recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Sabine Heinemann** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. (~52 metai)Menchengladbachas, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | kalbininkė |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Alma mater | Miuncheno universitetas |

**Zabinė Heineman** (vok. *Sabine Heinemann*, g. 1971 m. Menchengladbachas, Vakarų Vokietija) – Vokietijos romanų kalbų profesorė, nuo 2008 m. Graco universitete vadovauja Prancūzų ir italų kalbotyros katedrai.

Biografija
----------

Z. Heineman pradžioje Tiubingene studijavo biologiją, bet nuo 1992 m. Miuncheno universitete ėmė mokytis italų filologijos, vokiečių kalbotyros ir komunikacijos. Apgynus daktaro laipsnį 1996–1999 m. Italijos vyriausybė ir DAAD jai skyrė daktaro stipendiją. 2002 m. tyrimų tikslams išvyko į Udinės universitetą. 1998–2008 m. Regensburgo universitete dirbo Marijos Zėlig ir Ingridos Noiman-Holcšū asistente. Be to, daugybę metų ėjo studentų, Regensburgo universitete studijuojančių romanistiką, mokslinio vadovo pareigas ir atstovavo moterims savo fakultete.

Daugiausia tiria morfologijos nereguliarius atvejus, prisideda prie atskirų romanų kalbų norminimo, be kitų sričių, tyrė friulų kalbą.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Heinemann, Sabine, Univ.-Prof. Dr.habil". Nuoroda tikrinta 2021-11-06.

Bibliografija
-------------

* Z. Heineman bibliografija
| **Zenonas Mikšys** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. birželio 23 d.Skiemonys, Utenos apskritis |
| Mirė | 2018 m. birželio 18 d. (82 metai)Vilnius |
| Tėvas | Lionginas Mikšys |
| Motina | Teklė Stundžytė-Mikšienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elvyra Leikaitė-Mikšienė |
| Vaikai | Audronė, Kęstutis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, publicistas |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Vilniaus universitetas |

**Zenonas Jonas Mikšys** (1935 m. birželio 23 d. Skiemonyse, Utenos apskritis – 2018 m. birželio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas.

Biografija
----------

Tėvams persikėlus, augo Šaukėnuose (Kelmės r.), Šeduvoje (Radviliškio r.), nuo 1952 m. Anykščiuose. Mokėsi Šiaulių J. Janonio, Šeduvos vidurinėse mokyklose, 1953 m. baigė Anykščių vidurinę mokyklą. 1953–1958 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, žurnalistiką .

Į spaudą pradėjo rašyti dar būdamas moksleivis. Bendradarbiavo tuometiniuose moksleivių ir jaunimo periodiniuose leidiniuose, Šiaulių miesto laikraštyje „Raudonoji vėliava", Šiaulių srities laikraštyje „Leniniečio kelias", Šeduvos, Radviliškio rajonų laikraščiuose „Spalio vėliava", „Raudonoji žvaigždė".

Nuo 1958 m. dirbo Anykščių rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas" redakcijoje literatūriniu bendradarbiu, iki 1965 m. respublikinio laikraščio „Tiesa" redakcijos pramonės skyriaus korespondentas. 1965–2002 m. Lietuvos radijo Informacijos redakcijos redaktorius, korespondentas. Rengė įvairios tematikos interviu, reportažus, korespondencijas. 2002–2016 m. žurnalo „Mokslas ir technika" bendradarbis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 329 psl.
2. ↑
| Kvecių senosios kapinės |
| --- |
| Kvecių Maro kapeliai |
| 

Kvecių senosios kapinėsKvecių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°54′34″š. pl. 21°12′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.909563°š. pl. 21.212944°r. ilg.﻿ / 55.909563; 21.212944Koordinatės: 55°54′34″š. pl. 21°12′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.909563°š. pl. 21.212944°r. ilg.﻿ / 55.909563; 21.212944 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,14 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |
| Žvalgytas | 1995 m. |
| Registro Nr. | 24477 / L846 / |

**Kvecių senosios kapinės**, vadinamos *Senkapiais, Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24477, senas registro kodas - L846) – neveikiančios kapinės pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kvecių kaime (Kretingos seniūnija), 0,2 km į pietus nuo kelio Kretingsodis–Kiauleikiai.

Maro kapelių koplytėlė ir kryžiai

Kapinės
-------

Įrengtos Kvecių kapinyno pietiniame pakraštyje, aukštumos šlaite. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 46 m ilgio, 38 m pločio, apjuostos žemių pylimo ir griovio, kuris vietomis užslinkęs. Palei pakraštį auga aukštos pušys.

Kapinės neveikiančios, laidojimo žymių nesimato. Šiaurės rytinėje dalyje stovi koplytėlė, o abipus jos – po aukštą kryžių. Juos juosia stačiakampis vielos aptvaras. 

Teritorijos plotas – 0,14 ha.

Istorija
--------

Kapinės veikė XVI–XVIII a. Jose laidoti Kvecių kaimo gyventojai. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pradžioje jose pakasdavo savižudžius, nekrikštytus kūdikius. Vadinamos *Maro kapeliais, Senkapiais*.

Seniau kapinėse stovėjo kryžius ir koplytėlė, kurie XX a. 7 dešimtmetyje sunyko. Jų vietoje 1990 m. pastatyta nauja koplytėlė su Švč. Mergelės Marijos skulptūra ir 2 ąžuoliniai kryžiai. 

1995 m. kapines žvalgė Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė), kartografavo – Valstybinis žemėtvarkos institutas.

1998 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą, 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe. Patenka į valstybės saugomo kultūros paminklo – Kvecių kapinyno teritoriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Kvecių k. senosios kapinės[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Kretingos krašto enciklopedija: Kvecių senosios kapinės (Markapiai)[neveikianti nuoroda]
| ***Zero 2*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Zero 2 |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Emilis Vėlyvis |
| Scenaristas (-ai) | Emilis Vėlyvis |
| Vaidina | Inga JankauskaitėŽemyna AšmontaitėVytautas ŠapranauskasRamūnas RudokasMilda BartašiūnaitėKęstutis JakštasSaulius Siparis |
| Žanras | Kriminalinis, komedija, drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Zero 2** – 2010 m. lietuvių kriminalinis filmas. Didelio populiarumo, tačiau ir daugybės neigiamos kritikos susilaukusio filmo „Zero" tęsinys. Emilio Vėlyvio režisuotame filme vaidina tokie aktoriai kaip Inga Jankauskaitė ar Ramūnas Rudokas. Kino teatruose šį filmą buvo galima pamatyti tik sulaukusiems pilnametystės asmenims, vien dėl daugybės keiksmažodžių.[reikalingas šaltinis]

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Smogikai gauna iš pažiūros paprastą mafijos užduotį – surasti pagrobtą narkotikų kurjerį, – ir netikėtai įsisuka į viską ištaškantį bulvarinių aistrų, silikoninių krūtų ir šeimyninių išdavysčių tornadą. Dvidešimt keturios paieškų valandos virsta tikra muilo opera, o kai pasiutę persekiotojai pagaliau prisikasa prie „tiekėjo", jie atskleidžia visiškai beprotišką sąmokslą.

Aktoriai
--------

* Inga Jankauskaitė
* Žemyna Ašmontaitė
* Aušra Štukytė
* Sonata Visockaitė
* Vytautas Šapranauskas
* Ramūnas Rudokas
* Mindaugas Papinigis
* Milda Bartašiūnaitė
* Kęstutis Jakštas
* Saulius Siparis
* Aldona Vilutytė
* Donatas Šimukauskas
* Andrius Paulavičius

Nuorodos
--------

* Zero 2 svetainėje Obuolys.lt Archyvuota kopija 2012-02-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Helictotrichon pratense**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Pievinė poavižė (Helictotrichon pratense)Pievinė poavižė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | **Poavižė**  *( Helictotrichon)* |
| Rūšis: | Pievinė poavižė  *( Helictotrichon pratense)* |

 |

**Pievinė poavižė** (*Helictotrichon pratense*) – daugiametė žolių rūšis, paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje ir Azijoje. Stiebai auga iki 30–85 cm ilgio. Žydi birželio ir liepos mėn. Lenkijoje auga Mažosios Lenkijos aukštumoje ir žemutinėje Visloje. Žinomos kelios radvietės Šiaurės ir Vakarų Lietuvoje. Rūšies populiacija gali sunykti dėl neracionalios ūkinės veiklos augavietėse.

Stiebas iki 1 m aukščio. Lapai sulenkti per pusę, 2–4 mm pločio. Žiedai šviesiai žalios, gelsvos arba šviesiai violetinės spalvos. Varputės apie 2 cm ilgio ir turi po 3–5 žiedus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adam Zając, Maria Zając (red.): Atlas rozmieszczenia roślin naczyniowych w Polsce. Kraków: Pracownia Chorologii Komputerowej Instytutu Botaniki Uniwersytetu Jagiellońskiego, 2001. ISBN 83-915161-1-3.
**Zenonas Kuzavas** – „Farmacijos žinių" redaktorius (1924–1925), Lietuvos vaistininkų draugijos vadovas (1925–1928).

Veikla
------

Provizorius Zenonas Kuzavas talkino organizuojant savanorius, materialiai rėmė kariuomenę, daug prisidėjo prie Lietuvos vaistininkų draugijos (LVD) tarptautinės veiklos. J. Kašinsko iniciatyva 1911 m. sausio mėn. Maskvoje lietuviai farmacininkai sukvietė susirinkimą ir išrinko organizacinį suvažiavimo komitetą. Didžiausia iškilusi problema buvo nuspręsti suvažiavimo vietą, tačiau suvažiavimo komiteto narys Z. Kuzavas nepritarė, kad farmacininkų suvažiavimas būtų rengiamas Maskvoje. Jis siūlė lietuviams farmacininkams vykti į Lietuvių mokslo draugijos suvažiavimą, rengiamą 1912 m. vasarą Vilniuje, jungtis prie gydytojų, leisti bendrą laikraštį. Pirmaisiais LVD veiklos metais tarptautinių santykių formavimui ir plėtojimui buvo skiriama mažai dėmesio, tačiau ketvirtajame dešimtmetyje įsitraukė į tarptautinę veiklą bei parodė aktyvumą ne tik dalyvaujant, bet ir organizuojant tarptautinius renginius Lietuvoje.

Užsienio ryšiai
---------------

Pirmiausia profesiniai santykiai buvo užmegzti su kaimynine Latvija. Bendradarbiavimo iniciatoriai buvo Latvijos farmacijos specialistai. 1924 m. Lietuvos farmacininkai buvo pakviesti į tarptautinį suvažiavimą Rygoje, kur sutiko dalyvauti Estijos ir Suomijos Farmacininkai. LVD valdybos narys Z. Kuzavas išvyko susipažinti su Latvijos farmacijos administravimu, mokslu ir kitomis farmacijos sritimis. Kaimynų modelis Z. Kuzavui pasirodė pažangesnis ir sektinas. „Pabaltijo valstybių farmaceutų delegatų kongresas" įvyko 1925 m. birželio 5–7 d. Rygoje. Jame jau dalyvavo ir atstovai iš Lietuvos. Vėliau nuolat LVD nariai dalyvavo Latvijos kolegų suvažiavimuose, taip pat iš kaimyninių šalių Latvijos ir Estijos atvykdavo atstovai į LVD suvažiavimus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kuzavas Z. Pirmieji kovos su konkurencija žingsniai. (The first steps of the fight against competition.) Farmacijos žinios
2. ↑  Gudienė Vilma „Socialiniai Lietuvos farmacijos bruožai XIX a. – XX a. pirmoji pusė". LSMU leidybos namai, Kaunas, 2017
| Pieštianaisvk. *Piešťany* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

PieštianaiPieštianai

48°35′3″ š. pl. 17°50′1″ r. ilg.﻿ / ﻿48.58417°š. pl. 17.83361°r. ilg.﻿ / 48.58417; 17.83361﻿ (Pieštianai)Koordinatės: 48°35′3″ š. pl. 17°50′1″ r. ilg.﻿ / ﻿48.58417°š. pl. 17.83361°r. ilg.﻿ / 48.58417; 17.83361﻿ (Pieštianai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Trnavos kraštas |
| **Apygarda** | Pieštianų apygarda |
|  |
| **Meras** | Miloš Tamajka |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 27 855  |
| **Plotas** | 44,201 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 630 žm./km² |
| **Altitudė** | 162 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 921 01 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Pieštianai |

**Pieštianai** (svk. *Piešťany*; vok. *Pistyan*; veng. *Pöstyén*; lenk. *Pieszczany*; ček. *Píšťany*) – miestas Trnavos krašte, Slovakijoje. Pieštianų apygardos administracinis centras. Didžiausias šalies kurortas. 27 855 gyventojai (2015 m. duomenys).

Pieštianai įsikūrę vakarų Slovakijoje, Vaho upės slėnyje, 162 m aukštyje virš jūros lygio. Miestas nutolęs 75 km į šiaurės rytus nuo Bratislavos ir 30 km į šiaurės rytus nuo Trnavos. Prieš Vaho upės srovę įsikūrę: Nove Mestas prie Vaho (19 km nuo Pieštianų) ir Trenčynas (40 km į šiaurės rytus), pasroviui – Hlohovecas (17 km).

Dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno maždaug prieš 80 000 metų. Pirmą kartą paminėtas 1113 m. *Pescan* pavadinimu. Tuo metu buvo sudarytas iš kelių nedidelių gyvenviečių. Mineraliniai šaltiniai žinomi nuo viduramžių.

Miestų partnerystė
------------------

* Vengrija Budapešto Ferencvarošo rajonas, Vengrija
* Izraelis Elatas, Izraelis
* Vengrija Haidūnanašas, Vengrija
* Suomija Heinola, Suomija
* Čekija Luhačovicės, Čekija
* Italija Montevagas, Italija
* Čekija Podebradai, Čekija
* Lenkija Ustronis, Lenkija
* Kroatija Varaždino Toplicė, Kroatija
| **Panaeolus sphinctrinus** |
| --- |
| Varpelinis mėšlinukas (*Panaeolus sphinctrinus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Mėšlinukas  *( Panaeolus)* |
| Rūšis: | Varpelinis mėšlinukas  *( Panaeolus sphinctrinus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Varpelinis mėšlinukas** (lot. *Panaeolus sphinctrinus*, sin. *P. campanulatus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, mėšlinukų (*Panaeolus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, ganyklos, dirvonai, pievos.

* **Augimo laikas**

Nuo pavasario iki rudens.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė varpelio, šalmo formos, kotas rausvas, baltai taškuotas.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1–3 cm skersmens, retai didesnė, varpeliška, pilkai ruda, rudai pilka, lygi sausa, pakraščiai dantyti. Lakšteliai tamsiai pilki, galiausiai pilkai juodi, juodi, pakraštėliai baltai "inkrustuoti". Kotas 7–12×0,2–0,3 cm, lieknas, rusvas, su pilka apnaša. Trama rusva, plona, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 14–18×8–10 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė pilkai ruda, kotas plonas, ilgas, sporos citrinos formos, juodos.

Auga ant laukinės faunos ekskrementų, grupelėmis. Labai dažnas. Turi psichotropinių, haliucinacijas sukeliančių savybių, domina medikus.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 229 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varpelinis mėšlinukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Merčisonas |
| --- |
| Merčisono upės tarpeklis Merčisono upės tarpeklis |
| **Ilgis** | 780 km |
| **Baseino plotas** | 82 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 6,1 m³/s |
| **Žiotys** | Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Australija |

**Merčisonas** (angl. *Murchison River*) – antra pagal ilgį upė Vakarų Australijoje. Prasideda Robinsono kalnų pietiniame šlaite, teka per Jilgarno plynaukštę pietvakarių ir vakarų kryptimis ir įteka į Indijos vandenyną prie Kalbario miesto, apie 130 km į šiaurę nuo Džeraldtono. Ties žiotimis sudaro apie 18 km ilgio estuariją. Merčisono žemupiu per metus vidutiniškai prateka apie 192 mln. m³ vandens.

Ilgis 780 km, baseino plotas apie 82 000 km². Upė papildoma lietaus tik aukštupyje, vasaros metu, todėl ilgesnį laiką būna nusekusi.

Žemupyje Merčisonas teka pro gilų slėnį, kuriame yra daug silūro periodo fosilijų. Slėnis yra Kalbario nacionaliniame parke. Didžiausi intakai – Roderikas ir Sanfordas, abu kairieji. Vienintelis miestas prie upės – Kalbaris.

Merčisono upę šiuo vardu, pagerbiant Škotijos geologą serą Roderiką Merčisoną, pavadino keliautojas Džordžas Grėjus, kuris upę atrado 1839 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Murchison River*, Kalbarri Visitor Centre. Nuoroda tikrinta 2020-12-22.
2. 1 2 3 4  *Murchison*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑  *Murchison River - Emu Springs*, Water Information Reporting, Government of Western Australia, 2020-12-22.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Zenonas Stundžia** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. sausio 31 d. (69 metai)Lietuva Pagaigalė, Švenčionėlių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Delfina |
| Vaikai | Donata, Jolita |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionys demokrataiTėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutasŠiaulių universitetas |

**Zenonas Stundžia** (g. 1954 m. sausio 31 d. Pagaigalėje, Švenčionėlių rajonas) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Utenos rajono Saldutiškio vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius radijo konstruktorius, technologas. 2003 m. Šiaulių universitete baigė paveldosaugą.

1977 m. Panevėžio gamyklos „Ekranas" inžinierius konstruktorius, 1978–1983 m. Šiaulių eksploatacinio techninio ryšių mazgo inžinierius, vyresnysis inžinierius, 1983–1995 m. Daugėlių statybinių medžiagų gamybinio susivienijimo meistras. 1995–1997 m. Kuršėnų miesto seniūno pavaduotojas, 1997 m. Šiaulių rajono savivaldybės kontrolierius, 1997–2000 m. Šiaulių apskrities viršininkas. Nuo 2001 m. Kultūros paveldo departamento Šiaulių teritorinio padalinio vyr. valstybinis inspektorius.

1995 m. 1997–1998 m. 2003 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.

1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, 2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Šiaulių rajono skyriaus narys.

Sutuoktinė Delfina, vaikai Donata, Jolita.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Pievos |
| Kilmė |  Lietuva, Rokiškis |
| Žanrai | Folkrokas, neofolklorinė muzika |
| Aktyvumo metai | 1996 m. – 1999 m. 
2003 m. – iki dabar |
| Įrašų kompanija | Dangus |
| Nariai |
| Virginija SkeirienėKostas KriaučiūnasAringas VagonisAndrius SaliamonasAugustas Jukna |

„**Pievos**" – neofolkloro stiliaus muziką atliekanti Lietuvos grupė. Per du gyvavimo etapus (1996–1999 m. ir nuo 2003 m. iki dabar) išleidusi keturis albumus.

Istorija
--------

„Pievos" susibūrė 1996 m. Rokiškyje. Grupės lyderė V. Skeirienė žavėjosi poezija, tai ir įtakojo pirmąsias „Pievų" dainas. Grupės gyvavimo pradžioje, dainų skambėjimas buvo artimas dainuojamosios poezijos stiliui. Jose buvo naudotos fleitų improvizacijos, gitarų, smuiko ir perkusijų skambesys. Grupė gyvavo trejus metus, grojo keliolikoje koncertų įvairiuose Lietuvos miestuose. Pirmojo etapo palikimas – albumas „Pasilikus su vienatve", kurį MC formatu išleido Dangus/Nova96.

2003 m. grupė atsikūrė, tačiau su nauja sudėtimi – Virginija (vokalas, gitara), Kostas (gitara), Aringas (smuikas), Augustas (mušamieji), Andrius (bosinė gitara). Visi penki grupės nariai rokiškėnai. Naujoji sudėtis pakeitė ir atliekamų dainų stilių, jose skambėjo daugiau folkroko motyvų.

2011 m. „Pievos" pristatė pirmąjį savo vaizdo klipą „Dūno upė" iš trečiojo albumo.

Diskografija
------------

* 1997 m. – pirmasis albumas „Pasilikus su vienatve".
* 2007 m. – antrasis albumas „Mėnuli baltas".
* 2010 m. – trečiasis albumas „Paprastas pasaulis".
* 2016 m. – ketvirtasis albumas „Likimas".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Pievos svetainėje Last.fm
* facebook.com svetainėje
* youtube.com svetainėje
| Kvartu Sant'Elenait. *Comune di Quartu Sant'Elena* |
| --- |
|        |
| *Šv. Elenos bazilika* |
|  |
| 

Kvartu Sant'ElenaKvartu Sant'Elena

39°14′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.23333°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 39.23333; 9.18333﻿ (Kvartu Sant'Elena)Koordinatės: 39°14′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿39.23333°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 39.23333; 9.18333﻿ (Kvartu Sant'Elena) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sardinija Sardinija |
| **Provincija** | Kaljario provincija |
|  |
| **Meras** | Mauro Contini |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 71 775  |
| **Plotas** | 96,28 km² |
| **Tankumas** (2011) | 745 žm./km² |
| **Altitudė** | 6 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 09045, 09046 |
| **Tel. kodas** | 070 |
| **Tinklalapis** | www.comune.quartusantelena.ca.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Elena |

**Kvartu Sant'Elena** (it. *Quartu Sant'Elena*, sard. *Cuartu Santa Alèni*) – miestas Italijoje, Sardinijoje, Kaljario provincijoje. Tai trečias pagal dydį Sardinijos miestas su 71775 gyventojais (2011 m.).

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kilęs nuo atstumo iki Kaljario *Quartum miles* (lot. "Keturios mylios") ir Šv. Elenos, Konstantino I motinos.

Finikiečių laikotarpio radinių buvo rasta Cepola, Geremeas, Is Mortorius ir Separassiu vietovėse. Romėniškų objektų aptikta prie Sant’Andrea villa, S. Martino kapuose ir keliuose Simbirizzi kapuose.

IV a. Sardinija buvo padalinta į 4 judikatus.Kvartu Sant'Elena, kuriai priklausė 14 vilų, atsidūrė Kaljario judikate. 1066 m. miestas atiteko Kaljario vyskupui, o po to teisėjui Torgotorijui II Kaljariečiui. Valdant Aragonui Kvartu Sant'Elena patyrė badą, marą, maliariją, saracėnų išpuolius ir nuosmūkį kaip visa Sardinija.

1793 m. miesto pakrantėje išlipo prancūzų kariai, norėję užimti salą, bet Antonio Pisanu vadovaujami miestiečiai po kruvino mūšio juos išvijo.

Feodalizmas panaikintas 1836 m. valdant baronui Pes di Vilamarinai. 1956 m. Italijos prezidentas Giovanni Gronchi Kvartu Sant'Elenai suteikė miesto statusą.

Galerija
--------

* Šv. Agatos bažnyčiaŠv. Agatos bažnyčia
* Šv. Andriaus bažnyčiaŠv. Andriaus bažnyčia
* Šv. Benedeto bažnyčiaŠv. Benedeto bažnyčia
| **Juozas Navickas** |
| --- |
| Gimė | 1877 m.Matulikiuose, Vilkaviškio raj. |
| Mirė | 1934 m. lapkričio 19 d. (~57 metai)Masačiusetse, JAV |
|  |
| Veikla | knygnešys, 1905 m. revoliucijos dalyvis. |

**Juozas Navickas** (1877 m. Matulikiuose, Vilkaviškio raj. – 1934 m. lapkričio 19 d. Masačiusetse, JAV) – knygnešys (slapyvardis *Kuprelis*), 1905 m. revoliucijos dalyvis.

Biografija
----------

Skaityti ir rašyti mokėsi pas mokytoją knygnešį Vincą Palukaitį. Dėl silpnos sveikatos – vaikystėje dėl nugaros traumos išaugo kupra, toliau mokėsi savarankiškai. Pamėgo knygas, daug skaitė. Knygnešys Juozas Kancleris prikalbino gabenti draudžiamą spaudą iš Mažosios Lietuvos, nes gyvenančiam netoli pasienio lengviau buvo gauti nuolatinį leidimą.

Spaudą imdavo iš Jurgio Lapino, Oto fon Mauderodės, vėliau ir iš Mortos Zauniūtės. Ją pristatydavo į Pilviškius Stasiui Matulaičiui, Juozui Kačergiui bei kitems knygnešiams. Knygų gabenimui vadovavo Jurgis Bagdonas, kuris papirkdavo pasienio sargybinius, nurodydavo adresus, kur slėpti knygas ir laikraščius.

1894 m. tapo „Sietyno" draugijos nariu. Išvengęs bausmės už dalyvavimą „Sietyno" draugijoje, spaudiniais aprūpindavo „Artojo" draugijos narius.

1904 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys, aktyvus 1905 m. revoliucijos dalyvis, kalbėdavo mitinguose. 1906 m. vengdamas arešto, slapta išvyko į JAV. Buvo parašęs atsiminimus, bet giminės po mirties juos sudegino.

Nuorodos
--------

* Apie J. Navicką
|  Bakondžai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 850 000 |
| Populiacija šalyse | Uganda, Kongo DR |
| Kalba (-os) | olukondžių |
| Religijos | krikščionybė, vietiniai tikėjimai |
| Giminingos etninės grupės | nandžiai, ambai, kitos bantų tautos |

**Bakondžai** (*Bakonjo*) arba ***kondžai*** (*konjo, konzo*), ***banandai, bairai*** – Rytų Afrikos tauta. Gyvena Ruvenzorio kalnų šlaituose pietvakarių Ugandoje bei kaimyniniuose Kongo Demokratinės Respublikos rajonuose. XX a. pab. populiacija siekė ~850 tūkst. žmonių. Vartoja bantų kalbų grupei priklausančią olukondžių (arba lukondžių) kalbą.

Tikinčiųjų dauguma krikščionys, paplitę tradiciniai tikėjimai. Verčiasi žemdirbyste ir žvejyba Edvardo ežere, dirba Kongo DR ir Ugandos pramonės įmonėse.

Bakondžai kartu su ambais 1963 m. sudarė Rvenzururu karalystę ir pasipriešino juos valdžiusiai Toro karalystei. Kilo tarpgentinis karas, į kurį įsitraukė ir Ugandos armija. Bakondžai buvo integruoti į Ugandos valstybę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bakondžai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
**Zenonas Petras Alekna** (g. 1938 m. rugsėjo 7 d. Ripaičiuose, Linkmenų valsčius) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, 1975 m. Baltarusijos valstybiniame universitete apgynė kandidatinę disertaciją, fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.

Nuo 1962 m. Šiaulių pedagoginį instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1980–1995 m. prorektorius, nuo 1997 m. Matematikos katedros vedėjas; nuo 1977 m. docentas. 1994 m. stažavosi Berlyno laisvajame universitete.

Paskelbė darbų iš analizinių funkcijų kraštinių uždavinių.

Bibliografija
-------------

* Mokyklinis matematikos žodynėlis. Vienas autorių, Kaunas, Šviesa, 2002 m.
* Kelių kintamųjų funkcijų integralai, Šiauliai, ŠU, 2003 m.
* Analizinių funkcijų kraštiniai uždaviniai. Šiauliai, ŠU, 2003 m.
* Begalinio indekso kraštinės Rymano uždavinys. Šiauliai, ŠU, 2004 m.
* Kompleksinio kintamojo funkcijų teorijos uždavinynas. Šiauliai, ŠU, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zenonas Petras Alekna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 304 psl.
Koordinatės: 56°4′12.58″ š. pl. 25°6′22.05″ r. ilg.﻿ / ﻿56.0701611°š. pl. 25.1061250°r. ilg.﻿ / 56.0701611; 25.1061250


|  Kvedariškio Švč. Dievo Motinos ėmimo į dangų sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Свято-Успенская церковь |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kvedariškis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

Sentikių maldos namai 2014 m.
**Kvedariškio sentikių cerkvė** – veikiantys sentikių Fiodoriškio bendruomenės (*Федоришкская община*) maldos namai Kvedariškyje, Papilio seniūnioje, Biržų rajone, 0.4 km į pietus nuo kelio  **123**  Biržai–Pandėlys–Rokiškis . Kvedariškis – rusų sentikių bendruomenės kaimas, kažkada vadintas Fiodoriškiu.

Istorija
--------

Dar caro Petro I laikais bėgdami nuo persekiotojų į Lietuvą sentikiai su savimi atsivežė vertingų ikonų. Deja, prieš keliasdešimt metų, kilus religinio meno vagysčių bangai, vertingųjų kelių šimtų metų senumo ikonų Kvedariškio sentikiai neišsaugojo. Jų cerkvė buvo ne kartą plėšta. Tačiau papročius sentikių bendruomenė, nors ir nuolat mažėjanti, saugo iki šiol. Negausioje kaimo sentikių bendruomenėje tik keli žmonės griežtai laikosi protėvių papročių.

1935–1940 aktyviai veikė Fiodoriškio kaimo sentikių dvasinis choras. Jo nariai buvo vietos maldų namų, skaičiuojančių savo istoriją nuo 1902 m. giedotojai. Koncertinėse kelionėse Biržų ir Rokiškio kraštuose turėjo didelį pasisekimą ne tik tarp rusų, bet ir lietuvių tarpe. Prieš pasirodymus buvo priimta rusiškai sugiedoti Lietuvos himną.

Architektūra
------------

Medinė cerkvė yra lakoniškų formų, jos siluetas primena įprasto gyvenamojo namo tūrį. Pastatas stačiakampio plano su siauresniu prieangiu, bebokštis, dengtas dvišlaičiu stogu. Pagrindinis fasadas yra vakarų pusėje, be langų, su vienvėrėmis durimis atsikišusiame dvišlaičiame priengyje. Virš jo stogelio ir stogo kraigo iškilę metaliniai kryžiai. Galinis rytų fasadas taip pat aklinas, užsibaigiantis trikampiu skydu. Abu šoniniai fasadai turi po du stačiakampius langus su profiliuotais apvadais. Viduje salės lubos lygios, palaikomos skersinių sijų.

Literatūra
----------

* Лебедева Ж. *Старообрядческий духовный хор деревни Федоришки, Старообрядцы Литвы*. Материалы и исследования. 1996-1997 гг./ Ред. В. Чюбринскас и др. Вильнюс, 1998, с. 131-135.
* Nijolė Steponaitytė. *Stačiatikių ir sentikių architektūra Lietuvoje*. Archiforma, Nr. 41. p. 52.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sentikiai ir stačiatikiai šventė Kalėdas Archyvuota kopija 2014-01-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Федоришкcкий духовный хор* Archyvuota kopija 2014-01-11 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Fiodoriškio sentikių bendruomenė
* Šiaurės Lietuvos kultūros paveldas
* Kvedariškio sentikiai švenčia Velykas
| **Juozas Mičiulis** |
| --- |
|  |
| Juozas Mičiulis per savo 90–mečio jubiliejų 1990 m. |
| Gimė | 1900 m. rugpjūčio 8 d.Ožkabaliai (dab. Vilkaviškio r.) |
| Mirė | 2003 m. balandžio 2 d. (102 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronė Buivydaitė–MičiulienėAnelė Misiūnienė-Mičiulienė |
|  |
| Veikla | pedagogas, redaktorius, vadovėlių autorius, ateitininkas |

**Juozas Mičiulis** (1900 m. rugpjūčio 8 d. Ožkabaliuose (dab. Vilkaviškio raj.) – 2003 m. balandžio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, redaktorius, vadovėlių autorius, ateitininkas.

Dirbo istorijos mokytoju ar buvo direktoriumi Panevėžio, Tauragės, Marijampolės, Alytaus, Trakų mokytojų seminarijose.

Biografija
----------

Dar besimokydamas Marijampolės gimnazijoje savo gyvenimą susiejo su ateitininkija. Studijuodamas Kaune istoriją, 1925 m. redagavo „Ateities" žurnalą. Aktyviai bendradarbiavo pedagoginėje spaudoje, publikuodamas straipsnius „Lietuvos mokykloje", kituose leidiniuose. Parašė vadovėlius „Pedagogika ir didaktika" (1927), „Bažnyčios istorija" (1938). Kalėjo Karelijos, Mordovijos lageriuose, kur jaunieji katorgininkai jį praminė Amžinuoju Pavasariu. Ekstremaliomis sąlygomis ant popieriaus skiaučių parašė Lietuvos istorijos konspektą, kuris po daugelio metų buvo išleistas knygele „Lietuvos istorija" (2001).

J. Mičiulis 1927 m. vedė pedagogę ir rašytoją Bronę Buivydaitę, su kuria 1967 m. išsiskyrė. Senatvėje iki mirties gyveno Vilniuje, Tremtinių namuose. Palaidotas Anykščių naujosiose kapinėse. Kartu atgulusi ir antroji žmona Anelė Misiūnienė-Mičiulienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
| Meru (ugnikalnis) |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Tanzanijos vėliava Tanzanija |
|  |
| Aukštis | 4566 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1910 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 3°14′48″ p. pl. 36°44′54″ r. ilg.﻿ / ﻿3.24667°š. pl. 36.74833°r. ilg.﻿ / 3.24667; 36.74833Koordinatės: 3°14′48″ p. pl. 36°44′54″ r. ilg.﻿ / ﻿3.24667°š. pl. 36.74833°r. ilg.﻿ / 3.24667; 36.74833 |

**Meru** – aktyvus ugnikalnis, išsidėstęs šiaurės Tanzanijoje, maždaug 70 km į rytus nuo Kilimandžaro. 4566 m aukščio ugnikalnis yra antras pagal aukštį visoje šalyje. Meru priskiriamas stratovulkano tipo ugnikalniams. Paskutinis šio ugnikalnio išsiveržimas užfiksuotas 1910 m.

Meru yra išsidėstęs Arušos nacionalinio parko centre, maždaug 16 km nuo Arušos miesto. Dėl itin gražaus kraštovaizdžio, matomo kopiant į viršūnę, kopimas į šį vulkaną yra gana populiarus tarp alpinistų bei keliautojų.

Pirmasis į Meru ugnikalnį 1904 m. įkopė Fritzas Jageris (gali būti, kad pirmasis į kalną 1901 m. įkopė Karlas Uhligas.)

Nuorodos
--------

* Informacija apie Meru ugnikalnį (anglų k.)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Meru (ugnikalnis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Adolfas Uža** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. rugpjūčio 13 d.Šiauliai |
| Mirė | 2013 m. kovo 30 d. (66 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Nida, Vytis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, karikatūristas |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Vilniaus universitetas |

**Adolfas Uža** (1946 m. rugpjūčio 13 d. Šiauliuose – 2013 m. kovo 30 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, karikatūristas, sporto organizatorius.

Biografija
----------

Vaikystė ir jaunystė prabėgo Šiauliuose ir Akmenės rajono Papilės apylinkėse. 1966–1971 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, baigė žurnalistikos specialybę. 1972–1975 m. laikraščio „Vakarinės naujienos" redakcijos atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas. 1976–1977 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto vyresnysis redaktorius. 1979–1982 m. Vilniaus rajono laikraščio „Draugystė" atsakingasis sekretorius. 1982–1989 m. Eltos korespondentas.

1988 m. Sąjūdžio steigiamojo suvažiavimo organizacinio komiteto, Sąjūdžio koordinacinio centro tarybos narys, redagavo ir platino Sąjūdžio seimo tarybos biuletenį „Ekspres informacija". 1989–1990 m. laikraščio „Žalioji Lietuva" redaktoriaus pavaduotojas, 1990 m. savaitraščio „Pozicija" atsakingasis sekretorius. 1990–1995 m. Japonijos telegramų agentūros „Kyodo Cousin" korespondentas Baltijos valstybėse. 1995 m. dienraščio „Lietuva" vyr. redaktorius. 1996–1999 m. savaitraščio „Atgimimas" vyr. redaktorius, politikos apžvalgininkas. Sukūrė draugiškų šaržų, piešinių, karikatūrų ir epigramų. Surengė per 10 personalinių parodų.

1997–2011 m. Lietuvos gatvės vaikų futbolo federacijos steigėjas ir prezidentas. Lietuvos futbolo federacijos vykdomojo komiteto narys, buvęs Lietuvos asociacijos „Sportas visiems" tarybos narys. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Atgimstančios Lietuvos žmonės: draugiški šaržai. – Vilnius, 1990. – 80 p.
* Mūsų gyvenimo paletė: piešiniai, šaržai, karikatūros, epigramos. – Alytus: Provincija, 1992. – 160 p.: iliustr
* Gyvenimo karuselė: eilėraščiai, miniatiūros. – Vilnius: Diemedis, 2008. – 121 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-23-136-3

Įvertinimas
-----------

* 2006 m. KKSD sidabro medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui"
* 2007 m. Krašto apsaugos sistemos kūrėjų asociacijos medalis „Už nuopelnus atkuriant Lietuvos kariuomenę"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 537 psl.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-28 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Baksanas (reikšmės).*
 *Šis straipsnis apie upe Kaukaze. Apie ledynus Kaukaze skaitykite straipsnyje Azau.*

| Baksanas |
| --- |
| Baksano upė Baksano upė |
| **Ilgis** | 173 km |
| **Baseino plotas** | 6800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 33,6 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas |
| **Žiotys** | Malka |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija (Kabardino Balkarija) |

**Baksanas** arba ***Azau*** (rus. *Баксан, Азау*, kabard. *Бахъсэн*, karač. *Басхан*) – upė Rusijoje, Kaukaze, Kabardino Balkarijoje; Malkos dešinysis intakas. Prasideda kalnų ledyne Elbruso kalno papėdėje, netoli sienos su Gruzija. Teka į šiaurės rytus kalnų slėniu. Įteka į Malką netoli Prochladno.

Didžiausi intakai – Čegemas, Čerekas (dešinieji).

Slenkstėta. Ant Baksano upės įrengta Baksano HE. Prie upės įsikūrę Tyrnyauzo ir Baksano miestai. Upės aukštupio baseine populiarus alpinizmas ir kalnų slidinėjimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| Darvino rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Darvino draustinio kraštovaizdis Darvino draustinio kraštovaizdis |
| **Vieta:** | Rusija (Vologdos srities vėliava Vologdos sritis, Jaroslavlio srities vėliava Jaroslavlio sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Vesjegonskas |
| 

Žemėlapis rodantis Darvino rezervatas vietą.Darvino rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 58°35′0″ š. pl. 37°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿58.58333°š. pl. 37.98333°r. ilg.﻿ / 58.58333; 37.98333Koordinatės: 58°35′0″ š. pl. 37°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿58.58333°š. pl. 37.98333°r. ilg.﻿ / 58.58333; 37.98333 |
| **Plotas:** | 1126,3 km² |
| **Įkurtas:** | 1945 m. |
|  **Vikiteka:** | Darvino rezervatas |

**Darvino rezervatas** (rus. *Дарвинский заповедник*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Vologdos ir Kostromos srityse, apima didelį pusiasalį, iš šiaurės vakarų įsiterpusį į Rybinsko tvenkinį. Sudarytas 1945 m. ir pavadintas biologo Čarlzo Darvino garbei. Nuo 2002 m. patenka į pasaulio biosferos rezervatų tinklą. Rezervato administracija – Boroko kaime (Vologdos sr. Čerepoveco raj.).

Lošos upelis draustinyje
Rezervatas įkurtas Mologos–Šeksnos žemumoje, laukinės gamtos plotuose, kurie 1941 m. buvo apjuosti Rybinsko tvenkinio vandenų. Rezervatas apima tiek sausumą, tiek tvenkinio vandenis, gausybę priekrančio įlankų, pusiasalių, salelių. Rezervate sutinkami rudieji lokiai, šernai, kiaunės, ūdros, vilkai, lapės, opšrūs, kiškiai, voverės, šermuonėliai. Įsteigta kurtinių veisykla. Iš retųjų, saugomų gyvūnų Darvino rezervate gyvena: juodieji gandrai, žvyrės, didieji apuokai, dirviniai sėjikai, gyvatėdžiai, sakalai keleiviai ir kt. Priekrantėse gausu plūduriuojančių durpinių salų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 129

Nuorodos
--------

* Rezervato svetainė
|  |
| --- |
| Rozedrankos geležinkelio stotelė |
| Rozedrankos geležinkelio stotelė 
Rozedrankos geležinkelio stotelė |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Nova Rozedranka |
| Linijų skaičius | 1 |
| Atidaryta | 1947 m. |

**Rozedrankos geležinkelio stotelė** (lenk. *Rozedranka przystanek kolejowy*) – geležinkelio stotelė Nova Rozedrankos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Sokulkos apskrityje, Sokulkos valsčiuje. 1862 m. šalia kaimo buvo nutiestas Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelis. Stotelė įkurta 1947 metais. Stotelė priklauso Zelonkos-Kužnica Bialostockos geležinkelio linijai. Nuo stotelės iki Machnačo geležinkelio stoties yra 4.4 km ir iki Geniušės krovininės geležinkelio stotelės yra 5.3 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Machnačas
**Rozedranka**
Geniušė II

 |

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie geležinkelio stotelę (lenk.);
* Lenkijos geležinkelių stotelių tinklalapis (lenk.) Archyvuota kopija 2006-03-04 iš Wayback Machine projekto..

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rozedrankos geležinkelio stotelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 53°21′33″ š. pl. 23°21′58″ r. ilg.﻿ / ﻿53.35917°š. pl. 23.36611°r. ilg.﻿ / 53.35917; 23.36611
| Mathuraमथुरा |
| --- |
| *Višramo ghatas Mathuroje* |
|  |
| 

MathuraMathura

27°29′0″ š. pl. 77°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.48333°š. pl. 77.66667°r. ilg.﻿ / 27.48333; 77.66667﻿ (Mathura)Koordinatės: 27°29′0″ š. pl. 77°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.48333°š. pl. 77.66667°r. ilg.﻿ / 27.48333; 77.66667﻿ (Mathura) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utar Pradešas Utar Pradešas |
| **Rajonas** | Mathuros rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 349 909  |
| **Altitudė** | 175 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mathura |

**Mathura** (hind. मथुरा, IAST: *Mathurā*) – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradeše, 50 km į šiaurę nuo Agros, 145 km į pietryčius nuo Delio, prie Jamunos upės. Transporto mazgas – geležinkelių ir plentų sankirta, statomas oro uostas. Naftos chemijos, tekstilės, aliejaus pramonė. Veikia archeologijos muziejus.

81,5 % Mathuros gyventojų – hinduistai, 17,2 % – musulmonai, 0,3 % – sikhai.

Mathura – svarbus religinis hinduizmo centras, be to, tai senovinis miestas su gausiu architektūros paveldu. Už 11 km nuo Mathuros esantis Vrindavanas laikomas viešpaties Krišnos gimtine ir yra bene svarbiausias vaišnavų piligriminis centras. Pačioje Mathuroje yra Krišnos gimvietės kompleksas, kurį sudaro Kešav Devos šventykla, Potra Kundos tvenkinys, taip pat yra Višramo ghatas Jamunos pakrantėje, Džai Gurudevos (Nam jogos) šventykla, XVII a. vid. didžioji mečetė. Gretimame Baldeo miestelyje yra Šri Daudži Maharadžos šventykla, skirta Krišnai, Radhos gimtinė Barsanoje, keletas Krišnos šventyklų Govardhane, Gokulyje, Čhaumuhane.

Istorija
--------

Mathura siejama su „Ramajanoje" minimu Madhuvanos mišku. Ramos brolis Šatrughna nugalėjęs miško valdovą ir čia pastatęs miestą. VII a. pr. m. e. Mathura tapo Šūrasenos mahadžanapados sostine, vėliau, IV–II a. pr. m. e. priklausė Maurijams ir buvo svarbus prekybinis centras. Mathurą (sen. gr. Μέθορα) mini graikų autorius Megastenas. Tarp II a. pr. m. e. ir I a. m. e. miestas buvo veikiamas aplinkinių graikų valstybių, o I a. užkariautas indo-skitų karalystės ir valdytas „šiaurės satrapų". Valdant Kušanams, Mathura buvo viena iš karalystės sostinių, čia suklestėjo budistinis menas. V a. kinų keliautojas Fasianas mini Mathurą (*Mot’ulo*) kaip svarbų budizmo centrą, o 634 m. Siuandzangas aprašė čia esant 20 budistų vienuolynų ir 5 brahmanistų šventyklas.

1018 m. Mathurą nusiaubė Mahmudas Gaznavietis, o XV a. pab. Delio sultonas Sikandaras Lodis, nuniokojęs daug hindų šventyklų. Valdant Aurangzebui, Krišnos šventykloje pastatyta mečetė.

* Jamuna MathurojeJamuna Mathuroje
* Miesto gatvelėMiesto gatvelė
* Mathuros muziejaus kiemasMathuros muziejaus kiemas
* Kešava Devos šventyklaKešava Devos šventykla

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 276
2. ↑  *Mathurā*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 136
| Bolama*Bolama* |
| --- |
| *Buvęs kolonijinės administracijos pastatas* |
|  |
| 

BolamaBolama

11°35′0″ š. pl. 15°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.58333°š. pl. 15.46667°r. ilg.﻿ / 11.58333; 15.46667﻿ (Bolama)Koordinatės: 11°35′0″ š. pl. 15°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.58333°š. pl. 15.46667°r. ilg.﻿ / 11.58333; 15.46667﻿ (Bolama) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Bisau Gvinėjos vėliava Bisau Gvinėja |
| **Regionas** | Bolamos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 10 014  |
| **Altitudė** | 0 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bolama |

**Bolama** (port. *Bolama*) – sala ir joje esantis miestas Bisau Gvinėjai priklausančio Bižagošo salyno rytuose, Atlanto vandenyno šelfe, šalia Afrikos krantų, prie Didžiosios Bubos estuarijos. Bolamos regiono administracinis centras. Salos plotas – 65 km². Salą dengia mangrovių brūzgynai, tropiniai miškai. Verčiamasi daugiausia anakardžių auginimu.

Bolamos mieste yra išlikusių kolonijinės administracijos statinių, tačiau dabar jų dauguma apleisti ir tapę šikšnosparnių buveinėmis.

Istorija
--------

Praktiškai negyvenamą Bolamos salą 1792 m. bandė kolonizuoti britai, tačiau po kelių nesėkmingų bandymų 1794 m. pasitraukė. 1814 m. dar kartą bandyta salą kolonizuoti, tačiau nesėkmingai. 1830 m. į salą pretenzijas pareiškė Portugalija, bet britai ją laikė Siera Leonės kolonijos dalimi. 1870 m. Bolama perduota Portugalijai, o 1879 m. čia buvo įkurta Portugalijos Gvinėjos sostinė. 1941 m. administracija persikėlė į Bisau, Bolamos reikšmė sumenko.

Ekonomika
---------

Saloje veikė tarpinė stotis hidroplanams. 1986–2003 m. belgų organizacija *„Iles De Paix"* saloje vykdė paramos projektą, kuriuo remta laivų statyba ir žvejyba.

Be smėlėtų pakrančių lankytina vieta yra buvę gubernatoriaus rūmai. Sala yra pripažintas biosferos rezervatas Bolama pylimu sujungta su Kobrų sala.

Nuorodos
--------

1. ↑  UNESCO biosferos rezervatų sąrašas

Miesto gatvė
**Sergejus Larinas** (1956 m. kovo 9 d. Daugpilis, Latvija – 2008 m. sausio 13 d. Bratislava) – Lietuvos dainininkas (tenoras).

Biografija
----------

Žmona Lilija Deksnytė. 1978 m. baigė Gorkio pedagogikos institutą, 1984 m. – Lietuvos konservatorijos V. Noreikos dainavimo klasę.

1981–1989 m. dainavo Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre, nuo 1989 m. Bratislavos nacionalinio operos teatro solistas. Nuo 1991 m. dainavo Milano „La Scala", Londono „Covent Garden", Niujorko „Metropolitan Opera", Paryžiaus Bastilijos nacionalinėje operoje, Buenos Airių ir kitų didžiuosiuose Europos ir Amerikos teatruose. Nuo 1999 m. kasmet gastroliavo Lietuvoje. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose. Žymus kamerinės muzikos ir stambios formos vokalinių instrumentinių kūrinių atlikėjas.

Vaidmenys
---------

* Radamesas, Don Alvaras, Alfredas, Don Karlas – Džiuzepė Verdis. Aida, Likimo galia, Traviata, Don Karlas
* Rudolfas, Kalafas – Džiakomas Pučinis. Bohema, Turandot
* Don Chosė – Žoržas Bizė. Karmen
* Florestanas – Liudvikas van Bethovenas. Fidelijus
* Hofmannas – Žakas Ofenbachas. Hofmano pasakos
* Samsonas – Kamilis Sen Sansas. Samsonas ir Dalila
* Germanas – Piotras Čaikovskis. Pikų dama

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. Verdžio draugijos Parmoje apdovanojimas
* 2003 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tamara Vainauskienė. *Sergejus Larinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 536 psl.
| **Sergejus Naryškinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1954 m. spalio 27 d. (68 metai)Leningradas |
| Tautybė | rusas |
| Sutuoktinis (-ė) | Tatjana Naryškina |
| Vaikai | Andrejus, Veronika |
|  |
| Veikla | Rusijos politikas, valstybės veikėjas |
| Pareigos | Rusijos Federacijos Valstybės dūmos pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Leningrado mechanikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordinas Už nuopelnus Tėvynei, Garbės ordinas, Garbės legiono ordinas |

**Sergejus Naryškinas** (rus. *Серге́й Евге́ньевич Нары́шкин*, g. 1954 m. spalio 27 d. Leningrade) – rusų politikas, Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos pirmininkas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Leningrado mechanikos institutą, vėliau – Aukštąją KGB mokyklą Minske. Dirbo Leningrado politechnikos instituto prorektoriaus padėjėju, užsienio ryšių skyriaus vedėju, nuo 1988 m. – TSRS ambasadoje Belgijoje.

1992–1995 m. buvo Sankt Peterburgo merijos Ekonomikos ir finansų komiteto užsienio ekonominių ryšių skyriaus viršininkas, vėliau dirbo privačiame Pramonės ir statybos banke.

1997 m. grįžo į valstybės tarnybą, vadovavo Leningrado srities vyriausybės investicijų departamentui, Užsienio ekonominių ryšių ir tarptautinio bendradarbiavimo komitetui.

2004 m. vasario mėn. paskirtas Rusijos prezidento administracijos Ekonomikos valdybos viršininko pavaduotoju, kovo mėn. – Rusijos vyriausybės aparato vadovo pavaduotoju. Rugsėjo mėn. paskirtas Rusijos Federacijos ministru – vyriausybės aparato vadovu. 2007 m. vasario mėn. paskirtas Rusijos vicepremjeru – vyriausybės aparato vadovu.

2008 m. gegužės mėn. – 2011 m. gruodžio mėn. – Rusijos prezidento D.Medvedevo administracijos vadovas. 2010 m. birželio mėn. jis atstovavo Rusijai Prezidento A.Brazausko laidotuvėse.

2011 m. gruodžio 4 d. tapo VI šaukimo Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatu pagal Vieningosios Rusijos partinį sąrašą, gruodžio 21 d. išrinktas Dūmos pirmininku.

S. Naryškinas yra Rusijos ir Baltarusijos sąjungos Parlamentinio susirinkimo pirmininkas. Moka anglų ir prancūzų kalbas.

Nuorodos
--------

* Asmeninis puslapis Rusijos Valstybės dūmos tinklalapyje

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Borisas Gryzlovas** | **Rusijos Federacijos Valstybės dūmos pirmininkas** nuo 2011 m. gruodžio 21 d. | Po to:**–** |
| Prieš tai:**Sergejus Sobianinas** | **Rusijos prezidento administracijos vadovas**2008–2011 m. | Po to:**Sergejus Ivanovas** |
| Prieš tai:**Dmitrijus Kozakas** | **Rusijos vyriausybės aparato vadovas**2004–2008 m. | Po to:**Sergejus Sobianinas** |
Muziejaus pastatai
Ekspozicija
**Punsko buities muziejus**, dar vadinamas **Skansenu** – Lenkijos kultūros švietimo įstaiga Punske, kurioje surinktas, saugomas ir eksponuojamas pasienio lietuvių materialinis paveldas. Įsikūręs pusės kilometro atstumu į vakarus nuo Punsko, kairėje kelio į Seinus pusėje. 3,45 ha teritorijoje 1986-92 m. iš Vaitakiemio perkelta XIX–XX a. kaimo sodybą, susidedanti iš penkių pastatų: gyvenamojo namo, klojimo (kluono), tvarto ir svirno. Pastarasis statinys stūkso kiek toliau, nes priklausė kitai sodybai, jame rodomos patalpos grūdams sandėliuoti. Gyvenamo namo keturiuose kambariuose įrengtos ekspozicijos, eksponuojami kai kurie iš virš tūkstančio surinktų buities įrankių. Klojime vyksta koncertai, rengiami Klojimo teatro spektakliai.

Vėliau, gavus Europos Sąjungos paramą, pastatyta klėtelė ir karčiama. Pastarajame apie 120 m² ploto pastate veikia amatų centras, kuriame galima išmokti pinti juostas, austi liaudiškus audinius. Lankytojai gal pasižiūrėti ir kaip seniau buvo verpiama, siuvinėjama, iš popieriaus karpomi karpiniai. Klėtelė naudojama kaip fondų saugykla.

Skansene kasmet rengiamas *Klojimo teatrų festivalis*, kuriame dalyvauja ir saviveiklininkai iš Lietuvos. Teatro mėgėjai Punske puoselėja ilgametes tradicijas, apie tai byloja ir prie Skanseno 2006 m. pastatytas paminklinis akmuo, skirtas klojimuose rengtų lietuviškų vaidinimų šimtmečiui.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Punsko buities muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* 
* Buities muziejus-skansenas 2 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* 
* Dr. Petras Bielskis. Lietuviško vaidinimo atlaidai
* Videoreportažas apie bendrą Punsko valsčiaus ir Lazdijų rajono savivaldybės projektą tvarkant kultūros paveldą[neveikianti nuoroda]