recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°39′08″š. pl. 24°13′37″r. ilg.﻿ / ﻿55.65217°š. pl. 24.226992°r. ilg.﻿ / 55.65217; 24.226992

|  Upytės Tauginų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Upytė |
| **Adresas** | Nepriklausomybės a. 2A |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pr. |

**Upytės Tauginų koplyčia** – laidojimo koplyčia su Tauginų (*Towgin*) šeimos kapaviete Upytėje, Panevėžio rajone. Priklauso Upytės Šv. Karolio Baromėjaus bažnyčios statinių kompleksui – stūkso šventoriaus priekinėje dalyje, šalia įėjimo vartų, iš kairės. Kaip regioninės reikšmės paminklas, 2007 m. birželio 13 d. buvo įrašyta į Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 31273). Koplyčia išskirtinė savo architektūrinėmis ir sakralinėmis savybėmis.

Laidojimo koplyčia galėjo būti pastatyta XIX a. pradžioje. Jos paskirtį nusako virš įėjimo durų arkinės sąramos įtaisyta ornamentuota metalinė lentelė su įrašu *Grób rodziny TOWGINÓW / wieczne odpocznienie racz im dać PANIE* ('TAUGINŲ šeimos kapavietė / duok jiems amžiną atilsį VIEŠPATIE'). Duomenų apie palaidojimus nepateikiama.

Architektūra
------------

Koplyčia priekiniu fasadu atgręžta į bažnyčią. Pastatas keturkampio plano, kompaktinis, vieno aukšto, uždengtas keturšlaičiu stogu su skardos danga. Jo viršūnę vainikuoja metalinis kryžius. Koplyčios plytų mūro sienos nutinkuotos, papuoštos karnizu visu pastato perimetru. Įrengti tinkuoti akmens mūro pamatai. Pastate viena anga – žemos, metalu apkaltos durys. Vidaus patalpa be apdailos, nesutvarkyta (suversti mūro akmenys).

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Upytės Tauginų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2021-07-11.
Koordinatės: 55°24′55.43″ š. pl. 25°16′28.76″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4153972°š. pl. 25.2746556°r. ilg.﻿ / 55.4153972; 25.2746556

|  Skiemonių Švč. Mergelės Marijos Aplankymo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skiemonys |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1884 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
**Skiemonių Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Skiemonių miestelyje, prie kelio  **119**  Molėtai–Anykščiai , Luknos (įteka į Nevėžos ežerą) kairiajame krante.

Istorija
--------

Interjeras
Pirmoji bažnyčia ar koplyčia pastatyta apie 1500 m. Skiemonys 1618 m. dovanoti Videniškių reguliariesiems atgailos kanauninkams. 1677–1832 m. veikė jų vienuolynas.

1677 m. pastatyta medinė bažnyčia. Jai sudegus, pamaldos laikytos laikinoje stoginėje. Skiemonių dvare 1714 m. savininkai Aloyzas Maleckis ir Vincas Maleckis pastatė medinę bažnyčią. Joje buvo 4 altoriai, 10 registrų vargonai. Prie bažnyčios stovėjo stulpinė varpinė su 3 varpais. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1782 m. bažnyčiai priklausė Jonydžių kaimas. 1812 m. bažnyčia sudegė, tais pačiais metais pastatyta laikina.

1832 m. uždarius vienuolyną, uždaryta ir bažnyčia. Jos turtas perduotas kitoms bažnyčioms. Be to, uždaryta bažnyčia apdegė. Gaisro apgadinti vargonai palikti. Vincas Maleckis 1835 m. prašė vyskupo kapų koplyčioje įrengti filinę bažnyčią. V. Maleckis 1838 m. kunigui skyrė namą, daržinę, įsipareigojo mokėti atlyginimą. 1840 m. kapų koplyčia, suremontuota ir išplėsta, tapo bažnyčia, paskirtas kunigas.

Kunigo K. Bernatavičiaus rūpesčiu 1884 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia, kunigo Nikodemo Petkaus iniciatyva 1903 m. – mūrinė varpinė. 1926 m. įsteigta parapija. 1930 m. įrengti nauji 10 registrų vargonai. 1962 m. liepos 13-14 d. anksčiau bažnyčiai priklausiusiame Janonių lauke aštuoniolikmetei merginai pasirodžiusi Dievo Motina. Atgimimo metais šioje vietoje pastatyta Janonių koplyčia. Nuo to laiko Skiemonis pradėjo lankyti maldininkai.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, kryžminio plano (27 × 17 m), su portiku, vienabokštė. Vidus 3 navų, yra 3 altoriai. Atokiau nuo bažnyčios stovi mūrinė 3 tarpsnių varpinė (pastatyta 1903 m. 25 aukščio). Šventoriuje yra senos kapinės. Jo tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 2014 m.2014 m.
* 2013 m.2013 m.
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* VarpinėVarpinė
* Skulptūra šventoriujeSkulptūra šventoriuje
* VargonaiVargonai
* Smailės kryžiusSmailės kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skiemonių Švč. Mergelės Marijos Aplankymo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos tinklalapis Archyvuota kopija 2008-06-12 iš Wayback Machine projekto.
**Vaclovas Romanas-Ramanauskas** (1907 m. rugpjūčio 12 d. Alvite, Vilkaviškio raj. – 1998 m. sausio 1 d. Pitstone, PA – JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Muzikos pradėjo mokytis pas Alvito vargonininką brolį Juozą. 1927 m. įstojo į Kauno muzikos mokyklą pas Juozą Naujalį mokytis vargonuoti. 1937 m. baigė Kauno konservatoriją (Nikodemo Martinonio vargonų klasė).

Nuo 1930 m. vargonininkavo Kauno Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje Kaune, 1931–1933 m. – muzikos mokytojas Aukštosios Fredos aukštesniojoje sodininkystės-daržininkystės mokykloje. 1933–1943 m. – muzikos mokytojas Prekybos institute Kaune, mokytojavo ir Marijampolės 2-ojoje gimnazijoje.

Surengė viešų vargonų koncertų Kauno bažnyčiose: 1937 m. birželio 29 d. Kauno Jėzuitų bažnyčioje, 1938 m. birželio 11 d. Kauno Švč. Jėzaus Širdies bažnyčioje, 1938 m. rugsėjo 25 d. Kauno Įgulos bažnyčioje. Vadovavo ir chorui, kuris koncertavo per Kauno radiofoną.

1944 m. spalio 12 d. iš Šventosios uosto V. Romanas išplaukė mažu laiveliu per Baltijos jūrą ir pasiekė Gotlando salą (Švedija). Čia greit išmoko švedų kalbą ir 1945 m. gavo darbo „Musik centralen" Upsalos mieste. Su Estijos ir Latvijos pabėgėliais muzikais kūrė ir aranžavo, kopijavo įvairius muzikos kūrinius ir juos platino. Vėliau Stokholmo švietimo skyrius jį paskyrė fortepijono mokytoju į Vesteros miesto muzikos mokyklą. Važinėjo ir į Hallstahammano miestą ir privačiai mokė vaikus ir jaunimą skambinti fortepijonu.

1947 m. paskirtas „Ungdomsgordens" fortepijono mokytoju. Švedijoje subūrė lietuvių pabėgėlių vokalinį ansamblį, kuris 1945 m. gruodžio 22 d. per Stokholmo radiją atliko lietuviškas šv. Kalėdų giesmes. Kaip vargonininkas solistas koncertavo Stockholmo didžiojoje koncertų salėje. Koncertuose pasirodydavo ir vokalinis ansamblis – 1948 m. birželio 13 d. Stokholmo Engelbrekto bažnyčioje.

1950 m. atvyko į JAV ir netrukus pradėjo vargonininkauti Švč. Trejybės lietuvių parapijoje Vilks Bare, PA. Suorganizavo mišrųjį chorą (per 40 dalyvių), kuris giedojo bažnyčioje, dalyvavo radijo ir televizijos laidose, įvairiuose tautiniuose renginiuose. Buvo Wyomingo Klonio lietuviškųjų parapijų jungtinio choro „Art Fiesta" dirigentas. Chorą parengė 1978 m. 5-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Toronte, 1977 ir 1978 m. etninių grupių parodų festivaliams – su jaunimo choru atliko Šv. Kalėdų giesmes.

Religinės muzikos koncertuose dažnai akompanuodavo solistams ir vargonuodavo įvairiose bažnyčiose. Buvo laikomas vargonų virtuozu.
Nuo 1950 m. priklausė ALRK vargonininkų sąjungai.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 56°5′12″ š. pl. 25°36′4″ r. ilg.﻿ / ﻿56.08667°š. pl. 25.60111°r. ilg.﻿ / 56.08667; 25.60111


| Juodupės tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 0,087 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,59 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Vyžuona, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vyžuona |

**Juodupės tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, Juodupės miestelio vakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Vyžuonos upę (Nemunėlio intakas) 23,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,2 km, plotis – iki 0,12 km. Altitudė 99,5 m. Vakarinis krantas aukštokas. Krantai daugiausia apaugę medžiais. Į vakarus plyti pievos, dirbami laukai ir dalis Stoniškio kaimo. Pietrytinėje pakrantėje yra paplūdimys. 

Tvenkinys įrengtas 1976 m. 2005 m. pastatyta 75 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Britta Böhler** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. liepos 17 d. (63 metai) |
|  |
| Veikla | vokiečių ir olandų teisininkė, baudžiamųjų bylų advokatė (gynė tokius asmenis kaip Abdullah Öcalan, Volkert van der Graaf en Ayaan Hirsi Ali ir kt.). |

**Britta Böhler** (g. 1960 m. liepos 17 d. Freiburg im Breisgau, Vokietija) – kontroversiškai vertinama vokiečių ir olandų advokatė, *GroenLinks* politinė veikėja.

Biografija
----------

Britta Böhler tėvai buvo socialdemokratinės ir pacifistinių pažiūrų. Užaugo Freiburg im Breisgau, baigė Gėtės gimnaziją.
Nuo 1979 m. iki 1984 m. Freiburgo Albert Ludwig universitete studijavo teisę ir apgynė disertaciją, teisės mokslų daktarė. Nuo 1979 m. iki 1980 m. studijavo ekonomikos mokslus ir nuo 1980 m. iki 1982 m. politikos mokslus Freiburgo universitete. Nuo 1985 m. iki 1989 m. atliko Referendariato tarnybą Miunchene.

Tolesnę jos profesinę veiklą rėmė įspūdžiai *Rote Armee Fraktion* baudžiamieji procesai XX a. 8 dešimtmetyje, kai ją advokatės veiklai įkvėpė Otto Schily veikla, iškalba

Nuo 1989 m. advokatė Frankfurte, nuo 1991 m. gyvena Nyderlanduose, nuo 1994 m. advokatė Amsterdame, nuo 1995 advokatų kontoros *Böhler Franken Koppe Wijngaarden* partnerė. Specializacija – baudžiamoji teisė.
Gynė tokius asmenis kaip Abdullah Öcalan (1999 m. atstovavo EŽTT teisme), Volkert van der Graaf en Ayaan Hirsi Ali. Save vadina „politine advokate".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elisabeth Wehrmann, *Des Teufels Advokatin*, Die Zeit, Heft 18/1999.
2. ↑  Lebenslauf auf der Homepage von *Böhler-Franken-Koppe-Wijngaarden* Archyvuota kopija 2008-05-16 iš Wayback Machine projekto. (Niederländisch) / CV Archyvuota kopija 2010-06-02 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
**Perdraudimo veikla** – ūkinė komercinė veikla, kuria prisiimama draudimo ar perdraudimo įmonės perduodama rizika. Perdraudimo veikla taip pat yra veikla, kai draudimo ar perdraudimo įmonė, išskyrus „Lloyd’s" draudikų asociaciją, prisiima riziką, perduodamą bet kurio „Lloyd’s" nario.

Finansinis perdraudimas
-----------------------

**Finansinis perdraudimas** – perdraudimo veikla, kai tiesioginis didžiausias tikėtinas nuostolis (suprantamas kaip didžiausia perduota ekonominė rizika, kurią lemia tiek apdraustos rizikos reikšmingumas, tiek pasirinktas rizikos perdavimo laikas) visą finansinio perdraudimo sutarties galiojimo laiką ribotu dydžiu, bet gerokai viršija draudimo įmoką. Šiai perdraudimo veiklai būdinga: finansinio perdraudimo sutarties nuostatos, kuriomis siekiama nuosekliai subalansuoti šalių tarpusavio ekonominę patirtį, kad būtų pasiektas pageidaujamas rizikos perdavimas, arba tai, kad pinigų vertės kitimas laikui bėgant yra reikšmingas.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-04-04 iš Wayback Machine projekto. LIETUVOS RESPUBLIKOS DRAUDIMO ĮSTATYMAS
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-04-04 iš Wayback Machine projekto. LIETUVOS RESPUBLIKOS DRAUDIMO ĮSTATYMAS
| **Konstantinas Daukantas** |
| --- |
| Dievo Tarnas |
|  |
| Gimė | 1896 m. spalio 28 d.Patausalės, Telšių r. |
| Mirė | 1942 m. kovo 10 d. (45 metai)Aušvico koncentracijos stovykloje |
| Tautybė | lietuvis |
| Dievo Tarnas |
|  |
| Veikla | kunigas, visuomenininkas, kankinys, Dievo tarnas. |
|  |
| Žinomas (-a) už | Dievo Tarnas, 2021 m. lapkričio 27 d. pradėta beatifikacijos-kanonizacijos byla. |

**Konstantinas Daukantas** (1896 m. spalio 28 d. Patausalės kaime, dab. Telšių r. – 1942 m. kovo 10 d. Aušvico koncentracijos stovykloje) – Lietuvos kunigas, kankinys, Dievo tarnas.

Biografija
----------

1919–1925 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje. 1926 m. birželio 14 d. įšventintas kunigu ir paskirtas į Šiaulių Šv. Petro ir Povilo bažnyčią vikaro pareigoms. 1928–1931 m. Šiaulių karo kapelionas. 1931–1933 m. administratorius ir klebonas Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje. Nuo 1934 m. vėl dirbo Šiaulių bažnyčios vikaru, klebonu, mokyklos kapelionu. Kunigas turėjo sukaupęs apie 3000 knygų biblioteką, kuria Šiauliuose galėjo naudotis pažįstami miestiečiai.

Nuo 1938 m. pėstininkų pulko Varniuose vicekapelionas. 1939 m. paskirtas Ukmergės lenkų gimnazijos tikybos mokytoju ir kapelionu, bet greitai sugrąžintas į Šiaulius. 1940 m. vasarą bolševikams okupuojant Lietuvą, pasitraukė į Vokietiją, iš ten į nacių okupuotą Lenkiją. 1941 m. liepos 24 d. Varšuvoje suimtas už žydų gelbėjimą ir išvežtas į Aušvico II konclagerį. Čia kun. Konstantinui vietoje pavardės buvo duotas numeris (18372), o ant krūtinės prisegtas raudonas antsiuvas, nes kunigai buvo priskirti politinių kalinių kategorijai. 1942 m. kovo 10 d. nukankintas, kūnas sudegintas vietos krematoriume.

XX a. devintojo dešimtmečio pradžioje kunigo artimiesiems iš Aušvico atsiųsta urna su simboliniais pelenais. Urna palaidota Gadūnavo (Telšių r.) kapinėse.

Kun. K. Daukanto byla saugoma Kauno arkivyskupijos kurijoje. Kauno IX forto muziejuje išliko dokumentinė fotonuotrauka.

2021 m. lapkričio 27 d. Šiaulių vyskupijoje pradėtas beatifikacijos bylos procesas. Paskirtas postulatorius kun. Matas Kasparas.

Šaltiniai
---------

* Katalikų žinynas 2023, išleido UAB „Katalikų pasaulio leidiniai". Vilnius, 2022. P. 280–281. ISSN 1822-6272

Nuorodos
--------

* Konstantinas Daukantas, Aušvico kankinys (1896–1942)
* WHITE BOOK Martyrology of the clergy – Poland XX century (1914–1989)
| **Viktoras Zubkovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1941 m. rugsėjo 15 d. (81 metai)Sverdlovsko sritis |
|  |
| Veikla | Rusijos politikas, ekonomistas |
| Pareigos | buvęs Rusijos ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Leningrado žemės ūkio institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Darbo raudonosios vėliavos ordinas, Garbės ženklo ordinas, Ordinas Už nuopelnus Tėvynei |
|  |
|  **Vikiteka** | Viktoras Zubkovas |
| Parašas |
|  |

**Viktoras Zubkovas** (rus. *Ви́ктор Алексе́евич Зубко́в*, g. 1941 m. rugsėjo 15 d. Sverdlovsko srityje) – rusų ekonomistas, politikas, valstybės veikėjas, buvęs Rusijos ministras pirmininkas (2007–2008 m.). Ekonomikos mokslų daktaras

Biografija
----------

1965 m. baigęs Leningrado žemės ūkio instituto ekonomikos fakultetą, buvo kelių kolūkių vadovas, dirbo valdžios struktūrose Leningrado srityje. 1992 m. paskirtas Sankt Peterburgo merijos užsienio ryšių komiteto viršininko pavaduotoju (viršininku tuo metu buvo Vladimiras Putinas).

1993 m. pradėjo vadovauti valstybinės mokesčių inspekcijos Sankt Peterburgo padaliniui, nuo 1999 m. buvo Rusijos iždo ir mokesčių ministro pavaduotojas ir šios ministerijos Sankt Peterburgo padalinio vadovas.

2001 m. paskirtas Rusijos finansų ministro pirmuoju pavaduotoju – finansinės priežiūros komiteto pirmininku, nuo 2004 m. Federalinės finansinės priežiūros tarnybos vadovas.

2007 m. rugsėjo 14 d. paskirtas Rusijos ministru pirmininku. Nuo 2008 m. gegužės mėn. Rusijos ministru pirmininku paskyrus V.Putiną, dirbo pirmuoju jo pavaduotoju.

2012 m. gegužės mėn. paskirtas Rusijos prezidento V.Putino specialiuoju atstovu santykiams su dujas eksportuojančiomis šalimis.

Papildoma informacija
---------------------

* Nuo 2008 m. V.Zubkovas yra Gazprom valdybos pirmininkas.
* Jo vadovaujamoje vyriausybėje gynybos ministru dirbo žentas Anatolijus Serdiukovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (ITAR-TASS inf.)
2. ↑   (Lentapedia inf.)

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Michailas Fradkovas** | **Rusijos Federacijos Ministras pirmininkas**2007 m. rugsėjo 14 d. — 2008 m. gegužės 7 d.  | Po to:**Vladimiras Putinas** |
|  |
| --- |
| **Kauno aviacijos gamyklos aerodromas** |
|  |
| IATA: *N/A* - ICAO: EYKG |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | Karinės paskirties |
| Miestas | Kaunas |
| Aukštis virš jūros lygio | 75 m |
| Koordinatės | 54°52′41″ š. pl. 23°54′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.87806°š. pl. 23.90917°r. ilg.﻿ / 54.87806; 23.90917Koordinatės: 54°52′41″ š. pl. 23°54′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.87806°š. pl. 23.90917°r. ilg.﻿ / 54.87806; 23.90917 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 10/28 | 500 | 40 | gruntas |

**Kauno aviacijos gamyklos aerodromas** (arba ***Fredos aerodromas***) – karinis aerodromas Lietuvoje, Kauno pietvakarinėje dalyje, Aukštojoje Fredoje.

Istorija
--------

XX a. tarpukariu Fredoje veikė Karo aviacijos dirbtuvės, kuriose buvo gaminami lietuviški ir remontuojami užsienietiškų konstrukcijų kariniai lėktuvai. Sovietmečiu aerodromo teritorijoje buvo dislokuotas 367-asis atskiras sraigtasparnių pulkas. Jam priklausė 33 daugiatiksliai sraigtasparniai Mi-8 ir 28 sunkieji transportiniai sraigtasparniai Mi-6.

2001 m. gruodžio 17 d. aerodrome atidarytas antrasis Lietuvos kariuomenės Karinių oro pajėgų paieškos ir gelbėjimo postas. Jame budi Lietuvos kariuomenės Aviacijos bazės sraigtasparnių įgulos. Pagrindinės posto užduotys – paieškos ir gelbėjimo darbai virš Lietuvos Respublikos teritorijos ir teritorinių vandenų, taip pat transplantacijai, replantacijai ar mikrochirurginėms operacijoms reikalingų organų ar audinių transportavimas.

2009 m. gruodžio 15 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos sprendimu nutarta Lietuvos kariuomenės karinių oro pajėgų Aviacijos bazės Antrąjį paieškos ir gelbėjimo postą iš Aukštosios Fredos perkelti į S. Dariaus ir S. Girėno aerodromo teritoriją, o patį Fredos aerodromą uždaryti. 2016 m. gegužės 20 d. postas oficialiai perkeltas į Aleksoto aerodromą. Nuo 1994 m. iš Antrojo paieškos ir gelbėjimo posto Aukštojoje Fredoje buvo atlikti keli šimtai žvalgybinių skrydžių dingusių žmonių ir teršalų dėmių paieškai, organų transplantacijai, gaisrų gesinimui, ligonių ir kitų asmenų gelbėjimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pabaltijo karinė apygarda (rusų k.) Archyvuota kopija 2009-08-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Karo lakūnai nuo šiol budės dviejuose paieškos ir gelbėjimo postuose[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Paieškos ir gelbėjimo sraigtasparniai persikraustys į Aleksoto aerodromą
4. ↑  Kaune – naujo paieškos ir gelbėjimo posto įkurtuvės
**X Window, X Window System, X11, X** – grafinė OS aplinka (ir tinklo protokolas), dirbanti kompiuterių tinkluose, dažniausiai naudojama UNIX ir GNU/Linux operacinėse sistemose, darbo stotyse.

Sukurta 1982–1984, kaip MIT studentų projektas, skirtas VAX kompiuteriams panaudoti, dirbant tinkle. 1987 m. 11-oji šios sistemos (tiksliau, X protokolo) versija buvo paskelbta standartu. Vėliau *X Window* buvo keičiama labai nesmarkiai, tik papildant galimybes. *X Window* realizacijos yra sukurtos beveik visoms egzistuojančioms operacinėms sistemoms (įskaitant DOS) ir kompiuteriams (įskaitant ir kišeninius). Šiuo metu labiausiai paplitusi yra *X11R7* versija.

*X Window* nesukuria vartotojo aplinkos ir netgi grafinių elementų (mygtukų etc.), o tik veikia kaip tarpinė sistema tarp programų ir vartotojo. *X Window* turi *atvirkštinę kliento - serverio* architektūrą: žmogus dirba ne su klientu, o su serveriu, kuris valdo klaviatūrą, pelę ir ekraną. Programos prie serverio prisijungia, naudodamos TCP/IP protokolą, kuriuo perduoda serveriui langų išvaizdą ir pan. o iš serverio gauna pranešimus apie veiksmus su pele, klaviatūra ir t. t. Mygtukus, meniu ir kitus vaizdo elementus (angl. *widgets*) sukuria specialios bibliotekos (pvz. GTK+, Qt, Motif, Athena). Langus ir programas valdo atskira programa, vadinama *langų tvarkykle* (angl. *Window Manager*).

Bruožai
-------

Iš kitų grafinių aplinkų *X Window* išsiskiria keliais bruožais:

* Dirba tinkle (naudotojas gali dirbti programomis, veikiančiomis keliuose skirtinguose kompiuteriuose).
* Neapibrėžia vartotojo aplinkos (vartotojo aplinką sukuria kitos programos, pvz. CDE, KDE, GNOME ir pan.).
* Yra nepriklausoma nuo platformos (dirba įvairiose operacinėse sistemose, pvz. Windows, GNU/Linux, bei įvairių rūšių kompiuteriuose, pvz. Macintosh, Sparc, PC).
* Yra universali (tinka įvairiems ekranams, programoms ir pan. sukurta taip, kad būtų pritaikoma ir po kelių dešimtmečių).

Dėl labai didelio universalumo *X Window* tapo standartine grafine sistema, naudojama profesionaliuose kompiuteriuose, tačiau dėl tų pačių priežasčių *X Window* turi ir trūkumų: dirba daug lėčiau, nei kitos grafinės sistemos, yra sudėtingiau konfigūruojama, reikalauja didesnių procesoriaus bei atminties resursų, todėl asmeniniuose kompiuteriuose naudojama nedažnai.

Nuorodos
--------

* X.org – X Window standartizacijos komitetas.
* XFree86 – populiariausia *X Window* realizacija.
* WiredX.net Archyvuota kopija 2018-04-19 iš Wayback Machine projekto. – Java *X Window* serveris.
* WeirdX – atviro kodo *X Window serveris*, dirbantis interneto naršyklėje.
* Hummingbird Exceed – komercinė *X Window* realizacija Windows sistemai.
* FreeDesktop.org – atvirojo kodo naudojimo darbalaukyje standartizacijos projektas.
* KDrive – greitas ir kompaktiškas atviro kodo *X Window* serveris.
* Accelerated-X – itin greitas komercinis *X Window* serveris.
* Kenton Lee X nuorodos Archyvuota kopija 2005-01-12 iš Wayback Machine projekto. – autoritetingiausias *X Window* nuorodų archyvas.
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°29′46.87″ š. pl. 23°14′9.48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.4963528°š. pl. 23.2359667°r. ilg.﻿ / 54.4963528; 23.2359667

|  Skardupių Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Marijampolės savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Skardupiai (Marijampolė) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1941 m. |

**Skardupių Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos, bažnyčia** (iki 1955 m. buvusi *Šv. Juozapo bažnyčia*) stovi Skardupių kaime, 9 km į pietvakarius nuo Marijampolės, prie Kazlų Rūdos-Šeštokų geležinkelio.

Istorija
--------

1940 m. pabaigoje įkurta Skardupių parapija (iš Kalvarijos, Liudvinavo, Marijampolės parapijų dalies kaimų ir vieno Keturvalakių parapijos kaimo).

1941 m. vyskupo Antano Karoso pašventintoje naujoje bažnyčioje pradėtos laikyti mišios. Vokietijos okupacijos metais ji baigta įrengti. Iš sugriautos Marijampolės žydų sinagogos pastatyta dviaukštė klebonija. Visas statybas organizavo klebonas Antanas Ylius, 1945 m. nuteistas 10 m. kalėti. Skardupiuose dirbo ir mirė buvęs kalinys, klebonas Vincas Gelgata (1905–1975) bei čia 1980–1989 m. klebonavęs Boleslovas Čegelskas (1922–1989).

Architektūra
------------

Projekto autorius – arch. Romanas Steikūnas (panaši jo suprojektuota Pamūšio bažnyčia). Bažnyčia kryžminio plano, su siaura trisiene apside ir 3 bokšteliais. Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais vartais.

Galerija
--------

* 2013 m.2013 m.
* Bažnyčios remontas 2014 m.Bažnyčios remontas 2014 m.
* InterjerasInterjeras
* Vaizdas į balkonąVaizdas į balkoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 2172 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skardupių Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Skardupių parapija (dekanato inf.) Archyvuota kopija 2018-06-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Viktoras Muntianas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. lapkričio 11 d. (71 metai)Marijampolė |
| Sutuoktinis (-ė) | Violeta |
| Vaikai | Inga, Agnė, Andrius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kėdainių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2003 m. Darbo partija2006 m. Pilietinės demokratijos partija2010 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Viktoras Muntianas** (g. 1951 m. lapkričio 11 d. Marijampolėje) – verslo vadybininkas, Lietuvos ir Kėdainių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs Seimo pirmininkas.

Biografija
----------

Nuo 1957 m. mokėsi Marijampolės 3-iojoje vidurinėje mokykloje, kurią baigė 1968 m. 1973–1978 m. studijavo Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultete ir įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.

1978–1979 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis, 1979–1985 m. Kauno statybos kombinato meistras, darbų vykdytojas, aikštelės viršininkas, valdybos vyriausiasis inžinierius.

1985–1987 m. studijavo Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje. 1986–1990 m. – Kėdainių rajono vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1990–1993 m. – Kėdainių rajono valdytojas, nuo 1994 m. iki 1996 m. – AB „Ūkio bankas" Kėdainių filialo valdytojas. 1996–1997 m. – koncerno „Vikonda" viceprezidentas, 1997–2004 m. Kėdainių rajono savivaldybės meras. Nuo 2009 m. UAB „Agrochemos grupė" grupės vadovas.

Šeima
-----

Žmona Violeta – daržininkystės įmonės savininkė. Vaikai Inga, Agnė, Andrius.

Politinė veikla
---------------

Iki 1989 m. TSKP narys, 2003–2006 m. Darbo partijos narys, šios partijos pirmininko pavaduotojas, 2006–2008 m. Pilietinės demokratijos partijos pirmininkas, nuo 2010 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2004 m. ir 2011–2015 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys.

2004–2008 m. Seimo narys, išrinktas Kauno – Kėdainių (Nr. 65) apygardoje, iškėlė Darbo partija. 2006 m. – 2008 m. balandžio mėn. Seimo pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Pilietinės demokratijos partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2009-05-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vigimantas Kisielius** | **Kėdainių rajono meras**1997 - 2004 | Po to:**Virginija Baltraitienė** |
| Prieš tai:**Artūras Paulauskas** | **Lietuvos Respublikos Seimo pirmininkas**2006 - 2008 | Po to:**Česlovas Juršėnas** |
| Partijos politinės pareigos
 |
| Prieš tai:**-** | **PDP pirmininkas**2006 - 2008 | Po to:**Algimantas Matulevičius** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Varzuga |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 254 km |
| **Baseino plotas** | 9840 km² |
| **Vidutinis debitas** | 77 m³/s |
| **Ištakos** | Kolos pusiasalis |
| **Žiotys** | Baltoji jūra |
| **Šalys** | Rusija |

**Varzuga** (rus. *Варзуга*) – upė šiaurės vakarų Rusijoje, Murmansko srities pietuose. Prasideda Kolos pusiasalio centrinėje dalyje, pelkėtoje vietoje, 189 m aukštyje virš jūros lygio. Teka į pietryčius, kerta uolingus, miškais apaugusius kalnus. Sudaro per 30 slenksčių, didžiausias slenkstis vadinamas Padunu ir turi 3 krioklius. Žemupio vagoje yra salų. Įteka į Baltosios jūros Kandalakšos įlanką. Gylis žiotyse 3 m, vagos plotis 250 m.

Intakai: Varzė, Vargovas, Strelna, Fominas, Juzija, Kičisara, Pana, Piatka, Kočkoma, Voenga, Krivecas, Japoma, Melga, Serga, Kica ir kt.

Pavasarį Varzugos vandens lygis pakyla 2-2,5 m. Ledai laikosi nuo spalio iki gegužės. Prie upės yra šios gyvenvietės: Varzuga, Kuzomenis, nebegyvenamos – Kolonicha, Podnevodjė, Varzugos Žiotys.
**Viktoras Vinikaitis** (lenk.  *Wiktor Winikajtis*, 1927 m. balandžio 28 d. Naujasodės kaime, Seinų valsčiuje – 1994 m. gruodžio 31 d. Vigrių kaime, Suvalkų valsčiuje, Lenkijoje) – savamokslis medžio drožėjas ir tapytojas, Vygrių kamaldulių vienuolyno restauratorius ir gidas.

Vygrių bažnyčios pagrindinis altorius. Viduriniame tarpsnyje esantis paveikslas vaizduoja Švč. Mergelės Marijos ėmimą į dangų, o viršutiniame – Šv. Mariją Magdaleną. Abu tapė V.Vinikaitis, iš viso šioje šventovėje yra vienuolika jo tapytų paveikslų.

Biografija
----------

Gimė lietuvių šeimoje. Anksti neteko tėvo, motina ištekėjo antrąkart. Prieš Antrąjį pasaulinį karą baigė keturias klases, po to nesimokė – ganė gyvulius. 1948 m. pašauktas į Lenkijos kariuomenę. 1950 m. kalėdojantis kunigas B. Kaikovskis pastebėjo Viktoro drožtas medines skulptūras ir pakvietė jį dirbti atstatant sugriautą Vygrių vienuolyną. Pagal senas nuotraukas vienuolyno Švenčiausiosios Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje V. Vinikaitis atkurdavo dingusius paveikslus, išpjaustydavo trūkstamas skulptūras. Sudėtingame darbe tekdavo bendrauti su įvairių šalių menininkais, dvasininkais ir mokslininkais; skaityti įvairiakalbę literatūrą. Savarankiškai išmoko septynias kalbas ir jomis vesdavo ekskursijas po vienuolyną. Ypatingai džiaugdavosi ekskursantais iš Lietuvos. Buvo vertinamas kaip vienuolyno ir Vygrių kaimo žinovas.

Gyveno vienišiaus gyvenimą. Paskutinį 1994 m. vakarą išėjo pasivaikščioti prie Vygrių ežero, o rytojaus dieną jį surado jau nebegyvą. Palaidotas netoli Vygrių esančiuose Magdalenavo kaimo kapinėse. 

Prie vienuolyno sienos pritvirtinta memorialinė lenta su bareljefu ir užrašu lenkų kalba: *Čia gyveno, dirbo ir kūrė Viktoras Vinikaitis (1927 – 1994). Vygrių gidas, vadinamas „Paskutiniu Kamalduliu", kūrėjas grynuolis*.

Atminimo lenta ant vienuolyno sienos

Bibliografija
-------------

* Mażul W. Winikajtis W. *Pokamedulski zespół klasztorny w Wigrach.* – Suwałki: WEA, 1996

Literatūra
----------

* Elė Staskevičienė; Nijola Birgiel. *Viktoras Vinikaitis: (1927–1994)* – Punskas: "Aušros" leidykla, 2014
* Ryszard Sawicki. *Ostatni wigierski kameduła. Wokół osoby i twórczości Wiktora Winikajtisa.* – Ełk: Centrum Oświatowo-Dydaktyczne Wydawnictwo Albertinum, 2015 ISBN 978-83-60737-51-4

Išnašos
-------

1. ↑  Kostas Leončikas. *Antroji knyga apie Viktorą Vinikaitį* // punskas.pl Archyvuota kopija 2018-12-30 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* Gyvenimo aprašymas[neveikianti nuoroda] **(**lenk.**)**
* Straipsnis apie Viktorą Vinikaitį Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
Koordinatės: 79°52′ š. pl. 79°20′ v. ilg.﻿ / ﻿79.867°š. pl. 79.333°r. ilg.﻿ / 79.867; 79.333

Elsmyro sala iš kosmoso
**Elsmyro sala** (pranc. *Île d'Ellesmere*, angl. *Ellesmere Island*) – sala Kanados Arktiniame salyne, į vakarus nuo Grenlandijos, įsiterpusi tarp Bafino įlankos ir Arkties vandenyno, 756 km nuo šiaurės ašigalio. Priklauso Kanados Nunavuto teritorijai. Plotas 196 236 km². Tai trečia pagal dydį Kanados ir dešimta pagal dydį pasaulio sala.

Apie pusę salos dengia ledynai. Ledo kepurės dengia salos centre esančius Britų Imperijos kalnus (aukštis iki 2616 m, Barbo k.) ir šiaurinę salos dalį. Salos šiaurėje yra šiauriausi pasaulio kalnai – Jungtinių Valstijų kalnagūbris. Krantai smarkiai išraižyti fjordų. Ledynų nepadengtose teritorijose vyrauja nykios arktinės dykumos. Klimatas arktinis. Saloje yra didžiausias Arktyje Heizeno ežeras (plotas 542 km²). Apie penktadalis salos teritorijos saugoma *Quttinirpaaq* nacionaliniame parke.

Elsmyro sala buvo apgyvendinta inuitų 2000-1000 m. pr. m. e. Pirmieji europiečiai, pasiekę salą, buvo vikingai. Jie aktyviai prekiavo su vietiniais gyventojais. 1616 m. Elsmyro salą pasiekė Viljamas Bafinas. 1881 m. amerikietis Adolphus Greely pirmasis peržygiavo visą salą. 1905 m. Robertas Piris iš Šeridano kyšulio Elsmyro saloje pradėjo savo žygį link šiaurės ašigalio.

2001 m. Elsmyro saloje gyveno 168 gyventojai. Yra 3 gyvenvietės: Alertas (šiauriausia pasaulio gyvenvietė), Eurika ir Grise Fjordas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Ellesmere Island*, The Canadian Encyclopedia, 2015-03-04. Nuoroda tikrinta 2021-01-03.
2. ↑  *Ellesmere'o sala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
3. ↑  *Nature and science*, Quttinirpaaq National Park, Parks Canada. Nuoroda tikrinta 2021-01-03.
4. ↑  *Arctic History*, Civilization.ca. Archyvuota 20008-09-23. Nuoroda tikrinta 2021-01-03.
5. 1 2  *Ellesmere Island*, Encyclopaedia Britannica. Nuoroda tikrinta 2021-01-03.
**Elona Bubinaitė-Ylienė-Paškūnienė** (g. 1931 m. vasario 2 d. Šiauliuose) – Lietuvos muzikos pedagogė ir chorvedė.

Biografija
----------

1942–1949 m. lankė Šiaulių 2-ąją mergaičių gimnaziją, 1946–1953 m. mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (J. Byros solinio dainavimo klasė). 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno klasė).

1949–1954 m. mokytojavo Šiaulių pradinėse mokyklose, 1953–1957 m. dėstė ir vadovavo merginų vokaliniam ansambliui Šiaulių pedagoginėje mokykloje. Vadovavo Šiaulių medicinos mokyklos merginų chorui, geležinkelininkų, taip pat ryšių klubo mišriesiems chorams – šio klubo chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1957 m. rudens kurį laiką buvo Vilniaus 18-ojo vaikų darželio muzikos vadovė. 1959–1986 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja. Išėjusi į pensiją, iki 1995 m. choro dirigavimą dar dėstė mokyklos neakivaizdiniame skyriuje.

Nuo 1962 m. keletą metų buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos choro dirigavimo katedros dėstytoja. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų choro dirigentų. 1964–1969 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" chormeisterė-dirigentė.

E. Ylienė yra skaičiusi pranešimų respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose ir chorvedžių konferencijose, parašė knygą „Muzikinio auklėjimo ir mokymo bendrojo lavinimo mokykloje metodika" (1975), buvo moksleivių respublikinių dainų švenčių konsultantė, Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentė. 1981 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Raukšlėtasis gudukas
**Kotas** – grybo dalis (savotiškas stovas), kuri laiko kepurėlę.

Koto paviršius gali būti pūkuotas, žvynuotas, rievėtas, grūdėtas ar išmargintas tinkleliu. Kotas gali būti cilindro, buožės formos, į apačią smailėjantis arba storas. Kotas būna pilnaviduris, arba iš dalies ar visiškai tuščiaviduris.

Kartais apatinę koto dalį gaubia nevienodo tvirtumo membrana, vadinamoji volva (išnara). Tai yra praplyšusi apatinė apvalkalo (*velum generale*), kuris gaubia vaisiakūnį ankstyvojoje jo vystymosi stadijoje, dalis. Apvalkalo pėdsakų gali likti ir vidurinėje ar viršutinėje koto dalyje rinkio (žiedo) ar juostelės pavidalu, jie būna daugiau ar mažiau ryškūs ir neretai grybui augant visai išnyksta. Koto suaugimas su kepurėle būna centrinis, ekscentrinis arba retais atvejais ryškiai ekscentrinis (šoninis).

**Bazė** – apatinė koto dalis. Jos forma yra svarbus skiriamasis požymis apibūdinant vieną ar kitą grybą. Bazė gali būti gumbiškai sustorėjusi, verpstiškai pailgėjusi, juosiama rinkio (žiedo), gaubiama aukštos išnaros arba rutulio formos.

Literatūra
----------

**Grybai**, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 11, 215
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pardavėja su avikailio papachomis
**Papacha** (rus. *папаха*) – vyriška kailinė kepurė, paplitusi Kaukaze ir Vidurinėje Azijoje. Forma gana įvairi – cilindrinė, pusrutulio formos ir pan. Rusiškos papachos paprastai turi audeklinį viršų.

Papachos yra laikomos kazokų nacionalinėmis kepurėmis.

Papacha kaip uniforminė kepurė
------------------------------

Nuo XIX a. vidurio papachos buvo uniforminės kepurės kai kuriuose Rusijos imperijos kariuomenės daliniuose – Kaukazo korpuse, kazokų daliniuose, o nuo 1875 m. – Sibire dislokuotuose daliniuose. 1913 m. papacha tapo visos Rusijos kariuomenės žiemine uniformine kepure.

Po 1917 m. Spalio revoliucijos papachos Raudonojoje Armijoje nebuvo naudojamos, nes asocijavosi su carinės Rusijos kariuomene, be to, daug kazokų dalinių, kovojusių baltagvardiečių pusėje, dėvėjo papachas. Tačiau dalis Raudonosios Armijos vadų ir toliau dėvėjo papachas (pvz. Vasilijus Čiapajevas), todėl papachos buvo neformali Raudonosios Armijos kavaleristų uniformos dalis, nes daug jų buvo kazokai.

Tarybinėje armijoje papachos buvo žieminė uniforminė pulkininkų, generolų ir maršalų kepurė: nuo 1940 m. generolų ir maršalų, o nuo 1943 m. – pulkininkų.

* Rusijos armijos kareiviai dviratininkai su milinėmis ir papachomis (1910—1916 m.)Rusijos armijos kareiviai dviratininkai su milinėmis ir papachomis (1910—1916 m.)
* Baronas P. Vrangelis Baronas P. Vrangelis
* 2008 m. priimtos Rusijos karinės uniformos pavyzdžiai 2008 m. priimtos Rusijos karinės uniformos pavyzdžiai
* Turkmėnas jomutas su papacha (XX a. pradžia)Turkmėnas jomutas su papacha (XX a. pradžia)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Papacha** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Rietavo herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1996-09-18* |
|  |
|  *LSSR priimtas ~1970* |
|  |
|  *LDK priimtas 1792-03-20* |
|  |
| Ž • A • R |

**Rietavo herbas** – Rietavo miesto ir savivaldybės heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Mėlyname herbinio skydo lauke ant žalios kalvos auksinis einantis liūtas (pakelta priekine dešine koja), dantyse laikantis sidabrinį kalaviją su auksine rankena.

Istorija
--------

1792 m. kovo 20 d. Ketverių metų seimas Rietavui suteikė Magdeburgo teises ir iki dabar beveik nepakitusį herbą, kuriame buvo pavaizduotas bėgantis liūtas su kalaviju nasruose ir užrašu po juo lenkų kalba: *Za Norod, Korola y Wolnošč* – „Už Tautą, Karalių ir Laisvę". Šios privilegijos originalas dabar saugomas Lietuvos mokslų akademijos bibliotekos Rankraščių skyriuje. Tokią karingą herbo heraldiką pasirinkti, matyt, privertė tuo metu Abiejų Tautų Respublikoje tvyrojusi suirutės nuojauta. Liūtas simbolizavo drąsą, jėgą, valdžią ir teisingumą. Iš kitų jis herbų šis išsiskyrė tuo, kad nasruose laikė kalaviją, tarsi norėdamas kam nors jį įteikti.

Ilgainiui miesto herbas buvo užmirštas. Kiek stilizuotas jis atkurtas 1970 m. tačiau po kurio laiko ir šis variantas buvo uždraustas.

Lietuvai atgavus nepriklausomybę, 1996 m. rugsėjo 18 d. pagal istorinę 1792 m. privilegiją atkurtas Rietavo miesto herbas. Herbo etalono autorius dailininkas Arvydas Každailis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Rietavo miesto herbas Archyvuota kopija 2008-04-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lariozauras** (angl. *Lariosauro*) - kriptidas, manomai gyvenantis Komo ežere (Italija), apie 35 km į šiaurę nuo Milano. Šis ežeras yra vienas giliausių Europos ežerų (410 m giliausioje vietoje). 

1946 m. liudininkai pranešė, kad matė į roplį panašų gyvūną, plaukusį ežere. Gyvūną pavadino *lariozauru*, nes prieš šimtą metų rūšinis pavadinimas *Lariosaurus balsami* buvo suteiktas priešistoriniam ropliui, kurio fosilizuoti likučiai buvo aptikti netoli ežero. 
  
Komo miesto savaitraštis savaitę po pirmojo straipsnio rašė, kad tai buvo eršketas. Tačiau aiškinimas apie eršketą buvo žurnalistų prasimanymas. 

Kiti atvejai Komo ežere:

* 1954 m. - *Argegno* miestelyje matytas padaras apvaliais snukiu ir nugara, kurio kojos turėjo plaukiojamąsias plėves.
* 1957 m. rugpjūtis - didžiulė pabaisa vandenyje tarp *Dongo* ir *Musso* miestelių.
* 1957 m. rugsėjis - matytas keistas gyvūnas, kurio galva apibūdinta kaip panaši į krokodilo.
* 2003 m. - prie *Lecco* miesto matytas gigantiškas ungurys, kurio ilgis apie 10-12 m.

Skeptikas tyrėjas *Giorgio Castiglioni*, nagrinėjęs šiuos atvejus, mano, kad 1954 m. buvo matyta ūdra, 1957 m. rugpjūčio atvejis - tiesiog apgaulė, 1957 m. rugsėjo pabaisa - galbūt didžiulė lydeka, o 2003 m. ungurys - pailgas kartu plaukiančių žuvų pulkas.
| Esprit Arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Diuseldorfas,  Vokietija |
| Pradėtas statyti | 2002 m. |
| Atidarytas | 2004 m. |
| Savininkas | Diuseldorfo miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Statybos kaina | 240 milijonų eurų |
| Talpa | 51 500 |

**Esprit Arena** – futbolo stadionas Diuseldorfe (Šiaurės Reinas-Vestfalija, Vokietija). Pastatytas 2002–2004 m. *Reino stadionui* pakeisti. Stadioną naudoja dvi futbolo komandos – TSV Bayer Leverkusen, TSV Fortuna Düsseldorf ir amerikietiškojo futbolo komanda Rhein Fire.

Stadionas talpina 51 500 žmonių, turi sulankstomą stogą ir šildomas sėdynes.

2011 m. arenoje vyko Eurovizijos dainų konkursas 2011.

Pavadinimai
-----------

* Nuo 2004 iki 2009 m. birželio 30 d. – „LTU Arena".
* 2009 m. liepos 1 d. – „Esprit Arena".

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Merkur Spiel-Arena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė **(**vok.**)**

Koordinatės: 51°15′41.72″ š. pl. 6°43′59.53″ r. ilg.﻿ / ﻿51.2615889°š. pl. 6.7332028°r. ilg.﻿ / 51.2615889; 6.7332028


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Telenor arenaOslas** | **Eurovizijos vieta****2011** | Po to:' |
Koordinatės: 54°23′00″š. pl. 24°08′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.3832°š. pl. 24.1339°r. ilg.﻿ / 54.3832; 24.1339

|  Venciūnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Venciūnai |
| **Adresas** | Alytaus g. 11 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1995 m. |

**Venciūnų koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Venciūnuose, Alovės seniūnijoje, Alytaus rajone. Koplyčia stovi vidury gyvenvietės, apie 1 km į šiaurės rytus nuo kelio  **129**  Antakalnis–Jieznas–Alytus–Merkinė . Priklauso Alytaus šv. Liudviko parapijai. Koplyčioje nuolat vyksta savaitinės pamaldos, kurias aptarnauja atvykstantis kunigas iš Alytaus.

Koplyčios interjeras
Koplyčia veikia buvusiuose kaimo kultūros namuose. Statinys pritaikytas atlikti religinėms apeigoms, yra būtiniausias bažnytinis inventorius. Koplyčia medinė, su bokšteliu ant kraigo ir jame pakabintu varpeliu. Altoriaus vietoje pakabintas kryžius su Nukryžiuotoju, kampuose pastatytos šventųjų skulptūros. Ant šoninių sienų iškabinti kuklūs paveikslai, vaizduojantys kryžiaus kelio stotis. Prie galinės sienos pastatyta klausykla. Mūriniame priestate įrengta bendruomenės šarvojimo salė.

Istorija
--------

Koplyčia įsteigta 1995 m. vietos bendruomenės iniciatyva, kai tuo metu Venciūnuose gyveno apie 500 žmonių. Jos įrengimui buvo panaudotas uždarytų kultūros namų pastatas – sovietmečiu perstatytas Vincentui Kirvelevičiui priklausęs namas. Iš rėmėjų, gretimos Alovės parapijos gauti kai kurie reikalingi daiktai, puošybos elementai. Koplyčią 1995 m. gegužės 6 d. pašventino Kaišiadorių vyskupas Juozapas Matulaitis.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Venciūnų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-04-02 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Libijos vėliava (1951–1969 m. nuo 2011 m.)
**Libijos vėliava** – Libijos valstybės simbolis.

Pirmoji Libijos vėliava buvo sukurta 1951 metais, atgavus nepriklausomybę iš Italijos. Šios vėliavos koloritą sudarė trispalvė – raudona, juoda, žalia. Juodame fone, kuris buvo du kartus platesnis nei kraštinės spalvos buvo atvaizduotas mėnulis ir žvaigždė. Spalvos simbolizavo tris istorines Libijos provincijas: raudona – Fesaną, juoda – Kirenaiką, žalia – Tripolitaniją. Mėnulis bei žvaigždė – islamą. Ši vėliava galiojo iki Džamahirijos paskelbimo ir grąžinta 2011 m. po Libijos revoliucijos.

Istorija
--------

Džamahirijos vėliava buvo įteisinta 1977 metų lapkričio 19 dieną. Libijos vėliava buvo žalios spalvos, be jokių kitų spalvų, raštų ar simbolių. Tai buvo vienintelė pasaulyje tokio tipo vėliava. Libijoje, kaip ir visose islamo šalyse, žalia spalva yra siejama su religija – islamu, todėl atsižvelgiant į tai ir buvo pasirinktas toks vėliavos koloritas; žalia taip pat simbolizuoja Muamaro Kadafio vykdytą „Žaliąją revoliuciją".

Po 1969 metais įvykdyto perversmo kurį laiką buvo įteisinta panarabiška – raudona, balta, juoda – trispalvė, kuri buvo panaši į dabartinę Egipto vėliavą, tačiau be herbo, naudojamo Egipto vėliavoje. Ji naudota 1969–1972 metų laikotarpyje. Po Jungtinės Arabų Respublikos – Libija, Egiptas, Sirija – suirimo, buvo įteisinta žalios spalvos Libijos vėliava.

Istorinės vėliavos
------------------

* Kirenaikos emyrato vėliava (1949-1951 m.)Kirenaikos emyrato vėliava (1949-1951 m.)
* Libijos Karalystės vėliava (1951-1969 m.)Libijos Karalystės vėliava (1951-1969 m.)
* Karaliaus Idriso vėliava (1951-1969 m.)Karaliaus Idriso vėliava (1951-1969 m.)
* 1969-1972 m. vėliava1969-1972 m. vėliava
* Jungtinės Arabų Respublikos vėliava (1972-1977 m.)Jungtinės Arabų Respublikos vėliava (1972-1977 m.)
* 1977-2011 m. vėliava1977-2011 m. vėliava

**Afrikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Pietų Sudanas · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
**Merovingų menas** − ankstyvųjų viduramžių menas, sukurtas tarp apie V a. pb. ir 751 m. Merovingų frankų karalystėje (Galijoje ir kitur).

Apžvalga
--------

 Šv. Leontijaus katedros baptisterija, V a. Frežiusas
Merovingų valdymo laikotarpiu palaipsniui nyko klasikinio graikų-romėnų meno bruožai užleisdami vietą radikaliai naujam abstrakčiam ornamentaciniam germanų-frankų meno stiliui. Migracijos laikotarpio genčių meno kūriniai buvo mažų matmenų, kilnojami. Ateiviai iš Rytų Europos atnešė metalo dirbinių kluazonė emalės techniką. Daugiausiai Merovingų meno objektų rasta kapuose. Frankų karaliai monetose buvo vaizduojami kaip Romos imperatoriai. Merovingų architektūra ir skulptūra buvo paremta ankstesniu klasikiniu ir ankstyvosios krikščionybės palikimu. Nors iš istorinių šaltinių žinoma, kad tuo metu statybos buvo gana aktyvios, tačiau šio laikotarpio statinių pavyzdžių išliko labai mažai. Svarbesnės bažnyčios buvo statomos bazilikos plano su mediniais stogais. Viena iš laikotarpio naujovių − varpinės prie bažnyčių. Merovingų architektūros pavyzdžių išliko Osere, Žuare, Lione, Puatjė. 

Frankams akmens skulptūros menas buvo visiškai svetimas ir jie jį perėmė iš romėnų kultūros. VII−VIII a. skulptūra išsivystė iš vien romėniškos imitavimo į įvaldytą stilių, kuriame biblijinių motyvų žmonių figūros buvo įterpiamos į geometrinį ornamentą. Šis stilius taip pat turėjo perimtų Viduržemio jūros pakrančių tautų, lombardų, koptų ir Bizantijos meno motyvų. Merovingų menininkai labiau koncentruodavosi į meninį paviršių, kūrė ornamentinius raštus iš pasikartojančių motyvų, ypač iš paukščių ir avinėlių. Žmogaus vaizdas supaprastintas iki abstraktaus ženklo. Manuskriptų iliuminacijos beveik apsiribojo tik pirmųjų teksto raidžių puošyba, suteikiant joms animalistines formas, ypač paukščio ir žuvies. Merovingų meno reikšmė pasireiškė tuo, kad šiuo laikotarpiu buvo ne vien imituotas senovės Romos-Galijos menas, o vienijant įvairias įtakas išvystytas naujas stilius ir perduotas vėlesniam laikotarpiui įkvepiant Karolingų renesansą.

Galerija
--------

* Šv. Jono baptiterijos Puatjė kolonos kapitelis
* Merovingų laikų fibulos
* Šv. Eligijaus kryžiaus fragmentas
* Želon sakramentarijaus iliuminacija, VIII a.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Merovingų menas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* *The Grove Encyclopedia of Medieval Art and Architecture*, t II. Oxford University Press, 2012. p. 269−272
* *The Columbia Encyclopedia*, Sixth Edition. Columbia University Press. 2000  Archyvuota kopija 2017-04-20 iš Wayback Machine projekto.