recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Radkuvaslenk. *Radków* |
| --- |
|        |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

RadkuvasRadkuvas

50°30′14″ š. pl. 16°24′12″ r. ilg.﻿ / ﻿50.50389°š. pl. 16.40333°r. ilg.﻿ / 50.50389; 16.40333﻿ (Radkuvas)Koordinatės: 50°30′14″ š. pl. 16°24′12″ r. ilg.﻿ / ﻿50.50389°š. pl. 16.40333°r. ilg.﻿ / 50.50389; 16.40333﻿ (Radkuvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Žemutinės Silezijos vaivadija |
| **Apskritis** | Klodzko apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 2 460  |
| **Plotas** | 15,03 km² |
| **Tankumas** (2006) | 164 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.radkowklodzki.pl |
|  **Vikiteka** | Radkuvas |

**Radkuvas** (lenk. *Radków*; vok. *Wünschelburg*) – miestelis pietvakarių Lenkijoje, Žemutinės Silezijos vaivadijoje, Klodzko apskrityje; Radkuvo valsčiaus administracinis centras. Miestelis išsidėstęs Klodzko slėnyje, Stolovės kalnų papėdėje, apie 20 km į šiaurės vakarus nuo Klodzko ir 83 km į pietvakarius nuo Vroclavo. Radkuvas yra netoli Čekijos sienos.

Iki 1945 m. buvo Vokietijos sudėtyje. Gyventojų 2,4 tūkst. (2006 m. duomenys).

Istorija
--------

Bažnyčia šioje vietovėje pirmąkart paminėta 1290 m. gyvenvietė akte paminėta 1328 m. Klozdko žemėje įsikūrusiai gyvenvietei miesto teises 1418 m. suteikė karalius Vaclovas IV Liuksemburgietis. Per kitus dešimtmečius miestelį nuniokojo husitų kariai ir vengrų pajėgos, vadovaujamos karaliaus Matiašo I Korvino.

Įkūrus Klodzkų apskritį, miestelyje pagrindine religija XVI a. tapo protestantizmas. Radkuvą taip pat paveikė Habsburgų monarchijoje kilusi kontrreformacija, jis vėl buvo nuniokotas Trisdešimtmečio karo metu. Po pirmojo Silezijos karo (1740–1742 m.) miestelis atiteko Prūsijai ir 1815 m. buvo prijungtas prie Silezijos provincijos. Vėlyvajame XIX a. šalia Viunšelburgo plytėjusiuose kloduose buvo išgaunamos smiltainio uolienos, kurios Oilengebirgsbano (*Eulengebirgsbahn*) geležinkeliu buvo gabenamos į Mitelšteiną. Po Antrojo pasaulinio karo Potsdamo susitarimo sąlygomis miestelis atiteko Lenkijos liaudies respublikai.
| Dagilynės dvaras |
| --- |
| Vieta | Dagilynė, Krinčino seniūnija,Pasvalio rajonas |
| Įkurtas | XIX a. I pusė |
| Bajorų giminės | Ropai |

**Dagilynės dvaras** – Dagilynėje, Pasvalio rajone, Krinčino seniūnijoje. Dvaro sodyba yra 8 km į šiaurės vakarus 8 km nuo Pasvalio, netoli kelio Pasvalys–Biržai, dešiniajame Tatulos krante.

Dvaro sodyba kūrėsi nuo XIX a. pirmosios pusės, priklausė Kuršo baronų giminei. Tai buvęs Oto von Ropo 315 ha dvaras. Išparceliuotas 1930 m. tačiau centras liko savininkui. Sovietmečiu nacionalizuotas. Pokariu dvaro rūmuose ilgai veikė mokykla.

Buvusio dvaro rūmai (17 m x 12 m) vieno aukšto, su mansarda, pastatas mūrinis, tinkuotas, stogas perdengtas šiferiu. Po rūmais yra rūsys, perdengimai mediniai, supuvę. Prie rūmų pristatytas vieno aukšto mūrinis pastatas (26 m x 10 m), lauko sienos tinkuotos, stogas dengtas šiferiu. Vidaus sienos mūrytos iš nedegtų plytų. Pastato rūsyje buvo įrengta krosnis duonai kepti. Virš vienų durų įmūrytame koklyje iškalta 1836 m. data. Iš šio pastato likę tik griuvėsiai. Šiaurinėje rūmų pusėje pristatytas dviejų aukštų priestatas, kuriame veikė septynmetė, o vėliau aštuonmetė mokykla. Ją uždarius, mokyklos patalpose buvo apgyvendinti žmonės. Centrinių dvaro rūmų būklė iki šių dienų yra patenkinama.

Yra keletas ūkinių dvaro sodybos pastatų – du svirnai, tvartas. Vienas svirnas (13 m x 10 m) yra dviejų aukštų su rūsiu, sienos raudonų plytų, dvišlaitis, raudonų molio čerpių stogas pakeistas šiferiu. Kitas (24 m x 9 m), vieno aukšto, dvišlaitis, raudonų molio čerpių stogas pakeistas šiferiu. Tvartas mūrinis, raudonų plytų, dvišlaičiu šiferio stogu.

Gamybiniai dvaro sodybos pastatai: rūkykla – sienos raudonų plytų, stogas likęs pirminis molinių čerpių, kiauras, nesuremontuotas. Dar buvusi padarginė, kalvė ir raudonų plytų pastatas. Kalvė (10 m x 6 m) – kiek toliau dvaro sodybos, kitame Tatulos krante, sienos raudonų plytų, stogas dvišlaitis, išlikęs raudonų molinių čerpių. Raudonų plytų pastatas – dvišlaičiu stogu. Pasakojama, kad pastate stovėjęs lokomobilis, sukęs svirne įrengtą malūną.

Prie dvaro sodybos buvęs parkas gerokai sunykęs. Auga stambūs beržai, uosiai, ąžuolai, lazdynai yra juodųjų pušų, pensilvaninių uosių, europinis maumedis. Išlikusios liepų alėjos. Pietiniu parko pakraščiu teka Tatulos upė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |
| --- |
| Dagbanių kalba*Dagbanli* |
| Kalbama | Gana |
| Kalbančiųjų skaičius | ~3,2 mln. |
| Kilmė | Nigerio-Kongo0Atlanto-Kongo00gurų000Oti–Voltos00000vakarų (molių-dagbanių) 000000**dagbanių** |
| Rašto sistemos | lotynų |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | dag |
|  Vikipedija **Dagbanių kalba** |

**Dagbanių kalba** (*Dagbanli*) – Nigerio ir Kongo kalbų makrošeimai, gurų kalbų grupei priklausanti kalba, vartojama Ganoje, ten gyvenančių dagbanių (dagbambų). Kalbančiųjų skaičius – 3,16 mln. žmonių (2013 m.). Šios kalbos arealas sutampa su istorine Dagbono karalyste, esančia Ganos šiaurinėje dalyje (pagr. miestas – Tamalė). Labai gimininga taip pat šiaurės Ganoje vartojamoms mamprusių, dagarų, valų kalboms. Pagrindinės dvi tarmės – rytų (apie Jendį) ir vakarų (apie Tamalę).

Kalba agliutincinė, toninė. Sakinio tvarka – agentas-tarinys-pažyminys.

Dagbanių kalba užrašoma lotynišku raštu, Dabartinė ortografija patvirtinta 1998 m. Raštingumas nedidelis (siekė 2–3 %), bet didėja įvedus privalomą kalbos kursą Dagbono mokyklose. Pirmas išsamus žodynas sudarytas 1934 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  dag Duomenys apie kodu „dag" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  Bendor-Samuel, John T. [ed.] (1989). *The Niger-Congo Languages*. Lanham, MD: University Press of America.
3. ↑   Sergio, Baldi; Adam, Mahmoud (2006). *Dagbani basic and cultural vocabulary*. Univ. degli Studidi Napoli „L’Orientale". p. 10.
4. ↑   Olawsky, Knut J. (2003-01-02), "What is a word in Dagbani? ", *Word*, Cambridge University Press, pp. 205–226,
5. ↑  Tamakloe, E.Foster [ed.] (1934). *Dagomba Dictionary and Grammar*. Accra: Government Printer.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Natalija Gončiarova, Spindinčios lelijos, 1913 m.
**Lučizmas** (rus. *лучизм*), **rajonizmas** (pranc. *rayonnisme*) – neilgai gyvavusi abstraktaus meno kryptis, kurios pradininkai yra rusų kilmės menininkai. Lučizmo pradžia siejama su dailininkais dizaineriais Michailu Larionovu ir Natalija Gončiarova. 1913 m. kovo mėnesį Maskvoje surengtoje parodoje pavadinimu „Taikinys" buvo eksponuojami lučistų darbai, sukurti nuo 1911 m. 1913 m. balandį paskelbtas lučistų manifestas.

Pasak M. Larionovo lučistų paveikslai vaizduoja ne pačius objektus, o nuo jų atsišviečiančių spindulių sankirtą. Kadangi spinduliai perteikiami dažais, lučizmas logiškai tampa „nuo realios formos nepriklausomu tapymo stiliumi", kuriuo kuriama vadinamasis „ketvirtasis matavimas". Dinamiškos linijos naudojimu siekiant pavaizduoti judesį, iškalbingu manifestu ir aistra techninei estetikai lučistai artimi italų futuristams.

Parodos ir kūryba
-----------------

Apie M. Larionovo ir N. Gončiarovos neoprimityvistinę ir lučistinę kūrybą, pasirodžiusią parodose, buvo plačiai diskutuojama žurnalų puslapiuose, ir ji greitai tapo žinoma ne tik Rusijoje, bet ir Europoje. 1912-1914 m. jų darbai buvo eksponuojami Londone, Berlyne, Romoje, Miunchene ir Paryžiuje. O didžiulė, daugiau nei 700 darbų autorinė N. Gončiarovos paroda, 1913 m. surengta Maskvoje, sulaukė plataus tarptautinio susidomėjimo. Prancūzų poetas bei kritikas Gijomas Apolineras labai aukštai įvertino jų kūrybą, o rusų poetė Marina Cvetajeva N. Gončiarovos kūrybą apibūdino kaip „Vakarų ir Rytų, praeities ir ateities, žmonijos ir individo, darbo ir talento sankirtos tašką".

Reikšmė
-------

Prieš 1917 m. Rusijos revoliuciją M. Larianovas ir N. Gončarova jau gyveno Paryžiuje ir lučizmą iškeitė į jiems artimesnį „primityvųjį" stilių. Jų dėmesį patraukė šokiams skirtų kostiumų ir dekoracijų modeliavimas. Nors ir neilgai gyvavusi, lučistų kūryba bei teorija turėjo didelės įtakos kitai Rusijos avangardistų kartai, ypač K. Malevičiui ir suprematistams, ir apskritai abstrakčiojo meno raidai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė, *Lučizmas*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2018-08-09. Nuoroda tikrinta 2023-06-03.
| **Rohinton Mistry** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. liepos 3 d. (70 metų)Mumbajus, Indija |
|  |
| Veikla | rašytojas |
|  |
| Alma mater | Mumbajaus universitetas
Toronto universitetas |
| Žinomas (-a) už | „Trapi pusiausvyra" (1995) |

**Rohintonas Mistris** (g. 1952 m. liepos 3 d. Mumbajuje, Indijoje) – indų kilmės rašytojas, kuriantis anglų kalba. Gyvena Bramptone, Kanadoje. Praktikuoja zoroastrizmą, priklauso parsių bendruomenei. Žymiausias kūrinys – „Trapi pusiausvyra" (angl. *Fine Balance*).

Dabartiniame Mumbajaus universitete įgijo matematikos ir ekonomikos bakalauro laipsnį. 1975 m. emigravo į Kanadą, Torontą, kur studijavo anglų kalbą ir filologijos mokslus.

Rašytojo karjerą pradėjo 1985 m. kai kultūrinėje periodikoje buvo išspausdinti pirmieji Mistry trumposios prozos kūriniai. 1991 m. išėjo pirmasis rašytojo romanas „Tokia ilga kelionė" (angl. *Such A Long Journey*), atnešęs autoriui tarptautinę šlovę. Knyga išversta vokiečių, švedų, japonų ir kitas kalbas, pagal ją 1998 m. sukurtas filmas. 1995 m. pasirodė knyga „Trapi pusiausvyra", 2002 m. – romanas „Šeimos reikalai" (angl. *Family Matters*).

Rohinton Mistry kūryboje aprašomos Indijos socialinės, politinės realijos, taip pat zoroastrų bendruomenės gyvenimas, papročiai ir tradicijos.

2015 m. „Trapi pusiausvyra" pasirodė lietuviškai. Vertėja – Danguolė Žalytė (Tyto alba, 627 p.)

Nuorodos
--------

* Autoriaus biografija Archyvuota kopija 2015-06-22 iš Wayback Machine projekto.
* Apie „Trapią pusiausvyrą"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Radiofonas** (gr. ράδιο radis + *φωνή* balsas) − įstaiga, rengianti radijo programas ir perduodanti jas transliavimui arba transliuojanti jas pati. Dažniau apibrėžiama žodžiu „transliuotojas", nors pastarasis turi platesnę prasmę ir apima ne tik įstaigas (juridinius asmenis), bet ir fizinius asmenis, rengiančius ir transliuojančius radijo programas.

Pagrindinės radiofono dalys:

* redakcija (korespondentai, redaktoriai, vertėjai),
* studija (garso įrašymo aparatūra, jos operatoriai, diktoriai),
* administracija (radiofono vadovybė).

Radiofono, kuris pats transliuoja savo parengtą programą, žinioje dar yra ir radijo stotis – techninių priemonių (siųstuvų, fiderių, antenų), skirtų parengtoms radijo programoms siųsti, visuma.

Lietuvoje radiofonijos vystymosi pradžioje (iki 1944 m.) veikė šie radiofonai:

* Valstybės radiofonas (Kaune) – nuo 1926 m.
* Vilniaus radiofonas – nuo 1927 m.
* Klaipėdos radiofonas – nuo 1936 m.

1944 m. šie trys radiofonai buvo sujungti į vieną – Radiofikacijos ir radiofonijos komitetą prie Lietuvos SSR Liaudies komisarų tarybos, tapdami šio komiteto redakcijomis.
| Radiškio piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Radiškio piliakalnisRadiškio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°20′22.46″ š. pl. 24°53′18.42″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3395722°š. pl. 24.8884500°r. ilg.﻿ / 55.3395722; 24.8884500Koordinatės: 55°20′22.46″ š. pl. 24°53′18.42″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3395722°š. pl. 24.8884500°r. ilg.﻿ / 55.3395722; 24.8884500 |

 |
| Vieta | Ukmergės rajonas |
| Seniūnija | Vidiškių seniūnija (Ukmergė) |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 2015 |
| Registro Nr. | 38853 |

**Radiškio piliakalnis** – piliakalnis, stūksantis Selkavos viensėdyje, šalia kelio  **120**  Radiškis–Anykščiai–Rokiškis  (iš vakarų pusės), apie 0,65 km į šiaurę nuo Radiškio sankryžos – sankirtos su keliu  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis , 4 km į šiaurę nuo Vidiškių, Vidiškių seniūnijoje, Ukmergės rajone. Radiškio piliakalnis – naujas archeologinio paveldo objektas, išaiškintas 2015 m. 2016 m. sausio 7 d. įtrauktas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 38853).

Radiškio piliakalnis datuojamas I mūsų eros tūkstantmečiu ─ II tūkstantmečio pradžia. Jis išsiskiria tuo, kad beveik neturi aiškios aikštelės. Ji yra labai smarkiai nuolaidėjanti į Šventosios upės slėnį, nuo kurio piliakalnį skiria Anykščių plentas. Ant piliakalnio pylimo aptiktas apie XX a. pr. medinis nugriuvęs kryžius, kuris yra apaugęs medžiais ir sunkiai matomas. Toks piliakalnis galėjo būti naudojamas kaip slėptuvė, kadangi ant jo nebūtų patogu nei gyventi, nei gintis.

Piliakalnio tyrimai
-------------------

Piliakalnį 2015 m. birželio 18 d. žvalgė ir aprašė Kultūros paveldo centro archeologai. Nustatyta, kad piliakalnis yra įrengtas Šventosios upės dešiniojo kranto viršutinės terasos lapuočiais apaugusiame iškyšulyje, iš rytų pusės – žemesnė Šventosios terasa, o šiaurės vakaruose ir vakaruose toliau tęsiasi aukštuma. Piliakalnio aikštelė trikampė, orientuota šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, apie 40 m ilgio ir 25 m pločio šiaurės vakarų gale ties pylimu, apie 2 m žemėja link pietrytinio galo, o maždaug 10 m ilgio atkarpoje šiame gale išsilygina ir tampa beveik horizontali. Aikštelė yra apaugusi lapuočiais medžiais ir krūmais.

Šiaurės vakarinėje pusėje Radiškio piliakalnio aikštelę nuo aukštumos skiria lenktas, apie 12 m pločio ir 2 m aukščio (nuo aikštelės) pylimas labai stačiu išoriniu šlaitu, žemėjančiais galais. Pylimo išorėje pastebėta įduba ─ buvusio griovio liekanos. Piliakalnio šlaitai yra nuo 6-10 m iki 12-14 m aukščio, statūs šiaurės rytų dalyje. Šlaitai yra paveikti gamtinės erozijos, beveik visi, išskyrus pietvakarinį šlaitą, apaugę lapuočiais medžiais ir krūmais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Piliakalnis". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-01-12.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Ukmergės rajono piliakalniai Archyvuota kopija 2016-03-20 iš Wayback Machine projekto.
* Radiškio piliakalniui suteikta teisinė apsauga
logotipas
**Rojaus vartai** (angl.  *Heaven's Gate* ) – ufologinė sekta, įkurta 1975 m. Įkūrėjas – Marshall H. Applewhite. Sekta priskiriama žudikiškoms, apie veiklą Lietuvoje žinių nėra. Pasaulyje gali būti išlikę keli ar keliolika sektos narių. Sektos tinklalapis vis dar prižiūrimas.

1997 m. sektos 39 nariai (21 moteris ir 18 vyrų, nuo 26 iki 72 metų amžiaus) nusižudė, nusinuodydami sektos išlaikomoje viloje, Sante Fė (Naujoji Meksika, JAV). Savižudybės vyko tris dienas, pirmą ir antrą dieną nusinuodijo po 15 žmonių, likusieji 9 nusinuodijo trečią dieną. Policija įvykio vietoje prievartos pėdsakų nerado. Visi nusižudę sektos nariai buvo specifiškai apsirengę (juodi treningai ir „Nike" firmos sportiniai bateliai), turėjo po nedidelę kuprinę ir smulkių pinigų. Sektos nariai paliko savo giminėms ar draugams žinutes.

Applewhite įtikino sektos narius nusižudyti, kad jų sielos galėtų patekti į kosminį ateivių laivą, kuris neva slėpėsi už pro Žemę praskrendančios Heilo-Bopo kometos. Sektos nariai patys tikėjo esantys ateiviais.

Kilmė ir istorija
-----------------

Rojaus vartai buvo slapta *New age* religija. Kokia buvusi jos religinė praktika žinoma menkai. Prieš prisijungdami prie grupės daugelis narių išparduodavo savo nuosavybę, kad atsikratytų priklausomybės nuo žemiškųjų dalykų. Daugelį metų grupė gyveno izoliacijoje JAV vakarinėje dalyje.

Sektos tikėjimui didelę įtaką padarė mokslinė fantastika ir filmai. Sektos vadovai užsiėmė programavimo verslu, kitomis kompiuterių technologijomis (valdė firmą „Higher Source"). Iki 1997 m. sekta vertinta kaip nekenksminga mokslinės fantastikos fanatų grupelė.

Ideologija
----------

Sektos tikėjimas skelbė, jog Žemės planetą artimiausiu metu planuojama „perdirbti" (iš esmės atnaujinti). Į šį planą įeina negrįžtamas joje gyvenančius žmonių sunaikinimas. Išsigelbėti gali tik trys žmonių grupės:

* Spėję pakilti į aukštesnį lygį ir savo veiksmais bei gebėjimais nusipelnę amžino gyvenimo.
* Nepakilę iki reikiamos tobulumo pakopos, bet itin nuoširdžiai ir atkakliai to siekę.
* Tiesiog neapkenčiantys dabartinio Žemės pasaulio tiek, jog būtų pasirengę jį palikti (per savižudybę) net ir nesant patikimų „aukštesnio pasaulio" įrodymų.

Į pačią savižudybę kaipo tokią sektos požiūris buvo neigiamas, tačiau savo kūnus jie laikė tik „vežimais", kuriuos bėgant iš „perdirbamos" Žemės galima ir mesti.

Nuorodos
--------

* Heaven's Gate – Oficialus sektos puslapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Harding, Nick (2017 m. balandžio 4 d). „Mass suicide survivors who stayed behind to keep death cult's bizarre teachings alive for 20 years". Nuoroda tikrinta 2018 m. liepos 31 d.
2. ↑  „GROUP: 39 Found Dead in Apparent Suicide". *The Los Angeles Times*. 1997-03-27. Nuoroda tikrinta 2019-06-01 – via Newspapers.com.
**Praamžius** – vėlyvasis aukščiausiojo dievo vardas, tikriausiai literatūrinės kilmės. T. Narbutas kaip ir A. J. Greimas jį tapatina su Prakorimu.

Dievas turėjęs žmoną pragimdytoją Didžiąją Motiną – deivę Ladą, pagimdžiusią dvynius: dukterį Lelą ir sūnų Lėlį. Pasakose ir dainose užsimenama jog Saulė, Mėnulis, Perkūnas, Kalvis ir kitos dievybės yra aukščiausiojo dievo Praamžiaus, kartais Prakorimo ar Aukopirmo vaikai. Dievas yra visos dievybių šeimos ir hierarchijos pradinis taškas, po kurio seka dideli Saulės, Perkūno, Mėnulio, vėjų, milžinų ir kunigaikščių mitų ciklai, bei jų nuotrupos sakmėse, pasakose ir dainose. Svarbiausiais ir galingiausiais Dievo sūnumis laikyti Perkūnas, Patrimpas ir Pikuolis (Poklius). Kiekvienas jų savo žinioje turėjo atskiras Visatos dalis: Perkūnas – dangų ir atmosferą, Patrimpas – žemę ir jos augaliją, o Pikuolis – požemį (Patrimpas ir Pikuolis laikomi prūsų dievais).

Praamžius tautosakoje kovoja su tamsiosiomis jėgomis ir nedorybėmis: su velniais, laumėmis ir raganomis, šykštuoliais ir savanaudžiais. Dažniausiai jis aptinkamas krikščionybės paveiktose sakmėse apie pasaulio sukūrimą. Dievo sūnus arba jaunesnysis brolis Velnias nuolat jį mėgdžioja, bando pats kurti, ar pakeisti kitus Praamžiaus sutvėrimus, tačiau tai nuolat išeina ne į naudą. Už tai Viešpats Velnią baudžia. Pasaulis dažniausiai sukuriamas iš vandenynų dugno, Velnio parnešto, purvo ar dumblo. Šitokia (panaši) pasaulio sukūrimo versija plačiai paplitusi šiaurės ir rytų Europoje, visoje Azijoje.

Praamžius sakmėse sukuria visus gyvus padarus ir nulemia jų gyvenimą. Kiekvieno iš jų išorės savybės atsiradę dėl jų pačių valios.

Literatūra
----------

1. ↑  Praamžius. Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 291 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Roisas |
| --- |
| Roisas ties Hermečviliu Roisas ties Hermečviliu |
| **Ilgis** | 158 km |
| **Baseino plotas** | 3425 km² |
| **Vidutinis debitas** | 140 m³/s |
| **Ištakos** | Alpės |
| **Žiotys** | Arė |
| **Šalys** | Šveicarija |
|  |
|  **Vikiteka** | Roisas |

**Roisas** (vok. *Reuss*) – upė centrinėje ir šiaurės Šveicarijoje; Arės (Reino baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Alpėse, Gotardo masyve. Aukštupyje teka Urserentalio slėniu, prateka Šiolingeno tarpekliu (kur virš upės Sankt Gotardo perėjoje įrengtas garsus Velnio tiltas). Upė prateka Keturių Kantonų ežerą. Toliau teka į šiaurę, įteka į Arę ties Brugu.

Svarbiausi intakai: Mažoji Emė, Lorcė. Ant upės įrengta keletas užtvankų. Roisas teka trijų kantonų teritorijomis: Urio, Liucernos bei Argau, taip pat Cugo ir Ciuricho kantonų ribomis. Prie jos yra šie miestai: Andermatas, Altdorfas, Liucerna, Melingenas, Brugas.
**Šviesuolių judėjimas** (angl. *Brights movement*) – visuomeninis judėjimas, kurio tikslu yra natūralistinės pasaulėžiūros propagavimas. Judėjimą 2003 m. įkūrė Paulas Geisertas ir jo žmona Mynga Futrel. Žodį *šviesuolis* Geisertas pasirinko kaip bendrą terminą, įvardinantį asmenį, kurio pasaulėžiūra yra natūralistinė (laisva nuo antgamtiškumo ir mistinių elementų).

Siekiai
-------

* Tolerancijos natūralistinei pasaulėžiūrai propagavimas.
* Visuomenės pripažinimas ir supratimas.
* Šviesuolių integracija į pilnavertį visuomeninį gyvenimą.

Istorija
--------

Judėjimas susikūrė aplink *The Brigts Net* svetainę. Kiekvienas iš dalyvių turi teisę išsakyti savo nuomonę.

Paulas Geisertas 60-aisiais buvo biologijos mokytojas Čikagoje, 70-aisiais tapo profesoriumi, 80-aisiais – rašytoju ir verslininku. 90-aisiais tapo švietėjiškos medžiagos ir interneto svetainių, susijusių su religijos mokymu mokyklose bendraautoriumi. 2002 m. dalyvavo kampanijoje „Bedievių amerikiečių maršas į Vašingtoną" (*Godless Americans March on Washington*), bet jam nepatiko etiketė *bedieviai* ir pabandė sugalvoti kitą, geriau skambantį žodį.

Futrellas, bendradarbiaudamas su judėjimo įkūrėju, norėjo į jį įtraukti kuo daugiau nereligingų asmenų, kurie tuo metu nepriklausė jokiai organizacijai. Tam, kad tą pasiekti, jis išpopuliarino žodį *bright* 'šviesuolis', taip pat pilietinės visuomenės idėją, kuri skelbė, jog galima vienytis naudojant internetą. Po pirmų bandymų 2003 m. pradžioje jis paleido svetainę birželio 4. Judėjimas tapo populiariu dėl Ričardo Dokinso ir Danielo Denneto straipsnių. Per metus narių skaičius jau siekė penkiaženklį skaičių. Vis didesnis populiarumas priklausė nuo aštrių debatų apie *Naująjį ateizmą* ir nuo tokių knygų kaip *Dievo iliuzija*, *Laiškas krikščionių tautai* ir kt. Iki 2008 m. balandžio svetainėje užsiregistravo apie 38 tūkstančius narių iš 148 šalių.

Judėjimas
---------

Dauguma judėjimo dalyvių įvardina save ateistais, humanistais, laisvamaniais, natūralistais, agnostikais, skeptikais ir tt. Visi jie yra vadinami bendru terminu *šviesuoliai*. Judėjimui priklauso tokios garsenybės kaip Ričardas Dokinsas, Nobelio laureatas Ričardas Dž. Robertsas, psichologas Stivenas Pinkeris, filosofas Danielas Dennetas, taip pat iliuzionistai ir mitų griovėjai Džeimsas Rendis ir Penas ir Teleris.

Nuorodos
--------

* The Brights' Net
Arklių traukiamos rogės
**Rogės** – transporto priemonė, kuri vietoj ratų turi pavažas. Dažniausiai naudojamos važiuoti sniegu. Rogės traukiamos arklių, elnių, šunų, kartais varomos propelerio. Jų būna vienkinkių ir porinių, darbinių ir išeiginių, sportinių, vaikiškų.

Rogės pradėtos naudoti anksčiau nei vežimai. Senovėje jomis buvo važinėjama ir pietų šalyse. Nemažai tautų (pvz. senovės egiptiečiai, senovės rusai), nors jau ir turėjo vežimus, per laidotuves roges naudojo ir be sniego.

Lietuvoje rogės buvo žinomos XIII a. XVI–XVIII a. šaltiniuose minimos išeiginės vienkinkės ir porinės dvarininkų kaustytos rogės. Valstiečių rogės minimos XIX a. šaltiniuose. Aukštaitijoje labiau paplitusios vienkinkės darbinės su natūralaus lenkimo arba riestomis pavažomis, Žemaitijoje, Vidurio Lietuvoje, Užnemunėje – porinės su tašytomis arba natūralaus lenkimo pavažomis (vadinamosios šlajos). XIX–XX a. išeiginės valstiečių rogės: šlajukės, šlėdelės (Žemaitijoje), važiai, važeliai (Aukštaitijoje), rogės (Užnemunėje).

Išeiginės rogės turėjo puošnius apkaustus, dažytos rudai, geltonai, žaliai, juodai, kartais 2 spalvomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rogės*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris 467–468 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rogės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
D. Britanijos prabų ženklai
**Prabos ženklas** (angl. *hallmark*) – tai įspaudas tauriojo metalo (aukso, platinos, sidabro ar kt.) gaminyje, žymintis jo prabą (tauriojo metalo kiekį).

Teisę dėti prabos ženklus turėdavo tie, kuriais būdavo pasitikima. Senovėje tai darydavo valdžios įpareigoti žmonės, vėliau – auksakalių gildijų meistrai ir pan. Šiais laikais tai daro prabavimo rūmai, pvz. Lietuvos prabavimo rūmai.

Prabos ženklų dėjimo būdai
--------------------------

### Mechaninis įspaudavimas

Tradicinis žymėjimo būdas yra žymių įmušimas puansonu. Puansonai būna skirtingų dydžių, kad jais būtų galima žymėti tiek smulkučius papuošalus, tiek dideles sidabrines lėkštes.

Puansonai turi tiesų kotelį arba žiedinį kotelį. Puansonu su tiesiu koteliu įspaudas padaromas smogiant plaktuku, žiediniu puansonu įspaudas žiede įspaudžiamas presu. Prabos ženklų įspaudimas prastas tuo, kad įspaudžiant yra išstumiamas metalas, kas deformuoja žymimą dirbinį. Todėl po prabos ženklo dėjimo tenka atlikti pakartotinę dirbinio apdailą. Dėl to ir dėl to, kad prabinei analizei dažnai naudojamas liečių metalas, daugelis dirbinių prabavimui siunčiami nebaigti, dar be galutinės apdailos.

Lietuviški aukso 18K ir 14K prabos ženklai
### Lazerinis įspaudavimas

Lazerinis įspaudavimas labai patogus smulkiems ir tuščiaviduriams dirbiniams žymėti, kadangi įspauduojant mechaniškai jie būna deformuojami ar kitaip pažeidžiami. Lazeriu žymėtiems dirbiniams nereikia papildomos apdailos.

Metodo esmė yra metalo išgarinimas dirbinio paviršiuje labai galingu lazeriu. Egzistuoja du metodai – dvimatis ir trimatis lazerinis įspaudavimas. Dvimačiu atveju lazeriu išdeginami prabos ženklo kontūrai, o trimačiu atveju – išdeginamas skirtingo gylio reljefas, imituojantis mechaninį įspaudą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos prabavimo rūmų svetainė Archyvuota kopija 2005-10-19 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Prabos ženklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos valstybiniai kontroliniai prabos ženklai Archyvuota kopija 2008-04-21 iš Wayback Machine projekto.
* Vienos konvencijos bendrasis kontrolės ženklas Archyvuota kopija 2008-04-21 iš Wayback Machine projekto.
* Tauriųjų metalų prabavimas Archyvuota kopija 2008-04-21 iš Wayback Machine projekto. (iki 1997 m. galioję Lietuvos prabos ženklai)
* ES šalių, turinčių nepriklausomas prabavimo įstaigas, prabavimo ženklai Archyvuota kopija 2008-04-21 iš Wayback Machine projekto.
* Vardoženklių graviravimas lazeriu
| Rohtaso tvirtovė |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

Sohailo vartai |
| **Vieta** |  Pakistanas |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | ii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 586 |
| **Regionas**\*\* | Azija ir Ramusis vandenynas |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1997  (21 sesija) |
| 

Rohtaso tvirtovė šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Rohtaso tvirtovė |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Rohtaso tvirtovė** (urd. قلعہ روہتاس = *Qila Rohtas*) – senovinė tvirtovė Pakistane, Pandžabo provincijoje, 16 km nuo Dželamo miesto. Pastatyta 1541–1543 m. valdovo Šer Šaho greta Didžiojo ratų kelio, buvo skirta apginti gavarų žemes nuo Mogolų valdovo Humajuno.

Tvirtovės sienų perimetras 4 km, aukštis iki 18 m, plotis iki 12,5 m ir tuo metu laikytos nepramušamomis. Aplink sieną išdėstyti 68 pusapvaliai bastionai ir keletas masyvių vartų iš smiltainio.

Tvirtovė pavadinta Rohtaso mūšio, kuriame Šer Šahas sumušė Mogolus, garbei. Praėjus 10 metų po Šer Šaho mirties pilies komendantas atvėrė vartus Humajunui, ir tvirtovė buvo užimta. Mogolai pilį dar labiau sutvirtino. XVII a. Rohtaso tvirtovės reikšmė sumenko, Britų Indijos laikais apleista.

1997 m. Rohtaso tvirtovė įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* Siena ir bastionaiSiena ir bastionai
* Kabulo vartaiKabulo vartai
* Langar Chano vartaiLangar Chano vartai
**Pr0211 b**[1] (dar žymima **Pr 0211 b**[2]) – egzoplaneta, skriejanti apie Pr0211 žvaigždę, kuri, kaip ir Saulė, priklauso G spektrinei klasei. Pr0211 b ir Pr0201 b yra pirmosios egzoplanetos, atrastos Mesjė 44 padrikajame spiečiuje, esančiame Vėžio žvaigždyne.[2][1]

Pr0211 b yra dujinė milžinė, priskiriama karštojo Jupiterio tipui. Ši egzoplaneta yra 1,88 karto masyvesnė už Jupiterį, o jos spindulys – apytikriai 1,2 karto didesnis. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 2,1 paros, jos orbitos spindulys yra 0,03176 av, o ekscentricitetas – 0,01.[3]

Pr0211 b ir Pr0201 b 2012 m. drauge su kolegomis atrado astronomas Sam Quinn.[2][1][4] Atradimas buvo padarytas Džordžijos universiteto (JAV) teleskopu stebint 53 žvaigždes, esančias Mesjė 44 spiečiuje.[2] Planeta aptikta radialinių greičių metodu.[3]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  
„Planet Pr 0211 b". *Exoplanet.eu*. Nuoroda tikrinta 2020-01-01.
2. 1 2 3 4  
Fazekas, Andrew (2012-09-21). „New Planets Found in Star Cluster - Would Have Dazzling Nights". *National Geographic News*. NATIONAL GEOGRAPHIC. Nuoroda tikrinta 2020-01-01.
3. 1 2  „Pr0211 b". NASA Exoplanet Exploration. 2012.
4. ↑  Quinn, Samuel N.; White, Russel J.; Latham, David W.; Buchhave, Lars A.; Cantrell, Justin R.; Dahm, Scott E.; Fűrész, Gabor; Szentgyorgyi, Andrew H.; Geary, John C.; Torres, Guillermo; Bieryla, Allyson; Berlind, Perry; Calkins, Michael C.; Esquerdo, Gilbert A.; Stefanik, Robert P. (2012). "TWO "b"s IN THE BEEHIVE: THE DISCOVERY OF THE FIRST HOT JUPITERS IN AN OPEN CLUSTER". The Astrophysical Journal. 756 (2): L33. arXiv:1207.0818. doi:10.1088/2041-8205/756/2/L33.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Ficus carica*** |
| --- |
| Fikusas (Ficus carica)Skiautėtalapis fikusas (*Ficus carica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Šilkmediniai  *( Moraceae)* |
| Gentis: | Fikusas  *( Ficus)* |
| Rūšis: | Skiautėtalapis fikusas  *( Ficus carica)* |

 |

**Skiautėtalapis fikusas** (*Ficus carica*) – šilkmedinių (*Moraceae*) šeimos, fikusų (*Ficus*) genties sumedėjęs lapus metantis augalas. Natūraliai auga Viduržemio jūros regiono rytuose, Kaukaze, Pietvakarių Azijoje. Auginamas kituose pasaulio subtropikuose (vakarų JAV, Meksika, PAR, Australija, Čilė).

Natūralioje aplinkoje užauga iki 6,9-10 m aukščio. Žievė lygi, pilka. Vyniojasi ant kitų augalų, arba auga kaip krūmas. Lapai dideli, stambūs, blizgantys, 12-25 cm ilgio ir 10-18 cm pločio, žali, skiautėti (3-5 skiautės). Vaisius – 3-5 cm ilgio **figa**; žaliai, prinokusi tampa violetinė arba ruda. Augalo syvai dirgina odą, švieži vaisiai turi karčių pieniškų sulčių.

Skiautėtalapis fikusas – vienas seniausių kultūrinių augalų. Jo liekanų rasta 9400–9200 pr. m. e. neolito kaime. Figmedis paminėtas ir Pradžios knygoje. Jo lapais, supratę esantys nuogi, prisidengė pirmieji žmonės. Augalas taip pat svarbus kitose regiono mitologijose (arabų, graikų). Vaisiai valgomi švieži, džiovinti, gaminama uogienė. Pagrindiniai figų tiekėjai: Turkija, Egiptas, Graikija, Iranas, Marokas, Alžyras.

* VaisiaiVaisiai
* PožymiaiPožymiai
* LapaiLapai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skiautėtalapis fikusas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Sistemų teorija** – sistemų bendrasis tyrinėjimas, kurio tikslas yra išaiškinti principus, kurie gali būti taikomi visų tipų sistemoms, nesvarbu kokia mokslo sritis.

Taikymai
--------

Margaret Mead buvo įtakingiausia asmenybė sistemų teorijoje.
### Sistemų biologija

*Pagrindinis straipsnis – Sistemų biologija*.
Sistemų biologija – tai terminas, kuriuo apibūdinamos biomokslų tyrimų kryptys ir judėjimas, kuris apibrėžia šias kryptis. Šalininkai laiko sistemų biologiją kaip biologija paremta tyrimų kryptį, kuri kreipia didžiausią dėmesį sudėtingas sąveikas tarp biologinių sistemų.

### Sistemų inžinerija

*Pagrindinis straipsnis – Sistemų inžinerija*.
Sistemų inžinerija tarpdisciplininis požiūris ir reiškia sėkmingų sistemų realizavimą bei diegimą. Tai galima laikyti kaip inžinerinių technikų taikymą sistemoms.

### Sistemų psichologija

*Pagrindinis straipsnis – Sistemų psichologija*.
Sistemų psichologija yra psichologijos šaka, kuri tiria žmogaus elgesį ir patirtį sudėtingose sistemose.

Išnašos
-------

1. ↑  Thomé, Bernhard (1993). *Systems Engineering: Principles and Practice of Computer-based Systems Engineering*. Chichester: John Wiley & Sons. ISBN 0-471-93552-2.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pentagrama neretai suvokiama kaip penkių stichijų simbolis
**Pradiniai elementai** – alchemijoje, senosiose filosofijose – archetipiniai sandai, sukūrę žemę ir sudarantys jos egzistencijos pagrindą.

Įvairiose filosofijose, mokymuose dažniausiai sutinkamos keturios stichijos – oras, vanduo, ugnis ir žemė. Neretai įvedamas ir penktasis, abstraktus, nematerialus elementas – erdvė, eteris, mintis. Senovės Graikijoje stichijų teoriją išplėtojo Empedoklis. Budzimo ir hinduizmo filosofijoje šie penki elementai išreiškiami čakromis.

Kinų filosofijoje išskiriamos penkios stichijos (*Wuxing*), tačiau jos skiriasi nuo indoeuropietiškųjų – medis, ugnis, žemė, metalas, vanduo.

Ezoteriniuose mokymuose, neopagonybėje, astrologijoje keturios stichijos – svarbi mokymo dalis. Joms priskiriamos žmogaus savybės, grupuojami zodiako ženklai.
| **Somateria spectabilis** |
| --- |
| Skiauterėtoji gaga(*Somateria spectabilis*), patinas |
| Skiauterėtoji gaga(*Somateria spectabilis*), patelė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Gagos  *( Somateria)* |
| Rūšis: | Skiauterėtoji gaga  *( Somateria spectabilis)* |

 |
| Binomas |
| ***Somateria spectabilis***Linnaeus, 1758 |

**Skiauterėtoji gaga** (*Somateria spectabilis*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Matyta vos keletą kartų Baltijos jūroje ties Lietuva.

Išvaizda
--------

Skiauterėtoji gaga yra didesnė už didžiąją antį. Patino priekinė dalis balta, užpakalinė – juoda. Skruostai šviesiai gelsvai žali. Pagurklis, krūtinė, nugara, sparno dengiamosios plunksnos balti. Kitos kūno dalys juodos. Tarp kaktos ir šnervių iš šonų plokščia, gelsvai rausva išauga. Snapas kiek raudonesnis, kojos gelsvos su rudai juodomis plėvėmis. Rainelė tamsiai juosva.

Patelės viršutinė kūno dalis ruda. Sparnų plunksnos su juodomis viršūnėmis. Kaklas ir pagurklis molio spalvos. Krūtinė ir pilvas geltonai rudi. Snapas tamsiai žalsvai rudas. Kojos žalsvai pilkos. Jaunikliai panašūs į patelę.

Paplitimas
----------

Eurazijoje gyvena nuo Kanino pusiasalio iki Čiukčių pusiasalio, taip pat aptinkama Šiaurės Amerikoje, Grenlandijoje. Žiemoja piečiau esančių jūrų pakrantėse. Lietuvoje pastebėta kelis kartus, vienąsyk – su cyplėmis ir didžiosiomis antimis.

Biologija
---------

Neperinčios skiauterėtosios gagos laikosi didelis būriais atviroje jūroje. Monogamai. Kiekviena pora lizdui išsirenka tinkamą teritoriją tundros lygumose, netoli upelių, jūros pakrantėse. Dažnai lizdus krauna netoli laukinių žąsų arba kirų kolonijų, kartais – ir pačiose kolonijose.

Lizdas negilus, 25 centimetrų skersmens. Dėtyje paprastai 4–7 kiaušiniai.

Skiauterėtoji gaga – atvirų jūrų paukštis, todėl aktyvus visą parą. Labai gerai nardo. Pavasarį ir vasarą gėluose tundros vandenyse minta vabzdžių lervomis, smulkiais vėžiagyviais. Atviroje jūroje iš dugno renka moliuskus, planktoną, jūros bestuburius.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skiauterėtoji gaga** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Magadhos istorija** |
| Brihadrathų dinastija |
| Pradjotų dinastija |
| Šišunagų dinastija |
| Nandų dinastija |
| Maurjų dinastija |
| Šungų dinastija |
| Kanvų dinastija |
| *Satavahanų dinastija* |
| *Vakatakų dinastija* |
| Guptų dinastija |
| **Šiaurės Indijos istorija** |

**Pradjotų dinastija** pagal tradiciją yra antroji Magadhos dinastija, pakeitusi Brihadrathus. Pagal puranas Pradjotai valdė Magadhą 138 metus, 799–684 m. pr. m. e. Tiek budistų, tiek džainų tekstai teigia, kad dinastijos valdovams buvo įprasta perimti valdžią nužudant savo tėvą. Taip pat teigiama, kad valdant Pradjotams šalis buvo paskendusi nusikaltimuose, todėl paprasti gyventojai sukilo ir išsirinko naują valdovą – Šišunagą. Jis sunaikino savo pirmtakus ir pradėjo naują Šišunagų dinastiją.

Pradjotų dinastijos valdovai
----------------------------

* Pradjota;
* Palaka;
* Visakhajupa;
* Adžaka;
* Varttivarddhana.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Brihadrathų dinastija** | **Magadha dinastijos** | Po to:**Šišunagų dinastija** |
| **Gintautas Kovalčikas** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. liepos 1 d. (75 metai)Maldabūdyje, Prienų rajonas |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Aldona |
| Vaikai | Dainius, Vaidas |
|  |
| Veikla | Lietuvos miškininkas, buvęs politikas |
| Sritis | miškų ūkis |
| Organizacijos | UAB „Liforė", Privačių miškų savininkų asociacija |
| Pareigos | vadovas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Gintautas Kovalčikas** (g. 1947 m. liepos 1 d. Maldabūdyje, Prienų rajonas) – miškininkas, buvęs Lietuvos politinis veikėjas, miškų ministras, viceministras.

Biografija
----------

1966–1969 m. – Kauno miškų ūkio Lapių girininkijos darbuotojas, meistras, girininko pavaduotojas, 1969 m. – Kauno miškų ūkio Vandžiogalos girininkijos girininkas. 1969–1971 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1971–1972 m. dirbo Jonavos miškų ūkio (Dumsių girininkijos) girininku. 1972–1977 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultete. 1972–1978 m. – Jonavos miškų ūkio technikas, inžinierius. 1978–1985 m. – Jonavos miško pramonės ūkio vyr. inžinierius. 1985–1990 m. – Miškų ūkio ministerijos vyr. inžinierius, viršininko pavaduotojas. 1990–1994 m. – ministro pavaduotojas, ministras. 1994–2001 m. – miško įmonės UAB „Liforė" direktoriaus pavaduotojas, nuo 2001 m. iki 2011 m. kovo 15 d. – direktorius.[neveikianti nuoroda]

Privačių miškų savininkų asociacijos Tarybos pirmininkas (PMSA vadovas).

Žmona Aldona (g. 1948 m.), mokytoja. Sūnūs Dainius (g. 1972 m.), technikos direktorius, ir Vaidas (g. 1974 m.), komercijos direktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Čigasakisjap. 茅ヶ崎 |
| --- |
|              |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

ČigasakisČigasakis

35°20′00″ š. pl. 139°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.33333°š. pl. 139.40000°r. ilg.﻿ / 35.33333; 139.40000﻿ (Čigasakis)Koordinatės: 35°20′00″ š. pl. 139°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.33333°š. pl. 139.40000°r. ilg.﻿ / 35.33333; 139.40000﻿ (Čigasakis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Kanto regionas |
| **Prefektūra** | Kanagavos prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 236 177  |
| **Plotas** | 35,71 km² |
| **Tankumas** (2012) | 6 614 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.city.chigasaki.kanagawa.jp |
|  **Vikiteka** | Čigasakis |

**Čigasakis** (jap. 茅ヶ崎市 = *Chigasaki-shi*) – miestas Japonijoje, centrinėje Kanagavos prefektūros dalyje. Gyventojų 236 tūkst. (2012 m.). Miestas įsikūręs ant rytinio Sagamio upės kranto, priešais Sagamio įlanką.

Istorija
--------

Teritorija buvo apgyvendinta jau priešistoriniais laikais. Edo laikotarpiu didžiojoje teritorijos dalyje žemė buvo išdirbta, buvo auginami galvijai. Prekybos maršrutas *Tōkaidō* ėjo pro šia teritoriją. Dalinai priklausė Sagamio žemei, kurią valdė Tokugavos šiogūnatas.

Prasidėjus Meidži restauracijai, 1898 m. buvo nutiesta Tokaido geležinkelio linija, sujungusi Čigasakį su Tokiju ir Osaka, tai paspartino teritorijos plėtrą. 1908 m. buvo suteiktos miestelio teisės. 1921 m. buvo nutiesta Sagamio geležinkelio linija, Čigasakį sujungusi su šiaurėje įsikūrusia Sagamihara. 1947 m. spalio 1 m. Čigasakiui buvo suteiktas miesto statusas.

2003 m. balandžio 1 d. miesto gyventojų sk. viršijus 200 tūkst. jis įgavo specialaus miesto statusą ir didesnę autonomiją.

Ekonomika
---------

Miestas remiasi iš apgyvendinimo paslaugų sferos gaunamomis pajamomis. Meidži laikotarpiu Čigasakis garsėjo kaip kurortas prie jūros, tad turizmas ir dabar išlieka svarbiu pajamų šaltiniu.

Miesto simboliai
----------------

Oficiali miesto gėlė yra rododendras, medis – akacija, paukštis – didžioji zylė.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Kanagavos prefektūros kontūrai | **Kanagavos prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Acugis | Ajasė | Čigasakis | Dzama | Dzušis | Ebina | Fudžisava | Hadanas | Hiracuka | Isehara | Jamatas | Jokohama  | Jokosuka | Kamakura | Kavasakis | Minamiašigara | Miura | Odavara | Sagamihara |
| Apskritys |
| Aiko apskritis | Ašigarakamio apskritis | Ašigarašimo apskritis | Kodzos apskritis | Miuros apskritis | Nakos apskritis |
Sistema iš tranzistoriaus, keturių rezistorių, kondensatoriaus ir maitinimo šaltinio geba sustiprinti signalą (paskiri komponentai negalėtų). Elementai susiję tarpusavyje, bet ne visi su visais. Stiprintuvas yra sudėtingesnės sistemos (tarkim, radijo aparato) dalis. Tranzistorius pats yra gana sudėtinga sistema.
**Sistema** (gr. σύστημα, systēma 'sustatyta, sudėliota') – susijusių elementų aibė, kuri objektyviai iš aplinkos išsiskiria tuo, kad sistemos elementų ryšiai stipresni ar kokybiškai kitokie nei už sistemos ribų. Sistema pasižymi savybėmis, kurių paskiri ją sudarantys elementai neturi. Sistemos elementas neprivalo būti susijęs su *visais* kitais šios sistemos elementais, tačiau elementas, nesusijęs nė su vienu, paprastai nelaikomas tos sistemos dalimi.

Sistemoms būdinga hierarchija, jų elementai dažniausiai patys yra sistemos, ir visa sistema yra kokios nors didesnės sistemos elementas. Pavyzdžiui, žmogaus ląstelė susideda iš molekulių (atomų sistemų), pati yra sistema ir taip pat yra organizmo elementas. Techninėms, biologinėms sistemoms taip pat būdingas tikslas, funkcija, kuriai atlikti ji sukurta ar išsivystė bei kurios jos elementai paskirai atlikti negali.

Sistema gali būti tiek materiali (pvz. Saulės sistema), tiek nemateriali (pvz. bioetinių pažiūrų sistema).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Techninė sistema: samprata, apibūdinimas, savybės. J. Salamatov **(**rus.**)** ТЕХНИЧЕСКАЯ СИСТЕМА: ПОНЯТИЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЕ, СВОЙСТВА. Юрий Петрович Саламатов (Книга он-лине).
2. ↑  Šiek tiek apie sistemas. G. Altov (G. Altshuller), And Suddenly The Inventor Appeared, 1984. Translated and adapted from Russian by L. Shulyak, 1996. SOMETHING ABOUT THE SYSTEMS.
3. ↑  Sistemos apibrėžimas Culture.lt

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tulkarmas*طولكرم* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

TulkarmasTulkarmas

32°18′40″ š. pl. 35°01′40″ r. ilg.﻿ / ﻿32.31111°š. pl. 35.02778°r. ilg.﻿ / 32.31111; 35.02778﻿ (Tulkarmas)Koordinatės: 32°18′40″ š. pl. 35°01′40″ r. ilg.﻿ / ﻿32.31111°š. pl. 35.02778°r. ilg.﻿ / 32.31111; 35.02778﻿ (Tulkarmas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Palestinos vėliava Palestina |
| **Muchafaza** | Tulkarmo muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 61 941  |
| **Plotas** | 28,8 km² |
| **Tankumas** (2007) | 2 151 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Tulkarmas |

**Tulkarmas** (arab. طولكرم = *Ṭūlkarm*) – miestas Palestinoje, Vakarų Krante, 15 km į vakarus nuo Nabluso. Muchafazos centras. Praeina Nabluso–Netanijos kelias, šalia driekiasi siena su Izraeliu. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (citrusai, melionai, alyvuogės, pomidorai, kviečiai ir kt.). Veikia žemės ūkio kolegija.

Dauguma Tulkarmo gyventojų – musulmonai palestiniečiai, yra kelios krikščionių šeimos. 1997 m. apie trečdalis miesto gyventojų buvo pabėgėliai, gyvenantys daugiausia stovyklose.

Istorija
--------

1187 m. Saladinui užkariavus Palestiną, dabartinio Tulkarmo vietoje įsikūrė šeimos, priklausančios Zaidanų kurdų klanui. Osmanų laikais Tulkarmo gyventojai mokėjo duoklę kviečiais, alyvuogėmis, miežiais, ožkomis, daržovėmis, bičių spiečiais.
**Gintautas Gaučys** (1942 m. birželio 26 d. Kamajuose, Rokiškio r. – 2019 m. liepos 10 d. Vilniuje) – muzikos mokytojas, vargonininkas, chorvedys, vargonininko ir chorvedžio Jono Gaučio sūnus.

Biografija
----------

1949–1960 m. Gintautas mokėsi Prienų Tojoje vidurinėje mokykloje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo, ir vėliau pavaduodavo jį prie vargonų, dainavo mokyklos chore ir vokaliniame ansamblyje, įvairiais instrumentais grojo pučiamųjų orkestre ir kaimo kapeloje. 1961–1968 m. su pertrauka (1962–1965 tarnavo sovietų armijoje, subūrė karių pučiamųjų orkestrą), muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginame institute (diriguoti mokė A. Ilčiukas). Studijų metais vadovavo moksleivių ir suaugusiųjų instrumentiniams ansambliams, sekmadieniais nuvykdavo į Linkmenų (Ignalinos r.) bažnyčią pavargonuoti per šv. Mišias.

1992–1993 m. Lietuvos muzikos akademijoje lankė prof. L. Digrio ir D. Sverdiolo vadovaujamus vargonininkų kursus.

1968–1972 m. G. Gaučys buvo Lietuvos švietimo ministerijos Pedagogikos mokslinio instituto mokslinis bendradarbis, 1975–1977 m. „Vagos" leidyklos Muzikos leidinių redakcijos korektorius, 1977–1993 m. Vilniaus B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos mokytojas, nuo 1993 m. rudens Vilniaus „Lyros" muzikos mokyklos mokytojas ir teorinio skyriaus vedėjas, 1995 m. jam suteikta vyresniojo muzikos mokytojo kvalifikacijos kategorija.

1968–1981 m. Vilniaus Švč. M. Marijos Nekalto Prasidėjimo bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. Chorą (35-40 dalyvių) išmokė sudėtingesnių mišių ir giesmių bei ištraukų iš G. F. Händelio, W. A. Mozarto, L. van Beethoveno ir D. Bortnianskio kūrinių, koncertavo Vilniaus, Kauno, Šiluvos, Kirdeikių ir kitose bažnyčiose. 1981–1983 m. vargonininkas ir choro vadovas Žiežmarių (Kaišiadorių r.) Šv. Jokūbo bažnyčioje. 1983–1995 m. šį darbą dirbo Šv. Edvardo bažnyčioje Švenčionėliuose. Su choru dalyvavo Lietuvos sąjūdžio ir kituose renginiuose, subūrė pučiamųjų instrumentų orkestrą, kuris talkino chorui per pamaldas. Choras giedojo Švenčionių, Šiluvos, Tverečiaus, Daugėliškiu, Labanoro, Saldutiškio ir Rieškutėnų bažnyčiose. 1995 m. pradėjo talkinti tėvui Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčioje, o jam mirus nuo 1998 m. tapo šios bažnyčios vargonininku ir choro vadovu.

1982–1983 m. G. Gaučys vadovavo Lietuvos vargonininkų kursų chorui prie Kauno arkikatedros bazilikos. Chorą išmokė J. Naujalio „Missa in honorem Sanctorum Vulnerum Christi" ir giesmių, koncertavo Kaune, Vilniuje ir Šiluvoje. 1991 m. atgaivino Lietuvos vargonininkų draugijos Vilniaus skyrių (centras Kaune prie Šv. Antano bažnyčios), yra pirmininko pavaduotojas. Sukūrė mišių, giesmių, dainų vaikams ir pjesių lietuvių liaudies instrumentams.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.