recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°53′17″ š. pl. 26°11′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.88806°š. pl. 26.19639°r. ilg.﻿ / 54.88806; 26.19639

| Zalavo ežeras |
| --- |
| Nendrynais apaugęs Zalavo ežero krantasNendrynais apaugęs Zalavo ežero krantasNendrynais apaugęs Zalavo ežero krantas |
| Vieta | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Plotas | 0,24 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,56 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,9 m |
| Didžiausias gylis | 12,6 m |
| Tūris | 0,00117 km³ |
| Įteka | Klevelė |
| Išteka | Klevelė |
|  |
|  Vikiteka | Zalavo ežeras |

**Zalavo ežeras** (blrs. *Залаўскае*) – ežeras Gudijoje, Gardino srities Astravo rajone, 37 km į šiaurės rytus nuo Astravo. Patenka į Saročios ežeryną. Ilgis – 0,87 km, plotis iki 0,37 km. Baseino plotas – 140 km². Vandens skaidrumas – 1,3 m.

Dubaklonis pjautuvo pavidalo, jo gylis 10–14 m. Pietvakariniai krantai žemi, pelkėti, kiti – aukšti. Atabradas siauras, smėlingas, dugne yra sapropelio nuogulų. Ežeras eutrofinis, vandens augalai siekia 2–2,5 m gylį, į ežerą jų juosta eina iki 35 m nuo kranto.

Zalavo ežeras priklauso Neries baseinui. Prateka Klevelės upė (Neries intakas), per ją sąsmaukomis jungiasi su gretimais Turaujo ir Kaimyno ežerais.

Ežere sugaunama lydekų, ešerių, karšių, lynų, raudžių, kuojų ir kitų žuvų.

Prie ežero įsikūrę kaimai: Aukštieji Kaimynai, Žemieji Kaimynai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Блакiтная кнiга Беларусi. – Мн.:БелЭн, 1994.
2. ↑  Энцыклапедыя прыроды Беларусі. У 5-і т. Т. 2. Гатня – Катынь / Рэдкал.: І. П. Шамякін (гал. рэд.) і інш. – Мн.: БелСЭ, 1983.
| **Geochelone elegans** |
| --- |
| Žvaigždinis vėžlysŽvaigždinis vėžlys (*Geochelone elegans*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Vėžliai  *( Testudines)* |
| Pobūris: | Slaptakakliai vėžliai  *( Cryptodira)* |
| Šeima: | Sausumos vėžliai  *( Testudinidae)* |
| Gentis: | *Geochelone*  *( Geochelone)* |
| Rūšis: | Žvaigždinis vėžlys  *( Geochelone elegans)* |

 |
| Binomas |
| ***Geochelone elegans***Schoepff, 1795 |

**Žvaigždinis vėžlys** (*Geochelone elegans*) – sausumos vėžlių rūšis.

Aprašas
-------

### Išorinės savybės

Vėžlys yra vidutinio dydžio, patelių ilgis siekia 25 cm, patinų – 15 cm. Karapaksas labai išgaubtas, nugaros skydeliai dažnai suformuoja kalnelius. Dėl gražaus šarvo labai mėgstamas auginti terariumuose. Savo pavadinimą vėžlys gavo dėl neįprasto geltono žvaigždinio rašto ant kiekvieno šarvo skydelio (išskyrus šoninius). Šarvo foninė spalva – tamsiai ruda arba juoda. Nors ši spalva atrodo labai ryški ir krentanti į akį nelaisvėje, bet gamtoje padeda vėžliui pasislėpti sausos žolės kupstuose. Patinų karapaksas mažau išgaubtas nei patelių. Plastronas didelis, nupjautas ar atvirai rantytas priekyje, giliai rantytas, perskeltas pusiau užpakalyje. Patelių plastronas daug plokštesnis nei patinų, kurių forma įdubusi.

### Paplitimas

Paplitimo arealas apima Indiją nuo Orisos valstijos rytuose iki Gudžarato vakaruose ir Sindo provincijos Pakistano pietryčiuose bei pietinio Indostano taško, Šri Lankos ir šalia esančių salų.

Gyvena sausuose, apaugusiuose krūmais miškuose.

### Elgesys

Žvaigždinių vėžlių aktyvumo pikas būna rytais ir vakarais. Vidurdienį slepiasi nuo karščio šešėlyje. Aktyvūs lietingo sezono metu, o sausuoju periodu miega.

### Mityba

Žvaigždinis vėžlys yra žolėdis, paprastai valgo žolę, nukritusius vaisius, gėles ir sukulentinių augalų lapus. Retais atvejais maitinasi dvėseliena, tačiau nelaisvėje niekada nereikėtų maitinti mėsa.

### Dauginimasis

Dauginasi lietinguoju sezonu nuo birželio iki spalio. Viena patelė gali padėti nuo dviejų iki trijų dėtaviečių po 3 – 6 kiaušinius. Inkubacinis periodas laisvėje trunka nuo 45 iki 147 dienų.

Žvaigždinio vėžlio eskizas *George Albert Boulenger* knygoje *Britų Indijos fauna*

Auginimas nelaisvėje
--------------------

Žvaigždiniai vėžliai laikomi terariume su padidintu oro drėgnumu. Temperatūra – 24–30°С dieną ir 22–25°С naktį. Reikalingas negilus baseinas. Vėžlius galima išvesti į lauką esant didesnei nei 24°С laipsnių temperatūrai. Skatinant dauginimąsi reikia palaikyti vėžlius 2 mėnesius 18–20°С laipsnių temperatūroje. Kiaušinių inkubacija 28–30°С ir 90% drėgnumo ore trunka nuo 54 iki 177 dienų.

Žvaigždinio vėžlio gyvenimo trukmė yra iki 80 metų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Geochelone elegans". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2011-07-13. Nuoroda tikrinta 2012-03-22.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žvaigždinis vėžlys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Medina 1940 m.
**Hidžra** (arab. الهجرة = *al-Hijrah* – ‘išsikėlimas’) – islamo pranašo Mahometo ir jo pasekėjų persikėlimas iš Mekos į Mediną. Vyko 622 m.

Mahometo islamo mokymo pradžioje jo pasekėjai buvo tik jo artimi draugai ir giminaičiai. Pirmieji islamą priėmė Mahometo žmona Chadidža, kalifai Abu Bakras ir Alijus. Plintant jo mokymui, Mahometas ir jo šalininkai susidūrė su priešiškai nusiteikusiais Mekos gyventojais, nenorėjusiais priimti Mahometo tikėjimo. Mahometą beveik visiškai atstūmė jo gentainiai kuraišitai, jam ir jo pasekėjams kilo fizinio susidorojimo grėsmė. 619 m. mirė Mahometą globojęs Abu Talibas. Galiausiai Mekos vadovai 11 vyrų įsakė nužudyti Mahometą.

Mahometą parėmė Jasribo (Medinos) gentys, tarp kurių atsirado nemažai jo pasekėjų. 622 m. gegužės mėn. Mahometas slapta paliko savo namus Mekoje ir persikėlė į jų miestą kartu su savo draugu ir uošviu Abu Bakru. Mahometo atvykimas į Mediną buvo šiltai sutiktas, vietos arabai pripažino jį vadu. Netrukus Mahometas subūrė pirmąją musulmonų bendruomenę. Jasribas pradėtas vadinti Medina – Pranašo miestu (arab. مدينة النبي = *Madīnat un-Nabī*).

Nuo hidžros datos (622 m. liepos 16 d.) pradėta skaičiuoti metus pagal musulmonų mėnulio kalendorių. Vakaruose musulmonų metus įprasta žymėti *anno hegira* (AH), t. y. hidžros metais.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Hidžra". *www.vle.lt*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-05-26. `{{cite web}}`: Išorinė nuoroda parametre ``|website=`` (pagalba)
2. 1 2  „Mahometas". *www.vle.lt*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-05-26. `{{cite web}}`: Išorinė nuoroda parametre ``|website=`` (pagalba)
3. 1 2 3  „Hidžra". *www.istorijatau.lt*. Istorija Tau. Nuoroda tikrinta 2023-05-26. `{{cite web}}`: Išorinė nuoroda parametre ``|website=`` (pagalba)
4. ↑  Mubarakpuri, Safiur Rahman (2020-10-06). *The Sealed Nectar (Ar-Raheeq Al-makhtum): Biography of the Noble Prophet Muhammad -Peace Be Upon Him-* (anglų). Independently Published. ISBN 979-8-6941-4592-3.
5. ↑  Moojan Momen (1985), *An Introduction to Shi'i Islam: History and Doctrines of Twelver Shi'ism*, Yale University Press, New edition 1987, p. 5.
*Kitos reikšmės – Sesuo (reikšmės).*
„Dvi seserys". William-Adolphe Bouguereau paveikslas
**Sesuo** (šnek. **sesė**) – artimos kraujo giminaitės variantas, moteriškos lyties sibsas. Asmens X *sesuo* yra mergaitė ar moteris, kuri yra bendrų jos ir X tėvų vaikas.

Paprastai seserimi laikoma ir tokia kraujo giminaitė, su kuria sieja tik bendra motina ar bendras tėvas. Tokią seserį dažnai vadina *netikra seserimi*.

Daugelyje visuomenių seserys ir broliai auga kartu, nuolatos bendrauja. Toks genetinis ir socialinis bendrumas dažnai sudaro stiprius emocinius ryšius – teigiamus (meilė) ar neigiamus (priešiškumas). Emocinių ryšių formavimąsi veikia tokie veiksniai kaip tėvų elgesys, gimimo eiliškumas, įgimti ir įgyti asmenybės bruožai (ir įgyti už šeimos ribų taip pat).

Etimologija
-----------

Rekonstruotas liet. *seser-* artimas IE *\*swesor*, iš kurio kilę daugelis indoeuropiečių kalbų žodžių, reiškiančių 'sesuo': got. *swistar*, sen. skand. *systir*, šved. *syster*, s. angl. *sweostor*, angl. *sister*, ol. *zuster*, rus. *сестра*, lenk. *siostra*, skr. svasar-. Labiau nukrypusios formos: lot. *soror*, it. *sorella*, pranc. *sœur*, rus. *sora*, air. *siur*.

Tačiau latviai turi latv. *māsa* 'sesuo' (manoma, artimą liet. *moša* 'vyro sesuo' bei pr. *moazo* 'teta'), o graikai – gr. άδελφή 'sesuo'.

Dėl norminio artumo žodis *seserys* naudojamas žymėti kažkuo dvasiškai ar kitaip artimoms moterims žymėti (pvz. vienuolės).

Anglų kalboje žodis *seserinis* žymimas panašiems, giminingiems objektams pavadinti. Pvz. angl. *sisterships* ('seseriniai laivai') reiškia kelis to paties modelio laivus; pvz. laivai „Titanic", „Britannic" ir „Olympic" buvo trys „seseriniai laivai"). Angliškoje biologijos terminologijoje naudojama sąvoka angl. *sister chromatids* (pažodžiui 'seserinės chromatidės'), reiškianti vienos chromosomos dvi chromatides, kurios paprastai būna genetiškai identiškos.

Žodžio „sesuo", „seserinis" identiškumo, artumo prasmę lietuvių kalboje iliustruoja lietuviška mįslė „Dvi sesutės per kalnelį nesusieina" (*akys*).

Nuorodos
--------

1. ↑  Mersky Leder, Jane (Jan/Feb 1993). „Adult Sibling Rivalry". Psychology Today. Nuoroda tikrinta 2006-11-28. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
2. ↑   2.45 Sister. In: Buck C.D. (1949) A dictionary of selected synonyms in the principal Indo-european languages. 1515 p. (Leidyklos *The University of Chicago Press* 1988 m. leidimas (107 psl.).
***Lamų slėnis***|  |
| Kategorijos | interjero, dizaino, mados, meno, maisto |
| 

---

 |
| Vyriausiasisredaktorius | Karolina Kulda |
| Įsteigta | 2011 m. |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** lamuslenis.lt |

Žurnalai
**Lamų slėnis** – nuo 2011 m. leidžiamas skaitmeninis interjero, dizaino, mados, meno ir gyvenimo būdo žurnalas. 2016 m. pradėtas leisti spausdintu formatu. Internete pasirodo kas mėnesį, spausdintas albumas – šešis kartus per metus. Skaitmeninio ir popierinio žurnalų turinys skiriasi. Žurnalo įkūrėjai – Algė Ramanauskienė ir Elas Ramanauskas. Vyriausioji redaktorė – Karolina Kulda. 

Anksčiau dalyvavo pradedančių verslų skatinimo programoje „Startup Highway". Skaitmeninis leidinys, skirtas planšetėms, pasirodęs dvejus metus iš eilės pelnė daugybę pripažinimų ir apdovanojimų pasaulyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pirmojo popierinio žurnalo „Lamų slėnis" pristatymas". *15min*. Nuoroda tikrinta 2018-07-09.
2. ↑  „„Lamų slėnio" įkūrėja Algė Ramanauskienė: „Jeigu jau sugalvojot, tai ir kurkit. Dabar!"". *15min*. Nuoroda tikrinta 2018-07-09.
3. ↑  „„Lamų slėnio" kūrėjas: „Savo istorijomis norime įkvėpti žmones, o ne ieškoti kontraversijų"". *Lietuvos žinios*. Suarchyvuotas originalas 2018-07-10. Nuoroda tikrinta 2018-07-09.
| Imandra |
| --- |
| Ežero panoramaEžero panoramaEžero panorama |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija (Murmansko sritis) |
| Plotas | 876 km² |
| Kilmė | tektoninis, ledyninis |
| Vidutinis gylis | 16 m |
| Didžiausias gylis | 67 m |
| Tūris | 11,2 km³ |
| Įteka | Pirenga, Močė, Belaja |
| Išteka | Niva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Imandra

  |
| **Koordinatės** |  67°40′0″ š. pl. 33°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.66667°š. pl. 33.00000°r. ilg.﻿ / 67.66667; 33.00000Koordinatės: 67°40′0″ š. pl. 33°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.66667°š. pl. 33.00000°r. ilg.﻿ / 67.66667; 33.00000 |
|  |
|  Vikiteka | Imandra |

**Imandra** (rus. *Имандра*) – ežeras šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio pietvakariuose. Telkšo ledyninės – tektoninės kilmės duburyje. Yra 127 aukštyje virš jūros lygio. Kranto linija labai raižyta: gausu įlankų, užutėkių, pusiasalių. Ežere yra daugiau kaip 140 salų, iš kurių didžiausia – Ermas. Imandros ežeras skirstomas į tris dalis: šiaurinę (Didžioji Imandra), centrinę (Jokostros Imandra) ir pietinę (Babinsko Imandra).

Įteka 20 upių, išteka Nivos upė, jungianti ežerą su Baltąja jūra. Ežeras užšąla gruodį, atsidengia gegužę. Pasižymi dideliu vandens skaidrumu (iki 11 m). Žvejyba. Prie Nivos ištakos yra užtvanka (pastatyta 1936–1938 m. rekonstruota 1952 m.). Rytine pakrante eina Murmansko–Kandalakšos geležinkelis.

Prie šiaurės vakarinio Imandros kranto įsikūręs Mončegorsko miestas, pietrytiniame – Apatitai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 164
2. ↑  *Imandra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dojrano ežeras |
| --- |
| Makedonijai priklausanti Dojrano pusėMakedonijai priklausanti Dojrano pusėMakedonijai priklausanti Dojrano pusė |
| Vieta | Graikijos vėliava Graikija, Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Plotas | 43,1 km² |
| Kilmė | tektoninė |
| Didžiausias gylis | 10 m |
| Tūris | 0,08 km³ |
| Įteka | Surlovskaja, Chandža |
| Išteka | Giolaja |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Dojrano ežeras

  |
| **Koordinatės** |  41°13′0″ š. pl. 22°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.21667°š. pl. 22.75000°r. ilg.﻿ / 41.21667; 22.75000Koordinatės: 41°13′0″ š. pl. 22°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.21667°š. pl. 22.75000°r. ilg.﻿ / 41.21667; 22.75000 |

**Dojrano ežeras** (maked. *Доjранско Езеро*, gr. Λίμνη Δοϊράνη = *Límni Doïráni*) – ežeras Šiaurės Makedonijoje ir Graikijoje, į pietus nuo Belasicos kalnagūbrio. Tai trečias pagal dydį Šiaurės Makedonijos ežeras (po Ohrido ir Prespos). Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 8,9 km, plotis iki 7,1 km. Giliausia vieta siekia 10 m. Ežeras tektoninės – vulkaninės kilmės.

Į Dorjano ežerą įteka Surlovskajos ir Chandžos upės, prasidedančios Belasicos kalnuose, o išteka Hiolaja (Vardaro intakas). Ežere gyvena 16 žuvų rūšių.

Prie ežero įsikūrusios Stari Dojrano (Makedonija) ir Dojrano (Graikija) gyvenvietės. Dėl intensyvaus vandens naudojimo ežero vandens lygis pastaraisiais metais gerokai sumažėjo (nuo 262 mln. m³ 1988 m. iki 80 mln. m³ 2000 m.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Delenas |
| --- |
|  |
| Vieta | Švedijos vėliava Švedija |
| Plotas | 52 km² , 82 km² |
| Kilmė | Meteorito krateris |
| Tūris | 1,226 km³, 1,489 km³ |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Delenas

  |
| **Koordinatės** |  61°51′00″ š. pl. 16°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿61.85000°š. pl. 16.70000°r. ilg.﻿ / 61.85000; 16.70000Koordinatės: 61°51′00″ š. pl. 16°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿61.85000°š. pl. 16.70000°r. ilg.﻿ / 61.85000; 16.70000 |

**Delenas** – (šved. *Dellen*) – ežerų pora Švedijoje, Helsinglando provincijoje. Ežerus jungia pratakas, jų plotą skaičiuojant kartu(~130 km²) susidarytų 18 pagal dydį Švedijos ežeras.

Ežerai susidarė smūginio kraterio vietoje, todėl kartu jų forma primena apskritimą. Meteoritas nukrito prieš 89.0 ± 2.7 milijonus metų, Kreidos periode. Krateris buvo 19 km skersmens. Vietovėje išsibarsčiusios uolienos pavadintos delenitu.

Asteroidas 7704 Dellen pavadintas pagal šį ežerą.

Ežerų panorama
**Jurijus Zacharkivas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Jurijus Romanovičius Zacharkivas |
| Gimimo data | 1996 m. kovo 21 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Ternopilis, Ukraina |
| Ūgis | 189 cm |
| Svoris | 80 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2009–2001  2011–2013 | Ternopilio VJSM  Karpati Lʹvìv |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2016  2017  2017  2018  20182019  2019 201920202020–202120212021 | Karpati Lʹvìv  Ternopil  Dnipro-1  Olimpik Donecʹk  Atlantas MFK Zemplín Michalovce → FK Slavoj Trebišov *(skol.)* FK KhujandFK JelgavaFK LʹvìvFK ŽetysuFK Ahrobiznes | 01 0(0)11 0(2)15 0(6)03 0(0)08 0(0)06 0(2)01 0(0)07 0(1)16 0(5)08 0(0)00 0(0)03 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2019 m. spalio 14 d.. |

**Jurijus Zacharkivas** (*Юрій Романович Захарків*; g. 1996 m. kovo 21 d.) – Ukrainos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.

Karjera
-------

Gimė ir sportuoti pradėjo gimtame Ternopilyje. 

### FK Karpati

Vėliau persikėlė į Karpati Lʹvìv. Šiame klube pradėjo savo profesionalo karjerą, bet pagrindinėje komandoje neįsitvirtino.

### Ternopilis, Dnipro, Olimpik

Žaidė įvairiuose Ukrainos klubuose. (Ternopil, Dnipro-1, Olimpik Donecʹk.)

### FK Atlantas

2018 m. rugpjūtį tapo Klaipėdos „Atlanto" nariu. A lygoje sužaidė aštuonerias rungtynes.

### Slovakijoje

2019 m. žaidė MFK Zemplín Michalovce klube. Buvo paskolintas FK Slavoj Trebišov.

### Chudžando klubas

2019 m. vasarą pasirašė sutartį su Tadžikijos aukščiausioje lygoje rungtyniaujančiu Chudžando klubu.

### FK Jelgava

2020 m. persikėlė į Latviją. Atstovavo „Jelgavos" klubui.

### FK Lviv

Atstovavo „Lviv" klubui. 

### FK Žetysu

2021 m. persikėlė į Kazachstaną ir priklausė FK Žetysu. Premjer lygoje nesužaidė nei vienerių rungtynių.

### FK Ahrobiznes

Tais pačias metais sugrįžo į Ukrainą ir atstovavo FK Ahrobiznes.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-08-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Официальная страница ФК «Худжанд» (2019-06-23). „Юрий Захаркив – подписал контракт с «Худжандом»". *vk.com*.

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
| ***2001 m. kosminė odisėja*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | 2001: A Space Odyssey |
| Kilmės šalis | JAV, JK |
| Režisierius | Stanley Kubrick |
| Prodiuseris (-iai) | Stanley Kubrick |
| Scenaristas (-ai) | Stanley KubrickArthur C. Clarke |
| Vaidina | Keir DulleaGary LockwoodWilliam SylvesterDaniel RichterLeonard RossiterDouglas Rain |
| Metai | 1968 |
| Žanras | Mokslinė fantastika |
| Pagal knygą | 2001 m. kosminė odisėja |
| Trukmė | 141 min. |
| Kalba | anglų k. |
| Platintojas | Metro-Goldwyn-MayerTurner EntertainmentWarner Home Video (DVD) |
| Kinematografija | Geoffrey Unsworth |
| Biudžetas | 10,5 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**2001 m. kosminė odisėja** (angl. *2001: A Space Odyssey*) – 1968 m. mokslinės fantastikos filmas, režisuotas Stenlio Kubriko. Scenarijų filmui parašė S. Kubrikas kartu su Artūru Č. Klarku ir iš dalies pasirėmė Klarko apsakymu „The Sentinel". Tik pasirodžius filmui Klarkas išleido knygą tokiu pačiu pavadinimu. Filmo plotmė pasakojama keliais etapais, nuo žmonijos susidūrimo su paslaptingais nežemiškais juodais monolitais, kurie daro įtaką žmonijos evoliucijai, iki kelionės link Jupiterio, gaudant iš Mėnulyje esančio monolito siunčiamus signalus. Sukurtas daugiausiai kino studijose Anglijoje.

Filmas nagrinėja žmonių evoliucijos, technologijų, dirbtinio intelekto ir nežemiškos gyvybės temas. Pasižymi moksliniu realizmu, pionieriniais specialiaisiais efektais, minimalizuotais dialogais. Filmas pripažintas kaip vienas didingiausių visų laikų filmų. Buvo nominuotas 4 Oskaro apdovanojimams, tačiau pelnė tik vieną už specialiuosius vaizdo efektus. Filmas taip pat pasižymi įsimintinu garso takeliu – vienoje filmo scenų yra rodomas satelitų ir kosminių erdvėlaivių skrydis kosminėje erdvėje pagal Johano Štrauso „Žydrąjį Dunojų". 1991 m. JAV Kongreso biblioteka filmą apibūdino kaip „kultūriškai, istoriškai ir estetiškai vertingu" ir įtraukė į Nacionalinį filmų registrą.

1984 m. režisierius Peter Hyams išleido filmo tęsinį pavadinimu „2010: The Year We Make Contact".

Išnašos
-------

1. ↑  „Sight and Sound: Top Ten Poll 2002". British Film Institute web site. Nuoroda tikrinta 2006-12-15. `{{cite web}}`: Kursyvas arba paryškinimas čia negalimas: `|publisher=` (pagalba)
2. ↑  „National Film Registry". National Film Registry (National Film Preservation Board, Library of Congress). Nuoroda tikrinta 2011-11-26.
Koordinatės: 77°28′ p. pl. 162°31′ r. ilg.﻿ / ﻿77.467°š. pl. 162.517°r. ilg.﻿ / 77.467; 162.517

Žemėlapis, kuriame punktyru apvesti Makmerdo slėniai
**Makmerdo slėniai**, dar vadinami tiesiog **Sausaisiais slėniais**, – Viktorijos žemėje, į vakarus nuo Makmerdo užutėkio esanti eilė daugiausiai sniegu nepadengtų slėnių. Sausuosiuose slėniuose itin žemas oro drėgnumas, o slėnį supantys kalnai sulaiko oro masių judėjimą. Slėnyje aptinkamos granitinės ir gneisinės uolienos. Tai yra viena sausiausių Žemės vietų – čia kritulių nebuvo apie 2 mln. metų. Visi krituliai (100 mm per metus) iškrenta sniego pavidalu. Slėnių plotas – 4800 km², arba 0,03 % viso žemyno ploto. Tai didžiausias beledis ir besniegis regionas visoje Antarktidoje.

Slėnyje tyvuliuoja itin druskingas Vidos ežeras, keletą mėnesių per metus išteka iš tirpstančio ledo susiformuojanti Onikso upė. Gamtinės sąlygos Makmerdo slėniuose laikomos panašiausiomis visoje Žemėje į Marso, todėl čia neretai vykdomi astrobiologijos tyrimai. Makmerdo slėnių amžinajame įšale neaptinkamos jokios gyvybės formos, tačiau sąlyginai drėgnesniuose uolų plyšeliuose yra fotosintetinančių bakterijų bei metabolizmui geležį ir sierą naudojančių anaerobinių bakterijų. Prie unikalaus kraštovaizdžio prisideda ir vadinamieji katabatiniai vėjai, galintys siekti 320 km/h, išgairinantys visą ledą, vandenį ir sniegą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rejcek, Peter (2007 m. lapkričio 29 d). „In the cold of the night". *The Antarctic Sun*. Nuoroda tikrinta 2008-01-13. `{{cite news}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
2. ↑  Cain, Fraser (2008-06-12). „What is the Driest Place on Earth?". *Universe Today* (amerikiečių anglų). Nuoroda tikrinta 2021-04-12.
3. ↑  Hund, Andrew J. (2014). *Antarctica and the Arctic Circle: A Geographic Encyclopedia of the Earth's Polar Regions*. ABC-CLIO. p. 74. ISBN 9781610693936. Nuoroda tikrinta 2019 m. balandžio 24 d. `{{cite book}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|access-date=` (pagalba)
4. ↑  Bockheim, J. G. (2002). „Landform and Soil Development in the McMurdo Dry Valleys, Antarctica: A Regional Synthesis". *Arctic, Antarctic, and Alpine Research*. **34** (3): 308–317. doi:10.2307/1552489. JSTOR 1552489.
5. ↑  Field Report: Astrobiologists Drill Into Antarctic Ice (2010 m.)
6. ↑  Lloyd, John; Mitchinson, John (2006). *The Book of General Ignorance*. Faber & Faber.
Joninių sūrio pakuotė
Supjaustytas latviškas kmynų sūris
**Joninių sūris** (latv. *Jāņu siers*), taip pat **kmynų sūris** (*ķimeņu siers*) – latviškoje virtuvėje populiarus rūgštaus pieno sūris su kmynais, tradiciškai ruošiamas ir valgomas per latviškas Jonines, švenčiamas vasaros saulėgrįžos metu. Šiais laikais sūris yra tapęs vienu iš latvių kultūros simbolių.

Istorija
--------

Joninių sūrio receptas buvo įtrauktas į pirmąją latvių kalba sukurtą kulinarijos knygą „Latviska pavāru grāmata; muižas pavāriem par mācību visādus kungu ēdienus gardi vārīt un sataisīt" (1796).

2005 m. per kasmetinę Sūrio dieną Limbažiuose kmynų sūris buvo paskelbtas „Sūrių karaliumi". 2014 m. „Sūrininkų klubas" Maisto ir veterinarijos tarnybai pateikė paraišką įtraukti Joninių sūrį į Saugomų geografinių nuorodų registrą. 2015 m. Europos Komisija įrašė sūrį į šį registrą. Kelios sūrių gamintojos („Valmieras piens", „Rankas piens", „Lazdonas piensaimnieks", „Straupe", „Dundaga", „Jaunpils pienotava") tenkina garantuotų tradicinių gaminių kriterijus ir gali ženklinti savo produktus kaip Joninių sūrį.

Gamyba
------

Sūriui pagaminti reikalingi pagrindiniai produktai yra varškė (latv. *biezpiens*) ir šviežias pienas, taip pat gali būti naudojamos ir kitos sudedamosios dalys. Gaminys tradiciškai paskaninamas įdedant kmynų sėklų.

Nenugriebtas pienas kaitinamas iki užvirinamo, porcijomis įdedama varškės. Mišinys maišomas tol, kol pienas užvirs ir išsiskirs išrūgos. Išrūgos nupilamos, o sūrio masė išspaudžiama. Į šiltą masę dedamas išlydytas sviestas, kiaušiniai, grietinė, druska, kmynai. Masė kaitinama ant silpnos ugnies, ji nuolat maišoma, kol susidaro vienoda konsistencija. Paruošta masė sudedama į formą ir atvėsinama. Paprastai sūris kelias dienas brandinamas vėsioje vietoje.

Charakteristika
---------------

Joninių sūrio dydis turi būti nuo 8 iki 30 cm skersmens ir nuo 4 iki 6 cm storio, šviesiai gelsvos ar geltonos spalvos, ritinio formos, vienodai pasklidusiais kmynais, minkštos, tvirtos, šiek tiek grūdėtos konsistencijos. Leidžiamos įvairios tuštumos ir užpildymo formos. Pienišką sūrio aromatą papildo ryškus kmynų skonis. Druskos sūryje turėtų būti nuo 1,2 iki 1,8 %, riebalų kiekis sausojoje medžiagoje – ne didesnis kaip 30 %, o didžiausias vandens kiekis – 58 %.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jāņi cheese – a symbol of Latvian identity". Public Broadcasting of Latvia. Nuoroda tikrinta 2019-06-22.
2. 1 2  Garantuoto tradicinio gaminio specifikacija. Jāņu siers. Europos Sąjungos oficialusis leidinys
3. ↑  „Traditional Midsummer cheese wins EU protection". Public Broadcasting of Latvia. Nuoroda tikrinta 2017-06-23.
4. ↑  Matisone, Gunta. „How to spot authentic Midsummer cheese". Public Broadcasting of Latvia. Nuoroda tikrinta 2017-06-23.
5. ↑  Linda Dumpe, Anna Šmite, Aija Golde (2004). *Jāņu siers*. Rīga: SO „Siera klubs". p. 204. ISBN 9984-976-20-3.`{{cite book}}`: CS1 priežiūra: multiple names: authors list (link)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Joninių sūris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Latviškas Joninių sūris. WorldRecipes.eu
* Sūrio gamyba, 12 min. *youtube.com*
| Miuricas |
| --- |
| Miuricas prie ZielovoMiuricas prie ZielovoMiuricas prie Zielovo |
| Vieta | Vokietijos vėliava Vokietija |
| Plotas | 117 km² |
| Vidutinis gylis | 6 m |
| Didžiausias gylis | 31 m |
| Išteka | Eldė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Miuricas

  |
| **Koordinatės** |  53°25′0″ š. pl. 12°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.41667°š. pl. 12.68333°r. ilg.﻿ / 53.41667; 12.68333Koordinatės: 53°25′0″ š. pl. 12°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.41667°š. pl. 12.68333°r. ilg.﻿ / 53.41667; 12.68333 |
|  |
|  Vikiteka | Miuricas |

**Miuricas** (vok. *Müritz*) – ežeras šiaurės rytų Vokietijoje, Meklenburgo-Priešakinės Pomeranijos žemėje, Meklenburgo ežeryne. Tai antras pagal dydį šalies ežeras, nusileidžiantis plotu tik Bodeno ežerui. Telkšo tarp moreninių kalvų, sudarytas iš grupės mažesnių ežerų (Plau ir kt.), tarpusavyje susijungusių protakomis. Gylis siekia 31 m. Išteka Eldės upė (Elbės baseinas). Laivyba, žvejyba.

Miurico ežeras yra svarbi vandens paukščių buveinė (gervės, gulbės nebylės, ereliai žuvininkai, jūriniai ereliai, baubliai ir kt.). Ežeras, aplinkinės pelkės ir miškai saugomi Miurico nacionaliniame parke. Miurico šiauriniame krante įsikūręs Vareno miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 293
Koordinatės: 31°49′22″š. pl. 54°21′17″r. ilg.﻿ / ﻿31.8229°š. pl. 54.3548°r. ilg.﻿ / 31.8229; 54.3548

Jezdo tylos bokštas
**Jezdo tylos bokštas** (pers. برج خاموشان یزد), **Jezdo dachma** (*دخمه یزد*) – zoroastrų tylos bokštas, esantis Irane, 15 km į pietryčius nuo Jezdo miesto.

Kaip tiki zoroastrizmo išpažinėjai, žemė, ugnis, vanduo yra šventi elementai, kurių nevalia suteršti mirusiųjų kūnais (užkasant žemėje, deginant ar paskandinant). Tradiciškai mirusiųjų palaikai padedami tylos bokšte, kad juos sudorotų grifai. Bokšto viduryje esama duobės, vadinamos Ostudanu (*استودان*), kur atsiduria mirusiųjų kaulai, likę grifams sulesus mėsą.

Nuo 1966–1967 m. tokia praktika Irane uždrausta, nuo tada Jezdo tylos bokšte mirusiojo palaikai nė karto nebuvo padėti.

Objektas 6312 numeriu įtrauktas į Irano nacionalinio paveldo vietų sąrašą.

* 
* 
* 
*

Išnašos
-------

1. ↑  6408 (2017-12-21). „دخمه(آرامگاه) زرتشتیان در منطقه صفاییه یزد". *ایرنا* (persų). Nuoroda tikrinta 2021-11-28. `{{cite web}}`: `|last=` turi skaitinį pavadinimą (pagalba)
2. 1 2 3  „آشنایی با برج خاموشان - یزد". *همشهری آنلاین* (persų). 2012-01-13. Nuoroda tikrinta 2021-11-28.
3. 1 2  „Zoroastrian Towers of Silence: abandoned, enigmatic but touristic". *Tehran Times* (anglų). 2021-10-11. Nuoroda tikrinta 2021-11-28.
4. ↑  „آخرین پاسبان مردگان زرتشتی در ایران". *ایسنا* (persų). 2018-02-05. Nuoroda tikrinta 2021-11-28.
Koordinatės: 65°11′ š. pl. 14°36′ v. ilg.﻿ / ﻿65.183°š. pl. 14.600°r. ilg.﻿ / 65.183; 14.600

| Lagarfljoutas |
| --- |
| Ežero panoramaEžero panoramaEžero panorama |
| Vieta | Islandija |
| Plotas | 53 km² |
| Kilmė | ledyninė |
| Didžiausias gylis | 112 m |
| Įteka | Lagarfljoutas |
| Išteka | Lagarfljoutas |

**Lagarfljoutas** (isl. *Lagarfljót*) – ilgas ežeras rytų Islandijoje. Ilgis 25 km, plotis iki 2,5 km. Driekiasi šiaurės rytų kryptimi. Gilus, didžiausias gylis siekia 112 m. Ežero apylinkėse yra vienintelis Islandijos miškas Halormstatarskouguras. Ežeru prateka Lagarfljouto upė, nešanti savo vandenis į Norvegijos jūrą. Taip pat suteka keletas mažesnių upelių.

Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Ejilstadiras, Felaberas, Breka, Halormstadhuras.

Pasakojama legenda, kad Lagarfljoute gyvena paslaptingas milžiniškas kirminas *Lagarfljótsormur*.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Islandijos upės

Nuorodos
--------

* Informacija bei nuotraukos Archyvuota kopija 2012-02-04 iš Wayback Machine projekto.
**Asmuo** – kalbėtojo ir klausytojo santykį nurodanti gramatinė kategorija. R. Jakobsonas asmenį laikė vadinamuoju indikatyviu simboliu, t. y. tokiu, kurio reikšmė priklauso ne tik nuo aprašomosios, bet ir nuo šnekėjimo akto situacijos. Iš tiesų pirmojo vienaskaitos asmens reikšmė – su kalbėtoju sutampantis dalyvis; atitinkamai pirmojo asmens subjektas šnekant nuolatos keisis (pirmuoju asmeniu kalbės tai vienas, tai kitas žmogus).

Asmens kategorija būdinga visų pirma asmeniniams ir savybiniams įvardžiams. Dauguma kalbų išskiria tris asmenis:

* pirmąjį (kalbėtojas arba grupė, kuriai jis priklauso; *aš, mudu, mudvi, mes*);
* antrąjį (klausytojas arba grupė, į kurią jis įeina; *tu, judu, judvi, jūs*);
* trečiąjį (dalyvis, nesąs nei kalbėtojas, nei klausytojas; *jis, ji, tai, juodu, jiedvi, jie, jos*).

Daugumoje kalbų su asmeniu derinamas veiksmažodis, toks derinimas vadinamas asmenavimu: *einu* (vns. I asmuo), *eini* (vns. II asmuo), *einava* (dvs. I asmuo), *einata* (dvs. II asmuo), *einame* (dgs. I asmuo), *einate* (dgs. II asmuo). Baltų kalbose III asmens veiksmažodis neturi skaičiaus skirties: ir vienaskaitai (jis, ji), ir dviskaitai (juodu, jiedvi), ir daugiskaitai (jie, jos) vartojama ta pati forma *eina* (plg. rus. *он идёт* (*on idiot*) 'jis eina', bet rus. *они идут* (*oni idut*) 'jie eina'; isp. *él vive* 'jis gyvena', bet isp. *ellos viven* 'jie gyvena'). Retais atvejais asmens kategorija būdinga prielinksniams (keltų (pvz. valų), semitų kalbose). Dėl savybinių (įvardinių) afiksų asmenį gali rodyti ir daiktavardžiai: suom. *taloni* 'mano namas (-ai)' (vns. I asmuo), suom. *talosi* 'tavo namas (-ai)' (vns. II asmuo), suom. *talomme* 'mūsų namas (-ai)' (dgs. I asmuo), suom. *talonne* 'jūsų namas (-ai)' (dgs. II asmuo), suom. *talonsa* 'jo / jos/ jų namas (-ai)' (III asmuo).

Tipologinės pastabos
--------------------

Daugumoje kalbų su asmens kategorija susijusios kitos priešpriešos, pavyzdžiui, mandagumas (japonų, javiečių kalbose), įsitraukimas/nedalyvavimas ('mes drauge su tavimi' vs. 'mes be tavęs'; sutinkama japonų, kečujų ir polineziečių kalbose, aimarų kalboje taip pat skiriami asmenys 'aš ir tu', 'mes ir tu'), „artumas" (algonkinų kalbose, pavyzdžiui, kri kalboje skiriamas „artimesnis", arba „svarbesnis", ir „tolimesnis", arba „ne toks svarbus", trečiasis asmuo). Kai kuriose kalbose vartojamos atskiros formos beasmenėms situacijoms (ain. *A-e-koyki* 'kažkas tave žudo'), šias formas būtų galima laikyti ketvirtuoju asmeniu.

Išnašos
-------

1. ↑  „Some basic rules of Welsh grammar" (PDF). Learn Welsh - Grammar. Nuoroda tikrinta 2021-08-25.
2. ↑  Josh Pirie. „Finnish Possessive Suffixes". ielanguages.com. Nuoroda tikrinta 2021-08-25.

Literatūra
----------

* Володин А. П. (1990). „Лицо". *Лингвистический энциклопедический словарь*. М.: СЭ: 271–272.
* *Поликарпов Е. А.* Из учения Аполлония Дискола о грамматических лицах // Philologia classica. Вып. 7. Tradita non explorata. СПб. 2007. С. 96—109.
| **Kate Shortman** |
| --- |
| Gimė | 2001 m. lapkričio 19 d. (22 metai)Bristolis, Anglijos vėliava Anglija |
|  |
| Veikla | Sportininkė |
| Sritis | Dailusis plaukimas |
|  |
| Žinomas (-a) už | 2020 m. olimpiados dalyvė |

| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų sinchroninis plaukimas |
| **Atstovaujant: Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2024 Doha | Techninė programa |
| **Bronza** | 2024 Doha | Laisvoji programa |

**Kate Shortman** (g. 2001 m. lapkričio 19 d. Birstolyje) – Jungtinės Karalystės dailiojo plaukimo sportininkė, olimpietė.

Biografija
----------

2017 m. pasaulio vandens sporto čempionate Shortman varžėsi Jungtinės Karalystės rinktinės sudėtyje. Porų varžybose kartu su Isabelle Thorpe užimta 16-oji vieta. Sportininkė taip pat dalyvavo solo programos varžybose, kuriose pateko į finalą ir užėmė 12-ą vietą.

2018 m. Shortman ir Thorpe dalyvavo Europos čempionate. Duetų techninėje rungtyje užimta 10-oji vieta, o laisvojoje programoje britės liko 11-os. Shortman taip pat startavo solo varžybose, kuriose liko 8-oje vietoje.

2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate duetų varžybose liko 14-oje vietoje, o solo rungtyje užimta 10-a vieta.

2020 m. Europos čempionate individualioje rungtyje Shortman liko 6-oje vietoje, o duete su Thorpe užimta 7-oji vieta.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Shortman ir Thorpe dalyvavo moterų duetų varžybose. Sportininkės atrankoje surinko 169,8881 taškų ir į finalą nepateko. Bendroje įskaitoje Jungtinės Karalystės duetas užėmė 14-ą vietą.

2024 m. pasaulio vandens sporto čempionate Shortman ir Thorpe laimėjo sidabrą moterų duetų techninėje programoje, bei bronzą laisvojoje programoje bei iškovojo kelialapį į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 4 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
| **Ringa Baltrušaitė** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. vasario 11 d. (54 metai)Kaunas, Lietuvos vėliava Lietuvos TSR, Sovietų Sąjunga |
|  |
| Veikla | Šaulė iš lanko |
| Sritis | Olimpinis lankas, kyudo |
| Organizacijos | Lietuvos lankininkų federacija |
| Pareigos | Generalinė sekretorė (2004-2008) |
|  |
| Alma mater | VGTU (1993), TVM (2001) |

**Ringa Baltrušaitė** (g. 1970 m. vasario 11 d.) – Lietuvos šaulė iš lanko, teisėja.

Biografija
----------

1989 m. sportininkė laimėjo aukso medalį individualios daugiakovės rungtyje Lietuvos čempionate. 2002 m. Baltrušaitė Lietuvos čempionate pirmą karta tapo nugalėtoja šaudyme iš olimpinio lanko. Vėliau šį titulą sportininkė apgynė dar keturis kartus: 2003 m. 2004 m. 2005 m. ir 2007 m, o 2005 m. pirmą kartą tapo ir Baltijos šalių čempionato nugalėtoja. Nuo 2005 m. iki 2008 m. pagerino 43 Lietuvos rekordus įvairiose šaudymo iš lanko rungtyse. 2004 m. atstovavo Lietuvai Europos čempionate bei 2007 m. Pasaulio čempionate, kuriame užėmė 116 vietą. 2012 m. pirmajame Lietuvos kyudo čempionate Vilniuje sportininkė pelnė bronzos medalį, o 2013 m. tapo ir šalies čempione.

Nuo 2004 m. iki 2008 m. buvo Lietuvos lankininkų federacijos generalinė sekretorė. Lietuvos kyudo federacijos prezidentė.

2021 m. dalyvavo kaip sporto varžybų teisėja Tokijo olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Vilniuje vyko antras Lietuvos kyudo čempionatas
3. ↑  „Tokijo olimpinėse žaidynėse pasirodys ir lietuviai teisėjai: kas jie tokie". *www.delfi.lt*. delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-08.
National Geographic nuotrauka
**Krokodilas Gustavas** – Burundyje gyvenantis žmogėdra Nilo krokodilas. Pasak paplitusių gandų, šis krokodilas yra nužudęs apie 300 Ruzizi upės ir Tanganikos ežero pakrančių gyventojų. Nors tikrasis aukų skaičius nežinomas, vietos gyventojų tarpe Gustavas įgijęs beveik mitinės pabaisos statusą, jo yra labai bijoma ir saugomasi. Gustavui vardą suteikė prancūzų herpetologas Patrice Faye, kuris krokodilą bandė sugauti, tačiau nesėkmingai.

Krokodilo Gustavo istorija yra paremtas 2007 m. filmas „Žmogėdra" (angl. *Primeval*).

Pasak Nicky Dunnington-Jefferson straipsnio „Travel Africa" portale, keliaudama po Burundį 2019 m. ji sužinojo, kad krokodilas nušautas.

Aprašymas
---------

Kadangi Gustavas niekada nebuvo sugautas, tikslus jo dydis ir svoris nėra žinomi, bet 2002 m. paskelbti numanomi duomenys – Gustavas gali būti didesnis nei 5,5 m ir sverti daugiau nei 910 kg. Iš palyginti geros dantų būklės sprendžiama, kad šiuo metu Gustavui galėtų būti apie 60 metų. Turi tris šautines žaizdas.

Medžioja antilopes, zebrus, net ir didesnius gyvūnus – hipopotamus, antilopes gnu, taip pat ir žmones.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „PBS Previews Newsletter: Capturing the Killer Croc". PBS. 2004 m. gegužės 12 d. Suarchyvuotas originalas 2004-08-30.
2. 1 2  Michael McRae (2005 m. kovo mėn.). „Gustave: Have You Seen This Crocodile". National Geographic Adventure. Suarchyvuotas originalas 2008-08-01. „Updated on 2007-01-08, 2007-04-19, and 2008-01-05" `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
3. ↑  Dunnington-Jefferson, Nicky (2019 m. kovo 28 d.). „Beating the drums in Burundi". *Travel Africa Magazine*. Gecko Publishing. Suarchyvuotas originalas 2020-03-25. Nuoroda tikrinta 2020-03-25.
4. ↑  Michael McRae (2008 m. vasario mėn.). „Gustave, the Killer Crocodile – Update". National Geographic Adventure Magazine. Suarchyvuotas originalas 2008-08-05. Nuoroda tikrinta 2010-07-27. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
Žalieji žmogeliukai Kryme, Simferopolio oro uoste
**Žalieji žmogeliukai** (rus. *зелёные человечки*), taip pat **Mandagūs žmonės** (*вежливые люди*) – tai Rusijos specialiųjų operacijų pajėgos, kariaujančios taikos metu, dėvinčios uniformas be atpažinimo ženklų. Jos veikia nelegaliai už Rusijos teritorijos ir siekia politiškai ar ekonomiškai paveikti bet kurį pasaulio tašką, ypač, kai diplomatinės priemonės tampa neveiksnios. Jie kuria sumaištį šalies viduje, destabilizuoja politinę situaciją, iškelia Rusijai tinkamus politinius lyderius. Viena iš pagrindinių deklaruojamų užduočių – rusų gynimas kaimyninėse valstybėse.

Žalieji žmogeliukai pasirodė 2014 m. Krymo krizės metu kovo mėn. pradžioje. Rytų Ukrainos miestuose taip pat pastebėti tie patys vakarietiškų ginklų kopijomis ginkluoti asmenys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Schreck, Carl (2019-02-26). „From 'Not Us' To 'Why Hide It?': How Russia Denied Its Crimea Invasion, Then Admitted It". *rferl.org*. Radio Free Europe/Radio Liberty. Suarchyvuotas originalas 2019-12-30. Nuoroda tikrinta 2019-12-30. `{{cite web}}`: `|archive-date=` / `|archive-url=` laiko žyma nesutampa; 2019-10-30 siūlomas (pagalba)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žalieji žmogeliukai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* „Kas iš tikrųjų yra tie Rusijos „žalieji žmogeliukai"?". *Lietuvos rytas*. 2014-04-14. Suarchyvuotas originalas 2014-09-20. Nuoroda tikrinta 2015-04-07.
* Ash, Lucy (2015-01-29). „How Russia outfoxes its enemies". *BBC News Online* (anglų). Nuoroda tikrinta 2015.04.07. `{{cite news}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
| **Bazilijus Cezarėjietissen. gr. Ἅγιος Βασίλειος ὁ Μέγας, kopt. Ⲡⲓⲁⲅⲓⲟⲥ Ⲃⲁⲥⲓⲗⲓⲟⲥ** |
| --- |
|  |
| Šv. Bazilijaus ikona Kijevo šv. Sofijos katedroje |
| Gimė | 331 m.dabartinis Niksaras, Pontas, Senovės Roma |
| Mirė | 378–379 m. sausio 1 arba 2 d.Cezarėja Mazaka, Kapadokija (dab. Turkija) |
| Šventasis |
| Šventė | sausio 1, 2 arba 30 d. |
| Globoja | Rusiją, Kapadokiją, ligoninių valdytojus, reformatorius, vienuolius, švietimą, egzorcizmą, liturgininkus |
|  |
| Veikla | vyskupas, Bažnyčios Tėvas ir Mokytojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | cenobitinę vienuolystės regulą Rytų krikščionybėje |

**Bazilijus Cezarėjietis**, dar vadinamas **šventuoju Bazilijumi Didžiuoju** (koin/ gr. Ἅγιος Βασίλειος ὁ Μέγας = *Hágios Basíleios ho Mégas*, kopt. Ⲡⲓⲁⲅⲓⲟⲥ Ⲃⲁⲥⲓⲗⲓⲟⲥ, 331 m. – 379 m. sausio 1 arba 2 d.) – Cezarėjos Mazakos vyskupas Kapadokijoje, Mažojoje Azijoje (dab. Turkija), įtakingas teologas. 358 m. atsivertė į krikščionybę, 364 m. tapo kunigu. Palaikė Nikėjos tikėjimo išpažinimą ir priešinosi tam, kas buvo laikoma ankstyvosios krikščionių bažnyčios erezijomis, arijonizmui ir jam priešingam mokymui, kurį platino Apolinaras Laodikėjietis su savo pasekėjais. Sugebėjo suderinti savo teologinius įsitikinimus su politiniais ryšiais ir tokiu būdu tapti galingu Nikėjos pozicijos gynėju.

Taip pat Bazilijus garsėjo rūpesčiu vargšais ir nuskriaustaisiais, steigė ligonines, vargšų namus, keliautojų prieglaudas. Bazilijus nustatė vienuolinio gyvenimo gaires, kuriose daugiausia dėmesio skiriama bendruomeniniam gyvenimui, liturginei maldai ir fiziniam darbui. Kartu su Pachomiu jis laikomas bendruomeninės vienuolystės tėvu Rytų krikščionybėje (jo regula vadovaujasi unitų bazilijonų ordinas). Pripažįstamas šventuoju tiek Rytų, tiek Vakarų krikščionybės tradicijose. Suformulavo tikėjimo formulę, kad Šventoji Dvasia kyla iš Tėvo per Sūnų. Parašė egzegetinių veikalų, homilijų.

Bazilijus kartu su broliu Grigaliumi Nisiečiu ir jo bičiuliu Grigaliumi Nazianziečiu bendrai vadinami Kapadokijos tėvais. Rytų stačiatikių bažnyčia ir Rytų katalikų bažnyčios jam kartu su Grigaliumi Nazianziečiu ir Jonu Auksaburniu yra suteikusi Didžiojo hierarcho titulą, Romos katalikų bažnyčia – Bažnyčios mokytojo. Kartais vadinamas Uranofantoru (gr. Οὐρανοφάντωρ) – „dangiškųjų paslapčių atskleidėju".

Lietuvoje Bazilijaus vardu pavadinta viena bažnyčia Bazilionuose.

Literatūra
----------

* Paul Jonathan Fedwick, ed. (1981). *Basil of Caesarea, christian, humanist, ascetic: a sixteen-hundredth anniversary symposium, Part 1*. Pontifical Institute of Mediaeval Studies. ISBN 978-0-88844-412-7.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Bimbiris, Algirdas. Bazilijus Didysis (VLE)
2. ↑  Fedwick (1981), p. 5
3. ↑  „St Basil the Great the Archbishop of Caesarea, in Cappadocia". Amerikos ortodoksų bažnyčia. Svetainė. Nuoroda tikrinta 2007-12-15. `{{cite journal}}`: Citatai journal privalomas `|journal=` (pagalba)
**Ričardas Janilionis** (g. 1956 m. lapkričio 24 d. Kupiškyje) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1974 m. baigė Vilniaus 21-ąją vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universitetą. 2002 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1980–2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Centro filialo gydytojas. 1991–2002 m. Vilniaus universiteto Torakalinės chirurgijos klinikos vadovas, 2002–2007 m. Pulmonologijos ir radiologijos klinikos Krūtinės chirurgijos centro vadovas; nuo 2003 m. profesorius. Nuo 2007 m. Krūtinės ligų, alergologijos ir radiologijos klinikos vadovas.

Nuo 2004 m. Lietuvos krūtinės ir širdies chirurgų draugijos prezidentas, Lietuvos gydytojų sąjungos Vilniaus skyriaus pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptis – kvėpavimo takų chirurgija. Stažavo Vokietijoje, Švedijoje, Norvegijoje, JAV.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ričardas Janilionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 511 psl.
Originali dainų spinta Latvijos nacionalinėje bibliotekoje
**Dainų spinta**, arba **Dainų skrynia** (latv. *Dainu skapis*) vadinama didelė latvių liaudies dainų kartoteka, surinkta latvių folkloristo Krišjanio Barono, saugoma tam pritaikytoje autentiškoje spintoje. Jos aukštis yra 160 cm, plotis – 66 cm, gylis – 42 cm. Buvo pagaminta Maskvoje 1880 m. pagal paties K. Barono brėžinius, kai pasidarė sudėtinga kolekciją laikyti dėžėje nuo papirosų.

Spinta sudaryta iš dviejų dalių. Kiekvienoje iš jų yra po 35 stalčius, kurių kiekviename yra po 20 skyrių, kiekviename iš jų – po 150–200 vnt. 3 × 11 cm dydžio popieriaus lapelių. Spintos apačioje padėtos trys didelės dėžės su archyvine medžiaga (laiškai, vardų rodyklė). Iš viso spintoje saugoma 268 815 lapelių, ant kurių 4–8 eilutėmis užrašytos dainos, taip pat kiti tekstai, pavyzdžiui, mįslės, patarlės.

1923 m. mirus K. Baronui, spintą Rygoje išsaugojo jo artimieji. 1941 m. ji buvo perkelta į latvių tautosakos saugyklą, 1946 m. ​​- į Latvijos SSR Mokslų akademijos Literatūros, tautosakos ir dailės institutą, 1998 m. – į Latvijos universiteto Literatūros, tautosakos ir meno institutą, 2014 m. – į naująjį Latvijos nacionalinės bibliotekos pastatą.

Dainų spinta turi dvi kopijas: viena stovi K. Barono muziejuje Rygoje, o kita – K. Barono muziejuje Muchouderovkos kaime, Belgorodo srityje, Rusijoje, buvusiame Nikolajaus Stankevičiaus dvare, kur dvarininko šeimoje dirbdamas mokytoju K. Baronas pradėjo rinkti latvių liaudies dainas.

1997 m. pradėtas skaitmeninti visų dainų rinkinys iš Dainų spintos. Nuo 2002 m. jos visos randamos oficialioje internetinėje svetainėje.

2001 m. latvių liaudies dainų spinta, kaip latvių kultūros tapatumo pagrindas, simbolizuojantis šios baltų tautos kultūros savitumą ir senumą, buvo pripažinta pasaulinės reikšmės kultūros vertybe ir įtraukta į UNESCO programos „Pasaulio atmintis" registrą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  Latvijas enciklopēdija. 2. sējums. Rīga : Valērija Belokoņa izdevniecība. 2003. 106. lpp. ISBN 9984-9482-2-6.
2. 1 2   Archyvuota kopija 2020-02-22 iš Wayback Machine projekto. *Atmina.unesco.lv*
3. ↑  FOTO: Uz Gaismas pili pārved Dainu skapi
4. ↑  Krišjāņa Barona Dainu skapis Archyvuota kopija 2007-05-12 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Latvijos kultūros kanonas lrytas.lt
6. ↑  Par Dainu skapi
**Hotai** – svarbiausias iš septynių albanų klanų Malesijoje. Klano žmonės gyvena pietų centrinėje Juodkalnijoje, šiaurinėje Skadaro ežero pakrantėje ir rytų Kosove.

Istorija
--------

Pirmą kartą minimi 1330 m. o 1474 m. jų gyvenamas regionas minimas lotyniškuose šaltiniuose – *montanea ottanorum* (hotų kalnas).

Šiuolaikiniai hotai vedą savo kilmę iš XV a. pabaigos, kai išlikę albanai migravo iš Hercegovinos į pietus, kad išvengtų osmanų įsiveržimo ir susimaišė su vietiniais kalniečiais.

Tarp 1356 ir 1362 m. valdant Balšai I, po Balšičių įsiveržimo į Škoderį, daug hotų paliko Malesiją ir persikėlė į Plavo ir Limajaus (prie Pečo Kosove) apylinkes. Po šios migracijos liko tik keletas šeimų hotų.

Prieš 1421 m. didžioji Malesijos regiono dalis buvo įjungta į Zetos kunigaikštystę, kurią valdė galinga Balšičių giminė. Balšičiai naudojo Juodkalnijos aukštikalnes kaip slėptuvę politinio prieglobsčio ieškantiems serbų kilmingiesiems ar kitiems Balkanų bėgliams, besislapsčiusiems nuo užkariautojų osmanų.

Po konfliktų su osmanais ir venecijiečiais 1421 m. Balšičių dinastija išnyko. Valdžią perėmė nauja dinastija, kurią įsteigė Stefanas Crnojevičius, įkūręs savo sostinę Žabliake, į šiaurės rytus nuo Skadaro ežero.

Antroje XV a. pusėje, kai osmanai užkariavo Balkanus, Bosnijos slavus osmanų armijos ėmė stumti į pietus, kol 1463 m. pasiekė Hercegoviną.
Po Hervergovinos užkariavimo 1476 m. Albanijos užkariavimo 1478 m. ir Škoderio užėmimo 1479 m. pagal legendą, vyriškis *Keq Preka* ir penki jo sūnūs iš Hercegovinos aukštikalnių patraukė į pietus, kad pasitrauktų nuo masiškai migruojančių slavų. Jie ir daug kitų albaniškai kalbėjusių žmonių traukėsi iš Hercegovinos, kol rado vietą, kur gyventojai kalbėjo ta pačia kalba kaip ir jie.

Prasidedant šiaurės albanų pasipriešinimui osmanų valdžiai būtent hotų klanas sukėlė karą dėl Albanijos nepriklausomybės. Albanų partizaninio karo prieš turkų kariuomenę vadas buvo žmogus vardu *Ded Gjo Luli*, galbūt žinomiausias hotų didvyris. Laimėjus Dečičo mūšį *Ded Gjo Luli* iškėlė albanų vėliavą, kuri nebuvo naudojama nuo XV a. pabaigos, kai ši vėliava plevėsavo Skanderbego karinėse kamapanijose.
Dėl šio vaidmens hotai paprastai laikomi svarbiausiu albanų klanu Malesijoje.

Legenda
-------

Pagal albanų legendą kiekvienas *Keq Preka* sūnus įkūrė atskirą klaną – *Lazar Keqi* – Hotų klaną, *Ban Keqi* – Triešų klaną, *Kras Keqi* – *Krasniqi* klaną, *Piper Keqi* – Piperų klaną ir *Vaso Keqi* – Vasojevičių klaną.
Netrukus po bažnyčios pastatymo 1528 m. Grudoje *Lazar Keqi* ir jo sūnus *Gheg Lazari* persikėlė į vietovę, kurią vietiniai gyventojai vadino *Hoti* (šis vardas žinomas bent nuo 1330 m.) ir tenai įsikūrė.

Netoliese gyvenantis Triešų klanas laikomas „jaunesniaisiais broliais", nes klanai *Keq Preka* laiko bendru protėviu.

Religijos
---------

Daugelis hotų yra katalikai, ypač garbinantys šv. Joną Krikštytoją (alb. *Shën Gjoni, Shnjoni*). Mažuma hotų yra musulmonai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elsie, Robert; Mathie-Heck, Janice (2005). *The highland lute: (Lahuta e Malcís) : the Albanian national epic*. I.B.Tauris. p. 427. ISBN 9781845111182. Nuoroda tikrinta 2011 m. sausio 8 d..