recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Olimpija Svianievičiova** (lenk. *Olimpia Swianiewiczowa*, mergautinė pavardė *Zambrzycka*; g. 1902 m. gruodžio 1 d. Viazinkoje (dab. Baltarusija), m. 1974 m. birželio 15 d. Halifakse, Kanadoje) – lenkų mokytoja, folkloro ir A. Mickevičiaus kūrybos tyrinėtoja, geomorfologė. Kurį laiką gyveno Vilniuje.

Biografija
----------

Kilusi iš ūkininkų šeimos. 1919 m. savanoriškai tarnavo kariuomenėje kaip kurjerė.
Stepono Batoro universitete pabaigė geografijos studijas. Buvo pirmoji žymaus geologo M. Limanovskio asistentė geomorfologė. Tyrė Neries senslėnio terasas dabartiniame Vokės slėnyje. Kartu su C. Boduen de Kurtenė aprašė Neries terasas Vilniaus mieste.
1926 metais ištekėjo už Stepono Batoro universiteto ekonomisto S. Svianievičiaus ir susilaukė keturių vaikų.

Paskutiniais prieškario metais dirbo geografijos mokytoja Vilniaus benediktinių vienuolyno gimnazijoje, kurią sovietų valdžia 1946 m. uždarė.

Karo ir pirmuosius pokario metus praleido Vilniaus krašte, atskirta nuo vyro, kuris paskutinę minutė išsigelbėjo nuo žūties Katynėje, kalėjo Lubiankoje ir lageriuose (sovietų valdžia tikėjosi panaudoti jo turimas žinias apie Vokietijos ekonomiką ir ginklus). Negalėdamas prisijungti prie Anderso armijos ir galiausiai po ilgo buvimo Teherane ir Jeruzalėje pasiliko Jungtinėje Karalystėje.
1946 m. O. Svianievičiova įsikūrė Tčeve, Lenkijoje, kur vietos aukštojoje mokykloje mokė geografijos ir biologijos. Dažnai keisdama pavardes sugebėjo išvengti represijų dėl vyro, kuris stengėsi atskleisti tiesą apie Katynės žudynes, veiklos.
Būdama daugiamete Lenkijos Kraštotyrininkų Draugijos (lenk. *Polskie Towarzystwo Krajoznawcze*) nare inicijavo jaunimo turus.
1957 m. išvyko į Indoneziją pas savo vyrą.
Emigravusi susidomėjo folkloru. 1971 m. Lenkijos mokslo draugijoje emigracijoje Londone skaitė pranešimą apie A. Mickevičiaus „Vėlinių" interpretaciją pagal baltarusių folklorą. Vėliau rengė disertaciją apie Makryną Miečyslavską, tačiau jos nepabaigė.
Nuo 1963 m. su vyru gyveno Vakarų Amerikoje.

Olimpia Swianiewiczowa kapas

Literatūra
----------

* Gaigalas, A. 2003. Geologija Stepono Batoro universitete (1919–1939). *„Geologija Vilniaus universitete, Tarptautinės konferencijos medžiaga"*. Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius,43–70.
* Jerzy Starnawski, *Olimpia Swianiewiczowa*, w: *Słownik badaczy literatury polskiej*, tom IV (redaktor Jerzy Starnawski), Wydawnictwo Uniwersytetu Łódzkiego, Łódź 2001, s. 328 (čia klaidingai nurodyta mergautinė pavardė Zembrzyska ir gimtinės vieta Wiazynia)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Swianiewiczowa, O. 1938. „Proneries terasės Vokės slėnyje" (vertė B. Tijūnaitytė), *Kosmos, t. XIX, 143–147.*
2. ↑  Swianiewiczowa, O. Baudoin de Courtenay, K. 1929. „Terasy Wilii w obrębie miasta Wilna", *Pamiętnik zjazdu Słowianskich Geografow i Etnografow w Polsce w roku 1927,* t. I, Kraków, 223–224.
3. ↑   Archyvuota kopija 2020-02-25 iš Wayback Machine projekto.
Red Bull Stratos projekto logotipas
**Red Bull Stratos** – šuolių parašiutu kosmose projektas, kuriame dalyvavo austrų ekstremalas Felix Baumgartner. Projekto finalinėje stadijoje 2012 m. spalio 14 d. F. Baumgartner oro balionu pakilo į 39 km aukštį, pasiekęs stratosferą iššoko iš baliono. Visas nusileidimas iki Žemės truko beveik 10 min. šuolio metu austras pasiekė 1357,64 km/val greitį (1,25 Macho greičio) ir tapo pirmuoju žmogumi, pasiekusiu garso greitį be motoro pagalbos. Taip pat austras pagerino oro balionu pasiektą aukščio rekordą, pakilęs į 37 640 m aukštį.

Projektas prasidėjo 2010 m. sausio mėnesį. Tų pačių metų spalį projektas buvo sustabdytas dėl teisinių ginčų – amerikietis Daniel Hogan apkaltino Red Bull kompaniją pavogusią jo dar 2004 m. sukurtą idėją apie šuolį parašiutu iš stratosferos. 2011 m. birželį JAV teismas išteisino Red Bull kompaniją ir leido jai tęsti projektą. 2012 m. vasario 5 d. Red Bull Stratos projektas buvo pratęstas ir įgyvendintas 2012 m. spalio 14 d.

YouTube svetainė paskelbė, kad austro šuolį tiesiogiai jos svetainėje žiūrėjo apie 8 milijonus žmonių visame pasaulyje ir tai tapo dar vienu rekordu.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Red Bull Stratos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Red Bull Stratos svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  'Space diver' to attempt first supersonic freefall
2. ↑  Final Numbers Are In: Space Jump Breaks YouTube Record
Įėjimas
**Vilniaus skveras** – skveras Gruzijos sostinėje Tbilisyje.

Jį 2009 m. birželio 23 d. iškilmingai atidarė dviejų šalių prezidentai – Valdas Adamkus ir Micheilas Saakašvilis. Tai augmenija apsupta tbilisiečių trumpalaikio poilsio zona miesto centre, prie funikulieriaus. Joje įrengtas fontanas, veikia vaikų žaidimų aikštelė ir nemokamas bevielis internetas. 2010 m. grindinyje paklota betoninė plytelė su užrašu gruziniškai ir lietuviškai *Stebuklas*, panaši į populiarumą pelniusią plytelę Vilniaus Katedros aikštėje. 2012 m. skverą papuošė keliolika lietuvių ir gruzinų menininkų keramikos kūrinių, šio projekto įgyvendinimui vadovavo Marius Abramavičius ir Georgijus Gugušvilis.

Vilniuje skveras Žirmūnuose prie Olimpiečių gatvės 2012 m. pavadintas Tbilisio vardu.

Šaltiniai
---------

* *Lietuviški pėdsakai Gruzijoje*. (Lietuvos Respublikos ambasados Gruzijoje internetinė svetainė)[neveikianti nuoroda]
* *Skveras Žirmūnuose nuo šiol vadinsis Tbilisio skveru* (Vilniaus miesto administracijos inf.)
JAV kariai poligone
**Generolo Silvestro Žukausko poligonas** – Lietuvos kariuomenės poligonas, esantis šalia Pabradės.

Istorija
--------

Poligonas buvo įrengtas 1904–1905 m. netoli Meškerinės kaimo, į šiaurės rytus nuo Pabradės, Švenčionių rajone. Poligonas nuo 1993 m. priklauso Lietuvos kariuomenei. Šiuo metu priskirtas Generolo Adolfo Ramanausko kovinio rengimo centrui.

Pabradės poligone nuo 1940 m. vasaros buvo dislokuota dalis Lietuvos kariuomenės dalinių, pertvarkytų į Dvidešimt devintąjį teritorinį šaulių korpusą. 1941 m. birželio mėn. buvo suimta ir ištremta į Sibirą daug šaulių korpuso lietuvių karininkų.

Bendras Pabradės poligono plotas – 8485,99 ha. Poligone vienu metu pratybas gali organizuoti vienas Lietuvos kariuomenės batalionas. Pabradės poligone vykdomos sausumos pajėgų artilerijos, sunkiųjų minosvaidžių, kitos didelio masto Lietuvos kariuomenės pratybos. Jų metu poligone vykdomas kovinis šaudymas.

2014 m. gegužės 3 d. poligonui suteiktas generolo Silvestro Žukausko vardas.

2016 m. buvo priimtas sprendimas išplėsti Pabradės poligoną, sudarant sąlygas jame treniruotis bataliono grupei, mūšio paramos vienetams (artilerija, minosvaidžiai, prieštankinės sistemos, oro gynyba) bei koviniam šaudymui vykdyti. Užbaigus plėtros darbus, poligono plotas padidės iki 17,6 tūkstančių hektarų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Pabradė visiems: Pabradės istorija
2. ↑   Rytų frontas 1941–1945. 179-oji šaulių divizija
3. ↑   Pabradės poligone – Artilerijos bataliono pristatymas
4. ↑   Algirdo bataliono kariai tobulino įgūdžius
5. ↑
6. ↑   Generolo Adolfo Ramanausko kovinio rengimo centras. Istorija
7. ↑   Archyvuota kopija 2016-05-30 iš Wayback Machine projekto. Atnaujinami Lietuvos kariuomenės poligonai ir jų infrastruktūra

Koordinatės: 55°2′31″ š. pl. 25°47′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.04194°š. pl. 25.79694°r. ilg.﻿ / 55.04194; 25.79694
*Kitos reikšmės – Racionalizmas (reikšmės).*
**Racionalizmas** (lot. *rationalis* 'protingas') – epistemologijos kryptis, kuri laiko, kad protas turi autonomišką, nuo patyrimo nepriklausančią tikrovės pažinimo galią. Šiuo požiūriu racionalizmas priešingas empirizmui, kuris negali paaiškinti, kaip nuo visuomet konkretaus, riboto patyrimo protas pereina prie sprendinių, kurie turi loginių visuotinumo ir būtinumo požymių.

Racionalizmas, pripažindamas, jog protas bei jo kriterijai iš dalies yra savarankiški, pirmiausia stengėsi pagrįsti matematikos ir teorinės gamtotyros specifiką, tačiau pačios to savarankiškumo prigimties nepaaiškino. Tiek empirizmui, tiek racionalizmui bendra epistemologinė pozicija: žmogus pažindamas santykiauja su tikrove vien kaip stebėtojas.

Racionalizmo idėjų būta jau senovės graikų filosofijoje (Sokratas, Platonas), tačiau teoriškai ši kryptis buvo išplėtota tik XVII a. kai filosofija, siekdama atsiriboti nuo scholastinės tradicijos, išsikėlė uždavinį apibrėžti tikro pažinimo būdus ir kriterijus. Žymiausias naujųjų laikų racionalizmo teoretikas buvo R. Dekartas, iškėlęs prielaidą, kad idėjos įgimtos ir intuityviai akivaizdžios. Racionalizmas buvo plėtojamas B. Spinozos, G. V. Leibnico, klasikinio vokiečių idealizmo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Racionalizmas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris 283–284 psl.
Koordinatės: 55°43′22.2″ š. pl. 24°21′23.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.722833°š. pl. 24.356417°r. ilg.﻿ / 55.722833; 24.356417

| Panevėžio kenesa |
| --- |
|  |
| Panevėžio kenesa 1939 m. |
| Vieta | Lietuva Panevėžys, Lietuva |
| Statusas | Neišlikusi |
| Atidarymas | 1938–1939 m. |
| Paskirtis | Kenesa |

**Panevėžio kenesa** – medinė kenesa, stovėjusi Panevėžyje, Sodų gatvėje nuo XVIII a.-XIX a. sandūros iki 1970 m. Tarpukariu buvo svarbiausi Lietuvos karaimų maldos namai.

Istorija
--------

Vytauto laikais netoli Panevėžio esančiame Naujamiestyje kaip Upytės pilį aptarnaujantys sargybos būriai buvo įkurdinti karaimai. Naujamiestyje XVIII a. pabaigoje gyveno nemažai karaimų, valdė savo žemes, kol XIX a. pabaigoje didikai ir dvarininkai jas atėmė. Tada karaimai persikėlė į Panevėžį ir pasistatė medinę kenesą. Pagal kraštotyrininką Liudą Žebrauską pastatyta 1735 m. o Čikagoje leistame leidinyje *Panevėžys* rašoma, kad 1809 m. padaugėjus Panevėžyje karaimų. XIX a. Panevėžyje gyveno 301 karaimas (Naujamiestyje jų teliko 7).

Nepriklausomos Lietuvos metais Panevėžio karaimų bendruomenė, įkurta 1922 m. gegužės 6 d. remiama Lietuvos vyriausybės, gaudavo kasmetinę nedidelę finansinę paramą bendruomenės kultūrinei veiklai remti. Panevėžio kenesos parapija apėmė Panevėžio ir Biržų – Pasvalio apskritis. A. Smetonos vyriausybė kenesos rekonstrukcijai skyrė 2 400 litų, taip pat buvo renkamos aukos. Nuo 1924 m. iki 1939 m. kenesoje dirbo po du dvasininkus ir vieną maldos namų turtų ir kapinių prižiūrėtoją. 1938–1939 m. maldos namai buvo restauruoti – praplatinti ir paaukštinti. Iki 1940 m. Panevėžyje gyveno 150 karaimų, plėtojo kultūrinę veiklą: rengė spektaklius, leido žurnalą „Onarmach" („Pažanga") (išėjo trys numeriai).

1953 m. kenesa buvo nacionalizuota. Pagal senųjų Ramygalos gatvės gyventojų liudijimus, pradžioje ji buvo paversta siuvykla, vėliau šokių sale, vėliau – Kauno gamybinio kombinato „Dailė" apipavidalinimo dirbtuve. 1970 m. maldos namai (tuo metu jų adresas buvo Ramygalos g. 74) buvo nugriauti pradėjus statyti tipinį daugiaaukštį namą, kuriame buvo apgyvendintos rusų kariškų šeimos.

Atminimo įamžinimas
-------------------

1995 m. Panevėžio karaimų ir miesto Savivaldybės rūpesčiu kenesos vietoje buvo atidengtas paminklinis akmuo su tekstais lietuvių ir karaimų kalbomis (dailininkas Rimantas Ridikas).

Naujamiestyje yra prižiūrimos karaimų kapinės.

Nuorodos
--------

* Panevėžio karaimai Archyvuota kopija 2014-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Kulto pastatai Archyvuota kopija 2014-03-12 iš Wayback Machine projekto.
* Karaimų šventovės Lietuvoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio karaimai Archyvuota kopija 2014-11-13 iš Wayback Machine projekto.
| Beržūna |
| --- |
| **Ilgis** | 8,6 km |
| **Baseino plotas** | 19,9 km² |
| **Ištakos** | Ūtos apylinkės |
| **Žiotys** | Šalčia |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava LietuvaBaltarusijos vėliava Baltarusija |

**Beržūna** (blrs. *Бярэзіна*, rus. *Березина*) arba ***Degutė*** (lenk. *Degutka*) – upė Lietuvoje (Šalčininkų rajonas) ir Baltarusijoje (Varanavo rajonas); Šalčios dešinysis intakas. Prasideda laukuose prie Ūtos kaimo, 4 km į rytus nuo Šalčininkų. Aukštupyje teka į pietus per Lietuvą, toliau pasuka į pietvakarius ir teka Baltarusijos teritorija. Paskutiniuosius 0,5 km vėl teka per Lietuvą. Įteka į Šalčią 66,9 km nuo jos žiočių, priešais Milvydus.

Kaimai prie Beržūnos: Ūta, Sakalinė (Lietuva), Padegutė, Degutė, Katrymauščyna, Lauciai (Baltarusija).

Aukštupio vaga ištiesinta.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *beržas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 435 psl..
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Radbuza |
| --- |
| Radbuzos žemupys Pilzene Radbuzos žemupys Pilzene |
| **Ilgis** | 112 km |
| **Baseino plotas** | 2179 km² |
| **Vidutinis debitas** | 11 m³/s |
| **Ištakos** | Bohemijos Miškas |
| **Žiotys** | Berounka |
| **Šalys** | Čekija |

**Radbuza** (ček. *Radbuza*) – upė pietvakarių Čekijoje; viena iš Berounką (Vltavos baseinas) sudarančių upių. Prasideda Bohemijos Miško kalnuose, Vokietijos pasienyje, į vakarus nuo Domažlicės. Teka į šiaurės rytus. Pilzene susilieja su Mže ir sudaro Berounką.

Didžiausi intakai: Chuchla, Lučnų upelis (kairieji), Zubržina, Merklinka, Uhlava (dešinieji). Žemupyje patvenkta. Vidutinis upės debitas žiotyse 11 m³/s, tačiau 2002 m. potvynio metu pasiekė 213 m³/s. Prie Radbuzos įsikūrę miestai ir miesteliai: Horšovski Tynas, Stankovas, Holyšovas, Stodas, Dobržanai, Pilzenas.
Racionžo taikos sutarties teksto originalas
**Racionžo taika** (lenk. *Pokój w Raciążu*), *Racionžo sutartis* – Lenkijos karalystės, Lietuvos didžiosios kunigaikštystės ir Teutonų ordino taikos sutartis dėl Dobrynės žemės ir Žemaitijos, pasirašyta 1404 m. gegužės 22 d. Lenkija sutartyje patvirtino 1342 m. Kališo sutartį, o Lietuva – 1398 m. Salyno sutartį. Sutarties buvo laikomasi neilgai, viskas pasikeitė 1409–1410 m. Lenkijos ir LDK karo su Teutonų ordinu metu.

Lenkija 1401 m. Vilniaus-Radomo sutartimi sustiprino savo įtaką LDK. Tais pačiais metais žemaičiai sukilo prieš ordiną ir sudegino kelias Ordino pilis. Ordino riteriai atkeršijo antpuoliais į Kauną ir Gardiną. 1402 m. Ordinas sudarė sąjungą su Jogailos broliu kunigaikščiu Švitrigaila, kuris žadėjo laikytis Salyno sutarties ir perleisti Žemaitiją Ordinui.

Nė viena pusė negalėjo pasiekti lemiamos pergalės, o Vytautas norėjo susikaupti karui su Smolensko kunigaikščiu Jurijumi, tad 1403 m. vasarą prasidėjo derybos. Galutinė sutartis buvo pasirašyta Racionže. Sutartį pasirašė Jogaila, Vytautas ir Ordino didysis magistras Konradas fon Jungingenas.
Sutartyje buvo derinti trijų pasirašiusiųjų pusių interesai:

* Lenkija už išpirką (40 000 auksinų) atgauna Dobrynės žemę.
* Ordinui paliekama Žemaitija.
* Vytautas gavo teisę iki gyvos galvos laikyti vakarinę Palenkę, kurią vasalo teisėmis gavo valdyti Švitrigaila. Pastarasis nebeteko vokiečių paramos ir atvykęs į Lietuvą pakluso jos didžiajam kunigaikščiui.

Gdansko (Dancigo) klausimas liko neišspręstas.

1408 m. Vytautas baigė kariauti rytuose su Maskvos kunigaikštyste ir vėl galėjo persijungti į reikalus vakaruose. 1409 m. vėl sukilo Žemaitija. Tai vedė į karą prieš Teutonų ordiną, kurios lemiamas mušis buvo 1410 m. Žalgirio mūšis. 1411 m. Torūnės taika pakeitė Racionžo taikos numatytas sienas.

Nuorodos
--------

* 1404 05 23 sudaryta Racionžo taikos sutartis, pagal kurią žemaičiai atiduoti Vokiečių ordinui
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Danas Donatas Visockas** (1955 m. gruodžio 16 d. Rokiškyje – 2017 m. kovo 11 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, fotografas, kryžiažodžių sudarinėtojas.

Biografija
----------

Baigė Kauno 9-ąją vidurinę mokyklą, studijavo teisę.

Dirbo Kauno spaudoje: laikraščiuose „Vasaris", „Vakarinis Kaunas", „Akistata", „Sargyba", „Europa", „Moterų žvilgsnis", „Privatus seklys", „Litas", „Vilniaus tribūna", žurnale „Mano būstas" ir kt. Publikacijose nagrinėjama socialinės, kriminalinės temos, teisėsaugos peripetijos.

Nuo 2000 m. bendradarbiauja su laikraščiais ir kitais leidiniais: "Laikinoji sostinė", "Kauno diena", "Ūkininko patarėjas","15 min", "Delfi", "Alfa" ir kt.

Nuo 1979 m. Lietuvos kino mėgėjų draugijos narys, Kauno skyriaus tarybos narys. Eilės įvairių kino mėgėjų festivalių laureatas ir prizininkas. Nuo 1991 m. Lietuvos nepriklausomų žurnalistų sąjungos narys, nuo 1996 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* 2001 m. "Lietaus pabučiavimas" (novelės)
* 2003 m. "Bendrabučio sindromas"

Mėgėjiški filmai
----------------

* 1981 m. "Išsaugokite mums taiką"
* 1982 m. "Duonelė"
* 1983 m. "Vasara"
* 1988 m. "Tėti, grįžk"
* 1989 m. "O moterys" (multiplikacija)

Nuorodos
--------

* Fotografijos Archyvuota kopija 2016-11-04 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 53°41′11″š. pl. 23°50′55″r. ilg.﻿ / ﻿53.6864°š. pl. 23.8486°r. ilg.﻿ / 53.6864; 23.8486

|  |
| --- |
| Gardino GS |
| Gardino stotis 2012 m. 
Gardino stotis 2012 m. |
| Šalis | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Gyvenvietė | Gardinas |
| Atidaryta | 1862 m. |

**Gardino geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis vakarų Baltarusijoje, Gardino mieste.

Istorija
--------

Gardino stotis prieš I pasaulinį karą
Atidaryta 1862 m. gruodžio 15 d. prie Peterburgo–Varšuvos geležinkelio. Nuo 1907 m. geležinkelio mazgas. 1986 m. senasis pastatas nugriautas ir pastatytas naujasis, dabartinis stoties pastatas. 1995 m. stotyje pastatyta ąžuolinė atminimo lenta 1863 m. sukilimo dalyviams, 2023 m. liepą nuimta. Iki XX a. pabaigos vyko tiesioginiai traukiniai iš Vilniaus į Gardiną per Druskininkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  У Гродне прыбралі памятны знак паўстанцам Каліноўскага. Чым яго замянілі? 2023-07-20 Hrodna.life (tikrinta 2023-08-11).
2. ↑  Eismo tvarkaraščiai autobusu, traukiniu, lėktuvu, laivu. – Vilnius, Pasaulis, 1991-11-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Uaru amphiacanthoides** |
| --- |
| *Uaru* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Uaros  *( Uaru)* |
| Rūšis: | Trikampis cichlidas  *( Uaru amphiacanthoides)* |

 |

**Trikampis cichlidas** (*Uaru amphiacanthoides*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Kūnas iki 30 cm ilgio, su tamsia ir beveik trikampe dėme. Trikampio viršūnė nukreipta uodegos link. Jaunikliai turi daug šviesių dėmių. Taiki žuvis, mėgsta laikytis būreliais.

Paplitęs Amazonės šiaurinėje dalyje ir Gajanoje.

Akvariumas turi būti erdvus, tankiai apželdintais šonais bei didele erdve plaukiojimui, pritemdytu apšvietimu ir didelėmis slėptuvėmis. Rekomenduojamas minkštas rūgštus vanduo. Temperatūra – 25-28 °C, dar aukštesnė dauginimosi metu. Priversti veistis akvariume sunku. Ikrus išneršia nuvalytoje vietoje. Ikrus ir mailių saugo abu tėvai.
| **Donatas Stakišaitis** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. vasario 24 d.Kapsukas, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Pediatras, profesorius |

**Donatas Stakišaitis** (g. 1956 m. vasario 24 d. Kapsuke) – Lietuvos pediatras, profesorius.

Biografija
----------

Gimė 1956 m. vasario 24 d. Kapsuke. 1974 m. baigė Kapsuko 2-ąją vidurinę mokyklą, 1981 m. – Kauno Medicinos Institutą. 1981–1985 m. Šakių rajono centrinės ligoninės gydytojas pediatras. 1985–1986 m. Vilniaus universiteto Medicinos Fakulteto Gydytojų tobulinimosi fakulteto klinikinis kordinatorius.
1986–1988 m. mokėsi Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto stacionarinėje aspirantūroje, kurią baigęs apsigynė medicinos daktaro disertaciją. 1988–1992 m. mokėsi stacionarinėje doktorantūroje Kauno Medicinos Akademijos Kardiologijos Institute, kurią baigęs apsigynė habilituoto daktaro disertaciją. 1992–1994 m. dirbo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto II anesteziologijos-reanimatologijos klinikos vyriausiuoju mokslo darbuotoju. 1993–1996 m. buvo išrinktas Vilniaus universiteto Senato nariu. 1994–1996 m. dirbo mokslinį tiriamąjį darbą Ilinojaus universitete, o 1996–1998 m. – Northwestern universitetuose (Čikaga). 1998–2003 m. – Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Pediatrijos centro vyriausiasis mokslo darbuotojas. Nuo 1999 m. – Valstybinės vaistų kontrolės tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos (VVKT) Ikiklinikinių ir klinikinių tyrimų komisijos ekspertas, 2003–2012 m. Ikiklinikinių ir klinikinių tyrimų skyriaus vedėjas. Nuo 2003 m. – Vilniaus universiteto Onkologijos instituto mokslo darbuotojas. Nuo 2005 m. – Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto Bioteisės katedros profesorius. Daugiau nei 100 mokslinių straipsnių ir mokslinių darbų autorius, keturių apgintų medicinos daktaro disertacijų vadovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-10-26 iš Wayback Machine projekto.
Kompiuterio sugeneruotas vaizdas su trimačiais objektais
**Trimatė (3D) kompiuterinė grafika** – kompiuterinės grafikos šaka, kuri vaizduojamojo skaičiavimo tikslams naudoja geometrinių duomenų, saugomų kompiuteryje, trimatį atvaizdavimą. Tokie vaizdai gali būti saugomi su tikslu juos peržiūrėti vėliau arba atvaizduoti realiu laiku.

3D kompiuterinė grafika remiasi daugeliu tų pačių algoritmų kaip ir karkasinio modelio 2D kompiuterinė vektorinė grafika bei pilnai atvaizduota 2D kompiuterinė rastrinė grafika. Kompiuterinės grafikos programinėje įrangoje skirtumas tarp 2D ir 3D retkarčiais yra neryškus; 2D aplikacijose gali būti naudojamos 3D technologijos įvairiems efektams, tokiems kaip apšvietimas, pasiekti, o 3D aplikacijose gali būti panaudojami 2D atvaizdavimo būdai.

3D kompiuterine grafika dažnai vadinami 3D modeliai. Tačiau esama skirtumų. Modelis, be jį atvaizduojančios grafikos, yra saugomas grafinių duomenų rinkmenoje. 3D modelis yra bet kokio trimačio objekto matematinė reprezentacija. Pats modelis formaliai nėra grafika tol, kol nėra atvaizduojamas. Modelis gali būti atvaizduotas kaip dvimatis vaizdas panaudojant vadinamąjį *3D generavimo* procesą, arba panaudotas negrafiniame kompiuteriniame modeliavime ir skaičiavimuose. 3D spausdinime panašiai virtualūs modeliai yra sugeneruojami į apytikslio tikslumo trimatę fizinę reprezentaciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „3D computer graphics". *ScienceDaily* (anglų). Nuoroda tikrinta 2019-01-19.
Amerikos Samoa vėliava. Proporcija 1:2
**Amerikos Samoa vėliava** – oficialus Jungtinių Amerikos Valstijų valdos, Amerikos Samoa, simbolis. Vėliava patvirtinta 1960 m. (iki tol naudota JAV vėliava).

Vėliavai būdingos tradicinės JAV ir Samoa spalvos. Amerikos Samoa vėliava naudoja tas pačias spalvas, kaip ir JAV vėliava: fonas tamsiai mėlynas, į jį iš dešinės įsiterpia baltas trikampis raudonais apvadais. Dešinėje pusėje pavaizduotas JAV nacionalinis paukštis – baltagalvis erelis (Samoa negyvena), laikantis auksaspalvius samojiečių kultūrinius simbolius – karo vėzdą *uatogi* ir musių vaikyklę *fue*. Pirmasis įnagis simbolizuoja vietos gyventojų galią, antrasis – išmintį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Smith, Whitney. „American Samoa, flag of". Encyclopedia Britannica. Encyclopedia Britannica, Inc.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amerikos Samoa vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| ***Trileris: žiaurus filmas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Thriller – en grym film |
| Kilmės šalis |  Švedija |
| Režisierius | Bo Arne Vibenius |
| Scenaristas (-ai) | Bo Arne Vibenius |
| Metai | 1973 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | švedų |
| **IMDb įrašas** |

**Trileris: žiaurus filmas** (šved.  *Thriller – en grym film*) – 1973 m. Švedijoje sukurta kriminalinė drama. Režisierius Bo Arne Vibenius siekė bet kokiomis priemonėmis sukurti komerciškai sėkmingą filmą, nes ankstesniame projekte prarado savo investuotus pinigus. Pagrindiniam vaidmeniui buvo pakviesta populiarus „Playboy" ir „Penthouse" modelis Christina Lindberg, o Švedijai ir Danijai skirtose versijose dėl tuo metu klestėjusio liberalumo buvo įterptos kelios pornografinės scenos, dėl to egzistuoja įvairios trukmės šios juostos versijos – nuo 104 iki 80 minučių. Nepaisant to, tai pirmasis filmas nuo 1912 m. pasirodžiusios juostos „Sodininkas", uždraustas Švedijoje, o režisierius buvo priverstas titruose nurodyti ne savo tikrą vardą, o slapyvardį – Alex Fridolinski.

Pagrindinė filmo herojė, nešiojanti akies raištį, vėliau tapo juostos „Nužudyti Bilą" personažo Elės Draiver (aktorė Daryl Hannah) prototipu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Christina Lindberg – Friga / Madeleinė
* Heinz Hopf – Tonis
* Despina Tomazani – lesbietė mergina
* Per-Axel Arosenius – Madeleinės tėvas
* Solveig Andersson – Salė
* Marshall McDonagh – karatė mokytojas
* Pamela Pethö-Galantai – Madeleinė vaikystėje

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kadras iš filmo
Kažkada Madeleinė pavėlavo į mokyklos autobusą ir leidosi pavėžinama nepažįstamo vyriškio. Pastarasis vėliau ją nusivežė namo, kur apsvaigino narkotikais. Per kelis mėnesius Madeleinė buvo pripratinta prie heroino ir mėginta paversti prostitute, tačiau po kelių mėginimų pabėgti ir pasipriešinus klientui, jai buvo išdurta akis.

Galiausiai mergina tampa prostitute ir turi aptarnauti ne tik vyrus, bet ir moteris. Prievarta parašiusi laišką tėvams, kad pabėgo iš namų, netrukus ji sužino apie šių savižudybę. Pagrobėjas Tonis pradeda ją išleisti į miestą, suprasdamas, kad nuo narkotikų priklausoma mergina niekur nepabėgs, tuo tarpu Madeleinė už savo uždirbtus pinigus pradeda lankyti savigynos treniruotes, mokytis šaudyti bei vairuoti automobilį. Po to, kai nužudoma gretimame kambaryje „dirbusia" Salė, Madeleinė pradeda veikti, ketindama nužudyti visus savo klientus ir Tonį.
**Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjunga** – JAV lietuvių kultūros ir savišalpos organizacija, įkurta 1914 m. Čikagoje.

Veikla
------

Rūpinasi lietuvybės išlaikymu, doriniu ir religiniu narių mokymu, profesiniu lavinimu. Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjungos aukščiausias organas – seimas, šaukiamas kas 2 metai. Sąjunga turi dvasios vadus, garbės narių. Žemiausias organizacinis vienetas – kuopos, kurios jungiasi į apskritis. Sąjunga turi 3 skyrius: pašalpų, draudimo ir socialinį.

1916–1972 m. leido žurnalą „Moterų dirva". 1957 m. įsteigė stipendijų fondą savo nariams ir jų šeimų nariams, gyvenantiems vienuolynuose, studijuojantiems seminarijose, universitetuose. Nuo 1964 m. sąjunga priklauso Amerikos lietuvių tarybai.

**Žymesnės veikėjos:** M. Juškienė, U. Gudienė, M. Jokūbaitė, S. Subatienė, M. Vaičiūnienė, S. Sakalienė.

Literatūra
----------

* A. L.R. K. Moterų sąjunga, 1964 m. sąjungos 50 metų jubiliejui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 438 psl.
|  *Luiza Gega*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Luiza Gega |
| Gimė | 1988 m. lapkričio 5 d. (33 metai)  Diberis, Albanija |
| Atstovauja (-vo) | Albanijos vėliava Albanija |
|  |
| Rungtys | Kliūtinis bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 3000 m kliūtinis: 9:26.05 (NR) |
|  |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  |
| Kiti titulai | Viduržemio jūros žaidynių čempionėUniversiados prizininkė |
| World Athletics profilis: |  |

**Luiza Gega** (g. 1988 m. lapkričio 5 d.) – Albanijos lengvaatletė, kuri specializuojasi vidutinių nuotolių ir kliūtinio bėgimo rungtyse. Olimpietė, Albanijos vėliavnešė 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijoje.

Biografija
----------

2011 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionate atstovavo Albaniją 800 m bėgime, kuriame užėmė 28 vietą. 2013 m. Viduržemio jūros žaidynių sidabro medalio prizininkė 1500 m bėgimo rungtyje ir bronzos medalininkė vasaros Universiadoje. 2014 m. pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionate užėmė 6 vietą moterų 1500 m bėgime. Nuo 2016 m. pradėjo aktyviai dalyvauti kliūtinio bėgimo rungtyse. Tais pačiais metais laimėjo sidabrą Europos lengvosios atletikos čempionate 3000 m kliūtinio bėgimo rungtyje. Albanijos vėliavnešė 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijoje. 2018 m. Viduržemio jūros žaidynių čempionė ir Europos čempionato 4 vietos laimėtoja.

Nuorodos
--------

* Luiza Gega IAAF svetainėje
**2014 m. Čiboko pagrobimai** vyko 2014 m. balandžio 14-15 d. Čiboko mieste Nigerijoje. Jų metu iš vyriausybinės mokyklos buvo pagrobtos 276 moksleivės. Atsakomybę už pagrobimus prisiėmė Boko Haram teroristų organizacija iš šiaurės rytų Nigerijos.

Boko Haram grupė yra aktyvi šalies vesternizacijos priešininkė. Dėl jų kaltės žuvo tūkstančiai žmonių, o 2013 m. gegužės mėnesį šalies vyriausybė Borno regione paskelbė nepaprastąją padėtį, kad galėtų kovoti su teroristais. Nuo 2010 m. Boko Haram grupė dažnai užpuldavo šalies mokyklas ir universitetus, žudydavo moksleivius bei studentus.

2014 m. šios grupės atakos vėl padažnėjo. Vasario mėnesį ši grupė nužudė daugiau nei 100 vyrų Doron Baga ir Izge kaimuose. Dar 59 studentai buvo nužudyti šiaurės rytuose. Ši organizacija kaltinama apie 4 000 žmonių nužudymu.

Balandžio 14-15 d. atakos metu grobikai užpuolė mokyklą, nušovė saugumo darbuotojus ir vieną karį. Pagrobtos mergaitės buvo nuvežtos sunkvežimiais į Sambisos mišką, kuriame, kaip įtariama, organizacija turi savo karinę stovyklą.

Vėliau buvo pranešta, kad grupės nariai stengėsi pagrobti kuo daugiau moksleivių, bet 53 iš jų sugebėjo pabėgti, tad galutiniais skaičiavimais pagrobtos 276 mergaitės.

Amnesty International duomenimis, Nigerijos karinės pajėgos apie išpuolį buvo perspėtos prieš keturias valandas, bet nesugebėjo tinkamai sureaguoti ir apginti mokyklos.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: 2014 m. Čiboko pagrobimai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Nigeria school attack claims 42 lives
2. ↑  Terrorists kidnap more than 200 Nigerian girls
3. ↑  Nigerian schoolgirls still missing after military ‘fabricated’ rescue
4. ↑  Nigerian school says 329 girl pupils missing
5. ↑  Nigeria abductions: Chibok raid warnings 'ignored'
**Fair use** (liet. *sąžiningas naudojimas*) – doktrina Jungtinių Amerikos Valstijų teisėje, leidžianti naudoti darbus, apsaugotus autorių teisių, negavus sutikimo iš jų savininko. *Fair use* doktrina yra teisės į autorystę apribojimas, skirtas išlyginti visuomenės ir autoriaus interesų pusiausvyrą, tam tikrais atvejais leisdamas platinti ir naudoti autorių sukurtus darbus.

*Fair use* vartotojams suteikia teisę autorių teisių apsaugotus veikalus naudoti švietimo, žurnalistikos, kritikos, parodijos ir net naudojimo buityje (jei toks naudojimas nesuvaržo autoriaus galimybės eksploatuoti sukurto darbo) atvejais. Federalinėje JAV teisėje *fair use* doktrina apibrėžiama 1976 m. Autorių teisių įstatymo 107 paragrafe, kuriame autorių teisių apsaugai daroma išimtis atvejais, kai darbai naudojami kritikos, komentavimo, žurnalistikos, švietimo (įskaitant kopijų naudojimui klasėje darymą) ar mokslo sumetimais. Ten sąžiningo tokių darbų naudojimo (*fair use*) kriterijai apibrėžiami taip:

1. naudojimo priežastis – ar darbas naudojamas informavimo tikslais, nesiekiant pelno;
2. autorių teisių apsaugoto darbo pobūdis;
3. kokia dalis darbo yra naudojama; ir
4. kaip tai paveiks darbo paklausumą ar vertę.

Tai, jog darbas nebuvo viešai platintas, nėra priežastis, kodėl jis negali būti laikomas sąžiningai panaudotu, jeigu apsvarstomi minėti kriterijai.

Išnašos
-------

1. ↑  Aufderheide, Patricia; Jaszi, Peter (2011). *Reclaiming Fair Use: How to Put Balance Back in Copyright*. University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-03228-3. Nuoroda tikrinta 2022-06-26.
2. ↑  „Copyright". *Encyclopædia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-06-26.
3. 1 2  „17 U.S. Code § 107 – Limitations on exclusive rights: Fair use". Cornell Law School. Nuoroda tikrinta 2022-06-26.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Luisas de Bolanjosas** |
| --- |
| Visas vardas | Luis de Bolaños |
| Gimė | 1549 m.Marčena, Ispanijos karalystė |
| Mirė | 1629 m. spalio 11 d. (~80 metų)Buenos Airės, Peru vicekaralystė |
| Tautybė | ispanas |
| Religija | katalikybė |
|  |
| Veikla | misionierius, kunigas |
|  |
| Žinomas (-a) už | pirmojo gvaranių katekizmo ir gramatikos autorius |

Brolis **Luisas de Bolanjosas** (*fray Luis de Bolaños*; g. 1549 m. (?) – m. 1629 m. spalio 11 d.) – pranciškonų kunigas, misionierius, misijų (redukcijų) steigėjas dabartinės Argentinos ir Paragvajaus teritorijose.

Gimė Andalūzijoje, Marčenos mieste. Jaunystėje įstojo į pranciškonų ordiną, tapo diakonu. 1572 m. kartu su Alonso de San Bonaventuros misionierių grupe išvyko į Pietų Ameriką. Šie 22 pranciškonai vyko drauge su naujuoju La Platos gubernatoriumi Chuanu Ortisu de Sarate. 1575 m. misionieriai atvyko į Asunsjoną.

1585 m. Bolanjosas įšventintas kunigu, evangelizavo vietines gvaranių gentis. Jis kūrė pranciškonų misijas, aplink kurias statėsi naujatikių gyvenvietės, prižiūrimos kunigų. Ten gvaraniai buvo mokomi tikėjimo tiesų, rašto, amatų, žemės ūkio. Luisas de Bolanjosas kūrė tokias redukcijas visame regione abipus Paranos upės ir giliau Paragvajuje.

Luisas de Bolanjosas žymus tuo, jog sudarė pirmąją gramatiką ir žodyną gvaranių kalba. Jo išverstas katekizmas buvo pripažintas Limos trečiojo susirinkimo ir kelis šimtmečius naudotas gvaranių mokymui. Būtent Bolanjoso dėka susidarė norminė gvaranių kalba, kuri vėliau ir jėzuitų dėka paplito visame regione kaip *lingua franca*. 1607 m. misionierius įkūrė Kaasapos miestą, kuriame yra šventasis šaltinis.

Senatvėje Bolanjosas išvyko į Buenos Aires, Šv. Pranciškaus konventą, kur ir mirė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pachygnatha** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Storažandžiai  *( Tetragnathidae)* |
| Gentis: | Gūžokai  *( Pachygnatha)* |

 |

**Gūžokai** (*Pachygnatha*) – storažandžių (*Tetragnathidae*) vorų šeimos gentis.

Lietuvoje 3 rūšys. Abiejų lyčių vorai panašūs dydžiu ir spalva. Galvakrūtinė ruda, blizganti, su tamsiai rudu pakraščiu ir viduriniu dryžiu bei nedideliais griovelio formos įdubimais. Pilvelis šviesiai gelsvas, pilkai rudas, viršutinėje pusėje su šviesiu lapo pavidalo piešiniu.

Tinklus rezga tik jauni vorai. Subrendę vorai randami ištisus metus. Poravimosi metu patinėliai sučiumpa patelių cheliceras, kad šios jų nesuėstų. Patelės kokonus įsirengia ant įvairių žolinių augalų, taip pat prie akmenų, žievės ar samanų ir juos saugo. Po 10-12 dienų išsirita jaunikliai. Rugsėjo mėnesį lekia voratinkliais ne tik jauni voriukai, bet ir suaugusios patelės.
| Taboro kalnas |
| --- |
| Taboro kalnasTaboro kalnas |
| **Aukštis** | 575 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Izraelio vėliava Izraelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Taboro kalnas

  |
| **Koordinatės:** | 32°41′13.61″ š. pl. 35°23′25.38″ r. ilg.﻿ / ﻿32.6871139°š. pl. 35.3903833°r. ilg.﻿ / 32.6871139; 35.3903833Koordinatės: 32°41′13.61″ š. pl. 35°23′25.38″ r. ilg.﻿ / ﻿32.6871139°š. pl. 35.3903833°r. ilg.﻿ / 32.6871139; 35.3903833 |
|  |
|  **Vikiteka** | Taboro kalnas |

**Taboro kalnas** (arab. جبل الطور‎‎ = *Jabal aṭ-Ṭūr*, hebr. ‏הר תבור‏‎ = *Har Tavor*) yra Izraelyje, rytinėje Jezreelio slėnio dalyje, Žemutinėje Galilėjoje, už 9 km į pietryčius nuo Nazareto 575 m aukščio kalnas. Tai atskirai nuo kitų kalnų grandinės stovintis kalnas, savo forma užapvalintas nuo pagrindo iki viršūnės. Jo pavadinimas reiškia „centrinę iškilią vietą". Kalno viršus primena pailgą, kiek įspaustą ir panašų į akiduobę paviršių.

Kalnas yra dažnai minimas objektas Biblijoje. Krikščionybėje tradiciškai laikomas Kristaus atsimainymo vieta (kai kurių tyrėjų versija, Jėzus Kristus atsimainė šiauriau esančiame Hermono kalne).

Kalno papėdė nuo senovės buvo svarbių kelių kryžkelė: prekybinis kelias Via Maris iš Jezreelio slėnio driekėsi į šiaurę link Damasko. Tokia masyvaus ir iškilaus kalno vieta prie kryžkelės turėjo strateginę reikšmę istorijos bėgyje čia kariavusioms armijoms.

Kalno viršuje įsikūrę du vienuolynai – katalikų ir stačiatikių. Kiekvienas jų laiko savo vienuolyno pastatymo vietą ta, kurioje atsimainė Kristus. Kalno vakarų pusėje XX a. pradžioje pastatyta katalikų pranciškonų Atsimainymo bazilika šalia senųjų vienuolyno ir tvirtovės likučių. Vienuolyne yra nedidelis viešbutis piligrimams. Šiaurės rytų pusėje stūkso veikiantis graikų stačiatikių moterų vienuolynas.

* Taboro kalnasTaboro kalnas
* Katalikų vienuolynas su bazilika (vaizdas iš viršaus)Katalikų vienuolynas su bazilika (vaizdas iš viršaus)
* Pranciškonų kapinėsPranciškonų kapinės
* Stačiatikių vienuolyno įėjimo vartaiStačiatikių vienuolyno įėjimo vartai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Location of the Transfiguration in Catholic Encyclopedia

Nuorodos
--------

* Taboro paminėjimai Biblijoje
Koordinatės: 54°58′51″š. pl. 24°38′04″r. ilg.﻿ / ﻿54.980742°š. pl. 24.634556°r. ilg.﻿ / 54.980742; 24.634556

| Astruvkos dvaras |
| --- |
| Vieta | Širvintų raj. Čiobiškio sen. |
| Bajorų giminės | Pimenai |
| Pastatų būklė | nykstantis |

**Astruvkos dvaras** – dvaras, esantis Astruvkoje, Širvintų rajone (Čiobiškio sen.). Dvaro sodybos fragmentai apie 3 km į š.v. nuo Čiobiškio: rūmai, kumetynas, ūkinių pastatų liekanos. Dvaro sodyba kūrėsi nuo XIX a. pradžios. 

XX a. pradžioje dvarą valdė rusų kilmės dvarininkas Petras Pimenas. Jis čia negyveno, dvaro reikalais rūpinosi ūkvedys. 

1940 m. dvarininkas Pimenas su žmona Valerija paliko dvarą (vaikų jie neturėjo). Buvusiame dvare pokariu veikė Čiobiškio kolūkio gamybos centras, gerokai nugyvenęs dvaro sodybą. Vieno aukšto Astruvkos dvaro pastato rūmai  apleisti ir netvarkomi nyksta.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
3. ↑  
Liūdna Astruvkos dvaro dalia: krašto dvarai. Spindesys ir skurdas. Neringa Tuškevičienė. Širvinta, 2009.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Islamiškas socializmas** - jungiamasis idėjinių ir politinių srovių pavadinimas, kuriame „susijungia" arba atsispindi islamo religijos ir socializmo idėjos. Vienais atvejais, islamiškasis socializmas tėra idealoginė terpė, už kurios slepiasi valdančiųjų sluoksnių interesai, kitais atvėjais islamiškojo socializmo lozungą naudodami smulkūs miesto ir kaimo buržua siekia sukurti lygybės ir teisingumo visuomenę, iškeldami antikolonijinius ir antifeodalinius reikalavimus: radikalios agrarinės reformos pravedimas, užsienio kompanijų turto nacionalizavimas, stambaus kapitalo nacionalizavimas ir pan. Religijos ir socializmo „susijungimo" lozungą pirmieji iškėlė Gamalis Abdelis Naseras ir Ch. Bumedenas.

Ilgus šimtmečius islamo respublikose Afrikoje ir Azijoje islamo religija nustato visuomenines institucijas, moralę, teisę, šeimyninius santykius ir buitį. Todėl šiose šalyse politiniai ir idėjiniai judėjimai dažniausiai perima religinį atspalvį. Islamiškojo socializmo idėjos naudojamos daugelyje islamo šalių.

Pagrindimas
-----------

Islamiškasis socializmas remiasi tuo, kad islamas neva pats linkęs į socializmą, kaip pavyzdžiai pateikiami zakjatas (privalomas musulmonų mokestis varguomenei), draudimas imti procentus nuo kapitalo ir t. t. Tuo tarpu islamas laiko neliečiamą asmeninę nuosavybę, kas tam tikrose interpretacijose virsta privačia nuosavybe ir dažnai palieka galimybę eksploatacijai, todėl islamiškasis socializmas tais atvėjais jau tampa tik reformistinio charakterio, t. y. bando rasti „trečiąjį kelią" tarp „absoliučios privatinės nuosavybės" kapitalizmo ir „absoliučios visuomeninės nuosavybės" komunizmo, garantuoti „varguolių pamaitinimą be turtuolių apvalgymo" ir pasiekti to be socialinių konfliktų.

Praktika
--------

Islamiškasis socializmas buvo taikomas Libijoje (džamahirija).
Koordinatės: 54°55′44″š. pl. 25°03′38″r. ilg.﻿ / ﻿54.928855°š. pl. 25.060580°r. ilg.﻿ / 54.928855; 25.060580

| Pociūnų dvaras |
| --- |
| Kelias dvarvietėje, dešinėje – dvaro koplyčia Kelias dvarvietėje, dešinėje – dvaro koplyčia |
| Vieta | PociūnaiJauniūnų seniūnijaŠirvintų rajonas |
| Įkurtas | 1518 m. |
| Bajorų giminės | VladislavovičiaiNarbutaiValavičiai |
| Pastatų būklė | Išnykęs |

**Pociūnų (Izabelino) dvaras** – dvaras, esantis Pociūnų kaime, Jauniūnų seniūnijoje, Širvintų rajone, prie senojo kelio iš Vilniaus į Širvintas[paaiškinti], Juodės ir Musės upių santakoje.

Dvarvietė yra masyvios aukštumos pakraštys ir įduba kaimo š. dalyje, Musės upės pakrantėje.

Šioje vietoje dvaras egzistavo XV–XVIII a. 1518 m. šią teritoriją iš Sebastijono Vladislavovičiaus nupirko Vilniaus kanauninkas Vaitiekus Narbutas. Ilgą laiką dvarą valdė Narbutų giminė, jis buvo vadintas Narbutų Maišiagala (ji netoliese). 1744 m. Stanislovas ir Teresė Narbutai valdą perleido Jurgiui Valavičiui. Savininko žmonos Elžbietos Valavičienės garbei XVIII a. antrojoje pusėje dvaras imtas vadinti Elizabelinu arba Izabelinu. Jurgis Valavičius savo valdose pastatė puošnią medinę Šv. Jurgio koplyčią, kuri garsino dvarą visame krašte. Valavičiai rėmė 1830–1831 m. sukilimą, o Antanas Valavičius, manoma, dalyvavo ir kovose su rusų daliniais, nes po sukilimo numalšinimo jis buvo priverstas emigruoti iš Lietuvos. Izabelino dvaras buvo konfiskuotas.

Sunykusi šv. Jurgio koplyčia Boleslavo Lopacinskio rūpesčiu 1860 m. buvo suremontuota ir aplinkinių gyventojų dažnai lankoma.

* Užpelkėjantis tvenkinysUžpelkėjantis tvenkinys
* Priekyje – naujakurių sodyba šalia dvarvietėsPriekyje – naujakurių sodyba šalia dvarvietės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Perastas*Пераст* |
| --- |
| *Vaizdas į Perastą* |
|  |
| 

PerastasPerastas

42°29′13″ š. pl. 18°41′57″ r. ilg.﻿ / ﻿42.48694°š. pl. 18.69917°r. ilg.﻿ / 42.48694; 18.69917﻿ (Perastas)Koordinatės: 42°29′13″ š. pl. 18°41′57″ r. ilg.﻿ / ﻿42.48694°š. pl. 18.69917°r. ilg.﻿ / 42.48694; 18.69917﻿ (Perastas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Kotoro opština |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 349  |
|  |
|  **Vikiteka** | Perastas |

**Perastas** (serb. *Пераст*, it. *Perasto*) – mažas miestelis Juodkalnijoje, Kotoro opštinoje, Kotoro įlankos pakrantėje, keli kilometrai į šiaurės vakarus nuo Kotoro. Apie 350 gyventojų.

Miestelis įsikūręs Šv. Elijo kalno (873 m) papėdėje, kyšulyje, skiriančiame du įlankos užutėkius. Kotoro įlankoje priešais Perastą yra dvi salelės – Sveti Džordžės (su benediktinų vienuolynu) ir Gospa od Škrpelos (su koplyčia). Pats Perastas turi turtingą Venecijos laikų paveldą: 16 baroko stiliaus rūmų, 17 katalikų bažnyčių, 2 cerkves. Nors gynybinės sienos miestas neturi, bet jame yra 9 gynybiniai bokštai. XVIII a. Peraste bazavosi kelių šimtų laivų Venecijos laivynas.

Perastas įeina į Kotoro regiono pasaulio paveldo teritoriją.

* Bažnyčios ir rūmaiBažnyčios ir rūmai
* Miestelio gatvėMiestelio gatvė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pereinamoji reakcija‎

**Pereinamoji reakcija** – viena iš ląstelinio kvėpavimo reakcijų, vykstanti mitochondrijų matrikse. Taip pavadinta dėl to, kad sujungia glikolizės ir Krebso ciklo reakcijas. Šios reakcijos metu piruvatas ({\displaystyle C\_{3}H\_{4}O\_{3}}) paverčiamas į du anglies atomus turinčią acetilo grupę, kuri prijungiama prie kofermento A (CoA). Susidaręs junginys vadinamas acetil-CoA. Be to, išsiskiria anglies dioksidas. Pereinamosios reakcijos metu iš piruvato elektronus paima dehidrogenazė, kurios kofermentas yra {\displaystyle NAD^{+}}. Kad suskiltų visi iš vienos gliukozės molekulės susidarę produktai, reakcija turi vykti du kartus. Acetil-CoA toliau dalyvauja Krebso ciklo reakcijose, o NADH neša daug energijos turinčius elektronus į elektronų pernašos sistemą. Pereinamoji reakcija gali būti aprašoma taip:

*Piruvatas + CoA + NAD+ ⇒ Acetil-CoA + CO2 + NADH*
*Kitos reikšmės – Juodė (reikšmės).*

| Juodė |
| --- |
| **Ilgis** | 15,1 km |
| **Baseino plotas** | 62,1 km² |
| **Ištakos** | Žaliosios miškas |
| **Žiotys** | Peteša |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Juodė** – upelis Lietuvoje, Vilniaus rajono pietuose; Petešos kairysis intakas. Prasideda Žaliosios miške prie Galvininkų. Teka į vakarus, toliau į šiaurės vakarus pro Marijampolio miškus. Įteka į Petešą (Prūdiškių tvenkinį) 1,0 km nuo jos žiočių, Kalvelių soduose.

Intakai: Kulinė (kairysis), Vilkiškė (dešinysis).

Rakonyse upelis patvenktas, sudarytas Rakonių tvenkinys, Marijampolyje – Naudžių tvenkinys. Prie Juodės įsikūrę Galvininkai, Lopatiškės, Bagušiai, Rakonys, Dvarykščiai, Juodžiai, Marijampolis, Kalveliai.

Upėvardis kilęs iš žodžio *juoda*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 137–138
| Piva |
| --- |
|  Piva šalia žiočių |
| **Ilgis** | 34/86/120 km |
| **Baseino plotas** | 1270 km² |
| **Ištakos** | Sinjajevina |
| **Žiotys** | Drina |
| **Šalys** | Juodkalnija |

**Piva** (serb. *Пива, Piva*) – upė Juodkalnijoje; viena iš Driną sudarančių upių. Pivos ištakomis laikoma Tušinos upė, prasidedanti Sinjajevinos kalnagūbryje šalies centrinėje dalyje (visai šalia Moračos ištakų). Teka į vakarus kalnų slėniu, nuo santakos su Bukovicos upeliu vadinama Bukovica. Vėliau upė jau vadinama Komarnica, teka tarp Vojniko ir Treskavaco kalnagūbrių praktiškai negyvenama vietove. Toliau patenka į Pivos plynaukštę, kur upės vagoje suformuotas Pivos tvenkinys. Ištekėjusi iš jo upė jau vadinama Piva ir kerta labai vaizdingą Pivos kanjoną. Bosnijos ir Hercegovinos pasienyje, ties Ščepan Poljės kaimu susilieja su Tara ir sudaro Driną.

Pivos kanjone (ilgis 33 km, gylis iki 1200 m) ant upės įrengta Mratnjės hidroelektrinė (342 MW), sudarytas 12,5 km² tvenkinys. Prie Pivos (tiksliau – Bukovicos) įsikūręs Šavniko miestas.

Išnašos
-------

1. ↑  Upės, vadinamos Piva, ilgis - 34 km, su Komarnica - 86 km, o nuo Tušinos ištakų - 120 km

Pivos kanjonas