recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  *Kévin Borlée*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Kevin Borlée |
| Gimė | 1988 m. vasario 22 d. (34 metai) |
| Atstovauja (-vo) | Belgijos vėliava Belgija |
| Aktyvumo metai | 2005 - dabar |
|  |
| Rungtys | Sprintas |
| Asmeniniai rekordai | 100 m: 10,62  200 m: 20,84  400 m: 44,88 |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**2 | **Suma**2 |
| Pasaulio uždarų patalpų čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**1 | **Bronza**1 | **Suma**3 |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**4 | **Sidabras**1 | **Bronza**1 | **Suma**6 |
|  |
| Kiti titulai | Nacionalinis uždarų patalpų čempionas  Belgijos metų lengvaatletis (2008) |
| World Athletics profilis: |  |

**Kévin Borlée** (g. 1988 m. vasario 22 d.) – Belgijos lengvaatletis, kuris specializuojasi 400 m bėgimo rungtyje. Nacionalinės 4x400 m bėgimo estafetės rintkinės narys.

2008 m. apdovanotas svarbiausiu Belgijos lengvaatlečių apdovanojimu – *„Golden Spike"*.

Biografija
----------

Kevin Borlée gimė lengvaatlečių šeimoje. Jo brolis dvynys Jonathan Borlée ir sesuo Olivia Borlée taip pat yra sėkmingi 400 m sprinto bėgikai. Visi trys atletai treniruojami tėvo Jacques Borlée. Šiuo metu gyvena Talahasyje, JAV.

Stambaus masto varžybose Borlée pirmą kartą pasirodė 2005 m. pasaulio jaunučių lengvosios atletikos čempionate. Marakeše vykusiame turnyre 200 m bėgimo distancijoje jis pasiekė pusfinalį, bet likęs 6 savo grupėje finalo nepasiekė. Po metų bėgikas startavo 400 m distancijoje pasaulio jaunimo čempionate. Lengvaatletis vėl pasiekė pusfinalį, bet atbėgo ketvirtas savo grupėje ir nepateko į finalą. 2008 m. įveikė olimpinė normatyvą ir dalyvavo 2008 Pekino žaidynėse. 400 m bėgime jis atbėgo trečias ir į finalą nepateko. Jo pasiektas rezultatas 44.88 pripažintas nacionaliniu rekordu. Komandinėje estafetėje Borlée pelnė penktą vietą ir taip pat pasiekė nacionalinį rekordą. Po metų sportininkas debiutavo 2009 m. pasaulio čempionate. Individualioje rungtyje jis vėl suklupo ties pusfinaliu, o komandinėje estafetėje užėmė 4 vietą. 2010 m. žiemos sezono metu 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate, kartu su komandos draugais pelnė sidabrą. Tų pačių metų vasaros sezono metu Borlée sėkmingai startavo 2010 m. Europos čempionate, kur 400 m bėgime pelnė auksą, o komandinėje rungtyje – bronzą.

2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate kartu su Belgijos nacionaline rinktine iškovojo bronzos medalį. 2022 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionato nugalėtojas estafetiniame bėgime.

Pasiekimai
----------

| Metai | Turnyras | Vieta | Rungtis | Rez. | Pap, |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Olimpinės žaidynės | Pekinas, Kinija | 400 m | 9 | 44.88 (NR) |
| 4x400m | 5 | 2:59.37 (NR) |
| 2009 | Pasaulio čempionatas | Berlynas, Vokietija | 400 m | 12 | 45.28 |
| 4x400 m | 4 | 3:01.88 |
| 2010 | Pasaulio uždarų patalpų čempionatas | Doha, Kataras | 4x400 m | 2 | 3:06.94 (NR) |
| Europos čempionatas | Barselona, Ispanija | 400 m | 1 | 45.08 |
| 4x400 | 3 | 3:02.60 |

Nuorodos
--------

* Kevin Borlée IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2012-01-19 iš Wayback Machine projekto.
**Danguolė Vaitkutė** (g. 1928 m. balandžio 22 d. Kaune) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1946 m. baigusi Kauno 5-ąją gimnaziją, Vilniaus valstybiniame universitete pradėjo studijuoti chemiją ir mokytis muzikos mokykloje. 1947–1952 m. choro dirigavimą studijavo Vilniaus ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Žiliaus klasė).

Nuo 1952 m. rudens Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje) daug metų dėstė choro dirigavimą ir išugdė 64 jaunuosius chorvedžius, keletą metų vadovavo vaikų muzikos mokyklos chorui.

Nuo 1956 m. – ir Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos dėstytoja bei moksleivių choro vadovė, iki 1986 m. Vaikų chorą parengė daugeliui Kauno miesto ir respublikinių dainų švenčių, su juo konkursuose pelnė prizinių vietų, padarė įrašų Lietuvos radijui, televizijai, plokštelėms: „Šimtas vyturėlių" (1971 m.) ir „Tomo choras nuostabus" (1973 m.). Choras dalyvavo vaikiškų operų ir muzikinių veikalų spektakliuose Kauno muzikiniame teatre. Moksleiviai pastatė R. Boiko vaikišką operą „Dainelė miške" (1964 m.), M. Krasevo operą „Musytė zvimbuolytė" (1967 m.) ir J. Baltramiejūnaitės operą „Meškino liga" (1970 m.). Šie spektakliai buvo rodomi ir per Lietuvos televiziją. 1970 m. choras teatrų vaikams konkurse pelnė pirmąją vietą.

D. Vaitkutė buvo Kauno miesto chorų apžiūrų ir respublikinių konkursų žiuri narė, Kauno miesto dainų švenčių dirigentė, respublikinių dainų švenčių konsultantė, 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės Vilniuje dirigentė. 1979 m. pedagogė apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1980 m. – Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Danguolė Galinauskienė-Urbanavičiūtė** (g. 1940 m. birželio 14 d. Butrimonių miestelyje, Alytaus r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Tėvas Viktoras Urbanavičius (1907–1944) buvo baigęs Stasio Šimkaus vadovaujamą Klaipėdos konservatoriją, mokytojavęs Alytuje. Danguolė, baigusi Utenos 1-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1955–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. D. Einikienė). 1959–1964 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Lopo klasė). Kvalifikaciją kėlė Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute Vilniuje, Maskvos ir Leningrado konservatorijose.

1964–1968 m. mokytojavo Vilniuje, o nuo 1969 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytoja, nuo 1996 m. vyr. dėstytoja. 1974–1976 m. merginų choro vadovė. Išugdė per 50 jaunųjų chorvedžių, parašė metodinių darbų, dalyvavo mokslinėse konferencijose.

Be pedagoginio darbo, D. Galinauskienė vadovavo ir meno mėgėjų kolektyvams. 1970–1975 m. buvo Kauno dirbtinio pluošto gamyklos dainų ir šokių liaudies ansamblio choro vadovė. Ansamblis daug koncertavo, 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurse savo grupėje pelnė geriausio kolektyvo vardą. 1975–1978 m. Kauno mišriojo choro „Mada" chormeisterė – su juo koncertavo Lietuvoje, Gruzijoje ir Vokietijoje, Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje laimėjo antrąją vietą, koncertuose atlikdavo solo partijas. 1978–1992 m. Romainių sanatorijos moterų vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis buvo Kauno zonos apžiūrų bei konkursų prizininkas. Pedagogė daug metų koncertavo kaip vokaliste solistė. 1975 m. dainų ir šokių liaudies ansamblių šventės Kaune dirigentė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Kazimieras Buinevičius** (tikroji pavardė *Buinivičius*, 1872 m. lapkričio 28 d. Černihivas, Ukraina – 1953 m. rugpjūčio 19 Insbrukas, Austrija) – lietuvių gydytojas terapeutas, medicinos daktaras.

Biografija
----------

1898 m. baigė Maskvos universitetą. 1901 m. medicinos daktaras.

1903–1918 m. dėstė Maskvos universitete ir Maskvos moterų medicinos institute. Propedeutikos, vėliau Terapijos klinikos, įsteigtos jo pastangomis, vedėjas. 1918–1922 m. Jekaterinoslavo universiteto profesorius. 1923–1939 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) Vidaus ligų medicinos katedros ir klinikos vedėjas. 1944 m. pasitraukė į Austriją.

Mokslinė veikla
---------------

1928 m. paskelbė naują šlapimo susidarymo teoriją, darbų apie nefritą, edemą, hepatitą, aterosklerozę.

Bibliografija
-------------

* Vidaus ligų klinikos vadovėlis, 1928-1930 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Buinevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 574 psl.
**D.J. (Dorothy) McIntosh** – Kanados rašytoja. Anksčiau redagavo Kanados kriminalinių rašytojų naujienlaiškį. Kanados Mesopotamijos studijų asociacijos narė.

Biografija
----------

Toronto universitete baigė anglų kalbos ir literatūros bakalauro studijas. Šiame mieste ir dabar gyvena.

Apdovanojimai
-------------

* 2008 m. apdovanota Arthur Ellis premija už geriausią trumpą apsakymą.
* 2008 m. Arthur Ellis premiją pelnė ir jos trileris „Babilono ragana". Be to, knyga pristatyta Anglijos detektyvų rašytojų asociacijos Debut Dagger premijai gauti.

Pasisakymai
-----------

Paklausta kaip „Babilono raganą" apibūdintų vienu sakiniu, autorė atsakė: *Kas sieja senąjį alchemijos mokslą, Senojo Testamento „Pranašų knygas" ir didžiąją Asirijos imperiją – šią paslaptį turi išsiaiškinti meno kūrinių prekiautojas niujorkietis Džonas Medisonas antraip jis žus*.

Knygos
------

* Babilono raganos (angl. The Witch of Babilon)

Šaltiniai
---------

 Archyvuota kopija 2011-10-20 iš Wayback Machine projekto.
Nagojos pilis
**Nagojos pilis** – viena iš žinomiausių Japonijos pilių, pastatyta Nagojos mieste 1612 metais. Pilis klestėjo Edo periode, o per Antrąjį pasaulinį karą didžioji pilies dalis buvo sugriauta.

Istorija
--------

Nustatyta, kad Nagojos pilies teritorijoje XVI amžiuje stovėjo kita pilis, kuri vėliau buvo apleista ir sunyko. Nagoja buvo vienas iš svarbiausių Japonijos centrų todėl netrukus prasidėjo naujos pilies statybos. Pradėti statybas nurodė Tokugava Iejasu, kuris perleido pilies valdymą savo sūnui Tokugavai Yoshinao. Pilies statyba užtruko iki 1612 metų. Nagojos pilis buvo viena iš svarbiausių Tokugavos šeimos rezidencijų ir konkuravo su Osakos pilimi.

Pilies aukso amžius siejamas su Edo periodu, nors pilies svarba išliko iki pat Meidži restauracijos. Per Antrąjį pasaulinį karą pilis buvo naudojama karinio belaisvių stovyklos reikmėms. 1945 metais didžioji dalis pilies buvo sunaikinta. Šiuo metu pilis yra moderni rekonstrukcija.

Šaltiniai
---------

* Stephen Turnbull. *Japanese Castles 1540-1640*. Osprey Publishing, 2003. ISBN 1-84176-429-9
* Nagoya Castle. Žiūrėta 2008-09-18


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nagojos pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Danguolė Beresnevičienė** (g. 1959 m. gegužės 26 d. Kaune) – Lietuvos psichologė, habilituota socialinių mokslų daktarė, profesorė.

Biografija
----------

1982 m. baigė Vilniaus universitetą. 1996 m. habilituota socialinių mokslų daktarė.

1991–1998 m. dirbo Pedagogikos institute. 1991–1995 m. dar Kauno technologijos universiteto dėstytoja, 1992–2000 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytoja, 1998–2000 m. Psichologijos didaktikos katedros vedėja. 1993–2000 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoja, nuo 1997 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytoja, nuo 2000 m. Socialinio darbo ir edukologijos katedros vedėja.

Nuo 1997 m. profesorė. Nuo 2004 m. Šiaulių universiteto Edukologijos fakulteto Psichologijos katedros profesorė.

Nuo 1998 m. žurnalo „Ugdymo psichologija" atsakingoji redaktorė. Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbė.

D. Beresnevičienės vyras yra fantastikos mėgėjų judėjimo pradininkas Gediminas Beresnevičius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrinėjimų tema – nuolatinio mokymosi psichologiniai pagrindai.

Bibliografija
-------------

* Diferencijuotas profesinis orientavimas mokykloje, 1990 m.
* Nuolatinis mokymasis Lietuvoje: Psichologiniai pagrindai, 1995 m.
* Psichologija, su kt. 2002 m.
* Andragogika: Suaugusiųjų švietimas Vidurio ir Rytų Europoje, Lietuvos mokslas, 2002 m. *Comparative andragogy*, anglų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sigitas Kregždė. *Danguolė Beresnevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 81 psl.
| ***Nagi, vaikinai!*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Più forte, ragazzi! |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giuseppe Colizzi |
| Scenaristas (-ai) | Barbara Alberti  Giuseppe Colizzi |
| Kompozitorius | Oliver Onois |
| Vaidina | Terence Hill  Bud Spencer |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 120 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Nagi, vaikinai!** (it.  *Più forte, ragazzi!*) – 1972 m. italų sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka Terensas Hilas ir Badas Spenseris. Šios juostos filmavimo metu Spenseris taip susižavėjo skraidymu, kad vėliau išsilaikė sraigtasparnio ir lėktuvo piloto licencijas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Plata
* Bud Spencer – Saludas
* Reinhard Kolldehoff – Ersas
* Riccardo Pizzuti – Naso

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme pasakojama apie du bičiulius, kurie verčiasi įmituodami lėktuvų avarijas ir gaudami pinigus iš draudimo bendrovių.

Kartą jų lėktuvas iš tiesų sudūžta džiunglėse, netoli deimantų kasyklos, kuriai vadovauja ponas Ersas. Norėdami sudaryti šiam konkurenciją, bičiuliai imasi organizuoti prekių pristatymo į džiungles verslą, tačiau pastarasis neketina konkurentams veikti laisvai.

Apdovanojimai
-------------

1973 m. filmas laimėjo vieną „Golden Screen" apdovanojimą ir Italijos kino žurnalistų sindikato Sidabrinę juostą už geriausią muziką.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTerenso Hilo ir Bado Spencerio filmai |
| --- |
|  |
| Filmai | 
*Hanibalas* • *Dievas atleidžia... Aš ne!* • *Keturi tūzai* • *Batų kalnas* • *Mano vardas Trejybė* • *Mano vardas vis dar Trejybė* • *Juodasis korsaras* • *Nagi, vaikinai!* • *Kitaip mes supyksim!* • *Atsuk kitą skruostą* • *Kovotojai su nusikalstamumu*• *Herbas arba skaičius* • *Aš ir hipopotamai* • *Rasi draugą – rasi lobį* • *Visada pasiruošę* • *Dvigubi nemalonumai* • *Majamio superpolicininkai* • *Nemalonumų mėgėjai* |
|  |
| Pagrindiniai aktoriai | 
Terence Hill • Bud Spencer |

 |
| **Kazimieras Adomas Naruševičius** |
| --- |
| Naruševičiai |
| Herbas Wadwicz |
| Herbas Wadwicz |
|  |
| Gimė | 1730 m. |
| Mirė | 1803 m. (~73 metai) |

**Kazimieras Adomas Naruševičius** (1730–1803 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybės ir religinis veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajorų Naruševičių giminės. Jėzuitas.

Vilniaus akademijoje studijavo retoriką, filosofiją, matematiką, kalbas ir teologiją, 1754–1756 m. Prahos universitete – matematiką ir fiziką.

1763 m. įstojo į Jėzuitų ordiną. 1764–1766 m. Vilniaus akademijos spaustuvės prefektas, akademijos profesorius. Nuo 1768 m. Vilniaus bajorų kolegijos rektorius, 1773 m. uždarius Jėzuitų ordiną – Petrikavo Polesėje klebonas. 1780–1788 m. Vilniaus vyriausiosios mokyklos sekretorius, nuo 1790 m. Anykščių klebonas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Regina Trimonienė. *Naruševičiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 71 psl.
**Dangerutis** (Daugėrutis, Daugerutis, Daugirutis; m. 1213 m. Cėsys, KO) – antrasis Lietuvos kunigaikštis (po Žvelgaičio), kurio vardas žinomas iš patikimų šaltinių. Manoma, kad Dangerutis buvo vienas iš vyresniųjų lietuvių žemių konfederacijos kunigaikščių. Pirmą kartą minimas prie 1209 metų įvykių Henriko Latvio „Livonijos kronikoje". Nors kituose šaltiniuose jo vardas neminimas, tačiau jis laikomas įtakingiausiu lietuvių kunigaikščiu iki Mindaugo.

Dangerutis ne kartą puolė latvių ir estų žemes. Kur buvo jo valdomos žemės nėra žinoma. Jersikos kunigaikštystės (Latgaloje) kunigaikštis Visvaldis buvo vedęs Dangeručio dukterį. Tuo pačiu jis apsaugojo savo kunigaikštystę nuo lietuvių antpuolių, bet turėjo remti lietuvius žygiuojančius plėšti tolimesnių žemių.

1213 m. Dangerutis išvyko į Naugardą, greičiausiai siekdamas sudaryti sąjungą prieš vokiečius su Didžiojo Naugardo kunigaikščiu Mstislavu Narsiuoju. Grįžtant namo Dangerutis pakliuvo į kalavijuočių nelaisvę ir, įkalintas Vendeno pilyje, 1213 m. nusižudė. Jo žemes, kol jis buvo kalinamas, užgrobė kiti lietuvių kunigaikščiai. Istorikai (pvz. Edvardas Gudavičius) spėja, kad jo žemių užgrobimas ir paskatino Dangerutį nusižudyti.

Baltarusių istoriko V. Nosevičiaus nuomone Dangerutis galėjo būti Mindaugo tėvu (Mindaugo tėvą Eiliuotoji Livonijos kronika vadina *könig gros* - didžiu karaliumi).

### Mitologija

Pagal T. Narbutą – XIII a. lietuvių kunigaikštis, karo dievo Kovo žynys. Dangeručio centrinė pilis esą buvo ant Senojo Daugėliškio piliakalnio. Narbutas mini, kad žynys nelaisvėje persivėręs kalaviju, o lietuviai atgavę kalaviją jį paskyrę karo dievui bei nešdavosi į mūšius, kur jis lietuviams padėdavęs kovoje.

Literatūra
----------

1. ↑  A.Dubonis *Ūkis*. Lietuvos istorija T.3. Vilnius, 2011. P.138.
2. ↑  *Daugirutis* Lietuviškoji enciklopedija. T6. Kaunas, 1937. P.108
3. ↑  Насевіч В. Пытанняў больш, чым адказаў // Беларускі гістарычны агляд. — Мн. 1998. — Т. 5. Сш.1(8). — P. 210—226.
4. ↑  Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 274 p.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių ir žemaičių kunigaikščiai XIII a. I pusėje |
| --- |
|  |
| Deltuva | 
Juodkys (1219) · Pukeikis (1219) · Bikšys (1219) · Ligeikis (1219)  |
|  |
| Lietuva | 
Žvelgaitis · Dangerutis · Stekšys · Živinbutas (1219) · Dausprungas (1219) · Mindaugas (1219, 1248) |
|  |
| Nalšia | 
Daujotas (1219) · Viligaila (1219) · Gerdenis (1248) · Lengvenis (1248)· Milgerinas · Daumantas · Gotartas · Liumbis · Suksė |
|  |
| Neris | 
Parbus |
|  |
| Upytė | 
Ruškaičiai (1219) |
|  |
| Alšėnai | 
Alšis · Bunys |
|  |
| Žemaitija | 
Gerdvilas (1219) · Vykintas (1219, 1248) · Alminas · Treniota |
|  |
| Šiauliai | 
Bulionys (1219) |

 |
| **Dangerutis Čebelis** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. sausio 30 d.Kaunas |
| Mirė | 1978 m. rugsėjo 21 d. (51 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, kalbininkas, romanistas, filologijos mokslų daktaras. |

**Dangerutis Čebelis** (1927 m. sausio 30 d. Kaunas – 1978 m. rugsėjo 21 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, kalbininkas, romanistas, filologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Nuo 1944 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1946 m. pašalintas už antisovietines pažiūras. 1947-1950 m. dirbo mokytoju Kauno 8-oje gimnazijoje, dėstė lotynų ir prancūzų kalbas. 1950 m. suimtas klasėje už ryšius su Lietuvos antisovietinio pasipriešinimo judėjimu, iki 1953 m. kalintas Sibire. 1955 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1975 m. filologijos mokslų daktaras.

Nuo 1955 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1978 m. profesorius. Parašė pirmąją romanistikos Lietuvoje apžvalgą. Ištyręs senovės prancūzų kalbos paminklus nustatė, kaip sintetinė kalbos sandara virsta analitine. Darbai svarbūs kalbų tipologijai ir lietuvių kalbotyrai.

Bibliografija
-------------

* Romanų kalbos Lietuvoje, 1976 m. prancūzų kalba
* Gramatinis daiktavardžio statusas ir vardažodžių linksniavimas IX–XVI a. prancūzų kalboje, 1978 m. rusų kalba.
* Louise Skrelina et Dangerutis Čebelis, La détermination du nom en ancien français, Romania, 1972

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Ambrazas. *Dangerutis Čebelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 267 psl.
| **Kazimieras Baranauskas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. liepos 17 d. (77 metai)Ručiniai, Vaškų valsčius |
|  |
| Veikla | zoologas |
| Organizacijos | Ekologijos institutasmokslo darbuotojasVilniaus pedagoginis universitetasdocentas |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Kazimieras Baranauskas** (g. 1945 m. liepos 17 d. Ručiniai, Vaškų valsčius) – Lietuvos zoologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1984 m. biologijos mokslų kandidatas.

1972–1980 m. mokytojavo Anykščių rajone ir Trakuose. Nuo 1980 m. dirba zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas). Nuo 1998 m. Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas; nuo 2008 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – žinduolių ekologija, jų apsauga. 1986–1990 m. kartu su Vietnamo nacionalinio mokslinių tyrimo centro ir Rusijos mokslų akademijos A. Severcovo gyvūnų evoliucinės morfologijos ir ekologijos instituto mokslininkais dalyvavo 3 kompleksinėse ekspedicijose Vietname. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos fauna. Žinduoliai, su kitais, 1988 m.
* Medžiotojo vadovas, su kitais, 1996 m.
* Žinduolių pavadinimų žodynas, su kitais, 2002 m.
* Zoogeografija. Indomalajinės srities žinduoliai, 2002 m.
* Europos Sąjungos buveinių direktyvos saugomos rūšys, su kitais, 2006 m.
* Lietuvos raudonoji knyga, su kitais, 2007 m.
* Šikšnosparniai Lietuvoje ir jų apsauga (2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Baranauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 712 psl.
*Šis straipsnis apie muzikos grupę. Apie sintetinį pesticidą skaitykite straipsnyje DDT.*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| DDT |
|  
Jurijus Ševčiukas, 2007 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Tarybų Sąjunga Ufa, Sankt Peterburgas, SSRS |
| Žanrai | Rokas, Hardrokas, Bliuzrokas, Džiazrokas, Folkrokas |
| Kūrinių kalbos | rusų |
| Aktyvumo metai | 1980 - dabar |
| Svetainė | Oficiali svetainė |
| Nariai |
| Jurijus Ševčiukas, Konstantinas Šumailovas, Pavelas Borisovas, Aleksejus Fedičevas, Ivanas Vasiljevas, Artiomas Mamajus, Antonas Višniakovas, Aliona Romanova |

**DDT** (Rusiškai – ДДТ) – Rusijos roko muzikos grupė. Ją 1980 m. Ufoje įkūrė grupės lyderis, daugelio dainų autorius, poetas, kompozitorius Jurijus Ševčiukas. Grupės pavadinimas kildinamas iš vieno geriausiai žinomų sintetinių pesticidų dichlordifeniltrichlormetano. Yra ir kitų DDT iššifravimo variantų – „Vaikų kūrybos namai" (rusiškai Дом Детского Творчества), kur pirmą kartą grupė grojo, "laba diena, drauge! "(rusiškai – „Добрый День, Товарищи!"), „Дураки из Дома техники".
**Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja" parapija** – viena iš Klaipėdos stačiatikių dekanato parapijų, Kolainiuose. Parapijai priklauso Kolainių Dievo Motinos ikonos „Smolenskaja" cerkvė.

Istorija
--------

Po 1863 m. sukilimo rusų valdžia uždarė katalikų vienuolyną. Į jį atkelti kolonistai stačiatikiai iš Sibiro – Blagoveščensko miesto. Stačiatikiai 1867 m. katalikų bažnyčią perstatė į cerkvę, naudojosi buvusio vienuolyno pastatais. Parapija įkurta 1873 metais. Prasidėjus I pasauliniam karui didžioji dalis parapijiečių pabėgo arba su visam grįžo į Rusiją. 1937 m. parapijoje buvo 1753 tikintieji. Po karo, 1945 m. tikinčiųjų beliko 845. 1947 m. sovietai iš naujo oficialiai užregistravo parapiją. 1988-1990 m. cerkvėje pamaldas laikė garsus stačiatikių vyskupas Ilarionas Alfejevas. 2008 m. buvo apie 10 tikinčiųjų.

Nuorodos
--------

* Istorija (rus.) Archyvuota kopija 2014-02-19 iš Wayback Machine projekto.;
* Ilariono Alfejevo biografija (rus.) Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto..

Literatūra
----------

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Kytiros vieta Graikijoje
Pagrindinis salos uostas Diakoftis
**Kytira** (gr. Κύθηρα, *Cythera*, *Kythera*, it. *Cerigo*) – Graikijos sala istoriškai priskiriama Jonijos saloms. Ji yra į pietus nuo Peloponeso pusiasalio. Administraciškai sala priklauso Pirėjo nomui, kurio pagrindinė dalis yra Atėnų metropolijos teritorijoje. Jos plotas 279.593 km² yra antras pagal dydį po Megaros Atikos regione. Tai taip pat antras nuo galo pagal gyventojų tankumą nomas Atikoje. Nelygi žemė atsirado dėl nuolatinio vėjo ir jūros, kurie sukūrė stačius šlaitus ir gilias įlankas. Šimtmečiais, kai laivyba buvo svarbiausia susisiekimo priemonė, sala buvo labai strategiškai svarbi. Nuo Antikos iki XIX a. Kytira buvo karių, pirklių ir užkariautojų kryžkelė. Todėl sala patyrė daugybės kultūrų įtaką. Tai matoma architektūroje, kur susimaišę Egėjo ir Venecijos elementai bei graikų, venecijiečių, turkų ir britų susimaišiusios tradicijos.

Gyventojai
----------

Kaip daugumos mažų Egėjo jūros salų, Kytiros gyventojų skaičius mažėja. 1864 m. gyventojų skaičius siekė 14500, po to pradėjo mažėti, daugiausiai dėl emigracijos į didžiuosius Graikijos miestus ir užsienį XX a. pr. Dabar saloje gyvena 3354 žmonės (2001 m.), bet vien Australijoje yra 60000 iš jos kilusių graikų.

Žymūs žmonės
------------

* Philoksenas (435–380 m. pr. m. e.) ditirambų poetas
* Marco Venier (– 1311 m.) Cerigo lordas
* Georgios Souris graikų poetas
* Valerios Stais (1857–1923 m.) archeologas
* Yianis Vilaras (1771–1823 m.), poetas ir autorius
* Juliette de Bairacli Levy (1912–2009 m.) herbalistas ir autorius
* Michael Zullo profesionalus futbolininkas iš Australijos Queensland Roar

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kytira** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus puslapis (graikų k.)
* Visit Kythera – Tourist & Culture Guide of Kythera Island (graikų, anglų, prancūzų, vokiečių, italų, ispanų bei turkų k.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Graikijos regionai |
| --- |
|  |
| Žemyninė Graikija | 

|  |
| --- |
| 
Megara **·**  Atika **·**  Bojotija **·**  Fokidė **·**  Lokridė **·**  Doridė **·**  Malidė **·**  Dolopija **·**  Etolija **·**  Akarnanija **·**  Ftiotidė **·**  Tesalija **·**  Epyras |
|  |
| Peloponesas | 
Lakonija **·**  Mesenija **·**  Elidė **·**  Arkadija **·**  Achaja **·**  Argolidė **·**  Korintija |

 |  |
|  |
| Salos | 
 Kreta **·**  Euboja **·**  Kerkyra **·**  Paksis **·**  Lefkada  **·**  Itakė  **·**  Kefalonija **·**  Zakintas **·**  Kytira **·**  Rodas |
|  |
| Kolonijos | 
 Didžioji Graikija **·**  Eolidė **·**  Troada **·**  Jonija **·**  Doridė |
|  |
| Makedonija | 
 Botija **·**  Migdonija **·**  Pierija **·**  Chalkidikė **·**  Aukštutinė Makedonija **·**  Krestonija |

 |
Sverbų pilkapio apylinkės
**Skverbų pilkapynas** – I tūkst. 1-sios pusės, esantis Skverbų kaime (Subačiaus sen. Kupiškio r.)

Istorija
--------

Iš viso buvo 11 pilkapių – 4,3–8,4 m skersmens, 0,5–1,4 m aukščio, kai kurie sampilai apkrauti laukų akmenimis. 1909 m. 4 pilkapius ištyrė rusų archeologas Ivanas Abramovas, trijuose iš jų aptiko po kapą, be radinių. 1936 m. žemės savininkas Antanas Šimonis pasirašė pasižadėjimą pilkapyną saugoti.  Antano Daniliausko 1959 m. duomenimis, pilkapiai buvo išsidėstę 3 grupėmis. Pirmoji trijų pilkapių grupė buvusi šalia Stirniškių piliakalnio, apie 0,15 km į ŠV nuo jo bei 0,1 km nuo Lėvens.

Antroji Milžinų kapais vadinama grupė buvo 0,3–0,4 km į V nuo pirmosios Antano ir Kazio Šimonių sklypuose. Joje buvo žymūs dviejų pilkapių su stambiais vainikų akmenimis pėdsakai, viename jų rasta žmogaus kaukolė. Trečioji trijų pilkapių grupė buvusi Pakapiu vadinamame lauke, 0,15 km į ŠV nuo kaimo kapinių ir maždaug 1 km nuo pirmosios pilkapių grupės. 1969 m. Adolfo Tautavičiaus ir Vytauto Daugučio ekspedicijos metu nė vienos šios pilkapių grupės nebeaptiko.

2002 m. platinant Rokiškio-Kupiškio-Panevėžio kelią, 71,8 – 82,1 km ruože buvo atliekami žvalgomieji archeologiniai tyrimai (tyrimų vadovė Rėda Nemickienė). Jų metu įvairiose trasos vietose buvo kasami 1x1 m. dydžio šurfai, iš viso ištirtas 21 šurfas (bendras ištirtas plotas 21 m².). Tačiau nei kultūrino sluoksnio, nei archeologinių radinių nerasta.

Lokalizacija
------------

Pilkapynas yra 4,5 km į R nuo Subačiaus geležinkelio stoties, Lėvens kairiajame krante, 0,1–0,15 km nuo upės, 300 m. į ŠV nuo Stirniškių piliakalnio, už Pilupio upelio.

Radiniai
--------

Kupiškio etnografijos muziejuje saugoma keletas atsitiktinių radinių iš Skverbų pilkapių: IV–V a. apyrankės trikampio pjūvio lankeliu, puoštu eglutės ornamentu, VI–VII a. apyrankės fragmentas, puoštas keliomis skersinių linijų grupelėmis.

Padavimai, pasakojimai
----------------------

Vietos žmonės kalbėdavo, kad tose vietose vaidenasi, dega pinigai.

Šaltiniai
---------

* Valstybinės archeologijos komisijos medžiaga, Skverbų km. Subačiaus vals. Panevėžio aps. byla: 22, psl.: 495–508, 525–528, 529.
* A. Tautavičius, V. Daugutis, 1969 m. gegužės 23-birželio 13 d. dirbusios žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita, Vilnius, 1969.
* R. Nemickienė, Žvalgomųjų archeologinių tyrinėjimų numatomo platinti Rokiškio-Kupiškio-Panevėžio kelio 71,8 – 82,1 km ruože ataskaita, Kultūros paveldo centro archyvas, F.39, Ap.1. S. g. 1130, Vilnius, 2002.
* Andra Simniškytė *„Geležies amžius Sėloje. Sėlos archeologijos sąvadas",* P.336. Vilnius, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Marengo mūšis |
| --- |
| Marengo mūšis |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1800 m. birželio 14 d. |
| Vieta | Marengo, Italija |
| Rezultatas | Napoleono pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Prancūzija Prancūzija | Austrijos imperija Austrija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Prancūzija Napoleonas BonapartasPrancūzija Louis Desaix  †Prancūzija Louis-Alexandre BerthierPrancūzija Jean LannesPrancūzija François Étienne de Kellermann | Austrijos imperija Michael von MelasAustrijos imperija Peter Ott |
| Pajėgos |
| 22 000–28 000 karių5 patrankos | 30 000 karių100 patrankų |
| Nuostoliai |
| 1 100 nužudytųjų3 600 sužeistų900 paimta į nelaisvę | 6 000 žuvusiųjų arba sužeistųjų8 000 paimta į nelaisvę |

**Marengo mūšis** vyko 1800 metų birželio 14 dieną tarp Austrijos imperijos ir Prancūzijos.

Stipri austrų kariuomenė iš pradžių smogė galingą smūgį prancūzams. Apie antrą valandą dienos atrodė, kad Napoleonas Bonapartas mūšį pralaimėjo ir kurjeris buvo pasiųstas į Vieną pranešti, kad austrai nugalėjo prancūzus. Kariuomenės vadas Napoleonas Bonapartas šaltakraujiškai tebetvirtino, kad nieko dar neprarasta, kad reikia laikytis iki galo. Ir jis buvo teisus, nes po valandos situacija lauke visiškai pasikeitė, kai lemiamu momentu į mūšį atskubėjo ir smogė austrams generolas Dezė ir jo divizija. Austrijos kariuomenė, kuri ketino pietauti ir eiti ilsėtis pakriko. Penktą valandą vakaro, persekiojami prancūzų kavalerijos, austrai ėmė trauktis. Tačiau mūšyje žuvo ir kautynių didvyris Dezė, kai atakos prieš austrus pradžioje jį pašovė muškieta.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marengo mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Coccoidea** |
| --- |
| Skydamariai (Ceroplastes rubens)Skydamariai (*Ceroplastes rubens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Lygiasparniai  *( Sternorrhyncha)* |
| Antšeimis: | Skydamariniai  *( Coccoidea)* |

 |

**Skydamariniai** (*Coccoidea*) – lygiasparnių (*Sternorrhyncha*) vabzdžių antšeimis, anksčiau buvo pobūris. Tai smulkūs ir vidutiniai vabzdžiai, aptinkami dažniausiai ant sumedėjusių augalų gumbelių arba skydelių pavidalu. Ryškus lytinis dimorfizmas, todėl patinai nuo patelių labai skiriasi. Patinas su 1 pora plėviškų sparnų ir su 2 siūliškais cerkais, žymiai mažesnis (50-100 kartų) už patelę. Užaugusios patelės kūnas nėra aiškiai suskirstytas į galvą, krūtinę ir pilvelį. Daugeliu atveju ir segmentacija būna neaiški. Antenos ir kojos dažniausiai labai neišsivysčiusios, todėl net sunku jas pastebėti. Letenos vienanarės, baigiasi 1 nageliu. Sparnų nėra. Nugarinė kūno dalis dengta vaškiniu apdangalu arba būna plika, bet daugiau ar mažiau sukietėjusi. Daugelio rūšių patelės primena gumbelius ant augalų kamienų ar šakų. Straublelis gana trumpas, bet duriamieji šereliai ilgi, jie yra specialiame maišelyje, esančiame kūno apačioje.

Kiaušinėlius patelės sudeda po savimi ir miršta. Pirmos stadijos lervos visada būna su kojomis, antenomis, akimis ir burnos organais. Pirmas dienas jos rėplinėja, ieškodamos tinkamos vietos apsistoti. Po pirmo išsinėrimo daugelio rūšių patelių lervos praranda gebėjimą vaikščioti. Lytiniai skirtumai atsiranda po pirmo ar antro išsinėrimo. Patinai dar turi 2 nejudrios nimfos stadijas. Nimfos stadijoje įvyksta esminiai lervos kūno persitvarkymai. Nimfos būna arba po skydu, arba specialiuose kokonuose. Iš nimfos išsivysto sparnuotas patinas. Dauginimas dažnai būna partenogenetinis.

Pasaulyje yra apie 3000, Vidurio Europoje – apie 90 rūšių. Daugelis skydamarių yra pavojingi vaismedžių, uogakrūmių ir dekoratyvinių augalų kenkėjai.

Lietuvoje skydamarių fauna neištirta, aptinkamos šios šeimos:

* Raupliadariai skydamariai (*Asterolecaniidae*)
* Netikrieji skydamariai (*Coccidae*)
* Tikrieji skydamariai (*Diaspididae*)
* Pūkiniai skydamariai (*Eriococcidae*)
* Kermesai (*Kermesidae*)
* Miltuotieji skydamariai (*Pseudococcidae*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Tlinkitų kalba*Lingít* |
| Kalbama | JAV (Aliaska), Kanada (Britų Kolumbija) |
| Kalbančiųjų skaičius | 1430 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Na-dene 
 Atapaskų-Ejakų
  Atapaskų
   Šiaurės Atapaskų
    **Tlinkitų** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | tli |
| ISO 639-3 | tli |

**Tlinkitų kalba** – atapaskų kalbų grupei priskiriama kalba, vartojama indėnų tlinkitų, gyvenančių Aliaskos ir Britų Kolumbijos pakrančių srityse. Kalba sparčiai nykstanti, skirtingais duomenimis ja kalba 800–1400 žmonių. Beveik visi gyventojai dvikalbiai (kalba angliškai).

Apytiksliai išskiriami 5 tlinkitų kalbos dialektai, kurie tarpusavyje suprantami. Kalba turi sudėtingą fonologiją.

Ankstyvieji tlinkitų kalbos užrašai daryti rusų misionierių, todėl užrašyti kirilica. Vėliau antropologai naudojo įvairius skirtingus lotyniško užrašymo variantus.

Nuorodos
--------

* tli Duomenys apie kodu „tli" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Marekas Jurekaslenk. *Marek Jurek*** |
| --- |
|  |
| Marekas Jurekas |
| Gimė | 1960 m. birželio 28 d. (62 metai) |
|  |
| Veikla | Lenkijos pilitikas, buvęs Seimo pirmininkas. |
| Partija | 2007 m. „Respublikos teisės" partija |
|  |
| Alma mater | Adomo Mickevičiaus universitetas Poznanėje |
|  |
|  **Vikiteka** | Marekas Jurekas |
| Parašas |
|  |

**Marekas Jurekas** (lenk. *Marek Jurek* g. 1960 m. birželio 28 d.) – Lenkijos politikas, buvęs Seimo pirmininkas.

Nuo 2007 m. balandžio 20 d. vadovauja naujai įkurtai „Respublikos teisės" partijai. Iki tol priklausė „Teisės ir teisingumo" (*Prawo i Sprawiedliwość*) sąrašui.

Biografija
----------

Marekas Jurekas yra baigęs istorijos studijas Adomo Mickevičiaus universitete Poznanėje.
Nuo 1980 m. buvo aktyvus judėjimo prieš komunizmą Lenkijoje dalyvis.
1995–2001 m. buvo Nacionalinės Transliuotojų Tarybos narys.
Nuo 1989 m. iki 1993 m. ir 2001 m. buvo Lenkijos Seimo narys.

2005 m. spalio 26 d. atstovaudamas „Teisės ir teisingumo" partijai buvo išrinktas Seimo pirmininku, surinkęs 265 parlamentarų balsus.
2007 m. balandį skilus „Teisės ir teisingumo" valdančiajai partijai, M. Jurekas įkūrė Krikščionių konservatorių grupę („Respublikos teisė"), motyvuodamas ideologiniais skirtumais ir kaltindamas brolius Kaczynskius nesugebėjimu šalyje uždrausti abortų. Tuo pačiu jis atsistatydino iš Seimo pirmininko pareigų.

  

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vlodzimežas Cimoševičius** | **Lenkijos Respublikos Seimo maršalka**2005 m. spalio 26 d. – 2007 m. balandžio 27 d.  | Po to:**Liudvikas Dornas** |
| **Margaret Mitčel** |
| --- |
|  |
| Margaret Mitčel 1941 m. |
| Gimė | 1900 m. lapkričio 8 d.Atlanta, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1949 m. rugpjūčio 16 d. (48 metai)Atlanta, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Tautybė | amerikietė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Pulicerio premija (1937)
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Margaret Mitchell |
| Parašas |
|  |

**Margaret Mitčel** (angl. *Margaret Munnerlyn Mitchell*; 1900 m. lapkričio 8 d. – 1949 m. rugpjūčio 16 d.) – XX a. amerikiečių rašytoja, žurnalistė. Pulicerio premijos laureatė, pagarsėjusi sukurtu romanu „Vėjo nublokšti". Pagal šį bestselerį pastatytas to paties pavadinimo filmas „Vėjo nublokšti", kuris laimėjo 10 Oskarų ir dar penkiems buvo nominuotas.

Biografija
----------

M. Mičel gimė 1900 m. lapkričio 8 d. Atlantoje, Džordžijos valstijoje, advokato šeimoje. Turėjo ketveriais metais vyresnį brolį Stefeną. Vaikystėje daug girdėjo apie praėjusios epochos įvykius, nes jos tėvas vadovavo vietos istorijos klubui. Tėvai buvo pergyvenę JAV pilietinio karo (1861–1865) įvykius, o jos abu seneliai buvo karo dalyviais, kariavusiais pietiečių pusėje.

M. Mičel pradėjo mokytis Vašingtono seminarijoje, o 1918 m. įstojo į prestižinį moterų Smito koledžą Masačusetso valstijoje. Ji grįžo į Atlantą po motinos mirties per didžiąją gripo pandemiją 1918 m. perimti namų priežiūrą. Tais pačiais metais ji pergyveno dar vieną skaudų įvykį, kai Prancūzijoje žuvo jos sužadėtinis leitenantas Henris. Po to kasmet šią dieną nusiųsdavo gėlių žuvusiojo motinai. 

1922 m. ji įsidarbino laikraštyje „Atlanta Journal". Tais pačiais metais ištekėjo už Berjeno Apšou, bet santuoka truko tik kelis mėnesius, pora išsiskyrė. Vėliau sutuoktinis rastas nužudytas. 1925 m. ji ištekėjo už draudimo agento Džono Maršo. 1926 m. patyrusi kulkšnies traumą nebegalėjo dirbti reportere. Netrukus metė šį darbą, pasak jos pačios, tapdama eiline provincijos dama, apsigyvenusi su vyru netoli garsiosios Persikų gatvės. 

Rašytoja mirė Atlantoje 1949 m. rugpjūčio 16 d. nuo autoavarijoje patirtų traumų. Ji buvo parblokšta automobilio, kelias dienas išbuvo be sąmonės.

Kūryba
------

Būsima rašytoja nuo pat vaikystės domėjosi istorija. Būdama 10 metų parašė keletą trumpų kūrinėlių ir pjesių, kurias vaidindavo savo tėvams. Romaną „Vėjo nublokšti" pradėjo rašyti dirbdama Atlantos laikraštyje. 1936 m. išleistame romane pateiktas aprašymas turėjo didelę įtaką žmonėms susidarant Pilietinio karo vaizdą. Prie didžiulės romano sėkmės prisidėjo ir politinė situacija. Be romano, pasirodė trumpas apsakymas „Prarastųjų svajonių sala". Vėliau autorė daugiau nieko, išskyrus laiškus, neberašė. Didžioji dalis jos laiškų, raštų, vykdant autorės valią, buvo sunaikinti.

Bibliografija
-------------

Vertimai į lietuvių kalbą: 

* *Vėjo nublokšti* (vert. Vilmantas Vilkončius). Vilnius: Alma littera, 2017.
* *Skarlet vaikystė* (vert. D. Bartašiūnaitė, J. Jašinskienė). Kaunas: Tyrai, 1995.

Nuorodos
--------

* Biografija (*rasyk.lt*)
| Kaliazinas*Калязин* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KaliazinasKaliazinas

57°14′00″ š. pl. 37°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.23333°š. pl. 37.85000°r. ilg.﻿ / 57.23333; 37.85000﻿ (Kaliazinas)Koordinatės: 57°14′00″ š. pl. 37°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.23333°š. pl. 37.85000°r. ilg.﻿ / 57.23333; 37.85000﻿ (Kaliazinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tverės sritis Tverės sritis |
| **Rajonas** | Kaliazino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 12 294  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaliazinas |

**Kaliazinas** (rus. *Калязин*) – miestas Rusijoje, Tverės srityje, 162 km nuo Tverės. Miestas išsidėstęs dešiniajame Volgos krante, prie Ugličiaus tvenkinio. Geležinkelio stotis. Avalynės, siuvimo, maisto, mašinų gamybos pramonė. Veikia krašto muziejus.

Istorija
--------

Nikolajaus soboro varpinė
Minimas nuo XII a. kaip sloboda, gyvenvietė atleista nuo mokesčių. Miesto svarba išaugo XV a. priešingame krante įkūrus Makarevo vienuolyną. Rugpjūčio 19 d. prie Kaliazino švedų ir rusų pajėgos sumušė etmono Jono Petro Sapiegos dalinius.

Miestu Kaliazinas tapo 1775 m. 1940 m. vienuolynas ir didžioji senamiesčio dalis užtvindyta pastačius Ugličiaus HE.

Vietovardis aiškinamas tarminiais žodžiais *каляга* ('purvinumas'), *калика* ('purvas, nešvara'), *калега* ('tinklas'). Galbūt vietovardis galėjo kilti iš kurio šių žodžių padaryto asmenvardžio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 188
2. ↑  В. А. Никонов. *Краткий топонимический словарь*. Москва: Мысль, 1966.
| ***Tobulas jausmas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Perfect Sence |
| Kilmės šalis | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė Švedija Danija Airija |
| Režisierius | David Mackenzie |
| Scenaristas (-ai) | Kim Fupz Aakeson |
| Vaidina | Ewan McGregorEva Green |
| Metai | 2011 |
| Žanras | fantastinė drama |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Tobulas jausmas** (angl.  *Perfect Sence*) – 2011 m. „Sundance" kino festivalyje debiutavusi fantastinė drama, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko Ewan McGregor ir Eva Green.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

Kadras iš filmo
*Aktorius – vaidmuo*
* Ewan McGregor – Maiklas
* Eva Green – Siuzana
* Connie Nielsen – Dženė
* Denis Lawson – restorano vadovas
* Stephen Dillane – Styvenas
* Ewen Bremner - Džeimsas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Maiklas ir Siuzana susipažino kaip tik tuo metu, kai pasaulyje ėmė siausti nežinoma epidemija: žmonės vienas po kito pradanda gebėjimą skirti kvapus. Siuzana – epidemiologė – kartu su kolegomis mėgina išspręsti iškilusį galvosūkį, tuo tarpu restorano virtuvės šefas Maiklas dirba greta jos namų ir jiedu kartais mato vienas kitą. Po vienos nakties nuotykio jie, Siuzanos iniciatyva, išsisikiria, tačiau Maiklas ir toliau atkakliai siekia užkariauti jos širdį.

Kai žmonės ima apsiprasti praradę gebėjimą užuosti, netrukus jie netenka ir gebėjimo pajusti skonį. Į Maiklo restoraną niekas nebeužsuka ir jie ima gaminti paprastą maistą pagal valdžios užsakymą tiekiamą ligoninėms. Greta šių nelaimių Maiklas ir Siuzana, tarsi atsiriboję nuo visko, kas vyksta aplinkui, vis daugiau praleidžia laiko kartu.

Dar po kurio laiko žmonės ima netekti klausos ir šis praradimas lydimas įnirčio bei pykčio priepuolių. Maiklas iškoneveikia Siuzaną ir ši nuo pabėga. Netrukus atsitokėjęs jis ima gailėtis savo poelgio ir, pats nieko nebegirdintis, ima jai skambinti, Siuzana nenori su juo bendrauti, o vėliau pati netenka klausos. Atgailaujantis Maiklas nuolat žvalgosi į jos buto langus, tačiau Siuzana išvažiuoja pas seserį.

Ketvirtoji epidemijos banga atima iš žmonių gebėjimą matyti. Suprasdami, kad turi mažai laiko, Maiklas ir Siuzana skuba vienas kito ieškoti ir spėja susitikti prieš pat jų akis užtraukiant tamsai...

Apdovanojimai
-------------

* Škotijos BAFTA nominacijos – geriausias Škotijos filmas ir geriausias režisierius
* Bratislava International Film Festival – geriausias filmas (publikos balsavimas)
* Edinburgh International Film Festival – geriausias filmas
| Šiaurės Chartumasالخرطوم بحري‎ |
| --- |
| *Pramoninis kvartalas* |
|  |
| 

Šiaurės ChartumasŠiaurės Chartumas

15°38′0″ š. pl. 32°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.63333°š. pl. 32.63333°r. ilg.﻿ / 15.63333; 32.63333﻿ (Šiaurės Chartumas)Koordinatės: 15°38′0″ š. pl. 32°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.63333°š. pl. 32.63333°r. ilg.﻿ / 15.63333; 32.63333﻿ (Šiaurės Chartumas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Sudano vėliava Sudanas |
| **Vilajetas** | Chartumo vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 936 349  |

**Šiaurės Chartumas** (arba **Bahris**; arab. الخرطوم بحري‎ = *al-Charṭūm Baḥrī*) – miestas Sudane, į šiaurę nuo sostinės Chartumo. 0,94 mln. gyventojų (2012 m.). Išsidėstęs prie Žydrojo Nilo santakos su Baltuoju Nilu ties Chartumu. Yra geležinkelis, dokai, dirbtuvės, išvystyta tekstilės ir alaus pramonė, pakuojama mėsa. Gaminami gumos gaminiai, betonas, avalynė. Vyksta prekyba gyvuliais, medvilnė, kviečiais, miežiais, vaisiais. Šiaurės Chartumas tiltais sujungtas su Omdurmanu ir sostine Chartumu.

Šiaurės Chartumo miestas anksčiau vadinosi Halfaja ir tai buvo didžiausia gyvenvietė Žydrojo ir Baltojo Nilo santakoje, kol egiptiečiai nepastatė Chartumo XIX a. trečiame dešimtmetyje.

Gyventojai
----------

| Metai | Gyv. skaičius |
| --- | --- |
| 1956 | 39 100 |
| 1973 | 150 989 |
| 1983 | 341 155 |
| 1993 | 700 887 |
| 2007 (spėjama) | 1 725 570 |

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007 m. rugsėjo 30 d iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2007 m. spalio 19 d iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Orda Chanas**, **Orda Edženas** (maždaug 1204-1280) – mongolų karvedys ir chanas, XIII a. valdęs rytinę Aukso Ordos dalį – Mėlynąją Ordą. Jis buvo Džuči sūnus ir Čingischano anūkas.

Apie Ordos biografiją yra labai mažai duomenų. Žinoma, kad jis dalyvavo Batijaus ir Subudajaus vadovaujamoje Mongolų invazijoje į Europą kaip vienas karvedžių. Kovėsi Legnicos mūšyje ir Mohi mūšyje.

Kadangi terminai „Mėlynoji Orda" ir „Baltoji Orda" istoriškai būdavo dažnai painiojami, kai kuriuose šiuolaikiniuose šaltiniuose galima rasti esą Orda Chanas valdęs Baltąją Ordą, tačiau ten turima omenyje Mėlynoji. Plačiau žiūrėkite Aukso Ordos pasidalijimas.

Apie jo žmoną ir palikuonis taip pat beveik nieko nežinoma. Vienas iš jo palikuonių galbūt buvo Tochtamyšas, tvirtai nėra žinoma. Taip pat, manoma, kad Urus Chanas buvo Ordos palikuonis, tačiau ir ši versija nėra vieningai pripažįstama istorikų, egzistuoja ir kitokios jo geneologijos versijos.
**Aivaras Meškinis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1995 m. lapkričio 13 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Panevėžys, Lietuva |
| Ūgis | 191 cm |
| Svoris | 84 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–201420142015201620162017–20182020 | Panevėžio Ekranas  Klaipėdos Granitas  FK Baltija Panevėžys  Kražantė KelmėVilniaus Vytis  PanerysPanevėžio Ekranas | 13 (0)08 (0)24 (3)14 (4)11 (2)21 (2)07 (0) |
|  |

**Aivaras Meškinis** (g. 1995 m. lapkričio 13 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Nuo 2013 m. žaidė Panevėžio „Ekrane".. 2014 m. persikėlė į Klaipėdos Granitas. Vėliau žaidė žemesniųjų divizionų komandose (Panevėžio „Baltijoje", Kelmės „Kražantėje", „Vilniaus Vytyje" bei Vilniaus „Paneryje".

Žiemos sezone atstovauja Turbotransfers ekipą, kuri žaidžia futsalo A lygoje. O lauko sezono metu rungtyniauja FK Elektrėnų Versmė ekipoje, III lygoje.

Rinktinės
---------

Žaidė Lietuvos jaunių iki 17 m. rinktinėje, Lietuvos jaunių iki 18 m. rinktinėje, Lietuvos jaunimo iki 19 m. rinktinėje.

Trenerio karjera
----------------

2022 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.

Nuorodos
--------

* Lietuvosfutbolas.lt puslapis apie žaidėją

1. ↑   Archyvuota kopija 2022-05-30 iš Wayback Machine projekto.