recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Huygens** – atmosferinis zondas, išsiųstas tirti Saturno palydovo Titano. Zondas priklauso Europos Kosmoso Agentūrai (ESA). Pavadintas XVII amžiaus olandų astronomo Kristiano Hiuigenso vardu. Šis zondas yra dalis *Cassini-Huygens* misijos, kurios metu kombinuotas *Cassini-Huygens* erdvėlaivis paleistas iš Žemės 1997 metų spalio 15 d. o zondas atskirtas nuo *Cassini* 2004 m. gruodžio 25 d. ir 2005 m. sausio 14 d. sėkmingai nusileido ant Titano paviršiaus. Žemėje gautos pirmos planetos paviršiaus, padengto ledo blokais, nuotraukos.

Pirma nusileidusio zondo nuotrauka
Huygens zondas buvo sukonstruotas taip, kad atsiskyręs nuo *Cassini*, galėtų parašiutu leistis per Titano atmosferą ir nusileisti ant paviršiaus. Planuojant misiją, dar nebuvo aišku ar zondo nusileidimo vieta bus kalnuose, lygumoje, vandenyne ar kitokioje vietoje. Tikėtasi tai išsiaiškinti analizuojant *Cassini* teikiamus duomenis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Cassini-Huygens

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Huygens** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Europos Kosmoso Agentūra Archyvuota kopija 2009-12-23 iš Portuguese Web Archive (anglų k.)



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
*Kitos reikšmės – Baikalas (reikšmės).*
**Baikalas** – nealkoholinis, stipriai gazuotas, tonizuojantis gėrimas, tamsiai rudos spalvos. Gėrimą sudaro vanduo, citrinos rūgštis, angliarūgštė ir kt.

Ekstraktai ir gardikliai
------------------------

Gerą skonį ir tonizuojančių gėrimo savybių suteikia ekstraktai ir gardikliai:

* Vandens spiritinis jonažolės ir paprastojo saldymedžio ekstraktas
* Eleuterokoko (*Eleutherococcus*) ekstraktas.
* Eukalipto eterinis aliejus
* Citinos eterinis aliejus
* Kilniojo lauro eterinis aliejus
* Izobornilacetatas

Savininkas
----------

Savininko teises į šio gėrimo koncentrato gamybos technologiją turi Rusijos valstybinė įmonė „Всероссийский НИИ пивоваренной, безалкогольной и винодельческой промышленности".

Nuorodos
--------

* Технологическая инструкция по производству концентрата для напитка «Байкал» ТИ 18-6-26-85. Упрпиво Минпищепрома СССР. 1985 г.
* Oficiali svetainė ГУ ВНИИ ПБ ir ВП
|  |
| --- |
| Toronto universitetas |
|  |
|  |
| Šūkis | lot. *Velut arbor ævo*angl. *As a tree through the ages* |
| Įkurtas | 1827 m. kovo 15 d. |
| Prezidentas | Meric Gertle |
| Studentų | 95 055 |

**Toronto universitetas** (angl. *University of Toronto*) – viena seniausių ir didžiausia aukštoji mokykla Kanadoje, įkurta 1827 m. kovo 15 d. Toronto mieste. Siūlo bakalauro, magistro ir doktorantūros studijas. Pagal 2013 metų duomenis, universitete veikia 13 fakultetų, 6 mokyklos, 2 filialai, 7 koledžai bei 5 nepriklausomos įstaigos. Universitete mokėsi daug garsių asmenybių: medikai Frederikas Bantingas ir Džonas Makleodas, rašytojas Viljamas Folkneris, 14–asis Kanados ministras pirmininkas Lesteris Pyrsonas, Latvijos prezidentė Vaira Vykė-Freiberga.

Užėmė 20 vietą *Times Higher Education* reitinge.

Istorija
--------

Universitetas įkurtas 1827 m. kaip **Karališkasis koledžas**, buvo pavaldus anglikonų bažnyčiai. 1849 m. gavo universiteto statusą ir pervardintas į Toronto universitetą. 1853 m. buvo įkurtas seniausias universiteto koledžas. Nuo 1898 m. leista studijuoti moterims. Pagal 2013 m. duomenis, 8 Toronto universiteto mokslininkai gavo Nobelio premiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Facts and Figures final *University of Toronto*
2. 1 2 3 4 5 6  „Toronto universitetas". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-01-20.
3. ↑  „World University Rankings". *Times Higher Education (THE)* (anglų). 2015-04-13. Nuoroda tikrinta 2023-01-20.
| Kasubi kapai |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| Muzibu-Azaala-Mpanga, centrinis ansamblio pastatas

---

 |
| **Vieta** | Bugandos karalystė, Ugandos vėliava Uganda |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | i, iii, iv, vi |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1022 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2001  (25-oji sesija) |
| 

Bugandos karalių kapai šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Bugandos karalių kapai** − ant Kasubio kalvos (Kampala, Uganda) esantys keturių kabakų − Bugandos karalių kapai. Nuo 2001 m. jie įtraukti į Pasaulio paveldo sąrašą.

Bugandos karalių kapavietė yra svarbus Bugandos dvasinis centras. Tai yra dažniausiai lankoma religinė vietovė visoje karalystėje, joje atliekami įvairūs religiniai ritualai. Pagrindinis kapavietės pastatas, stovintis kalvos viršuje, vadinamas *Muzibu-Azaala-Mpanga*. Jis pastatytas vien iš medžio, žolių, nendrių ir yra svarbus XIII a. Bugandos architektūros stiliaus pavyzdys.

2010 m. kovo 16 d. jie buvo beveik visiškai sunaikinti gaisro ir šiuo metu restauruojami. Gaisro priežastis nežinoma. Pačių karalių palaikai liko nepažeisti.

Keturi ten palaidoti kabakai yra:

* Muteesa I (1835–1884 m.),
* Mwanga II (1867–1903 m.),
* Daudi Chwa II (1896–1939 m.),
* Seras Edward Muteesa II (1924–1969 m.)

Pastato interjeras, su palaidotų karalių relikvijomis ir portretais

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑
| Torontas*Toronto* |
| --- |
|              |
| *Toronto dangoraižiai* |
|  |
| 

TorontasTorontas

43°42′59.72″ š. pl. 79°20′26.47″ v. ilg.﻿ / ﻿43.7165889°š. pl. 79.3406861°r. ilg.﻿ / 43.7165889; 79.3406861﻿ (Torontas)Koordinatės: 43°42′59.72″ š. pl. 79°20′26.47″ v. ilg.﻿ / ﻿43.7165889°š. pl. 79.3406861°r. ilg.﻿ / 43.7165889; 79.3406861﻿ (Torontas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Ontarijas Ontarijas |
|  |
| **Meras** | John Tory |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 2 731 571  |
| **Plotas** | 630 km² |
| **Tankumas** (2016) | 4 336 žm./km² |
| **Altitudė** | 76 m |
|  |
| **Pašto kodas** | M |
| **Tel. kodas** | (416) ir (647) |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Torontas |

**Torontas** (pranc. ir angl. *Toronto*) – didžiausias Kanados miestas; Ontarijo provincijos sostinė. 2,6 mln. gyventojų (2011, su priemiesčiais – apie 6 mln.; daug migrantų). Miestas išsidėstęs šiaurinėje Ontarijo ežero pusėje. Yra tarptautinis oro uostas, metropolitenas.

Torontas yra Kanados verslo ir finansų sostinė – čia įsikūrę daugelio bankų ir didelių kompanijų centriniai biurai. Labai išvystytas prekybos ir finansų sektorius, taip pat mašinų, naftos, chemijos pramonė.

Tarp lankytinų vietų yra Toronto salos parkas, kurį galima pasiekti keltu. Mieste yra vienas didžiausių pasaulio bokštų, 553 metrų aukščio CN bokštas*,* iš kurio viršutinių aukštų atsiveria plati panorama. Mieste yra daug įdomių meno, istorijos ir mokslo muziejų, tarp jų Karališkasis Ontarijo muziejus ir Ontarijo meno galerija. Du universitetai.

Demografija
-----------

Torontas yra didžiausias Kanados miestas pagal gyventojų skaičių. 2011 metais mieste gyveno 2,615,060 milijonai gyventojų. 49,9% miesto gyventojų yra gimę užsienio valstybėse. Toronto gyventojų skaičius nuolatos didėja, 2006 – 2011 metais šis skaičius išaugo 4,3% (111 779 gyventojų).

Sportas
-------

* Toronto „Raptors" (krepšinis)
* Toronto „Maple Leafs" (ledo ritulys)
* Toronto „Blue Jays" (beisbolas)
* Toronto „Argonauts" (kanadietiškasis futbolas)
* Toronto FC (futbolas)

Nuorodos
--------

* Toronto dangoraižių diagrama

Galerija
--------

Toronto panorama
*Kitos reikšmės – Baikalas (reikšmės).*

| Baikalas (plentas) |
| --- |
| **Baikalo greitkelis** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Rusija Rusija |
| Ilgis | N55 – 1113 km |
| Pradžia | Irkutskas |
| Pabaiga | Čita |
| Sritys | Irkutsko sritis, Buriatija, Užbaikalės kraštas |
| Miestai | Ulan Udė |
|  |
| Baikalo greitkelis |

**Federalinė automagistralė M55 „Baikalas"** – Rusijos federalinis automobilių kelias, besidriekiantis nuo Irkutsko iki Čitos. Ši automagistralė – tarptautinio Azijos maršruto AH6 dalis.

Baikalo plentu dažnai laikoma visa kelių juosta nuo Čeliabinsko iki Čitos (M51 „Irytšius", M53 „Sibiras" ir M55 „Baikalas").

Istorija
--------

Intensyvios statybos prasidėjo 1970 m. Irkutsko–Čitos atkarpoje po TSRS Vyriausybės specialaus nutarimo apie kelių tinklo vystymą Sibiro pasienio ruožuose. Pagrindinius darbus maršrute dirbo TSRS kariuomenės specialūs daliniai (*дорожные войска*). Šioje atkarpoje darbai buvo baigti 1981 m.

Techninės charakteristikos
--------------------------

Automagistralėje „Baikalas" yra 296 tiltai. Magistralės dalį (190 km), einančią per Kazachstano miestą Petropavlovską, galima apeiti per Išimą Rusijos teritorijoje. Kelio atšaka tuo pačiu M53 pavadinimu užsuka į Tomską.

Automagistralę, kurios bendras ilgis yra 4501 km, sudaro atskiri kelių ruožai:

* M51: Čeliabinskas-Kurganas-Išimas-Omskas-Novosibirskas, 1528 km (visame ilgyje turi 7–8 m pločio asfaltbetonio dangą);
* M53: Novosibirskas-(Tomskas)-Kemerovas-Krasnojarskas-Irkutskas, 1860 km (be asfaltbetonio dangos ties Krasnojarsko–Irkutsko sričių riba likęs apie 150 km ilgio grunto ruožas);
* M55: Irkutskas-Ulan Ude-Čita, 1113 km:
	+ Techninė kategorija – III;
	+ Važiuojamosios dalies plotis – 7 m (be asfaltbetonio pasitaiko cementbetonio ir skaldos dangos);
	+ Žemės sankasos plotis – 12 m;
	+ Skaičiuojamasis eismo intensyvumas – 3000 automobilių per parą;
	+ Eismo greitis – 100 km per val.;
	+ Eismo juostų skaičius – dvi (po vieną į abi puses).

Nuorodos
--------

* M51
* M53
* М55

v • a • r **Rusijos federaliniai greitkeliai** 

M1 „Baltarusija" | M2 „Krymas" | M3 „Ukraina" | M4 „Donas" | M5 „Uralas" | M6 „Kaspija" | M7 „Volga" | M8 „Cholmogorai" | M9 „Baltija" | M10 „Rusija" | Automagistralė M11   
 R21 „Kola" | R23 „Pskovas" | R217 „Kaukazas" | R254 „Irtyšius" | R256 „Čujos traktas" | R255 „Sibiras" | R257 „Jenisiejus" | R258 „Baikalas" | A360 „Lena" | R504 „Kolyma" | R297 „Amūras" | A370 „Usūris"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Toritas
**Toritas** – silikatų klasės, retas nesosilikatinis Torio mineralas. Cheminė formulė (Th, U)SiO4. kristalizuojasi tetragoninėje sistemoje ir yra izomorfiškas. Dažniausiai sutinkamas radioaktyvus. 1829 m. pavadintas dėl torio atspindėjimo.

Randamas pegmatituose, efuzinėse uolienose, hidroterminėse gyslose ir kontaktinio metamorfizmo vietose. Slūgso smulkiomis granulėmis dendritiniuose smėliuose. Toritas taip pat yra svarbus urano rūdos šaltinis.

Toritas yra optiškai izotropiškas ir dėl sudėtingos sandaros specifinis tankis kinta nuo 4,4 iki 6,6 g/cm³. Kietumas pagal Moso skalę – 4,5.

Torito blizgesys stiklinis arba dervingas. Spalva paprastai būna juoda, bet pasitaiko rusvai juoda, oranžinė, gelsvai oranžinė, tamsiai žalia.

Torito atmaina turinti urano kartais dar vadinama **uranotoritu**. Kitos atmainos: **orangitas** – oranžinis toritas, **kalciotoritas** – turi nedidelius kalcio kiekius.

Šaltiniai
---------
**Torkai** (rus. *Торки*) – tiurkų klajoklių gentis, X-XIII a. gyvenusi stepėse šiauriau Juodosios jūros. 

985 m. torkai samdiniai dalyvavo kunigaikščio Vladimiro Sviatoslavičiaus žygyje prieš chazarus ir bolgarus. 

XI a. pradžioje torkai, rytuose spaudžiami polovcų, atsitraukė prie Dniepro, kur susidūrė su rusiais (rus. *русь, русы*). 1055 m. kunigaikštis Vsevolodas, gindamas Perejaslavlio kunigaikštystę, kariavo su jais. 1060 m. žygį prieš torkus surengė kunigaikščiai Iziaslavas, Sviatoslavas, Vsevolodas ir Vseslavas, torkai buvo sutriuškinti. 

XII a. torkai pasirodė prie Dono. 1116 m. torkai ir pečenegai dvi dienas kovėsi prieš polovcus, po to pasiprašė Vladimiro Monomacho gyventi Rusios žemėse. 1121 m. Vladimiras iš Rusios žemių išvarė berendėjus, o torkai ir pečenegai pabėgo patys. 

Dalis torkų dar XI a. apsigyveno Parosyje (žemėse palei Rosės upę) ir tapo pavaldūs vietiniams kunigaikščiams. Šių pusiau sėslių torkų žemių centras buvo miestas Torčeskas. Kairiajame Dniepro krante apsigyveno kita torkų grupė, pripažinusi Perejeslavlio kunigaikščių valdžią. 
XII a. duomenimis šie torkai gyveno palei Baručio (rus. *Баруч*, dabartinė Baryševka) miestą. Dalis torkų persikėlė per Dunojų ir tapo Bizantijos pavaldiniais. 

Parosyje ir Perejeslavlio kunigaikštystėje apsigyvenę torkai sudarė vasalinį tirukų genčių junginį, kuris vadinosi rus. *чёрные клобуки* 'juodkepuriai'. Šie torkai dalyvavo ginamosiose Rusios žemių sienų kovose, gynė sienas nuo polovcų, dalyvaudavo Kijevo kunigaikščių kariniuose žygiuose. 

1240 m. Batijaus užkariavimo metu, Parosis buvo nuniokotas. Daug šio krašto gyventojų buvo perkeldinti prie Volgos. Likę torkai susiliejo su kitais vietiniais gyventojais.

Po torkų Ukrainos toponimikoje liko daug pavadinimų: upeliai rus. *Торец* ir rus. *Торч*, kelias palei Tetligos upę rus. *Торский шлях*, miestas rus. *Торческ*, kaimai rus. *Торец, Торки, Торков, Торецкое, Торчин, Торчица*.

Nuorodos
--------


* *Мавродина Р. М.* Киевская Русь и кочевники (печенеги, торки, половцы): Историографический очерк / Отв. ред. В. М. Панеях. Ленингр. отд-ние Института истории СССР АН СССР.. – Л.: Наука, Ленингр. отд-ние, 1983. – 88 с. – 12 500 экз. (обл.)
* *Барсов Н. П.* Очерки русской исторической географии. – 1873.
* *Голубовский П. В.* Печенеги, торки и половцы до нашествия татар Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.. – К. 1884.
* Торки // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.
**Leo Gross** (1903 m. balandžio 6 d. Krosno, Galicija – 1990 m. lapkričio 8 d. Kembridže (Masačiusetse), JAV) – austrų-amerikiečių žydų kilmės teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, Tufts universiteto Flečerio teisės ir diplomatijos mokyklos profesorius (1944–1980 m.).

Biografija
----------

Vienos universitete baigė valstybės, tarptautinės teisės ir ekonomikos mokslus. 1927 m. apgynė politikos mokslų disertaciją, daktaras. Vadovas teisės teoretikas Hans Kelsen. Gavęs Rockefeller fondo stipendiją, 1929–1931 m. *London School of Economics* (LSE), Kolumbijos bei Harvardo universitetuose studijavo teisę ir teisės filosofiją. 1931 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras. Grįžęs į Europą, buvo Hans Kelsen asistentas Kelno universitete.

1958 m. Fulbright profesorius Kopenhagos universitete, 1966 m. – Tokijo ir Hitocubaši universitetuose.

Bibliografija
-------------

* *The International Court of Justice and the United Nations.* Reihe: *Collected Courses of the Hague Academy of International Law.* Band 120. Den Haag 1967
* *The Future of the International Court of Justice.* 2 tomai. Dobbs Ferry 1976
* *Essays on International Law and Organization.* 2 tomai. Dobbs Ferry 1984

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Fletcher School of Law and Diplomacy – International Law at Fletcher Archyvuota kopija 2010-06-16 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
2. 1 2  Johannes Feichtinger, Frankfurt/Main 2001 (žr. literatūrą)
3. ↑  Tufts Digital Library – Former Fletcher School of Law and Diplomacy professor Leo Gross, 1960 Bild von Leo Gross
| **Vytautas Pranciškus Lukaševičius** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. spalio 19 d.Pagečiai, Jonavos valsčius |
| Mirė | 1994 m. liepos 3 d. (61 metai)Vilnius |
| Tėvas | Vaclovas |
|  |
| Veikla | miškininkas, partinis veikėjas |
| Partija | 1956 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1956 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vytautas Pranciškus Lukaševičius** (1932 m. spalio 19 d. Pagečiuose, Jonavos valsčius – 1994 m. liepos 3 d. Vilniuje) – Lietuvos miškininkas, partinis veikėjas.

Biografija
----------

1956 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1956–1959 m. Troškūnų, 1960–1962 m. Pasvalio rajono vykdomojo komiteto pirmininkas. 1962–1963 m. Pasvalio rajono gamybinės žemės ūkio valdybos viršininkas. 1963–1978 m. LKP Rokiškio rajono komiteto I sekretorius. 1978–1988 m. miškų ūkio ir miško pramonės, 1988–1990 m. miškų ūkio ministras. 1990–1994 m. Miškų instituto inžinierius.

1961–1964 m. LKP Revizijos komisijos narys, nuo 1964 m. LKP CK narys. 1963–1971 m. LSSR AT deputatas. Paskelbė straipsnių apie Lietuvos miškų ūkio raidą, populiarino gamtosaugos idėjas.

Įvertinimas
-----------

* 1985 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Pranciškus Lukaševičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 660
2. ↑  *Vytautas Pranciškus Lukaševičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 674 psl.
| Kotaकोटा |
| --- |
| *Kotos gatvė* |
|  |
| 

KotaKota

25°00′0″ š. pl. 76°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.00000°š. pl. 76.16667°r. ilg.﻿ / 25.00000; 76.16667﻿ (Kota)Koordinatės: 25°00′0″ š. pl. 76°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.00000°š. pl. 76.16667°r. ilg.﻿ / 25.00000; 76.16667﻿ (Kota) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Radžasthanas |
| **Rajonas** | Kotos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 001 694  |
| **Plotas** | 527 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 901 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kota |

**Kota** (hind. कोटा, IAST: *Koṭā*) – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Radžasthano valstijos pietryčiuose, 250 km į pietus nuo Džaipuro, Čambalio dešiniajame krante. Tai trečias pagal dydį valstijos miestas. Yra geležinkelių mazgas (eina linija Delis–Mumbajus), praeina Džaipuro–Džabalpuro plentas. Mašinų, tiksliųjų prietaisų gamyba, metalo ir medienos apdirbimo, maisto (spirito, aliejaus), chemijos (trąšų, gumos), popieriaus, tekstilės (medvilnės) pramonė. Apylinkėse auginamos [soros]], javai, aliejiniai augalai. Tradicinis muslino, kilimų audimas. Veikia žemės ūkio, technikos, informacinių technologijų universitetai. Įrengta vandens jėgainių kaskada, veikia branduolinė jėgainė (440 MW).

Išlikusi miesto gynybinė siena, Bara Mahalio ir Umed Bhavano (XVIII a. antra pusė) karališkieji rūmai, musulmonų kapai (XVI–XIX a.), Čambalio sodas. Netoliese prasideda Daraho nacionalinis parkas (įsteigtas 2004 m.)

Karališkųjų rūmų sodai
Umed Bhavano rūmai
Kotos gyventojų religinė sudėtis (2011 m.): hinduistai – 80,5 %, musulmonai – 15,87 %, džainai – 2,17 %, sikhai – 0,86 %. Plačiausiai vatojama marvarių šnekta haurati (radžasthanų kalba), taip pat hindi, anglų kalbos.

Istorija
--------

Kota įkurta XIII a. priklausė Hadų radžputų klanui. Nuo 1625 m. Kota tapo kunigaikštystės sostine. XVII a. kariavo su Džaipuro kunigaikštyste. Nuo 1818 m. priklausė Didžiosios Britanijos imperijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kota*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| **Vytautas Simanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. rugsėjo 8 d.Šilsodyje, Vilkaviškio raj. |
| Mirė | 1959 m. sausio 29 d. (28 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | choro dirigentas ir pedagogas. |

**Vytautas Simanavičius** (1930 m. rugsėjo 8 d. Šilsodyje, Vilkaviškio raj. – 1959 m. sausio 29 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1948–1952 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Andrius Kairys) ir kartu lankė darbo jaunimo mokyklą. 1952–1957 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Antano Budriūno klasė). Studijuodamas kurį laiką vadovavo Lietuvos aklųjų draugijos Vilniaus kultūros namų mišriajam chorui.

Nuo 1957 m. rudens iki mirties choro dirigavimą dėstė Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje ir vadovavo Kauno politechnikos instituto akademiniam mišriajam chorui.

Surengė keletą koncertų Kaune, dainavo ir Vilniuje. Tada choras profesionaliai atliko Juozo Naujalio dainą „Vasaros naktys", Konrado Kavecko „Gimtinės dainą", D. Sostakovičiaus „Žuvusiems", ištrauką iš F. Mendelsohno-Bartholdy baladės „Pirmoji Valpurgijos naktis" ir kitus kūrinius. Chorą parengė 1958 m. Baltijos studentų dainų šventei „Gaudeamus-II" Rygoje. Gražiai pradėtus V. Simanavičiaus darbus nutraukė tragiška mirtis.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hvalvikasfar. *Hvalvík* |
| --- |
|  |
|  |
| 

HvalvikasHvalvikas

62°11′23″ š. pl. 7°1′51″ v. ilg.﻿ / ﻿62.18972°š. pl. 7.03083°r. ilg.﻿ / 62.18972; 7.03083﻿ (Hvalvikas)Koordinatės: 62°11′23″ š. pl. 7°1′51″ v. ilg.﻿ / ﻿62.18972°š. pl. 7.03083°r. ilg.﻿ / 62.18972; 7.03083﻿ (Hvalvikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Farerų vėliava Farerai |
| **Regionas** | Streimojaus regionas |
| **Savivaldybė** | Sundos savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 231  |
|  |
| **Pašto kodas** | FO 430 |
|  **Vikiteka** | Hvalvikas |

**Hvalvikas** (far. *Hvalvík*) – kaimas Fareruose. Įsikūręs rytinėje Streimojaus salos pakrantėje. Beveik suaugęs su greta esančiu Streimneso kaimu. Kaimus skiria Storos upė (far. *Stórá*). Hvalviko-Streimneso dvikaimis sparčiai plėtėsi dėl šalia esančio Torshauno. Hvalvikas reiškia 'banginių įlanka', taip pavadintas dėl patogios vietos banginių medžioklei.

Hvalviko bažnyčia
-----------------

Tradicinė medinė bažnyčia statyta 1829 m. Senoji bažnyčia, statyta apie 1700 m. sugriuvo per audrą. Tai trečia seniausia bažnyčia Farerų salose. Seniausia iš tradicinių medinių juodųjų bažnyčių, kuri neturi mūrinio pagrindo. Sakykla, datuojama 1609 m. buvo perkelta iš Torshauno bažnyčios.

Galerija
--------

* Hvalviko bažnyčiaHvalviko bažnyčia
* Pašto ženklas FR 318Pašto ženklas FR 318
* Pašto ženklas FR 319Pašto ženklas FR 319
* Hvalvikas žiemąHvalvikas žiemą
| **Leonardas Gargasas** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. gegužės 28 d.Spurganai, Mažeikių apskritis |
| Mirė | 1993 m. lapkričio 2 d. (66 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | gydytojas reumatologas |
| Partija | 1959 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Vilniaus universitetas |

**Leonardas Gargasas** (1927 m. gegužės 28 d. Spurganuose, Mažeikių apskritis – 1993 m. lapkričio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas reumatologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1945 m. baigė Mažeikių gimnaziją, 1950 m. Vilniaus universitetą. 1955–1965 m. Respublikinio sanitarinės statistikos biuro vedėjas. 1965–1992 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos instituto Reumatologijos organizacinės metodikos skyriaus vadovas. 1978 m. medicinos mokslų daktaras. Nuo 1981 m. profesorius.

Tyrimų sritis – reumatinių ligų epidemiologija, socialinė higiena, sveikatos apsaugos organizavimas, reumatinių ligų paplitimas Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonardas Gargasas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 578
2. ↑  *Leonardas Gargasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 426 psl.
| **Michèle Mouton** |
| --- |
| Mišelė Muton Ženevos automobilių parodoje, 2011 m.Mišelė Muton Ženevos automobilių parodoje, 2011 m. |
| **Karjera Pasaulio ralio čempionate** |
| Tautybė | Prancūzija prancūzė |
| Aktyvumas | 1974−1986 |
| Komanda (-os) | Fiat, Audi, Alpine-Renault, Peugeot |
| Dalyvauta ralių | 50 |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 4 |
| Podiumai     | 9 |
| Laimėta greičio ruožų | 160 |
| Taškai | 229 |
| Pirmas ralis | 1974 m. Korsikos ralis |
| Pirma pergalė | 1981 m. Sanremo ralis |
| Paskutinė pergalė | 1982 m. Brazilijos ralis |
| Paskutinis ralis | 1986 m. Korsikos ralis |

**Mišelė Muton** (pranc. *Michèle Mouton*; 1951 m. birželio 23 d. Grasas, Prancūzija) – buvusi prancūzų ralio pilotė. Tai viena sėkmingiausių ir žinomiausių visų laikų automobilių ralio vairuotoja, taip pat sėkmingiausia automobilių sporto asmenybė.

Ji buvo pirmoji (iki šiol vienintelė) moteris laimėjusi Pasaulio ralio čempionato etapą – 1981 m. Sanremo ralį. 1982 m. Pasaulio ralio čempionate ji buvo antra bendrojoje įskaitoje, nugalėjusi Portugalijos, Akropolio ir Brazilijos raliuose. Vairavusi Audi Quattro nesugebėjo įveikti Valterio Riolio, kuris pilotavo Opel Ascona 400.

Mišelės Muton Audi Sport Quattro 2008 m. *Race Retro* lenktynese
1984 m. ji buvo pirmoji moteris laimėjusi Pikes Peak International Hill Climb lenktynes vykusias JAV. 1985 m. ji vėl laimėjo šias lenktynes pasiekdama lenktynių rekordą. 1986 m. M. Muton efektyviai baigė varžybas B grupėje, kai ši grupė buvo panaikinta. A grupės čempionate jau nebedalyvavo, nes troško kurti šeimą. Tačiau ji buvo pagrindinis asmuo organizuojant 1988 m. Čempionų lenktynes, skirtas Henri Taivonenui atminti.

Ji taip pat dalyvavo 1975 m. 24 valandų Le Mano lenktynėse, išskirtinėje moterų komandoje.

2000 m. Londono-Sidnėjaus maratone finišavo antroji, vairuodama Porsche 911. Jos šturmanu buvo 1993 m. nugalėtojas – Francisas Tuthilas. Pirmąją vietą užėmė jos buvęs komandos draugas Stigas Blūmkvistas.

2010 m. ji tapo pirmąja FIA Moterų ir autosporto komisijos prezidente. Lapkričio mėnesį, Čempionų lenktynėse, Diuseldorfe, Esprit arenoje, demonstruodama savo Audi Quattro apsivertė ant stogo. Mouton ir jos keleivis nenukentėjo.

Pasaulio ralio čempionato pergalės
----------------------------------

| Nr. | Ralis | Sezonas | Šturmanas | Automobilis |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Italija 23-iasis Sanremo ralis | 1981 | Fabrizia Pons | Audi Quattro |
| 2 | Portugalija 16-asis Portugalijos ralis | 1982 |
| 3 | Graikija 29-asis Akropolio ralis |
| 4 | Brazilija 4-asis Brazilijos ralis |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Russell, Richard. „History of Audi's Quattro all-wheel-drive system". *CanadianDriver*. Nuoroda tikrinta 2010-11-05.
2. ↑  FIA. „FIA establishes Women & Motor Sport Commission". *Formula 1(TM)*. Nuoroda tikrinta 2010-11-05.
3. ↑
4. ↑  „2010 Race of Champions Michèle Mouton Audi Sport Quattro S1 Flip". *Youtube*. Nuoroda tikrinta 2011-02-04.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Michèle Mouton** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Osoveco geležinkelio stotis |
| Osoveco geležinkelio stotis 
Osoveco geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Osovecas |
| Linijų skaičius | 1 |
| Atidaryta | 1895 m. |

**Osoveco geležinkelio stotis** (lenk. *Osowiec stacja kolejowa*) - geležinkelio stotis Osoveco gyvenvietėje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Monkų apskrityje. Stotis pastatyta XIX a. pabaigoje. Per I pasaulinį karą stotį sugriovė Vokietijos imperijos kariuomenė, o per II pasaulinį karą sugriovė Raudonoji armija. Abu kartus stotis buvo atstatyta tokios pačios išvaizdos kaip ir anksčiau stovėjusi. Tai trijų platformų, trijų peronų geležinkelio stotis, per kurią eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija. Nuo stoties iki Goniondzo geležinkelio stoties yra 4,8 km ir iki Podlaseko geležinkelio stotelės 13,1 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Goniondzas
**Osovecas**
Podlasekas

 |

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie geležinkelio liniją Nr. 38 (lenk.);
* Aprašymas apie Osoveco geležinkelio stotį (lenk.).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Osoveco geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 53°28′20″ š. pl. 22°39′30″ r. ilg.﻿ / ﻿53.47222°š. pl. 22.65833°r. ilg.﻿ / 53.47222; 22.65833
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°05′ p. pl. 67°40′ v. ilg.﻿ / ﻿55.083°š. pl. 67.667°r. ilg.﻿ / 55.083; 67.667

*Dientes de Navarino* masyvas
**Navarino sala** (isp. *Isla Navarino*) – sala Pietų Amerikoje, Ugnies Žemės salyne, į pietus nuo Didžiosios Ugnies Žemės salos, nuo jos atskirta Byglio sąsiauriu. Priklauso Čilei, Magelano ir Čilės Antarktidos regionui, Horno Kyšulio komunai.

Salos plotas 2473 km². Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta yra Navarino kalnas (1195 m). Yra aštriabriaunių viršūnių grandinė, vadinama *Dientes de Navarino*. Pakrantės uolingos, išraižytos įlankų. Telkšo Navarino ežeras. Temperatūra per metus svyruoja vidutiniškai nuo 1,9 °C iki 9,6 °C, metinis kritulių kiekis 467 mm. Paviršių dengia lapus metančių medžių (daugiausia notofagų) miškai. Įsteigtas Omoros etnobotaninis parkas.

Navarino sala yra toliausiai į pietus nutolusi nuolat gyvenama sala Žemėje. Joje gyvena ~3000 gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės yra Puerto Viljamsas (komunos centras), Puerto Navarinas ir Puerto Toras. Verčiamasi daugiausia žvejyba. Navarino sala yra paskutinė vieta kur gyveno indėnų patagonų tauta jaganai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Navarino sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Michelis (Moišė) Hofmekleris** (1898 m. Vilnius – 1965 m. vasario 2 d. Miunchenas) – Lietuvos smuikininkas, XX a. pirmosios pusės lietuvių pramoginės muzikos populiarintojas.

Biografija
----------

Tėvas Marduchajus (Motel) Hofmekleris (?–1944 m.), Ašmenos kantoriaus sūnus, violončelininkas. Brolis Leiba Hofmekleris. Muzikos nuo mažens mokė tėvas, 1911–1915 m. – smuikininkas I. Malkinas. Su Hofmeklerių šeimos ansambliu griežė pramoginę muziką Vilniuje, 1920 m. Suvalkuose. Lenkams užėmus Vilnių su šeima atvyko į Kauną, baigė Kauno konservatoriją. 1920–1941 m. Valstybės teatro orkestro smuikininkas. Daug prisidėjo rengiant pirmąsias Lietuvoje muzikines radijo laidas. Kauno radiofonas savo laidas pradėjo transliuoti 1926 m. birželio 12 d. o jau liepos 1 d. kaip rašė spauda, „Hofmeklerio vedamas 7 žmonių orkestras paskleidė mūsų radijo bangomis pirmąjį muzikos koncertą. Ir pradėjo siausti Lietuvoje nauja epidemija – radijo karštligė. Radijo antenos ėmė dygti viena po kitos". 1940–1941 m. Kauno radiofono pramoginės muzikos ansamblio dirigentas. 1920–1941 m. su savo įkurtu ansambliu ir orkestrais griežė paties instrumentuotą lietuvių pramoginę muziką Kaune „Konrado kavinėje", restoranuose „Metropolis" ir „Versalis", Karo muziejuje, Kauno radijuje ir Palangos Kurhauze, kavinėse „Jūratė", „Grand". Su Hofmeklerio ansambliais dainavo Danielius Dolskis, Antanas Dvarionas, Antanas Šabaniauskas. 1926–1940 m. jo ansambliai į gramofono plokšteles įrašė apie 120 muzikos kūrinių. Antrojo pasaulinio karo metais kalėjo Kauno gete, kur suorganizavo 40 muzikantų orkestrą, Dachau (Vokietija) koncentracijos stovykloje. 1949–1955 m. gyveno Izraelyje, koncertavo Jeruzalės radijuje, vadovavo orkestrui „King David", 1955–1965 m. – Miunchene.

Įvertinimas
-----------

* 1931 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos žydų muzikinis paveldas (XIX a. pabaiga – XX a. I pusė) Lietuvos muzikologija, t. 7, 2006
2. ↑  Arvydas Karaška. *Michelis Hofmekleris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 610 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nautilida** |
| --- |
| Nautilas (Nautilus sp.)Nautilas (*Nautilus* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Moliuskai  *( Mollusca)* |
| Klasė: | Galvakojai  *( Cephalopoda)* |
| Poklasis: | Nautiloidai  *( Nautiloidea)* |
| Būrys: | Nautilai  *( Nautilida)* |

 |

**Nautilai** (*Nautilida*) – galvakojų (*Cephalopoda*) moliuskų būrys. Tai vieninteliai išlikę galvakojai moliuskai su tikrosiomis išorinėmis kriauklėmis, kurių skersmuo siekia iki 20 cm. Joje yra keletas dujų pripildytų kamerų, kurios veikia kaip plūduras, bei didelė galinė kamera, kurioje tūno pats gyvūnas. Šie moliuskai turi daugiau kaip 90 čiuptuvų, neturinčių siurbtukų.

Prieš daugelį milijonų metų nautilai buvo vieni labiausiai palitusių bestuburių pasaulyje, tačiau mūsų laikais jų liko labai nedaug.

Rūšys:

* **Nautilius pompilius**. Dydis iki 15 cm. Gyvena Indijos ir Ramiajame vandenyne.
| Osorno ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Čilė Čilė |
|  |
| Aukštis | 2652 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | 250 000 |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1869 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 41°06′0″ p. pl. 72°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.10000°š. pl. 72.48333°r. ilg.﻿ / 41.10000; 72.48333Koordinatės: 41°06′0″ p. pl. 72°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.10000°š. pl. 72.48333°r. ilg.﻿ / 41.10000; 72.48333 |

**Osorno ugnikalnis** (isp. *Volcán Osorno*) – ugnikalnis Čilėje, Los Lagoso regione, Osorno ir Ljankihuės provincijose. Aukštis 2652 m. Prie jo pietrytinės dalies telkšo Ljankihuės ežeras, be to, netoli yra Todos los Santoso ežeras.

Tai vienas aktyviausių pietinės Čilės ugnikalnių: užfiksuota 11 jo išsiveržimų nuo 1575 m. Išsiveržimų metu išmestas bazaltas ir andezitinės lavos srautai pasiekė ežerų krantus. Ugnikalnio viršūnė padengta ledynais.

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė Archyvuota kopija 2009-04-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Michèle Arnaud |
| Pilnas vardas | Micheline Caré |
| Gimė | 1919 m. kovo 18 d.Tulonas, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Mirė | 1998 m. kovo 30 d. (79 metai)Maisons-Laffitte, Ivlinas, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Žanrai | šansonas |
| Veikla | dainininkė, prodiuserė |
| Aktyvumo metai | 1952–1978 |
| Įrašų kompanija | EMI |

**Michèle Arnaud** (tikr. *Micheline Caré*, 1919 m. kovo 18 d. Tulone – 1998 m. kovo 30 d. Maisons-Laffitte, Ivlinas) buvo prancūzų dainininkė, prodiuserė.

Baigusi pradinę mokyklą Šerbūre-Oktevilyje (Normandija), būsima dainininkė studijavo Politikos mokslų institute Paryžiuje, kur filosofijos departamente gavo magistro laipsnį. Vėliau ji buvo kabaretų *Le Tabou* ir *La Rose Rouge* narė, vaidino miuzikluose ir teatro spektakliuose. 1956 m. Liuksemburgo transliuotojo RTL Télé Lëtzebuerg išrinkta atstovauti Liuksemburgui pirmajame „Eurovizijos" dainų konkurse. Ten ji pasirodė su dviem dainomis – „Ne crois pas" ir „Les amants de minuit". Tuo metu konkursas buvo transliuojamas tik per radiją ir buvo paskelbtas tik nugalėtojas.

Paskutinius gyvenimo metus praleido Maisons-Laffitte (Ivlinas), kur ir mirė. Palaidota Montparnaso kapinėse.

Nuorodos
--------

* Diskografija *Discogs* svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Liuksemburgo atstovė Eurovizijoje**1956 | Po to:**Danièle Dupré  *„Amours mortes (tant de peine)"*** |
|  |
| --- |
| Ossastorium |
| Kilmė | Kaunas, Lietuva |
| Žanrai | Death metal |
| Aktyvumo metai | 2001–dabar |
| Nariai |
| Saulius RimasJustinas VabuolasSergejus LebedevasRytis Paleckis |

**Ossastorium** – Lietuvos techniško melancholiškojo death metal atlikėjai iš Kauno.

Nariai
------

* Saulius Rimas – gitara, vokalas
* Justinas Vabuolas – bosinė gitara
* Sergejus Lebedevas – būgnai
* Rytis Paleckis – gitara

Biografija
----------

Grupės istorija prasidėjo pačioje 2001 pradžioje susipažinus dviem septyniolikmečiams: Justinui Vabuolui ir Sauliui Rimui „Dellamorte". Jie degė meile metalinei muzikai ir norėjo sukurti grupę, kurioje galėtų realizuoti kūrybines idėjas. Taip pat abu vienijo pasiryžimas vystyti apmirusį gimtojo Kauno metalinį judėjimą. Justino (bosas) ir Sauliaus (gitara/vokalas) tandemas tapo nepakeičiamu ilgamečiu Ossastorium branduoliu, apie kurį būrėsi kiti muzikantai. Nuo pat pradžių kurti muziką ir žodžius bei atlikti vokalines partijas ėmėsi Saulius, kuriam Ossastorium tapo svarbiausia jo asmenybės saviraiškos priemone.

Kūrybiniai Ossastorium ieškojimai tęsėsi gana ilgai. Nuo pat pradžių grupė nuolat „augo", tobulėjo techniškai ir vis didesnį dėmesį teikė muzikos turiniui. Muzikiniai eksperimentai vedė nuo melodingo/gothic metalo pradžioje iki gana melodingo death metalo (debiutinis mini albumas *Per Aspera…*, įrašytas 2003 vasarą) vėliau. Galutinai muzikinė ir literatūrinė koncepcija susiformavo tik 2004 metais, prisijungus būgnininkui – virtuozui Sergejui iš Nahash. Šiandien kolektyvo muziką galima apibūdinti kaip technišką melancholišką death metalą.

Publikos simpatijas ir išties nemažą fanų būrį visoje Lietuvoje Ossastorium pelnė gana intensyvios koncertinės veiklos dėka. Ypač sėkmingi ir kupini įvykių kolektyvui buvo 2004 metai. Išleistas pirmasis MCD (sulaukęs gerų atsiliepimų ir užsienyje), daug koncertuota Lietuvoje, sugrotas pirmasis koncertas užsienyje – didžiausiame Estijos „open – air" sunkiosios muzikos festivalyje Hard Rock Laager. Metų pabaigoje „Giljotinos" skaitytojai Ossastorium pripažino geriausia Lietuvos 2004 m. death metalo grupe, o *Per Aspera…* tapo geriausiu metų albumu.

2005 m. be keleto koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose, Ossastorium spėjo paruošti ir naują albumą. Per keturis mėnesius užtrukusią įrašų sesiją buvo įrašyta vienuolika visiškai naujų kūrinių, kurių stilistiką galima būtų apibūdinti kaip death metal su brutal ir technical death metal elementais. Naujasis albumas *Inferi* buvo įrašytas Kauno studijoje „Ophys".

Diskografija
------------

### Albumai

* Mini albumas Per Aspera… (2004)
* Inferi (2005)
* Expergo (2011)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Romanas Kondratenka** |
| --- |
|  |
| Romanas Kondratenka |
| Gimė | 1857 m. spalio 12 d.Tbilisis, Rusijos imperija Rusijos imperija |
| Mirė | 1904 m. gruodžio 15 d. (47 metai)Port Artūras, Mandžiūrija  |
|  |
| Veikla | generolas |
| Aktyvumo metai | 1877–1904 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|        |
|  |
|  **Vikiteka** | Romanas Kondratenka |

**Romanas Isidorovičius Kondratenka** (rus. *Роман Исидорович Кондратенко*, 1857 m. spalio 12 d. – 1904 m. gruodžio 15 d.) – Rusijos imperijos kariuomenės generolas, išgarsėjęs savo pasiaukojama tarnyba ginant Port Artūrą per 1904–1905 m. Rusijos-Japonijos karą.

Biografija
----------

Romanas Kondratenka gimė Tbilise kaip dešimtas vaikas ukrainiečių kilmės į pensiją išėjusio armijos majoro šeimoje. Padedamas vyresniojo brolio, jis buvo išsiųstas mokytis į Polocko kadetų korpusą ir gavo stipendiją mokytis valstybės lėšomis. 1877 m. baigęs mokyklą su pagyrimu, jis įstojo į Nikolajevo inžinerijos institutą. Jis gavo praporščiko laipsnį ir buvo paskirtas į 1-ąjį Kaukazo sapierių batalioną. 1895 m. gavo pulko vado laipsnį, o 1901 m. jam buvo suteiktas generolo majoro laipsnis. 1903 m. Kondratenka vadovavo 7-ajai Rytų Sibiro šaulių brigadai, įsikūrusiai Port Artūre. Brigada buvo išplėsta į 7-ąją Rytų Sibiro šaulių diviziją, o Kondratenkai buvo suteiktas generolo leitenanto laipsnis.

### Rusijos–Japonijos karas

Romano Kondratenkos paminklas Polocke, Baltarusijoje
1903 m. atvykęs į Port Arturą, Kondratenka per kelis mėnesius pertvarkė ir patobulino jau ir taip masyvius įtvirtinimus, laukdamas artėjančio konflikto su Japonijos imperija. Prasidėjus Port Artūro apgulčiai, jis buvo rusų gynybos siela, asmeniškai vadovavo gynėjų pastangoms sudėtingiausiose ir pavojingiausiose vietovėse ir prižiūrėjo mūšio metu pažeistų įtvirtinimų remontą.

Kondratenka sėkmingai atrėmė keturis japonų puolimus, sumaniai panaudodamas tiek kariuomenės, tiek Rusijos imperijos karinio jūrų laivyno pajėgas, ir po generolo Anatolijaus Šteselio ir generolo leitenanto Konstantino Smirnovo buvo trečiasis Port Artūro vadas.

Tačiau 1904 m. gruodžio 2 d. jis buvo mirtinai sužeistas, kai į forto, kurį jis gynė, ginkluotę pataikė japonų haubicų ugnis. Praėjus vos aštuoniolikai dienų po jo mirties, generolai Anatolijus Šteselis ir Aleksandras Fokas pasidavė japonams.

Po karo Kondratenkos kūnas buvo pervežtas į Sankt Peterburgą ir palaidotas. Kondratenkos drąsai atminti japonai jo žūties vietoje pastatė granitinį kenotafą.

Šaltiniai
---------

* *Connaughton, R.M (1988). The War of the Rising Sun and the Tumbling Bear—A Military History of the Russo-Japanese War 1904–5, London, ISBN 0-415-00906-5.*
* *Jukes, Geoffry. The Russo-Japanese War 1904–1905. Osprey Essential Histories. (2002). ISBN 978-1-84176-446-7.*
* *Kowner, Rotem (2006).* Historical Dictionary of the Russo-Japanese War*. The Scarecrow Press. ISBN 0-8108-4927-5.*
* *Warner, Denis & Peggy. The Tide at Sunrise, A History of the Russo-Japanese War 1904–1905. (1975). ISBN 0-7146-5256-3.*
Koordinatės: 41°12′05″š. pl. 2°05′27″r. ilg.﻿ / ﻿41.2015°š. pl. 2.0908°r. ilg.﻿ / 41.2015; 2.0908

Barselonas uostas.
**Barselonos uostas** (kat. *Port de Barcelona*, isp. *Puerto de Barcelona*) – Ispanijos jūrų uostas Barselonoje. Didžiausias uostas Katalonijoje.

Barselonos uostas yra devintas Europoje pagal konteinerių perkrovimą. 2008 m. uoste perkrauta 2,57 milijono TEU. Vienas svarbiausių uostų Viduržemio jūroje. Uosto plotas – 10,653 km². Ateityje planuojama Barselonos uosto plėtra – prijungus Ljobregato upės žiotis uostą būtu galima išplėsti dvigubai.

Infrastruktūra
--------------

Barselonos uostas suskirstytas į penkias dalis:

* *Port Vell* (senasis uostas) – seniausioji Barselonos uosto dalis. Daugiausia naudojamas kultūriniams renginiams, sportui ir turizmui;
* *Barselonos komercinis-pramoninis uostas* – prekybinę veiklą vykdanti Barselonos uosto dalis;
* *Barselonos laisvasis uostas* – logistikos veiklą vykdanti Barselonos uosto dalis;
* *Port Olímpic* – buriavimo ir jachtų prieplauka,
* *Port Fòrum Sant Adrià* – jachtų prieplauka.

Veikla
------

Senojo uosto dalis yra svarbus žvejybos ir turizmo objektas. Keltai iš čia dažniausiai keliauja į Balearų salas ir užsienio valstybių Viduržemio jūros uostus.

Centrinėje Barselonos uosto dalyje yra įrengtas pramogų ir prekybos centras. Čia taip pat įrengtas didžiausias Europoje akvariumas, kuriame yra daugiau nei 8000 žuvų ir 6 milijonai litrų jūros vandens. Uosto prekybos ir pramogų centras yra vienintelis komercinis prekybos centras mieste, kuris taip pat veikia sekmadieniais ir švenčių metu. Šalia įrengta prieplauka, kurioje turistai gali išsinuomoti jachtas.

Pietinėje dalyje yra įsikūrusi pramoninė uosto dalis ir laisvasis uostas. Šalia įsikūręs Barselonos tarptautinis oro uostas.

Sportas
-------

1991 m. uoste atidaryta nauja uosto dalis „Port Olímpic", kurioje 1992 m. vasaros olimpinių žaidynių metu vyko buriavimo varžybos.

2003 m. pasaulio vandens sporto čempionato ir 2013 m. pasaulio vandens sporto čempionato metu senojo uosto dalyje vyko atviro vandens plaukimo varžybos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „WORLD PORT RANKING - 2008" (PDF) (anglų). Institute of Shipping Economics & Logistics, Containerisation International Yearbook 2010. 2008. Nuoroda tikrinta 2013-01-07.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Barselonos uostas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Pietų Korėja Busano olimpinis uostas 1988** | ***Olimpinis buriavimo uostas***Ispanija **Port Olímpic** **1992** | Po to:**Jungtinės Amerikos Valstijos Day Marina 1996** |
IrfanView|  |
|  
IrfanView 4.33 ekranvaizdis |
| Kūrėjas | Irfan Skiljan |
| Stabili versija | 4.42 |
| Operacinė sistema | Windows |
| Tipas | Paveikslėlių peržiūros programa |
| Licencija | Patentuota |
| Svetainė | www.irfanview.com |

**IrfanView** – populiari, nemokama paveikslėlių peržiūrėjimo ir vaizdo bei garso grojimo programa, leidžianti peržiūrėti ir redaguoti grafinius failus, perkoduoti juos į kitus formatus ir groti daugiau kaip tuziną garso ir vaizdo formatų (nors daugumos egzotiškų formatų peržiūrai reikalingi įskiepiai, kuriuos taip pat nemokamai galima pasisiųsti iš oficialios svetainės). Programa neturi paveikslėlių piešimo ar redagavimo funkcijų, kaip kad Adobe Photoshop ar GNU GIMP. Tačiau ja galima atlikti kai kurias paprastas vaizdų apdorojimo operacijas, be to, IrfanView palaiko Photoshop filtrų įskiepius, todėl programą galimą paversti labai funkcionalia.

Programa pavadinimas susideda iš jos kūrėjo Irfan Skiljan, kilusio iš Bosnijos ir Hercegovinos, vardo ir prie jo pridėto žodžio angl. *view* 'vaizdas'. IrfanView veikia visose moderniosiose Windows versijose (Windows 95 ir vėlesnėse).

Nuo 4.00 versijos programa palaiko apvalkalus, keičiančius įrankių juostos mygtukų išvaizdą. Naudotojai juos gali susikurti patys bet kuria .png formatą palaikančia programa, arba parsisiųsti iš oficialiosios IrfanView svetainės.

Palaikomi formatai
------------------

IrfanView palaiko daugybę failų formatų. Žemiau pateikiamas failų, veikiančių 4.00 programos versijoje, sąrašas. Daugumai jų reikalingi įskiepiai bei papildomos programos. Pusjuodžiu šriftu paryškinti formatai, kuriuos galima peržiūrėti be jokių papildų.

### Grafikos failų

ACR, **ANI**, AWD, B3D, **BMP**, CAM, CGM, **CLP**, **CPT**, CR2, CRW, **CUR**, DCM, DCR, **DCX**, DDS, **DIB**, DJVU, **DLL**, DNG, DXF, DWG, ECW, EEF, **EMF**, EPS, **EXE**, FITS, FPX, FSH, G3, **GIF**, HDR, HPGL, **ICL**, **ICO**, ICS, IFF, IMA, IMG, IW44, YUV, J2K, JNG, JP2, JPC, JPM, **JPEG**, **JPG**, JPM, KDC, LBM, LDF, LWF, Mac PICT, MNG, MRC, MrSID, NEF, NGG, NLM, NOL, MRW, ORF, **PBM**, **PCD**, **PCX**, PEF, PDF, **PGM**, PIC, **PNG**, **PPM**, PS, **PSD**, PSP, PVR, QTIF, RAF, RAS, RAW, RGB, RLE, SFF, SFW, SGI, SID, SIF, SRF, SVG, SUN, SWF, RGB, SWF, **TGA**, **TIF**, **TIFF**, TTF, **TXT**, VTF, WAD, WAL, WBMP, **WMF**, X3F, XBM, XPM.

### Vaizdo failų

**AVI**, MOV, **MPG**, **MPEG**, **WMA**, **WMV**.

### Garso failų

**ASF**, **AIF**, **AU**, **SND**, MED, **MID**, MP3, OGG, RA, **WAV**.

Nuorodos
--------

* IrfanView oficiali svetainė
* IrfanView pamokos ir daugybė nuorodų vartotojams Archyvuota kopija 2005-08-22 iš Wayback Machine projekto.
**Vytautas Povilas Jurkštas** (1928 m. spalio 30 d. Kaunas – 1992 m. balandžio 21 d. Venecija, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos muzikologas, aviacijos istorijos tyrinėtojas.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijos dainavimo klasėje. Nuo 1963 m. Dvoržako draugijos Prahoje užsienio narys korespondentas, nuo 1982 m. Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos archeomuzikologinių studijų grupės, 1988 m. S. Moniuškos muzikos populiarintojų draugijos Varšuvoje, 1988 m. Kurpinskio muzikos draugijos garbės narys.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kultūrinį (ir muzikinį) gyvenimą. Surinko Lietuvos kultūros, meno istorijos svarbių archyvinių dokumentų, sudarė teminę kartoteką. Lietuvoje ir užsienyje skaitė mokslinius pranešimus, paskaitas Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės muzikinio gyvenimo temomis, apie Vilniaus muzikinį gyvenimą, jame gyvenusius ir kūrusius kompozitorius. Parašė studijas apie kompozitorių M. Krečmerį, Lietuvos ir Čekijos muzikinius ryšius. Parengė ir išleido Ž. Liauksmino veikalą „Ars et praxis musica" (1977 m.). Jo parengtus enciklopedinius straipsnius spausdino Muzikos enciklopedija, Visuotinė lietuvių enciklopedija, žinynai.

Sukaupė Lietuvos aviacijos istorijos archyvą, sovietinės okupacijos metais išsaugojo A. Gustaičio sukonstruotų lėktuvų ANBO brėžinius, dokumentinę medžiagą apie žuvusius lietuvių lakūnus, spausdintą lietuvių ir užsienio kalbomis. Archyvą saugo Kauno aviacijos muziejus. Lietuvos aviacijos sporto federacijos Aviacijos istorijos komiteto pirmininkas.

Jo sukauptą 216 medalių ir ženklelių kolekciją saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Žmona Ksavera Jurkštienė padovanojo 1999 m. 12 medalių, 2000 m. dar 26 medalius ir 182 ženklelius, skirtus Lietuvos dainų šventėms ir aviacijai, 8 medalius ji muziejui pardavė.

Susilaukė sūnaus Petro Jurkšto (1953 01 26) ir dukros Daivos Jurkštaitės (1954 04 10).

Įvertinimas
-----------

* 1989 m. – Lenkijos ordinas „Nusipelnęs Lenkijos kultūrai"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincas Ruzas, LNM vyr. muziejininkas. 2000 m. Lietuvos nacionalinio muziejaus įsigyti medaliai ir faleristika
2. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Vytautas Povilas Jurkštas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006