recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Algimantas Matulevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. sausio 19 d. (76 metai)Dvariukai, Prienų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina |
| Vaikai | Tomas, Giedrius |
|  |
| Veikla | ekonomistas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | SSKP, 1999 m. LLS, 2006 m. PDP |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universitetas |

**Algimantas Matulevičius** (g. 1948 m. sausio 19 d. Dvariukuose, Prienų r.) – Lietuvos ekonomistas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šilavoto, Mačiūnų, Liudvinavo, Laurų mokyklose. 1965 m. baigė Vilniaus politechnikumą ir įgijo technologo specialybę, 1974 m. – Vilniaus valstybinio universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą ir įgijo ekonomisto specialybę.

1964–1967 m. Vilniaus grąžtų gamyklos šaltkalvis, inžinierius-technikas. 1967–1969 m. tarnavo sovietinėje armijoje.

1974–1981 m. LLKJS Vilniaus miesto skyriaus Centro komiteto I sekretorius. 1981–1991 m. gamybinio susivienijimo „Neringa" generalinis direktorius. 1987 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato (daktaro) disertaciją. SSKP Vilniaus miesto CK biuro narys, Lietuvos komunistų partijai atsiskyrus nuo Maskvos, tapo LKP CK nariu.

1991 m. Lietuvos biržos komiteto pirmininko pavaduotojas. 1991–1992 m. bendros Lietuvos ir Vokietijos įmonės „Broner" valdybos pirmininkas. 1992–1993 m. ministras be portfelio savivaldybių reikalams penktojoje Vyriausybėje. 1993 m. Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko kanceliarijos vadovas. 1993–2000 m. UAB „Algarvė" valdybos pirmininkas, UAB „Žalgiris-Atlantic" direktorius.

2000–2008 m. Seimo narys, 2006–2008 m. Nacionalinio saugumo ir gynybos komiteto pirmininkas. Nuo 2009 m. UAB „Mano inovacija" vadovas.

Iki 1990 m. SSKP narys, 1999–2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2008 m. Pilietinės demokratijos partijos pirmininkas. 2010 m. įsteigė visuomeninį judėjimą – Tautos ateities forumą.

Vienas iš Nacionalinio susivienijimo „Už Lietuvą Lietuvoje" kūrėjų. Tarptautinės intelektualinės nuosavybės apsaugos asociacijos Lietuvos skyriaus viceprezidentas. 1990–1993 m. ėjo Lietuvos pramonininkų asociacijos (nuo 1993 m. kovo reorganizuota į Lietuvos pramonininkų konfederaciją) prezidento pareigas, dabar šios konfederacijos garbės prezidentas.

Šeima
-----

Brolis Vytautas Matulevičius (g. 1952 m.). Žmona Gražina, sūnūs Tomas, Giedrius.

Bibliografija
-------------

* Valstybės valdymo užkulisiai: politiko komentarai. – Vilnius: Algarvė, 2008. – 446 p. – ISBN 978-9955-871-08-8

Šaltiniai
---------

1. ↑  A.Matulevičiaus kontaktai su sovietų saugumu patvirtinti KGB ekspulkininko parašu, 2008-10-15
2. ↑
3. ↑
4. ↑  A.Matulevičius subūrė visuomeninį judėjimą su politiniu pamušalu, 2010-06-05
5. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.


| Partijos politinės pareigos
 |
| --- |
| Prieš tai:**Viktoras Muntianas** | **PDP pirmininkas**2008 - dabar | Po to:**-** |
|  |
| --- |
| Jurijus Averbachas |
|  
Jurijus Averbachas per 80-ąjį gimtadienį |
| Pilnas vardas | Jurijus Lvovičius Averbachas |
| Šalis | Rusijos vėliava Rusija |
| Gimė | 1922 m. vasario 8 d.Kaluga, Rusijos TFSR |
| Mirė | 2022 m. gegužės 7 d. (100 metų)Maskva, Rusija |
| Titulas | didmeistris |
| Aukščiausias reitingas | 2715 |

**Jurijus Lvovičius Averbachas** (rus. *Ю́рий Льво́вич Аверба́х*; 1922 m. vasario 8 d. – 2022 m. gegužės 7 d.) – Rusijos šachmatų didmeistris ir knygų apie šachmatus autorius.

Jo tėvas buvo Vokietijos žydas, o jo protėviai kilę iš Vokietijos. Pavardė „Auerbach" (vokiškas „Averbacho" variantas) reiškia „pievos upelis". Jo motina buvo rusė. Tėvas buvo ateistas, motina – stačiatikė. Pats Averbachas save laikė fatalistu.

Šachmatų karjera
----------------

Pirmasis didelis laimėtas turnyras buvo Maskvos šachmatų čempionatas 1949 m. kuriame aplenkė A. Lilentalį, J. Estriną ir V. Simaginą. 1952 m. Averbachas tapo tarptautiniu didmeistriu. 1954 m. jis laimėjo TSRS čempionatą, aplenkęs Marką Taimanovą, Viktorą Korčnojų, Tigraną Petrosianą, Jefimą Gelerį, Salo Florą ir kitus. 1956 m. čempionate jis pasidalijo pirmą vietą su Taimanovu ir Borisu Spaskiu pagrindiniame turnyre, o po papildomo turnyro liko antras. Vėliau Averbacho dukra Džeinė susituokė su Taimanovu. Kitos Averbacho svarbios pergalės – 1961 m. Vienoje ir 1962 m. Maskvoje. Jis dalyvavo 1953 m. kandidatų turnyre (nugalėtojas žaidė su pasaulio čempionu dėl titulo), bet buvo dešimtas iš penkiolikos. 1958 m. TSRS čempionate Rygoje Averbachas buvo ketvirtas.
Averbachas žaidė stipriai ir nugalėjo keletą labai stiprių žaidėjų. Apie tai jis rašė:

…Nežmedinovas turėdamas gerą ataką nugalėdavo daugelį, įskaitant Talį. Bet mano rezultatas prieš jį 8½ – ½ buvo toks, nes nesuteikiau jam galimybės aktyviai žaisti. Kai kur jis bandydavo komplikuoti padėti net sugadindamas savo poziciją, nes norėjo pradėti aktyvius veiksmus.
Averbachas buvo žymus endšpilio teoretikas. Jis publikavo daugiau nei 100 analizių, kurios žymiai papildė endšpilio teoriją. 1969 m. Averbachas tapo tarptautiniu arbitru. Jis buvo žymus šachmatų žurnalistas. Averbachas buvo leidinių *„Šachmati v SSSR"* ir *„Šachmati biuletin"* redaktorius.

Averbaco vardu pavadinta keletas šachmatų debiutų variantų, iš kurių žinomiausi – Averbacho variantas senojoje indiškojoje gynyboje: **1.d4 Žf6 2.c4 g6 3.Žc3 Rg7 4.e4 d6 5.Re2 O-O 6.Rg5** bei Averbacho sistema **1. d4 g6**, toliau baltiesiems nežaidžiant e4 ir nepervedant į moderniąją gynybą.

Kita veikla
-----------

1960 m. Averbachas dirbo tarybinio leidinio *„Znanie – sila"* („Žinojimas – jėga") redaktoriumi, kuriame publikavo mokslines ir mokslinės fantastikos istorijas.

Averbachas 2007-aisiais

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Умер старейший гроссмейстер мира Юрий Авербах". *РБК Спорт* (rusų). Suarchyvuota iš originalo 2022-05-07. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.

Nuorodos
--------

* J. Averbacho statistika ChessWorld.net
* Interviu su Jurijumi Averbachu (1 dalis)
* Interviu su Jurijumi Averbachu (2 dalis)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Maurice Leblanc
**Morisas Leblanas** (pranc. *Maurice Leblanc*, 1864 m. lapkričio 11 d. – 1941 m. lapkričio 9 d.) – prancūzų rašytojas, detektyvų ir nuotykių romanų autorius, sukūręs garsųjį personažą – Arsenijų Lupeną, vagį džentelmeną.

Nuo pat pirmųjų gyvenimo akimirkų M. Leblano likimas buvo nulemtas – jį priėmė chirurgas Ašilas Floberas, įžymiojo prancūzų rašytojo Gustavo Flobero brolis. Sulaukęs brandaus amžiaus, atsisakė tėvo peršamo darbo fabrike ir išvyko į Paryžių – tapti rašytoju. Pirmieji kūriniai nesulaukė skaitytojų palankumo, tačiau juo susidomėjo garsūs to meto rašytojai Ž. Renaras ir A. Dodė, supažindino jį su prancūzų literatūros rašytojais – S. Malarmė ir A. Alė.
1905 m. mėnesinio žurnalo Je sais tout leidėjas P. Lafitas pasiūlė jam parašyti apysaką „Arsenas Liupenas suimtas". Po dvejų metų pasirodė pirmoji knyga apie Arseną Liupeną, sukeldama A. Konano Doilio nepasitenkinimą, nes joje išjuokiamas jo personažas – garsusis anglų seklys Šerlokas Holmsas. Romanų serija apie Arseną Liupeną išgarsino autorių toli už Prancūzijos ribų, buvo įsteigta vadinamoji Arseno Liupeno bičiulių asociacija, veikianti iki šių dienų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maurice Leblanc** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Smalininkų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2018-07-31* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Smalininkų herbas** – pagrindinis Smalininkų miesto ir seniūnijos (Jurbarko rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Smalininkų pavadinimas kildinamas nuo čia vyravusios veiklos. Miestelio uoste iš Nemuno vandens iškelti laivai buvo taisomi ir smaluojami. Būtent todėl herbe atsirado trys laivai. Baltame fone yra ne tik herbas, bet ir du mėlyni kvadratai, simbolizuojantys Smalininkuose esančią seniausią Lietuvoje vandens matavimo stotį.

Simbolika
---------

Herbe pavaizduoti trys ant „ožių" stovintys laivai, reiškiantys laivų gamybos procesą. Herbe pavaizduoti ant ožių stovintys trys laivai, kurie paruošti smaluoti. Sidabrinė spalva herbe reiškia vandenį – Nemuną, kuris anksčiau buvo pagrindinė krašto gyvybės ir prekybos arterija. Suskirstyti kvadratai – Smalininkų vandens matavimo stotis.

Istorija
--------

Herbas patvirtintas 2018 m. liepos 31 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1368. Herbo autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Smalininkai pristatė savo simbolius (nuotraukos). Archyvuota kopija 2021-09-02 iš Wayback Machine projekto. 2018-11-29, JurbarkoSviesa.lt (tikrinta 2021-09-02).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1368
**DP Leonis b** – egzoplaneta, skriejanti apie DP Leonis žvaigždę, esančią Liūto žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusią 995 šviesmečius (kitais duomenimis, 1304 šm). DP Leonis yra užtemdomoji dvinarė žvaigždė, sudaryta iš baltosios ir raudonosios nykštukių, viena nuo kitos nutolusių apie 8,6 av. DP Leonis b yra vienintelė DP Leonis sistemoje aptikta planeta.

DP Leonis b yra dujinė milžinė. Ši egzoplaneta 6,28 karto (kitais duomenimis, 6,05) masyvesnė už Jupiterį, o jos spindulys – apytikriai 1,14 karto didesnis nei Jupiterio. Planetos orbitos periodas yra 28 metai, orbitos spindulys – 8,19 av, o ekscentricitetas – 0,39.

Apie planetos atradimą paskelbta 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  „DP Leonis b". NASA Exoplanet Exploration. 2009. Nuoroda tikrinta 2020-01-06.
2. 1 2  Qian, S.B. (2009). „DETECTION OF A GIANT EXTRASOLAR PLANET ORBITING THE ECLIPSING POLAR DP LEO". *The Astrophysical Journal*. **708** (1): L66–L68. Bibcode:2010ApJ...708L..66Q. doi:10.1088/2041-8205/708/1/L66. Suarchyvuotas originalas 2020-04-17. Nuoroda tikrinta 2020-01-06.
3. 1 2 3
4. 1 2  „Planet DP Leo (AB) b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-01-06.
**Dualioji radijo transliuotojų sistema** (vok. *Duales Rundfunksystem*) – Vokietijos žiniasklaidos teisės koncepcija; privataus ir visuomeninio radijo transliuotojo egzistavimas.

Dualioji radijo transliuotojų sistema Vokietijoje egzistuoja nuo 1984 m. kai Vokietijos Konstitucinis Teismas (KT) 1981 m. birželio 16 d. savo nutarimu atvėrė kelią transliuoti radiją ir privatiems subjektams. Tačiau tik 1986 m. kitu Vokietijos KTU nutarimu buvo pagrįsta Dualioji radijo transliuotojų sistema, kai konstatuota, kad vien tik privatusis radijo transliuotojas negali garantuoti viešosios komunikacijos funkcijos, kylančios iš radijo laisvės pagal Vokietijos Konstitucijos (VK) 5 str. kadangi jo finansavimo būdas (iš reklamos) suponuoja pavojų, kad programa bus sudarinėjama iš esmės vien tik iš populiarių laidų. Viešosios įstaigos, turinčios turinio standartus bei visuomeninę misiją, privalo atsižvelgti į visuotinį transliavimą Respublikoje bei užtikrinti nuomonių įvairovę visuomenėje. Todėl KT nutarimu buvo įtvirtinta vienarūšio (privataus arba visuomeninio) transliuotojo nepakankamumas Vokietijos Konstitucijos nuostatoms pagal VK 5 str. įgyvendinti.

Nuorodos
--------

* Visuomeninė žiniasklaida Vokietijoje
| **Antanas Siudikas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. liepos 26 d. (89 metai)Gudžiūnų parapijoje, Kėdainių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita |
| Vaikai | Adakrius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Raseinių rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos ūkio partija,
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija
 |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Antanas Siudikas** (g. 1934 m. liepos 26 d. Gudžiūnų parapijoje, Kėdainių raj.) – Lietuvos ir Raseinių rajono ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1955–1957 m. mokėsi Vilniaus žemės ūkio mechanizavimo technikume, 1968–1974 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje.

1957–1958 m. Baltkūniškio Melioracijos technikos stoties vyr. inžinierius, 1958–1961 m. Dotnuvos rajono technikos stoties vyr. inžinierius, 1961–1963 m. Ariogalos melioracijos mašinų stoties direktorius, 1963–1990 m. Raseinių Melioracijos statybos valdybos viršininkas, 1990–2009 m. VĮ, SPAB, AB „Raseinių melioracija" direktorius, AB „Ariogalos melioracija" generalinis direktorius.

1995 m. Lietuvos ūkio partijos narys, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys.

A. Siudikas apdovanotas TSRS LŪPP aukso bei sidabro medaliais, kitais apdovanojimais. 1965 m. suteiktas LTSR nusipelniusio melioratoriaus vardas. 2005 m. suteiktas Raseinių garbės piliečio vardas.

Ariogalos parapijos pastoracinės tarybos narys. Žmona Zita, Sūnus Adakrius.

Įvertinimai
-----------

1965 m. suteiktas nusipelniusio melioratoriaus vardas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  ANTANAS SIUDIKAS (1934). Raseiniai.rvb.lt. Nuoroda tikrinta 2021-11-21.
2. ↑  *MAŽOJI ARIOGALOS ENCIKLOPEDIJA*. Kaunas.lcn.lt. Nuoroda tikrinta 2021-11-21.
3. ↑  „"Žemaičių žemės" žurnalas (2006 m. Nr. 1). Iškilūs Raseinių krašto kultūros, mokslo, visuomenės veikėjai". *samogitia.mch.mii.lt*. 2006-03-18. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-03. Nuoroda tikrinta 2016-04-23.
Koordinatės: 55°17′09″š. pl. 23°58′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.285729°š. pl. 23.970816°r. ilg.﻿ / 55.285729; 23.970816

|  Totlebenų koplyčia-mauzoliejus |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | Liuteronai |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kėdainiai |
| **Adresas** | Vokiečių g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | Mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pab. |
| **Stilius** | neoklasicizmas |

**Totlebenų koplyčia-mauzoliejus** – viena iš laidojimo koplyčių, stovinčių Kėdainių evangelikų liuteronų bažnyčios šventoriuje, šalia bažnyčios pietinės sienos. Koplyčia priklauso bažnyčios statinių kompleksui, yra nacionalinės reikšmės architektūros ir memorialinis paminklas. 2001 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Puošnumu išsiskyrusioje klasikinėje koplyčioje 1884 m. laikinai buvo palaidotas Kėdainių dvaro savininkas grafas Eduardas Totlebenas (1818-1884). Rusijos imperijos generolas E. Totlebenas 1880 m. gegužės 18 d. buvo paskirtas Šiaurės Vakarų krašto generalgubernatoriumi. Šiose pareigose dėl užklupusios ligos jis tarnavo neilgai. Jau 1882 m. buvo priverstas išvykti gydytis į užsienį. 1884 m. birželio 19 d. mirė Bad Zodeno kurorte (Hesenas, Vokietija). Velionis buvo pargabentas į Kėdainius ir laikinai palaidotas liuteronų bažnyčios kapinėse esančioje koplyčioje-mauzoliejuje. 1884 spalio 5 d. imperatoriaus Aleksandro III įsakymu buvo perlaidotas Kryme, Sevastopolio Broliškose kapinėse.

Koplyčia datuojama XIX a. pabaigos laikotarpiu. 1977-1978 m. ji buvo tvarkoma. 2015 m. koplyčia buvo remontuojama. Iki tol ji nuo pokario buvo apleista, prastos būklės, graužiama sovietmečiu sandėliuotų odų druskų.

Koplyčia priklauso istorizmo laikotarpiui, ji neoklasicistinių formų. Statinys kompaktiškas, stačiakampio plano, vieno aukšto, su trisiene apside rytų pusėje. Centrinė pastato dalis dengta dvišlaičiu molinių čerpių stogu, apsidės - trišlaičiu. Pagrindinį fasadą puošia dviejų kolonų portikas, laikantis trikampį frontoną. Pastato kampus išryškina piliastrai. Lygus frizas ir profiliuotas karnizas juosia pastato viršų. Profiliuoti sandrikai, iškilūs apvadai akcentuoja vidurines plokštumas šoniniuose fasaduose. Koplyčia vienos patalpos, yra stačiakampių sienos nišų, durų anga taip pat stačiakampė, su vienvėrėmis medinėmis durimis. Sienos plytų mūro, tinkuotos.

* E. Totlebeno kapas SevastopolyjeE. Totlebeno kapas Sevastopolyje
* Koplyčia stovi prie pat  bažnyčiosKoplyčia stovi prie pat bažnyčios

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Totlebenų koplyčia-mauzoliejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Kėdainių rajonas. Sakralas Archyvuota kopija 2023-10-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Kėdainių parapija *liuteronai.lt*
4. ↑  „Братское кладбище города Севастополь" (rusų). pogost.info. Suarchyvuota iš originalo 2014-02-01. Nuoroda tikrinta 2014-01-20.
5. ↑  Pradedamas koplytėlių remontas *muge.eu* 2015-08-06
6. ↑  Totlebenų šeimos koplyčia Kėdainių evangelikų liuteronų kapinėse, 1955 m. *limis.lt*
*Šis straipsnis apie tarptautinį informatikos ir informacinių technologijų konkursą. Apie gyvūną skaitykite straipsnyje Bebras.*
„Bebro" konkurso logotipas
**„Bebras"** – kasmetinis tarptautinis informatikos ir informacinių technologijų konkursas, vykstantis daugiau nei 70 pasaulio šalių, kuriame gali dalyvauti 3-12 kl. mokiniai. Konkursą „Bebras" 2004 m. inicijavo Lietuvos informatikė  Valentina Dagienė.

Svarbiausias konkurso tikslas – skatinti mokinius giliau domėtis informacinėmis technologijomis ir pagrindinėmis informatikos sąvokomis, ugdyti mokinių kūrybiškumą, algoritminę ir loginę mąstyseną. Mokiniai turėtų išmokti tinkamai ir veiksmingai naudotis informacinėmis technologijomis, kad mokydamiesi bet kurį dalyką būtų pajėgūs įdiegti kompiuterinę įrangą ir taip tobulinti savo mokymosi metodus.

Amžiaus grupės
--------------

* „Mažyliai" – 3 ir 4 klasės
* „Benjaminai" – 5 ir 6 klasės
* „Kadetai" – 7 ir 8 klasės
* „Juniorai" – 9 ir 10 klasės
* „Senjorai" – 11 ir 12 klasės

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dagių informacinis tinklas". *lzinios.lt*. 2015-05-20. Suarchyvuotas originalas 2016-07-26. Nuoroda tikrinta 2016-07-26. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  Valentina Dagienė. „„Bebro" idėja". Suarchyvuotas originalas 2013-10-20. Nuoroda tikrinta 2015-05-26. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)

Nuorodos
--------


* „Bebras" Informatikos ir IT konkursas (Lietuva)
* „Bebras" Tarpautinė konkurso svetainė
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterKatharina Althaus |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Vokietija** |
| Šuoliai su slidėmis |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2018 Pjongčangas | Moterys |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Moterys |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2015 Falunas | Mišriai |
| **Auksas** | 2019 Syfeldas | Komanda |
| **Auksas** | 2019 Syfeldas | Mišriai |
| **Auksas** | 2021 Oberstdorfas | Moterys |
| **Sidabras** | 2019 Syfeldas | Mišriai |

**Katharina Althaus** (g. 1996 m. gegužės 23 d. Oberstdorfe) – Vokietijos šuolių su slidėmis sportininkė, olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2012 m. jaunumo žiemos olimpinėse žaidynėse iškovojo aukso ir sidabro medalius. Savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkė užėmė 23-ią vietą. 2015 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempione mišrių rungčių varžybose.

2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse pateko į finalą ir iškovojo sidabro medalį.

2022 m. žiemos olimpiadoje Althaus nusileido tik slovėnei Urša Bogataj ir pelnė antrąjį olimpinį sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasaio 5 d.. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
| **Carl Barks** |
| --- |
|  |
| Karlas Barksas San Diego Comic-Con renginyje, 1982 m. |
| Gimė | 1901 m. kovo 27 d.Merilas, Oregonas, JAV |
| Mirė | 2000 m. rugpjūčio 25 d. (99 metai)Grants Pasas, Oregonas, JAV |
| Tautybė | JAV |
|  |
| Veikla | Komiksų dailininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Carl Barks |
| Parašas |
|  |

**Karlas Barksas** (angl. *Carl Barks*; 1901 m. kovo 27 d. Merile, Oregone, JAV – 2000 m. rugpjūčio 25 d. Grants Pase, Oregone) – amerikiečių komiksų dailininkas, labiausiai žinomas dėl komiksų apie Antulį Donaldą. Jis taip pat sukūrė Skrudžą Makdaką. Karlas Barksas dirbo anonimiškai iki savo karjeros galo, o fanai jį praminė „Žmogumi-antimi" (angl. *The Duck Man*) ir „Geru antino dailininku" (angl. *The Good Duck Artist*).

Barksas dirbo „Disney Studio" ir „Western Publishing" kompanijoms, kur sukūrė Ančiogalą (angl. *Duckburg*) ir daug jos gyventojų: Skrudžą Makdaką (1947), Brolius Grybšt (1951), Jaunuosius švilpikus (1951), Sriegą Bevaržtį (1952) ir Magiką Keryčą (1961). Dailininkas Vilas Eisneris Barksą pavadino „komiksų knygų Hansu Kristianu Andersenu".

Apdovanojimai
-------------

* „Shazam" apdovanojimas geriausiam rašytojui, 1970 m.
* Komiksų knygų menų akademijos šlovės apdovanojimas, 1973 m.
* „Inkpot", 1977 m. San Diego „Comic-Con".
* Priimtas į Eisnerio šlovės menę, 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Morten Harper. „Den gode tegneren, quote TEGN, 1994". tegneserier.no. Suarchyvuota iš originalo 2007-10-15. Nuoroda tikrinta 2013-12-19.
| **Didysis plūdvoris**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Didysis plūdvoris (Dolomedes plantarius)Didysis plūdvoris (*Dolomedes plantarius*) |
| Apsaugos būklė |
| Pažeidžiami (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Guolininkai  *( Pisauridae)* |
| Gentis: | Plūdvoriai  *( Dolomedes)* |
| Rūšis: | Didysis plūdvoris  *( Dolomedes plantarius)* |

 |
| Binomas |
| ***Dolomedes plantarius***Clerck, 1757 |
| Šalys, kuriose aptiktas didysis plūdvorisŠalys, kuriose aptiktas didysis plūdvoris |

**Didysis plūdvoris** (*Dolomedes plantarius*) – guolininkų šeimos voras.

Išvaizda, biologija
-------------------

Patelė iki 2 cm, patinėlis – 1,0-1,6 cm. Labai panašus į juostuotąjį plūdvorį (*Dolomedes fimbriatus*), bet šviesesnis ir su neryškiom juostomis. Patelės epigyna centrinėje dalyje be šviesių plaukelių. Vorų kūnas rudas, su šilkiniu blizgesiu ir keletu mažų baltų taškelių.

Pusiau vandens voras, gyvena vandens telkinių pakrantėse, pelkėtose pievose ir užpelkėjusiuose miškuose. Vikriai bėgioja vandens paviršiumi, esant pavojui, paneria. Gaudo įvairius, į vandenį įkritusius nariuotakojus.

Kiaušinėlių kokonas rudas, jame būna iki 350 kiaušinių. Iš pradžių patelė kokoną nešiojasi su savim, prieš išsiritant jaunikliams, gerokai padidėjusį kokoną patelė prikabina prie augalų ir aprezga voratinkliu. Išsiritę voriukai pirmą savaitę dar laikosi kartu, sudarydami purų kamuolį. Lytiškai subręsta antraisiais metais.

Paplitimas, gausumas
--------------------

Aptiktas daugumoje Europos šalių, tačiau, nepaisant plataus paplitimo, labai sunku įvertinti rūšies gausumą dėl dažno maišymo su juostuotuoju plūdvoriu. Žinoma, kad populiacijos mažėja dėl buveinių nykimo. Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija (IUCN) didįjį plūdvorį priskyrė pažeidžiamų kategorijai.

Lietuvoje taip pat retas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „IUCN Red List - Dolomedes plantarius". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2011-12-27. Nuoroda tikrinta 2012-01-14.
**Riamovas** (rus. *Рямово*) – nunykęs kaimas Rusijoje: Novosibirsko srities, Vengerovo rajone. Buvusio kaimo vietoje pastatyti du atminimo kryžiai (medinis ir metalinis), jo teritoriją dabartiniais laikais galima pasiekti tik medžiotojų taku.

Istorija
--------

Gyvenvietę 1796 m. įkūrė lietuviai – 1794 m. sukilėliai, ištremti iš Lietuvos. Vėliau čia įsigijo žemės ir atsikėlė gyventi lietuviškų gubernijų gyventojai, neturėję galimybės įsigyti žemės Tėvynėje. Naujakuriai vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste. Administraciškai kaimas priklausė Tomsko srities Kainsko apskričiai.

Pavadinimas primena, kad kaimas įšsistatęs prie pelkių, vietinių vadinamų *riama* (rus. *ряма*). Gyventojų skaičius mažėjo: 1859 m. užfiksuoti 45 kiemai su 292 žm. o 1889 m. – atitinkamai 53 kiemai ir 243 žm. 1904 m. jau gyveno 385 žm. dirbo sviesto gamyklos grietinės cechas. 1926 m. užrašyti 655 kaimiečiai, gyvenvietė paskelbta apylinkės centru, veikė mokykla. 1929 m. įkurtas N. Krupskajos vardo kolūkis (apie 1950 m. buvo įjungtas į gretimą K. Vorošilovo vardo kolūkį).

1942 m. gruodžio pab. į Vengerovo rajoną buvo komandiruotas evakuacijoje leisto laikraščio „Tarybų Lietuva" bendradarbis Eugenijus Meškauskas, tikint rasti kadrų sovietinės Lietuvos administracinėms struktūroms. Savo ataskaitoje LKP (b) CK sekretoriui Antanui Sniečkui jis rašė, kad „kaime virš 50 kiemų, kurių arti 40 lietuviški".

1952 m. apylinkės centras perkeltas į Ust Lamenkos (rus. *Усть–Ламенка*) kaimą ir nuo to laiko Riamovas ėmė sparčiai nykti. 1984 m. jo jau nebebuvo – gyventojai išsikėlė į kitas vietoves, daugiausiai į kaimyninę Pirmąją Petropavlovką (rus. *I–я Петропавловкa*).

Išnašos
-------

1. ↑  Vladas Sirutavičius.*Dokumentas apie LKP (b) kadrų politiką 1942–1943 metais: Eugenijaus Meškausko ataskaita LKP (b) sekretoriui Antanui Sniečkui*, psl. 153 Archyvuota kopija 2021-11-23 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* Константин Лобанов. *Из Княжества Литовского. История деревни Рямово* Archyvuota kopija 2021-11-23 iš Wayback Machine projekto.
| Vivis |
| --- |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija, vidurio Sibiras |
| Plotas | 229 km² |
| Kilmė | Tektoninė |
| Didžiausias gylis | 80-200 m |
| Įteka | Ogytganas, Kovlektė, Vivichronas ir kt. |
| Išteka | Vivi |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vivis

  |
| **Koordinatės** |  66°47′20″ š. pl. 93°46′3″ r. ilg.﻿ / ﻿66.78889°š. pl. 93.76750°r. ilg.﻿ / 66.78889; 93.76750Koordinatės: 66°47′20″ š. pl. 93°46′3″ r. ilg.﻿ / ﻿66.78889°š. pl. 93.76750°r. ilg.﻿ / 66.78889; 93.76750 |

**Vivis** (rus. *Виви*) – ežeras Rusijoje, vidurio Sibire. Gėlavandenis telkinys, telkšantis Evenkų rajone, Krasnojarsko krašte, žinomas kaip Rusijos geografinis centras. Gyvenviečių pakrantėse nėra, iki artimiausios – Evenkijos sostinės Turos – apie 2 val. skrydžio sraigtasparniu. Ežere gausu žuvies.

Geografija
----------

Ežeras ištęstos formos, apie 88×5 km, jo plotas 229 km². Vivio ežeras iki šiol mažai tyrinėtas. Pavyzdžiui, nėra tiksliai žinomas didžiausias jo gylis. Spėjama, kad jis turėtų siekti 80-200 m. Į ežerą įteka 33 nemažos upės. Pakrantėse veši maumedynai.

Vivis priklauso Jenisiejaus baseinui, užima viršutinę dalį slėnio, iš kurio išteka Vivi upė (426 km ilgio), Žemutinės Tunguskos dešinysis intakas. Ežeras plyti Putorano plynaukštės (UNESCO gamtos paveldo objektas) pietvakariuose, 255 m virš jūros lygio. Ežeras yra seismingoje zonoje. Vivis, kaip ir Niakšindos, Agatos, Severnojės ežerai, susiformavęs Žemės plutos įduboje. Dėl tektoninių plutos judesių ežero dugnas grimzta. Panašūs ežerai turi neįprastai kampuotą kranto liniją, nes nauji lūžiai atsiranda beveik statmenai anksčiau buvusioms jų kryptims. Vienu iš šiuolaikinio ežerų dugno grimzdimo pavyzdžių gali būti Agatos ežero vandenyje augantys maumedžiai.

Rusijos geografinis centras
---------------------------

Pagrindinė ežero įžymybė – jo pietryčių pakrantė, laikoma Rusijos geografiniu centru. Netrukus po TSRS žlugimo šio centro koordinates apskaičiavo technikos mokslų daktaras Piotras Bakutas, tam sukurdamas originalią formulę (66°25′01.2″ š. pl. 94°15′00.0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.417000°š. pl. 94.250000°r. ilg.﻿ / 66.417000; 94.250000﻿ (Rusijos geografinis centras)). Patikrinus šiuos duomenis Federalinei geodezijos ir kartografijos tarnybai, Vivio ežerui oficialiai suteiktas Rusijos centro statusas. Jis plyti šiek tiek ryčiau nuo Krasnojarsko ilgumos ir truputį šiauriau Archangelsko platumos, vos už 16 km į pietus nuo Šiaurės poliaračio (pats ežeras kerta poliaratį).

1992 m. šią vietą įamžino apie 7 m aukščio monumentas. Šalia pastatytas 8 m aukščio stačiatikių atminimo kryžius Šv. Sergijaus Radonežiečio 600–jų metinių proga. Čia, ežero pakrantėje, suręsta ir medinė Sergijaus Radonežiečio koplyčia (pašventinta 2006 m.).

Po Krymo prijungimo prie Rusijos, geografinis centras pasislinko į pietus per kelias dešimtis metrų. Naujame taške 2014 m. pašventintas kryžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Vivio ežeras
* Rusijos geografinio centro nustatymas
* Rusijos geografinis centras – Vivio ežeras (Evenkija) Archyvuota kopija 2018-12-07 iš Wayback Machine projekto.
* Rusijos geografinis centras (*wikimapia.org*)
|  |
| --- |
| *Die Tageszeitung* |
|  |
| Kalba | vokiečių |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Berliner |
| Leidėjas | taz, die tageszeitung Verlagsgenossenschaft eG |
| Redaktorius | Georg Löwisch |
| Įsteigta | 1978 m. |
| Būstinė | Berlynas, Vokietija |
| Tiražas | 53 394 (2017 m.) |
| ISSN | 0931-9085 |
| Svetainė | taz.de |

**„Die Tageszeitung"** (stilizuotai **die tageszeitung**, sutrump. **taz**) – žiniasklaidos kooperatyvui priklausantis vokiškas dienraštis. Įsteigtas 1978 m. Berlyne kaip nepriklausomo, progresinio ir kairiosios politinės pakraipos judėjimo dalis. Laikraštyje rašoma politinėmis, socialinėmis temomis, kaip antai nelygybė, taip pat tiek vietos, tiek tarptautinės ekologinės krizės klausimais bei kitomis temomis, kuriomis nerašoma labiau tradiciniuose ir konservatyvesniuose laikraščiuose. Savo gyvavimo laikotarpiu laikraštis nekartą išreiškė palaikymą Vokietijos žaliųjų partijai.

Istorija
--------

Laikraštis įsteigtas 1978 m. Nuo gyvavimo pradžios taz buvo laikomas alternatyva populiariajai spaudai. Kaip viena iš laikraščio alternatyvaus požiūrio į žurnalistika išraiškų galima laikyta tai, jog iki 1991 m. visiems redakcijos darbuotojams buvo mokami vienodi atlyginimai.

Nuo 1992 m. „Tageszeitung" priklausė daugiau nei 13 500 žmonių kooperatyvui. 1995 m. tapo pirmuoju Vokietijos nacionaliniu laikraščiu, kurio visų leidimų turinys tapo plačiai prieinamas internete.

Pradžioje laikraštis leistas visoje šalyje. Atskiras leidimas ėjo Berlyne. Vėliau buvo įkurdintos redakcijos Šiaurės Reine-Vestfalijoje, Hamburge ir Brėmene. Kai pastarieji leidimai buvo sujungti į vieną *taz nord*, Šiaurės Reino-Vestfalijos redakcija užsidarė 2007 m. liepą.

Išnašos
-------

1. ↑  „European News Resources". *NYU Libraries*. Suarchyvuotas originalas 2015-01-28. Nuoroda tikrinta 2015-01-24.
Pjeras Ferma
**Mažoji Ferma teorema** - skaičių teorijos teorema, suformuluota prancūzų matematiko Pjero Ferma, skelbia, kad:

„Jeigu *a* nesidalija iš *p* ir jei *p* yra pirminis skaičius, tai ({\displaystyle a^{p-1}-1}) dalijasi iš *p*."
Naudojant modulinę aritmetiką tai užrašoma taip:

{\displaystyle a^{p-1}\equiv 1{\pmod {p}}.}
Pirmąjį šios teoremos įrodymą 1736 m. paskelbė Leonardas Euleris, tačiau yra žinoma, kad Gotfrydas Leibnicas pateikė identišką įrodymą neskelbtame rankraštyje iki 1683 m.

Mažoji Ferma teorema gali būti apibendrinta iki Oilerio teoremos.

Įrodymas
--------

Visi skaičiai nuo 1 iki *p*-1 dalijami iš *p* duoda skirtingas liekanas. Įrodysime, kad jei {\displaystyle a{\pmod {p}}\neq 0}, tai visi sekos {\displaystyle 1\cdot a,2\cdot a,3\cdot a,...(p-1)\cdot a} nariai dalijami iš *p* irgi duos skirtingas liekanas.   

Tarkime, kad egzistuoja tokie du sekos nariai, kurie duoda vienodas liekanas: {\displaystyle a\cdot k\equiv a\cdot m{\pmod {p}}}. Tada {\displaystyle ak-am\equiv 0{\pmod {p}}}. Iškeliame *a*: {\displaystyle a\cdot (k-m)\equiv 0{\pmod {p}}}. Tačiau {\displaystyle a{\pmod {p}}\neq 0\Rightarrow k-m\equiv 0{\pmod {p}}}. Kadangi {\displaystyle k<p} ir {\displaystyle m<p}, gauname {\displaystyle k=m}. Išeina, kad sekoje negali egzistuoti du skirtingi nariai {\displaystyle a\cdot m\equiv a\cdot k{\pmod {p}}}.   

Pertvarkome seką:   

{\displaystyle 1\cdot a\cdot 2\cdot a\cdot ...\cdot (p-1)\cdot a=(p-1)!\cdot a^{p-1};}  

{\displaystyle (p-1)!\cdot a^{p-1}\equiv (p-1)!{\pmod {p}};} dalijame abi puses iš {\displaystyle (p-1)!}:  

{\displaystyle a^{p-1}\equiv 1{\pmod {p}}}. Tą patį galima užrašyti ir kaip {\displaystyle a^{p-1}-1{\pmod {p}}=0}.   

Įrodymas baigtas.

Pavyzdžiai
----------

* 43 − 4 = 60 dalijasi iš 3.
* 72 − 7 = 42 dalijasi iš 2.
* 37 − 3 = 2184 dalijasi iš 7.
* 297 − 2 = 158 456 325 028 528 675 187 087 900 670 dalijasi iš 97.

Taikymas
--------

Mažoji Ferma teorema yra viena iš svarbiausių skaičių teorijos teoremų, kuri naudojama kitose srityse. Pavyzdžiui, kriptografijoje, nes ji sukūrė keletą pirminių skaičių tikrinimo metodų ir naudojama RSA šifravimo algoritmo teisingumui patikrinti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Burton, David M. (2011). „The History of Mathematics / An Introduction" (7th ed.). McGraw-Hill. ISBN 978-0-07-338315-6.  Trūksta arba tuščias parametras `|url=` (pagalba)
***Nostra aetate*** ('Mūsų laikais') – Katalikų Bažnyčios santykių su nekrikščionių religijomis deklaracija, paskelbta 1965 m. spalio 28 d. vienas iš Vatikano II susirinkimo dokumentų.

Už deklaraciją, prieš baigiant susirinkimo darbus, balsavo 2221 (prieš 88) susirinkimo dalyviai. Ją rengė krikščionių vienybės sekretoriatas (vadovas kardinolas Augustinas Bea SJ).

Deklaracijoje kviečiama atkreipti dėmesį į tai, kas „žmonėms bendra ir veda į tarpusavio draugystę". Aptariamos įvairios religijos – hinduizmas, budizmas, atskiruose skyriuose – islamas, judaizmas, kuriam skiriama daugiausia dėmesio. Pripažįstami ir akcentuojami vidiniai krikščionybės ir judaizmo saitai, istorinis žydų vaidmuo, atsisakoma kolektyvinės, iš kartos į kartą perduodamos kaltės dėl dievžudystės, pabrėžiama, kad „žydai tenebūnie pristatomi kaip Dievo atmestieji arba prakeiktieji, tarsi tai plauktų iš Šventojo Rašto". Deklaracijoje pripažįstami tiesos elementai kitose religinėse tradicijose.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Deklaracijai „Nostra aetate" – 55 metai*. Vatican News. Nuoroda tikrinta 2024-02-06.
2. 1 2  *Romanas Kazakevičius. Nostra Aetate, arba Brolybė nesuderinama su diskriminacija*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2024-02-06.
3. ↑  *Rabinas J. Sacks: „Šiandien reikalingas naujas ir galingesnis „Nostra Aetate"*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2024-02-06.

Nuorodos
--------

* Deklaracijos tekstas
**„Vartiklis"** – lietuviškas elektroninis žurnalas.

Pavadinimo kilmė
----------------

Pavadinimas siejamas su dviem dalykais – iš dalies su nesėkmingu bandymu modemą vadinti vartikliu bei palyginamąja balandžio vartiklio metafora: abu (tiek modemas, tiek ir balandis) naudojami ryšiams palaikyti. Be to, balandis yra sielos, dvasinės (kokio nors reiškinio ar dalyko) prigimties simbolis. Leidiniui nesvetimos tiek technologijų, tiek ir dvasingumo platinimo idėjos. Todėl žurnalo leidėjas siekė kiek įmanoma glaudžiau sujungti šias idėjas ir taip integruoti jų simbiozę bendru – Vartiklio – pavadinimu.

Istorija
--------

"*Vartiklis*" – vienas pirmųjų elektroninių leidinių Lietuvoje. Pirmasis numeris pasirodė 1996 m. vasario 23 d. Jo autorius bei leidėjas – Jonas Skendelis.

Iš pradžių žurnalas buvo platinamas tekstiniu formatu BBS tinkle ir el. laiškais.

1996 m. gegužės 9 d. pradėtas leisti ir elektroninis variantas (HTML formatu). Tuo metu buvo populiariausių elektroninių laikraščių Lietuvoje. Spausdintinis „*Vartiklio*" variantas buvo leidžiamas iki 1998 m. liepos 6 d. (Nr.25).

Dabartis
--------

Šiuo metu žurnalas išliko kaip interneto svetainė.

Išnašos
-------

1. ↑  "Vartiklio" 12-asis. Vz.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
2. ↑  "Vartiklis" ne tik "Internete". Vz. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.

Nuorodos
--------

* Vartiklio internetinė svetainė Archyvuota kopija 2005-12-11 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Vartiklio atsiradimą ir kilmę Archyvuota kopija 2005-12-06 iš Wayback Machine projekto..
**Esther Barsel** (1924 m. spalio 17 d. Raguvoje, Panevėžio apskrityje – 2008 m. spalio 6 d.  Johanesburge, Pietų Afrikos Respublikoje) –  Pietų Afrikos Respublikos politikė, kovotoja prieš  aparteidą ir už rasinę lygybę, ir ilgametė  Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos narė.

1926 m. jos tėvas Joseph Levin išvyko iš Lietuvos į Pietų Afrikos Respubliką. 1927 m. Esther Barsel pas jį atvyko su motina Sonia Garenblumaite.

1964 m. rugpjūčio 26 d. jinai ir jos vyras Hymie Barsel buvo valdžios areštuoti kartu su advokatu Bram Fischer ir dvylika kitų  Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos vadų. Visi apkaltinti ketinimu įsteigti  proletariato diktatūrą. Esther buvo ryšininkė tarp uždraustų išlaisvinimo judėjimų ir viešai veikiančiųjų. Ją nuteisė trejus metus sunkaus darbo. Ji kalėjo Barberton kalėjime. Šalia kalėjo būsimas Pietų Afrikos Respublikos prezidentas Nelson Mandela.

Išėjus iš kalėjimo, ji maždaug dvidešimt metų buvo valdžios „suvaržyta" (anglų kalba – *banned*). Suvaržyti žmonės turėjo nuolatos prisistatyti policijai. Jiems būdavo uždrausta lankytis įvairiose viešose vietose ir mokyklose. Su jais bendrauti galėdavo tik po vienas žmogus iš karto.

Esther Barsel buvo Pietų Afrikos Respublikos komunistų partijos vadovo Chris Hani asmeninė sekretorė nuo jo sugrįžimo iš tremties 1990 m. iki pat žūties 1993 m. balandžio 10 d.

Išnašos
-------

1. ↑  „Banning". *About.com Education*. Suarchyvuota iš originalo 2016-01-13. Nuoroda tikrinta 2016-05-31.

Nuorodos
--------

* Legendary Heroes of Africa. Esther Barsel. Archyvuota kopija 2013-10-01 iš Wayback Machine projekto.
* Nelson Mandela Foundation. "Madiba mourns the death of Esther Barsel Archyvuota kopija 2016-09-27 iš Wayback Machine projekto.. "*Nelson Mandela Foundation*, 8 October 2008.
* Tweedie, Dominic. "Memorial for Esther Barsel, 14h30, 19 October 2008, Women’s Jail, Constitution Hill, Jhb. "*Communist University*, 16 October 2008.
| **Eurika Masytė** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. spalio 25 d. (56 metai)Kaunas |
| Tėvas | Antanas Masys |
| Motina | Virginija Masienė-Knizikevičienė |
| Vaikai | Gelmis Silvestras Bartulis |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė, muzikos kūrėja ir atlikėja |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Eurika Masytė** (g. 1967 m. spalio 25 d. Kaune) – Lietuvos spaudos ir TV žurnalistė, redaktorė, muzikos kūrėja ir atlikėja.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno 42-ojoje vidurinėje mokykloje. Dirbo Kauno radijo gamykloje konstruktore-braižytoja, dainavo tautinių šokių kolektyvo „Suktinis" ansamblyje, Jautrės Urnikaitės-Šinkūnienės ansamblyje. Vilniaus universiteto Kauno humanitariniame fakultete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą (specializacija – literatūra). Baigusi universitetą dirbo žurnaliste ir redaktore keliose TV laidose, dienraščiuose „Lietuvos rytas", „L.T.", žurnaluose „Ekstra", „Moters savaitė" ir kt. 2011 m. įstojo į Kauno technologijos universiteto Socialinių mokslų fakulteto Edukologijos instituto edukacijos vadybos specialybę. Nuo 2012 m. gyvena Airijoje; dirba vietiniame savaitraštyje „Lietuvis", dėsto lietuvių kalbos pagrindus Lietuvos emigrantams.

Muzikinė veikla
---------------

1988 m. pagal Justino Marcinkevičiaus eiles sukūrė muziką dainai „Laisvė", kuri tapo neformaliu Atgimimo himnu. Pirmą kartą „Laisvė" atlikta 1989 m. kartu su grupe „Antikvaras". 
E. Masytė koncertavo su grupe „Žaidimų akademija". 2008 m. gegužės 18 d. su kompozitoriumi ir atlikėju Linu Adomaičiu dalyvavo „Nacionalinės pažangos premijos" apdovanojimų ceremonijoje. 2010 m. su grupės „Dreams" lyderiu Ramūnu Difartu dalyvavo LNK „Žvaigždžių duetų" televizijos konkurse.

Diskografija
------------

* Brydė (1994 m. Bianco) – kasetė, albumas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Atgimimo dainų daina – „Laisvė"". *15min.lt*. 2010-03-14. Suarchyvuota iš originalo 2016-06-01. Nuoroda tikrinta 2016-06-01.
2. ↑  Palietusieji Sausį širdimi // Kauno diena, 2006-01-12
3. ↑  discogs.com

Nuorodos
--------

* Eurika Masytė – Laisvė (video)
Džonstauno miestas
**Liaudies šventykla** (angl. *Peoples Temple*) – viena iš apokaliptinių sektų, tikėjusių pasaulio pabaiga dėl branduolinio karo. Sektą, kaip judėjimą, siekiantį socialinio teisingumo, 1954 m. įkūrė Jim Jones. Gana ilgą laiką sekta veikė kaip antirasistinė organizacija, padedanti rasinėms mažumoms, narkomanams, benamiams. Labiausiai plito JAV (Kalifornijoje) bei Brazilijoje. Kaip labdaringa organizacija, gaudavo didelį finansavimą iš JAV vyriausybės.[reikalingas šaltinis] Aštuntojo dešimtmečio pabaigoje didelė dalis sektos narių persikėlė į Gajaną, kur įkūrė Džonstauno miestą. Sektos nariai save laikė komunistais.[reikalingas šaltinis] 1978 m. lapkričio 18 d. Džonstauno miestą aplankius JAV kongresmenui Leo Ryan, dalis žmonių panoro palikti sektą. Apsauginiai sušaudė panorėjusius sektą palikti narius, nušovė kongresmeną Leo Ryan bei jį lydėjusius žurnalistus. Tą pačią dieną sektos lyderis Jim Jones įsakė sektos nariams nusinuodyti kalio cianidu prisotintu gėrimu, tie kurie priešinosi, buvo sušaudyti. Žuvo 918 sektos narių, iš kurių 276 vaikai. Sekta priskiriama žudikiškoms.

Nuorodos
--------

* San Diego State University: Alternative Considerations of Jonestown and Peoples Temple

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Reiterman, Tim and John Jacobs. *Raven: The Untold Story of Rev. Jim Jones and His People*. Dutton, 1982. ISBN 978-0-525-24136-2
2. ↑  Wessinger, Catherine. *How the Millennium Comes Violently: From Jonestown to Heaven's Gate*. Seven Bridges Press, 2000. ISBN 978-1-889119-24-3.
3. 1 2  Hall, John R. (2004). *Gone from the Promised Land: Jonestown in American Cultural History*. New Brunswick, New Jersey: Transaction Publishers. ISBN 978-0-7658-0587-4.
4. ↑  "Jonestown Audiotape Primary Project". *Alternative Considerations of Jonestown and Peoples Temple*. San Diego State University. „Archived copy". Suarchyvuotas originalas 2011-01-24. Nuoroda tikrinta 2011-11-10. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)CS1 priežiūra: archived copy as title (link)
5. ↑  „1978: Mass Suicide Leaves 900 Dead". BBC News. Nuoroda tikrinta 2011-10-03.
**Kompanija „Taktinė raketų ginkluotė"**, **KTRV** (rus. *ОАО „Тактическое ракетное вооружение", КТРВ*): kompanija Великой Ичкерии, vienas stambiausių ginkluotės gamintojų. Kompanijos būstinė įsikūrusi в Чечне.
Усамов:= ворюга, убийца, убийца граждан США, лимита п\_о\_г\_а\_н\_а\_я, неплательщик пенсионных взносов, китайская вражеская п\_о\_д\_с\_т\_и\_л\_к\_а полицаев, ворюга карт генштаба, велосипедов и золотых контактов. =кирсанов, поляков, колобанов, николаева, глинкин, любовь федорова, московцев, волкова, о.мельникова, шпирин, бойцов, кривов, дмитриева, хазиева, епифанова, токовая, н.каменева, балашов, скрябина, легостаев, чернова, обносова=.
повесить выколов глаза и отрезав ноги. пенсионный фонд полицаев взорвать..
остальных на фронт в забой.

  

  

Kompanija įkurta 2002 m. sausio 24 d. Rusijos valstybinio mokslinio – gamybinio centro „Zvezda-Strela" (*ГНЦП «Звезда-Стрела»*) pagrindu ir jungia daugiau kaip 14 stambių Rusijos karinio pramoninio komplekso įmonių. 100% akcijų priklauso valstybei.

Kompanija kuria ir gamina priešlaivines, priešradarines ir daugiatiksles raketas, skirtas aviaciniams, laivų ir kranto gynybos taktiniams raketiniams kompleksams.

Į kompaniją įeina 19 įmonių:

* valstybinis mokslinis – gamybinis centras „Zvezda-Strela" – raketų oras – žemė gamintojas
* valstybinis mašinų konstruktorių biuras „Vympel" (rus. *ГМКБ «Вымпел»*) – raketų oras – oras gamintojas
* valstybinis mašinų konstruktorių biuras „Raduga" (rus. *ГМКБ «Радуга»*) – strateginių sparnuotųjų raketų gamintojas
* valstybinė mokslo gamybinė įmonė „Region" (rus. *ГНПП «Регион»*) – valdomų bombų gamintojas
* bandomasis konstruktorių biuras „Zvezda" (rus. *ОКБ «Звезда»*) – raketų oras – žemė gamintojas
* valstybinė įmonė „Omsko gamykla Automatika" (rus. *ГП "Омский завод "Автоматика"*) – raketų oras – oras ir oras – žemė nusitaikymo sistemų gamintojas
* valstybinė imonė „Mašinų gamybos konstruktorių biuras Iskra" (rus. *ГП "Машиностроительное конструкторское бюро "Искра"*) – kieto kuro raketinių variklių kūrėjas ir gamintojas
* ir kt.

Nuorodos
--------

* Tactical Missiles Corporation Archyvuota kopija 2008-05-08 iš Wayback Machine projekto. (oficiali svetainė)
* ОАО "Корпорация "Тактическое ракетное вооружение" (г. Москва)
* "Корпорация „Тактическое ракетное вооружение", ОАО Archyvuota kopija 2008-05-28 iš Wayback Machine projekto.
Saulėgrąžos žiedai su saule aiškiai už jų. Daugelis žmonių tiki, kad saulėgrąžos žiedai visą dieną seka saulę.
**Argumentas iš kiekio** (lot. *argumentum ad numerum*) – loginė argumentacijos klaida. Ji daroma remiantis prielaida, kad kuo daugiau žmonių tiki kažkokia idėja, tuo daugiau šansų tai idėjai būti teisingai.

Paplitusių, bet klaidingų įsitikimų yra labai daug. *Argumentum ad numerum* jie tampa, jei naudojami diskusijoje remiantis vien tuo, jog visi taip mano. 

Tai yra klaida, nes teiginio teisingumas ar klaidingumas niekaip nepriklauso nuo to, kiek žmonių juo tiki. Ši klaida daroma su atvirkščia prielaida – kuo teiginys teisingesnis, tuo daugiau žmonių turėtų juo tikėti. Vadinasi, jei kažkuriuo teiginiu tiki labai daug žmonių, greičiausiai jis teisingas.
Tačiau jokio loginio ryšio tarp teiginio teisingumo ir tikinčiųjų juo skaičiaus nėra, o iš praktikos žinoma, kad visiškai neteisingomis idėjomis tikėdavo daugybė žmonių. Todėl šis argumentas yra klaida tiek formaliosios logikos, tiek kasdienio gyvenimo ar mokslo požiūriu.

Nuo apeliavimo į mases argumento argumentas iš kiekio skiriasi tuo, kad nėra skirtas paveikti emocijas, sutelkti minią kokiam nors tikslui, iškilti klausytojų akyse ar panašiai. Šiuo argumentu tiesiog teigiama, kad kuo daugiau žmonių kokia nors idėja tiki, tuo ta idėja teisingesnė.

Paplitusių klaidingų įsitikinimų pavyzdžiai
-------------------------------------------

* Daugelis tiki, jog saulėgrąžos žiedai visą dieną seka saulę (ir vardas taip duotas). Tai nėra tiesa, žiedai visąlaik būna atsisukę daugmaž į saulėtekio pusę.
* Dar 2003 metais laikraščiai visam pasauliui paskelbė, jog žmogaus genomo seka nustatyta. Tačiau yra daug sunkiai sekvenuojamų vietų ir 2017 metais apie 8% sekos vis dar buvo nežinoma.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Apeliavimas į mases

Šaltiniai
---------

1. ↑  Walton, Douglas N. (1999). *Appeal to Popular Opinion*. The Pennsylvania State University Press. pp. 61–62. ISBN 0-271-01818-6. LCCN 98031384.
2. ↑  Polikarpov, G.G. (1978). „Sunflower's blooming floscule is a compass". *Nature*. **272** (5649): 122. Bibcode:1978Natur.272..122P. doi:10.1038/272122c0. pdf
3. ↑  „Psst, the human genome was never completely sequenced". *STAT* (amerikiečių anglų). 2017 m. birželio 20 d. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d.
Ben Amera
**Ben Amera** – granitinė uola Afrikoje. Didžiausias žemyno ir antras pagal dydį monolitas pasaulyje, po Uluru (Australija). Stūkso Mauritanijoje, netoli sienos su Vakarų Sachara, apie 150 km į šiaurę nuo Ataro miesto. Aukštis 633 m. Netoliese yra keletas kitų monolitų.

Ben Amera yra vienas pagrindinių Nuadibu–Zuerato geležinkelio maršruto turistų traukos objektų. 1999 m. keliolika tarptautinių menininkų išgraviravo monolito pagrindą įvairių gyvūnų atvaizdais ir abstrakčiomis dekoratyvinėmis figūromis. Panašiai buvo pasielgta ir su aplinkinėmis uolomis, tokiu būdu sukuriant vientiso meninio efekto vaizdą.

Koordinatės: 21°14′0″ š. pl. 13°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.23333°š. pl. 13.66667°r. ilg.﻿ / 21.23333; 13.66667

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ben Amira in The Adrar". *Lonely Planet* (anglų). Suarchyvuotas originalas 2019-12-30. Nuoroda tikrinta 2019-12-30.
2. ↑  „Ben Amera: ‪بن أميرة‬(‪2152567098‬)". OpenStreetMap. Nuoroda tikrinta 2020-02-25.
3. 1 2  „www.mountainstamp.com". www.mountainstamp.com. Suarchyvuotas originalas 2018-08-29. Nuoroda tikrinta 2018-08-28.
4. ↑  „BEN AMERA 2nd largest monolith in the world". LookLex Mauritania. Suarchyvuotas originalas 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2011-07-09.
5. ↑  „Mauritania Part 2 - Ben Amira and Atar" (anglų). Team Hazard Rides Again. 2019-11-12. Nuoroda tikrinta 2019-12-30.
| Nortamptono šv. Kapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| 

Nortamptono šv. Kapo bažnyčiaNortamptono šv. Kapo bažnyčia

52°14′29.4″ š. pl. 0°53′51″ v. ilg.﻿ / ﻿52.241500°š. pl. 0.89750°r. ilg.﻿ / 52.241500; 0.89750﻿ (Nortamptono šv. Kapo bažnyčia)Koordinatės: 52°14′29.4″ š. pl. 0°53′51″ v. ilg.﻿ / ﻿52.241500°š. pl. 0.89750°r. ilg.﻿ / 52.241500; 0.89750﻿ (Nortamptono šv. Kapo bažnyčia) |
|  |
| Vieta | Anglija Nortamptonas, Anglija |
| Statusas | Saugoma valstybės |
| Atidarymas | XII a. |
| Paskirtis | Bažnyčia ir varpinė |

**Nortamptono šventojo kapo bažnyčia** (angl. *The Holy Sepulchre, Northampton*) – anglikonų bažnyčia Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Viena lankomiausių turistinių vietų Nortamptono mieste. Viena iš keturių išlikusių funkcionuojančių apvaliųjų bažnyčių Anglijoje.

Istorija
--------

Normanų bažnyčią šioje vietoje pastatė erlas Simon I de Senlis. Pirminis bažnyčios planas buvo apvalaus tūrio su aštuoniomis kolonomis viduje nes turėjo priminti Jeruzalės šventojo kapo bažnyčią.

1180 m. bažnyčia išplėsta ir pastatytas šiaurinis priestatas. XV a. pastatytas bažnyčios pietinis priestatas, o bažnyčios apvalaus tūrio motyvas išliko tik galiniame bažnyčios komplekso pastate.

1880 m. bažnyčia restauruota. 

1952 m. bažnyčios kompleksas įrašytas į saugomų architektūros paminklų sąrašą.

Galerija
--------

* Bažnyčios vartaiBažnyčios vartai
* VarpinėVarpinė
* 1897 m.1897 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Church Of The Holy Sepulchre - More information
2. ↑  Northampton, Holy Sepulchre
3. ↑  CHURCH OF THE HOLY SEPULCHRE, SHEEP STREET

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė