recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pagrindinis įėjimas
**Frankfurto knygų mugė** (vok. *Frankfurter Buchmesse*) – knygų mugė, kasmet spalio mėn. vidury vykstanti Frankfurto mugės komplekse, Vokietijoje. Ją organizuoja antrinė Vokietijos leidėjų ir knygų pardavėjų asociacijos įmonė. Mugė sutraukia apie 300 000 lankytojų iš viso pasaulio. Pirmąsias tris dienas mugėje gali apsilankyti tik profesionalūs lankytojai, kitas dvi dienas mugė yra atvira visiems.

Mugėje pristatomos būsimos knygos, aptariamos leidybos teisės, licencijų mokesčiai, teikiami įvairūs apdovanojimai ir pan. Frankfurto knygų mugė laikoma svarbiausia pasaulyje.

Nuo 1976 m. yra pristatomas *garbės svečias*. Ta proga organizuojama speciali literatūrinė programa (skaitymai, menų parodos, viešos diskusijos, teatro spektakliai, radijo ir TV programos). Šaliai, išrinktai *garbės svečiu*, suteikiama atskira parodų salė (paviljonas). 2002 m. Lietuva buvo išrinkta *garbės svečiu*.

Istorija
--------

Frankfurto knygų mugės tradicija gyvuoja jau daugiau kaip 500 metų. Pirmoji mugė buvo surengta vietinių knygų pardavėjų dar tada, kai Maince, netoli Frankfurto, Johanas Gutenbergas išrado spausdinimą kilnojant raides. Iki XVII a. tai buvo svarbiausia bei didžiausia knygų mugė Europoje. Dėl įvairių politinių ir kultūrinių pokyčių pasekmių, ją Apšvietos amžiuje nustelbė Leipcigo knygų mugė. Mugė vėl buvo surengta 1949 m. po II pasaulinio karo, ir atgavo buvusią poziciją.

Nuorodos
--------

Koordinatės: 50°06′41″ š. pl. 8°38′54″ r. ilg.﻿ / ﻿50.11139°š. pl. 8.64833°r. ilg.﻿ / 50.11139; 8.64833


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Frankfurto knygų mugė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bronius Gadeikis** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. vasario 24 d.Plungėje |
| Mirė | 2005 m. (~79 metai)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | gydytojas, Šiaulių miesto Garbės pilietis. |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Bronius Gadeikis** (1926 m. vasario 24 d. Plungėje – 2005 m. Šiauliuose) – gydytojas, Šiaulių miesto garbės pilietis.

Biografija
----------

Gimė dvylikos vaikų šeimoje. Mokėsi Plungėje, Kaune. 1953 m. baigė Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. 1966 m. suteikta pirmoji ortopedo – traumatologo kategorija, 1984 m. suteikta aukščiausioji ortopedo – traumatologo kvalifikacinė kategorija. Siekdamas įsisavinti įgimto klubo sąnario išnirimo operatyvinį gydymą 1963 m. ir 1964 m. tobulinosi Rygos ortopedijos – traumatologijos institute, iš kurio grįžęs pradėjo daryti analogiškas operacijas Šiauliuose. Traumatologijos ir vaikų chirurgijos žinias du kartus gilino Maskvos centriniame gydytojų pasitobulinimo institute.

1953 m. paskirtas į Respublikinės Šiaulių ligoninės ortopedinį – traumatologinį skyrių, kuriame dirbdamas tobulinosi vaikų ortopedijos – traumatologijos srityje. Nuo 1963 m. Šiaulių gimdymo namuose pirmasis pradėjo sistemingai kartą per savaitę profilaktiškai tikrinti visus naujagimius, siekdamas tiksliau išsiaiškinti įgimtas deformacijas. Šį darbą reguliariai vykdė ketverius metus, išmokė miesto ir Šiaulių zonos rajonų gimdymo namų mikropediatrus naudoti apžiūros techniką. Visi naujagimiai su įgimtomis deformacijomis buvo gydomi ir dispanserizuojami vaikų poliklinikoje.

Buvo Respublikinės ortopedų – traumatologų mokslinės draugijos, Šiaulių zonos chirurgų mokslinės draugijos ir Respublikinės vaikų chirurgijos draugijos narys, Šiaulių miesto vaikų traumatizmo komisijos narys. Per 50 darbo metų paruošė per 30 pranešimų, kuriuos perskaitė chirurgų, ginekologų, mikropediatrų konferencijose, Šiaulių chirurgų draugijos posėdžiuose, mokyklose, vaikų darželiuose. Daug jo straipsnių išspausdinta medicininiuose leidiniuose, miesto laikraštyje.

Apdovanotas medaliais, Garbės raštais, jam pareikštos padėkos. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2004 m. rugsėjo 9 d. sprendimu Nr. T-208 suteiktas Garbės piliečio vardas.
| **Bronius Baginskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1903 m. rugsėjo 1 d.Pulciniškis, Daujėnų valsčius |
| Mirė | 1991 m. spalio 17 d. (88 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos agronomas agrochemikas, žemės ūkio mokslų daktaras. |

**Bronius Baginskas** (1903 m. rugsėjo 1 d. Pulciniškis, Daujėnų valsčius – 1991 m. spalio 17 d. Kaunas) – Lietuvos agronomas agrochemikas, žemės ūkio mokslų daktaras.

Biografija
----------

1929 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, 1971 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

Nuo 1929 m. dirbo Žemės ūkio akademijoje, 1934-1989 m. dėstytojas, 1943-1944 m. ir 1947-1951 m. Agrochemijos katedros, 1963-1977 m. Dirvotyros ir agrochemijos katedros vedėjas, nuo 1972 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Su bendradarbiais ištyrė mikroelementų kiekį Lietuvos dirvožemiuose, jų reikšmę žemės ūkio augalų derliui, sudarė 12 žemėlapių. Nustatė optimalias mikroelementų dozes varpiniams, ankštiniams, šakniavaisiniams augalams, pašarinėms žolėms. Vienas iš Lietuvos dirvožemių ir jų kalkinimo žemėlapių sudarytojų.

Bibliografija
-------------

* Dirvožemių kalkinimas, 1950 m.
* Trąšos ir tręšimas, 1952 m.
* Mikroelementai ir jų panaudojimas, 1964 m.
* Agrotechnika, su kt. 1947 m.
* Lietuvos TSR dirvožemiai, su kt. 1965 m.
* Agrochemijos laboratoriniai darbai, su kt. 1967 m.
* Agrochemija, su kt. 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Kučinskas. *Bronius Baginskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 438 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bronisław Krzyżanowski** |
| --- |
| Gimė | 1876 m.Obeliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1943 m. sausio 17 d. (~67 metai)Vilnius, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | Politikas, teisininkas, visuomenės veikėjas. |

**Bronislovas Kžižanovskis** (1876 m. Obeliuose, Rusijos imperija – 1943 m. sausio 17 d. Vilniuje, Trečiasis Reichas) – politikas, teisininkas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1876 m. Obeliuose, baigė Vilniaus gimnaziją, vėliau studijavo teisę Maskvoje. 1895 m. išvyko mokytis į Krokuvos Jogailos universitetą, kur 1901 m. tapo teisės mokslų daktaru. Baigęs mokslus tapo Lenkijos socialistų partijos nariu. 1913 m. išrinktas į Vilniaus miesto tarybą. 1922 m. sausį išrinktas į Vidurinės Lietuvos seimą, kur atstovavo Kamajų apylinkės lenkus. Seime priklausė frakcijai, kuri pasisakė prieš Vidurinės Lietuvos inkorporavimą į Lenkijos sudėtį, o buvo autonomijos šalininkas. 1922 m. išrinktas į Lenkijos senatą, 1925 m. tapo naujai susikūrusios *Darbo partijos* nariu. 1938-1939 m. buvo Demokratų partijos filialo Vilniuje organizatorius, dirbo Vilniuje veikusiame Rytų Europos politinių tyrimų institute. 1939 m. Lietuvai susigrąžinus Vilnių dirbo Vilniaus lenkų komitete. Mirė 1943 m. sausio 17 d. Vilniuje.

Literatūra
----------

* Jacek Majchrowski: Kto był kim w II RP, Warszawa 1994
* Wileński słownik biograficzny, Bydgoszcz 2002, ISBN 83-87865-28-1
| Palūšės pilkapynai |
| --- |
| Palūšės pilkapynas II |
| 

Palūšės pilkapynaiPalūšės pilkapynai

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°19′41″ š. pl. 26°6′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32806°š. pl. 26.11528°r. ilg.﻿ / 55.32806; 26.11528Koordinatės: 55°19′41″ š. pl. 26°6′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.32806°š. pl. 26.11528°r. ilg.﻿ / 55.32806; 26.11528 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Ignalinos seniūnija |
| Plotas | 35000 m² + 82000 m² |
| Naudotas | VIII–XII a. |
| Registro Nr. | 1968 / A1509 / AR185  1969 / A1510 / AR186  |

**Palūšės pilkapynai** – dviejų pilkapynų grupė rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, į pietus nuo Ignalinos, Palūšės miške.

Pirmasis pilkapynas (dar žinomas kaip ***Kuronai***) yra 0,5 km į šiaurės rytus nuo Palūšės kaimo kapinių, 0,4 km į pietvakarius nuo kelių  **114**  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina  ir Ignalina–Meironys sandūros, Palūšės girininkijos 47 kvartalo vakarinėje dalyje. Pilkapyną sudaro 12 sampilų, kurių skersmuo 8–10 m, nuo 0,3 m iki 0,6 m aukščio, atstumas vienas nuo kito 10–20 m. Prie sampilo pilkapiai apjuosti apskritomis duobėmis, sulėkštėję.

Antrasis pilkapynas yra 0,5 km į rytus nuo Palūšės kaimo, prie miško keliuko tarp Palūšės ir Antagavės, Palūšės girininkijos 48 kvartalo pietinėje dalyje. Pilkapyną sudaro 62 pilkapiai, kurių sampilai 6–12 m skersmens. Daugiau pilkapių yra pilkapyno viduryje (kai kurių sampilai liečiasi), pakraščiuose pilkapiai nutolę vienas nuo kito per 25–30 m. Sampilai paplokščio pusrutulio formos, 6–12 m skersmens, 0,5–1,0 m aukščio. Jų pagrindus supa duobės arba juosia grioviai.

Palūšės II pilkapynas iš pietų
Abu Palūšės pilkapynai yra kultūros paveldo objektai (nuo 1998 m.). Jie datuojami VIII–XII a. Rasta VIII–IX a. dirbinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 1968 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 1969 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑
**Dalia Stančiukienė-Taurinskaitė** (1940 m. gegužės 28 d. Bružų k. Mažeikių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Tirkšlių vidurinę mokyklą, 1958–1962 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. A. Martinkus, A. Kepenis, B. Skirsgilas). 1967–1972 choro dirigavimo studijas tęsė neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Jurgutis).

1962–1985 Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, jaunučių ir jaunių chorų vadovė. Jaunučių chorą parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o jaunių 1970, 1975, 1977, 1980 ir 1985 respublikinėms dainų šventėms.

Nuo 1976 kurį laiką vadovavo jaunučių chorui ir Mažeikių 2-ojoje vidurinėje mokykloje. Vaikų vokalinius ansamblius parengė ne vienam „Dainų dainelės" konkursui. Su chorais ir ansambliais konkursuose pelnė ir prizinių vietų, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose, 1980 jaunių choras dainavo Latvijos Saldaus (Saldus) rajone. 1966–1970 mokytoja vadovavo ir dėstė metiniuose chorvedžių kursuose prie Mažeikių kultūros skyriaus. Buvo Mažeikių rajono dainų švenčių vaikų chorų vyr. dirigentė.

Nuo 1985 Neringos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1990 direktorė, nuo 1996 jaunučių choro vadovė – parengė jį 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1990 Neringos kultūros namų moterų choro vadovė. Choras gieda parapijos bažnyčioje, išmoko daug įvairių kūrinių ir surengė nemaža koncertų. 1992 ir 1993 koncertavo Vokietijoje (11 koncertų). D. Stančiukienė chorą parengė 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 su juo dalyvavo X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje, 1997 vėl koncertavo Vokietijoje (surengė 5 koncertus). Chorvedė vadovauja (ir pati dainuoja) moterų vokaliniam kvartetui, kuris dalyvavo 1995 vokalinių ansamblių šventėje „Šilų aidai" Šilalėje ir 1996 „Sidabrinių balsų" konkurse Plungėje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Kornelija Kalinauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. gegužės 11 d.Kaunas |
| Mirė | 2021 m. lapkričio 14 d. (96 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antavilių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurgis Fledžinskas |
|  |
| Veikla | smuikininkė, pedagogė |
|  |
| Alma mater | 1939 m. Klaipėdos muzikos mokykla |

**Kornelija Kalinauskaitė-Fledžinskienė** (1925 m. gegužės 11 d. Kaune – 2021 m. lapkričio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos smuikininkė, pedagogė.

Biografija
----------

Brolis Algimantas Kalinauskas, vyras Jurgis Fledžinskas. 1934–1939 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje, P. Matiuko smuiko ir S. Juodvalkienės fortepijono klasėje. 1942–1946 m. Vilniaus radijo ir Vilniaus filharmonijos simfoninių orkestrų smuikininkė, Lietuvos operos ir baleto teatro orkestro koncertmeisterė. Baigė Vilniaus konservatoriją: 1945 m. S. Špinalskio fortepijono, 1948 m. – J. Targonskio smuiko klasę. 1945–1947 m. Vilniaus konservatorijos koncertmeisterė. 1948–1952 m. dėstė Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje. 1949–1994 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytoja, vadovavo kamerinio ansamblio klasei, nuo 1975 m. profesorė.

1946–1980 m. griežė II smuiku Lietuvos kvartete. Su kvartetu koncertavo Europos šalyse, JAV, Kanadoje. Surengė solo koncertų. Pirmoji atliko ir redagavo lietuvių kompozitorių kūrinių smuikui. Mokiniai: Veronika Vitaitė, Rimantas Armonas, Birutė Vainiūnaitė, Povilas Jaraminas.

Įvertinimas
-----------

* 1959 m. Budapešto styginių kvartetų konkurso II premija
* 1964 m. Lježo styginių kvartetų konkursų II premija
* 1965 m. LTSR valstybinė premija
* 1999 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  IN MEMORIAM KORNELIJA KALINAUSKAITĖ (1925–2021). lmta.lt. 2021-11-15. Nuoroda tikrinta 2021-11-17.
2. ↑  Mirė pirmoji profesionali Lietuvos smuikininkė Kornelija Kalinauskaitė. lrt.lt. 2021-11-14. Nuoroda tikrinta 2021-11-15.
3. ↑  Arvydas Karaška. Kornelija Kalinauskaitė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-09-12. Nuoroda tikrinta 2021-11-15.
4. ↑  *Kornelija Kalinauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 201 psl.
| **Bronius Bradauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1944 m. vasario 20 d. (79 metai)Siesikai, Ukmergės apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Kazė, Danguolė |
| Vaikai | Andrius, Dainoras Bradauskas |
|  |
| Veikla | ekonomistas, politinis veikėjas |
| Partija | 1976 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Vilniaus universitetas, 1981 m. Leningrado aukštoji partinė mokykla |
|  |
|  **Vikiteka** | Bronius Bradauskas |

**Bronius Bradauskas** (g. 1944 m. vasario 20 d. Siesikuose, Ukmergės apskritis) – ekonomistas, Lietuvos ir Vilniaus rajono politinis veikėjas.

Biografija
----------

1950 m. pradėjo lankyti Belazariškių pradinę mokyklą, 1961 m. baigė Siesikų vidurinę mokyklą. 1961–1966 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto specialybę.

1966–1972 m. Vilniaus miesto finansų skyriaus valstybės pajamų ekonomistas, kadrų skyriaus viršininko pavaduotojas. 1972–1976 m. Vilniaus rajono finansų skyriaus vedėjas. 1976–1989 m. Vilniaus rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, Plano komisijos pirmininkas. 1978–1981 m. neakivaizdžiai studijavo Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje. 1989–1991 m. Valstybinio gamtos apsaugos komiteto pirmininko pavaduotojas gyvūnijos apsaugos klausimais.

1991–1994 m. Lietuvos Respublikos aplinkos apsaugos departamento generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1994–1996 m. Adolfo Šleževičiaus ir Mindaugo Stankevičiaus Vyriausybėse – aplinkos apsaugos ministras. 1996–1997 m. draudimo kompanijos „Lamantinas" prezidentas. 1997–2000 m. AB „Šaldytuvų ūkis" eksporto ir importo terminalo direktorius.

1976–1989 m. Vilniaus rajono darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 2000–2016 m. ir 2019–2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.

Nuo 1976 m. SSKP, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. LSDP Vilniaus rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys.

Pasisakė už glaudesnius ryšius su Rusija bei autoritariniu Baltarusijos prezidento Aleksandro Lukašenkos režimu. UAB „Lamantinas" vienintelis akcininkas, taip pat – vienas turtingiausių Seimo narių; 2012 m. B. Bradausko ir jo žmonos deklaruotas turtas bei santaupos siekė 24,91 mln lt. Nuo 2013 m. balandžio mėn. Lietuvos medžiotojų ir žvejų draugijos pirmininkas.

Žmona Danguolė Ražanauskienė, vaikai iš pirmos santuokos Andrius ir Dainoras Bradauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2008–2012 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  „Keturi komunarai" neigia Baltarusijoje šmeižę Lietuvą, ragina daugiau bendrauti su Minsku, 2003-10-09
4. ↑
5. ↑  Naujajame Seime – 26 milijonieriai, 2012-10-31
6. ↑   Archyvuota kopija 2011-04-02 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Sexus politicus Lietuvoje // Ekstra, 2007-01-22[neveikianti nuoroda]

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**–** | **Lietuvos aplinkos apsaugos ministras**1994–1996 m. | Po to:**–** |
| Prieš tai:**–** | **Lietuvos aplinkos ministras**1996 m. | Po to:**Imantas Lazdinis** |
Dalida 1965 m.
**Dalida**, tikr. **Jolanda Kristina Džiljoti** (*Iolanda Cristina Gigliotti*, 1933 m. sausio 17 d. – 1987 m. gegužės 3 d.) – italų kilmės dainininkė, gimusi Egipte, didžiąją gyvenimo dalį praleidusi Prancūzijoje. 55 jos albumai pripažinti auksiniais ir Dalida buvo pirmoji dainininkė, kurios albumas pripažintas deimantiniu.

Iolanda Gigliotti gimė Kaire italų emigrantų šeimoje. Laimėjusi „Mis Egiptas" titulą ir išmėginusi aktorės karjerą vietos kino studijose, mergina išvyko į Paryžių. Nors iš pradžių jai nesisekė, artistė buvo atkakli – ji išgarsėjo po jaunųjų talentų konkurso, surengto garsiausioje Paryžiaus koncertų salėje – „Olimpijoje". Čia ji susipažino su žymiausiais to meto muzikos prodiuseriais Eddy Barclay ir Lucienu Morisse, pastarasis netrukus tapo ir jos vyru. Dalidos slapyvardžiu pasivadinusios merginos dainos vis dažniau skambėjo per radijo stotis. 1956 m. jos daina „Bambino" tapo šlageriu. Per Dalidos gyvenimą jos repertuare buvo daugiau nei 1000 dainų, 55 kartus jos vardas buvo pirmosiose hitų vietose, jos albumų buvo parduota daugiau nei 120 milijonų, ji pirmoji Europos dainininkė, pelniusi auksinį bei deimantinį albumus. Dalida išmanė muzikinių madų tendencijas – jai sekėsi keisti stilių ir išlikti populiariai.

Per 30 estradinės veiklos metų dainininkei pavyko nusifilmuoti ir keliose kino juostose, nors ten karjera sėkminga nebuvo. 1986 m. ji grįžo į gimtąjį Egiptą ir nusifilmavo „Šeštoje dienoje".

Dalidos asmeninis gyvenimas buvo gana audringas. Ji turėjo ne vieną mylimąjį, iš kurių ne vienas gyvenimą baigė savižudybe. 1987 m. gegužės 3 d. pasipuošusi balta šilkine suknele, ji išgėrė mirtiną raminamųjų dozę ir parašė atsisveikinimo laišką. Dėl raminamųjų perdozavimo Dalida mirė. Dainininkė palaidota Paryžiuje, Monmartro kapinėse (*Cimetière de Montmartre*). Ant jos kapo pastatyta natūralaus dydžio dainininkės skulptūra.

1988 m. vienoje apklausoje prancūzų buvo paklausta, kokios asmenybės labiausiai juos paveikė per pastaruosius 20 metų. Dalida atsidūrė antroje vietoje ir pralaimėjo tik Šarliui de Goliui. 1997 m. vienai iš Paryžiaus aikščių buvo suteiktas Dalidos vardas ir aikštės centre pastatytas jos biustas. 2001 m. Prancūzija Dalidos atminimą pagerbė išleidusi pašto ženklą su jos atvaizdu.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dalida** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie Filmą „Dalida" Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Cosmopolitan: meilės atstumtoji legenda[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dalinė kunigaikštystė** (rus. *Уде́льное кня́жество*, rus. *уде́л*) – XII–XVI a. Kijevo Rusioje ir vakarų slavų kraštuose paplitęs politinis-administracinis vienetas, kurio tradicijos vėliau perimtos ir LDK.

Dalinės kunigaikštystės formavosi Kijevo Rusioje, ir iš pradžių atliko administracinių vienetų funkciją, kuomet valstybės teritorija buvo skaidoma, o į atskiras dalis buvo skiriami valdytojai. Jie visą laiką priklausydavo Didžiojo kunigaikščio šeimai, ir dažniausiai buvo skiriami kunigaikščio vaikai, kurie paveldėdavo tas dalis.

Nominaliai kunigaikštystės pripažindavo pagrindinio kunigaikščio valdžią (iš pradžių tai buvo Kijevo kunigaikštis, o vėliau – atskirų Rusios žemių kunigaikščiai), tačiau iš tiesų jos turėjo savo pinigus, institucijas, valdžią, ir buvo beveik nepriklausomomos valstybės. Per istoriją nuolat reiškėsi kunigaikštysčių smulkėjimo tendencija: dalinės kunigaikštystės ilgainiui įgydavo savo dalines kunigaikštystes.

Dalinių kunigaikštysčių tradicija buvo perimta LDK, kuri įjungė Rusios žemes šiuo pagrindu. Tiek mirus Gediminui, tiek Algirdui, vyko valstybės dalinimas jų palikuonims. Nuo XV a. LDK dalines kunigaikštystes imta masiškai naikinti, verčiant jas pavietais ir vaivadijomis. Tačiau vienintelė dalinė kunigaikštystė išliko iki XVIII a. pabaigos. Tai buvo Slucko kunigaikštystė.

Panašiai dalines kunigaikštystes naikino ir Maskvos didžioji kunigaikštystė, vykdydama centralizacijos politiką. Čia paskutinė dalinė kunigaikštystė – Ugličiaus – panaikinta 1591 m.
Koromandelio krantas Indijos žemėlapyje
**Koromandelio krantas** (angl. *Coromandel Coast*, tamil. சோழ மண்டலக் கடற்கரை  = *Cōḻa maṇṭalak kaṭaṟkarai*) – rytinė Indostano pusiasalio pakrantė, skalaujama Bengalijos įlankos, besitęsianti nuo Krišnos upės žiočių iki Palko sąsiaurio. Ilgis ~700 km. Apima 80–100 km pločio pakrantės lygumą, sudarytą iš upinių bei jūrinių nuogulų, su plačiomis nerijomis, paplūdimiais, išraižytą lagūnų. Daug upių ir drėkinimo kanalų; plačios upių deltos (didžiausios Krišnos ir Kaverės).

Kraštovaizdžiai daugiausia sukultūrinti (drėkinamoji žemdirbystė), auginami ryžiai, pupos, žemės riešutai, cukranendrės, medvilnė. Svarbiausi uostai – Čenajus, Tūtukuris, Nelūras, Nagapatinamas.

Koromandelio pavadinimas kildinamas iš tamil. சோழ மண்டலம்  = *Cōḻa maṇṭalam* 'Čolų sritis'. Pagal jį portugalai krantą pavadinę *Coromandel*. XVI a. portugalai čia pradėjo steigti savo kolonijas (Negapataunas, Palikatas), vėliau britai (Sent Džordžo fortas – Madrasas, Masulipatnamas), olandai (Sadrasas, Kovelongas), prancūzai (Pondišeris, Karikalas), danai (Trankebaras).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Коромандельский\_берег*,Большая советская энциклопедия, T. XIII (Конда—Кун). – Москва: Советская энциклопедия, 1973
2. ↑  *Coromandelio Krantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
3. ↑  *Annals of Oriental Research*. University of Madras: 1960. p. 1.
| Kunigo šaltinis |
| --- |
| Šaltinio versmė |
| 

Kunigo šaltinisKunigo šaltinis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°36′34″š. pl. 24°02′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.609365°š. pl. 24.040018°r. ilg.﻿ / 54.609365; 24.040018Koordinatės: 54°36′34″š. pl. 24°02′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.609365°š. pl. 24.040018°r. ilg.﻿ / 54.609365; 24.040018 |

 |
| Vieta | Birštono savivaldybė |
| Seniūnija | Birštonas |
| Registro Nr. | – |

**Kunigo šaltinis** – šaltinis, trykštantis Birštono savivaldybėje, Druskų miške, Nemuno kairiajame krante, priešais Birštono miestą, Turistų gatvėje (kelias  **3306**  Prienai–Birštonas
). Šaltinį žymi drožinėta rodyklė, šlaite įrengti nusileidimo laiptai. Šaltinio versmė garsėja vandens tyrumu, tinkamumu gerti.

Atnaujinta rodyklė

Istorija
--------

Anksčiau šaltinis buvo kunigo pievos šlaite, o Nemunui išplatėjus, atsidūrė prie pat upės. Nuo gatvės prie jo prieiti buvo sudėtinga, nes nukastas šlaitas apaugo tankiais brūzgynais. Pasiekti jį buvo galima tik iš Nemuno pusės. Tvirtinant Nemuno krantą, šaltinio srovė buvo nukreipta į vamzdį. Nuo 2006 m. šaltinio prieigas pradėta prižiūrėti – kasmet šalinti ataugančių krūmų sąžalynus. 2014 m. stačiame šlaite iš drebulinių pusrąsčių įrengti laiptai su turėklais. Šaltinis tapo pritaikytas lankymui Lietuvai pagražinti draugijos Birštono skyriaus, Prienų miškų urėdijos, Alksniakiemio bendruomenės narių dėka.

Kraštotyrininkai nurodo, kad tarpukariu Birštone poilsiaudavę daug kunigų, kurie apsistodavę dantisto Igno Šablausko viloje. Tenykščio šulinio vanduo nebuvo labai tinkamas gerti, todėl kai kurie kunigai valtimis nuplaukdavo vandens iki šaltinio. Nuo to laiko jis ir vadinamas Kunigo šaltiniu.

Padavimai, pasakojimai
----------------------

Žmonės pasakoja apie jo gydomąsias galias. Prisimenama, kad senovėje moterys prie šio šaltinio skalbdavo ir žiemą, mat jis neužšaldavęs. Per Jonines vietiniai vyrai lygiai 24 valandą eidavo nusiprausti prie šaltinio ir parsinešti gyvojo vandens.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kunigo ežerėlis

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kunigo šaltinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3  Naujasis Gėlupis. Jau galima mėgautis tyru Kunigo šaltinio vandeniu
2. ↑  „Kunigo" šaltinis – populiarus, bet šaukiasi pagalbos *gyvenimas.eu*
3. ↑  Birštono TIC. Kunigo šaltinis
Koordinatės: 55°44′03″š. pl. 26°15′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.734116°š. pl. 26.251783°r. ilg.﻿ / 55.734116; 26.251783

Zarasų miškų urėdija|  |
| Forma | Valstybės įmonė |
| Pramonė | Miškų ūkio veikla |
| Įkurta | 1920 m. |
| Centrinė būstinė | Zarasai,Smėlynės g. 11 |
| Svarbiausi darbuotojai | Rimantas Jurevičius |
| Produkcija | Mediena, miško ištekliai |
| Tinklalapis |  |

**Valstybės įmonė Zarasų miškų urėdija** − viena iš 42 Lietuvos miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus Zarasų krašte, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Zarasų miškų urėdas - **Rimantas Jurevičius** (nuo 1999.09.22)

Urėdijos teritorijoje įsteigti Smalvo, Švento, Degučių, Dumblynės, Ligajų, Šalinėnų, Šavašos, Veprio kraštovaizdžių draustiniai; Pratkūnų, Tilžės, Vaiskūnų geomorfologiniai draustiniai; Duburio, Kampuolio, Smalvos, Juodbrasčio, Šventosios, Zalvo hidrografiniai draustiniai, Balčių, Beržinės, Palšinės, Tetervinio telmologiniai draustiniai. Įsteigti du regioniniai parkai: Gražutės (13992 ha miškų) ir Sartų (2677 ha miškų).

Istorija
--------

Zarasų miškų urėdija įsteigta 1920 metais. 1945 metais buvo įsteigtas Zarasų miško pramonės ūkis, kurio miškai 1947 metais perduoti Utenos miškų ūkiui. 1957 metais Zarasų administracinio rajono ribose vėl atkurtas Zarasų miškų ūkis. 23.052 ha plotas buvo suskirstytas į 6 girininkijas. 1973 metais įkurtas Rokiškio bandomasis miškų ūkio gamybinis susivienijimas į kurį buvo apjungti Rokiškio miškų pramonės ūkis, Anykščių, Kupiškio ir Zarasų miškų ūkiai. 1990 metais Zarasų miškų ūkis buvo atkurtas ir pavadintas miškų urėdija.

Statistika
----------

Bendras miškų plotas 51.015 ha  

Valstybinių miškų plotas 13.640 ha  

Privačių ir rezervuotų privatizavimui miškų plotas 37.375 ha  

Zarasų rajono miškingumas 32,2 proc.

Girininkijos
------------

Urėdijos valstybinius miškus administruoja 6 girininkijos.

|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Antazavės | Antazavės seniūnija | Antazavė |
| Dusetų | Dusetų seniūnija | Šlapės |
| Gražutės | Zarasų seniūnija | Meldutiškiai |
| Salako | Salako seniūnija | Salakas |
| Smalvų | Turmanto seniūnija | Smalvos |
| Zarasų | Zarasų seniūnija | Vosyliškis |

Medelynas
---------

Zarasų miškų urėdijos Dusetų medelynas.  

Šlapių k. Dusetų pšt. Zarasų raj. LT-32311

Nuorodos
--------

* Zarasų miškų urėdijos tinklalapis Archyvuota kopija 2008-01-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK174 |
| --- |
| **Ukmergė-Nevėžis** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 49,87 km |
| Pradžia | Ukmergė |
| Pabaiga | Nevėžis (Miežiškiai) |
| Apskritys | Vilniaus, Panevėžio |
|  |
| Krašto kelias 174 |

**KK174** – krašto kelias, jungiantis Ukmergę ir Nevėžį. Kelio ilgis – 49,87 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Ukmergėje, Gedimino gatvėje. Eina per Ukmergės, Anykščių ir Panevėžio rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Šaukava, Rečionys, Pamūšis, Taujėnai, Baleliai, Levaniškiai, Raguva. Baigiasi Nevėžyje (kaime), kai susilieja su  **121**  Anykščiai–Troškūnai–Panevėžys . Nuo Rečionių iki savo ištakų palei kelią teka Mūšia, Levaniškiuose kelias kerta Nevėžį, toliau palei kelią Nevėžis teka šalia.

Kelias per Mūšelę

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Porcelianinis indas
**Porcelianas** – keraminė medžiaga, gaminama iš kaolino pagal specialią technologiją. Laikoma viena vertingiausių keramikos rūšių.

Porceliano šukė yra balta, sukepusi, peršviečiama, Vandeniui beveik nelaidi.

Pavadinimas kilęs iš jūrų kriauklės *porcella*, kurios vidus blizga nuo perlamutro.

Pagal masės sudėtį, porcelianas būna kietasis arba minkštasis:

* Kietasis – degamas prieš glazūravimą +1000 °C, o su glazūra – +1350-1450 °C.
* Minkštasis – degamas +1350-1450 °C.

Manoma, kad Kinijoje porcelianas išrastas Rytų Han dinastijos laikais (I–II a.). Japonijoje porcelianą ėmė gaminti XV a. o Europoje – XVII a.

Taip pat yra *kaulo* (fosfatinis) *porcelianas*. Į jo masę dedama 20-60 % kaulų pelenų. Degamas +1250-1300 °C, su glazūra – +1100-1150 °C temperatūroje.

*Fritiniame porceliane* mažai plastinių medžiagų, todėl formuojant dedama klijų.

Neglazūruotas sukepęs porcelianas vadinamas *parianu*. Degamas jis šiek tiek pasiglazūruoja, linkęs deformuotis. Daugiausiai iš jo liejamos skulptūrėlės. Neglazūruotas degtas porcelianas vadinamas *biskvitu*.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Porcelianas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK199 |
| --- |
| **Tauragė-Vainutas** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 28,55 km |
| Pradžia | Tauragė |
| Pabaiga | Vainutas |
| Apskritys | Tauragės, Klaipėdos |
| Miestai | Tauragė |
|  |
| Kelias ties Tauragės ir Šilutės rajonų riba |

**KK199** – krašto kelias, jungiantis Tauragę ir Vainutą. Kelio ilgis – 28,55 kilometro. Šiame krašto kelyje yra vienintelė „juodoji dėmė".

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Požerūnuose, 4 km į pietvakarius nuo Tauragės. Eina per Tauragės ir Šilutės rajonus. Prie kelio yra šie miesteliai ir kaimai: Kęsčiai, Aukštupiai, Žygaičiai, Draudeniai, Balčiai. Baigiasi Vainute, sankryžoje su krašto keliu, jungiančiu Šilalę su Šilute. Žygaičiuose, ir du kartus pietryčiau jų, kelias kerta Ežeruonos upelį, ties Draudeniais prasilenkia su Draudenių ežeru, 2 km į pietryčius nuo Vainuto kerta Šyšą.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
| **Porfirijas** |
| --- |
|  |
| Porfirijas |
| Gimė | ~ 233 m.Tyras, Romos imperija |
| Mirė | ~ 304 m. (~71 metai)Roma |
|  |
| Veikla | antikos filosofas, neoplatonikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Porfirijas |

**Porfirijas** (gr. Πορφύριος, lot. *Porphyrius Tyrius*; apie 233 m. Tyre – apie 304 m.) – antikos filosofas, neoplatonikas. Buvo Plotino mokinys ir biografas.

Biografija
----------

Gimė kaip Malkas arba Malikas (*Malchus, Μάλχος* – semitų k. 'karalius') Libano mieste Tyre. Pradžioje studijavo Atėnuose pas Amonijo mokinį Longiną. Išgirdęs apie Plotiną, 263 m. kartu su Antoniju Rodiečiu išvyko į Romą. Pradžioje mokėsi pas Plotiną, bet vėliau susirgo melancholija ir, Plotino paragintas, išvyko į Siciliją. Ten Porfirijui gyvenant, Plotinas mirė. Tada Porfirijas ėmėsi rašyti komentarus Aristotelio logikai bei veikalą „Prieš krikščionis" (*Contra christianos*). Pastarajame istorinės kritikos metodais įrodinėjo, kad Biblijos tekstų pranašystės (Danieliaus knyga) sukurtos atgaline data.

Porfirijas 301 m. grįžo į Romą, perėmė Plotino mokyklą, dėstė jo doktriną, išleido jo filosofinius veikalus.

Būdamas 70-ies vedė nuskurdusią našlę platonikę Marcelą, įsivaikino jos 6 vaikus.

Darbai
------

Parašė Platono ir Aristotelio veikalų komentarų, Aristotelio „Kategorijų" įvadą, kuris turėjo didelės reikšmės viduramžių filosofijai (jame iškelta giminių ir rūšių egzistavimo pobūdžio problema paskatino realizmo ir nominalizmo ginčą dėl universalijų ontologinio statuso). Porfirijo veikalas „Prieš krikščionis" buvo sudegintas 448 m. imperatoriaus Teodosijaus II paliepimu. Parašė darbų iš gramatikos, retorikos, geometrijos, aritmetikos, muzikos teorijos, etikos. Iš 77 žinomų Porfirijo traktatų yra išlikę 18.

Filosofija
----------

Porfirijas skyrė esamybę, buvimą apskritai ir substanciją. Vienis nusakomas negatyviai ir paradoksaliai – jis nėra substancija, bet yra apskritai, ne tik peržengia veikimą, bet ir gali veikti. Vienis yra už būtį ankstesnis tyras veikimas. Dievas yra būtis, gyvenimas ir žinojimas. Individuali siela nėra atskirta nuo Dievo, nes ji egzistuoja ne erdvėje ir laike. Porfirijas skyrė sielos savaiminį ir su kūnu susietą išorinį gyvenimą. Beveik nėra skirtumo tarp visuotinės sielos ir Intelekto. Pabrėžė dvasinio gyvenimo elementų (tikėjimo, tiesos, meilės ir vilties) svarbą.

Teurginę praktiką Porfirijas grindė simpatija – fizinį kosmą natūraliai persmelkiančiais maginiais ryšiais. Nagrinėjo antikos religinį simbolizmą. Pirmasis iš neoplatonikų iškėlė „Chaldėjų orakulų" svarbą. Meninėje kūryboje skyrė juslinio pasaulio ir transcendentinę mimezę.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Algis Uždavinys. *Helėniškoji filosofija. Nuo Numenijo iki Sirijano*. Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2003. p. 136–162.
2. ↑  *Porfirijas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 114 psl.
3. ↑  *Porfirijas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK161 |
| --- |
| **Telšiai-Seda** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 24,18 km |
| Pradžia | Telšiai |
| Pabaiga | Seda |
| Apskritys | Telšių |
|  |
| Kelias kerta Plinkšių kraštovaizdžio draustinį |

**KK161** – krašto kelias, jungiantis Telšius ir Sedą. Kelio ilgis – 24,18 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Telšiuose, sankryžoje su  **A11**  Šiauliai–Palanga  ( **E272**  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ). Eina Telšių ir Mažeikių rajonuose. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Gaudikaičiai, Kalnėnai, Sarakai, Gailiškiai. Baigiasi Užežerėje, prie pat Sedos, sankryžoje su  **164**  Mažeikiai–Plungė–Tauragė . Kelias šiauriau Paplinkšės eina tarp Plinkšių ežero ir Sruojos tvenkinių.

Kelias ties Sarakais

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK178 |
| --- |
| **Bradesiai-Daugailiai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 29,19 km |
| Pradžia | Bradesiai |
| Pabaiga | Daugailiai |
| Apskritys | Panevėžio, Utenos |
| Miestai | Dusetos |
|  |
| Kelias Rokiškio rajone, prie Zalvės ežero |

**KK178** – krašto kelias, jungiantis Bradesius ir Daugailius. Kelio ilgis – 29,19 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Bradesiuose, trišalėje sankryžoje su  **117**  Zarasai–Bradesiai–Obeliai . Eina per Rokiškio, Zarasų ir Utenos rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Zaduoja, Gipėnai, Dusetos, Antalieptė. Baigiasi Daugailiuose, trišalėje sankryžoje su magistraliniu keliu  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis . Kelias kerta dvi Sartų ežero įlankas, kelias protakas tarp ežerėlių ir šio ežero, Antalieptėje kerta Šventąją.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 20°54′ p. pl. 167°12′ r. ilg.﻿ / ﻿20.900°š. pl. 167.200°r. ilg.﻿ / 20.900; 167.200

Lifu nuotrauka
**Lifu** (pranc. *Lifou*) – sala Okeanijoje, Naujojoje Kaledonijoje, didžiausia Ištikimybės salų grupėje. Plotas 1197,1 km². Sala netaisyklingos formos, ilgis 81 km, plotis tarp 16 ir 24 km. Lifu sala yra susidariusi atolo vietoje. Paviršius plokščias (aukštis iki 104 m), tankiai apaugęs džiunglėmis. Aplink salą driekiasi koralų rifai.

Lifu saloje 2004 m. gyveno 10 151 žmogus. Beveik 97 % gyventojų yra kanakai. Verčiamasi turizmu, kopros apdirbimu, vanilės, cukranendrių auginimu, kaučiuko surinkimu. Lifu kartu su Tigos sala sudaro Lifu komuną. Pagrindinė gyvenvietė – Vė.

Salą 1827 m. atrado Diumonas Djurvilis. Vėliau čia lankėsi banginių medžiotojai. 1864 m. aneksuota Prancūzijos ir paskelbta aborigenų rezervatu.

* Koplyčia salojeKoplyčia saloje
* Paplūdimys ties VėPaplūdimys ties Vė
* Tradiciniai kanakų būstaiTradiciniai kanakų būstai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įvairių formų ir spalvų tabletės
**Tabletė** (lot. *tabulettea*) – kietoji dozuota vaistų forma – suslėgtos kietos birios vaistinės, indiferentinės ir jas rišančios medžiagos. Tabletės gali būti įvairios spalvos ir pavidalo (apvali, ovali), paprasta (iš vienos vaistinės medžiagos) arba sudėtinė (iš keleto vaistinių medžiagų). Nuryti skirtos tabletės masė būna mažesnė negu 0,5 g, tirpalui gaminti – ir didesnė kaip 0,5 g. Tabletės patogios laikyti ir vartoti, bet, ilgiau pastovėjusios, sukietėja ir skrandyje sunkiai tirpsta arba visai nebetirpsta. Gaminamos farmacijos fabrikuose.

Tabletes reikia nuryti, užgeriant grynu vandeniu. Negalima gydytis aptrupėjusiomis, sulūžinėjusiomis arba pakitusios spalvos tabletėmis. Tinkama vartoti tabletė, numesta iš 1-1,5 m aukščio ant medinio paviršiaus, turi nesutrupėti, o panardinta į 36-38 °C temperatūros vandenį – per 10 min suirti arba ištirpti. Geriausia tabletes laikyti sausoje ir vėsioje vietoje.

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tabletė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Tabu** (iš polineziečių k. *tapu, tabu* reiškiančio „uždrausta, neleidžiama") – stiprus socialinis draudimas, nukreiptas prieš kokius nors veiksmus, žodžius, elgesį, kuris visuomenės laikomas gėdingu, žeminančiu, šlykščiu, šventvagišku. Dalis tabu pasireiškia įstatymuose, moralės normose.

Tabu griežtumas ir paplitimas priklauso nuo visuomenės. Paprastai, itin griežti tabu būdingi nedidelėms gentims (Okeanijos, Afrikos, indėnų tautelėms), taip pat religinių dogmų sukaustytoms visuomenėms. Moderniose visuomenėse tabu galioja vis mažesniam reiškinių skaičiui, tabu pažeidimas nebesulaukia itin neigiamos reakcijos.

Tabu pavyzdžiai
---------------

* Dietiniai tabu (kanibalizmas, įvairių gyvūnų mėsos valgymas, alkoholio, narkotikų vartojimas)
* Seksualiniai tabu (incesto tabu, pedofilija, daugpatystė, zoofilija, neištikimybė, paleistuvavimas)
* Fiziologiniai tabu (raugėjimas, oro gadinimas, tuštinimasis, šlapinimasis, masturbacija, nosies krapštymas viešojoje erdvėje)
* Nuogumo tabu (nudizmas viešumoje, pornografija)
* Kalbos tabu (keiksmažodžiai, vulgari, užgauli kalba, šnekos apie seksualinius, fiziologinius tabu)
* Gestų tabu

Dvasiškumą ir bendruomeniškumą pabrėžiančiose kultūrose gausu tabu, skirtų mirčiai, santykiams su vadu, atvykėliais, giminystės santykiams, apeigoms ir santykiams su dievais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK207 |
| --- |
| **Seda-Židikai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 19,34 km |
| Pradžia | Seda |
| Pabaiga | Židikai |
| Apskritys | Telšių |
|  |
| Netoli Račalių |

**KK207** – krašto kelias, jungiantis Sedą ir Židikus. Kelio ilgis – 19,34 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Sedoje. Eina Mažeikių rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Kulšėnai, Renavas, Vadagiai, Račaliai. Baigiasi Židikuose, trišalėje sankryžoje su  **170**  Mažeikiai–Skuodas . Nuo Sedos iki Renavo į vakarus nuo kelio teka Varduva, kelias ją prie Renavo kerta, taip pat kelias kerta Kvistės upelį.

Ties Renavu
Įvažiavimas Į Renavą nuo Židikų pusės

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: KK207** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
Koordinatės: 55°48′19″š. pl. 21°39′11″r. ilg.﻿ / ﻿55.805348°š. pl. 21.653089°r. ilg.﻿ / 55.805348; 21.653089

|  Kulių bažnyčios šventoriaus koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Plungės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kuliai |
| **Adresas** | Liepų g. 1A |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XVIII a. pab. – XIX a. I p. |

**Kulių bažnyčios šventoriaus koplyčia** – koplyčia, esanti Kulių miestelyje, Plungės rajone, priklausanti Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčios statinių kompleksui. Koplyčia stovi šventoriaus tvoros linijoje, į pietus nuo bažnyčios, priešingoje pusėje nuo įėjimo vartų. 

Koplyčia medinė, penkiakampė, pastatyta XVIII a. pab.–XIX a. I p. Į LR Kultūros vertybių registrą 1998 m. įtraukta kaip architektūros paminklas (unik. kodas 24493).

Architektūra
------------

Koplyčios architektūra pasižymi tradiciniais liaudiškais elementais su baroko architektūros bruožais. Statinys penkiakampio formos plano, kompaktiško tūrio, vieno aukšto su pusrūsiu. Stogo forma - penkiašlaitė piramidinė, stogo bokštelio - kupolinė. Stogas uždengtas skarda. Stogo kupoliuką vainikuoja metalinis kryžius. Fasadų langai, durų angos stačiakampės, su pusapskrite viršutine dalimi. Pamatas įrengtas su skaldytų lauko akmenų mūro ir akmens skaldos užpildo cokoliu. Prie koplyčios jungiasi plytų mūro ažūrinė šventoriaus tvora (prie vakarinės sienos – per sandėliuką).

Galerija
--------

* Statinio galinė siena bažnyčios foneStatinio galinė siena bažnyčios fone
* Koplyčia stovi šventoriaus tvoros linijojeKoplyčia stovi šventoriaus tvoros linijoje
* Stogo smailės kryžiusStogo smailės kryžius

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kulių bažnyčios šventoriaus koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kulių Šv. vyskupo Stanislovo parapija
2. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-03-31.
Koordinatės: 55°48′37″ š. pl. 21°41′17″ r. ilg.﻿ / ﻿55.81028°š. pl. 21.68806°r. ilg.﻿ / 55.81028; 21.68806


| Kulių III tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Plungės rajonas) |
| Plotas | 0,126 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,89 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 4,7 m |
| Įteka | Alantas, bevardis upelis |
| Išteka | Alantas |

**Kulių III tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Plungės rajone, 15 km į pietvakarius nuo Plungės, į šiaurės rytus nuo Kulių miestelio. Sudarytas užtvenkus Alanto upę (Minijos intakas) 41,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 1,12 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 102 m. Rytinės tvenkinio dalies krantai aukštoki. Krantai daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu, pietinėje pakrantėje stūkso miškelis. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šalia įsikūrę Kumžaičių ir Mažųjų Mostaičių kaimai. Tvenkinio užtvanka nutiestas kelias  **166**  Plungė–Vėžaičiai .

Tvenkinys įrengtas 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Žmogus bučiuoja Blarnio akmenį
**Blarnio akmuo** arba **Iškalbingumo akmuo** (air. *Cloch na Blarnan*, angl. *Blarney Stone*) – akmuo, įmontuotas Blarnio pilies sienoje (Korko grafystė, Airija). Pasak legendos, Blarnio akmuo yra Skano akmens (angl. *Stone of Scone*) dalis, suteikianti iškalbos dovaną ją pabučiavusiam asmeniui.

1314 m. Dermoto Makarčio protėvis Kormakas, Blarnio pilies statytojas, iš Miunsterio išsiuntė kelis šimtus savo pavaldinių padėti Robertui I (Škotijos karaliui) Banokberno mūšyje (angl. *Batle of Bannockburn*) kautis su Anglijos karaliumi Eduardu II. Robertas I iškovojo pergalę ir, kaip padėkos ženklą, neva padovanojo Kormakui pusę Skano akmens (angl. *Stone of Scone*, dar vad. *Likimo akmeniu*), ant kurio senais laikais buvo vainikuoti Škotijos karaliai. Tiesą sakant, tuo metu Skano akmuo jau buvo Anglijoje, Vestminsterio abatijoje.

Kad ritualas būtų atliktas teisingai, nepakanka paprasto bučinio: reikia specialiai pakibti (žr. nuotrauką) ant parapeto su padėjėjo pagalba. Taigi bučinys virsta realia rizika gyvybei. Tačiau daugelis žmonių atlieka šį ritualą.

2009 m. TripAdvisor iškalbingumo akmenį įvardijo kaip nehigieniškiausią traukos objektą pasaulyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cormac McCarthy, King of Munster
2. ↑  Lords of Muskry
3. ↑  Kiss The Blarney Stone
4. ↑  Blarney Stone named worlds most unhygienic

Nuorodos
--------

* Blarnio pilis