recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Programos sąsajos rodoma nustatoma baltymo struktūra
**Folding@Home (F@H)** – nekomercinis paskirstyto skaičiavimo projektas, inicijuotas Stanfordo universiteto. Tiria baltymų lankstymąsi, „neteisingą" lankstymąsi, baltymų agregaciją ir su tuo susijusias ligas.

Folding@home panašus į kai kuriuos BOINC platformos projectus (Rosetta, GPU Grid), tačiau programinė įranga kita. Skirtingai nuo BOINC, Folding@home leidžia savo kompiuterio resursus suteikianties dalyviams tiksliau pasirinkti, kokiems subprojektams tie resursai bus naudojami (pavyzdžiui, yra COVID-19 metaprojektas). Taip pat galima pamatyti nustatinėjamą trimatę baltymo struktūrą. Nuo įkūrimo paskelbta ne mažiau kaip 223 moksliniai straipsniai.

Erdvinės struktūros nustatymo svarba
------------------------------------

Baltymo tretinės{{}} struktūros formavimasis
Baltymai – tai gamtos statybiniai blokai, iš kurių sudaryti gyvi organizmai, ir taip pat „darbiniai arkliukai", nanomašinėlės, padedančios atlikti įvairius darbus. Tačiau, prieš pradėdami savo funkcijas, jie praeina lankstymosi (angl. „*folding*") procesą, kurio metu iš grandinėlės susiveja į kamuoliuką, t. y. įgyja tretinę struktūrą.

Šiai dienai lankstymosi procesas tebėra mįslė, nors padaryta ir didžiulė pažanga. Tačiau yra puikiai žinoma, kas atsitinka, kai baltymai susilanksto neteisingai: atsiranda tam tikri vėžiniai susirgimai, Alzheimerio, Parkinsono ligos, kempinligė, prionų kitimas, ir kiti mirtini sveikatos sutrikimai.

Veikla
------

Panaudojant naujausias kompiuterines technologijas ir pasaulinį paskirstytąjį skaičiavimą, Folding@home specialistai bei mokslininkai modeliuoja lankstymosi procesus, siekdami geriau pažinti minėtų susirgimų mechanizmą, ir tikėdami šių pastangų dėka padėsią pagrindą naujai – lankstymosi medicinai.

Kadangi *Folding@home* yra paskirstyto skaičiavimo projektas, jame gali dalyvauti kiekvienas kompiuteris. Tačiau iš pasaulyje šiuo metu veikiančių 600 milijonų kompiuterių tiktai 10 milijonų savo laisvus resursus panaudoja prasmingai, tai yra dalyvauja tinkliniuose skaičiavimuose. Tai yra šimtus kartų galingesnė sistema net už pačius naujausius superkompiuterius. Apskaičiuota, kad visi superkompiuteriai kartu paėmus nepadarytų tiek, kiek padaro kompiuteriai namuose, mokyklose ir įstaigose laisvu nuo darbo metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Papers & Results". *Folding@home.org*. Nuoroda tikrinta 13 March 2020.

Taip pat skaitykite
-------------------

* BOINC
* Foldit (žaidimas)

Nuorodos
--------

* Folding@Home – Stanford University
* Team Lithuania Folding

### Panašūs projektai

* BOINC
* SETI@home
* Climate Prediction Archyvuota kopija 2005-11-25 iš Wayback Machine projekto.
* Predictor@home Archyvuota kopija 2005-10-15 iš Wayback Machine projekto.
* Einstein@Home
* LHC@home
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| La Vilja de Los Santosasisp. *La Villa de Los Santos* |
| --- |
|        |
| *Miesto bažnyčia* |
|  |
| 

La Vilja de Los SantosasLa Vilja de Los Santosas

7°58′0″ š. pl. 80°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.96667°š. pl. 80.40000°r. ilg.﻿ / 7.96667; 80.40000﻿ (La Vilja de Los Santosas)Koordinatės: 7°58′0″ š. pl. 80°24′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.96667°š. pl. 80.40000°r. ilg.﻿ / 7.96667; 80.40000﻿ (La Vilja de Los Santosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Provincija** | Los Santoso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 6 104  |
| **Altitudė** | 30 m |

**La Vilja de Los Santosas** (isp. *La Villa de Los Santos*) arba tiesiog **Los Santosas** – miestas pietų Panamoje, Los Santoso provincijoje, La Viljos upės dešiniajame krante, priešais Čitrę. Pro miestą eina kelias, jungiantis Čitrę, Las Tablasą ir Panamerikos plentą.

Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu ir gyvulininkyste. Veikia dviejų universitetų filialai. Yra 1569 m. pastatyta Šv. Anastazijaus bažnyčia. Mieste kasmet vyksta daug tikinčiųjų sutraukianti Kristaus kūno ir kraujo šventė.

Istorija
--------

Miestas pradėjo kurtis 1556 m. o oficialiai įkurtas 1569 m. lapkričio 1 d. Visų Šventųjų dieną – nuo to ir miesto pavadinimas (isp. *Todos Los Santos* – „visi šventieji"). 1821 m. mieste kilo sukilimas prieš kolonijinę valdžią.
**Labarna I** (valdė maždaug 1680–1650 m. pr. m. e.) – hetitų karalius, tradiciškai laikomas pirmuoju hetitų karaliumi, valdęs XVI a. pr. m. e. pradžioje. Jis buvo Senosios hetitų karalystės (apie 1600–1450 m. pr. m. e.) įkūrėjas, nors šiuolaikiniai mokslininkai kartais abejoja jo egzistavimu. Jo žmona buvo Tavanana.

Biografija
----------

Labarna nebuvo pirmasis sosto įpėdinis. PU-Saruma (*PU-Sarruma*) paskyrė Labarną savo paveldėtoju po to, kai jo nuosavi sūnūs sukilo prieš jį. Mirus PU-Sarumai Labarna ir *Papahdilmah* (vienas iš *PU-Sarruma* sūnų) varžėsi dėl sosto, ir laimėjo Labarna,

Apie jį žinoma mažai, ir tos žinios surinktos daugiausia iš „Telipino deklaracijos", kurioje rašoma, kad Labarna įveikė savo priešus ir „jūras padarė sienomis", kas, manoma, reiškia, kad jo užkariautos teritorijos pietuose pasiekė Viduržemio jūros, o šiaurėje Juodosios jūros krantus.

Jis savo sūnus padarė valdytojais tokių miestų, kaip *Tuwanuwa*, *Hupisna*, *Landa* ir *Lusna*. Kokie miestai taip buvo vadinami nėra žinoma, bet spėjama, kad tai buvo Tyana, *Heraclea Cybistra*, Laranda ir Lystra).
Savo užkariavimais jis padėjo pamatus Hetitų imperijai, kokia ji buvo po to.

Vardas ir titulas
-----------------

*Labarna* iš tikrųjų labiau buvo ankstyvųjų hetitų valdovų titulas, negu asmenvardis. Remdamiesi to metu nuorodų nebuvimu ir faktu, kad Hatušilis I irgi naudojo titulą *Labarna*, kai kurie šiuolaikiniai tyrėjai teigia, kad vėlyvieji hetitų istorikai titulą *Labarna* palaikė vardu atskiro karaliaus, kuris valdė iki Hatušilio I. Pagal jų hipotezę Labarna I ir Hatušilis I (Labarna II) iš tikrųjų buvo vienas ir tas pats valdovas.

Vardo *Labarna* variantas *Tabarna* plačiai aptinkamas hatų, hetitų, huritų ir akadų tekstuose, rastuose hetitų archyvuose.

Kita nuomonė, kad įtakingo karaliaus vardas tapo titulu *labarna* ar *tabarna*, nes vėlesnieji hetitų karaliai šį vardą ėmė naudoti kaip titulą. Panašiai iš *Cezaris* atsirado *kaizeris* ir *caras*, iš *Karolis Didysis* – *karalius*, ir iš imperatoriaus vardo *Augustas* imperatoriaus titulas *augustas*.

Labarnos valdymo metais labai įtakinga buvo ir karalienė Tavanana, dažnai minėta karališkųjų aukojimų aprašymuose ir kaip dinastijos pradininkė. Tavananos vardas irgi tapo hetitų karalienės bei aukščiausiosios žynės titulu. Be to, dažnai šį titulą turėdavo karalienės našlės, nes šis titulas buvo iki mirties.

Dinastiniai karaliaus (*Labarna* ar *Tabarna*) ir karalienės (*Tawannana*) titulai yra ne indoeuropiečių kilmės žodžiai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Telipinu Proclamation §3
2. ↑  Melchert, H. Craig, *The Luwians*, Brill, 2003, 18ff.
3. ↑  Bryce, Trevor, *The Kingdom of the Hittites*, Clarendon, 1998, 69
4. ↑   Archyvuota kopija 2010-05-16 iš Wayback Machine projekto. „On the Origin of the Royal Title tabarna / labarna".
5. ↑  Charles Burney (2004) Historical Dictionary of the Hittites Historical Dictionaries of Ancient Civilizations and Historical Eras. p. 106

* Reign of Labarna I


| Karališkieji titulai |
| --- |
| Labarna I **Hetitų Senoji karalystė****Gimė:** nežinoma  |
| Anksčiau valdė**PU-Saruma (?)** | **Hetitų karalius**1680 – 1650 m. pr. m. e. | **Vėliau valdė****Hatušilis I** |
Koordinatės: 56°5′5″ š. pl. 25°39′18″ r. ilg.﻿ / ﻿56.08472°š. pl. 25.65500°r. ilg.﻿ / 56.08472; 25.65500

**Paduobio miškas** – miškas šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, 2 km į rytus nuo Juodupės, šalia Latvijos sienos. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai, Juodupės girininkijai. Apima 13,8 km² plotą.

Paviršius lengvai banguotas, šiaurės vakaruose – pelkėtas. Būdingi velėniniai jauriniai ir jauriniai priesmėliai bei smėlis, vietomis – jauriniai glėjiniai ir aukštapelkiniai. Šiaurėje yra Paduobio durpynas ir pelkė. Miškas patenka į Vyžuonos aukštupio baseiną: prateka Juodupė su Paskaisčiu, Alsinta, Šaltojos intakas Šeškynė.

Medynai:

* pušynai: 36 %
* beržynai: 29 %
* eglynai: 22 %
* juodalksnynai: 8 %
* drebulynai: 3 %
* baltalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 30 % medynų, pusamžiai medžiai 41 %, pribręstantys 15 %, brandūs 14 %.

Miške gausu stambiųjų kanopinių žvėrių.

Prie Paduobio miško įsikūrę: Paduobys, Aleknos, Raišiai, Pikietai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paduobio miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 261
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Folikulas
**Folikulas** – struktūrinis kiaušidžių elementas, kuriame subręsta moteriškoji lytinė ląstelė – kiaušialąstė. Yra įvairių tipų folikulai:

* pirminiai (primordialiniai),
* bręstantys,
* vezikuliniai (Grafo pūslelės),
* kistoziniai,
* atreziniai.

Kiaušialąstės raida susijusi su pirminių folikulų augimu ir vystymusi – juos sudaro viduje esanti nesubrendusi kiaušialąstė ir ją dengiantis epitelinių ląstelių sluoksnis bei jungiamasis audinys. Pas ką tik gimusią mergaitę tokių folikulų yra apie 300–400 tūkst. Dauguma folikulų degeneruoja (vyksta atrezija), ir lytiškai subrendus jų telieka apie 30 000. Likusieji folikulai ima lėtai ir pastoviai bręsti, nors iš jų visiškai subręsta tik nedaugelis. Per maždaug 35 metus, kada moteris yra vaisinga, abiejose kiaušidėse susidaro tik apie 500 Grafo folikulų.

Kiekviename moters cikle vienu metu auga apie 10–15 folikulų, tačiau iš jų ovuliuoja (t. y. plyšta, ir iš folikulo išsilaisvina apvaisinimui pasiruošusi kiaušialąstė) tik vienas, labai retai – du ar trys. Esant 28 dienų moters ciklui, folikulas subręsta maždaug 14 dieną (normos ribos 11–18 dienų) – šis laikotarpis turi įtakos moters ciklo trukmei. Visi kiti folikulai žūsta įvairiose brendimo stadijose, o jų ertmės užpildomos jungiamuoju audiniu – šitaip susidaro atreziniai folikulai. Jeigu normaliai subrendęs folikulas neovuliuoja, susidaro kistozinis folikulas.

Folikulų augimą ir brendimą reguliuoja neuroendokrininiai veiksniai, visų pirma – hipofizės priekinės dalies tropiniai hormonai. Išeikvojus visus kiaušidėse esančius primordinius folikulus, mėnesinės išnyksta (apie 50 moters gyvenimo metus).
Logotipas
**Vikiversitetas** (angl. *Wikiversity*) – Vikimedijos fondo projektas, pagrįstas MediaWiki technologija; vikisvetainė.

Tikslai
-------

Sukurti virtualią mokymosi įstaigą, mokymosi priemones, naudojamas mokantis, studijuojant ar tiriant.

* **Virtualios priemonės** (*E-teaching materials*)

Pratimų, testų, egzaminų katalogizavimas, tobulinimas; tai taikytina priemonėms, kurios peržengia vikiknygas (Wikibooks) – prezentacijos, vaizdinė medžiaga kaip filmai, kurių paskirtis – mokyti(s), teikti kursus, seminarus, pamokas ir kita.

Informacija turi būti neutraliai pateikta ir atspindėti šiuolaikinį mokslo ir tyrimų lygmenį. Vikiknygos laikomos projekto partneriu.

* **Virtualusis mokymasis (E-learning).**

*Framework*, kuriame bendruomenės nariai gali lankyti kursus (online) ir dalyvauti pratybose.

Nuorodos
--------

* Projekto tinklalapis

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVikimedijos fondas |
| --- |
|  |
| 

Jimmy Wales (projekto įkūrėjas) · Maryana Iskander (dabartinė vadovė) |
|  |
| 

Vikipedija · Vikicitatos · Vikiknygos · Vikiteka · Vikižodynas · Vikinaujienos · Vikikelionės · Vikišaltiniai · Vikiversitetas · Vikirūšys · Meta-Wiki
 |
|  |
| 

Vikipedijos bendruomenė · Vikimanija |

 |
**Labanas** (hebr. ‏לָבָן‏‎ – „būti baltam") – Senojo Testamento personažas, minimas Pradžios knygoje, Betuelio sūnus, Rebekos, Izaoko žmonos, brolis, Rachelės ir Lėjos tėvas.

Pasakojama, kad Labanas gyvenęs Harane; pas jį apsistojęs sūnėnas Jokūbas, kuomet turėjęs bėgti iš namų. Kad galėtų vesti Labano dukterį Rachelę, Jokūbas įsipareigojęs savo dėdei tarnauti septynerius metus. Visgi savo sūnėną Labanas apgavęs, ištekindamas už jo dukterį Lėją. Norėdamas vesti Rachelę, Jokūbas įsipareigojęs dėdei tarnauti dar septynerius metus. Pats Jokūbas taip pat apgavęs Labaną: pasakojama, kad jo avių bei ožkų kaimenė tapusi gausesnė ir sveikesnė nei dėdės. Galiausiai Jokūbas slapčiomis išvykęs į Kanaano kraštą, o Labanas ėmęs jį vytis, tačiau sapne buvęs Dievo įspėtas nedaryti Jokūbui nieko blogo. Jokūbas ir Labanas išsiskyrę, pastarasis grįžęs atgal į Haraną.

Anot olandų tyrinėtojo K. van der Toorn, šio personažo vardą bandyta sieti su asirų dievybe *Laban*, kuri dar buvo garbinama Naujosios Asirijos karalystės laikais. Apie šią dievybę žinoma labai mažai, nėra aišku, kokios buvo jos funkcijos; dievybės vardą buvo bandoma kildinti iš *Labnān*. Pagal šią interpretaciją Labanas iš pradžių buvęs vakarų semitų dievybė, garbinta Libane. Visgi K. van der Toorn tokią interpretaciją laiko menkai pagrįsta.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Van der Toorn, Karel; Becking, Bob; Van der Horst, Pieter W. (eds.). Dictionary of Deities and Demons in the Bible. Brill. p. 498. ISBN 90-04-11119-0.
2. 1 2  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1993. 207 psl.
**Gintaras Kraujelis** (g. 1956 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas monumentalistas, vitražistas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinę meno mokyklą. 1983 baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojas Antanas Stoškus. Nuo 1990 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba
------

Sukūrė apie 40 didelių vitražų visuomeniniams ir privatiems interjerams, 200 mažo formato pakabinamų vitražų. Vitražai plono stiklo, vieni abstrakčių kompozicijų, kiti simetriški, su ornamentiniais, figūriniais ar portretiniais motyvas. Nutapė ekspresyvių, abstrakčių kūrinių, natiurmortų gamtos, augmenijos motyvais; šiems būdingos apibendrinto realistinio vaizdo kompozicijos, ramių, nuosaikių spalvų dermės, lyrizmas. Nuo 1983 m. dalyvauja parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1993 m. 1996 m. 1997 m. 1998 m. 1999 m. 2002 m. 2003 m. Molėtuose 2004 m. 2007 m. Tapybos paroda Vokietijoje, Bonos Hardbergo rotušėje.

Žymesni kūriniai
----------------

* Pavasaris, dab. Valstybės saugumo departamentas, Vilnius, 1986 m.
* Rašytojų portretai, Vilniaus centrinis knygynas Gedimino pr. 1987 m.
* Vitražas Pakruojo Santuokų rūmuose, 1989 m.
* Vitražas Marijonų bažnyčioje Panevėžyje, 1993 m.
* Medis, kavinėje „Miglė", Molėtai, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Gintaras Kraujelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 734 psl.
*Kitos reikšmės – Laba (reikšmės).*

| Laba |
| --- |
| Labos upė Labos upė |
| **Ilgis** | 214 km |
| **Baseino plotas** | 12 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 96 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazo kalnai |
| **Žiotys** | Kubanė |
| **Šalys** | Rusija |

**Laba** (rus. *Лаба*, kabard. *Лабэ*) – upė pietų Rusijoje; Kubanės kairysis intakas. Prasideda Kaukazo kalnuose, susiliejus Mažajai Labai ir Didžiajai Labai (teka Karačajų Čerkesija). Ilgis 214 km, su Didžiąja Laba 347 km. Teka į šiaurės vakarus Krasnodaro kraštu, nuo vidurupio sudaro Krasnodaro krašto ir Adygėjos ribą. Įteka į Kubanę ties Ust Labinsku.

Didžiausi intakai – Čamlykas (dešinysis), Farsas (kairysis). Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Prie Labos įsikūrę Labinsko, Kurganinsko miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 244
| Paduodupė |
| --- |
| **Ilgis** | 11 km |
| **Baseino plotas** | 26 km² |
| **Ištakos** | apie 5 km į rytus nuo Pilkalnio |
| **Žiotys** | Rausvė |
| **Šalys** | Rusija |

**Paduodupė** (vok. *Padoduppe*, nuo 1938 m. *Bruche*) arba ***Podubnaja*** (rus. *Поддубная*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone); Šešupės baseine, Rausvės kairysis intakas.

Prasideda prie buvusio Švarplių kaimo, į pietus nuo Pilkalnio–Kudirkos Naumiesčio kelio, teka negyvenamomis vietovėmis pietryčių kryptimi, ties buvusiais Pečinkių ir Šimkūnų kaimais įteka į Rausvę 8,6 km nuo jos žiočių. Vaga reguliuota, vagos plotis 4–10 m, gylis 1,2–3,2 m, srovės greitis 0,2 m/s.

Buvusios gyvenvietės prie Paduodupės: Lenkčiai, Diržkiemis, Užalksniai, Didieji Kubilėliai, Šilingiai, Pečinkiai, Šimkūnai.

Šaltiniai
---------

* Paduodupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12102, Sodargen, 1937 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Philodromus** |
| --- |
| Vikrūnas (Philodromus sp.)Vikrūnas (*Philodromus sp.*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Vikrūnai  *( Philodromidae)* |
| Gentis: | Vikrūnai  *( Philodromus)* |

 |

**Vikrūnai** (*Philodromus*) – vikrūnų (*Philodromidae*) šeimos vorų gentis.

Europoje 17, Lietuvoje 8 rūšys. Tai 4-7 mm dydžio vorai, kurie savo spalvomis dažnai gerai prisitaikę prie aplinkos. Patelė ant pilvelio turi ryškią, tamsią širdies pavidalo dėmę, kurią supa tamsus kampuotas piešinys.

Savo grobio tyko gerai užsimaskavę krūmų ir medžių lapuose. Sudirginus, vorai dideliu greičiu pabėga. Gali bėgti ir šonu, tačiau jie tai daro tik tada, kai nori pasprukti. Patelė saugo kiaušinių kokoną. Rudenį ir pavasarį jaunikliai skrenda voratinkliais.
| Labanoro pilkapynas |
| --- |
|  |
| 

Labanoro pilkapynasLabanoro pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°15′51″ š. pl. 25°48′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.26417°š. pl. 25.81250°r. ilg.﻿ / 55.26417; 25.81250Koordinatės: 55°15′51″ š. pl. 25°48′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.26417°š. pl. 25.81250°r. ilg.﻿ / 55.26417; 25.81250 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Labanoro seniūnija |
| Registro Nr. | 25193 |

**Labanoro pilkapynas** – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, Labanoro seniūnijoje, Labanoro miestelyje. Objektas išsidėstęs Labanoro girioje, į šiaurę nuo Labanoro ežero, prie plento  **114**  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina , Labanoro pažintinio tako aprėpiamoje teritorijoje. Aprašytas jo stenduose, bet nepažymėtas specialiais ženklais. Užima 9400 m² plotą.

Pilkapynas 2000 m. paskelbtas archeologijos paminklu.

Pilkapynas
----------

Pilkapiai datuojami VIII–XIII a. 9 žemių sampilai yra nuo 7 iki 18 m skersmens ir nuo 0,4 iki 1,2 m aukščio; rekonstruojant Molėtų-Labanoro kelią, nuardyta vieno sampilo pusė, du apardyti senų duobių. Teritorija patenka į Labanoro regioninį parką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 25193 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-07-02.
| **Celastrina argiolus** |
| --- |
| Žydrasis melsvys (*Celastrina argiolus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Melsviai  *( Lycaenidae)* |
| Gentis: | *Celastrina*  *( Celastrina)* |
| Rūšis: | Žydrasis melsvys  *( Celastrina argiolus)* |

 |
| Binomas |
| ***Celastrina argiolus***Linnaeus, 1758 |

**Žydrasis melsvys** (*Celastrina argiolus*) – melsvių (*Lycaenidae*) šeimos drugys. Gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose, pamiškėse, krūmynuose.

Žydrasis melsvys (♀)
Morfologiniai ypatumai: lytinis dimorfizmas ryškus. Patino sparnų viršus šviesiai mėlynas, išoriniai sparnų kraštai su siaura juoda juostele. Patelės priekinis sparnas šviesiai mėlynas, išoriniame bei priekiniame pakraštyje esanti juoda juosta užima 1/4 sparno pločio. Sparnų apačia abiejų lyčių vienoda – balsvai melsva. Priekinis sparnas su įžambiai išsidėsčiusiomis dėmėmis.
Sparno ilgis: 11–15 mm.

Skraidymo laikas: pirmoji karta gegužės mėn. antroji – birželio – rugpjūčio mėn.

Mitybiniai augalai: šaltekšnis (*Frangula alnus*), dygioji šunobelė (*Rhamnus cathartica*), avietė (*Rubus sp.*), viržis (*Calluna sp.*).

Biologija: kiaušinėlius po vieną deda ant mitybinių augalų žiedinių pumpurų. Vikšrai minta žiedais ir vaisiais. Pasiekę 12 mm ilgį, virsta lėliukėmis. Antrosios kartos lėliukės žiemoja.
Paplitimas: Europa, Šiaurės Afrika, Šiaurės Amerika, Azija.

Literatūra
----------

**Lietuvos dieniniai drugiai**, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004 m. ISBN 9955-575-41-7, p. 119


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žydrasis melsvys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Mycena polygramma** |
| --- |
| Vagotakotė šalmabudė (*Mycena polygramma*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Šalmabudė  *( Mycena)* |
| Rūšis: | Vagotakotė šalmabudė  *( Mycena polygramma)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Vagotakotė šalmabudė** (lot. *Mycena polygramma*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Šaknys, kelmai, stuobriai lapuočių, spygliuočių miškuose, pakelėse.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai pilkai rudi, kotas išilgai vagotas.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–5 cm skersmens, varpeliškai kūgiška, į galą paplokščia, su gūbreliu, raukšlėtai vagota, matinė, rusvai pilka, centre tamsiai pilkai ruda. Lakšteliai rusvi, balti, subrendę - pilki, priaugtiniai. kotas 5–12×0,3–0,5 cm, išilgai vagotas, pilkas, pilkai rudas, melsvo atspalvio, balsvai šarmotas, prie lakštelių baltai miltuotas. Trama plona, balsva, pilkšva, miltų medienos kvapo, nekarti. Sporos 8–10,5×5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė gofruotai vagota, kotas ilgas, auga dažniausiai pavieniui.

Dygsta pavieniui ar po kelis vaisiakūnius. **Nevalgoma**, nereta.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 178 psl.

Nuorodos
--------

* Vagotakotės šalmabudės nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vagotakotė šalmabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Carex microglochin** |
| --- |
| Viksva šerpetūnė  ( Carex microglochin)Viksva šerpetūnė ( *Carex microglochin*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Viksva  *( Carex)* |
| Rūšis: | Viksva šerpetūnė  *( Carex microglochin)* |

 |
| Binomas |
| ***Carex microglochin***Wahlenb. 1803 |

**Viksva šerpetūnė** (*Carex microglochin*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos, viksvų genties daugiametis augalas.

Morfologija
-----------

Daugiametis, 5– 20 cm aukščio augalas, išauginantis siūliuką šakniastiebį su trumpomis palaipomis. Stiebai beveik cilindriški, švelnūs, dažniausiai trumpesni už lapus. Lapai 2– 5, 1– 6 cm ilgio apatinėje stiebo dalyje susitelkę, atsilošę, standoki, šeriški, išilgai susisukę, o 8– 1 mm pločio, jų pakraštys švelnus, viršūnė buka, pamatinės makštys rudos. Žiedynas 0,5– 1 cm ilgio, iš pradžių, kiaušiniška, tanki vėliau reta su atsilošusiais maišeliais varpa. Kuokeliniai žiedai 5– 6, susitelkę varpos viršūnėje; jų pažiedės lancetiškos. Piestelinių žiedų 5– 12, žemiau varpoje susitelkę; jų pažiedės kiaušiniškos arba pailgos, smailios ar apybukės apie 3 mm ilgio ir 1,5 mm pločio rudos su balsvu pakraščiu ir žaliu ruoželiu per vidurį, žiedams peržydėjus, nukrinta. Maišeliai lancetiškai kūgiški, 3– 5 mm ilgio iš abiejų pusių iškilūs iš pradžių žalsvai gelsvi, vėliau šviesiai rudi horizontalūs arba žemyn nusvirę neryškiai gysloti, jų pamatas apskritas, snapelis gana ilgas, viršūnėje vamzdiškas iš jo kyšo apie 2 mm ilgio plonas, standus, dažnai šiek tiek lenkta viršūne, šeriškas priedėlis (rudimentinė vyriškojo žiedyno ašis). Liemnėlis trumpesnis už maišelį. Vaisiai pailgi, apie 2 mm ilgio.

Žydi gegužės mėnesį. Geofitas, hemikriptofitas.

Augavietės
----------

Auga žemapelkėse, pelkėtose pievose, tarpinių pelkių liūnuose, upelių pakrantėse, miško aikštelėse, pamiškėse.

**Paplitimas Lietuvoje**: labai retas. Žinomas iš Kairėnų (Vilniaus raj.).

**Bendras paplitimas**: Grenlandija, Islandija, Škotija, Skandinavija, europinės Rusijos dalies arktiniai ir šiaurės vakarų rajonai, Kaukazas, Sibiras, Vidurinė Azija, Š. Amerika. Auga tundrų zonoje ir kalnuose – kalnų tundrų bei alpinėje juostoje. Priklauso arktiniams – alpiniam floros elementui.

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viksva šerpetūnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* P. Snarskis, „Vadovas Lietuvos augalams pažinti", Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, „Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti", Vilnius, 1980 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Toneladžo kalnas
**Viklou kalnai** (air. *Slébhte Chill Mhantáin*) – kalnynas pietrytinėje Airijos dalyje, Airijos Respublikoje. Ši kalnų grandinė tęsiasi nuo pietinės Dublino grafystės, visa Viklou grafyste ir užsibaigia Veksfordo grafystėje. Kalnai priklausantys, Viklou kalnynui, pasauliniu mastu nėra labai dideli ir neviršyja 1000 m, tačiau Airijoje jie vieni didžiausių (po Macgillycuddy's Reeks kalnyno). Viklou kalnais teka Sleinis (air. *Abhainn na Slaine*), kurioje pastatyta hidroelektrinė.

Dėl žvejybos, gražių peizažų ir plaukiojimo upe Viklou slėniai pamėgti turistų.

Kalnuose įsikūręs Glendalo vienuolynas (air. *Gleann Dá Locha*).

| Aukščiausios viršūnės | Aukštis (m) |
| --- | --- |
| Lugnakvilis | 926 |
| Mulaklyvaunas | 849 |
| Toneladžas | 817 |
| Karmenabologas | 758 |
| Kipūras | 757 |
| Konavala | 734 |
| Džusas | 725 |
|
| **Parus cyanus** |
| --- |
| žydroji zylė (*Parus cyanus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Zyliniai  *( Paridae)* |
| Gentis: | Zylės  *( Parus)* |
| Rūšis: | Žydroji zylė  *( Parus cyanus)* |

 |
| Binomas |
| ***Parus cyanus***Pallas, 1770 |

**Žydroji zylė** (*Parus cyanus*) – zylinių (*Paridae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Žydrioji zylė
Žydroji zylė yra mažesnė už naminį žvirblį. Nuo mėlynosios zylės skiriasi baltu viršugalviu ir balta kūno apatine dalimi. Patino ir patelės viršugalvis, dvi juostos pečių srityje ir uodegos šonai – balti. Nugara melsvai pilka. Sparnai, uodega ir juostelė nuo snapo link akių mėlyni. Apatinė kūno pusė balta, ant krūtinės trumpa juoda juostelė. Snapas rudai juodas. Kojos pilkai rudos. Rainelė ruda. Jauniklių apdare vietoj baltos vyrauja pilkšva spalva.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitusi nuo Rytų Europos iki Japonų jūros. Šiaurėje arealas siekia Volgos aukštupį, Obės vidurupį, Baikalą, Amūro baseiną, pietuose tęsiasi iki šiaurės rytų Kinijos, Tarimo slėnio, Tian Šanio, šiaurinio Kazachstano, Uralo vidurupio, Volgos vidurupio. Žiemoja paplitimo areale.

Paplitimas Lietuvoje
--------------------

Lietuvoje labai reta.

Biologija
---------

Aktyvi šviesiu paros metu. Skraido ir landžioja po krūmus bei smulkias medžių šakutes, kartais pakimba galva žemyn. Žiemą laikosi būreliais. Veisiasi lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, upių ir ežerų medžiais apaugusiuose slėniuose. Monogamas. Lytiškai subręsta vienerių metų. Lizdus krauna uoksuose. Juos iškloja žvėrių ir gyvulių plaukais bei švelnia žole. Dėtyje paprastai būna 3–11 kiaušinių, sveriančių maždaug po 1,5 gramo. Išveda dvi arba tris vadas. 

Minta vabzdžiais, augalų sėklomis.

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
| **Gintaras Danielius** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. birželio 21 d.Kalnaberžė, Kėdainių rajonas |
| Mirė | 2010 m. gegužės 5 d. (52 metai) |
|  |
| Veikla | Valstybės sienos apsaugos tarnybos pareigūnas, Lietuvos nepriklausomybės gynėjas |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus Inžinerinis Statybos Institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1991 m. rugsėjo 6 d. Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius
* 1992 m. sausio 9 d. Sausio 13-osios atminimo medalis
 |

**Gintaras Danielius** (1957 m. birželio 21 d. Kalnaberžės km. Kėdainių raj. – 2010 m. gegužės 5 d. Londone, Anglijoje) – Valstybės sienos apsaugos tarnybos pareigūnas, vienas pirmųjų 1990 m. Lietuvos Respublikos pasieniečių, Lietuvos nepriklausomybės gynėjas.

Biografija
----------

Gintaras gimė Kalnaberžėje, Kėdainių rajone, pedagogų Onos ir Mamerto Danielių šeimoje. Tėvams persikrausčius į Šalčininkų rajoną, Gintaras Danielius 1974 m. baigė Dieveniškių vidurinę mokyklą. Nuo 1974 m. iki 1979 m. studijavo Vilniaus Inžineriniame Statybos Institute (VISI, dabar – Vilniaus Gedimino Technikos Universitetas) Statybos fakultete, įgijo statybos inžinieriaus specialybę.

Nuo 1981 m. po tarnybos SSRS kariuomenėje, Gintaras Danielius su savo šeima gyveno Šalčininkuose, dirbo Šalčininkų melioracijos statybos montavimo valdyboje (MSM) statybos meistru. Nuo 1982 m. buvo paskirtas Šalčininkų komunalinių įmonių kombinato vyr. inžinieriumi, o nuo 1984 m. vadovavo kombinatui.

1990 m. atkūrus nepriklausomą Lietuvos valstybę, Gintaras Danielius, tuo metu jau augindamas tris sūnus, stojo savanoriškai tarnauti valstybės krašto apsaugos sistemoje. Nuo 1990 m. paskirtas Krašto apsaugos departamento Pasienio apsaugos tarnybos Šalčininkų užkardos vadu, vėliau – nuo 1991 m. dirbo Pasienio apsaugos tarnybos viršininko pavaduotoju.

Per 1991 m. sausio įvykius Gintaras Danielius vadovavo Lietuvos Respublikos Vyriausybės pastato gynybai, saugojo Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios tarybos statinių kompleksą.

Gintaras Danielius už nuopelnus Lietuvos valstybės gynybai 1991 m. rugsėjo 6 dieną buvo apdovanotas Vyčio kryžiaus ordino Karininko kryžium, 1992 m. sausio 9 dieną apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2020-08-08 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
| Viksvė |
| --- |
| **Ilgis** | 12,7 km |
| **Baseino plotas** | 37,5 km² |
| **Ištakos** | Padvarninkų apylinkės |
| **Žiotys** | Yžnė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Viksvė** – upelis Lietuvoje, Šilalės rajone; Yžnės kairysis intakas (Jūros baseinas). Prasideda ties Padvarninkais, 4 km į rytus nuo Laukuvos, Žemaičių aukštumoje. Teka daugiausia pietų, pietryčių kryptimi. Įteka į Yžnę 14,9 km nuo jos žiočių, į šiaurę nuo Bytlaukio.

Intakas – Rungys (kairysis).

Vaga daug kur ištiesinta. Į pietus nuo Bilionių teka palei žuvininkystės tvenkinių sistemą, žemupyje taip pat sudaryti keli tvenkiniai. Gyvenvietės prie Viksvės: Padvarninkai, Gulbės, Girvainiai, Pykaičiai, Rudiškė, Laukdvariai.

Upėvardis kilęs nuo augalo pavadinimo *viksva*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 000
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 381
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

**Haswell** – 2013 m. pasirodžiusių 4-osios kartos „Intel" procesorių mikroarchitektūra, skirta serveriams, stacionariems ir nešiojamiems kompiuteriams, planšetėms ir netgi išmaniesiems telefonams. "Haswell" mikroarchitektūra pagrįsti procesoriai turės daugybę integruotų dalykų tiesiog pačiame luste (kaip kad įtampos valdiklį, kuris anksčiau buvo integruotas į pagrindines plokštes).

Pakeitimai dizaine yra daugiau „filosofinio", o ne technologinio pobūdžio: „Haswell" turės daugybę Sandy Bridge bruožų. Pagrindinis tikslas – vieningo branduolio, tinkančio visiškai skirtingų užduočių sprendimui, sukūrimas. Haswell būdinga sparta, moduliai ir energinis efektyvumas. Haswell skaičiavimų branduolių taktinis dažnis daugiau nesusijęs su magistrale, o tai leidžia daug tiksliau valdyti atskiras procesoriaus zonas. Mikroarchitektūros lygmenyje pakeitimai skirti pirmiausia IPC („instrukcijų per taktą") rodiklio padidinimui. „Haswell" bus realizuotas „aktyvaus laukimo" mechanizmas „S0ix", pasiskolintas iš „Intel Atom" procesorių linijos. Tokioje būsenoje CPU naudos žymiai mažiau energijos, tačiau kartu išsaugos galimybę atlikti kai kurias užduotis. Dar vienas energijos taupymo būdas – „Panel Self Refresh" (PSR) technologija.

Intel processor roadmapIntel procesorių evoliucija: nuo NetBurst (P6) iki Skylake

Nuorodos
--------

* IDF 2012: nauja informacija apie Intel Haswell procesorius
* „Intel Haswell" kryptis – mobilumas ir energetinis efektyvumas (Video)
*Kitos reikšmės – Bagdonas (reikšmės).*
Gintaras Bagdonas Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos viršininko pasikeitimo ceremonijos metu
**Gintaras Bagdonas** (g. 1965 m. rugsėjo 5 d. Kėdainiuose) – Lietuvos kariškis, žvalgybininkas, pulkininkas. Buvęs ES karinio štabo žvalgybos direktorius, buvęs Generolo Jono Žemaičio karo akademijos viršininkas.

Biografija
----------

Gimė 1965 m. rugsėjo 5 d. Kėdainiuose.

Žmona Jovita (g. 1960 m.), vaikai – Eglė (g. 1987 m.), Austė (g. 1995 m.).

Pomėgiai – kalnų turizmas, važinėjimas dviračiu, skaitymas

#### Išsilavinimas

1986–1991 m. studijavo KTU Energetikos fakultete, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.
  
1992 m. baigė karininkų kursus Kaune, gavo motošaulių būrio vado kvalifikaciją.
  
2003 m. NATO gynybos koledže (Roma) baigė Vyriausiųjų karininkų kursus
  
2005 m. *George Marshall* saugumo studijų centre (Vokietija) baigė Terorizmo ir saugumo studijų programą.
  
2004–2006 m. studijavo VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto Tarptautinių santykių ir diplomatijos magistrantūroje, kurią baigęs įgijo politikos mokslų magistro laipsnį.

#### Darbinė veikla

Gintaras Bagdonas tarnybą Lietuvos krašto apsaugos sistemoje pradėjo 1991 m. 1991–1994 m. buvo Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos Panevėžio rinktinės Anykščių savanorių kuopos vadu, vėliau – Anykščių rajono teritorinės gynybos bataliono vadu.

1994–1995 m. tarnavo Jungtinių tautų Danijos bataliono sudėtyje taikos palaikymo misijoje Kroatijoje.   
1995-1998 m. buvo Lietuvos gynybos atašė Latvijos ir Estijos respublikose.
  
1998-2000 m. – Krašto apsaugos savanorių pajėgų štabo žvalgybos skyriaus viršininkas Vilniuje.
  
2000 m. – tarnyba Antrame operatyvinių tarnybų departamente prie Krašto apsaugos ministerijos.
  
2001-2007 m. – Antrojo operatyvinių tarnybų departamento prie Krašto apsaugos ministerijos direktorius.
  
2005 m. liepos mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Bagdonui buvo suteiktas pulkininko laipsnis.
  
2007-2008 m. – ES karinio štabo viršininko pavaduotojas žvalgybai.
  
2008-2010 m. – ES karinio štabo žvalgybos direktorius.
  
2010 m. gegužės mėn. paskirtas Generolo Jono Žemaičio karo akademijos viršininku.

2012 - 2014 m. - Lietuvos Respublikos specialiosios misijos vadovas Afganistano Islamo Respublikoje.

2014 - 2018 m. - NATO Energetinio saugumo kompetencijos centro direktorius.

2018 - 2021 m. - NATO sąveikos karininkas Sakartvele, nuo 2020 m. - Pietų Kaukaze.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naujuoju Karo akademijos viršininku paskirtas pulkininkas G.Bagdonas Archyvuota kopija 2010-05-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Bagdonas Gintaras. Biografija Archyvuota kopija 2007-01-07 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos pasiekimų registras
* Impetus. G. Bagdonas (2008) Sharing Capabilities. Archyvuota kopija 2014-04-29 iš Wayback Machine projekto. In: Bulletin of the EU Military Staff. 2008 Autumn/Winter.
* Impedus. G. Bagdonas (2010) "Evolution of EUMS Intelligence Directorate and a way ahead" Archyvuota kopija 2014-04-29 iš Wayback Machine projekto. In: Bulletin of the EU Military Staff. 2010 Spring/Summer.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hatohobėjus*Hatohobei* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| **Valstybė** | Palau vėliava Palau |
| **Administracinis centras** | Hatohobėjus |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 44 |
| **Plotas** | 3 km² |
| **Tankumas** (2005) | 15 žm./km² |

**Hatohobėjus** (angl. *Hatohobei*) – viena iš Palau valstijų. Hatohobėjus yra toliausiai į pietus nutolusi, mažiausia ir mažiausiai gyventojų turinti Palau valstija. Administracinis centras – Hatohobėjus (vienintelė gyvenvietė).

Valstiją sudaro maža koralinė Tobio sala (plotas 0,85 km², 20 gyventojų), nuo jos 70 km į rytus nuotolęs Helenos rifas bei dar už 50 km į rytus esantis Tranzito rifas. Helenos rifą sudaro nugrimzdęs atolas (plotas 163 km²) su 400 m ilgio ir 40 km pločio Helenos sala (plotas 0,03 km²). Joje yra jūrinių reindžerių stotis su 3 žmonių įgula. Tranzito rifas yra toliausiai į pietus nutolusi Palau vieta, bet retai kada žymima žemėlapiuose.

Oficialios valstijos kalbos yra anglų, palaujiečių ir tobių.

Bajus Tobio saloje 1971 m.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Palau valstijos** |  |
| Aimelikas | Airajus | Angauras | Hatohobėjus | Kajangelis | Kororas | Melekeokas | Ngarardas | Ngarčelongas | Ngardmau | Ngaremlengujis | Ngatpangas | Ngčesaras | Ngivalas | Peleliu | Sonsorolis |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Goktos krioklys
**Goktos krioklys** (isp. *Catarata Gocta*) – krioklys, esantis šiaurės Peru, Amazonės departamente, Bongaros provincijoje, šalia Kokačimbos ir San Pablo gyvenviečių. 20 km į šiaurę nuo Čačapojo. 2006 m. nustatytas krioklio aukštis – 771 m. Tai ketvirtas pagal aukštį planetos krioklys, nusileidžiantis tik Anchelio (Venesuela), Tugelos (PAR) ir Ramnefjellsfosseno (Norvegija kriokliams. Tačiau duomenys yra diskutuotini, kadangi kiti šaltiniai nurodo, kad Gokta – tik 14-a pagal aukštį. Krentančio vandens debitas labai svyruoja, priklausomai nuo kritulių nedideliame, uolėtame krioklį maitinančiame rajone, kuris yra 2 500–3 000 m aukštyje.

Krioklys pavadintas pagal šalia esantį kaimą.

Su kriokliu susiję daugybė mitų, jo bijota, dėl to slėptas net jo egzistavimas, nes mitus vietiniai gyventojai vertino labai rimtai. Dėl to Goktos ilgai nebuvo jokiuose žemėlapiuose. Vienas iš mitų yra apie sireną, kuri, esą, gyvenanti krioklio apačioje. Ji yra upės žuvų motina ir aukso lobio saugotoja. Kam brangi gyvybė, pasak vietinių, prie jos nesiartina.

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Goktos krioklys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Hatvanakono nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Hatvanakono nacionalinis parkas vietą.Hatvanakono nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 11°35′55″ š. pl. 99°40′34″ r. ilg.﻿ / ﻿11.59861°š. pl. 99.67611°r. ilg.﻿ / 11.59861; 99.67611Koordinatės: 11°35′55″ š. pl. 99°40′34″ r. ilg.﻿ / ﻿11.59861°š. pl. 99.67611°r. ilg.﻿ / 11.59861; 99.67611 |
| **Plotas:** | 38,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1992 |

**Hatvanakono nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติหาดวนกร) – pajūrio nacionalinis parkas Tailande centre, Pračuapkhirikhano provincijoje. Parkas įkurtas 1992 m. gruodžio 30 d.

Vieta
-----

Parkas užima 38,00 km² plotą Tailando įlankos pakrantėje, Malakos pusiasalio šiaurėje. Parkas apima Mueango (Mueang) ir Thapsakae (Thap Sakae) apylinkėse, 35 km į pietvakarius nuo provincijos centro Pračuapkhirikhano. Parkui priklauso dvi nedidelės salos: Kočano (Ko Chan) ir Kothaisi (Ko Thaisi).

Flora ir fauna
--------------

Iš retų augalų parke sutinkama: aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), Afzelia xylocarpa, sindora (Sindora siamensis), asiūklinė kazuarina (Casuarina equisetifolia), Casuarina junghuhniana, o prie salų – koralinis rifas.

Parke gyvena: palminis musangas, Birminis kiškis, dygliatriušis, Draco blanfordii ir kt. sutinkama daug paukščių: gracula (Gracula religiosa), volungė (Oriolus chinensis), vandenynis rifinis garnys, Dicrurus paradiseus , Bengalinis žalvarnis (Coracias benghalensis), Vanellus indicus, Pycnonotus blanfordi, Halcyon smyrnensis, Aerodramus fuciphagus ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Hatvanakono (Hat Wanakon) 7 km ilgio paplūdimys.
* Kočano (Ko Chan) ir Kothaisi (Ko Thaisi) salos.

Išnašos
-------

1. ↑  Afzelia xylocarpa Archyvuota kopija 2010-05-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Casuarina junghuhniana
3. ↑  Draco blanfordii
4. ↑  Dicrurus paradiseus Archyvuota kopija 2007-09-18 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Vanellus indicus Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Pycnonotus blanfordi Archyvuota kopija 2014-01-12 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Halcyon smyrnensis Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Aerodramus fuciphagus

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2009-03-25 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Lycalopex gymnocercus** |
| --- |
| Peruvinė lapė (*Lycalopex sechurae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Šuniniai  *( Canidae)* |
| Gentis: | Pietų Amerikos lapės  *( Lycalopex)* |
| Rūšis: | Peruvinė lapė  *( Lycalopex sechurae)* |

 |
| Binomas |
| ***Lycalopex sechurae***Thomas, 1900 |
| Paplitimas |

**Peruvinė lapė** arba ***Sečuros lapė*** (lot. *Lycalopex sechurae*, isp. *zorro sechurano, lobo de la costa*) – šuninių šeimos plėšrusis žinduolis, paplitęs Pietų Amerikoje, Ramiojo vandenyno pakrante besidriekiančioje Sečuros dykumoje (Peru ir Ekvadore).

Kūnas 50–78 cm ilgio (bei 27–34 cm ilgio uodega), sveria 2,6–4,2 kg. Kailis pilkas, žemyn pereina į smėlinę, balkšvą. Ant kojų, ausų ir aplink akis – rausvos dėmės. Snukis tamsiai pilkas.

Gyvena pakrančių smėlynuose, sausringuose miškuose, nuo vandenyno iki vakarinių Andų šlaitų.

Peruvinės lapės veiklios daugiausia naktimis, laikosi pavieniui. Gyvūnas visaėdis, maitinasi graužikais, paukščiais, driežais, vabzdžiais, vaisiais, kiaušiniais, dvėseliena. Prie gyvenviečių medžioja vištas. Gali ilgai apsieiti be vandens.

Medžiojama dėl kūno dalių, siekiant atbaidyti nuo naminių paukščių, Ekvadore nyksta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  W. Chris Wozencraft. „Order Carnivora". In: Wilson, D.E.; Reeder, D.M (eds.). *Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference* (3rd ed.). Johns Hopkins University Press, 2005.
2. ↑  Asa, C. & Cossios, E.D. Canids: Foxes, Wolves, Jackals and Dogs. Status Survey and Conservation Action Plan. International Union for Conservation of Nature and Natural Resources/Species Survival Commission Canid Specialist Group. pp. 69–72.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šis straipsnis skirtas **Švedijos transportui** aprašyti.

Geležinkeliai
-------------

### Nacionaliniai geležinkeliai

*Visų geležinkelių ilgis:* 11 663 km  

*Elektrifikuoti:* 7 531 km

### Metro, tramvajai, lengvasis geležinkelis

Miestai, turintys metro:

* Stokholmas (Metro)

Miestai, turintys lengvąjį geležinkelį/tramvajų:

* Geteborgas
* Noršiopingas
* Stokholmas

### Susisiekimas geležinkeliais su kaimyninėmis valstybėmis

* Norvegija Norvegija – taip
* Suomija Suomija – taip (skirtingos vėžės) (negalimas keleivių transportas)
* Danija Danija – taip

Keliai
------

Švedija turi 572 900 km kelių (2009 m.)

### Automagistralės

Šalis turi automagistralių, kurios iš Danijos, per Švediją pasiekia Stokholmą, Geteborgą, Upsalą. Šalies automagistralių sistema plečiasi toliau, pasiekdama vis naujus miestus.

### Istorija

Švedijoje, kaip ir visose aplinkinėse kaimyninėse šalyse, vairuojama dešinėje kelio pusėje.

Kaire puse buvo vairuojama iki 1967 m. Šalyje jau iki 1967 m. transportas buvo pritaikytas vairuoti dešine puse (vairas buvo kairėje), ir pereiti į vairavimą dešine puse jau buvo bandyta per 1955 m. referendumą.

1963 m. Riksdagas vis dėlto priėmė teisės aktus, perėjimui į dešiniąją pusę, o 1967 m. rugsėjo 3 d. perėjimas įvyko. Šita diena buvo pavadinta *Dagen H* (Diena H), kur H reiškia *Högertrafik* arba dešinės pusės eismas.

Oro uostai
----------

Švedija turi 249 oro uostus *(2009)*, iš kurių 152 yra asfaltuoti.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuropos transportas pagal šalis |
| --- |
|  |
| 
Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Jungtinė Karalystė · Juodkalnija · Kazachstanas · Kosovas · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |

 |
XIX a. „Gorakšos vadovo" iliustracija, vaizduojanti sidhasaną (vieną iš asanų)
**Hatha joga** (skr. हठयोग = IAST: *haṭhayoga-* „ištvermės joga") – tradicinė jogos disciplina, teorinių doktrinų ir fizinių praktikų sistema, vystanti gyvybinę energiją (praną) ir jos tėkmę žmogaus kūne. Hatha jogos metodais siekiama išskaistinti ir suvienyti subtiliajame kūne simboliškai įsivaizduojamas Saulės (Ha) ir Mėnulio (Tha) gyvybinės jėgos (pranos) sroves, pažadinti nesąmoningą subtiliąją energiją (kundalinę) ir suvokti sąmoningą galią (čitšakti), kuri mirtingą kūną perkeičia į dieviškąjį (divjadeha) ar deimantinį (vadžradeha) kūną, nepavaldų gamtos dėsniams.

Ši darbu su kūnu ir jo energijomis pagrįsta metodika pasitelkia – asanas (sėdėsenas), pranajamą (kvėpavimo valdymą), praną (kvėpavimą) sustabdančias bei stimuliuojančias bandhas (mazgus) ir (arba) mudras (gestus).

Hatha joga išplėtota VIII–XII a. (tantrizmo klestėjimo laikotarpiu), susiklostė vėlyvaisiais viduriniais amžiais. Pagrindiniai hathajogai skirti veikalai: Svatmaramos Jogendros „Hathajogos žibintas" (*Haṭhayogapradīpikā*, XIV–XV a.), Gorakhnathui priskiriamas „Gorakšos vadovas" (*Goraksaśatakạ*), XVII a. pabaiga datuojami „Gherandos sąvadas" (*Gheraṇḍasaṁhitā*) ir „Šivos sąvadas" (*Śivasaṁhitā*).

Po II pasaulinio karo hatha joga pradėjo plisti Vakarų šalyse (iš dvasinės disciplinos tampa holistine kūno ir proto lavinimo psichotechnologija).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Hatha joga fiziniai ir kvėpavimo pratimai.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Kazimieras Seibutis. *Hathajoga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005