recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Karboksirūgšties esteris
**Esteris** – organinis junginys, turintis R1–COOR2 funkcinę grupę (R1, R2 – radikalai, gali būti vienodi arba skirtingi). Esteriai gaunami alkoholiams reaguojant su karboksirūgštimis.

Gavimo schema
-------------

R1COOH+ R2OH ↔ R1COOR2 + H2O
Šios reakcijos vykimo sąlyga yra stiprios rūgšties, pvz. H2SO4, arba vandens atėmėjo, pvz. bevandenis vario (II) sulfatas, dalyvavimas. Ši esterių susidarymo reakcija vadinama *Fišerio esterifikacijos reakcija*.

Riebalai – glicerolio ir riebalų rūgščių esteriai.

Gaminamo esterio išeiga padidėja naudojant vandenį sugeriančias medžiagas (pvz. koncentruotą H2SO4) arba nuolat iš reakcinio mišinio pašalinant pasigaminantį esterį.

Nomenklatūra
------------

IUPAC nomenklatūroje esterių galūnė yra *-atas*. Pvz.:

* C2H5COOC2H5 – etilpropano**atas**
* CH3COOCH3 – metilacet**atas**
* CH3COOCH2CH2CH2CH2CH3 – pentilacet**atas**

Fizikinės savybės
-----------------

1. Lengvesni už vandenį
2. Lakūs.
3. Aliejingos konsistencijos
4. Nedidelės molekulinės masės esteriai tirpūs vandenyje, o didelės – netirpūs.
5. Malonaus kvapo skysčiai, pvz.:
	1. Etilbutanoatas – ananasų kvapo.
	2. Izopentiletanoatas – kriaušių kvapo.
	3. Metilbutanoatas – obuolių kvapo.
	4. Izobutiletanoatas – bananų kvapo.
	5. Etilmetanoatas – romo kvapo.

Cheminės savybės
----------------

Esteriai hidrolizuojasi. Hidrolizė vykdoma rūgščioje terpėje:

CH3COOCH3 + H2O ↔ CH3COOH + CH3OH
Galima hidrolizuoti ir šarmais, kaitinant:

CH3COOCH3 + NaOH → CH3COONa + CH3OH
CH3COONa + H2SO4 → CH3COOH + NaHSO4

Panaudojimas
------------

1. Kvepalų gamybai.
2. Kosmetikos gamybai.
3. Maisto pramonėje.
4. Medicinos preparatų gamybai.
5. Lakų gamybai.
*Kitos reikšmės – Espirito Santas (reikšmės).*

| Espirito Santas*Espírito Santo* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Espirito Santo vėliava | Espirito Santo herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Administracinis centras** | Vitorija |
| **Mezoregionai** | 4 |
| **Mikroregionai** | 13 |
| **Savivaldybės** | 78 |
| **Gubernatorius** | Paulo Hartung |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 4 108 508 |
| **Plotas** | 46 099 km² |
| **Tankumas** (2021) | 89 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Espirito SantasVikiteka |

**Espirito Santas** (port. *Espírito Santo*) – valstija Brazilijoje, šalies pietrytinėje dalyje. Ribojasi su Minas Žeraisu vakaruose, su Rio de Žaneiru pietuose ir Bahija šiaurėje. Iš rytų skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Vitorija.

Geografija
----------

Rytinį valstijos pakraštį užima pajūrio žemuma, užsibaigianti smėlio paplūdimiais. Vakaruose paviršius kyla į Brazilijos plokščiakalnį. Espiritu Sante (Kaparao kalnuose) yra aukščiausia šio plokščiakalnio ir trečia pagal aukštį visos šalies vieta – Bandeiros kalnas (2890 m). Valstijos upės gan neilgos, tekančios iš kalnų link vandenyno (Dosė, San Mateušas, Itapemirinas). Upėse gausu slenksčių ir krioklių. Dosės slėnyje yra upinių ežerų grupė, iš jų didžiausias ežeras – Župarana.

Klimatas tropinis, jūrinis; būdingos lietingos vasaros ir sausos žiemos. Į šiaurę nuo Dosės slėnio klimatas karštesnis ir sausesnis. Kalnuose kritulių ir temperatūros pasiskirstymas įvairiuoja, bet ten vidutiniškai vėsiau negu pakrantėje.

Espirito Santo valstijai priklauso grupė nutolusių salų Atlanto vandenyne – Trindadas ir Martin Vazas.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* pardo – 50,7 %
* baltieji – 41,4 %
* juodaodžiai – 7,5 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,4 %

Didžiausi miestai
-----------------

* Vila Velja – 413,5 tūkst. gyv. (2008 m.)
* Sera – 404,6
* Kariasika – 365,8
* Vitorija – 320,1
* Kašoeiro de Itapemirinas – 201,2
* Linjarešas – 132,6
* Kolatina – 111,3
* Guaraparis – 104,5
* San Mateušas – 101,6

Kanaa slėnis. Espirito Santas

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
**Šaukštdėtė** (arba *šaukštinė*) – medinė lentyna kasdien naudojamiems stalo indams sudėti.

Šaukšdėtę lietuvių valstiečiai naudojo XIX amžiuje ir XX amžiaus pirmojoje pusėje. Buvo kabinama virtuvėje ant sienos netoli krosnies arba viryklės. Dažniausiai vienos–keturių lentynų; be lentynos šaukštams (dažniausiai ji šiek tiek išsikišusi, su išpjovomis kasdieniams šaukštams sukabinti), joje būdavo lentynos indams laikyti. Seniausios šaukštdėtės buvo apie 75–80 cm ilgio lentos su trikampėmis išpjovomis. Vėlesnių laikų šaukštdėtės buvo sudėtingesnės – turėdavo spintelę su durelėmis.

Šaukštdėtės savo puošnumu nenusileido rankšluostinėms. Priekyje prie lentynų kraštų buvo prikalamos lentelės, dažniausiai puoštos kiaurapjūve technika atliktais geometriniais ornamentais. Šaukštdėtės buvo puošiamos stilizuotais saulės motyvais.

XX amžiaus pirmojoje pusėje šaukštdėtes pakeitė virtuvinės spintelės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Šaukštdėtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
| Moptis*Mopti* |
| --- |
| *Moptis* |
|  |
| 

MoptisMoptis

14°29′0″ š. pl. 4°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.48333°š. pl. 4.18333°r. ilg.﻿ / 14.48333; 4.18333﻿ (Moptis)Koordinatės: 14°29′0″ š. pl. 4°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.48333°š. pl. 4.18333°r. ilg.﻿ / 14.48333; 4.18333﻿ (Moptis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Malio vėliava Malis |
| **Regionas** | Mopčio regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 114 296  |
| **Plotas** | 40 km² |
| **Tankumas** (2009) | 2 857 žm./km² |
| **Altitudė** | 268 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Moptis |

**Moptis** (pranc. *Mopti*) – miestas centriniame Malyje, Bani upės kairiajame krante, šalia jos santakos su Nigeriu (Nigerio vidinėje deltoje), 460 km į šiaurės rytus nuo Bamako. Regiono centras. Miestas išsidėstęs trijose salose, tarpusavyje sujungtose dambomis. Su sausuma Moptį jungia damba į Sevarės miestą. Veikia upių uostas (keltų linijos į Kulikorą ir Gao). Moptis yra svarbiausias šalyje žvejybos ir žuvies perdirbimo bei prekybos centras. Taip pat prekiaujama ryžiais (apylinkėse plyti svarbios žemdirbystės sritys) bei druska (iš Taudenio). Vystomas turizmas.

Moptyje yra 1943 m. pastatyta Sahelio stiliaus Mopčio didžioji mečetė. Moptyje gyvena daugiausia fulbiai ir bozai, yra bambarų, dogonų, songajų, bobų, mosių.

Istorija
--------

XIX a. Moptis buvo kaimas su 700–800 gyventojų, kurie vertėsi žvejyba, ryžių auginimu. 1893 m. jis tapo Prancūzų Sudano dalimi. 1905–1912 m. prancūzai pastatė dambą, kuria Moptis buvo sujungtas su sausuma. Gyvenvietė pradėjo sparčiai augti, pastatyta mečetė.

* Žvejų valtysŽvejų valtys
* MečetėMečetė
* TurgusTurgus
* Saulėlydis prie upėsSaulėlydis prie upės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 289
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Detifoso krioklys
**Detifosas** (isl. *Dettifoss*) – krioklys šiaurės Islandijoje, Vatnajokudlio nacionaliniame parke, vienas galingiausių Europoje.

Detifosas yra Kalnų Jokulsau upėje, kuri išteka iš Vatnajokudlio ledyno ir surenka vandenį iš didelio ploto šiaurės Islandijoje. Krioklys yra 100 metrų pločio, vanduo krinta iš 45 metrų aukščio žemyn į Jokulsaugliuvro kanjoną. Tai didžiausias pagal vandens kiekį krioklys Islandijoje. Vidutinis debitas – 193 m³/s.

Turizmo galimybės
-----------------

Detifosas yra pasiekiamas nauju asfaltuotu keliu nr. 862 ir senesniu žvyrkeliu nr. 864. Vakariniame krioklio krante nėra išplėtotos turizmo infrastruktūros, o dėl vandens purslų jis yra šiek tiek sunkiau matomas. Rytiniame krante yra informacinis stendas, prižiūrimas Vatnajokudlio nacionalinio parko (isl. *Vatnajökulsþjóðgarður*) darbuotojų. Taip pat prižiūrimas takas į vietas, iš kurių atsiveria geriausi vaizdai į krioklį, bei viešasis tualetas. Detifosas yra Deimantiniame rate, kuris yra populiarus turistų maršrutas aplink Husaviką ir Myvatno ežerą šiaurės Islandijoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį ar jo skyrių reikėtų peržiūrėti.**Būtina ištaisyti gramatines klaidas, patikrinti rašybą, skyrybą, stilių ir pan.Ištaisę pastebėtas klaidas, ištrinkite šį pranešimą. Esperanto rašoma iš mažosios |

„Raktai" įvairiomis kalbomis
**Esperanto raktas** (esp. „Ŝlosilo de Esperanto) yra mažo dydžio, svorio bei turinio knygelė, skirta supažindinti skaitytoją apie Esperanto kalbą. Dėl šios priežasties ją lengva pridėti prie siunčiamo laiško, siekiant supažindinti adresatą apie šią kalbą. Ji dažniausiai būna su supaprastinta Esperanto gramatika bei žodynėliu.

Istorija
--------

Šiuos „raktus" 1905 metais sugalvojo vokiečių kilmės esperanto propagandininkas Herbert F. Höveler. Jo idėja buvo ta, jog adresantas rašydamas į svetimą šalį, kurios kalbos jis nesupranta, rašytų esperantiškai bei pridėtų šį „raktą". Ši idėja daugelyje vietų pritraukė daugybę esperanto kalbos pionierių.  

Ši knygelė darė itin didelę įtaką prieš Pirmąjį pasaulinį karą. Tarpukario metais šis leidinys labiausiai praversdavo tais atvejais, kai rašoma mažos, egzotiškos kalbos atstovui, kuomet „raktas" tapdavo pirmuoju rimtu žingsniu į Esperanto. Šie leidiniai dažniausiai sudaryti iš dviejų dalių: trumpa gramatika ir žodynas (Esperanto - vietinė kalba arba atvirkščiai). Buvo leidžiamos ir truputį modifikuotos šių leidinių versijos, pvz. 1916 metais olandiškas „raktas", tik be gramatikos, o su žodynėliu.  

Šių „raktų" leidimą prižiūrėjo Pasaulinė Esperanto Asociacija (nuo 1935 iki 1933 m. - Tarptautinis Centrinis Komitetas). Pasak pastarojo duomenų, 1933 metais buvo išleistos 26 kalbų „raktos" versijos. Kai kuriais atvejais šių „raktų" spausdinimas buvo masinis, pvz. švedų k. iki 1933 metų buvo išleista 140 tūkst. ekzempliorių.

„Raktas" Lietuvoje
------------------

Esperanto raktas lietuvių kalba (2003 m. leidimas)
Pirmasis „Esperanto raktas" buvo išleistas 1929 metais. Jį sudarė Antanas Poška. Vėliau šis „raktas" buvo perleistas 1969 ir 2003 metais.  

Šis „raktas" sudarytas iš gramatikos, esperanto - lietuvių kalbos žodynėlio, esperatno kalbos žodžių darymo paaiškinimo bei trijų mažų skaitinių. 2003 metų leidime, redaguotame Vytauto Šilo, pridėta ir trumpa A. Poškos biografija „Esperantiškas Antano Poškos fenomenas".

Literatūra
----------

* **1974**: Lapenna, Ivo k.a. Esperanto en Perspektivo. London; Rotterdam 1974, p. 67.
* **1997**: LeV [ps.]. Ŝlosiloj al la ponto inter popoloj. En: Monato 18a jaro 1997, n-ro 10 (Okt.), p. 18.
* **1969**, **2003**: Poška, Antanas. „Esperanto Raktas"
| *Deus Ex: Mankind Divided* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Eidos Montreal |
| Leidėjas | Square EnixFeral Interactive (Mac, Linux) |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2016 m. rugpjūčio 23 d.(Windows, PS4, XONE)2016 m. lapkričio 3 d. (Linux) |
|
| Žanras (-ai) | Veiksmo RPG, pirmojo asmens šaudyklė, stealth |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Linux, Microsoft Windows, Mac OS X, PlayStation 4, Xbox One |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | DVD, Blu-ray, skaitmeninė distribucija |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | *Deus Ex*, *Invisible War*, *Human Revolution* |
|  |

**Deus Ex: Mankind Divided** – kiberpanko tematikos kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas su pirmojo asmens šaudyklės ir stealth elementais. Žaidimą sukūrė „Eidos Montreal" studija, o 2016 m. rugpjūčio 23 d. išleido „Square Enix". Žaidimas skirtas Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One, Linux ir Mac OS X platformoms. Tai šeštoji žaidimų serijos dalis ir tiesioginis žaidimo „Deus Ex: Human Revolution" tęsinys.

Žaidimo veiksmas vyksta distopiniame pasaulyje 2029 m. prabėgus dvejiems metams po įvykių „Human Revolution" žaidime. Žaidėjas valdo veikėją *Adam Jensen* iš praeitos žaidimų serijos dalies.

Siužetas
--------

„Deus Ex: Mankind Divided" veiksmas vyksta slaptų organizacijų ir sąmokslų kupiname netolimos ateities distopiniame pasaulyje, 2029 m. prabėgus dvejiems metams po įvykių „Human Revolution" dalyje.

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

*Adam Jensen* susiduria su Augmentuotojų incidento pasekmėmis, kurias nulėmė jo pasirinktas sprendimas pastarajam incidentui išspręsti. Adamą nepalieka mintys, jog jo sprendimas galimai buvo bevaisis. 2027 m. po *Hugh Darrow* paleisto biolustinio signalo žmonės su implantais visame pasaulyje buvo priversti panaudoti smurtą prieš aplinkinius nesava valia. Tokie įvykiai sukėlė pasipiktinimo bangas visuomenės tarpe ir šie ėmė agresyviai priešintis mechaninėms implantacijoms. To pasekoje pasaulis susiskaidė…

Išnašos
-------

1. ↑  Hindes, Daniel (2015-04-16). „Deus Ex: Mankind Divided: The Story So Far". *GameSpot*. Suarchyvuotas originalas 2016-01-09. Nuoroda tikrinta 2016-07-28.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  Cork, Jeff (2015-04-09). „Meet The Power Players Of Deus Ex: Mankind Divided". *Game Informer*. Suarchyvuotas originalas 2017-07-10. Nuoroda tikrinta 2018-09-01.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. 1 2  Sarkar, Samit (2016-06-20). „Deus Ex: Mankind Divided: Everything We Know". *Polygon*. Suarchyvuotas originalas 2016-06-22. Nuoroda tikrinta 2016-07-28.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* „Deus Ex" viki
UEFA Čempionų Lygos taurė
**UEFA Čempionų lygos himną**, oficialiai pavadintą tiesiog „Čempionų lyga", suderino Tonis Britten'as pagal Frydricho Hendelio „Sadoka Priest". UEFA paprašė Britten'o 1992 m. aranžuoti savo himną, jį atliko Karališkosios filharmonijos orkestras ir St. Martin in the Fields choras. Himnas sukurtas trimis kalbomis: anglų, vokiečių ir prancūzų. Jis atliekamas prieš kiekvienas UEFA Čempionų lygos rungtynes, taip pat televizijos transliacijų pradžioje ir pabaigoje. Pilnas himnas yra maždaug trijų minučių ilgio. Himnas niekada nebuvo išleistas komerciškai pagal jo originalią versiją.

Žodžiai
-------

***Ce sont les meilleures équipes***

Tai yra geriausios komandos
***Sie sind die allerbesten Mannschaften***

Tai yra geriausios komandos
***The main event***

Tai yra pagrindinis turnyras
  
  

***Choru:***

***Die Meister***

Jie meistrai
***Die Besten***

Jie geriausi
***Les Grandes Équipes***

Didžiausi klubai
***The Champions***

Jie čempionai
  
  

***Une grande réunion***

Tai didelis susirinkimas
***Eine große sportliche Veranstaltung***

Tai didelis sporto įvykis
***The main event***

Tai pagrindinis turnyras
  
  

***Ils sont les meilleurs***

Jie yra geriausi
***Sie sind die Besten***

Jie yra geriausi
***These are the champions***

Jie yra čempionai
  

***Choru:***
*(choru pakartoti 2 kartus)*

Taip pat skaitykite
-------------------

* UEFA Čempionų Lyga

Kiti puslapiai
--------------

* UEFA Oficialus Tinklalapis
| Kopermainas |
| --- |
| Kruvinasis krioklys Kruvinasis krioklys |
| **Ilgis** | 845 km |
| **Ištakos** | *Lac de Gras* |
| **Žiotys** | Karūnavimo įlanka |
| **Šalys** | Kanados vėliava Kanada |

**Kopermainas** (angl. *Coppermine River*) – upė Kanados šiaurėje, Šiaurės Vakarų teritorijoje ir Nunavute. Ilgis siekia 845 km.

Kopermaino upė išteka iš nedidelio *Lac de Gras* ežero (į šiaurę nuo Didžiojo Vergų ežero). Upė prateka keletą ežerų, įteka į Arkties vandenyno Karūnavimo įlanką. Netoliese žiočių įsikūrusi inuitų Kugluktuko gyvenvietė. Apie 15 km nuo žiočių yra Kruvinasis krioklys.

Gausu slenksčių, dėl to Kopermaino upė nėra laivuojama.

Upę 1771 m. atrado anglų keliautojas Samuel Hearne. Upė taip pavadinta dėl to, kad palei jos krantus esą buvo aptikta vario (angl. *copper*). Po 50 metų upe keliavo seras John Franklin ir George Back.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Coppermine River*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-04-18.
2. 1 2 3  *Coppermine River*. The Canadian Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-04-18.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie paplūdimį. Apie miestą Bolivijoje skaitykite straipsnyje Kopakabana (Bolivija).*
Kopakabanos paplūdimys nuo Cukraus Galvos kalno
**Kopakabana** (port. *Copacabana*) – pietinė Brazilijos didmiesčio Rio de Žaneiro dalis su savo žymiuoju paplūdimiu (jo ilgis 4 km).

Iki XVIII a. vid. ši miesto dalis vadinta *Sacopenapã*, bet pervadinta čia pastačius koplyčią su Kopakabanos Mergelės paveikslo replika. Kopakabana įtraukta į Rio de Žaneirą 1892 m. XX a. pr. čia įkurtas Kopakabanos fortas (dabar paverstas muziejumi). Šioje miesto dalyje dabar įsikūrę 63 viešbučiai ir 10 motelių. Taip pat gausu restoranų, viešbučių, naktinių klubų. Kopakabanos rajone gyvena ~160 tūkst. gyventojų. Būdingi 8-16 aukštų daugiabučiai, privačių namų, kotedžų mažai.

Kopakabanos paplūdimys – mėgstama Rio dio Žaneiro gyventojų ir šalies svečių poilsio vieta, čia renkasi serfingo mėgėjai, be to, paplūdimyje vyksta įvairūs masiniai renginiai – koncertai, Naujųjų metų šventės, futbolo varžybų stebėjimas, pasaulio paplūdimio futbolo čempionatai ir kt.

2016 m. olimpinių žaidynų metu paplūdimyje vyko plaukimo atvirame vandenyje, triatlono ir paplūdimo tinklinio varžybos.
| Kopeiskas*Копейск* |
| --- |
|        |
| *Kopeisko gatvė* |
|  |
| 

KopeiskasKopeiskas

55°06′0″ š. pl. 61°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10000°š. pl. 61.61667°r. ilg.﻿ / 55.10000; 61.61667﻿ (Kopeiskas)Koordinatės: 55°06′0″ š. pl. 61°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10000°š. pl. 61.61667°r. ilg.﻿ / 55.10000; 61.61667﻿ (Kopeiskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Čeliabinsko sritis Čeliabinsko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1907 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 147 634  |
| **Plotas** | 236,7 km² |
| **Tankumas** (2020) | 624 žm./km² |
| **Altitudė** | 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kopeiskas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kopei̇̃skas |

**Kopeiskas** (rus. *Копейск*) – miestas Rusijoje, Čeliabinsko srityje, Pietų Uralo rytiniuose priekalniuose, į pietryčius nuo Čeliabinsko, jo aglomeracijoje. Srities pavaldumo miestas. Geležinkelio stotis. Mašinų (kasybos technikos), chemijos (plastikų), elektrotechnikos, statybinių medžiagų, baldų, siuvimo pramonė. Kopeisko apylinkėse kasamos akmens anglys. Veikia kraštotyros muziejus, Čeliabinsko politechnikos universiteto filialas.

2010 m. 85,8 % miesto gyventojų buvo rusai, 5,7 % – totoriai, po 2 % – ukrainiečiai ir vokiečiai.

Istorija
--------

XIX a. dabartinio miesto vietoje minima Tugaikulio gyvenvietė. 1907 m. pradėjus kasti akmens anglis, kūrėsi Čeliabinske Kopių (*Челябинские копи*) darbininkų gyvenvietė (vėliau vadinta Čeliabkopiais). Miesto teisės ir dabartinis pavadinimas suteiktas 1933 m. Prie Kopeisko 1937 m. prijungtas Kopeisko rajonas. 2004 m. prie miesto prijungtos dar 6 gyvenvietės.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Kopeisk*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
6. ↑  РОССИЙСКАЯ ФЕДЕРАЦИЯ ЗАКОН ЧЕЛЯБИНСКОЙ ОБЛАСТИ О СТАТУСЕ И ГРАНИЦАХ КОПЕЙСКОГО ГОРОДСКОГО ОКРУГА Archyvuota kopija 2021-10-26 iš Wayback Machine projekto.
| Vulikas |
| --- |
| **Ilgis** | 129 km |
| **Ištakos** | De Longo kalnai (Brukso kalnagūbris) |
| **Žiotys** | Kivalinos lagūna (Čiukčių jūra) |
| **Šalys** |  Jungtinės Amerikos Valstijos |

**Vulikas** (angl. *Wulik River*) – upė JAV, Aliaskos šiaurės vakarinėje dalyje; ilgis siekia 129 km.

Upė prasideda De Longo kalnuose (Šiaurės Nuokalnių regionas) ir teka pietvakarių kryptimi, kol įteka į Čiukčių jūros Kivalinos lagūną (į rytus nuo Kivalinos vietovės). Umijako vingis (angl. *Umiak Bend*), esantis 13 km į šiaurės vakarus nuo Kivalinos, buvo taip pavadintas dėl čia sudužusios oda aptrauktos inuitų valties umijako.

1886 m. JAV laivyno leitenanto G. M. Stoney pranešime upės pavadinimas inuitų kalba įvardytas „Woleek".

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Wulik River". *Geographic Names Information System*. United States Geological Survey. 1981-03-31. Nuoroda tikrinta 2021-04-13.
2. ↑  Orth, Donald J. [1967] (1971). Dictionary of Alaska Place Names: Geological Survey Professional Paper 567 (PDF), University of Alaska Fairbanks, p. 1007.
Neatlygintina kraujo donorystė yra altruistiško elgesio pavyzdys
**Altruizmas** (iš lot. *alter* 'kitas' + *-izmas*) – rūpinimasis kitų interesais ar gerove arba bendrąja gerove. Altruistiškas elgesys tapatinamas su nesavanaudišku elgesiu ir laikomas egoizmo priešingybe. Kita vertus, altruizmas gali tapti paslėpta egoizmo forma, taip pat psichologine gynyba nuo savo egoistiškų norų.

Kiekvienam žmogui būdingas ir tam tikras gebėjimas aukotis iš tikrųjų: dėl savo vaikų, artimųjų, tėvynės, tikybos ar pažiūrų.

Altruizmo sąvoka naudojama ne tik kalbant apie žmonių sąmoningą ar nesąmoningą elgseną, bet ir apie gyvūnų vidurūšinę elgseną ir jos evoliucinę raidą.

Altruizmo sąvokos kūrėju laikomas Auguste Comte.

Altruizmo rūšys ir formos
-------------------------

Moralinis altruistas altruistiškai elgiasi iš principo. Tokio principo pavyzdžiai yra utilitarizmas, Imanuelio Kanto kategorinis imperatyvas. Asmens moralė taip pat gali pasireikšti sąžinės balsu, dėl kurio elgiamasi altruistiškai.

Daug žmonių elgiasi altruistiškai paskatinti religijos. Krikščionybė, islamas, hinduizmas, budizmas ir daugelis kitų religijų altruizmą laiko svarbia vertybe.

Efektyvūs altruistai bando rasti efektyviausius būdus daryti gera pasitelkdami mokslą ir analitinį mąstymą. Pavyzdžiui, daug šio judėjimo narių bando rasti pačias efektyviausias labdaras ir aukoja joms didelę dalį savo pajamų.

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Alunitas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, Sulfatų klasė, alunito grupė |
| Cheminė formulė | Kalio aliuminio hidratuotas sulfatas, KAl3[SO4(OH)2]3 |
| Identifikacija |
| Spalva | Balta, pilka, geltona |
| Brėžis | baltas |
| Kristalo sistema | Trigonalinė |
| Skalumas | tobulas per {0001} |
| Kietumas pagalMoso skalę | 3,5 – 4 |
| Blizgesys | Stiklinis |
| Specifinis tankis | 2,59 – 2,9 |

**Alunitas** – mineralas, kalio aliuminio hidratuotas sulfatas, kurio cheminė formulė yra KAl3[SO4(OH)2]3. Mineralas žinomas nuo XVI a. kai buvo rastas ir naudotas alūnams gauti. Be šios paskirties, alunitas naudojamas kaip aliuminio rūda ir kaip kalio druskų šaltinis.

Mineralas randamas trachitų, riolitų ir panašių kalio praturtintų vulkaninių uolienų gyslose. Susidaro dėl sieros rūgšties sąveikos su uolienomis, turinčiomis oksiduojamus metalų sulfidų mineralus. Alunitas taip pat randamas netoli fumarolių.

Alunito telkiniai yra Rusijoje, Ukrainoje, JAV, Kinijoje, Irane, Meksikoje ir kitur.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°40′56″š. pl. 25°17′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.682107°š. pl. 25.286026°r. ilg.﻿ / 54.682107; 25.286026

Alumnato reprezentacinis kiemas, 2006 m.
**Alumnatas** – vienas gražiausių renesanso architektūros paminklų Vilniuje, esantis senamiestyje. Tai popiežiška misijinė kunigų seminarija, įsteigta 1582 m. popiežiaus Grigaliaus XIII. Veikla buvo nukreipta į stačiatikių ir protestantiškus kraštus. Seminarijoje mokėsi daugiausia užsieniečiai. 1622 m. išmūryti rūmai, į kuriuos įsiliejo anksčiau toje vietoje stovėjęs gotikinis namas su rūsiais. XVII a. viduryje Alumnato rūmuose įrengta koplyčia. Itališko renesanso stiliaus rūmai su trimis aukštais išdėstytomis arkadomis supa reprezentacinį kiemą. XVII a. kiemo gilumoje buvo pastatyta koplyčia.

1798 metais seminarija buvo uždaryta, Alumnato rūmai atiteko Vilniaus universitetui ir nuomoti miestiečiams. Paskutinį kartą restauruotas 1984 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 28°49′44″ š. pl. 50°53′13″ r. ilg.﻿ / ﻿28.82889°š. pl. 50.88694°r. ilg.﻿ / 28.82889; 50.88694

| Bušehro AE |
| --- |
| Vieta | Iranas Iranas, Bušehro provincija, Bušehras |
| Koordinatės | 28°49′44N 50°53′13E |
| Statybospradžia | 1975 m. |
| Pradėtaeksploatuoti | 2010 m. rugpjūčio 22 d. |
| Reaktoriųskaičius | 1 |
| Reaktorių tipas | VVER-1000/446 |
| Eksploatuojamireaktoriai | 1 |
| Galingumas | 1000 MW |
| Statomienergoblokai | 2 |

**Bušehro atominė elektrinė** (pers. نیروگاه اتمی بوشهر) – atominė elektrinė Irane, 17 km į pietryčius nuo Bušehro, Persijos įlankos pakrantėje, tarp Halileho ir Bandargeho žvejų kaimų.

Elektrinės statybos pradėtos vokiečių kompanijos 1975 m. bet darbai 1979 m. sustojo dėl prasidėjusios Irano revoliucijos. 1995 m. Iranas pasirašė sutartį su Rusija dėl elektrinės statybų užbaigimo. Darbus atlikti pavesta bendrovei „Atomstroyexport". Darbai buvo ilgai atidėliojami dėl finansinių problemų bei didelio Vakarų valstybių (ypač JAV) politinio spaudimo. 2007 m. projektas atnaujintas, o 2010 m. rugpjūčio 22 d. elektrinė jau pradėjo darbą. Kol kas veikia vienas reaktorius, iki 2012 m. planuojama paleisti dar du.

Elektrinės statybai ypač priešinosi JAV, kuri teigė, neva Iranas, prisidengdamas elektrine, gali pradėti sodrinti uraną ir gaminti branduolines galvutes.
**Bvumbos kalnai** (angl. *Bvumba Mountains*, šon. *bvumba* 'rūkas, migla'), *Vumbos kalnai* (angl. *Vumba Mountains*) – kalnai Zimbabvės ir Mozambiko pasienyje, maždaug 25 km į pietryčius nuo Mutarės. 

Aukščiausias Bvumbos taškas yra *Castle Beacon* (1911 m). Kartu su *Chimanimani* ir Njangos nacionaliniu parku yra Rytinių Aukštumų dalis. Šie kalnai beveik visi yra Zimbabvėje, tačiau į šiaurės rytus besidriekianti jų dalis įeina į Mozambiko teritoriją.[1]

Kalnai ankstyvą rytą dažnai būna apgaubti miglos, kuri vėliau išsisklaido. Šiuose žaliuose kalnuose yra kaimo viešbučių, golfo aikštynų, ir botaninių draustinių[2] su gražiais kraštovaizdžiais.[3] 
Kalnuose yra kavamedžių plantacijų.

Prieigos
--------

Iš Zimbabvės pusės į Bvumbos kalnus galima patekti asfaltuotu keliu iš Mutarės. Iš Mozambiko pusės į kalnus galima patekti nuo kelio atšakos iš magistralės EN6 į Vumbos vandens pilstymo į butelius gamyklą.

Nuorodos
--------

1. ↑  Surveyor General of Zimbabwe and Forestry Commission, 1996. 1:250,000 Vegetation Map Series. Surveyor General of Zimbabwe, Harare
2. ↑  Vumbos botaninis draustinis (Google reljefinis žemėlapis)
3. ↑  Martin, D. 1997. Bvumba: Magic in the Mist. Intro Africa Travel Guide, Africa Publishing Group.
Bušojaro karnavalas Mohače
*Busós* kaukės
**Bušojaras** (veng. *Busójárás*, kroat. *Pohod bušara*) – kasmetinis 6 dienas trunkantis kaukių paradų renginys, vykstantis dažniausiai vasario mėnesį, prieš Pelenų dieną. Šventė vyksta pietų Vengrijoje, Mohačo mieste prie Dunojaus. 2009 m. rugsėjo mėn. įtraukta į UNESCO nematerialaus kultūros paveldo sąrašą.

Aprašymas
---------

Viena iš kaukių
Tai didžiulis žaismingų liaudies personažų, mitinių būtybių ir pan. *Busós* kaukių maskaradas su persirengėlių eitynėmis, liaudies šokiais, muzika, dainomis, vykstantis karnavalų sezono *Farsang* pabaigoje. Linksmybės trunka nuo ketvirtadienio iki ateinančio antradienio ir užsibaigia užgavėnėmis (*Mardi Gras*). Persirengėlių pagrindiniai atributai – medinės kaukės, kailių apsiaustai. Šventė daugialypė: karnavalinių kostiumų varžytuvės, amatininkų mugės, daugiau kaip 500 *Busós* dalyvių atvykimas irklinėmis valtimis Dunojumi, jų eisena per miestą kartu su arkliais kinkytais vežimais ir karietomis, simbolinis žiemos sudeginimas karste ant laužo centrinėje aikštėje.

Šventę surengia čia gyvenančių kroatų *Šokci* subetninė grupė (be Vengrijos, šie pietų slavai dar gyvena Serbijoje ir Kroatijoje). Renginys sutraukia tūkstančius žiūrovų ne tik iš Vengrijos, bet ir užsienio, taip pat dalyvauja svečių *Busós* komandos iš kaimyninių šalių, Slovėnijos, Lenkijos.

Legenda
-------

Viena iš legendų byloja, kad kraštą užėmus osmanų užkariautojams, vietiniai gyventojai gelbėdamiesi paliko Mohačą ir apsigyveno apylinkių pelkynuose. Kartą grupei pabėgėlių naktį sėdint prie laužo iš tamsos išniro senis. Jis jiems pasakė, kad netrukus visi galės grįžti į gimtas vietas ir toliau laimingai gyventi. Iškėlė vieną sąlygą: ne tik ruošti ginklus ir galąsti kardus, bet ir prisigaminti pačių baisiausių kaukių. Vieną naktį pasirodys kaukėtas raitelis, kuris duos ženklą grįžti į Moharačą. Taip pasakęs senis staiga dingo. Po kurio laiko taip ir įvyko – netikėtai vieną audringą naktį atjojęs raitelis liepė visiems pasiimti turimus ginklus, užsidėti kaukes ir grįžti į miestą, keliant kuo didesnį triukšmą. Užkariautojai, išvydę neregėtas baidykles, išgirdę kurtinantį triukšmą, pamanė, kad juos per audrą užpuolė demonai ir, nelaukdami saulės patekėjimo, išsigandę pabėgo. Taip *Šokci* žmonės išlaisvino Mohačą ir nuo to meto šį įvykį pažymi didele švente.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bušojaro festivalis UNESCO nematerialaus kultūros paveldo sąraše

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bušojaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bušojaro šventė Archyvuota kopija 2019-04-17 iš Wayback Machine projekto.
* Bušojaras



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bušveldo regionas Pietų Afrikoje.
**Bušveldas** – pietų Afrikos tropinis savanos ekoregionas, kuris apima didesnę dalį Limpopo regiono ir pietų Afrikos šiaurės vakarų regiono. Bušveldas tęsiasi iki vakarų Botsvanos ir pietų Zimbabvės.

Geografija
----------

Regionas stūkso 750–1400 m aukštyje virš jūros lygio. Kasmet lietaus palyja nuo 350 mm vakaruose iki 600 mm šiaurės rytuose. Srityje yra trys reikšmingi kalnynai.

### Flora ir fauna

Gerai apaugusio regiono lygumos yra dalijamos į tankių medžių ir aukštų krūmų zonas. Tokios sąlygos leidžia čia veistis įvairiems žinduoliams, įskaitant baltuosius ir juoduosius raganosius, žirafas, kudu ir kelios antilopių rūšys.

Geologija
---------

Bušveldo regionas laikomas vienu iš turtingiausių regionų mineralais pasaulyje, kuris užima daugiau kaip 50.000 kvadratinių kilometrų plotą. Regione plyti dideli chromo, platinos, vanadžio ir kitų mineralų plotai.

Ūkis
----

Kadangi didžioji dalis regiono sausėja, o regione auga tik keli atsparūs sausrai javai tokie kaip sorgas ir soros, visas ūkis paprastai yra drėkinamas.

Regiono miestai
---------------

Regiono teritorijoje esantys kaimai ir miestai:

* Bela Bela
* Britsas
* De wildtas
* Hėnertsburgas
* Hamanskralas
* Lefalale
* Luis Trichardtas
* Mara
* Modimole
* Mokopanė
* Mookgofongas
* Nortamas
* Pienarsrivieras
* Polokwanė
* Roedtanas
* San Sitis
* Tabazimbis
* Valvoteris
* Vivo
* Ziono miestas Moria
Koordinatės: 26°19′ p. pl. 80°00′ v. ilg.﻿ / ﻿26.317°š. pl. 80.000°r. ilg.﻿ / 26.317; 80.000

Desventuradaso salos palydovinėje nuotraukoje
**Desventuradaso salos** (isp. *Islas Desventuradas, Islas de los Desventurados* – 'Nelaimingosios salos' arba 'Nelaimėlių salos') – smulkių salelių spiečius Ramiojo vandenyno rytuose, 850 km nuo Čilės krantų. Priskiriamos Valparaiso regionui, Valparaiso provincijai (valdomos iš Chuano Fernandeso salų). Bendras plotas – 5,36 km².

Desventuradaso salas sudaro 4 uolingos salelės:

* San Ambrosijus (3,1 km², aukštis iki 479 m)
* San Feliksas (2 km², aukštis iki 193 m)
* Gonsaleso salelė (0,25 km², aukštis iki 173 m)
* Katedros uola (0,01 km², aukštis iki 53 m)

Salų augmenija skurdi, gyvena jūriniai paukščiai. San Felikso saloje yra Čilės jūrų laivyno bazė (11 žmonių įgula), įrengtas pakilimo takas.

Desventuradaso salas 1574 m. atrado ispanų jūrininkas Chuanas Fernandesas. Salos pavadintos katalikų šventųjų Felikso ir Naboro garbei, tačiau pastarojo vardas vėliau imtas maišyti su daug geriau žinomu Ambraziejaus (Ambrosijaus) vardu.

* Salos žemėlapyje
* Salų padėtis Čilės atžvilgiu
* Desventuradaso salos Chosė del Poso piešinyje (1789 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Desventuradaso salos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Prešovassvk. *Prešov* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

PrešovasPrešovas

49°00′00″ š. pl. 21°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.00000°š. pl. 21.23333°r. ilg.﻿ / 49.00000; 21.23333﻿ (Prešovas)Koordinatės: 49°00′00″ š. pl. 21°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.00000°š. pl. 21.23333°r. ilg.﻿ / 49.00000; 21.23333﻿ (Prešovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
|  |
| **Meras** | Pavel Hagyari |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 91 621  |
| **Plotas** | 70,4 km² |
| **Tankumas** (2005) | 1 301 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Prešovas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Prèšovas |

**Prešovas** – rytų Slovakijos miestas, įsikūręs 400 km į rytus nuo Bratislavos ir 35 km į šiaurę nuo Košicės, prie Torisos upės. Išvystyta mašinų ir tekstilės pramonė. Šv. Mykolo bažnyčia (XVI–XVIII a.).

Istorija
--------

Trečio pagal dydį Slovakijos miesto vardas pirmą kartą buvo paminėtas 1247 m. XIII a. buvo klestintis druskos kasybos centras. 
Miesto istoriniame rajone, pagrindiniame Hlavná gatvėje, stovi pastatyta 1347 m. **Šv. Mikalojaus bažnyčia** (sv. *Mikuláš*). Jame yra gotikinių paveikslų ir barokinių kūrinių. 

Prešove buvo paskelbta Slovakijos Tarybų Respublika – labai trumpai gyvavusi, 1919 m. nuo birželio 16 d. iki liepos 7 d. komunistinė valstybė pietryčių Slovakijoje.

Sportas
-------

* FC Tatran Prešov (futbolas)

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (slovakų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie literatūrinį žanrą. Apie profesiją skaitykite straipsnyje Detektyvas (profesija).*
**Detektyvas** – literatūrinis žanras, su paslapties, nusikaltimo išaiškinimu, intriga ir laipsnišku tiesos atskleidimu. 

Keliamas svarbiausias klausimas – kas yra kaltas? Tai gali būti tiek kriminalinio įvykio išsiaiškinimas, tiek egzistencinis supratimas, kokia yra dalykų padėtis. Detektyvas – tai labirintas, kuriuo einant ir kantriai narpliojant nusikaltimo gijas galima pasiekti tiesą.

Pagrindinis veikėjas – detektyvas – dirba įvairiose srityse, padedančiose garantuoti žmonių saugumą: atskleidžia nusikaltimus, sulaiko nusikaltėlius ir įstatymų pažeidėjus, saugo pastatus ir žmones, išaiškina ir sulaiko narkotikų, ginklų, automobilių, turto vagis, užsiima žmogžudysčių tyrimu, dingusių žmonių paieška. Tiria nusikaltimų aplinkybes ir vietą, apklausia su byla susijusius asmenis, renka įkalčius ir kitus įrodymus, teikia parodymus teisme.

Klasikiniame detektyve pasikliaujama logika, tikima įstatymu ir teisingumu, vienos tiesos egzistavimu.

Postmoderniame detektyve neegzistuoja viena teisinga versija – visumos prasmę leidžiama suprasti pačiam skaitytui, nedarant logiškų išvadų. Dažnai pastangos ką nors išsiaiškinti yra pasmerktos nesėkmei.
Rusijos kariai aprengri Afganistano karo laikotarpio tipo bušlatais (foto 1992 m. )
**Bušlatas** (rus. *бушлат*) – uniforminis dvieilis puspaltis ar striukė, paprastai jūrininkų ar kareivių uniformos dalis.

Bušlatais vadina skirtingus uniforminius drabužius:

* Rusijos ir TSRS karinio jūrų laivyno jūrininkų juodi šilti bušlatai, skirti dėvėti rudenį ir pavasarį. Pagal juos Rusijos jūrininkus kartais vadina „juodaisiais bušlatais". ( Archyvuota kopija 2007-03-10 iš Wayback Machine projekto. Angliškai jūriniai bušlatai ir jų analogai vadinami *pea coat*).
* XIX a. pab. Rusijos armijos kareivių ir artilerijos sandėlių darbininkų švarkai, žieminės uniformos dalis.
* TSRS ir Rusijos armijos kareivių aprangos dalis. Tokie bušlatai mažai panašūs į jūrinius bušlatus, tai tiesiog šiltos žieminės striukės (pvz. armijos bušlatas  Archyvuota kopija 2007-03-10 iš Wayback Machine projekto. tankistų bušlatas  Archyvuota kopija 2007-03-10 iš Wayback Machine projekto.).
* Rusiškai taip vadinami ir kitų valstybių to pasiuvimo jūrininkų drabužiai. Pvz. nerusiški jūriniai bušlatai  Archyvuota kopija 2007-02-15 iš Wayback Machine projekto..

Kapokinis bušlatas
------------------

**Kapokinis bušlatas** (rus. *капковый бушлат*) – individuali gelbėjimo priemonė Rusijos laivyne. Tai buvo dygsniuota striukė, po kurios pamušalu buvo storas kapoko sluoksnis. Kapokas – tai kapokmedžio pūkai, kurie vandenyje sunkiai šlampa ir tarp plaušų išlaiko orą, todėl tokia striukė vilkinčiam žmogui suteikia plūdrumo, ir jis jūroje galėdavo plūduriuoti iki 18 val. Kapokinius bušlatus nešiodavo nuolat, tuomet tai būdavo tiesiog šiltas drabužis. Vėliau juos pakeitė pripučiamos gelbėjimo liemenės.

Neuniforminiai bušlatai
-----------------------

Šiais laikais Rusijos kultūroje bušlatais vadina ne tik uniforminius bušlatus, bet ir panašaus sukirpimo civilius modelius. Tad egzistuoja ir moteriški bušlatai (pvz.  iš tinklalapio ), ir kitokie nekariniai.

Rusų kalboje pasakymas *одеть деревянный бушлат* (pažodžiui 'apsivilkti medinį bušlatą') reiškia 'numirti, atsidurti karste'.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vatinė striukė
| **Geromanta Balevičienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1937 m. balandžio 4 d.Grigiškė, Švenčionių apskritis |
| Mirė | 2012 m. birželio 9 d. (75 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Leonas Mindaugas Balevičius |
| Vaikai | Rūta, Giedrė |
|  |
| Veikla | gydytoja dermatologė, venerologė |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Vilniaus universitetas |

**Gerimanta** (**Geromanta**) **Paulavičiūtė-Balevičienė** (1937 m. balandžio 4 d. Grigiškėje, Švenčionių apskritis – 2012 m. birželio 9 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja dermatologė, venerologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1944–1948 m. mokėsi Paringio pradžios mokykloje, 1948–1952 m. Ignalinos vidurinėje mokykloje, 1952–1955 m. Vilniaus 2-ojoje vidurinėje mokykloje, 1955–1957 m. Vilniaus medicinos mokykloje. 1957–1963 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete.

1960–1963 m. Vilniaus infekcinės ligoninės Diagnostikos skyriaus medicinos sesuo. 1963–1966 m. Vilniaus medicinos mokyklos dermatovenerologijos dėstytoja, Respublikinio odos ir veneros ligų dispanserio gydytoja. Nuo 1970 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė, profesorė. 1996 m. profesorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – pūslinės diagnostika ir gydymo metodai, pūslinės genodermatozės, stafilokokinis nudegintos odos sindromas, stafilokokinės infekcijos įtaka atopinio dermatito eigai, naujausi grybelinių odos ligų gydymo metodai.

Bibliografija
-------------

* Įvadas į dermatologiją ir bakterinės odos ligos, 1985 m.
* Pūslinės ir pūslelinės odos ligos, 1991 m.
* Dermatitai ir egzemos, Odos ir venerinės ligos, su kt. 1985 m.
* Gerimanta Balevičienė. Dermatitai ir egzemos, 1995 m.
* Odos ir venerinių ligų atlasas, su kt. 1998 m.
* Gerimanta Balevičienė. Pūslinių, pūslelinių ir pūlinėlinių odos ligų atlasas, 2000 m.
* Gerimanta Balevičienė. Galvos odos ligų atlasas, 2002 m.
* Gerimanta Balevičienė, Rūta Maciulevičienė. Odos ligų atlasas, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Geromanta Balevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 497 psl.
| ***Prestižas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Prestige |
| Režisierius | Christopher Nolan |
| Scenaristas (-ai) | **Romanas:**Christopher Priest**Srenarijus:**Jonathan NolanChristopher Nolan |
| Vaidina | Hugh JackmanChristian BaleMichael CaineScarlett JohanssonDavid Bowie |
| Metai | 2006 |
| Trukmė | 130 min. |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Touchstone Pictures Warner Bros. |
| Montažas | Lee Smith |
| Kinematografija | Wally Pfister |
| Biudžetas | 40 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Prestižas** – 2006 m. JAV mokslinės fantastikos filmas. Filmas pasakoja apie iliuzionistų triukus bei tarpusavio varžybas.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo siužetas suskaidytas į tris linijas – veiksmas plėtojamas trimis laikotarpiais.

Pirmiausia režisierius žiūrovą supažindina su dviem jaunais magais – Rupertu Angeriu ir Alfredu Bordenu, kurie drauge su Ruperto žmona Džulija, padeda savo mokytojui pasirodymuose. Kartą, nepavykus vienam triukui, dėl Alfredo klaidos miršta Džulija, o Rupertas ima kaltinti buvusį draugą. Po šio nelaimingo atsitikimo vyrai tampa nuožmiais konkurentais, ne vien stengdamiesi pralenkti vienas kitą ant scenos, bet ir provokuodami vienas kitą kerštauti.

Antrojoje siužeto linijoje vaizduojama, kaip Rupertas atvyksta į Kolorado Springsą tartis su garsiu mokslininku Nikolu Tesla dėl jo sukurto magiško klonavimo aparato. Šis prietaisas tampa pagrindine Alfredo pasirodymo dalimi, nešančia jam šlovę ir pripažinimą.

Galiausiai filmas nukelia mus į ateitį, į lemtingą vakarą, kai Alfredas apkaltinamas Ruperto nužudymu. Jis teisiamas ir pasmerkiamas mirti.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Hugh Jackman – Robert Angier
* Christian Bale – Alfred Borden
* Michael Caine – Cutter
* Piper Perabo – Julia McCullough
* Rebecca Hall – Sarah
* Scarlett Johansson – Olivia Wenscombe
* Samantha Mahurin – Jess
* David Bowie – Tesla
* Andy Serkis – Alley
**Detonacijos greitis** – viena pagrindinių sprogstamųjų medžiagų (SM) savybių, greitis, kuriuo sklinda smūgio bangos frontas detonuojančioje SM. Detonacijos greitis visada viršija garso greitį.

Detonacijos greitis dujose būna nuo 1800 iki 3000 m/s, kietose SM – dažniausiai nuo 4000 iki 10300 m/s.
  
Greičio dydis priklauso nuo SM dalelių dydžio, SM užtaiso skersmens, užtaiso uždarumo. Palaida SM detonuoja lėčiau (70-80 % uždarytos SM detonacijos greičio). Tuo tarpu uždaryta SM (pvz. į artilerijos sviedinį lietas TNT) detonuoja kur kas greičiau, nes staigiau didėja sprogimo metu susidarantis slėgis. Uždaros SM detonacijos greitis svarbesnė charakteristika, kadangi naudojant užtaisai dažnai būna uždaryti gręžinyje, šaudmens korpuse ir pan.
  
Dėl šio ypatumo charakterizuojant sprogstamąsias medžiagas paprastai matuojamas ir nurodomas tiek palaidos, tiek uždaros SM detonacijos greitis.

Gamintojai neretai nurodo detonacijos greitį atvirame sprogstamosios medžiagos stulpelyje, kurio storis 2,5-3 cm (greitis priklauso nuo stulpelio skersmens).
  
Detonacijos greitis tuo didesnis, kuo:

* smulkesnės SM dalelės
* didesnis SM užtaiso skersmuo
* labiau uždarytas užtaisas.

Kai užtaiso skersmuo pernelyg mažas, tuomet SM gali išvis nedetonuoti.

Nuorodos
--------

* Explosives
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gerti Teresa Koriangl. *Gerty Theresa Cori*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. rugpjūčio 15 d.Praha |
| Mirė | 1957 m. spalio 26 d. (61 metai)Saint Louis, Misūrio valstija |
| Sutuoktinis (-ė) | Karlu Kori |
|  |
| Veikla | JAV gydytoja, biochemikė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatė |
|  |
|  **Vikiteka** | Gerty Theresa Cori |

**Gerti Teresa Kori** (angl. *Gerty Theresa Cori*, 1896 m. rugpjūčio 15 d. Praha – 1957 m. spalio 26 d. Saint Louis, Misūrio valstija), JAV gydytoja, biochemikė, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatė.

Biografija
----------

1920 m. baigė Prahos universitetą. 1920–1922 m. dirbo Vienos vaikų ligoninėje. 1922 m. su vyru Karlu Kori išvyko į JAV. 1922–1931 m. Bufalo (Niujorko valstija) piktybinių navikų instituto biochemikė, tyrė angliavandenių apykaitą piktybiniuose navikuose. Nuo 1931 m. Vašingtono universiteto Medicinos mokyklos Saint Louise dėstytoja, nuo 1947 m. profesorė. Tyrė gliukozės ir glikogeno biocheminius pokyčius, nustatė insulino veikimo mechanizmą, atrado kai kuriuos fermentus (fosforilazė).

1947 m. jos darbas kartu su vyru Karlu Kori ir argentiniečiu Bernardu Husay įvertintas Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
| Šauklių senosios kapinės |
| --- |
| Šauklių k. kapinių vaizdas iš vakarų pusės, 2001 m. |
| 

Šauklių senosios kapinėsŠauklių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°07′56″š. pl. 21°34′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.132129°š. pl. 21.571309°r. ilg.﻿ / 56.132129; 21.571309Koordinatės: 56°07′56″š. pl. 21°34′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.132129°š. pl. 21.571309°r. ilg.﻿ / 56.132129; 21.571309 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Aukštis | 1–1,5 m |
| Plotas | 0,06 ha |
| Naudotas | XVI - XIX a. |
| Žvalgytas | 2000–2002, 2011 m. |

**Šauklių senosios kapinės**, vad. **Maro kapais**, **Švedų kapais** – neveikiančios kapinės Skuodo rajono savivaldybės pietvakariuose, Šaukliuose (Mosėdžio seniūnija), 0,45 km į vakarus nuo Erlos upės, 0,25 km į pietryčius nuo kelių Plungė-Skuodas ir Šatraminiai-Šaukliai kryžkelės, kelio Šatraminiai-Šaukliai dešinėje pusėje. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Kapinės
-------

Įrengtos pakilioje vietoje, stačiakampio plano, pailgos pietryčių - šiaurės vakarų kryptimi. Jas juosia palaidų akmenų aptvaras, kurio aukštis 1,2 m, plotis – iki 1 m. Aptvaro šiaurės rytiniame kampe paliktas tarpas įėjimui. Pakraščiuose auga medžiai. Paviršius nelygus, žemėja į rytų pusę. Laidojimo žymių nėra. Šiaurės vakarinėje dalyje stovi koplytėlė, o į pietvakarius nuo jos – monumentalus kryžius. Kapinių pietiniame pakraštyje ties viduriu stūkso 1999 m. uragano nulaužtų dviejų stambių liepų kamienai, kuriems per 150 metų (pagal rieves).

Teritorijos plotas – 0,06 ha, perimetras – 103,3 m.

Istorija
--------

Veikė XVI–XIX a. laidoti Šauklių kaimo gyventojai. Vadinamos *Maro kapais*, *Švedų kapais*. Pasakojama, kad kapinėse ir už jų teritorijos XVII–XVIII a. laidoti Mosėdžio apylinkėje žuvę švedų kariai. 

Kapinėse seniau buvo dvi koplytėlės (viena statyta 1900 m.) ir aukštas ąžuolinis kryžius, kurie XX a. pabaigoje sunyko. Apie 1991 m. kaimo gyventojai, kaimynai Pranas Milašius, Jonas Skruibys ir meistras Romas Rimkus pastatė naują koplytėlę ir kryžių. Pagal seną tradiciją kapinėse prie koplytėlės gegužės mėnesį renkasi kaimo gyventojai pagerbti mirusių protėvių.

2000–2002, 2011 m. žvalgė Julius Kanarskas. 

Kapinės vertingos kaip Žemaičių kraštui būdingas istorijos ir etninės kultūros paminklas. Jas ženklina anotacinis kultūros vertybės ženklas.

Šaltiniai
---------

* Kazimieras Prušinkas. Kapinės Mosėdyje ir jo apylinkėje. – Žemaičių žemė, 2005, Nr. 2
* Šauklių k. senosios kapinės. Kultūros paveldo objekto dosjė. Parengė Julius Kanarskas, 2001. – Salantų regioninio parko direkcijos paveldotyros archyvas

Nuorodos
--------

Kapinės Mosėdyje ir jo apylinkėje Archyvuota kopija 2007-12-05 iš Wayback Machine projekto.

* Kapinių vaizdas iš pietų pusės, 2001 m.Kapinių vaizdas iš pietų pusės, 2001 m.
* Kapinių vaizdas iš rytų pusės, 2001 m.Kapinių vaizdas iš rytų pusės, 2001 m.