recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°38′16.72″ š. pl. 23°57′0.58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6379778°š. pl. 23.9501611°r. ilg.﻿ / 54.6379778; 23.9501611


|  |
| --- |
| **Prienų „Ąžuolo" progimnazija** |
| Prienų „Ąžuolo" progimnazija herbas |
|  |
| **Adresas** | Prienai |
| **Direktorius(-ė)** | Irena Tarasevičienė |
| **Mokinių skaičius** | 650 |
| **Įkūrimo data** | 1987 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 62 |

**Prienų „Ąžuolo" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Prienuose, Kęstučio g. 45, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190190269. Steigėjas Prienų rajono savivaldybės taryba.

Filialai:

* Ašmintos daugiafunkcis centras
* Naujosios Ūtos daugiafunkcis centras

Istorija
--------

Langai į Kęstučio gatvę
1987 m. rugsėjo 1 d. įkurta Prienų 3-oji vidurinė mokykla. 1999 m. rugsėjo 1 d. pavadinta mokyklos bendruomenės išrinktu vardu – Prienų „Ąžuolo" vidurinė mokykla. Nuo 2002 m. rugsėjo 1 d. reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2012 m. prie „Ąžuolo" pagrindinės mokyklos prijungta Prienų Nemuno pradinė mokykla, o pati „Ąžuolo" pagrindinė mokykla reorganizuota į progimnaziją.

Mokykloje nuo įkūrimo veikė dramos būreliai, mokyklos lėlių teatras, vėliau dramos studija, kurioje šiuo metu veikia trys grupės, jungiančios apie pusšimtį mokinių. Kasmet dramos studija dalyvauja įvairiuose festivaliuose, pelnydama apdovanojimus už gerą režisūrą, scenografiją, jaunųjų aktorių vaidybą. Nuo 1994 m. drama (teatras) pradėta dėstyti kaip pasirenkamasis dalykas.

Direktoriai
-----------

* Stanislovas Teišerskis
* 2007 m. Irena Tarasevičienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Levutė Karčiauskienė, vadovėlių autorė
* Lina Rimavičiūtė-Malinauskienė, vadovėlių autorė
* Vida Zdanienė, matematika, direktorės pavaduotoja ugdymui

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 55°44′05″š. pl. 22°08′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.734595°š. pl. 22.149173°r. ilg.﻿ / 55.734595; 22.149173

|  Tverų Švč. Mergelės Marijos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Rietavo savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Tverai |
| **Adresas** | Žarėnų g. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1814 m. |

**Tverų Švč. Mergelės Marijos koplyčia-oratorija** – koplyčia, esanti Rietavo savivaldybėje, Tverų miestelio veikiančiose kapinėse Žarėnų gatvėje (prie kelio  **4601**  Telšiai–Žarėnai–Tverai–Laukuva ), 150 m į šiaurę nuo Tverų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčios. Koplyčia stūkso kapinių kalnelyje, veikianti. 

2017 m. minint 120 metų nuo trečiosios bažnyčios pastatymo Tveruose koplyčia buvo suremontuota. Garbingos sukakties proga visas pastatų ansamblis – bažnyčia, klebonija ir koplyčia kapinėse – nušvito nauja vienoda spalva.

Priešais koplyčią yra palaidota kunigų, tarp jų bažnyčios statytojas kanauninkas Juozapas Niūniava (–1918), lietuvybės platintojas altarista Juozapas Orda (1834–1921).

Istorija
--------

XVIII a. pabaigoje, kaip ir daugumoje Žemaitijos parapijų, Tveruose bažnyčios šventoriuje laidoti jau nebuvo galima, kapinės buvo iškeltos. Greičiausiai tuo metu atokiau įrengtose kapinėse pastatyta ir kapinių koplyčia. Vietos mirčių metrikų knygose pažymėta, kad naujose kapinėse pradėta laidoti 1795 m. [Tverų BA, 1766-1799 m. mirimo metrikų kn. 1. I15v]. Naujose kapinėse stovinti koplyčia pirmą kartą minima 1806 m.

Dabartinė kapinėse stovinti Marijos medinė koplyčia – oratorija, pastatyta 1814 m. kunigo Steckio.

Galerija
--------

* Koplyčios apsidėKoplyčios apsidė
* Koplyčios interjerasKoplyčios interjeras
* AltoriusAltorius
* BalkonasBalkonas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tverų Švč. Mergelės Marijos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Rietavo savivaldybės teritorijoje esančių kapinių sąrašas Archyvuota kopija 2021-07-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Garbingos sukaktys ir dideli darbai
3. ↑  Plungės dekanato sakralinė architektūra ir dailė. Gaisras ir trečioji Tverų bažnyčia (270/66)
4. ↑  Tverai, parapijos istorija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Titulinė nacija** (rus. *титульная нация*) - etninė grupė, kurios vardu pavadintas autonominis teritorinis vienetas ar valstybė ir kuri paprastai dominuoja šiame administraciniame vienete ar valstybėje.

TSRS
----

Titulinės nacijos sąvoka naudota Tarybų Sąjungoje kalbant apie nacijas, kurių pavadinimais buvo pavadintos sąjunginės respublikos, autonominės respublikos, autonominės sritys ar autonominiai rajonai. Pvz. Baltarusijos TSR titulinė nacija buvo baltarusiai. 

Formuojant autonominius teritorinius vienetus etninė grupė turėjo tenkinti tam tikrus kriterijus, kad tiktų būti tituline nacija - ji turėjo sudaryti didelį procentą tam tikros teritorijos gyventojų, o jų gyvenama teritorija turėjo būti kompaktiška. 
  
Tenkinant šias sąlygas teritorija galėjo būti skelbiama tos etninės grupės autonomija, o jos kalba tapdavo tos autonomijos antrąją valstybine kalba. Pirmąja kalba būdavo kalba aukštesnio administracinio vieneto, kuriam priklausydavo autonomija. Jei autonomija priklausė Rusijos TFSR, pagrindinė valstybinė kalba buvo rusų (pvz. Totorijos ATSR priklausė RTFSR ir turėjo dvi valstybines kalbas - rusų ir totorių). 

Ši sistema gerai veikė, kai tituline tapusi etninė grupė tikrai gyveno kompaktiškai ir dominavo toje teritorijoje. O kai kuriais atvejais ši sistema veikė prastai:

* Teritorijose, kuriose gyveno po daug skirtingų maždaug vienodai gausių etninių grupių, ši sistema sukeldavo etninę įtampą, ypač vykdant *korenizacijos* politiką. Taip buvo Kaukaze, kur titulinių nacijų paskelbimas sukėlė tam tikrą nelygybę tarp titulinių ir netitulinių tautų. Vienas pagrindinių nelygybės veiksnių buvo titulinės tautybės atstovų skyrimas į valdžios postus.
* Kazachijoje kazachai tapo tituline nacija, tačiau buvo neatsižvelgta, kad tuometiniai kazachai dar buvo pasidalinę į pakankamai skirtingas gentis.

Idėjos kilmė
------------

*Titulinės nacijos* sąvoką XIX a. pabaigoje sukūrė žinomas prancūzų poetas ir nacionalistinės pakraipos politinis veikėjas Morisas Baresas (*Maurice Barrès*). Baresas tituline nacija vadino dominuojančią etninę grupę, kurios kalba ir kultūra tampa valstybės ir jos švietimo sistemos pagrindu. Titulinėms nacijoms jis priešpastatė nacionalines mažumas ir etnines diasporas. 

Barosas teigė, kad nacionalinės valstybės gali būti stiprios, jei nacionalinės mažumos ir etninės diasporos bus lojalios titulinės nacijos valstybei, o titulinė nacija palaikys savo nacionalines mažumas užsienyje.
|  |
| --- |
| **BrO-11M Zylė** |
|  |
|  |
| Tipas | mokomasis sklandytuvas |
| Gamintojas | ESAG Raguvos filialas |
| Kūrėjas | Bronius Oškinis |
| Pirmas skrydis | 1969 |
| Būsena | naudojami pavieniai egzemplioriai |
| Pagaminta vnt. | >200 |

**BrO-11M Zylė** – medinės konstrukcijos pradinio apmokymo sklandytuvas, skirtas vaikų sklandymo mokykloms, sukonstruotas Broniaus Oškinio 1969 m.

Prienų gamykla pagamino 40 sklandytuvų BrО-11M. Vėliau, 1989–1990 m. Panevėžyje S. Čepaičio kooperatyvas pagamino dar 160 šių sklandytuvų, kurie buvo pardavinėjami visoje TSRS.

Šiuo metu naudojami kai kuriose Rusijos sklandymo mokyklose, pvz. jaunuolių sklandymo mokykloje prie Novosibirsko A. Pokryškino vardo mokomojo aviacijos centro.

Konstrukcija
------------

Sparnas vieno lonžerono medinės konstrukcijos. Lonžeronas dėžinės konstrukcijos. Iki lonžerono sparnas dengtas 1 mm fanera, likusi dalis – drobe. Sparnas paremtas profiliuotais spyriais, kurie suklijuoti iš dviejų pušinių strypelių.

Stabilizatorius trikampio formos, pagamintas iš pušinių strypelių, aptrauktas drobe. Aukščio ir posūkio vairai pagaminti iš pušinių strypelių, aptraukti drobe.

Aukščio ir posūkio vairai valdomi lynais, eleronai – traukėmis.

Liemenį sudaro pavaža ir ferma. Ties pavažos viduriu įmontuotas ratukas, o priekyje ir gale – atramos. Priekinėje dalyje įmontuotas buksyravimo kablys. Dengta galinė fermos dalis veikia kaip kilis.

Techniniai duomenys
-------------------

| Charakteristika | vertė |
| --- | --- |
| Ekipažas | 1 |
| Ilgis | 5,47 |
| Sparnų ilgis | 7,8 m |
| Sparnų plotis | 1,45 m |
| Aukštis | 2,50 m |
| Sparnų strėliškumas | 3° |
| Sparnų plotas | 11,8 m² |
| Tuščioji masė | 65 kg |
| Skrydžio masė | 125 kg |
| Piloto masė | 60 kg |
| Variklis | nėra |
| Traukos jėga | nėra |
| Tūpimo greitis | 30 km/h |
| Skridimo greitis | 40 km/h |
| Aerodinaminė kokybė | 12 |

Nuorodos
--------

1. ↑  Рамошка Г. Коллекция планеров Музея авиации Литвы Archyvuota kopija 2015-05-01 iš Wayback Machine projekto. In: Мир авиации. 2010 Май, Nr. 1
2. ↑  Юношеская планерная школа Archyvuota kopija 2013-08-25 iš Wayback Machine projekto. при Новосибирском учебном авиационном центре имени А.И. Покрышкина

* BRO-11-M „Zylė"
* Г. МАЛИНОВСКИЙ «СИНИЦА» В ВАШИХ РУКАХ Archyvuota kopija 2013-03-22 iš Wayback Machine projekto.
* Ошкинис БРО-11М Зилэ
*Kitos reikšmės – Pempė (reikšmės).*

|  |
| --- |
| **BrO-16 Pempė** |
|  |
|  |
| Tipas | vandens sklandytuvas |
| Gamintojas | ESAG |
| Kūrėjas | Bronius Oškinis |
| Pirmas skrydis | 1973 |
| Pradėtas naudoti | 1973 |

**BrO-16 Pempė** – vienvietis medinės konstrukcijos sklandytuvas biplanas, skirtas mokomiesiems, treniruočių ir pramoginiams skridimams, sukonstruotas Broniaus Oškinio 1973 m. Tai pirmas vandens sklandytuvas - skraidanti valtis, pastatytas Lietuvoje.

Sklandytuvas BRO-16 sukurtas perdirbant BrO-11M – panaudoti jo sparnai, liemens ferma, eleronai ir vairai. Vietoj buvusios sklandytuvo gondolos su ratuku įmontuota plokščiadugnė vieno redano medinė stiklaplastikiu sustiprinta valtelė. Kabina atvira. Pilotą nuo priešinio oro srauto dengia organinio stiklo skydelis. Sparnai – spyriniai, stačiakampio formos, vieno lonžerono konstrukcijos. Viršutiniai sparnai turi pakabinamus eleronus, kurie atlieka ir užsparnių funkciją. Apatiniai sparnai analogiškos konstrukcijos, tik trumpesni.

Jie padidina keliamąją jėgą, sklandytuvui kylant ir leidžiantis, sudaro oro pagalvę, o judant vandens paviršiumi nedideliu greičiu, atlieka šoninių atramų paskirtį. Apatiniai sparnai dengti klijuote, kurios paviršius lakuotas vandens nepraleidžiančiu laku. Sklandytuvas po valtelės dugnu turi ir povandeninį sparną, kuris palengvina pakilimą. Sklandytuvas buksyruojamas greitaeige motorine valtimi.

Techniniai duomenys
-------------------

| Charakteristika | vertė |
| --- | --- |
| Ekipažas | 1 |
| Ilgis | 5,24 |
| Viršutinių sparnų ilgis | 7,8 m |
| Apatinių sparnų ilgis | 5,8 m |
| Aukštis | 2,61 m |
| Sparnų profilis | CAGI R-11-14% |
| Viršutinių sparnų plotas | 8,2 m² |
| Viršutinių sparnų plotas | 6,0 m² |
| Sparnų apkrova | 12,3 kg/m² |
| Tuščioji masė | 129 kg |
| Skrydžio masė | 204 kg |
| Piloto masė | 75 kg |
| Variklis | nėra |
| Traukos jėga | nėra |
| Mažiausias greitis | 40 km/h |
| Didžiausias greitis | 80 km/h |
| Aerodinaminė kokybė | 10 |

Nuorodos
--------


* BrO-16 „Pempė"
* БРО-16
Cukraus pudra
**Cukraus pudra**, **miltelinis cukrus** – smulkiai sumalta sacharozė, paprastai skirta maisto gamybai.

Cukraus pudros panaudojimas
---------------------------

* Pramoninėje maisto gamyboje, kur reikia labai greitai tirpstančio cukraus.
* Konditerijos gaminiams (kepiniams, spurgoms, desertams ir pan.) apibarstyti, kaip papuošimas ir saldinantis priedas.

Dažnai cukraus pudroje būna įmaišyta nedaug sulipimą mažinančių medžiagų, kurios apsaugo, kad pudra nesušoktų į gumulus. Kaip sulipimą mažinančios medžiagos naudojamas kukurūzų krakmolas, kartais – kvietiniai miltai, kalcio fosfatas. Dėl šių priemaišų cukraus pudra su sulipimą mažinančiomis medžiagomis netinka gėrimams saldinti.

Pramonėje plačiai naudojama ir gryna cukraus pudra be priemaišų.[1]

Cukraus pudros galima pasidaryti iš paprasto cukraus, kurį tereikia sumalti kavamale ar sutrinti piestele grūstuvėje.

Nuorodos
--------

1. ↑  Pollick, Michael. „What is Confectioner's Sugar?". *WiseGeek*. Conjecture Corporation. Nuoroda tikrinta 2008-01-16.
| Tvirbutupis |
| --- |
|  Tvirbutupis ties Klangiais |
| **Ilgis** | 3,4 km |
| **Baseino plotas** | 2,0 km² |
| **Ištakos** | Klangiai, Jurbarko rajonas |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Tvirbutupis |

**Tvirbutupis** – nedidelis upelis Jurbarko rajone, Nemuno intakas, srūvantis už 2 km į rytus nuo Veliuonos, Panemunių regioninio parko ribose.

Tvirbutupis teka Nemuno mažųjų intakų baseine. Įteka Nemuno dešiniajame krante, 159,8 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10011930. Upelio ilgis – 3,4 km, baseino plotas – 2,0 km².

Tvirbutupio natūrali tėkmė prasideda Klangių kaimo dirbamuose laukuose. Teka pietų kryptimi, nusileisdamas gilia, pilna išvartų, griova į Nemuno slėnį. Čia kerta kelio  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  sankasą ir likusius 350 m nuteka per potvynių užliejamas lankas.

Upėvardis kildinamas nuo asmenvardžio *Tvìrbutas*.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 351
**Evaldas Kazlauskas** (g. 1975 m. kovo 11 d. Kaune) – klinikinis psichologas, Vilniaus universiteto (VU) profesorius.

Biografija
----------

2001 m. baigė VU Filosofijos fakultetą, psichologijos bakalauras, klinikinės psichologijos magistras. 2006 m. VU apgynė diseraciją, socialinių mokslų (psichologijos krypties) daktaras.

Nuo 2001 iki 2003 m. Vilniaus miesto psichikos sveikatos centro psichologas, nuo 2003 m. VU Filosofijos fakulteto dėstytojas, nuo 2008 m. VU Klinikinės ir organizacinės psichologijos katedros docentas.
Pagrindinė mokslinės veiklos kryptis – psichotraumatologija.

Mokslinių straipsnių ilgalaikių traumų psichologinių padarinių tematika autorius. Tarptautinio mokslo žurnalo „European Journal of Psychotraumatology" redakcinės kolegijos narys.

Narystė
-------

* 2003–2009 m. Lietuvos psichologų sąjungos valdybos narys, nuo 2010 m. prezidentas
* Europos trauminio streso tyrimų draugijos (ESTSS narys.

Apdovanojimai
-------------

* 2007 m. Europos trauminio streso tyrimų draugijos apdovanojimas už mokslinius tyrimus „Young Minds in Psychotraumatology".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Evaldas Kazlauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, Papildymų tomas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  VU Traumų psichologų grupė (Traumų psichologija Vilniaus universitete)
3. ↑  Evaldas Kazlauskas (VU Filosofijos fakulteto inf.)
Koordinatės: 30°0′ š. pl. 27°30′ r. ilg.﻿ / ﻿30.000°š. pl. 27.500°r. ilg.﻿ / 30.000; 27.500

Kataros įdubos kraštovaizdis
**Kataros įduba** (arab. منخفض القطارة = *Munḫafaḍ al-Qaṭṭārah*) – sausumos paviršiaus įduba Egipto šiaurės vakaruose (Matruho muchafaza), Libijos dykumoje. Tai viena didžiausių ir giliausių sausumos depresijų. Žemiausias jos taškas siekia 133 m žemiau jūros lygio (vidutinis – 60 m žemiau jūros lygio). Tai yra antra žemiausia Afrikos žemyno vieta, nusileidžianti tik Asalio ežero įdubai Džibutyje. Kataros įduba užima 19 605 km² plotą (kitais duomenimis, nuo 18 100 iki 20 000 km²). Šiauriniai ir vakariniai šlaitai statūs, o pietiniai ir rytiniai nuolaidūs. Būdingi dykumų kraštovaizdžiai, yra druskožemių, druskopelkių, druskingų ežerų. Pastarųjų pakrantėse pasitaiko augmenijos. Yra eksploatuojamų naftos telkinių. Teritorija negyvenama, išskyrus nedidelę, ~300 berberų gyvenamą, Karos oazę.

Kataros įdubos gylis išmatuotas 1925 m. Yra sukurta projektų nutiesti kanalą iš Viduržemio jūros į Kataros įdubą: juo tekantis vanduo gamintų elektros energiją, o patekęs į įdubą išgaruotų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kataros įduba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| ***Bumas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il boom |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Vittorio De Sica |
| Vaidina | Alberto Sordi  Gianna Maria Canale  Maria Grazia Buccella |
| Metai | 1963 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Bumas** (it. *Il boom*) – 1963 m. režisieriaus Vittorio De Sica sukurta nespalvota komedija, kurios centre – staigus Italijos ekonomikos pakilimas, vykęs praėjusio amžiaus 6-7 dešimtmečiais ir vadintas „Italijos ekonomikos stebuklu" (it. *Miracolo economico italiano*). Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes" juosta vertinama 100% teigiamų atsiliepimų.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pokarinis ekonomikos bumas suteikia galimybes versliams italams greitai praturtėti. Vienas tokių laimės ieškotojų yra Džiovanis Albertis, jau ilgą laiką gyvenantis ne pagal išgales. Kai apie jo skolas tampa žinoma visiems, net artimiausi žmonės nuo jo nusigręžia, žmona nusprendžia grįžti pas tėvus, o jo verslo planas nedomina nei vieno investuotojo. Galiausiai, nerasdamas kitos išeities padengti vis augančias skolas, Džiovanis nusprendžia parduoti savo akį sergančiam milijardieriui Brauzečiui.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alberto Sordi – Džiovanis Albertis
* Gianna Maria Canale – Silvija Alberti
* Elena Nicolai
* Maria Grazia Buccella
* John Karlsen

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Il boom". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2022-12-27.
| Haihė |
| --- |
| Haihė Tiandzine Haihė Tiandzine |
| **Ilgis** | 102 km |
| **Baseino plotas** | 280 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 650 m³/s |
| **Ištakos** | Baihė, Veihė, Jundinhė |
| **Žiotys** | Geltonoji jūra |
| **Šalys** | Kinija |
|  |
|  **Vikiteka** | Haihė |

**Haihė** (kin. 海河, pinyin: *Hǎi Hé*) – upė rytų Kinijoje, Pekino ir Tiandzino miestų teritorijose. Susidaro susiliejus keletui upių: Baihė, Veihė, Jundinhė ir kt. Teka į rytus tankiai apgyvendinta Didžiąja Kinijos lyguma. Įteka į Geltonosios jūros Bohaivanio įlanką.

Upė intensyviai laivuojama, sujungta Didžiuoju Kinijos kanalu su Hvanghės ir Jangdzės upėmis. Būtent dėl šio kanalo pakilo Haihės vandens lygis ir ji apsėmė buvusias atskiras Veihės ir Jundinhės žiotis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 464
**Evaldas Vaclovas Gečiauskas** (1935 m. spalio 29 d. Meškuičiai, Meškuičių valsčius – 2008 m. liepos 28 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, istorikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1950 m. baigė Meškuičių septynmetę mokyklą, 1955 m. baigė Joniškio vidurinę mokyklą, 1960 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Fizikos – matematikos fakultetą. 1962 m. įstojo į aspirantūrą, 1965 m. apgynė disertaciją ir įgijo fizikos – matematikos mokslų kandidato (dab. daktaro) laipsnį.

1960–2005 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute (nuo 1977 m. Matematikos ir kibernetikos institutas, nuo 1991 m. Matematikos ir informatikos institutas).

Lietuvoje prasidėjus Atgimimo procesams, aktyviai įsitraukė į politinę visuomeninę veiklą. Nuo 1990 m. Lietuvių tautininkų sąjungos Tarybos narys. Aktyvus „Vilnijos draugijos" veikėjas nuo įsikūrimo 1988 m. draugijos pirmininko pavaduotojas, kurį laiką – ir pirmininkas, 1992–1994 m. Valstybinės regioninių problemų komisijos ekspertas. Gynė Vilniaus, Šalčininkų ir Trakų raj. gyvenančių lietuvių teises, „Vorutoje" ir kituose periodiniuose leidiniuose paskelbė straipsnių politine bei kitokia tematika, veiksmingai prisidėjo prie ne vienos dabar veikiančios lietuviškos mokyklos įkūrimo Pietryčių Lietuvoje, paskatino ne vieno Gudijos valdomose etninėse lietuvių žemėse gyvenančio lietuvio tautinį susivokimą.

1961 m. vedė Vaidonę Kasciuškevičiūtę, su kuria išaugino sūnus Geistautą ir Vaidotą, dukrą Eglę.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas tikimybių teorijos lietuviškosios mokyklos kūrėjų. Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys: geometrinės tikimybės, matematikos istorija Vilniaus universitete. Nagrinėjo geometrinių tikimybių pasiskirstymo funkcijas ir jų momentus. Išsprendė integralinės geometrijos Blaškės problemą, suformuluotą 1936 m. Paskelbė darbų apie Vilniaus universiteto matematikos profesorius iki 1831 m. P. Skoriną, Tartu universitetą, Al Idrisijų, Z. Žemaitį. 1967–2005 m. „Lietuvos matematikos rinkinio" redaktorių kolegijos atsakingasis sekretorius, nuo 1983 m. Lietuvos matematikų draugijos valdybos sekretorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pro memoria EVALDAS GEČIAUSKAS. Voruta. 2008 m. rugpjūčio 19 d. Archyvuota kopija 2008-12-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Evaldas Gečiauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 802 psl.
| Katarzyna Figura |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Katarzyna Malgorzata Figura |
|  |
| Gimė | 1962 m. kovo 22 d. (60 metų)Varšuva, Lenkija |
|  |
| Šalis |  Lenkija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| Lenkijos kino apdovanojimai (geriausia aktorė) 2004 m. |

**Katažina Figura** (lenk. *Katazyna Figura*, g. 1962 m. kovo 22 d.) – lenkų aktorė, kartais titruose žymima sutrumpintu vardu „Kasia Figura". Viena labiausiai atpažįstamų Lenkijos kino veidų, jaunystėje vadinta „Lenkijos Marilyn Monroe". Dažnai atliekanti seksualių moterų ar prostitučių vaidmenis, su amžiumi radikaliai pakeitė savo amplua ir dabar paprastai įkūnija liūdnas ar viskuo nusivylusias moteris.

Kasia baigė Varšuvos konservatoriją, vėliau mokėsi Paryžiuje. Karjerą pradėjusi kaip įvairių TV šou dalyvė, vėliau dažniausiai vaidino televizijos serialuose arba komedijose, taip pat yra sukūrusi kelis vaidmenis Holivude. 

Aktorė yra du kartus ištekėjusi, turi 3 vaikus.

Apdovanojimai
-------------

* 2005 ir 2003 m. – Lenkijos kino apdovanojimas (geriausia aktorė) – nominacija
* 2004 m. - Lenkijos kino apdovanojimas (geriausia aktorė)
* 2001 m. – Lenkijos kino apdovanojimas (geriausia antrojo plano aktorė) – nominacija
* 1999 ir 2003 m. – Lenkijos kino festivalis (geriausia aktorė)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Katarzyna Figura** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
Kataro savivaldybės
**Kataras** administraciškai skirstomas į 8 savivaldybes (*biladdiya*):

1. Šiaurės savivaldybė
2. Chauro savivaldybė
3. Šachanijos savivaldybė
4. Um Salalo savivaldybė
5. Daajino savivaldybė
6. Dohos savivaldybė
7. Rajano savivaldybė
8. Vakros savivaldybė

(numeracija pagal greta pateiktą žemėlapį)

Pirmosios Kataro savivaldybės sudarytos 1972 m. Vėliau jų skaičius nesyk keitėsi: iki 2004 m. egzistavo Guvarijos, Džumalijos, Džarija al Batnos savivaldybės, iki 2006 m. – Mesaido savivaldybė. 2014 m. sudaryta nauja Šachanijos savivaldybė.

Statistikos reikmėms savivaldybės papildomai sudalintos į zonas (2021 m. iš viso buvo 98 zonos).

Šaltiniai
---------

* Population by Municipality and Zone Archyvuota kopija 2006-12-12 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  Qatar: The population of the municipalities of Qatar by census years. *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kataro savivaldybės** |  |
| Chauras · Daajinas · Doha · Rajanas · Šachanija · Šiaurė · Um Salalas · Vakra
 |
| **Napoleonas Riauba** |
| --- |
| Gimė | 1860 m.Dieveniškės, Rusijos imperija |
| Mirė | 1929 m. gruodžio 11 d. (~69 metai)Vilnius, Antroji Lenkijos Respublika |
| Sutuoktinis (-ė) | Antanina Kauzonaitė |
| Vaikai | Mykolas Riauba |
|  |
| Veikla | Žurnalistas, teatro kritikas |

**Napoleonas Riauba** (1860 m. Dieveniškėse, Rusijos imperija – 1929 m. gruodžio 11 d. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – žurnalistas, teatro kritikas, rašytojas, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

Gimė 1860 m. Dieveniškėse. Baigęs gimnaziją Vilniuje išvyko mokytis teisę į Varšuvos universitetą. 1890 m. buvo vienas iš slaptos švietimo draugijos įkūrėjų. 1895 m. grįžo į Vilnių, kur rašė straipsnius į įvairius žurnalus ir laikraščius. Nuo 1905 m. dirbo laikraščio Kurier Litewski redakcijoje. 1909 m. išleido pirmąjį kelionių vadovą po Lietuvą ir Baltarusiją *Przewodnik po Litwie i Białejrusi*.. Napoleonas Riauba su savo draugais menininkais nuo 1897 metų Vilniuje, Antakalnyje prie Neries pagal tradicinius papročius rengdavo Rasų šventę, kurią vadindavo *Vainikais*. Apie tai kartu su Lucjanu Uziembla išleido knygelę „Wianki".
Parašė du romanus, 1896 m. *Stryjowa spuścizna*, o po penkerių metų *Żyrowisko litewskie*. Mirė 1929 m. gruodžio 11 d. Vilniuje, palaidotas Bernardinų kapinėse. Sūnus Mykolas Riauba dailininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-09-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Pirmajam kelionių vadovui po Lietuvą – 100 metų
| Haidūbesermėnisveng. *Hajdúböszörmény* |
| --- |
|              |
| *Bočkajaus aikštė Haidūbesermėnyje* |
|  |
| 

HaidūbesermėnisHaidūbesermėnis

47°40′0″ š. pl. 21°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.66667°š. pl. 21.51667°r. ilg.﻿ / 47.66667; 21.51667﻿ (Haidūbesermėnis)Koordinatės: 47°40′0″ š. pl. 21°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.66667°š. pl. 21.51667°r. ilg.﻿ / 47.66667; 21.51667﻿ (Haidūbesermėnis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Haidū Biharas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 31 224  |
|  |
|  **Vikiteka** | Haidūbesermėnis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Háidūbesermėnis |

**Haidūbesermėnis** (veng. *Hajdúböszörmény*) – miestas rytų Vengrijoje, Dunojaus vidurupio lygumoje, Haidū Bihare, 20 km į šiaurės vakarus nuo Debreceno. Plentai į Debreceną, Miškolcą. Vystoma trikotažo, statybinių medžiagų, maisto pramonė, turizmas. Haidūbesermėnio apylinkėse trykšta karštosios versmės. Plėtojamas žemės ūkis. Yra krašto muziejus, XV a. protestantų bažnyčia.

Istorija
--------

Haidūbesermėnį XIII a. sunaikino mongolų antpuolis. XIII a. pab. – XIV a. gyvenvietė atkurta, 1325 m. gavo prekybinio miesto statusą. Haidūbesermėnis nuo XVI a. priklausė Batorams. Miesto haidukai pasižymėjo atkaklia kova prieš turkus. 1605 m. miestui suteikta savivalda. Nuo XVII a. plėtojosi kaip svarbus žemės ūkio centras. XIX a. pab. miesto augimą sąlygojo kelių plėtra.

Tarybinės Vengrijos metais smarkiai industrializuotas, bet XX a. pab. dauguma pramonės įmonių užsidarė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Spečiūnas. *Hajdúböszörmény*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Partizanas (reikšmės).*
Partizanas
Šoniniai - netipiški partizanai, centre - alebarda
**Partizanas** (angl. *partisan*, vok. *Partisane*, rus. *протазан*) – plačiaašmenė europietiška ietis, kurios platus ietigalis pamate turi dvi sparniškas skiautes, kurios gali būti statmenos ieties ašiai arba daugiau ar mažiau užlenktos į priekį (pvz. pusmėnuliu). Kai skiautės labai ilgos ir daugiau ar mažiau užlenktos į priekį, tuomet ginklas nebe partizanas, o korseka, runka, spetumas ar trišakis.

Partizanas gali būti 2,5 m ilgio ar ilgesnis.

XVI a. partizanai buvo landsknechtų ginklas, XVII a. – asmens sargybinių ginklas. Rusijoje atsirado XVII a. ir naudoti iki XVIII a. ketvirto dešimtmečio kaip karininkų garbės ginklas (su ornamentuotu, herbais puoštu ietigaliu). Rusijoje ginkluotėje buvo iki XIX a. pradžios, vadinti *espantonais* (*эспантон*).

Rūmų asmens sargybinių partizanai buvo labai dekoratyvūs, jų ietigaliai dažnai su paauksuotais, ažūriniais, raižytais ir kitokiais puošiniais.

* Rusiški partizanai (protazanai)Rusiški partizanai (protazanai)
* Rusiškas partizanasRusiškas partizanas
* Rusiškas partizanasRusiškas partizanas
* Dešinysis šveicarų gvardietis - su partizanuDešinysis šveicarų gvardietis - su partizanu

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Partizanas (ginklas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| CST-100 Starliner |
| --- |
|  |
|  |
| **Šalis:** |  Jungtinės Amerikos Valstijos |
|  |
| **Organizacija:** | „Boeing" |
|  |
| **Misijos tikslas:** | Tarptautinė kosminė stotis |
|  |
| **Programa:** | Įgulų ir krovinių transportavimas |
|  |
| **Misijos tipas:** | Daugkartinio naudojimo |
|  |
| **Paleidimo data:** | 2019 m. gruodžio 20 d. (demonstracinis, bepilotis) |
|  |
| **Paleidimo įrenginys:** | Atlas V, Delta IV, Falcon 9 ir Vulcan |
|  |
| **Masė:** | 13 000 kg (startinė) |
|  |
| **Misijos rezultatas:** | vystomas ir bandomas |

**Boeing CST-100 Starliner** – privatus, pilotuojamas, daugkartinio naudojimo kosminis laivas, sukurtas įmonėje „Boeing" pagal NASA programą „Commercial Crew Development" (CCDev), skirtas įgulų iki 7 astronautų skraidinimui į Tarptautinę kosminę stotį (TKS) ir grąžinimui į Žemę.[1]

Kapsulė yra 4,56 m pločio, joje telpa iki 7 astronautų. Kapsulė gali išbūti orbitoje iki 7 mėnesių su galimybe ją panaudoti iki 10 kartų.[2] „Starliner" gali būti iškeltas su 4 raketomis – „Atlas V", „Delta IV", „Falcon 9" ir „Vulcan".[3]

Pirmoje „Commercial Crew Development" konkurso fazėje 2010 m. NASA skyrė „Starliner" vystymui 18 milijonų JAV dolerių. 2011 m. „Boeing" gavo dar 93 milijonus tolimesniam programos vystymui. 2012 m. rugpjūčio 3 d. NASA paskelbė skirianti 460 milijonus dolerių „Starliner" programai. 2014 m. rugsėjo 16 d. NASA pasirinko „Starliner" ir „SpaceX" „Dragon" programas komercinio orbitinio transporto paslaugų teikimui ir skyrė „Boeing" kompanijai 4,2 milijardus dolerių.[4]

2019 m. gruodžio 20 d. „Boeing" atliko pirmąjį „Starliner" bandomąjį skrydį be įgulos su „Atlas V" raketa.[5] Bandomojo skrydžio metu misija patyrė techninių neatitikimų su laiko matavimu, buvo nutraukta ir nepasiekė TKS.[6] Po dviejų dienų skrydžio kapsulė sėkmingai grįžo į Žemę. Tai buvo pirmas kartas istorijoje, kai įgulą galinti nešti kapsulė sėkmingai nusileidžia JAV teritorijoje.[7]

2020 m. pabaigoje planuojamas antrasis „Starliner" bepilotis bandymas, siekiant ištaisyti pirmojo skrydžio klaidas.[8]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boeing Submits Proposal for NASA Commercial Crew Transport System
2. ↑  CST-100 STARLINER
3. ↑  Commercial Crew and Cargo Program
4. ↑  Boeing and SpaceX Selected to Build America’s New Crew Space Transportation System
5. ↑  Boeing Selects Atlas V Rocket for Initial Commercial Crew Launches
6. ↑  Starliner suffers "off-nominal" orbital insertion after launch
7. ↑  Boeing's 1st Starliner Spacecraft Lands in New Mexico After Shortened Test Flight
8. ↑  After problem-plagued test flight, Boeing will refly crew capsule without astronauts
| Gelgaudiškio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2003-12-01* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Gelgaudiškio herbas** – vienas iš Gelgaudiškio heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo žaliame lauke, virš dygliuota linija atskirtos sidabrinės papėdės, auksinis dvigubas kryžius, sudarytas iš centre mažu skrituliu sujungtų siaurų heroldinio ir įžambiojo kryžių.

Istorija
--------

Gelgaudiškio miestelis – Šakių rajono savivaldybės seniūnijos centras, įsikūręs dešiniajame Nemuno krante. Iki XX a. pradžios privati valda. 1504 m. minimas dvaras, tuomet vadintas *Gedigaudiškiu*. 1579 m. jau buvo miestelis, 1635 m. jis gavo turgaus privilegiją. XVIII a. pabaigoje, kai Užnemunę užėmė Prūsija, Gelgaudiškį įsigijo vokiečių Koidelių giminė. XIX a. viduryje, jau šeimininkaujant rusams, ant Nemuno šlaito jie pasistatė neoklasicistinius rūmus, amžiaus pabaigoje pertvarkė dvaro sodybos parką. Jo centre atsirado aikštė, į kurią sueinančios 8 alėjos priminė taisyklingą žvaigždę. Šiuo metu parkas saugomas valstybės. 

Kuriant naują herbą, nutarta žaliame lauke pavaizduoti Gelgaudiškio regione labai retą parko kompoziciją, o siekiant parodyti, jog Gelgaudiškis yra prie Nemuno, skydo sidabrinė papėdė atskirta dygliuota linija. Gelgaudiškio herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 302 patvirtino 2003 m. gruodžio 1 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos heraldika II / Lietuvos heraldikos komisija prie Respublikos Prezidento; (sudarytojas ir parengėjas Edmundas Rimša) Vilnius: Baltos lankos, 2004, ISBN 9955-584-69-6.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Gelgaudiškio vėliava
| **Stasys Čiurlionis** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. balandžio 24 d.Druskininkuose |
| Mirė | 1944 m. sausio 1 d. (56 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | inžinierius, politikas, Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1917 m. Kijevo politechnikos institutas |

**Stasys Čiurlionis** (1887 m. balandžio 24 d. Druskininkuose – 1944 m. sausio 1 d. Kaune) – inžinierius, politikas, Lietuvos valstybės ir visuomenės veikėjas.

Broliai Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Jonas Čiurlionis, Povilas Čiurlionis, Petras Čiurlionis, seserys Marija Čiurlionytė, Juzė Čiurlionytė-Stulgaitienė, Valerija Čiurlionytė-Karužienė, Jadvyga Čiurlionytė.

Biografija
----------

1908 m. baigė Peterburgo realinę mokyklą, 1908–1911 m. mokėsi Varšuvos politechnikos institute. Studijuodamas prisidėjo prie Varšuvos lietuvių šalpos draugijos kūrimo, dalyvavo lietuvių studentų organizacijų veikloje. 1917 m. baigė Kijevo politechnikos institutą.

1912–1914 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1915–1916 m. tarnavo Kijevo žemietijoje. 1915–1917 m. Pabėgėliams šelpti draugijos įgaliotinis Kijeve ir Kijevo gubernijoje, įsteigė lietuvių mokyklą, prieglaudą, amatų dirbtuves. 1917–1918 m. buvo Kijevo gubernijos Boguslavo berniukų gimnazijos, komercijos mokyklos ir suaugusiųjų kursų mokytojas. 1918 m. Rygiškių Jono gimnazijos mokytojas.

1918 m. pab. – 1919 m. pr. Alytaus apskrities viršininkas, 1919 m. Lietuvos Respublikos prezidento kanceliarijos viršininkas, 1919–1924 m. Marijampolės kelių rajono viršininkas. 1924–1927 m. Susisiekimo ministerijos plentų tarnybos inspektorius, plentų valdybos sauskelių tarnybos viršininkas, nuo 1927 m. gegužės 3 d. Susisiekimo ministerijos valdytojas, 1928 m. vasario 4 d. – rugsėjo 30 d. susisiekimo ministras. 1928–1929 m. Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos valdybos pirmininkas.

1931–1940 m. dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1935 m. Kauno pirmosios vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1936 m. Kauno IV valstybinės gimnazijos direktorius. Lietuvos tautininkų sąjungos Centro valdybos narys. 1940 m. pasitraukė į Vokietiją. Susirgęs džiova 1943 m. grįžo į Kauną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, IV t.
2. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 50 p. ISBN 5-89942-585-7.
| **Stasys Supranavičius** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. rugsėjo 4 d. (66 metai)Olendernė, Alytaus rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Edvinas, Evelina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Tėvynės sąjunga-Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Stasys Supranavičius** (g. 1956 m. rugsėjo 4 d. Olendernėje, Alytaus rajonas) – Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius.

Alytaus rajono savivaldybės Žemės ūkio skyriaus vedėjas.

Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų (TS-LKD) narys. 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė.

2017 m. vasario pabaigoje būdamas neblaivus sumušė 16 metų jaunesnę sugyventinę, po šio įvykio S. Supranavičiaus narystė TS-LKD sustabdyta.

Žmona Nijolė, vaikai Edvinas, Evelina.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Alytaus rajono konservatorius sugyventinę auklėjo kumščiais, narystė partijoje sustabdyta Archyvuota kopija 2017-02-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mutinos mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 43 m. pr. m. e. balandžio 21 d. |
| Vieta | Šiaurės Italija |
| Rezultatas | Respublikos pergalė |
| Priežastis | Romos pilietinis karas |

 |
| Konflikto šalys |
| Romos respublika | Marko Antonijaus pajėgos |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Aulas Hircijus†Oktavianas | Markas Antonijus |

**Mutinos mūšis** įvyko 43 m. pr. m. e. balandžio 21 d. tarp Marko Antonijaus ir Romos respublikos pajėgų, kurioms vadovavo Gajus Vibijus Pansa Cetronianas ir Aulas Hircijus, kurie bandė padėti Cezario žudikui Decimui Junijui Brutui Albinui.

Įžanga
------

Praėjus maždaug metams po Julijaus Cezario mirties, nutrūko derybos tarp Romos Senato ir Marko Antonijaus. Jis surinko savo legionus ir išžygiavo prieš Decimą Brutą, Cizalpinės Galijos vietininką.

Markas Antonijus apsupo Decimą Brutą *Mutinoje* (dabar Modena), į pietus nuo Pado (Po) ant *via Aemilia*. Pansa buvo išsiųstas iš Romos į šiaurę, kad prisijungtų prie Hercijaus ir Oktaviano pajėgų padėti Decimui Brutui. Balandžio 14 d. Marko Antonijaus legionai susidūrė su Pansos Forum Galoro kaime. Pansos pajėgos buvo sutriuškintos, o generolas mirtinai sužeistas. Vietoj lemiamos pergalės Markas Antonijus patyrė pralaimėjimą, nes išsekusias jo karių gretas užpuolė Hircijaus vadovaujamas pastiprinimas.

Mūšis
-----

Praėjus šešioms dienoms po Forum Galoro mūšio, dvi armijos susitiko Mutinos apylinkėse. Ten buvo ir konsulo Hircijaus pusėje kovojo Oktavianas. Antonijus vėl pralaimėjo, bet Hircijus žuvo palikęs armiją ir respubliką be lyderio. Oktavianui atiteko velionio legionai.

Pasekmės
--------

Greitai po mūšio Bolonijoje buvo sudaryta taika ir susikūrė Antrasis triumviratas, sudarytas iš Oktaviano, Marko Antonijaus ir Lepido. Jie užmiršo nesutarimus ir atsigrežė prieš Cezarį užmušusius senatorius. Vėliau Oktavianas susidorojo su kitais triumvirato nariais ir tapo pirmuoju imperatoriu, bet Mutinoje jis pirmąkart pasireiškė kaip politinė jėga su kuria reikia skaitytis. Be šios pergalės jis nebūtų pripažintas Cezario įpėdiniu.
|  Berznyko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Luko |
| **Dekanatas** | Seinų Šv. Kazimiero Karalaičio  |
| **Savivaldybė** | Palenkės vaivadija |
| **Gyvenvietė** | Berznykas |
| **Adresas** | PL 16-505 Berznykas 47 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Stilius** | liaudiškų formų |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Berznyko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Berznyko Švenčiausios Mergelės Marijos Dangun Ėmimo bažnyčia** – Romos katalikų bažnyčia Lenkijoje, Berznyko kaime. Bažnyčia priklauso Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo parapijai.

Parapijos istorija
------------------

Parapija įkurta 1447 m. 1905 m. klebonas Tomas Kedys ir vikaras Antanas Staniukynas pabandė įvesti papildomas pamaldas lietuvių kalba. Lietuviškai besimeldę buvo užpulti, nukentėjo Žagarių kaimo gyventojai Juozas Gadliauskas ir Steponas Machavičius. Dėl kraujo praliejimo Berznyko bažnyčia buvo dvejiems metams uždaryta. 1905 m. spalio mėnesio įvykusios muštynės Berznyko bažnyčioje privertė parapijiečius lietuvius statyti naują Šv. Kazimiero bažnyčią Kučiūnuose. Šiuos įvykius „Šaltinyje" 1906 m. analizavo Juozas Damijonaitis.

Vikarais kurį laiką tarnavo Antanas Brundza, Antanas Kudirka, Juozapas Galeckas. 1917 m. bažnyčios klebonas Adomas Lastauskas dalyvavo Vilniaus konferencijoje, išrinkusioje Lietuvos Tarybą, kuri paskelbė atkurianti šalies valstybingumą. Parapija pavadinta žolinės garbei. Liturginės mišios vyksta rugpjūčio 15 dieną.

Architektūra
------------

Bažnyčia vienanavė, su XIX a. viduryje statytomis medinėmis varpinėmis, tuo pačiu metu įrengtas bažnyčios šventorius su vartais ir dviem medžio-mūro koplytėlėmis.

* Bažnyčios vidusBažnyčios vidus

Šaltiniais
----------

1. ↑   Kučiūnų parapijai 100 metų

Nuorodos
--------

* Algimantas Katilius. Apie XX a. pradžios įvykius Berznyko bažnyčioje (Straipsnis „Aušros" žurnale) Archyvuota kopija 2006-10-09 iš Wayback Machine projekto.;
* Parapijos tinklalapis (lenk.)[neveikianti nuoroda].
| Sahivalas*ساہیوال* |
| --- |
| 

SahivalasSahivalas

30°39′50″ š. pl. 73°06′30″ r. ilg.﻿ / ﻿30.66389°š. pl. 73.10833°r. ilg.﻿ / 30.66389; 73.10833﻿ (Sahivalas)Koordinatės: 30°39′50″ š. pl. 73°06′30″ r. ilg.﻿ / ﻿30.66389°š. pl. 73.10833°r. ilg.﻿ / 30.66389; 73.10833﻿ (Sahivalas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Provincija** | Pandžabas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 251 592  |
| **Altitudė** | 152 m |

**Sahivalas** (urd. ساہیوال = *Sāhīwāl*) – miestas rytų Pakistane, Pandžabo provincijoje, 180 km į pietvakarius nuo Lahoro, pusiaukelėje į Multaną, prie Žemutinio Baridoabo kanalo. Transporto mazgas, geležinkelio stotis prie Lahoro-Multano geležinkelio. Drėkinamosios žemdirbystės rajono centras (medvilnė, javai, tabakas, bulvės). Medvilnės valymo pramonė.

Istorija
--------

Miestas išaugo britų valdymo metais, 1865 m. nutiesus geležinkelį. Kolonijiniais metais vadintas ***Montgomeriu*** (angl. *Montgomery*) Pandžabo gubernatoriaus Roberto Montgomerio garbei. Nepriklausomybės metais pervadintas Sahivalu pagal vietinį Sahi klaną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 374
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sagamio žemė Japonijos žemėlapyje
**Sagamis** (相模国; Sagami no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Kanagavos prefektūra, neskaitant jai priklausančių Jokohamos ir Kavasakio miestų. Sagamis ribojosi su Idzu, Kajaus, Musašio ir Surugos žemėmis.

Senoji žemės sostinė buvo įsikūrusi netoli dabartinio Hiracukos miesto.

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
| Tolimėnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Tolimėnų piliakalnisTolimėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°31′12.7″ š. pl. 26°4′14.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.520194°š. pl. 26.070806°r. ilg.﻿ / 55.520194; 26.070806Koordinatės: 55°31′12.7″ š. pl. 26°4′14.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.520194°š. pl. 26.070806°r. ilg.﻿ / 55.520194; 26.070806 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Kazitiškio seniūnija |
| Aukštis | 4-9 m |
| Plotas | 16x16 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. antroji pusė - I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1958 |
| Registro Nr. | AR173 / A1439KP / 24559, 1959, 24560 |

**Tolimėnų piliakalnis su gyvenviete**, *Bakanėlis* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 1959; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR173; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1439KP) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24560) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, Tolimėnų kaime, Kazitiškio seniūnija. Pasiekiamas keliu Švedriškė – Salakas Tolimėnuose ties rajonų riba pasukus laukais į dešinę rytuosna, už 480 m – apaugusi antra kalva priekyje, 200 m į rytus už elektros linijos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apvali, 16 m skersmens. 2 m žemiau aikštelės ją šlaite juosia 6–11 m pločio terasa, dar 2 m žemiau – kita žiedinė 6 m pločio terasa. Pietinėje pašlaitėje yra 6 m pločio dugne įdubimas, skiriantis piliakalnio kalvą nuo gretimos aukštumos. Šlaitai vidutinio statumo, 4–9 m aukščio. 

Piliakalnis apardytas arimų ir duobių. 

Pietrytinėje pašlaitėje 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje aptikta brūkšniuotos keramikos.

Tyrimai
-------

1958 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas,  1976 m. ir 1986 m. – Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1999-12-23; Nr. 1465. Paminklo teritorijos plotas 24 200 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2 448 100 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Ūžėniškių piliakalnis 8 km | Kiemionių piliakalnis 8 km Salako piliakalnis 7 km | Jakiškių piliakalnis 10 km |  |
| Brinkiškių piliakalnis 8 km |  | Dūkšto piliakalnis 15 km |
| Šeimaties piliakalnis 10 km | Papiliakalnės piliakalnis 16 km | Garbšių piliakalnis 4 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 168 (Nr. 753).
2. ↑  Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva. I. V. 1996. P.170.

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.109
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 180-181.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Tolimėnai
| Paberžės piliakalnis |
| --- |
| Informacinis stendas šalia piliakalnio |
| 

Paberžės piliakalnisPaberžės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°07′26.9″ š. pl. 24°19′23.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.124139°š. pl. 24.323278°r. ilg.﻿ / 55.124139; 24.323278Koordinatės: 55°07′26.9″ š. pl. 24°19′23.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.124139°š. pl. 24.323278°r. ilg.﻿ / 55.124139; 24.323278 |

 |
| Vieta | Jonavos rajonas |
| Seniūnija | Šilų seniūnija |
| Aukštis | iki 7 m |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | XI-XV a. |

**Paberžės piliakalnis**  įrengtas Paberžės upelio kranto kyšulyje, kurį šiaurės vakaruose, pietvakariuose ir pietryčiuose juosia upelio slėnis, o šiaurės rytuose – gretima aukštuma. Piliakalnis stūkso ties Šilų ir Paberžės kaimų sandūra, Jonavos rajone.

Piliakalnio šlaitai nuo slėnio statūs (iki 7 m aukščio). Viršuje yra 12 m ilgio ir 8-9 m pločio aikštelė. Jos šiaurės rytiniame gale įrengtas 1,8 m aukščio pylimėlis, kurio išorinis šlaitas nusileidžia į 19 m ilgio griovą. Kito pylimo pėdsakų išlikę aikštelės pietvakariniame gale. Piliakalnio šlaituose, 2 m žemiau aikštės anksčiau buvo terasa, kuri geriausiai išlikusi piliakalnio šiaurės vakariniame šlaite. Piliakalnio gyvenvietė yra į šiaurės vakarus nuo piliakalnio esančioje kalvelėje nuolaidžiais šlaitais ir piliakalnio pietinėje papėdėje.

Paminklo ženklas piliakalnio papėdėje
Ilgą laiką vykdant žemės darbus, gyvenvietės kultūrinis sluoksnis buvo suardytas. Platelių archeologinių tyrinėjimų nei piliakalnyje, nei gyvenvietėje nebuvo vykdyta, o pagal išorinius požymius kompleksas datuojamas XI–XV a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 23708 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paberžės piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Piliakalniai.lt
| Paberžės herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2013-07-04* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Paberžės herbas** – pagrindinis Paberžės kaimo ir seniūnijos (Vilniaus rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

Akmuo su Paberžės herbu

Aprašas
-------

Herbinio skydo auksiniame lauke vaizduojami kaspino pozicijoje trys žali beržo lapai su tos pačios spalvos žirginiais. Skydo lauko auksinė spalva simbolizuoja išmintį ir dorumą.

Simbolika
---------

Beržo simbolika pasirinkta neatsitiktinai. Beržo lapai – tai „kalbančios" herbo figūros, kurios yra aliuzija į miestelio pavadinimą. Taip pat, įvairios beržo dalys pasižymi gydomosiomis savybėmis ir yra vartojamos kaip vaistas nuo daugelio ligų. Slavų kultūroje beržas laikomas jaunystės ir gyvenimo simboliu.

Istorija
--------

2013 m. liepos 4 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė herbą patvirtino dekretu Nr. 1K-1512. Herbo etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paberžės seniūnijos herbe – beržo lapai su žirginiais. 2013-12-31, Vrsa.lt (tikrinta 2021-08-28).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1512