recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Algimantas Grabauskas** (g. 1933 m. liepos 22 d. Ukmergėje) – Lietuvos agronomas ekonomistas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1993 m. agrarinių mokslų daktaras

1965–1969 m. ir 1971–1979 m. dirbo Žemės ūkio ekonomikos institute, 1979–1981 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas; nuo 1979 m. docentas. 1981–1990 m. dėstė Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje; 1990–1992 m. dirbo Ekonomikos institute. 1992–1994 m. Lietuvos invalidų draugijos pirmininko pavaduotojas, 1994–1996 m. pirmininkas. 1996–1999 m. dirbo Lietuvos agrarinės ekonomikos institute.

Mokslinio darbo kryptis – sodininkystės intensyvinimas ir efektyvumas.

Bibliografija
-------------

* Sodininkystės organizavimas, 1968 m.
* Sodininkystės intensyvinimo veiksniai ir jų efektyvumas, 1971 m.
* Agropramoninių kompleksų organizavimo perspektyvos Lietuvos TSR, 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Grabauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 35 psl.
Herschel Grynszpan
Miunchene Krištolinę naktį nusiaubta žydų sinagoga
**Krištolinė naktis** (vok. *Kristallnacht*) – pogromas 1938 m. lapkričio 9-10 d. naktimis, kai Vokietijos naciai planingai puolė žydus ir naikino bei grobė jų turtą. Ironiškas pavadinimas prigijo dėl rytą po pogromo gatvėse likusių sudaužytų žydų krautuvių vitrinų stiklo šukių.

Krištolinės nakties pretekstu tapo Paryžiuje jauno Vokietijos žydo H. Grynszpano, nepatenkinto, kad SS iškeldino jo tėvus į Lenkiją, pasikėsinimas prieš Vokietijos diplomatą E. vom Rathą. Adolfui Hitleriui pritarus dvi paras hitlerjugendas, SA ir SS siaubė bei degino žydų namus, parduotuves, sinagogas, ligonines, mokyklas. 91 žydas buvo užmuštas, šimtai sužeista, per 30 000 suimta ir išsiųsta į koncentracijos stovyklas (per tris mėn. iki buvo paleisti, 2000–2500 jų mirė). Po Krištolinės nakties žydai dar turėjo sumokėti 1 mlrd. reichsmarkių baudą (draudimo kompanijoms įstatymu uždrausta kompensuoti žydams prarastą turtą), be to, buvo konfiskuota 20 % kiekvieno žydo nuosavybės. 1938 m. lapkričio 15 d. žydų vaikams uždrausta lankyti Vokietijos mokyklas.

Krištolinė naktis tapo Trečiojo Reicho žydų naikinimo politikos pradžia.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Krištolinė naktis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 81 psl.
**Romas Makarevičius** (g. 1952 m. lapkričio 27 d. Naujojoje Akmenėje), choro dirigentas, dainininkas (tenoras).

Biografija
----------

Šiaulių vaikų muzikos mokykloje mokėsi griežti violončele (mokyt. A. Zakaras). Vilniuje baigęs vidurinę mokyklą, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. L. Januškienė). 1977–1982 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. A. Jozėno klasė). Dar studijų metais pradėjo dainuoti Lietuvos aklųjų draugijos mišriajame chore „Vilnius".

Baigęs studijas, vadovavo Vilniaus miesto įvairiems vokaliniams ansambliams, keletą metų buvo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio „Šviesa" chormeisteris, nuo 1986 m. rudens Lietuvos sveikatos apsaugos ministerijos moterų vokalinio ansamblio „Svaja" vadovas. „Svaja" surengė koncertų, 1987 m. respublikiniame „Sidabrinių balsų" konkurse Druskininkuose laimėjo pirmąją vietą.

Nuo 1986 m. pavasario R. Makarevičius Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas[neveikianti nuoroda]" chormeisteris, nuo 1989 m. rudens meno vadovas ir dirigentas. Be daugelio pasaulietinių kūrinių, chorą išmokė giesmių ir mišių, surengė nemaža koncertų; pastaraisiais metais „Sakalas[neveikianti nuoroda]" gieda ir bažnyčiose. 1994 m. giedojo Hamburgo (Vokietija), o 1997 m. Kopenhagos (Danija) bažnyčiose ir katedrose. Choras buvo parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Lietuvoje – dalyvavo ir chorų konkurse Vilniuje.

R. Makarevičius dainuoja Vilniaus miesto savivaldybės kameriniame chore „Jauna muzika". Jis – 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dirigentas, nuo 1998 m. Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Algimantas Irnius** (g. 1937 m. kovo 7 d. Kruopiuose) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1965 m. baigė Vilniaus universitetą, 1982 m. medicinos mokslų daktaras

Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. Vilniaus universiteto ligoninės Gastroenterologijos ir dietologijos klinikos vadovas, nuo 2004 m. Santariškių klinikų Gastroenterologijos ir dietologijos centro direktorius. Nuo 1985 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – kepenų ligų ir tulžies akmenligė diagnostikos ir gydymo būdai, patogenetiniai virškinimo ligų ryšiai. Sukūrė eksperimentinių modelių, padedančių tirti tulžies latakų ir žarnyno ligų sąveikos mechanizmus. 4 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Storosios žarnos ligos, 1989 m.
* Klinikinė gastroenterologija, su kitais, 1978 m. 3 leid. 2002 m.
* Gydomoji fizinė kultūra, su kitais, 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Irnius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 246 psl.
Koordinatės: 54°45′39″š. pl. 25°12′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.7609104°š. pl. 25.2076209°r. ilg.﻿ / 54.7609104; 25.2076209

|  Bukiškio stačiatikių Kristaus Gimimo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм Покрова Пресвятой Богородицы |
| **Dekanatas** | Vilniaus apskrities stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Bukiškis |
| **Adresas** | Sodų g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | XIX amžius |
| **Stilius** | neobizantinis |

**Bukiškio stačiatikių Kristaus Gimimo cerkvė** (anksčiau **Bukiškio Dievo Motinos Globėjos cerkvė** (rus. *храм Покрова Пресвятой Богородицы*)) stovi Bukiškyje, Avižienių seniūnijoje, Vilniaus rajone, 300 m į šiaurės rytus nuo magistralės  **A2**  Vilnius–Panevėžys . 2009 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Cerkvė pastatyta XIX a. 2-ojoje pusėje generolo Božerano iniciatyva.

Cerkvė 2016 m.
Tuoj po I pasaulinio karo, kai Vilnius atiteko Lenkijai, Kalvarijose susirinko tikintieji lenkai katalikai tartis, kad Bukiškio cerkvė būtų atiduota katalikams kaip Kalvarijų parapijos koplyčia - filija, kur sekmadieniais ir švenčių dienomis apylinkių gyventojai galėtų rinktis į šv. Mišias.

Tuo metu bažnyčios, anksčiau paverstos cerkvėmis, vėl buvo grąžinamos katalikams, tačiau šią cerkvę Bukiškyje pastatė rusas - ortodoksas, tad teisininkai nutarė, jog jos negalima perdaryti į bažnyčią. Nesutiko cerkvės atiduoti ir Vilniaus ortodoksai.

II pasaulinio karo metu ji buvo labai apgriauta. Liko griuvėsiai ir rūsiai, kuriuose, kaip spėjama, palaidota generolo Božerano šeima. Po Antrojo pasaulinio karo generolo duktė, būdama jau solidaus amžiaus, nesėkmingai prašė valdžios grąžinti šią šventovę Ortodoksų Bažnyčiai. Šio pastato likučiai ilgai buvo žemės ūkio mechanizatorių mokyklos sandėliu.

Apie 1990 metus buvo paruošti „Dievo Motinos globėjos" („Pokrova Bogomateri") cerkvės atstatymo brėžiniai. 2007 m. Bukiškyje, Sodų gatvėje, nedidelė šventovė atstatyta Kardinolo, Vilniaus arkivyskupo metropolito Audrio Juozo Bačkio ir Vilniaus ir Lietuvos metropolito Chrizostomo rūpesčiu.

Architektūra
------------

Cerkvė istoristinio stiliaus, stačiakampio plano su prieangiu, apside, centriniu ir keturiais šoniniais kupolais, kurių šalmai aštuonkampiai. Pamatas su tašyto akmens blokų mūro cokoliu, sienos - plytų mūro tipas. Šventorius aptvertas kaltine tvora. Įrašyta į Kultūros vertybių registrą 2009 m. (u.k.32784).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bukiškio Dievo Motinos Globėjos cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bukiškio stačiatikių Kristaus Gimimo cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2018-01-03 iš Wayback Machine projekto.
* Detalus aprašymas Kultūros vertybių registre
**Romas Kazlauskas** (1936 m. gegužės 13 d. Onuškio k. (Rokiškio raj.)) – choro dirigentas.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko Vlado Kazlausko. Baigęs Veiverių vidurinę mokyklą, 1954–1963 m. (su pertrauka – tarnavo sovietų armijoje, buvo pulko orkestro dirigento padėjėjas) choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Vladas Balsys).

Dar besimokydamas pradėjo vadovauti mėgėjų chorams. 1957 m. mišrųjį chorą suorganizavo Rumšiškių (Kaišiadorių raj.) kultūros namuose. 1961–1966 m. vadovavo Karmėlavos (Kauno raj.) kultūros namų mišriajam chorui, o 1962–1966 m. – Palemono keramikos gamyklos mišriajam chorui.

1967–1970 m. pasiekė meninių laimėjimų vadovaudamas Jonavos azotinių trąšų gamyklos „Azotas" mišriajam chorui; 1969 m. zoninėje chorų apžiūroje Elektrėnuose ir 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse Jonavos dainininkai pelnė pirmąsias vietas. 1970–1974 m. vadovavo Jonavos kultūros darbuotojų moterų chorui, kurį paruošė 1973 m. respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose, tarprajoniniame chorų konkurse laimėta prizinė vieta. 1970–1975 m. vadovavo Jonavos miesto dainų ir šokių liaudies ansambliui, surengė nemaža koncertų savo rajone ir kitur.

1974–1979 m. vadovavo Vilkijos mišriajam chorui, kurį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei. Kurį laiką vadovavo Kauno „Energetiko" kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansambliui. 1969 m. Kauno geležinkelininkų mazgo klube subūrė moterų vokalinį ansamblį ir per keletą metų išaugino į mišrųjį chorą, paruošė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1982 m. vadovavo Jonavos miesto (anksčiau – Jonavos baldų kombinato) moterų chorui, kurį parengė 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose su juo pelnė prizinių vietų, 1990 m. koncertavo Čekoslovakijoje.

1990 m. pradėjo vadovauti „Kauno baldų" vyrų chorui, 1995 m. suorganizavo Savanoriškosios krašto apsaugos tarnybos karių chorą „Margiris". 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Kaune ir Vilniuje išmokė 3 chorus: AB „Jonavos baldai" moterų chorą, Kauno klubo „Draugystės" mišrųjį chorą ir AB „Kauno baldai" vyrų chorą. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje parengė keturis chorus: Kauno AB „Kauno baldai" vyrų chorą, Kauno geležinkelininkų mišrųjį chorą „Draugystė", Kauno SKAT karių chorą „Margiris" ir Jonavos kultūros centro moterų chorą.

Su savo vadovaujamais chorais bei ansambliais surengė koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose, dainavo per radiją ir televiziją, koncertavo Rygoje, Taline, Kaliningrade, Kijeve, Minske, Jaltoje ir kitur. Buvo Kauno ir Jonavos rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, Kauno miesto, Kaišiadorių, Trakų, Anykščių ir Latvijos rajoninių dainų švenčių dirigentas. Yra Lietuvos chorų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Algimantas Jonas Jakimavičius** (g. 1939 m. birželio 23 d. Kazliškis, Pandėlio valsčius) – Lietuvos entomologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1970 m. apgynė disertaciją „Parazitiniai plėviasparniai - brakonidai (Hymenoptera, Brakonidae) Lietuvos TSR soduose", biologijos mokslų kandidatas.

1966–2003 m. dirbo Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas), nuo 1987 m. instituto mokslinis sekretorius. 2006 m. Lietuvos entomologų draugijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – plėviasparnių vabzdžių brakonidų sistematika, trofiniai ryšiai, sudarė brakonidų rūšių nustatymo raktą, apibūdino apie 20 naujų rūšių, vieną gentį (Lituania Jakim, 1968 m.) Tyrė zoologijos mokslo raidą Lietuvoje, parašė apie 450 zoologų biogramų.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos gyvūnija: Bibliografinė rodyklė. 1721-1780, su kitais, 1988 m.
* Vabzdžių-sodo kenkėjų entomoparazitai Lietuvoje, su kitais, 1979 m. rusų k.
* TSRS europinės dalies vabzdžių rūšių nustatymas, su kitais, t. 3, kn. 5 1986 m. Leningradas, rusų k. 1995 m. Libanas, anglų k.
* Zoologijos ir parazitologijos institutas 1959-1989 m. su J. Virbicku, 1995 m.
* Lietuvos zoologai XVIII–XX a. bendraautorė Tamara Arnastauskienė, Vilnius, 1997 m. ISBN 9986-443-11-3
* Pranciškus Baltrus Šivickis, 2004 m.
* Biologas Ipolitas Gasiūnas, 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Jakimavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 476 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Romas Pikčilingis** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. rugpjūčio 25 d.Padauguva, Kauno rajonas |
|  |
| Organizacijos | LFF (nuo 1988 m.) |
| Pareigos | Varžybų ir renginių vykdymo vadybininkas |

**Romas Pikčilingis** (g. 1949 m. rugpjūčio 25 d. Padauguvoje, Kauno rajonas) – ilgametis Lietuvos futbolo federacijos darbuotojas, futbolo treneris.

Veikla futbolo srityje
----------------------

1982 m. įkūrė Kauno „Aido" komandą ir buvo jos treneris. 1985 m. komanda pateko į Lietuvos aukščiausią futbolo lygą ir žaidė joje iki 1987 m.

Nuo 1988 m. buvo Kauno futbolo federacijos atsakingasis sekretorius. Vėliau įkūrus KAFF buvo jos atsakinguoju sekretorium, o nuo 2013 m. KAFF viceprezidentas.

Nuo 1989 iki 2008 m. buvo Lietuvos futbolo federacijos (LFF) vykdomojo komiteto narys.

Nuo 1992 m. iki dabar dirba LFF varžybų ir renginių skyriaus vadybininkas.
**Algimantas Jankauskas** (g. 1959 m. liepos 24 d. Papilyje, Biržų raj.) – Lietuvos politologas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1982 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą. 1994 m. socialinių mokslų daktaras.

Nuo 1989 m. dirba Vilniaus universitete, nuo 1993 m. Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto dėstytojas, nuo 1996 m. instituto direktoriaus pavaduotojas; 1996 m. docentas. 1991 m. stažavo Oslo, 1994 m. – Briuselio laisvajame, 1995 m. – Hulio universitete.

1995–2001 m. Lietuvos politologų asociacijos atsakingasis sekretorius, 2001–2003 m. prezidentas. Europos politikos mokslo asociacijos narys. Žurnalų „Lithuanian Foreign Policy Review", „Lithuanian Political Science Yearbook" redaktorius, žurnalo „Politologija" redkolegijos narys.

Mokslinių tyrimų sritis – demokratizacijos procesai Vidurio ir Rytų Europos šalyse.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos politinės partijos ir partinė sistema, su kitais, 2 d. 1997 m.
* Lietuva po Seimo rinkimų 2000, sudarytojas ir redaktorius, 2001 m.
* Politinė kultūra ir visuomenės kaita, sudarytojas ir redaktorius, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Jankauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 512 psl.
| **Aleksandras Olelka** |
| --- |
|  |
| Olelkaičiai |
| Herbas "Pogonia" |
| Herbas "Pogonia" |
|  |
| Gimė | XV a. pradžia |
| Mirė | 1454 m.Kijevas |
| Tėvas | Vladimiras Algirdaitis |
| Sutuoktinis (-ė) | Anastasija Vasiljevna |
| Vaikai | Simonas  Mykolas,Eudokija,Feodosija |
| Kijevo kunigaikštis |
| Valdė | 1443 m. - 1454 m. (~11 metų) |
| Pirmtakas | Švitrigaila |
| Įpėdinis | Simonas Olelkaitis |
| Slucko kunigaikštis |
| Valdė | 1398 m. - 1454 m. (~56 metai) |
| Pirmtakas | Vladimiras Algirdaitis |
| Įpėdinis | Mykolas Olelkaitis |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandras Olelka |

**Aleksandras Olelka** (XV a. pradžia – m. 1454 m. Kijevas) – Kopylio ir Slucko kunigaikštis (1443-1454 m.) ir Kijevo kunigaikštis (1443-1454 m.), Slucko kunigaikščių Olelkaičių dinastijos pradininkas.

Biografija
----------

Algirdo vaikaitis, Kijevo kunigaikščio Vladimiro sūnus, iš kurio paveldėjo Slucko-Kapyliaus kunigaikštystę. Buvo vedęs Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus I ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto dukters Sofijos dukterį Anastaziją. Sūnus Simonas Olelkaitis (1420-1470 m.) ir Mykolas Olelkaitis (?-1481 m.).

1422 m. Melno taikos sutarties liudytojas, dalyvavo 1428 m. Vytauto žygyje į Didijį Naugardą. 1430-1431 m. rėmė Lietuvos didijį kunigaikštį Švitrigailą per šio kovą su pretendentu į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sostą Žygimantu Kęstutaičiu. 1431 m. Švitrigailos ir Vokiečių ordino atstovų Skirsnemunės sutarties liudytojas. Apie 1431 m. ėmė remti Žygimantą Kęstutaitį, buvo jo 1432 m. Gardino sutarties ir 1433 m. sutarčių su Lenkija liudytojas.

Dalyvavo 1432 m. rugsėjo 1 d. Ašmenoje verčiant nuo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sosto Švitrigailą. Spėjama, kad 1433 m. vėl ėmė jį remti. 1434 m. buvo nuvykęs valdyti Kijevo, bet pavėlavo – čia valdžia atiteko kitam Švitrigailos šalininkui. Grįžęs Žygimanto Kęstutaičio buvo suimtas, valdos konfiskuotos.

1440 m. Lietuvos Didžąją kunigaikštystę pradėjus valdyti Kazimierui atgavo didžiojo kunigaikščio malonę, jam pripažinta Kijevo kunigaikštystė, kurią iš Vladimiro buvo atėmęs Vytautas. Kijevo kunigaikštystę paveldėjęs Mykolas ją valdė jau kaip Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero vietininkas.

Palaidotas Kijevo Pečorų lauros vienuolyne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mečislovas Jučas. *Aleksandras Olelka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 307 psl.
**Algimantas Jusionis** (1954 m. liepos 17 d. Kaunas – 2003 m. rugpjūčio 14 d. Klaipėda) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

Tėvai Stasys Jusionis ir Aldona Ličkutė-Jusionienė, brolis Vidmantas Jusionis. 1979 m. baigė Lietuvos dailės instituto Architektūros ir dizaino fakulteto Vizualaus dizaino katedrą Klaipėdoje, 1993–2003 m. joje dėstė. Dirbo Klaipėdos „Dailės" kombinate. 1996–2003 m. Lietuvos dailininkų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.

Kūryba
------

Nutapė ekspresyvios stilistikos fovistinių peizažų, natiurmortų, portretų. Vyrauja ryškios spalvos, energingi potėpiai, šiurkšti faktūra, naudojamas raiškus juodas kontūras, pabrėžiantis dramatinę įtampą. Sukūrė spalvotų piešinių ciklą („Klajojančios sielos" 1997 m.). Būdingas simboliškumas, apibendrintos formos. Surengė 20 individualių parodų (Klaipėda 1991 m. 1997 m. 2004 m. Vilnius 1996 m. 1999 m. 2002 m. Hamburgas 1999 m.), dalyvavo 40 grupinių parodų, rengė plenerus, tarptautinius simpoziumus, parodas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Danutė Jedzinskienė. *Algimantas Jusionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| **Algimantas Juocevičius** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. rugpjūčio 14 d.Prienai |
| Mirė | 2015 m. sausio 8 d. (70 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Larisa Juocevičienė |
| Vaikai | Rolandas, Darius |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | LiCS, TT |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Kauno politechnikos institutas |

**Algimantas Juocevičius** (1944 m. rugpjūčio 14 d. Prienuose – 2015 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas. Dirbo Vilniaus elektros skaitiklių gamykloje – inžinieriumi, konstruktorių biuro viršininku, nuo 1987 m. vyr. energetiko pavaduotoju, remonto cecho viršininko pavaduotoju. 1982–1987 m. dirbo vadovaujančiuoju konstruktoriumi Vilniaus miesto VK POV projektavimo technologiniame biure.

1997–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2003–2007 m. administracijos direktoriaus pavaduotojas. 2007–2013 m. VšĮ Vilniaus universiteto vaikų ligoninė direktoriaus pavaduotojas infrastruktūrai ir plėtrai. 2011–2013 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2013–2014 m. vidaus reikalų viceministras. A. Juocevičius buvo įvardytas vienu iš įtariamųjų STT atliekamame ikiteisminiame tyrime.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-01-09 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Įtampa buvusį VRM viceministrą A. Juocevičių privedė prie mirties, 2015-01-09 Archyvuota kopija 2015-05-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sphingonotus caerulans**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Kopinis tarkšlys (Sphingonotus caerulans)Kopinis tarkšlys (patinas) (*Sphingonotus caerulans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Tiesiasparniai  *( Orthoptera)* |
| Pobūris: | Trumpaūsiai tiesiasparniai  *( Caelifera)* |
| Antšeimis: | Skėriniai  *( Acridoidea)* |
| Šeima: | Skėriai  *( Acrididae)* |
| Pošeimis: | Tikrieji skėriai  *( Oedipodinae)* |
| Gentis: | *Sphingonotus*  *( Sphingonotus)* |
| Rūšis: | Kopinis tarkšlys  *( Sphingonotus caerulans)* |

 |
| Binomas |
| ***Sphingonotus caerulans***Linnaeus, 1767 |

**Kopinis tarkšlys (skėriukas)** (lot. *Sphingonotus caerulans*) – Skėrių (*Acrididae*) šeimai priklausantys vabzdys (*Insecta*).

Išvaizda
--------

Patinas užauga iki 25 mm ilgio, patelė - 35 mm. Margas, su dviem skersiniais raiščiais. Spalva varijuoja. Labai panašus į mėlynsparnį tarkšlį, nuo jo atskirti galima pagal prie galvos įdubusią priešnugarėle. Skrisdami skleidžia tarškiantį garsą.

Biologija
---------

Kiaušinius deda į smėlį, apgaubtus bendru apvalkalu po keliolika. Kiaušinio stadijoje peržiemoję, pavasarį išsirita skėriukų nifmos. minta šepetukų, eraičinų, kelerijų ir kitų miglinių augalų lapais. Sėslūs, nuo išsiritimo vietų vidutiniškai migruoja tik apie 100 m.

Suaugėliai pasirodo liepos pradžije, gyvena iki rudens. Patinai saugo savo teritorijas nuo konkurentų ir poruojasi su užklydusiomis patelėmis, kurias privilioja skleisdami tylų, metalinio skambesio, čirenimą.

Paplitimas
----------

Lokaliai aptinkamas Europoje iki Suomijos ir Šiaurės Afrikoje, palei Viduržemio jūrą.

Rūšis saugoma Lietuvoje (Įrašytas į Raudonoją knygą 3 kategorija), Latvijoje (RK 1 kat.), Vokietijoje (RK 2 kat.), Švedijoje (RK 3 kat.); neaišku, ar dar gyvena Estijoje (RK 5 kat.).

Nyksta dėl buveinių apsodinimo mišku, natūralios sukcesijos ir ekologinių trikdžių, suformuojančių tas buveines, stokos. Buveinėms užaugus mišku, populiacijų likučiai kurį laiką aptinkami keliukų pakraščiuose, smėlio karjeruose.
| ***Amen*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Amen |
| Kilmės šalis |  Vokietija Prancūzija Rumunija |
| Režisierius | Costa-Gavras |
| Scenaristas (-ai) | Costa-GavrasJean-Claude Grumberg |
| Vaidina | Ulrich TukurMathieu Kassovitz |
| Metai | 2002 |
| Žanras | karinė drama |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Amen** – 2002 m. Vokietijos, Prancūzijos ir Rumunijos karinė drama pagal Rolfo Hochhutho pjesę. Filme rodomos pastangos Antrojo pasaulinio karo metais atkreipti Vatikano ir popiežiaus dėmesį į nacių vykdomas masines žydų žudynes. Dėl neva netinkamai juostoje vaizduojamo popiežiaus Pijaus XII, Vatikanas neleido filmavimo vykdyti savo teritorijoje (kino kūrėjai tam panaudojo Rumunijos parlamento rūmus).

Pagrindinis herojus Kurtas Gersteinas yra realus asmuo, karo pabaigoje patekęs į prancūzų nelaisvę ir joje nusižudęs. Po 20 metų už savo pastangas paveikti Vatikano nuomonę jis buvo reabilituotas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ulrich Tukur – Kurtas Gersteinas
* Mathieu Kassovitz – Rikardo Fontana
* Marcel Iures – popiežius
* Sebastian Koch – Rudolfas Hiosas
* Ulrich Mühe – daktaras
* Antje Schmidt – ponia Gerstein
* Friedrich von Thun – Kurto Gersteino tėvas
* Marina Berti

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

SS karininkas Kurtas Gersteinas – mokslininkas, dirbantis institute ir sukūręs vandens valymo metodą. Netrukus jis sužino, kad jo išradimai naudojami koncentracijos stovyklose nuodyti žydus. Kurtas mėgina perduoti informaciją popiežiui, tačiau nesulaukia jokio atsakymo. Informacija susidomi tik jėzuitas Rikardo Fontana, tačiau ir jis bejėgis ką nors pakeisti. Galiausiai, protestuodamas prieš bažnyčios neryžtingumą, Rikardo savanoriškai atsiduria koncentracijos stovykloje, kur jo laukia mirtis dujų kameroje...

Apdovanojimai
-------------

| Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Cezario apdovanojimas | Geriausias filmas |  | Nominacija |
| Geriausias aktorius | Mathieu Kassovitz | Nominacija |
| Geriausias režisierius | Costa–Gavras | Nominacija |
| Geriausia muzika filmui | Armand Amar | Nominacija |
| Geriausias operatorius | Patrick Blossier | Nominacija |
| Geriausias garsas | Dominique GaborieauPierre Gamet | Nominacija |
| Berlyno kino festivalis | Auksinis lokys | Costa–Gavras | Nominacija |
| Globo d'oro | Geriausias Europos filmas | Costa–Gavras | Laimėjo |
| Geriausias platintojas | Mikado Film | Laimėjo |
| Lumiere Awards | Geriausias filmas | Costa–Gavras | Laimėjo |
| Europos kino apdovanojimai | Geriausias aktorius | Ulrich Tukur | Nominacija |
|
| **Algimantas Karpus** |
| --- |
|  |
| Algimantas Karpus |
| Gimė | 1931 m. gruodžio 25 d.Babtai, Kauno apskritis |
| Mirė | 2011 m. lapkričio 22 d. (79 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina Karpuvienė (nuo 1961 m.) |
| Vaikai | Jurga Strumskienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos fizikas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Vilniaus universitetas, fizikos mokslų daktaras |

**Algimantas Karpus** (1931 m. gruodžio 25 d. Babtuose, Kauno apskrityje – 2011 m. lapkričio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos fizikos mokslų daktaras, dėstytojas, knygų autorius, publicistas.

Biografija
----------

Algimantas Karpus baigė Babtų progimnaziją, 1953 m. – Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, kuriame pasiliko dėstyti. 1963 m. gegužės 28 d. Vilniaus valstybiniame universitete apsigynė daktaro laipsnį, tema „Stibio sulfido elektrinės ir optinės savybės bei jų ryšys su kristalochemine sandara ir energetinio spektro juostine struktūra". 1964–1974 m. buvo bendrosios fizikos katedros vedėjas, o nuo 1981 m. – fizikos fakulteto dekanas, docentas. Algimantas Karpus išleido knygą „Mechanika. Paskaitos" (2003 m.), buvo mokomosios priemonės „Mechaninių dydžių matavimas" (1979 m.) vienas iš bendraautorių. Tyrinėdamas savo paties giminės istoriją, Algimantas Karpus surinko tris tomus istorinių fragmentų apie Karpių giminės genealogiją, Karpavičių, Tryznų ir Karpių giminių, ir herbų istorijos fragmentus bei Karpių giminės dokumentų fragmentus. Šių tomų pagrindu prieš pat mirtį išleido knygą „Carpio Lietuvoje: Karpavičiai. Tryznos. Karpiai" (2010 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2022-02-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2022-02-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2022-02-19 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
6. ↑
|  |
| --- |
| Cheryl |
|  
Cheryl 2014 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Cheryl Ann Tweedy |
| Dar žinomas | Cheryl ColeCheryl Ann Fernandez-Versini |
| Gimė | 1983 m. birželio 30 d. (39 metai)Niukaslas prie Taino, Anglija, Jungtinė Karalystė |
| Žanrai | Pop, R&B |
| Veikla | Dainininkė, šokėja, verslininkė, modelis, televizijos laidų vedėja |
| Instrumentai | Vokalas |
| Aktyvumo metai | 1990–dabar |
| Įrašų kompanija | Polydor, Fascination |
| Susijusi veikla | Girls Aloud, will.i.am |
| Svetainė | cherylofficial.com |

**Cheryl Ann Tweedy** (taip pat žinoma **Cheryl Cole** ir **Cheryl**; g. 1983 m. birželio 30 d. Niukaslas prie Taino, Šiaurės Rytų Anglija) – britų pop atlikėja, modelis, TV laidų vedėja. Tris kartus nominuota „BRIT Awards" apdovanojimams, iki 2016 m. penki jos singlai pasiekė JK topo pirmąją vietą.

Biografija
----------

Cheryl Ann Tweedy šgarsėjo kaip merginų grupės *Girls Aloud* narė. Ištekėjusi už Anglijos rinktinės futbolininko Ashley Cole ir pradėjusi teisėjauti britų *X-Factor* TV talentų šou tapo viena labiausiai aptariamų įžymybių Anglijos spaudoje.

Solo muzikinę karjerą Cheryl Cole pradėjo 2009 m. albumu „3 Words". Ir albumas, ir singlas iš jo „Fight For This Love" pasiekė JK topų pirmąsias vietas. 2010 m. albumas „Messy Little Raindrops" ir daina „Promise This" pasirodė ne mažiau komerciškai sėkmingi − abu atitinkamai užėmė pirmąsias vietas JK topuose. 2012 m. albumas „A Million Lights" pasiekė JK topų antrą vietą, singlas „Call My Name" − pirmąją.

2010 m. Cheryl išsiskyrė su Ashley Cole ir 2014 m. ištekėjo už prancūzo Jean-Bernard Fernandez-Versini, skyryboms su kuriuo padavė pareiškimą 2016 m. pradžioje.

Nuo 2016 metų pradžios bendrauja su "One Direction" grupės nariu Liam Payne. 2017 metų pradžioje po ilgų spėlionių oficialiai patvirtinta, kad atlikėjai laukiasi pirmagimio.

Diskografija
------------

### Albumai

| Išleidimo data | Pavadinimas | Aukščiausia pozicija JK |
| --- | --- | --- |
| 2009 m. lapkričio 7 d. | „3 Words" | 1 |
| 2010 m. lapkričio 13 d. | „Messy Little Raindrops" | 1 |
| 2012 m. birželio 30 d. | „A Million Lights" | 2 |
| 2014 m. lapkričio 7 d. | „Only Human" | 7 |

### Singlai

| Metai | Pavadinimas | Aukščiausia pozicija JK |
| --- | --- | --- |
| 2008 | „Heartbreaker" | 8 |
| 2009 | „Fight For This Love" | 1 |
| 2009 | „3 Words" | 4 |
| 2009 | „Parachute" | 5 |
| 2010 | „Promise This" | 1 |
| 2010 | „The Flood" | 18 |
| 2012 | „Call My Name" | 1 |
| 2012 | „Unther The Sun" | 13 |
| 2014 | „Crazy Stuppid Love" (su Tinie Tempah) | 1 |
| 2014 | „Only Human" | 70 |
| 2014 | „I Don’t Care" | 1 |

Nuorodos
--------

1. ↑  Daily Mail
2. ↑  Daily Mail
3. ↑  officialcharts.com
4. ↑  officialcharts.com

* Asmeninis tinklalapis
* Cheryl svetainėje Last.fm
| **Algimantas Kučingis** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. birželio 3 d.Kaunas |
| Mirė | 2011 m. birželio 12 d. (84 metai) |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinėse |
| Tėvas | Antanas Kučingis |
|  |
| Veikla | inžinierius mechanikas, medžiagotyrininkas |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Kauno politechnikos institutas |

Antkapinis paminklas
**Algimantas Kučingis** (1927 m. birželio 3 d. Kaune – 2011 m. birželio 12 d.) – Lietuvos inžinierius mechanikas, medžiagotyrininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas dainininkas Antanas Kučingis. 1948–1953 m. už rezistencinę veiklą kalintas Vorkutos lageriuose. 1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1986 m. technikos mokslų daktaras.

1961–1992 m. dirbo Tekstilės pramonės institute (nuo 1990 m. Lietuvos tekstilės institutas), 1964–1987 m. Medžiagotyros laboratorijos vedėjas, nuo 1987 m. vyresnysis mokslo darbuotojas. 1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas.

Mokslinė veikla
---------------

1973–1983 m. sukūrė laboratorinį įrenginių kompleksą elastomerinių tekstilės medžiagų mechaninėms savybėms tirti ir parengėjų nustatymo metodų. 1984 m. patobulino dviašio elastinių audinių tempimo teoriją, pasiūlė metodą tų audinių įrąžai tempiant (įvertinus siūlų ir audinio parametrus) skaičiuoti. 1986 m. naudodamasis dviašio tempimo mašina, nuotolinio valdymo prietaisais, krio – ir klimatinėmis kameromis nustatė elastinių medžiagų pokyčius tempiant subnormalios temperatūros, skirtingos oro drėgmės sąlygomis. 1989 m. sukūrė metodų plėvele padengtų audinių pagrindinėms mechaninėms savybėms, t. p. kamšytinės neaustinės medžiagos stiprumui tempiant skersine kryptimi nustatyti. 1999 m. taikydamas diferencialines lygtis apskaičiavo tempiamų sintetinio pluošto siūlų įšilimą.

Bibliografija
-------------

* Nauji prietaisai tekstilės medžiagų erdviniam deformavimui, 1986 m. rusų kalba;
* Nauji prietaisai ir metodai elastinėms medžiagoms tirti, 1974 m. rusų kalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Kučingis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 186 psl.
Piešinyje pavaizduotas kopis kabliška rankena
**Kopis** (angl. *kopis*) – senovės Graikijos vienašmenis kalavijas priekin lenkta sunkia geležte.

Kai kurie tyrinėtojai teigia, kad kopis yra atsiradęs iš senovės Egipto khopešo. Taip pat kai kas teigia, kad iš kopio atsiradę Nepalo kukriai (atseit, juos į Indiją atnešė Makedoniečio kariai) ir Pirėnų pusiasalio falkatos.

Žodis *kopis* graikų kalboje yra moteriškas daiktavardis, kilęs iš veiksmažodžio *κόπτω* (*koptô*) 'kirsti, kapoti' (tad galima įtarti, kad jis giminingas ir lietuviškam *kapoti*).

Kopis savo sandara labai panašus į graikų machairą. Atrodo, kad:

* machairų rankenos nebūdavo kabliškai užlenktos, kad sudarytų pirštus dengiantį lankelį, o tokių kopių lyg ir aptinkama.
* machairos neturėjo jokių skersinių (pirštus pridengdavo apačioje praplatėjusios geležtės kampas), o kopiai turėjo priekinį pusskersinį.

Gali būti, kad machairos ir kopiai buvo vieningos lenktų kalavijų grupės atvejai, tarp kurių nebuvo griežtos ribos.
  
Kitas praktiškai toks pat ginklas yra Pirėnų falkata.

Graikai taip pat naudojo ir tiesius kalavijus ksifus (artimus gladijams ir akinakams).

Nuorodos
--------

* Blade of the World 1/2 (šiuolaikiniai kopiai ir kukriai) Archyvuota kopija 2007-05-17 iš Wayback Machine projekto.
* Falcata (Kopis) Horse Head (šiuolaikinė kopija) Archyvuota kopija 2007-04-11 iš Wayback Machine projekto.
* Kopis/Falcata in myArmoury.com Discussion Forums

Iliustracijos:

* Archyvuota kopija 2007-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-03-31 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-06-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
|  |
| JAV | JAV |
| Statytojai: | Ingalls laivų statykla |
| Naudotojai: | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Tarnyba pradėta: | 2014 m. |
| Klasės laivai |
| Šios klasės laivų skaičius: | 1 |
| Laivai tarnyboje: | 1 |
| Charakteristikos |
| Laivo tipas: | Jūros desanto laivas |
| Tonažas: | 44 971 t |
| Ilgis: | 257 m |
| Plotis: |  |
| Varomoji jėga: | 2 LM2500 dujų turbinos |
| Greitis: | 20 mazgai |
| Laivo komanda: | 65 pareigūnai, 994 jūreiviai

 |

**America** klasė – pati naujausia JAV laivyno jūros desanto laivų klasė. Su jos atsiradimu, galutinai buvo nurašyti visi Tarawa klasės desantiniai laivai.

Šios klasės pirmtaku buvo pasirinktas paskutinis Wasp klasės laivas „USS Makin Island", šiek tiek modernizavus įrangą, atsisakius nuleidžiamų dokų desantui, desantinių priemonių bei sumažinus laivo ligoninę vardan didesnio aviacijos angaro, buvo sukurtas „USS America". Jį dar galima vadinti mažuoju lėktuvnešiu, nes yra pajėgus gabenti eskadrilę reaktyvinius naikintuvus (McDonnell Douglas AV-8B Harrier II arba Lockheed Martin F-35 Lightning II) bei kelis įvairių paskirčių sraigtasparnius.

Konstrukcija
------------

Kadangi pirmasis laivas kilęs iš modernizuoto Wasp klasės laivo, jam galią ir toliau teikia „General Electric" sukonstruoti LM2500 dviejų dujų turbinų varikliai, generuojantys 70 000 AG, dar apie 5000 AG prideda sumontuoti du papildomi mikrovarikliai.

Laivas savo kurui naudoja tokius pat degalus (JP-5) kaip ir jo denyje dislokuoti sraigtasparniai ar reaktyviniai naikintuvai.

Ginkluotė
---------

Dvi RIM116 žemė-oras raketinės sistemos, skirtos gintis nuo priešo lėktuvų, dvi RIM162 ESSM raketų sistemos, skirtos gintis nuo kintamos trajektorijos priešlaivinių raketų, bei dvi artimo nuotolio Phalanx CIWS gatlingo sistemas, skirtos gintis nuo raketų-laivų naikintojų. Taip pat septynios sudvigubintų M2 Browning kulkosvaidžių sistemos.

'*America* desanto išlaipinimui gabenasi 12 Bell Boeing V-22 Osprey sraigtasparnių, 6 F-35b Lightning II naikintuvus, 4 Sikorsky CH-53K King Stallion transporto sraigtasparnius, 7 Bell AH-1Z Viper arba Bell UH-1Y Venom atakos sraigtasparnius bei 2 Sikorsky SH-60 Seahawk sraigtasparnius, skirtus gelbėjimo darbams jūroje.

Laivai
------

| Laivas | Korpuso numeris | Statytojas | Užsakytas | Pradėtas statyti | Pradėtas naudoti | Likimas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| „USS America" | LHA-6 | Ingalls laivų statykla | 2009 m. liepos 19 d. | 2012 m. birželio 4 d. | 2014 m. lapkričio 11 d. | Tarnyboje |
| „USS Tripoli" | LHA-7 | 2014 m. birželio 22 d. |  |  | Vyksta laivo statyba |
Galų genčių žemėlapis (I a. pr. m. e.)
Biturigų sidabrinė denjė
**Biturigai** (*bituriges*) – senovės keltų gentis, kurios sostinė buvo Avarikas {kelt. *Avaricon*, lot. *Avaricum*), dabartinis Buržas (Prancūzija).

I a. pr. m. e. pradžioje biturigai buvo viena įtakingiausių Galijos genčių, ypač savo druidais ir politine įtaka. Bet jų galia greitai sumenko, nes druidai buvo svarbus taikinys Julijui Cezariui užkariaujant Galiją. Faktas, kad Avarikas buvo vienintelis keltų miestas, kurio Vercingetoriksas nesudegino naudodamas savo išdegintos žemės taktiką artinantis Cezario legionams, rodo biturigų politinę svarbą. Tačiau miestą sunaikino romėnų legionai. 

Argentomagas (lot. *Argentomagus*), esantis netoli dabartinio *Argenton-sur-Creuse*, buvo kitas biturigų opidumas. 

Biturigai buvo viena iš kelių genčių, kurios skilo. Biturigai kubai (*bituriges-cubi*) gyveno netoli Avariko (Prancūzijos Beri sritis), biturigai viviskai (*bituriges-vivisci*) – ties Burdigala (dabartinis Bordo). 

Manoma, kad pavadinimas *biturigai* reiškia 'pasaulio karaliai'.
Ištrauka iš Livijaus (V, XXXIV), „summa imperii penes Biturges" (reiškia 'visa galia biturigų rankose') tapo dabartinio Buržo miesto devizu.

Nuorodos
--------

1. ↑  Stanley Alexander Handford, Jane F. Gardner (1983), *The Conquest of Gaul By Julius Caesar*, Penguin Classics, ISBN 0140444335
Tipiškas biuro krėslas – sukiojamas, su ratukais, reguliuojamas atlošas ir sėdynės aukštis
**Biuro kėdė** (angl. *office chair, desk chair*), *darbo kėdė* – kėdė, suprojektuota naudoti biuruose, darbo kabinetuose ir panašiose patalpose. Šiuolaikinės biuro kėdės paprastai būna reguliuojamos (sėdynės aukštis, atlošo kampas) ir su ratukais. Pirmosios biuro kėdės sukurtos XIX a. viduryje, siekiant palengvinti biurų ir pan. įstaigų darbuotojų, daug valandų praleidžiančių prie stalų, darbą. Tam kėdėse panaudoti elementai, neaptinkami ar reti kitokiose kėdėse.

Biuro kėdės, turinčios ranktūrius, vadinamos '*biuro krėslais*.

Istorija
--------

Vienas žinomiausių inovatorių, sugalvojusių biuro kėdes, buvo gamtininkas Čarlzas Darvinas, kuris savo studijai prie kėdės pritvirtino ratukus, kad galėtų greičiau pasiekti savo kolekcijų pavyzdžius.

XIX a. ėmus plisti geležinkelių transportui ėmė transformuotis ir verslas. Iki tol jis daugiausia buvo šeimyninis, šeimos verslas, kuriame beveik nebuvo specializuotos administracijos. Verslui plečiantis geografiškai ir darbuotojų skaičiumi prireikė specialaus administracinio personalo, kuris tvarkė užsakymus, buhalteriją ir korespondenciją. Plečiantis kompanijų ir įmonių biurams, daugėjant administracinių darbuotojų atkreiptas dėmesys į biurų darbo aplinką ir įrangą, siekiant padidinti biurų darbo produktyvumą. Gerinant biurų ergonomiškumą buvo sukurtos biuro kėdės.

Biuro kėdžių atsiradimas patraukė Oto fon Bismarko dėmesį. Bismarkas populiarino biuro kėdes Vokietijoje, nes, būdamas valdžioje, aprūpino jomis parlamentą. Amerikietis išradėjas Tomas Vorenas (*Thomas E. Warren*) 1849 m. suprojektavo biuro krėslą *Centripetal Spring Armchair*, kurį gamino *American Chair Company*. Šis biuro krėslas pirmą kartą buvo viešai pateiktas 1851 m. Londono Didžiojoje parodoje (*Great Exhibition*).

Biuro kėdės buvo ir yra kuriamos tam, kad padidintų biuro darbuotojų darbingumą. Jos leidžia ilgai išsėdėti prie darbo stalo nepavargstant. Sukiojamos kėdės su ratukais leidžia darbuotojams neatsistojant pasiekti dokumentus ir kitus reikalingus dalykus įvairiose jų darbo zonos vietose, taip taupomas laikas ir jėgos. Sėdėjimo patogumą didina reguliuojamas atlošas ir ranktūriai.

* Biuro krėslas (1904 m.)
* Šiuolaikinė biuro kėdė
* Biuro kėdė
* Biuro kėdės sukimasis
* Šiuolaikinis biuro krėslas
* Biuro krėslas *Aeron chair*
* Biuro krėslas

Nuorodos
--------

1. ↑  Gregory Katz. „On Darwin’s 200th, a theory still in controversy" *East Valley Tribune* February 8, 2009 [neveikianti nuoroda]
2. ↑  *A History of American Manufactures from 1608 to 1860*, Exhibiting at the London World’s Fair, Volume 2; By James Leander Bishop, Edwin Troxell Freedley, Edward Young; retrieved Google Books, June, 2012.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Biuro kėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**ONEMI** (isp. *Oficina Nacional de Emergencia del Ministerio del Interior* 'Nacionalinis ekstremaliųjų situacijų biuras prie Vidaus reikalų ministerijos') - Čilės vyriausybės institucija, kurios funkcija yra organizuoti ir koordinuoti:

* apmokymą, kaip saugotis nuo stichinių nelaimių,
* išankstinio perspėjimo sistemą,
* apsisaugojimo nuo stichinių nelaimių veiklą bei gelbėjimo darbus joms įvykus.

Po 1960 m. Valdivijos žemės drebėjimo buvo sukurtas komitetas, sprendęs su tuo žemės drebėjimu susijusias problemas. Pasibaigus šiai veiklai komitetas nebuvo panaikintas, o 1974 m. tapo savarankiška valstybine institucija. 

ONEMI bendradarbiauja su CONAF, saugančia miškus ir gyvūniją, bei OVDAS, stebinčia ugnikalnių aktyvumą. 

Po 2010 m. Čilės žemės drebėjimo ONEMI buvo rimtai kritikuota. Vienas iš kritiko punktų buvo suderintumo su SHOA (Čilės laivyno hidrogeografinė ir okeanografinė tarnyba) ir kitomis valdžios institucijomis trūkumas. ONEMI, SHOA ir vyriausybė buvo kaltinami, kad pradžioje nekreipė dėmesio į cunamio perspėjimą, atsiųstą Ramiojo vandenyno cunamių perspėjimo centro (angl. *Pacific Tsunami Warning Center*), dėl ko žuvo šimtai žmonių.

Nuorodos
--------

* ONEMI. Oficina Nacional de Emergencia del Ministerio del Interior Oficiali svetainė. Ispanų kalba.
* Winds of Change in the Modernization and Development of Civil Protection in Chile
Savaras (1938 m.)
**Savarai** (it. *savari*; iš pers. savārān 'kavaleristai') – Italijos kolonijinės kariuomenės Libijos kavaleristai. Šie kavalerijos daliniai veikė Tripolitanijoje ir Kirenaikoje.

Organizacija
------------

Kavaleristai buvo verbuojami iš dabartinės Libijos arabų ir berberų. Savarų kavalerija imta kurti po 1911-1912 m. Italijos-Turkijos karo, kai Italija užėmė Libiją. Pirmasis savarų dalinys suformuotas 1912 m. gruodį. 

Buvo suformuota 14 eskadronų: 12 eskadronų buvo reguliarieji linijiniai, o 2 – štabiniai. 7 eskadronų kavaleristai verbuoti Tripolitanijoje, 5 – Kirenaikoje.

Beveik visi šių 14 eskadronų karininkai buvo italai. Eiliniai kavaleristai ir dalis puskarininkių buvo savanoriai berberai ir arabai, pasižymėję senovinėmis raitelių tradicijomis.

Uniformos
---------

Kiekvienas eskadronas skyrėsi skirtingų spalvų spalvotomis juosmens juostomis ir *farmulomis* (berankovė striukė), kurios būdavo dėvimos su baltomis ar chaki uniformomis. Juostos ir farmulos buvo geltonos, juodos, tamsiai avietinės, mėlynos, žalios, raudonos ir oranžinės, dėvimos skirtingomis kombinacijomis, priklausomai nuo dalinio. Visi savarai musulmonai dėvėjo tamsiai raudonus fesus *tachia*, tradicinės libietiškos išvaizdos.

Istorija
--------

Savarai buvo dalis *Regio Corpo Truppe Coloniali della Libia* ('Karališkasis Libijos kolonijinės kariuomenės korpusas'). Šį korpusą sudarė dykumų ir kupranugarių kavalerijos, pėstininkų batalionai, artilerija ir neregularioji kavalerija spahiai. *Truppe Coloniali* plačiai naudoti tolesniame Kirenaikos užkariavime, kuris baigtas tik 1932 m. 1936 m. savarai ir kiti libiški daliniai dalyvavo Italijos įsiveržime į Etiopiją, buvo apdovanoti Auksiniu garbės medaliu už nuopelnus mūšiuose.

Savarų vadai
------------

*Amedeo Guillet* 1937 m. buvo VII° savarų eskadrono vadas. Jo nuopelnai gerinant santykius su Libijos gyventojais buvo pripažinti, tad jam buvo pavesta 1937 m. Benito Musolinio vizito į Libiją metu organizuoti raitąją iškilmių dalį.

Antrasis pasaulinis karas
-------------------------

Italijai įsijungiant į Antrąjį pasaulinį karą Karališkąjį Libijos kolonijinės kariuomenės korpuse tarnavo apie 20 tūkst. vietinių gyventojų. Marmarikos mūšyje (1940 m. gruodis) korpusas patyrė didžiulius nuostolius. 

Korpusas formaliai buvo išformuotas 1943 m. sausį, po to, kai italai pasitraukė į Tunisą. Prieš tai savarai ir kita kavalerija vykdė tik patruliavimo ir žvalgybos užduotis vidinės Libijos pasienio rajonuose.

Nuorodos
--------

1. ↑  Paolo Marzetti, "Uniformi e Distintivi dell" Escercito Italiano 1933-1945", Tuttostoria 1981
2. ↑  Medal of Military Honor
3. ↑  Video with Savari images Archyvuota kopija 2015-10-24 iš Wayback Machine projekto.

* "Le Uniformi Coloniali Libiche 1912 - 1942" Priero Crocaini and Andrea Viotti.
* "Inside Africa" John Gunther
* "World Armies" John Keegan ISBN 0-333-17236-1
| Kriūkų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1991-04-17* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

Akmuo su vienu iš herbo simbolių
**Kriūkų herbas** – Kriūkų miestelio ir seniūnijos (Šakių rajonas) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Perkirsto skydo viršutiniame žydrame lauke aukštyn nukreiptas auksinis pušies kankorėžis ant trumpos šakelės su auksiniais spygliais, keturiais į kairę, keturiais į dešinę, apatiniame sidabriniame lauke – juoda pirmyn plaukianti barža.

Simbolika
---------

* Pušies šakelė – vietovės gamta, nes miestelis apsuptas pušynų.
* Barža – kadaise Kriūkuose veikusi laivų statykla.

Istorija
--------

Kriūkų miestelio herbą Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas patvirtino 1991 m. balandžio 17 d. Tai buvo vienas pirmųjų Lietuvos gyvenviečių herbų, sukurtų ne atkuriant istorinį, bet tvirtinant naująjį herbą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kriūkų herbas. Archyvuota kopija 2021-11-19 iš Wayback Machine projekto. Info-about.net (tikrinta 2021-11-19).
| Slovakijos istorinis regionas:Liptovas |
| --- |
|  |
| Šalis |  Slovakija |
| Vėliava |  |
| Tautos | slovakai, vokiečiai, vengrai |
| Laikotarpis | iki 1918 m. |
| Valstybės | Vengrijos karalystė |
| Miestai | Liptovsky Mikulašas, Ružomberokas, Liptovsky Hradokas |
|  |
| Liptovas dabartiniame žemėlapyje |

**Liptovas** (svk. *Liptov*, veng. *Liptó*, lenk. *Liptów*) – istorinis regionas šiaurės Slovakijoje, Žilinos krašte, turintis apie 140 tūst. gyv. Istoriniai ir kultūriniai Liptovo centrai yra Liptovsky Mikulašas, Ružomberokas ir Liptovsky Hradokas. Šiandien tai vienas iš Slovakijos turistinių regionų.

Istorija
--------

Liptovo, priklausiusio Vengrijos karalystei, herbas
Geležies amžiuje čia jau gyveno keltai. Tai byloja atkasta senovės gyvenvietė Havranokas prie tvenkinio Liptovska Mara. 1231 m. Liptovą minėjo Vengrijos karalius Andrius II. Liptovas buvo karalystės grafystė (*comitatus*). Iki pat 1918 m. priklausė Vengrijos karalystėi. Po jos iširimo atiteko Čekoslovakijai, po 1993 m. – Slovakijai.

Išlikę trijų pilių liekanos: Likavos, Liptovo ir Liptovsky Hradoko. Liptovas buvo vieta, kur XVII-XVIII a. sandūroje siautėjo legendinis Karpatų ir slovakų plėšikų vadas Jurajus Janošikas.

Geografija
----------

Liptovą supa aukščiausios šalies kalnų viršukalnės: Aukštieji Tatrai, Vakarų Tatrai ir Chočske aukštumos iš šiaurės, Žemieji Tatrai iš pietų, Didžioji Fatra iš vakarų ir Popradska kotlina iš rytų. Yra įsteigti du vertingas istorines ir gamtines teritorijas saugantys Tatrų nacionalinis ir Žemųjų Tatrų nacionalinis parkai. Per regioną teka ilgiausia šalies Vaho upė.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liptovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Liptovas *slovakia.travel* svetainėje Archyvuota kopija 2007-10-06 iš Wayback Machine projekto.
* Liptovas *liptov.travel* svetainėje Archyvuota kopija 2012-02-29 iš Wayback Machine projekto.
* Liptovas *visitliptov.sk* svetainėje Archyvuota kopija 2012-02-29 iš Wayback Machine projekto.
* Po Liptovą su dviračiu *bike-liptov* svetainėje
* Kelionių gidas po Liptovą