių, jo šaltinius, faktų atskyrimą nuo interpretacijos, stilistiką, kokiai auditorijai skirtas istorinis darbas.

Istoriografijos raida
---------------------

Pirmosios chronologijos atsirado dar Mesopotamijoje ir Senovės Egipte, tačiau jų sudarytojų vardai mums nežinomi.

### Helenizmo pasaulis

Istoriografija prasideda Graikijoje nuo Hekatėjo Miletiečio ir Herodoto. Herodotas aiškina, kodėl ėmėsi rašyti savo Istoriją: tam, kad žmonių žygdarbiai nepasimestų amžių glūdumoje. Jis norėjo išlaikyti atmintį apie graikų ir barbarų žygius. Kitų Antikos istorikų kūrybos motyvai kitokie. Pvz. Tukididas siekė parodyti amžiną kovą už valdžią, kuri jo nuomone buvo esminis žmogaus prigimties bruožas. 

### Romėnų pasaulis

Polibijus tvirtino, kad pasaulio istorijos galutinis ir aukščiausias vystymosi taškas yra Romos imperija; savo knygas jis rašė, nes manė, kad istorijos tyrimais gauta patirtis yra geriausias vadovas gyvenime. Titas Livijus istorijoje ieškojo "modelio mums ir mūsų šaliai".

### Šiuolaikinis pasaulis

Klasifikuojant istoriografijos raidą, esmine ašimi tampa *istorizmas*, nes sukūrus istorijos metodą bei įtraukus istoriją į universitetų studijų programas, istoristinė istoriografinė tradicija pirmoji atsiribojo nuo istoriografinio literatūrinio žanro ir pareiškė pretenziją tapti dalimi mokslo. Todėl istoriografijos raidoje skiriama: 1. ikiistoristinė epocha, 2. istorizmas ir 3. postistoristinė epocha (anot J. Rüseno, *istorizmo įveika*).

Nuorodos
--------

* Istoriografijos raida
**Ispanijos futbolo lygos taurė** – antrinis Ispanijos futbolo taurės turnyras.

Istorija
--------

1910 ir 1913 m. kaip antrinis turnyras vyko Ispanijos futbolo klubų sąjungos organizuojamos Ispanijos taurės varžybos (pagrindinį taurės turnyrą organizavo Ispanijos futbolo federacija). Po to turnyro atsisakyta.

1982 m. antrinis turnyras vėl imtas rengti kaip Ispanijos lygos taurė. Jame dalyvaudavo stipriausių šalies lygų komandos. Tačiau ir šis turnyras panaikintas – dėl mažo klubų suinteresuotumo ir dėl to, kad klubams buvo per daug rungtynių.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Metai** | **Nugalėtojas** | **Finalininkas** | **Rezultatas** |
| **Klubų sąjungos taurė** |
| 1910 m. | Athletic Bilbao | Vasconia San Sebastian | Grupės turnyras |
| 1913 m. | FC Barcelona | Sociedad San Sebastian | 2:2, 0:0 ir 2:1 |
| **Futbolo lygos taurė** |
| 1982–1983 m. | FC Barcelona | Real Madrid | 2:2 ir 2:1 |
| 1983–1984 m. | Real Valladolid | Atletico Madrid | 0:0 ir 3:0 (prat.) |
| 1984–1985 m. | Real Madrid | Atletico Madrid | 2:3 ir 2:0 |
| 1985–1986 m. | FC Barcelona | Betis Sevilla | 0:1 ir 2:0 |

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ispanijos futbolo čempionatas
* Ispanijos futbolo taurė
* Ispanijos futbolo supertaurė

Nuorodos
--------

* Rsssf.com
Užtaisų maišai 12 colių kalibro sviediniams
5 colių haubicos sviedinių užtaiso maišo sandara
**Užtaiso maišas** (rus. *зарядный картуз*; angl. *separate loading bag*) – artilerijoje šilkinis (medvilninis, acetatinis ar kt. tankaus audeklo) maišas (maišelis), paprastai cilindro formos, kuriame būna parako šaunamasis užtaisas. Betūčiame užtaise į maišą sudedamas visas parako užtaisas

Vietoje palaido užtaisų parako ėmus naudoti paraką, supiltą į užtaisų maišus, padidėjo artilerijos šaudymo sparta.. Artilerijos šaudmenys, kuriuose naudojami atskiri užtaisų maišai, vadinami *trinariais artilerijos šaudmenimis*, o pabūklų užtaisymas tokiais šaudmenimis – atskiruoju pabūklo užtaisymu.

Užtaisų maišai naudojami nuo XVII a.

Rusijos imperijoje užtaisų maišus ėmė naudoti valdant Petrui I.. Juos pradžioje siūdavo iš medvilninio, lininio ar vilnonio audeklų. XX a. pradžioje juos siuvo vien tik iš šilkinių audinių, nes jų nepažeidžia kandys, jie netįsta nuo didelio svorio ir nerusena (todėl nesukelia pavojaus, kad padegs kitam šūviui įdėta užtaisą).

Audekliniai užtaisų maišai su paraku naudojami ir minosvaidžiuose, pvz. tarybiniame 120 mm pulko minosvaidyje. Jie pritaisomi prie minosvaidžio minos uodeginio strypo, taip padidinant visą šaunamąjį užtaisą ir šūvio nuotolį.

* 120 mm minosvaidžio mina su papildomais užtaisais žiediškuose maišeliuose.120 mm minosvaidžio mina su papildomais užtaisais žiediškuose maišeliuose.
* 60 mm minosvaidžio mina su papildomais užtaisais60 mm minosvaidžio mina su papildomais užtaisais
* Į 120 mm minosvaidžio vamzdį leidžiama mina su papildomo užtaiso maišeliu.Į 120 mm minosvaidžio vamzdį leidžiama mina su papildomo užtaiso maišeliu.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Картуз зарядный // Советская военная энциклопедия. — Т. 4. — С. 109.
2. 1 2  Картуз зарядный // Военный энциклопедический словарь / Председатель ред. ком. Н. В. Огарков. — М.: Воениздат, 1983. — 863 с.
3. 1 2  Картуз зарядный // Словарь военных терминов / сост. А. М. Плехов, ред. С. Г. Шапкин. — М.: Воениздат, 1989. — С. 125. — 335 с. — ISBN 5-203-00175-8
4. ↑  Артиллерия // Советская военная энциклопедия. / ред. Н.В. Огарков. том 1. М. Воениздат, 1976. стр.272-288
5. ↑  Олег Бегинин. 120-мм полковые миномёты образцов 1938, 1941 и 1943 годов
Koordinatės: 48°30′0″ š. pl. 22°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.50000°š. pl. 22.00000°r. ilg.﻿ / 48.50000; 22.00000

Rytų Slovakijos žemuma Slovakijos žemėlapyje
**Rytų Slovakijos žemuma** (svk. *Východoslovenská nížina*) – tai Alfeldo, arba Didžiosios Vengrijos lygumos, dalis, esanti rytų Slovakijoje.

Geomorfologiniu požiūriu, ši žemuma sudaro vientisą junginį, kuriam taip pat priklauso:

* Tisos žemuma (*Tiszamenti síkság*) Vengrijoje,
* Užkarpatės žemuma (*Zakarpats'ka nyzovyna*) Ukrainoje,
* Campia Somesului (*Câmpia Someşului*) lyguma Rumunijoje.

Žemiausia vieta Rytų Slovakijos žemumoje

Geografija
----------

Žemuma dar skirstoma į Rytų Slovakijos aukštumą ir Rytų Slovakijos lygumą. Pietuose ribojasi su Vengrija, rytuose – su Ukraina, vakaruose – su Slanskės kalnais (*Slanské vrchy*), šiaurėje – su Ondavskos aukštuma (*Ondavská vrchovina*) ir Vihorlato kalnais. Teritorija plyti 150–200 m aukštyje virš jūros lygio, neskaitant kelių kalvų, iškilusių virš 200 m: Tarbucka (277 m), Velki Vrch (272 m), Rozhladna (469 m, pasienyje su Vengrija). Žemiausia Slovakijoje vieta yra šioje žemumoje – ji teiškilusi 94 m (prie Bodrogo upės). Žemumoje teka daug upių, iš kurių yra svarbiausios, įtekančios į Bodrogą: Ondava, Toplia, Laborecas ir Latorica.

Žemumoje dirvožemiai ir klimatinės sąlygos palankios intensyviai vystyti žemės ūkį. Didelė dalis yra ariama bei užsodinta sodais ir vynuogynais (Tokajaus vyndarystės regiono dalis).

Nuorodos
--------

* Rytų Slovakijos žemuma Slovakijos žemėlapyje
**Hiparchas** (gr. Ιππαρχος) – kavalerijos karininkas senovės Graikijoje, vadovavęs *hiparchijai* (500 kavaleristų dalinys). Dviem tokiems daliniams vadovaudavo *epihiparchas*.

Hiparchai Atėnuose
------------------

Atėnuose kasmet išrinkdavo du hiparchus, kurie vadovaudavo kavalerijai. Pvz. Peloponeso karo metu Atėnai turėjo 1200 kavaleristų, iš kurių 200 buvo samdiniai skitų raitieji lankininkai. Likusiems 1000 raitelių vadovavo du hiparchai.

Hiparchų pareigos:

* Rūpintis, kad kavaleristų būtų tūkstantis.
* Prižiūrėti, kad kavaleristai būtų apmokyti – pvz. sugebėtų įšokti į balną (tuo metu dar nebuvo sugalvotos balnakilpės), gebėti svaidyti akstis.
* Rūpintis, kad kavaleristų arkliai būtų tinkami karo reikalams.

Kiekvienas hiparchas vadovavo penkioms filėms – čia filė būdavo vienos genties kavalerija, kiekvienai kavalerijos filei vadovaudavo *filarchas*. Filarchus išsirinkdavo kiekviena gentis.

Hiparchai kitur
---------------

Etolijos ir Achajos sąjungose hiparchais vadino antrą pagal vyresnumą sąjungos karo vadą (pirmasis būdavo strategas).

Nuorodos
--------

1. ↑  Exercitus. In: Smith W. (1875) A Dictionary of Greek and Roman Antiquities[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rytų Vengrijos karalystė** (veng. *Keleti Magyar Királyság*) − dabartinis pavadinimas, skirtas apibūdinti 1526−1570 m. pilietinio karo metu susidariusiai Zapojajų šeimos kontroliuotas teritorijas Vengrijos karalystės rytuose. Ji kontroliavo pagrindinę karalystės dalį su sostine Buda, bet po 1541 m. jai liko tik teritorijos dabartinėje vakarų Rumunijoje (Transilvanijos, Krišanijos, Maramurešo, Banato regionai) bei Vengrijos rytinis pakraštys.

Pavadinimas Rytų Vengrija naudojamas patogumo dėlei, kadangi tuo metu karalystė oficialiai vadinosi **Vengrijos karalyste**, kaip ir jos priešininkė Karališkoji Vengrija.

Raida
-----

Po vengrams nesėkmingo 1526 m. Mohačo mūšio ir Vengrijos karaliaus Vladislovo II mirties, nebeliko įpėdinio. Bohemija ir Kroatija, tuo metu buvusios dinastinėje unijoje su Vengrija, karaliumi išrinko Habsburgą Ferdinandą I, kuris buvo vedęs Vladislovo dukrą Oną. Vengrija nesekė šiuo pavyzdžiu, kuomet lapkričio mėn. Vengrijos sostinėje Budoje didelė dalis didikų Vengrijos karaliumi išrinko tuo metu įtakingiausią karalystės asmenybę, Transilvanijos vaivadą Joną Zapojajį. Netrukus po to (gruodžio mėn.) kita dalis Vengrijos didikų Pošonoje Vengrijos karaliumi išrinko Ferdinandą.

Dviejų karalių išrinkimas Vengrijoje pradėjo pilietinį karą, o karalystės padalinimas į dvi dalis buvo oficialiai pripažintas 1538 m. Grosvardaino sutartimi. Zapojajis valdė didžiąją dalį karalystės ir pripažintas Vengrijos karaliumi, tuo tarpu Ferdinandas gavo valdyti tik vakarines karalystės dalis (dar vadinamas Karališkąja Vengrija): dab. Kroatiją, Slovakiją ir vakarinę Vengriją.

1540 m. mirus Jonui Zapojajui, Rytų Vengriją paveldėjo jo mažametis sūnus Jonas Zigmantas. Už jį realiai valdė jo motina Izabelė Jogailaitė, kuri buvo priversta sudaryti sąjungą su Osmanų imperija. 1541 m. Osmanai perėmė valdžią vakarinėse karalystės dalyse kartu su sostine Buda. Taip atsirado Osmanų Vengrija. Rytų Vengrija buvo priversta perkelti sostinę į Transilvaniją, į Albą Juliją (*Gyulafehérvár*). Tai lėmė visos politinės sistemos pertvarkymą.

1549 m. prasidėjo atviras karas tarp Rytų ir Vakarų Vengrijų. Habsburgai ne kartą įsiveržė į Rytų Vengriją ir apsupo jos sostinę. 1551 m. Izabelė su sūnumi atsisakė sosto ir išvyko iš šalies. Tačiau čia įsikišo Osmanų sultonas Suleimanas Puikusis, kuris iki 1556 m. atkariavo Rytų Vengriją iš Habsburgų ir vėl ją atidavė valdyti Jonui Zigmantui.

1570 m. Spejerio sutartimi Jonas Zigmantas atsisakė Vengrijos sosto, už tai gaudamas Osmanams pavaldaus Transilvanijos kunigaikščio (lot. *princeps Transsylvaniae*) titulą.
| ***Užsienietis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Erased |
| Kilmės šalis |  JAV Kanada Belgija |
| Režisierius | Philipp Stölzl |
| Scenaristas (-ai) | Arash Amel |
| Metai | 2012 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 12 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Užsienietis** (angl. *Erased*) – 2012 m. sukurtas trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Aaron Eckhart – Benas Loganas
* Liana Liberto – Eimė Logan
* Olga Kurylenko – Ana Brandt
* Neil Napier – Derekas Koleris
* Alexander Fehling – Floidas
* Garrick Hagon – Džeimsas Halgeitas III

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvęs CŽV darbuotojas Benas Loganas su dukra persikrausto į Belgiją, kur įsidarbina tarptautinėje Halgeito kompanijoje. Darbas jam sekasi, tačiau vieną rytą jis randa savo biurą tuščią. Dar blogiau, visi jo asmeniniai duomenys ištrinti, tarsi Loganas niekada joje ir nedirbo, o ir pati kompanija neigia turėjusi filialą Belgijoje. Bandydamas suprasti kas vyksta, Loganas pradeda ieškoti savo buvusių bendradarbių, bet paaiškėja, kad visi jie mirė per vieną naktį, o dabar taikinyje atsidūrė jis pats ir duktė...