recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jerzy Turonek** |
| --- |
|  |
| 2010 metais |
| Gimė | 1929 m. balandžio 26 d.Dūkštas, Antroji Lenkijos Respublika |
| Mirė | 2019 m. sausio 2 d. (89 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | Istorikas, profesorius. |

**Ježis Turonekas** (blrs. *Юры Туронак*; 1929 m. balandžio 26 d. Dūkštas, Antroji Lenkijos Respublika – 2019 m. sausio 2 d. Varšuva) – baltarusių kilmės Lenkijos istorikas, profesorius, vienas iš Lenkijos baltarusių tautinės bendrijos lyderių.

Biografija
----------

Gimė 1929 m. balandžio 26 d. Dūkšte, žymaus baltarusių gydytojo ir politiko Bronislovo Turoneko šeimoje. 1952 m. baigė Varšuvos ekonomikos mokyklą. Baigęs mokslus dirbo Lenkijos prekybos rūmuose, vėliau Jungtinių Tautų Europos ekonominėje komisijoje Ženevoje. Pabaigęs studijas taip pat pradėjo vykdyti istorinius tyrimus apie baltarusių tautos nacionalinį judėjimą XX a. pradžioje, taip pat Lenkijos ir Baltarusijos santykius bei katalikų bažnyčios istoriją. 1986 m. apsigynė daktaro laipsnį apie Baltarusijos istoriją nacių okupacijos metu.

Darbai
------

* *Białoruś pod okupacją niemiecką* (Varšuva, 1993),
* *Wacław Iwanowski i odrodzenie Białorusi* (Varšuva, 1992),
* *Książka białoruska w II Rzeczypospolitej 1921-1939* (Varšuva, 2000),
* *Беларуская кніга пад нямецкім кантролем 1939-1944* (Minskas, 2002).
* *Людзі СБМ*

Nuorodos
--------

* Interviu su istoriku (brus.) Archyvuota kopija 2010-05-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lygiadienis Žemėje
**Lygiadienis** (*ekvinokcija*) – rudens ir pavasario akimirkos metuose, kai Saulė atsiduria dangaus pusiaujo ir ekliptikos susikirtimo taškuose. Tuo metu diena ir naktis susilygina visose žemės platumose.

Lygiadienių taškai žymimi tais pat ženklais, kuriuose jie buvo prieš 2000 metų. Dabar pavasario lygiadienio taškas yra Žuvų žvaigždyne, o rudens lygiadienio taškas – Mergelės žvaigždyne. 

Šiaurinio pusrutulio gyventojams pavasario lygiadienis (kovo 20) yra astronominio pavasario pradžia, o rudens lygiadienis (rugsėjo 22) – astronominio rudens pradžia. Pietų pusrutulio gyventojams – atvirkščiai, kovo 20 yra jų astronominio rudens pradžia. 

Per 90 laipsnių nuo lygiadienio taškų yra nutolę saulėgrįžos taškai. Pavasario lygiadienio taške (žymimas Avino ženklu) Saulė pereina iš pietinio dangaus į šiaurinį (dangaus pusiaujo atžvilgiu), rudens lygiadienio taške (žymimas Svarstyklių ženklu) Saulė pereina iš šiaurinio dangaus į pietinį.

* **Pavasario lygiadienis** būna kovo 20 arba kovo 21 dieną (Baltų šventė – Pavasario lygė).
* **Rudens lygiadienis** būna rugsėjo 22 arba rugsėjo 23 dieną (Baltų šventė – Dagos (arba Rudens lygė).
| **Kazimežas Dobrovolskislenk. *Kazimierz Dobrowolski*** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. gruodžio 20 d.Novy Sončas, Galicijos ir Lodomerijos karalystė, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1987 m. kovo 26 d. (92 metai)Krokuva, Lenkija |
|  |
| Veikla | lenkų istorikas, sociologas, etnologas |
| Organizacijos | Jogailos universitetas |
| Pareigos | profesorius, akademikas |

**Kazimežas Dobrovolskis** (lenk. *Kazimierz Dobrowolski*, 1894 m. gruodžio 20 d. Novy Sončas – 1987 m. kovo 26 d. Krokuva) – lenkų istorikas, sociologas, etnologas.

Biografija
----------

1912–1914 m. studijavo Jogailos universitete, 1915–1916 m. Vienos universitete, 1919 m. apgynė daktaro disertaciją. 1925 m. stažavo Sorbonoje.

1920–1935 m. dirbo Jogailos bibliotekoje, 1935–1965 m. Krokuvos universiteto profesorius. Nuo 1937 m. Lenkų mokslų akademijos, nuo 1962 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Parašė Lenkijos socialinės ekonominės istorijos, kultūros istorijos ir teorijos, sociologijos, etnografijos, mokslo metodologijos studijų ir veikalų. Sukūrė vadinamąjį integralinių tyrimų metodą – kuo įvairiapusiškiau atskleisti tiriamų reiškinių atsiradimą ir plėtotę nulėmusius veiksnius, apibrėžti kultūrinių reiškinių funkcijas konkrečiame laike ir erdvėje.

Bibliografija
-------------

* Lenkijos mokslo kultūros iki XVI a. studija (*Studia nad kulturą naukową w Polsce do schyłku XVI stulecia*), 1933 m.
* Visuomeninio gyvenimo ir kultūros studija (*Studia nad życiem społecznym į kulturą*), 1966 m.
* Istorijos ir sociologijos paribio studija (*Studia z pogranicza historii į socjologii*), 1967 m.
* Stichinių procesų teorijos apybraižą (*Teoria procesów żywiołowych w zarysie*), 1973 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimežas Dobrovolskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 43 psl.
| **Stanislavas Caplinas** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. rugsėjo 20 d.Karelijos-Suomijos TSR |
| Mirė | 1994 m. sausio 1 d. (57 metai)Maskvoje |
| Tėvas | Aleksandras |
|  |
| Veikla | Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras |

**Stanislavas Caplinas** (1936 m. rugsėjo 20 d. Karelijos-Suomijos TSR – 1994 m. sausio 1 d. Maskvoje) – Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras.

Biografija
----------

1955–1957 m. mokėsi KGB mokykloje Nr. 302. 1957–1968 m. dirbo Karelijos ATSR KGB operatyviniu įgaliotiniu. 1968–1971 m. – Karelijos ATSR KGB 2-jo skyriaus 1-ojo poskyrio viršininko pavaduotojas. 1971–1976 m. – Karelijos ATSR KGB 2-jo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1976–1980 m. dirbo Astrachanės srities KGB valdybos 2-ojo skyriaus viršininku. 1980–1983 m. – Tiumenės srities KGB valdybos viršininko pavaduotojas. 1983–1986 m. – SSRS KGB inspekcijos valdybos 4-ojo skyriaus vyresnysis inspektorius. 1986–1987 m. – SSRS KGB inspekcijos valdybos 3-ojo skyriaus viršininkas. 1987 m. paskirtas LTSR KGB pirmininko pirmuoju pavaduotoju. 1991 m. – LTSR KGB pirmininkas. 1991 m. pabaigoje pasitraukė į Rusiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-05-15 iš Wayback Machine projekto.
Maltos laisvasis uostas. Vaizdas iš Birzebudžios.
**Maltos laisvasis uostas** (angl. *Malta Freeport*) – tarptautinis jūrų uostas Maltoje. 2012 m. uosto apyvarta buvo 2,56 mln. TEU. Tai vienas labiausiai apkrautų Europos uostų. Uostas yra Birzebudžios mieste, pietrytinėje Maltos dalyje, vietoje, kur anksčiau buvo D. Britanijos vandens lėktuvų bazė *RAF Kalafrana*.

Uostas atidarytas 1988 m. Jis tapo pirmuoju tranzitinės laivybos centras (angl. *transhipment hub*) Viduržemio jūros regione. Uosto kompanija smarkiai išaugo ir dabar yra dvylikta tarp Europos uostų ir trečias tarp didžiausių Viduržemio jūros regiono tranzitinių uostų ir logistikos centrų. Virš 95 % Laisvojo uosto konteinerių apyvartos yra tranzitinė.

Maltos laisvasis uostas yra trečias pagal svarbą Viduržemio regiono tranzitinis uostas, jis yra strategiškai svarbus laivybai Viduržemio regione, nes yra sankryžoje laivybos maršrutų, jungiančių Europos, Afrikos ir Artimųjų Rytų uostus. Maltos laisvasis uostas planuoja padidinti krantinių ilgį nuo 2,2 kilometrų iki virš 3 kilometrų. Planuojama, kad bendras plotas padidės nuo 680 000 iki virš 790 000 m².

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Container Terminals, Traffic Archyvuota kopija 2014-12-11 iš Wayback Machine projekto. – Malta Freeport site
2. ↑  About Us Archyvuota kopija 2010-09-18 iš Wayback Machine projekto. – Malta Freeport site

Nuorodos
--------

* Maltos laisvasis uostas Archyvuota kopija 2010-08-14 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 35°49′05″š. pl. 14°32′24″r. ilg.﻿ / ﻿35.818°š. pl. 14.54°r. ilg.﻿ / 35.818; 14.54
**Europos Sąjungos oficialusis leidinys** (**ES OL**) – vienintelis periodinis leidinys, leidžiamas kiekvieną darbo dieną visomis vienuolika oficialiųjų Europos Sąjungos (ES) kalbų.

Serijos
-------

ES OL sudaro 2 serijos: L – teisės aktai, C – informacija bei skelbimai ir priedas S – pasiūlymai viešosioms sutartims sudaryti. Be to, C serijai priklauso skyrius OL C E, kurio dokumentai pateikiami tik elektronine forma.

L serijoje pateikiami šie ES teisės aktai kaip reglamentai, direktyvos, sprendimai, rekomendacijos, nuomonės.

Be to, OL L serijoje leidžiamas Galiojančių Bendrijos teisės aktų registras (angl. *Directory of Community legislation in force*). Jame pateikiama nuorodų į pirminius teisės aktus ir vėlesnius jų pakeitimus. Taip pat jame yra nuorodų į ES su trečiosiomis šalimis sudarytas sutartis ir pasirašytas konvencijas, privalomų aktų prie ES sutarčių, papildomų aktų, pvz. valstybių narių vadovų ar vyriausybių vadovų ir ministrų tarybos priimtų sprendimų, kitų institucijoms svarbių neprivalomų teisės aktų.

Išnašos
-------

1. ↑  ES OL tinklavietė Archyvuota kopija 2009-02-23 iš Wayback Machine projekto. **(**liet.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vadoklių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2008-08-12* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Vadoklių herbas** – Vadoklių miestelio heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

Herbo skydo juodame lauke auksinis raitelis ant auksinio šokančio žirgo, dešinėje rankoje laikantis pakeltą kalaviją, po žirgo kojomis sidabrinis drakonas.

Istorija
--------

Svarstant naujo herbo simbolius buvo nutarta jame pavaizduoti 2006 m. spalio mėnesį pašventinto ir atidengto paminklo, skirto Vyčio partizanų apygardos kovotojams atminti, motyvą. Skulptūra simbolizuoja meilę Tėvynei, drąsą, budrumą, pasiaukojimą kovoje su blogiu.

Heraldikos komisija pritarė siūlymui stilizuotą skulptūros figūrą piešti juodame skyde, nes upė Juoda, tekanti per seniūniją, išteka iš Juodžio ežero. Juoda spalva žemės spalva. Auksinė spalva simbolizuoja kilnumą, dorą ir protą. Ji sietina su saule ir šviesa.

Herbas patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 2008 m. rugpjūčio 12 d. dekretu Nr. 1K-1478. Paminklo bei herbo autorius skulptorius vadoklietis Gediminas Karalius.
Koordinatės: 55°29′48″š. pl. 24°27′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.496757°š. pl. 24.464856°r. ilg.﻿ / 55.496757; 24.464856

 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*

|  Vadoklių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio-Krekenavos |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vadokliai |
| **Adresas** | Tulpių g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1876 m. |

**Vadoklių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vadoklių miestelyje, prie Ramygalos-Taujėnų kelio. Turi liaudies architektūros bruožų.

Parapijos kapinėse stovi Visų Šventųjų koplyčia.

Istorija
--------

Bažnyčia ir varpinė
Manoma, kad Vadoklių dvare XVIII a. pradžioje buvo pastatyta koplyčia. Dvaro savininkas Anupras Belozaras 1781 m. pastatė medinę bažnyčią. 1875–1902 m. klebonavęs Jonas Balvočius (1842–1915) 1876 m. padidino bažnyčią, pristatė šonines koplyčias, parapijos ūkinius trobesius. Jis rūpinosi labdara, švietimu, blaivybe, garsėjo gražiais pamokslais.

1907 m. įsteigta „Saulės" draugijos mokykla (1910 m. pakeista valdine). Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išsivežė 3 varpus. Klebono Juozo Remeikos ir kunigo Petro Margevičiaus rūpesčiu 1932 m. įkurta altarija. Klebonas Mykolas Jusys 1934 m. atnaujino ir išdažė bažnyčią. Per Antrąjį pasaulinį karą gerokai sužalota.

1947 m. stovėjo su pakrypusiu bokštu. Vėliau bažnyčia suremontuota, perstatytas bokštas.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi liaudies architektūros bruožų, kryžminio plano, vienabokštė, su 2 bokšteliais. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi mūrinė varpinė.

* 2016 m. balandžio mėn.2016 m. balandžio mėn.
* VarpinėVarpinė
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vadoklių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2006-05-18 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°29′49″š. pl. 24°27′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.4970°š. pl. 24.4596°r. ilg.﻿ / 55.4970; 24.4596

|  Vadoklių Visų Šventųjų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vadokliai |
| **Adresas** | Ramygalos g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1773 m. |

**Vadoklių Visų Šventųjų koplyčia** – koplyčia, esanti Vadoklių miestelio veikiančiose kapinėse, Panevėžio rajone, prie kelio  **1204**  Kavarskas–Taujėnai–Vadokliai–Ramygala . Koplyčia Vadoklių Švč. Jėzaus Širdies parapijai nepriklauso, ji yra seniūnijos žinioje. Atidaroma ir papuošiama per Vėlines.

Koplyčia stūkso gausių palaidojimų apsuptyje. Statinys tinkuoto mūro, su skliautuotu rūsiu, pusapskrite apside. Nedideliame bokšte pakabintas varpelis. Bokštelio smailėje įtaisytas ornamentuotas kryžius. Bokštelio ir statinio sienų angos (langai, durys) arkinės. Cokolis sudėtas iš skaldytų akmenų, jame įrengti arkiniai langeliai. Koplyčioje išlikę kai kurie bažnytinės paskirties daiktai. Menkai prižiūrima.

Istorija
--------

Istorijos šaltiniuose Vadokliai pirmą kartą paminėti 1378 m. Vadoklių koplyčia minima 1773 m. dokumentuose. Manoma, jog jos fundatorius buvo Petras Bironas. Nuo seno koplyčioje vykdavo Vėlinių pamaldos.

Galerija
--------

* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Vaizdas į altoriųVaizdas į altorių
* Į balkono pusęĮ balkono pusę

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vadoklių Visų Šventųjų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Vadoklių kapinių koplyčia – nerakinamas tvarkdarių sandėlis
2. ↑  Panevėžio r. biblioteka. 2013 m. sukanka...
3. ↑  Panevėžio rajono koplyčios
Didelė raguva
Raguva
**Raguva** – nedidelis sausas slėnis (arba juo vanduo gali tekėti tik periodiškai), kurio šlaitai padengti velėna, gali būti apaugę krūmais ar medžiais.

Raguvų dugnas būna lėkštai įdubas, dažnai neturi išreikštos vagos. Šlaitai iškilūs, tolydžiai pereina į vandenskyros zonas. Neturi aiškios viršūnės, dubesnė vieta tolygiai pereina į raguvą.

Raguvų ilgis būna nuo kelių šimtų metrų iki 25 km, gylis – nuo kelių metrų iki dešimčių (~50) metrų, plotis – iki šimtų metrų.

Šlaitai ir dugnas padengti velėna, dažnai apaugę krūmais ar mišku, kuriuos iškirtus raguvose neretai vėl prasideda vandens erozija ir ima formuotis naujos griovos. Raguvos dažniausiai susidaro iš apaugusių griovų, nors gali susidaryti ir be griovos stadijos.

Raguvos būdingos miškastepės ir stepių aukštumoms bei lygumoms (pvz. Pavolgio ir Vidurio Rusijos aukštumose). Lietuvoje raguvos dažniausiai susidarė senojo daugiamečio įšalo sąlygomis vykstant plokštuminei erozijai arba išeroduotos fliuvioglacialinių vandenų. Raguvų tinklas tankiausias Medininkų aukštumoje (Šumsko, Arklėnų apylinkėse) – iki 12 km/km².

Griovos nuo raguvų skiriasi tuo, kad griovų krantai neapžėlę krūmais ar medžiais, neturi velėnos, dėl ko jie paprastai po kiekvieno didelio lietaus didėja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Балка*,Большая советская энциклопедия, T. III (Бари—Браслет). – Москва: Советская энциклопедия, 1970
2. ↑  балка, *География. Современная энциклопедия*.
3. ↑  Algimantas Česnulevičius. *Raguva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
**Raguviškių mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba, veikusi Kretingos rajono savivaldybės teritorijos Būdviečių ir Raguviškių kaimuose. Šiuo metu Kretingos M. Daujoto vidurinės mokyklos pradinis skyrius.

Istorija
--------

Raguviškių pradinę mokyklą 1922 m. įsteigė Kretingos valsčiaus valdyba. Iš pradžių ji įsikūrė Adomo Jagučio sodyboje, o pirmieji mokytojai buvo Žilinskas ir Jašinskaitė. 1924 m. mokykla persikėlė į Būdviečių ūkininko Konstantino Riaukos pasistatytą naująjį gyvenamąjį namą, kuriame mokyklai buvo išnuomotas didžiausias kambarys. Jame mokėsi apie 30 vaikų. Riaukų sodyba ir joje įsikūrusi mokykla tapo Raguviškių apylinkės gyventojų kultūriniu centru. Čia vyko vaidinimai, vakaronės, buvo organizuojami namų šeimininkių kursai.

Pokario metais mokykloje mokytojavo Magdalena Paulauskaitė, čia gimęs ir užaugęs namų šeimininkų sūnus Vytautas Riauka, Aldona Gintautaitė. Namų šeimininkus 1948 m. ištrėmusi į Sibirą, visa sodyba buvo perduota mokyklai, kuri 1949 m. peraugo į septynmetę, o 1961 m. reorganizuota į aštuonmetę mokyklą. Pirmuoju septynmetės mokyklos direktoriumi buvo paskirtas mokytojas Juškevičius, o aštuonmetei mokyklai ėmėsi vadovauti Jonas Salda. 1963 m. mokykloje mokėsi 133, 1967 m. – 115, 1970 m. – 111 vaikų.

1989 m. mokykla reorganizuota į devynmetę, 1995 m. pavadinta pagrindine, perkelta į Raguviškius, apie 1998 m. pertvarkyta į pradinę.

Šaltiniai
---------

* Kretingos apskrities mokytojų asmens bylos. Žinios apie Kretingos rajono bendro lavinimo mokyklas. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas, f. 10, b. 160, 165, 181, 199, 210, 319.
Koordinatės: 55°33′37.43″ š. pl. 24°38′59.69″ r. ilg.﻿ / ﻿55.5603972°š. pl. 24.6499139°r. ilg.﻿ / 55.5603972; 24.6499139


|  Raguvos Švč. Dievo Motinos Gimimo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Церковь Рожества Богородицы |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kritižis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Raguvos sentikių cerkvė** – neveikiantys sentikių maldos namai prie Raguvos, Kritižio kaime, Panevėžio rajone. Cerkvė yra 0,6 km į rytus nuo kelio  **174**  Ukmergė–Raguva–Nevėžis .

Istorija
--------

Nuo XVIII a. Raguvoje ir jos apylinkėse apsigyventa rusų. Čia gyveno maždaug 300 sentikių šeimų. Kritižio kaime 1867 m. pastatyti sentikių maldos namai.

Pirmieji patikimesni duomenys apie Raguvos sentikių bendruomenės įsikūrimą siekia penktąjį XIX a. dešimtmetį, nors sentikiai kaimyninėse apylinkėse pradėjo kurtis dar XVIII a. pradžioje. Tai buvo viena iš 33 sentikių bendruomenių, XIX a. viduryje veikusių dabartinės Lietuvos teritorijoje. Įsikūrus sentikių bendruomenei, Raguva tapo kelių religijų, tautų ir kultūrų miesteliu. Apie Raguvos sentikių bendruomenę XIX a. žinių yra nedaug. Apie 1855 m. sentikiai Raguvoje pasistatė pirmuosius medinius maldos namus. Prieš tai pamaldos vyko privačiuose namuose. 1860 m. cerkvė sudegė, kuri vėliau buvo atstatyta.

XX a. pradžioje Raguvos bendruomenėje buvo apie 300 sentikių. Dauguma jų vertėsi žemdirbyste, kai kurie – prekyba ir įvairiais amatais. Ilgainiui nemaža dalis sentikių rusų asimiliavosi su lietuviais. Sovietmečiu nemažai sentikių išvyko iš Raguvos ir jos apylinkių, gelbėdamiesi nuo kolektyvizacijos, kai čia kūrėsi kolūkiai.

1990–aisiais metais vietos sentikių bendruomenė galutinai sumenko. Iki 1995 m. tevyko retos proginės pamaldos, buvo palydimi mirusieji. Cerkvė ne kartą degė, buvo vagiamos ikonos (dalį jų spėta atiduoti į Panevėžio muziejų). Statinys liko apleistas, nebetinkamas naudoti.
1997 m. bendruomenėje dar buvo 30 narių. Pasimelsti jie važiuoja į Panevėžyje stovinčią sentikių cerkvę. Kritižyje sentikiai turi savo kapinaites.

* 2013 m.
* 2016 m.
* Interjeras

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raguvos Švč. Dievo Motinos Gimimo sentikių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Raguvos (Fermos–Raguvos) sentikių bendruomenė (*Роговская (Фермо–Роговская) община*) Archyvuota kopija 2015-06-10 iš Wayback Machine projekto.
* Raguvos sentikiai laikosi savo tradicijų
* Raguvos sentikiai
* Fermos–Raguvos sentikių religinė bendruomenė
Koordinatės: 55°35′12″ š. pl. 24°34′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58667°š. pl. 24.57611°r. ilg.﻿ / 55.58667; 24.57611

Miškas Šilų apylinkėse
**Raguvos–Alančių giria** – miškų masyvas Lietuvoje, Panevėžio rajone, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Raguvos. Priklauso Panevėžio miškų urėdijai (Raguvos ir Nevėžio girininkijoms). Apima 53,7 km² plotą.

Masyvą sudaro Raguvos, Alančių, Beržytės, Varnašilio miškai. Paviršius – pelkėta lyguma. Dirvožemiai – velėniniai glėjiški ir glėjiniai sujaurėję priemoliai, kai kur – velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai. Miškai patenka į Nevėžio baseiną (pati upė teka rytiniu pakraščiu) – mišku teka Alanta su Bikiliu, Skerdimu, Alkupis, Opstainė.

Medynai:

* beržynai: 39 %
* eglynai: 33 %
* drebulynai: 12 %
* juodalksnynai: 7 %
* uosynai: 5 %
* baltalksnynai: 2 %
* pušynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 22 % medynų, pusamžiai medžiai 53 %, pribręstantys 17 %, brandūs 8 %.

Miškuose gyvena stirnos, briedžiai, elniai, šernai, lapės, kiškiai, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, barsukai, lūšys, bebrai, ondatros, jerubės, slankos, juodieji gandrai, plėšrieji paukščiai. Raguvos girios 80 kvartale yra pilkapynas, o 90 kvartale – paminklinis ąžuolas.

Raguvos–Alančių girios pietvakariniu pakraščiu eina greitkelis  **A2**  Vilnius–Panevėžys , o rytiniu pakraščiu – plentas  **174**  Ukmergė–Raguva–Nevėžis . Miškuose įsikūrę kaimai: Taurinė, Alantės, Skatikai, Užubaliai, Varčios, Bauriškis, Skaistakalnis, Navapolis, Domažiškis, Adomava, Eigirdai, Raguvė, Simuliškis, Uoksai, Aleksandrava, Pagiriai, Bajoriūniškis, Kalnuotė, Bukaltiškiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Raguvos–Alančių giria*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 501
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Podporožės rajonasПодпорожский район |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
| *Podporozhskiy rayon.png* |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Leningrado sritis Leningrado sritis |
| **Administracinis centras** | Podporožė |
| **Oficialios kalbos** | rusų |
| **Įkūrimo data** | 1927 |
| **Vadovas** | Vasilij Mosichin (rajonas) |
| **Vadovas** | Piotr Levin (administracija) |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 28 263 (17) |
| **Plotas** | 7 705,50 km² (18) |
| **Tankumas** (2019) | 3,67 žm./km² |

**Podporožės rajonas** (rus. *Подпорожский район*) – teritorinis ir municipalinis darinys šiaurės rytinėje Leningrado srities dalyje, Rusijos Federacijoje. Rajonas ribojasi su Leningrado srities Tichvino ir Lodeinoje Polės rajonais, Vologdos srities Vytegros ir Babajevo rajonais, Karelijos Respublikos Oloneco, Priažos ir Paonegės rajonais bei su Onegos ežeru.

Administracinis centras – Podporožės miestas, pagal jį pavadintas ir rajonas. Sudarytas 1927 m. rugsėjį. Nuo 1963 iki 1965 m. įėjo į Lodeinoje Polės rajoną.
2018 m. rajone gyveno 28 924 žm. gyventojų tautinė sudėtis – 91,21 % rusai, 3,49 % vepsai, 0,68 % karelai.

Podporožės rajone gyvenantys vepsai sudaro 60,7% visų Leningrado srityje gyvenančių vepsų. Tradiciniu vepsų kultūros centru laikomas Vinicų (vep. *Vingl*) kaimas, kuriame rengiama kasmetinė vepsų šventė *Elonpu*.
**Kyburgo dienoraštis** – Vokiečių ordino diplomato, Elbingo komtūro grafo Konrado fon Kyburgo (vok. *Konrad von Kyburg*) tariamos kelionės 1397 m. vasarą į Lietuvą pas Lietuvos didijį kunigaikštį Vytautą tariami užrašai.

Dienoraščio vertimą iš vokiečių į lenkų kalbą – lenk. *Dziennik poselstwa Krzyżaków pruskich do wielkiego książęcia litewskiego w roku 1347 odbytego* (*Prūsijos kryžiuočių pasiuntinybės pas Lietuvos didįjį kunigaikštį 1347 metais dienoraštis*, turėtų būti 1397 – korektūros klaida) rinkinyje *„Pomniejsze pisma historyczne"* (*Smulkesnieji istorijos raštai*) 1856 m. paskelbė ir komentavo istorikas Teodoras Narbutas.

Kyburgo dienoraščio autentiškumą 1869 m. ginčijo V. Vasilevskis, 1914 m. – J. Fijatekas, 1918 m. – P. Karge. Įrodyta, kad Kyburgo dienoraštis yra falsifikatas: jo duomenys neatitinka nustatytų Konrado fon Kyburgo biografijos duomenų, kitų istorinių faktų. A. Prochaska įrodė, kad 1397 m. Vilniuje jis negalėjo būti, nes dalyvavo Vokietijos kurfiurstų suvažiavime Frankfurte prie Maino. Kyburgo dienoraštį patriotiniais tikslais yra sukūręs tikriausiai pats Teodoras Narbutas. Kyburgo dienoraščio autentiškumu neabejojo dauguma romantinės krypties XIX a. pab. – XX a. pr. lietuvių istorikų. Jonas Basanavičius 1900 m. išvertė jį į lietuvių kalbą: „Grovo Kyburgo kelionė Lietuvona 1397 m.".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kyburgo dienoraštis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 22 psl.
Koordinatės: 54°38′23″š. pl. 22°45′31″r. ilg.﻿ / ﻿54.639618°š. pl. 22.758564°r. ilg.﻿ / 54.639618; 22.758564

|  Kybartų šv. Aleksandro Neviškio cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святого благоверного князя Александра Невского |
| **Dekanatas** | Kauno stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kybartai |
| **Adresas** | J. Basanavičiaus g. 19 |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1870 m. |

**Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** stovi Kybartų mieste. Cerkvė priklauso Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio parapijai. 2009 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

2014 m.
Cerkvė pastatyta 1870 m. geležinkeliečiams. Lėšas (15 000 rublių) ir žemę skyrė caro valdžia. I pasaulinio karo metu vokiečiai cerkvę buvo pavertę sandėliu.

1919 m. pradžioje vidaus reikalų ministerija cerkvę, mokyklos pastatą ir 2 parapijos namus su žeme perdavė Seinų vyskupijai. Įkurta bažnyčia. Tuo metu apie 420 stačiatikių rinkdavosi maldai nuomojamose patalpose. Jie daug kartų kreipėsi į valdžią gražinti cerkvę. Pastatui reikėjo kapitalinio remonto. 1929 m. katalikų parapija iš finansų ministerijos išsireikalavo gauti paskolą naujai bažnyčiai statyti. Tada apgriuvusi cerkvė ministrų kabineto nutarimu grąžinta stačiatikiams. 1935 m. atnaujinta cerkvė iškilmingai pašventinta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kybartų Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kybartų šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
| Jeruzalės tarptautinis konvencijų centras |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | hebr. ‏מרכז הקונגרסים הבינלאומי‏‎ |
| Vieta |  Jeruzalė, Izraelis |
| Pradėtas statyti | 1950 m. |
| Atidarytas | 1956 m. 1963 m. |
| Architektas | Ze'ev Rechter |
| Talpa | 3 104 žiūrovų (pagrindinė salė)  10 000 žiūrovų (iš viso) |
| Nuomininkai | Eurovizija 1979Eurovizija 1999 |

**Jeruzalės tarptautinis konvencijų centras** – konvencijų centras ir koncertų salė Jeruzalėje, Izraelyje. Didžiausias tokio tipo centras Artimuosiuose Rytuose.[1] Centre įsikūręs Jeruzalės simfoninis orkestras.

Centro statybų architektūrinis konkursas įvyko 1949 m. o jo statybos pradėtos po metų. Nors statybos pilnai baigtos tik 1963 m. bet centre 1956 m. vyko Pasaulio sionistų organizacijos asamblėja.

Centre vyksta tradicinė Tarptautinė Jeruzalės knygų mugė. 1979 m. ir 1999 m. centre vyko Eurovizijos dainų konkursas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ICC Jerusalem International Convention Center

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 54°40′31.9″ š. pl. 25°17′08.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.675528°š. pl. 25.285583°r. ilg.﻿ / 54.675528; 25.285583

|  Vilniaus šv. Juozapo sužadėtinio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | - |
| **Dekanatas** | - |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Arklių g. |
| **Pastatyta** | 1636-1668 |

**Vilniaus šv. Juozapo sužadėtinio bažnyčia** – Romos katalikų bažnyčia, stovėjusi Vilniuje, Arklių gatvėje.

Bažnyčia stovėjo netoli dabartinės Turgaus halės. Skvero (dabar Lazdynų Pelėdos skveras) tarp Visų Šventųjų, Karmelitų ir Arklių gatvių vietoje buvo Basokų turgaus aikštė, įrengta 1876-1877 metais nugriovus Šv. Juozapo Sužadėtinio bažnyčios ir basųjų karmeličių vienuolyno bei sunaikinto sodo vietoje.

Istorija
--------

Bažnyčios piešinys 1877 m.
Bažnyčios griuvėsiai 1877 m.
XVII a. į Lietuvą atvyko basieji karmelitai. Pirmosios jų pastatytos bažnyčios Vilniuje buvo Šv. Teresės (1633-1654 m.) ir neišlikusi šv. Juozapo sužadėtinio (1636-1668 m.).

Šalia bažnyčios buvusį vienuolyną 1638 metais įsteigė Steponas Pacas. 

Po 1863 m. sukilimo bažnyčia ir vienuolynas 1865 metais buvo uždaryti, o 1873 m. vasario 9 d. caro įsakymu vienuolynas panaikintas.

1877 m. bažnyčia nugriauta iki pamatų.

Teritorija po nugriovimo
------------------------

1892-1899 m. Vilniaus miesto dūmoje buvo svarstoma Basokų prekyvietę iškelti į kitą vietą, sutvarkyti aikštę ir įrengti skverą, nes čia stovėję neišvaizdūs ir apgriuvę prekybos nameliai su geležiniais stogais gadino bendrą miesto vaizdą.

1903 m. vasario 6 d. dūma nusprendė turgų perkelti į gretimą Javų turgų, o 1904 m. balandžio 21 d. patvirtintas prekybos halės statybos projektas. Javų prekyba perkelta į Lukiškių ir Šnipiškių turgus. 

1906 m. pastačius turgaus halę Basokų prekyvietė buvo panaikinta, aikštė apsodinta 100 medžių sodinukų. Miestui priklausantys prekybos nameliai išdalinti kitoms prekyvietėms – iš buvusių 100 kioskų 40 perkelta į Lukiškes, dalis - į turgaus aikštę priešais miesto skerdyklą (dabar Panerių gatvė), o netinkami sudeginti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vilniaus šv. Juozapo bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Po Lazdynų Pelėdos skveru – senos Vilniaus bažnyčios pamatai Archyvuota kopija 2022-09-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Karmelitės Lietuvoje". *karmelites.lt*. Nuoroda tikrinta 12 August 2019.
3. ↑  Vilniaus vaizdų atvirukai 1897-1915, Lietuvos nacionalinis muziejus, 2005, psl. 535.
| **Antanas Miknius** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. rugsėjo 1 d. (87 metai)Dirvonai, Šiaulėnų valsčius |
|  |
| Veikla | žemėtvarkos inžinierius, technologijos mokslų daktaras |
| Organizacijos | Lietuvos žemės ūkio universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Antanas Miknius** (g. 1935 m. rugsėjo 1 d. Dirvonai, Šiaulėnų valsčius) – Lietuvos žemėtvarkos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1969 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1966–2008 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, 1976–1987 m. Žemėtvarkos ir geodezijos katedros vedėjas, 1997–2001 m. dar ir Lietuvos žemės ūkio universiteto Hidrotechnikos ir žemėtvarkos kolegijos Studijų skyriaus vedėjas; nuo 1972 m. docentas.

Mokslinių tyrimų sritis – žemėvaldų formavimas, teritorijų planavimas. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

Bibliografija
-------------

* Ūkio žemėtvarka, 2000 m.
* Agrarinių teritorijų žemėtvarka, 2003 m.
* Žemėtvarka Lietuvoje, monografija, su kitais, 2004 m.
* Kaimo plėtros žemėtvarka, 2008 m.
* Urbanistinė žemėtvarka, 2008 m.
* Žemėtvarkos vadyba, 2008 m.
* Žemėtvarkos mokslo sklaida, monografija, su kitais, 2008 m.
* Žemės administravimas, vadovėlis, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Miknius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 88 psl.
**Antanas Milončius** (1914 m. rugsėjo 14 d. Navinykuose, tuometinėje Suvalkų gubernijoje, Seivų valsčiuje – 1998 m. sausio 20 d. Punsko valsčiaus Navinykuose, Lenkija) – ūkininkas ir savamokslis menininkas.

Biografija
----------

Gimė ir visą gyvenimą praleido gimtajame kaime. Prie jo namų Lietuvos kariai buvo pasistatė pabūklus, kai 1919 metais gynė kraštą nuo besiveržiančios Lenkijos kariuomenės. Mažamečiam berniukui tai paliko gilų įspūdį, kurį jis išsaugojo visą gyvenimą.

1966 m. Milončius pagal pasiskolinto tarpukario žurnalo „Karys" nuotraukas išliejo betoninį paminklą, skirtą šio krašto savanorių, kritusių už Lietuvos laisvę, atminimui. Siekdamas nuslėpti savo sumanymą, jo viršūnėje pritvirtino metalinį kryžių. Vos tik sužinojusi apie Antano sumanymą, lenkų valdžia jį suėmė ir įkalino. Buvo reikalaujama paminklą nestatyti, bet savamokslis menininkas liko nepalenkiamas ir panašus į pakelės kryžių obeliskas gimtajame Navinykų kaime iškilo.

Antanas Milončius mirė vienišas, nes šeimos sukūręs nebuvo. 2008 metais privačių asmenų iniciatyva paminklas buvo restauruotas.

Įvertinimas
-----------

1986 metais Lietuvos Šaulių sąjungos išeivijoje valdyba apdovanojo Antaną Milončių Šaulių žvaigždės medaliu.

Nuorodos
--------

* Vytautas Pečiulis. Navinykų kaimo kryžius (Aušra, 2008 Nr.8 (512), p.19)
|  |
| --- |
| Drąsos kaina |
|  |
| Žanras | Drama |
| Režisierius (-iai) | Raimundas Banionis |
| Vaidina | Algirdas GradauskasIrūna PuzaraitėAistis MickevičiusLarisa KalpokaitėIneta StasiulytėGytis BalčiūnasDangis CholinasGiedrė GurevičienėLinas PaugisInga BurneikaitėSergejus Ivanovas |
| Kilmės šalis |  Lietuva |
| Sezonų skaičius | 1 |
| Serijų skaičius | 86 serijos |
| Gamyba |
| Prodiuseris (-iai) | Rolandas Skaisgirys |
| Trukmė | 25 minučių |
| Transliacija |
| Originalus kanalas | TV3 |
| Originalus laikotarpis | 2010 m. rugpjūčio 30 d. - 2011 m. vasario 2 d. |

**Drąsos kaina** – lietuviškas serialas, režisieriaus Raimundo Banionio 2010 m. sukurtas prodiuserių kompanijoje Videometra, narpliojantis mažamečių vaikų išnaudojimo, pedofilijos problemas. Serialas buvo rodytas per TV3 televiziją nuo 2010 m. rugpjūčio 30 d. iki 2011 m. vasario 2 d.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viename Lietuvos provincijos miestelyje nepilnametė Lina tampa nėščia, jos kūdikio tėvas – vietinio autoserviso darbuotojas Vitas Pocius. Merginos nėštumas sukrečia visą miestelį ir Pocių šeimą. Pati bręstančio skandalo kaltininkė Lina jaučiasi sutrikusi labiau, nei visi kiti. Linos tėvai vis dar puoselėja šios istorijos laimingos pabaigos iliuziją: balta suknelė, vestuvės, ilgas ir laimingas šeimyninis gyvenimas. Tuo tarpu Vito sesuo Aurelija, prisiklausiusi gydytojo Bako samprotavimų, jau abejoja Linos nėštumu. Besispyriojanti Lina neturi kur trauktis. Aurelijos paraginta ji sutinka dėl šventos ramybės išsitirti nuodugniau. O vestuvių belaukiantis Linos tėvas Valentinas pagalbos ieško būsimo žento kišenėje. Sutrikusi Lina ieško kolegės Jolantos patarimo, nors už ją galutinį sprendimą tvirtai pasiryžusi priimti Vito mama Aldona. Tuo tarpu pats Vitas negali atsistebėti aptiktu radiniu ir pažada sau nenuleisti rankų – viską išsiaiškinti iki galo. Dėl to neramu jo draugui Fricui, kuris supranta esamą grėsmę. Mamos Salomėjos svaičiojimai ir kivirčai su nuolat išgerti nevengiančiu tėvu Liną galutinai pastūmėja nebegrįžtamam sprendimui. Tačiau yra ir kas palaiko šį būsimos mamos žingsnį...

Aktoriai
--------

* Rolandas Boravskis – *Vitas Pocius*, automechanikas, pagrindinis herojus, kovojantis su pedofilais.
* Irūna Puzaraitė – *Lina Štukytė*, pagrindinio herojaus jaunutė žmona, nekultūringa, akiplėša, vulgari,
* Larisa Kalpokaitė – *Pocienė*, valdinga Linos anyta,
* Aistis Mickevičius – *gydytojas Simonas Bakas*,
* Ineta Stasiulytė – *Aurelija*, Vito sesuo.

Nuorodos
--------

* Apie filmą tvdb.lt svetainėje[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vincas Mišeika** (1870 m. liepos 20 d. Puodžiūnuose, Pakruojo raj. – 1938 m. rugpjūčio 19 d. Čikagoje) – lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1883–1890 m. mokėsi Panevėžio, 1891–1892 m. – Pinsko realinėse mokyklose. 1892–1893 m. studijavo Rygos Politechnikos institute.

Dirbo braižytoju Rusijos kariuomenės braižykloje, Rygos–Oriolo geležinkelyje. Buvo vienas iš aktyviausių studentų, darbininkų draugijų ir Lietuvos socialdemokratų partijos organizatorių Latvijoje. 1896 m. suimtas už politinę veiklą, bet netrukus paleistas. 1898 m. vėl suimtas, metus laikytas Liepojos kalėjime, žiauriai sumuštas, dėl ko neteko sveikatos, bet, neradus įkalčių, leista emigruoti į JAV.

1900 m. atvyko į Voterberį, 1902 m. – į Čikagą, dvejus metus studijavo Ilinojaus universitete, bet dėl ligos mokslus nutraukė. 1905 m. organizavo Amerikos lietuvių socialistų sąjungos (ALSS) 4 – ą kuopą, kurios nariais tapo daugelis lietuvių išeivių iš Rygos. 1909–1922 m. dirbo ALSS 8 – ojo rajono įkurtoje ir globotoje „Aušros" mokykloje, organizavo knygyną ir skaityklą. 1914–1932 m. dirbo laikraščio „Naujienos" redakcijoje, nuo 1932 m. – nekilnojamojo turto prekybos firmoje.
**Gediminas Žylė**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1988 m. lapkričio 24 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Klaipėda, Lietuva |
| Ūgis | 2,10 m |
| Svoris | 92 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Meliljos „Melilia BC" |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2006-20082008-200920092009-20102010-20112011-20122012-20132013-20142014-20152015-20172017-20182018- | Klaipėdos Nafta-Uni-Laivitė (NKL)Klaipėdos NeptūnasKauno TriobetKauno AisčiaiKauno Žalgiris-Sabonio mokyklaKauno BaltaiKėdainių NevėžisAzpeitijos „Azkoitia"Sibiu „CSU Atlassib"La Korunjos „Leyma Basquet"Maljorkos „Palma Air Europe"Meliljos „Melilia BC" |  |
|  |

**Gediminas Žylė** (g. 1988 m. lapkričio 24 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkas, rungtyniaujantis Ispanijos Meliljos „Melilia BC" komandoje.

Gediminas Žylė gimė 1988 m. lapkričio 24 dieną Klaipėdoje, vėliau su tėvais persikraustė į Mažeikius, kur mokėsi Mažeikių Senamiesčio pagrindinėje mokykloje, bei Mažeikių Merkelio Račkausko gimnazijoje. Krepšinio pagrindus gavo Mažeikių Sporto Mokykloje, 2006 metais persikraustė į gimtąją Klaipėdą, kur atstovavo Klaipėdos „Naftos-Uni-Laivitės" komandai, 2009 metais metais buvo paskolintas Klaipėdos „Neptūnui", kurį tais pačiais metais paliko pasirašęs kontraktą su naujai susikūrusiu Kauno „Triobet" klubu. Šiuo metu žaidžia
Kauno „Aisčių" komandoje. G. Žylė taip pat atstovauja Mykolo Romerio universitetui LSKL varžybose, 2008–2009 sezone tapo naudingiausiu LSKL savaitės krepšininku , surinkęs 30 naudingumo balų paverždamas šį titulą iš Deivido Gailiaus surinkusio 29 naudingumo balus.

Nuorodos
--------

* Žaidėjo profilis LKL svetainėje Archyvuota kopija 2009-06-02 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  
	* [ Archyvuota kopija 2008-12-18 iš Wayback Machine projekto. Naudingiausias LSKL savaitės krepšininkas – Gediminas Žylė
| **Gediminas Černiauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. gegužės 15 d. (65 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | politikas, ekonomistas |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus universitetas |

**Gediminas Černiauskas** (g. 1957 m. gegužės 15 d. Vilniuje) – Lietuvos politikas, buvęs sveikatos apsaugos ministras.

Išsilavinimas, mokslinė veikla
------------------------------

1975 m. baigė Vilniaus Salomėjos Neries vidurinė mokyklą, 1980 m. – studijas VU (VU) Ekonomikos fakultete, pramonės planavimo specialybę, 1983–1986 m. VU Ekonomikos instituto aspirantūrą.

1980–1983 m. VU dėstytojas. 1983–1990 m. Lietuvos SSR Mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis.

1990–1993 m. Sveikatos apsaugos ministerijos ekonomikos valdybos viršininkas. 1993–2001 m. UAB „Sveikatos ekonomikos centras" direktorius. 2001–2004 m. 2008 m. ir 2012–2014 m. sveikatos apsaugos viceministras. 2004–2007 m. MRU docentas. 2007–2008 m. Ministro Pirmininko patarėjas. 2008 m. sveikatos apsaugos ministras. 2014–2015 m. sveikatos apsaugos ministro visuomeninis konsultantas. Nuo 2016 m. Seimo nario Juliaus Sabatausko padėjėjas.

Šeima
-----

Gyvenimo partnerė Sigita Kavaliūnaitė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rimvydas Turčinskas** | **Lietuvos sveikatos apsaugos ministras**2008 m. | Po to:**Algis Čaplikas** |
| **Gediminas Zemlickas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. sausio 1 d. (79 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | inžinierius, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Gediminas Zemlickas** (g. 1944 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1971 m. baigė Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą.

1971–1975 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos SKB inžinierius, 1975–1987 m. – Vilniaus kelionių ir ekskursijų biuro ekskursijų vadovas. 1987–1992 m. žurnalo „Mokslas ir technika" skyriaus redaktorius, 1992–1994 m. – žurnalo „Mūsų žodis", savaitraščio „Lietuvos žinios", žurnalo „Lithuania in the World" redakcijų bendradarbis. 1994–1996 m. – vėl žurnalo „Mokslas ir technika" skyriaus redaktorius, 1997–2014 m. laikraščio „Mokslo Lietuva" vyriausiasis redaktorius.

Straipsnių ir apybraižų išspausdino žurnaluose „Nemunas", „Mokslas ir gyvenimas", laikraščiuose „Literatūra ir menas", „Lietuvos aidas", „Atgimimas". Daugiausia rašo kultūros, kraštotyros, architektūros, istorijos, mokslo populiarinimo temomis.

2014 m. buvo apdovanotas Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medaliu „Tarnaukite Lietuvai" už visuomeniškai aktualią publicistiką.

Bibliografija
-------------

* Jonas Stankūnas, Marė Baublytė, Algirdas Gamziukas, Gediminas Zemlickas. Gyvenimas skrydžiui. – V.: Technika, 1999. – ISBN 9986-05-373-0.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 574 psl.
2. ↑  Išrinkti 2014 metų Gabrielės Petkevičaitės-Bitės atminimo medalio „Tarnaukite Lietuvai" laureatai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Gbe valstybė**Dahomėja** |
| 
 |
| **Vieta** | Beninas, Togas |
| **Susikūrė:** | 1600 m. |
| **Tauta** | Fonai |
| **Sostinė** | Abomėjus |
| **Valdovai** | Ahosu |
| 
 |
|

**Dahomėja** (dar: **Danhomė**) – istorinė fonų valstybė Vakarų Afrikoje, Vergų krante (dabartinio Benino ir Togo teritorijoje). Egzistavo 1600–1894 m.

Istorija
--------

Dahomėjos valdovų dinastija kildino save iš Ardros. Pasak legendos, vienas Ardros valdovų XVII a. pradžioje turėjo tris brolius, kurie ėmė valdyti tris skirtingas sritis: vienas liko Ardroje, kitas įsikūrė Adžačėje, o trečiasis buvo Gangnihesu, kuris tapo pirmuoju Agbomės srities karaliumi ahosu. Jo tolimesnis įpėdinis Vegbadža šioje srityje įkūrė Abomėjos miestą, kuris tapo Dahomėjos karalystės sostine.

Vegbadža buvo žinomas kaip valdovas, kuris taip pat sukūrė valstybės valdymo sistemą, biurokratiją, pradėjo daug įstatymų, standartizavo valstybinį kultą, kurie būdingi vėlesnei Dahomėjos valstybei.

Vegbadžos įpėdiniai Akaba ir Agadža padėjo pamatus militaristinei šalies ekspansijai ir pavertė ją tikra to meto imperija, valdžiusią visą Vergų krantą. Dahomėja užkariavo didžiausią iki tol valstybę Ardrą, o vėliau – Hvedą, kas leido jai prieiti prie jūros ir monopolizuoti vergų prekybą. Tuo metu buvo panaudotos amazonių armijos, kurios pasirodė labai sėkmingos.

Per Dahomėjos istoriją valdė 12 įteisintų karalių (ne visi pripažįstami). Valstybė nuolat turtėjo, kadangi sugebėjo tiekti europiečiams daugybę vergų, kuriuos gaudavo vykdydama užkariavimus ir grobiamuosius žygius.

Pradedant 1890 m. prasidėjo kolonijiniai Prancūzų-Dahomėjos karai, kuriais Prancūzija siekė įgyti Vergų kranto teritoriją. 1894 m. Dahomėja pralaimėjo, o jos paskutinis karalius Behanzinas buvo nuverstas nuo sosto.

Visuomenė ir valdymas
---------------------

Dahomėjos visuomenė buvo skirstoma į keturias klases: vergai (iš karo belaisvių), tarnai (kilę iš vergų, bet gimę Dahomėjoje), laisvieji ir aristokratai.

Valdovas *ahosu* buvo absoliutus viešpats, kuriam priklausė visa žemė ir žmonės. Egzistavo paprotys, kad kiekvienas valdovas turėdavo statydintis naujus rūmus, o senuosiuose buvo laidojamas senasis valdovas. Su juo buvo laidojamos jo žmonos.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**Vergų kranto valstybės**  |
| --- |
|  |
| Eve | 
Agvė • Anlo • Asogli • Be • Kpandas • Kpesi • Notsė • Peki • *vaciai* • *vudu* |  |
|  |
| Gen | 
Agbodrafas • Anehas • Glidži • Lolanas • Popas |
|  |
| Adžai | 
Tado • Ardra (*aizai*) |
|  |
| Fonai | 
Dahomėjos karalystė • Hogbonu / Adžačė (*gun*) • *ci* • *defiai* • *vemiai* |
|  |
| Pakrantės tautos | 
Agbanankinas (*fla*) • Hveda (*hvelai*) • tofinai • gbesiai • kotafonai • sahviai |

 |
Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčios simbolis TΦ (Tau + Phi) žymintis 'taphos' (kapas arba kapavietė).
**Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčia** (arba **Jeruzalės patriarchatas**) – autokefalinė vietinė stačiatikių Bažnyčia.

Istorija
--------

Įkurta I a. apaštalo Jokūbo Jaunesniojo. Bažnyčia nusilpo po Judėjos karo, vykusio 66–73 m.

Stiprėti pradėjo nuo IV a. 451 m. Jeruzalės vyskupui suteiktas patriarcho titulas.

Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčia pradėjo menkti VII a. prasidėjus arabų puldinėjimams. Dėl kryžiaus žygių nuo 1099 m. patriarchas rezidavo Konstantinopolyje.

VIII-XV a. Palestiną užėmus mameliukams buvo sugriauta daug cerkvių, naikinama dvasininkija.

Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčia pradėjo stiprėti, 1517 m. Palestiną užėmus turkams. Patriarchas Germanas I (pirmasis patriarchas graikas; 1537–1579) nutraukė tiesioginius ryšius su caru Ivanu IV Rūsčiuoju.

XIX a. viduryje Jeruzalėje veikė Rusų dvasinė misija, 1882 m. įsteigta Palestinos stačiatikių bendrija (nuo 1889 m. vad. Imperatoriškoji Palestinos stačiatikių bendrija). Jos rūpesčiu Jeruzalėje statyta maldos namai, mokyklos, ligoninės, ji prisidėjo prie Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčios stiprėjimo.

Struktūra ir organizacija
-------------------------

Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčia apima Jordanijos, Izraelio ir Palestinos teritoriją. Sudaro Ptolemaidės ir Nazareto metropolijos ir autonominė Sinajaus arkivyskupija. 

Aukščiausiasis vadovas patriarchas, kuris reziduoja Jeruzalėje.

2018 m. veikė 37 cerkvės ir vienuolynas Jordanijoje, 17 cerkvių Izraelyje, 11 – Palestinoje, 25 vienuolynai (iš jų 19 – Jeruzalėje).

Yra apie 156 000 tikinčiųjų. Daugiausia Palestinos ir Izraelio arabai. Jeruzalėje apie 8000 tikinčiųjų. 22 vyskupijos, 26 vyskupai (daugiausia etniniai graikai).

Liturginė kalba graikų ir arabų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčia. VLE
2. ↑  Митрополит Иларион (Алфеев), протоиерей Олег Корытко, протоиерей Валентин Васечко. История религий. — 2018. — С. 244.

Nuorodos
--------

* Jeruzalės Stačiatikių Bažnyčios tinklapis
|  |
| --- |
| Jesse Rutherford |
| Pilnas vardas | Jesse James Rutherford |
| Dar žinomas | Je$$e  $ilver Je$us  olddirtytshirt |
| Gimė | 1991 m. rugpjūčio 21 d. (31 metai)  Niuberi Parkas, Kalifornija |
| Kilmė |  JAV |
| Kūrinių kalbos | anglų |

**Jesse Rutherford** (g. 1991 m. rugpjūčio 21 d.) – amerikiečių dainininkas, reperis, prodiuseris ir dainų rašytojas, grupės „The Neighbourhood" pagrindinis vokalistas. Su grupe išgarsėjo 2013 metais singlui „Sweater Weather" pasiekus pirmąją „Billboard" alternatyvios muzikos topų lentelės vietą. Ruterfordas pasižymi savitu stiliumi, kuris jungia atsipalaidavusį kalifornietišką „skeiterio", juodaodžių gatvės ir rokerio įvaizdžius, gausiomis tatuiruotėmis – kūno piešiniai Ruterfordą puošia kone visą nuo liemens iki galvos, ir ekscentrišku elgesiu.

Biografija
----------

Jesse James Rutherford karjerą pramogų versle pradėjo anksti – trylikos jis vaidino filmuose „Life Or Something Like It" kartu su Angelina Jolie ir „Ted Bundy". Devyniolikos pats įrašė, prodiusavo ir sumodeliavo *mixtape* įrašą „Truth Hurts, Truth Heals". Klausytojai kūrinį liaupsino, ir buvo garantuoti, jog vaikinas daug pasieks hiphopo industrijoje, tačiau 2012 metais paslaptingas kvartetas pasivadinęs „The Neighbourhood" internete paviešino vieną dainą „Female Robbery". Kritikų giriama grupė išleido du EP minialbumus – „I’m Sorry…" ir „Thank You," ir 2013 metais išleido pilnos trukmės albumą „I Love You". Kritikai albumą vertino prieštaringai, vieni girdami kūrinį kaip „svajingai melancholišką albumą skirtą paauglėms, bet skoningos melodijos tinkančios ir jų tėvams", kiti peikė grupės prisidengimą indie žanru, „kai jų rinkodara akivaizdžiai taiko į jaunas merginas."

2014 metais grupė išleido mixtape'ą „#000000 & #ffffff", kuriame eksperimentuoja su hiphopo garsais, tai akivaizdžiai Ruterfordo įtaka. Mixtape grupė kolaboruoja su aibe populiarių ir kylančių reperių – French Montana, Raury, YG, G-Eazy ir t. t.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Atlikėjas palaikė komplikuotus santykius su dainininke Anabel Englung, kuri ne kartą jį apgaudinėjo su kitais vyrais arba merginomis, kaip 2014 metais su modeliu Gracie Rose Chapman. Dainininkas pyktį ir sielvartą išliejo mixtape „#000000 & #ffffff" ir ypač single „#icanteven". Dabar jis draugauja su Devon Lee Carlson.

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* *I Love You.* (2013)
* *Wiped Out!* (2015)

### EP albumai

* *I’m Sorry…* (2012)
* *Thank You,* (2012)
* *The Love Collection* (2013)
* Hard (2017)
* To Imagine (2018)

### Mixtape

* *Truth hurts, truth heals* (2011)
* *#000000 & #FFFFFF* (2014)

### Singlai

* *Female Robbery* (2012)
* *Sweater Weather* (2013)
* *Afraid* (2013)
* *Honest* (2014)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jesse Rutherford** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus grupės tinklalapis