recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kalno Grikštų kapinynas |
| --- |
| Kalno Grikštų kapinynas ir senovės gyvenvietė |
| 

Kalno Grikštų kapinynasKalno Grikštų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°51′13″š. pl. 21°23′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.853607°š. pl. 21.389747°r. ilg.﻿ / 55.853607; 21.389747Koordinatės: 55°51′13″š. pl. 21°23′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.853607°š. pl. 21.389747°r. ilg.﻿ / 55.853607; 21.389747 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Žalgirio seniūnija |
| Plotas | 0,4 ha |
| Naudotas | V–VI a. |
| Žvalgytas | 1988, 1992 |
| Tirtas | 1989 m. |

**Kalno Grikštų kapinynas** (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas – 12315; senas registro kodas – A466P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2469A) – kapinynas pietinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kalno Grikštuose (Žalgirio seniūnija), 0,21 km į vakarus nuo kelio Raguviškiai–Baubliai, Minijos ir Kartenalės II kairiuosiuose krantuose.

Kapinynas
---------

Įrengtas kalvelėje, apaugusioje spygliuočių mišku, Kalno Grikštų senovės gyvenvietės šiaurinėje dalyje.

1993 m. įrašytas į naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašą (IP2469A), 1997 m. registruotas kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A466), 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu (A466P), 2005 m. pripažintas valstybės saugomu.

Teritorijos plotas – 0,4 ha.

Tyrimai
-------

1988 m. išaiškino, 1989 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis, 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (vadovas Vilnius Morkūnas).

1989 m. ištirtas 30 m² plotas, rasti 4 griautiniai kapai su akmenų vainikais.

Mirusiems laidoti buvo kasamos 23–55 cm gylio, 2,1–2,2 m ilgio ir 1,0–1,1 m pločio duobės, pailgos šiaurės – pietų ir šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Aplinkui duobę iš vidutinio ir stambaus dydžio akmenų sukrauti ovalo pavidalo vainikai, kurie jungiasi tarpusavyje. Laidojimo metu virš jų buvo supilti žemių sampilai, kurie laikui bėgant suplokštėjo, o kapų gylis siekia 63–110 cm.

Kapų inventorius labai menkas, tik viename moters kape rasta įkapių. Mirusioji gulėjo galva į pietus. Galvūgalyje rastas lipdytas molio puodelis ir smiltainio akmens verpstukas, o galvos srityje gulėjo geležinis smeigtukas galvos apdangalui susegti. Krūtinę puošė šešių gintaro karolių ir kelių žalvario įvijų vėrinys.

Kapų užpilduose aptikti degėsiai ir anglys liudija, kad laidojimo metu buvo atliekamos apeigos su ugnimi.

Kapinynas datuojamas V–VI a.

Radinius saugo Kretingos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės žinios – 1998, vasario 7. – P. 12
2. ↑  Vastybės žinios – 1998, gegužės 27. – P. 56
3. ↑  Kultūros vertybių registras: Kalno Grikštų kapinynas[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Ignas Jablonskis. Kalno Grikštų kapinynas (Kretingos raj.) // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1988 ir 1989 metais. – Vilnius, 1990. – P. 78–79
5. ↑  Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita // Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 28, ap. 1, b. 14

Nuorodos
--------

* Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė // Lietuvos lokaliniai tyrimai. – Vilnius: Versmė, (2002/05). – T.1 (2). – P. 206–207
| Šalimaro sodai |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| Šalimaro sodų fontanai

---

 |
| **Vieta** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | i, ii, iii |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 171 |
| **Regionas**\*\* | Azija ir Ramusis vandenynas |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1981  (5-oji sesija) |
| 

Šalimaro sodai šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Šalimaro sodai** (urd. شالیمار باغ) yra Pakistane, šalia Lahoro miesto.

Šalimaro sodai įkurti 1641 m. Didžiųjų Mogolų imperijos imperatoriumi Džahanšachu. Tai trijų terasų sodai su čiurlenančiu vandeniu ir žaliu, žydinčiu rytų parko gamtovaizdžiu. Šie sodai tęsiasi 660 m iš šiaurės į pietus ir 260 m iš rytų į vakarus. Šalimaro soduose gausu vandens telkinių, tačiau tarp parko landšafto stebuklų yra beveik 61 m ilgio vandens baseinas su 410 fontanų, salelių, maudymosi vietų, su paviljonais ir marmuriniais pėsčiųjų takeliais. Mogolai ir miesto kilmingieji karščiausią vasaros dalį praleisdavo gretimuose rūmuose ir svečių namuose.

1981 m. Šalimaro sodai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos
--------

* Šalimaro sodai (anglų k.)
Koordinatės: 54°36′14″š. pl. 24°01′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.6040°š. pl. 24.0308°r. ilg.﻿ / 54.6040; 24.0308


| Birštono viešoji biblioteka |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1948 m. |
| **Vieta** | S. Dariaus ir S. Girėno g. 12, Birštonas |
| **Interneto svetainė** |  |

**Birštono viešoji biblioteka** – pagrindinė Birštono savivaldybės biblioteka. Įsikūrusi Birštono miesto centre, S. Dariaus ir S. Girėno g. 12.

Istorija
--------

XX a. tarpukariu Birštone veikė keletas bibliotekėlių. Jas įsteigė ir išlaikė Lietuvių tautinės jaunuomenės „Jaunosios Lietuvos" bei Šaulių sąjungos. Bibliotekėlės buvo nedidelės, vadintos knygynais, bet jos sudarė galimybę žmogui perskaityti. Kurorto parke 1930 m. taip pat veikė biblioteka. 1936 m. priimtas Valstybės viešųjų bibliotekų įstatymas, tad susirūpinta viešosios bibliotekos steigimu ir Birštono kurorte, bet ji taip ir nebuvo įsteigta dėl prasidėjusio II pasaulinio karo.

Išlikusiuose dokumentuose teigiama, kad Birštono bibliotekos pradžia – 1948 m. 1979 m. ji įsikūrė kultūros rūmuose. Naujose ir erdviose patalpose įsikūrė abonementas, 40 vietų periodikos skaitykla, fonoteka, bibliografijos skyrius. Senosios patalpos suremontuotos. Jose liko vaikų literatūros skyrius ir įkurta Birštono miesto biblioteka Nr. 2. Buvo ruošiamasi tarpžinybinių bibliotekų centralizacijai, kuri Birštone taip ir liko neįvykdyta.

1993 m. Birštono miesto 1-oji ir 2-oji bibliotekos reorganizuotos, sujungiant į Birštono miesto viešąją biblioteką. 2000 m. po administracinės reformos prijungti trys kaimo filialai – Siponių, Nemajūnų, Birštono vienkiemio. 2006 m. pabaigta buvusios universalinės parduotuvės rekonstrukcija, 2016 m. biblioteka įsikūrė naujame pastate.

Filialai
--------

Bibliotekoje 2021 m. vasarį buvo 3 filialai.

| Foto | Filialas | Adresas | Seniūnija | Informacija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Birštono vienkiemio padalinys (filialas) | Birštono g. 14, Birštonas (viensėdis) | Birštono seniūnija | Įkurta 1974 m. veikia seniūnijos patalpose. |
|  | Nemajūnų padalinys (filialas) | Topolių g. 1, Geležūnai | Birštono seniūnija | Veikia dienos centro (buvusios mokyklos) patalpose. |
|  | Siponių padalinys (filialas) | Šaltinių g. 19, Šaltinėnai | Birštono seniūnija |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Birštono biblioteka. 2018-04-07, Lsvba.lt (tikrinta 2022-03-06).
2. ↑  Bibliotekos istorija – dalis Birštono istorijos. 2018-11-30, Kvitrina.lt (tikrinta 2022-02-13).
3. ↑  Padaliniai (filialai). Birstonasvb.lt (tikrinta 2022-02-13).

Nuorodos
--------

* Bibliotekos svetainė
Koordinatės: 48°53′13″ š. pl. 2°20′28″ r. ilg.﻿ / ﻿48.88694°š. pl. 2.34111°r. ilg.﻿ / 48.88694; 2.34111

Vaizdas į Monmartrą
Monmartras 1804 m. graviūroje
**Monmartras** (pranc. *Montmartre*) – Paryžiaus rajonas, įsikūręs ant aukščiausios miesto kalvos (130 m), nuo kurios atsiveria Senos upės slėnyje plytinčio miesto panorama. Turistus čia traukia iš daugelio Paryžiaus vietų matoma ant kalvos stūksanti Švč. Jėzaus Širdies bazilika (pranc. *Basilique du Sacré-Cœur*), stačios, šlaitais vingiuojančios gatvelės, kurias mynė garsiausi praėjusio amžiaus pradžios menininkai. Į Monmartrą pakylama laiptais arba funikulieriumi.

Monmartro kalvos pavadinimas kildinamas nuo vietinių kankinių, nukankintų Paryžiuje 250 m (*mons martyrium* – kankinių kalnas).

Istorija
--------

Dar XIX a. pradžioje Monmartras buvo kaimo vietovė, ant jo žaliavo sodai, vynuogynai, stovėjo trobelės, sukosi malūnai. Kai imperatorius Napoleonas III XIX a. antroje pusėje pavedė baronui Hosmanui (*Georges-Eugène Haussmann*) pertvarkyti Paryžių, iš miesto centro čia ėmė keltis neturtingos šeimos. Kalva dar buvo už Paryžiaus ribų, todėl neprivalėjo mokėti mokesčių miestui. Be to, vietinės vienuolės gamino vyną, todėl Monmartras greitai tapo mėgstama pasilinksminimų vieta. Čia įsikūrė garsusis kabaretas „Mulenružas", kur triukšmingas naktis leisdavo bohemos atstovai.

Prie Paryžiaus Monmartras buvo prijungtas 1860 m. Paskutiniaisiais XIX a. dešimtmečiais, iki pat I Pasaulinio karo, kalva tapo poetų, skulptorių, tapytojų mėgstama vieta. Monmartre gyveno ir kūrė daug iškilių Puikiosios epochos menininkų. Tarp jų – impresionizmo tėvu vadinamas Camille Pissarro, jo pasekėjas Pierre-Auguste Renoir, garsieji Vincent van Gogh, Pablo Picasso (čia nutapė savo kubistinę drobę „Avinjono panelės"), Amedeo Modigliani, vienas žymiausių postimpresionistų Henri de Toulouse-Lautrec, kuris dailės mokė ir savo pozuotoją bei meilužę, o vėliau dailininkę Suzaną Valadon. Pastarosios sūnus – miesto peizažų tapytojas Maurice Utrillo, vienas nedaugelio meistrų, gimęs Monmartre. Po I Pasaulinio karo vietos bohema ėmė keltis į Monparnasą.

1998 m. rugpjūčio mėn. Vilniuje, Užupyje, atidengta atminimo lenta „draugiškiems Monmartro ir Užupio ryšiams paminėti".

Monmartro vaizdai
-----------------

* Monmartro kalvaMonmartro kalva
* Dailininkų darbai Tertro aikštėjeDailininkų darbai Tertro aikštėje
* FunikulieriusFunikulierius
* Monmartro kapinės Monmartro kapinės
* Monmartras XX a. pr.Monmartras XX a. pr.

Šaltiniai
---------

* Monmartro oficiali svetainė
* Paryžius: kur sukasi karuselė ir raudonojo malūno sparnai

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monmartras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Portal

**Vikisritis: *Prancūzija***
Fiat 2

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fiat 2** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Fiat Tipo 2** – lengvasis automobilis, gamintas „Fiat" kompanijos nuo 1910 iki 1920 metų.

Automobilyje buvo įrengtas keturių cilindrų, 2815 kub. cm apimties variklis, kurio vieno cilindro diametras siekė 80 mm, stūmoklio eiga 140 mm ir 20 a.j. galingumo prie 1800 aps./min. Suspaudimo laipsnis cilindruose buvo 4.2:1.
Modeliui Tipo 2 buvo įrengta 4-ių pavarų dėžė.
Didžiausias greitis buvo 70 km/val. stabdžiai buvo ant pavarų veleno, o ne ant ratų. Šasi (be kėbulo) svėrė 760 kg. Automobilyje buvo įrengti magneto žibintai.

Fiat Tipo 2 buvo pirmuoju automobiliu, oficialiai tiekiamu į armiją. Naudotas per Italijos–Turkijos karą ir vėliau, Pirmo pasaulinio karo metu. Išleista 1169 automobiliai.

1912 metais buvo išleistas **Tipo 2B**. Modeliui buvo padidintas variklio galingumas, siekęs iki 26–28 a.j. Išleista 12 487 automobilių.

Taip pat buvo leidžiamas Tipo 2B antros serijos – išleista 8862 automobiliai.

Viso, Tipo 2 ir Tipo 2B modelių automobilių, buvo išleista 22 518.

| Fiat automobiliai S.p. A. 1898–1949 m. |
| --- |
| **Klasė** | 1890-ieji | 1900-ieji | 1910-ieji | 1920-ieji | 1930-ieji | 1940-ieji |
| 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Miesto |  | 3,5 HP |  |  |  |  | 500 A / B (Topolino) … |
| Kompaktinis |  | 6 HP8 HP10 HP |  |  |  | 509 / 509 S |  | 508 (Balilla) | Balilla 1100 A / B … |
| Didelis šeimos |  |  | 1 | 1A / Zero | 70 | 501 / 501 S / 502 / 503 |  | 514 / 515 | 1500 |
| Vidutinio dydžio |  |  | Brevetti 10–12 HP |  | 2 | 2B | 505 | 507 |  |  | 518 |  |  |
|  |  | 12 HP / 16–20 HP / 16–24 HP |  | Brevetti tipo 2 (15–25 HP) |  |  | 520 / 521 | 522 / 524 | 527 |  | 2800 |  |
| Verslo klasės |  |  | 20–30 HP | 3 | 3A / 3Ter | 510 | 512 | 525 / 525 S |  |  |
|  |  | 24–32 HP / 60 HP | 28–40 HP / 30–45 HP / 50 HP | 4 / 5 /6 |  |  | 520 „Superfiat" | 519 / 519 S |  |  |  |
| Arlbergas |
| --- |
| Arlbergo vaizdasArlbergo vaizdas |
| **Aukštis** | 1793 m |
| **Šalys** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Kalnynas** | Alpės |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Arlbergas

  |
| **Koordinatės:** | 47°07′48″ š. pl. 10°12′40″ r. ilg.﻿ / ﻿47.13000°š. pl. 10.21111°r. ilg.﻿ / 47.13000; 10.21111Koordinatės: 47°07′48″ š. pl. 10°12′40″ r. ilg.﻿ / ﻿47.13000°š. pl. 10.21111°r. ilg.﻿ / 47.13000; 10.21111 |
|  |
|  **Vikiteka** | Arlbergas |

**Arlbergas** (vok. *Arlberg*) – Austrijos kalnų masyvas tarp Foralbergo ir Tirolio žemių.

Aukščiausia viršūnė (2811 m) – Valuga (vok. *Valluga*). Populiariausios vietos ir slidinėjimo kurortai – Lechas (vok. *Lech am Arlberg*), Ciūrzas (vok. *Zürs*), Štubenas, Zankt Kristofas ir Zankt Antonas.

Arlbergo geležinkelis
---------------------

Arlbergo geležinkelis jungia Insbruką su Bliudencu. Tarp Zankt Antono ir Langeno geležinkelis eina 10,25 km ilgio Arlbergo tuneliu.

Vaizdas nuo Šindleršpicės viršūnės.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Arlbergas** – kelionių gidai, susiję su straipsniu |

* Oficialus Arlbergo portalas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Arkolos mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1796 m. lapkričio 15-17 d. |
| Vieta | Arkola, Venecijos respublika |
| Rezultatas | Prancūzijos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Prancūzija Pirmoji Prancūzijos Respublika | Habsburgų monarchija Austrija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Prancūzija Napoleonas Bonapartas | Habsburgų monarchija Juozapas Alvinčis |
| Pajėgos |
| 20 000 | 24 000 |
| Nuostoliai |
| 3 500 žuvusiųjų arba sužeistųjų1 300 paimta į nelaisvę | 2 200 žuvusiųjų arba sužeistųjų4 000 paimta į nelaisvę |

**Arkolos mūšis** – mūšis, įvykęs 1796 lapkričio 15-17 d. tarp Austrijos ir Napoleono vadovaujamų Prancūzijos kariuomenių. Šį ir kitus mūšius Šiaurės Italijoje laimėjus Prancūzijai, 1797 m. Austrija buvo priversta pasirašyti taikos sutartį.

Padėtis prieš mūšį
------------------

1796 m. Napoleonas paskelbtas Prancūzijos armijos Italijoje vadu. Balandį jis nugalėjo pjemontoniečius ir išstūmė austrus iš didžiosios šiaurės Italijos dalies. Tada buvo apgulta paskutinė austrų tvirtovė Mantuja ir austrai siekė ją išvaduoti. Lapkritį prie Alponės ir Adidžės santakos Napoleonas susidūrė su Austrijos kariuomene, vadovaujama Žozefo Alvinci. Prancūzijos kariuomenė stokojo amunicijos, maisto atsargų, tačiau nepaisant to, vis tiek pradėjo ataką.

Mūšio eiga
----------

Lapkričio 14 d. prancūzai perėjo Adidže, tada kariuomenes skyrė tik Alponės upelis. Kitas dvi dienas prancūzam mėginant pereiti tiltą per upelį juos atmušdavo austrų pėstininkų salvės. Lapkričio 17 d. Alvinci iš prancūzų šoninių manevrų nusprendė, kad jam gresia apgula ir jis atsitraukė

Nuostoliai: 4500 žuvusių prancūzų, 7000 austrų.

Peržengimas per tiltą
---------------------

Yra daug herojiškų paveikslų ir istorijų kaip pats Napoleonas pasičiupęs vėliavą perėjo tiltą pliekiant šūviams. Visgi nemanoma, kad jis būtų taip rizikavęs. Tai greičiausiai buvo propaganda, siekiant padidinti jo populiarumą. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Arkolos mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mockų-Trakiškių geležinkelio pasienio punktas
**Mockų-Trakiškių geležinkelio pasienio punktas** (lenk. *Przejście graniczne Trakiszki-Mockai*) – buvęs Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas šalia Mockų, Kalvarijos savivaldybėje, Marijampolės apskrityje iš Lietuvos pusės ir šalia Trakiškių, Palenkės vaivadijoje, Seinų apskrityje, Punsko valsčiuje iš Lenkijos pusės. Per sieną vyksta traukiniai: Vilnius-Šeštokai-Varšuva. 2007 m. kovo 9 d. tarp Lietuvos ir Lenkijos buvo pasirašyta sutartis, kuri numatė kad šis pasienio punktas bus Rail Baltica geležinkelio linijos dalis. 2007 m. gruodžio 21 d. įgyvendinant Šengeno sutartį pasienio patikra buvo panaikinta. Nuo pasienio punkto iki Trakiškių geležinkelio stotelės yra 3,4 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Trakiškės
**Pasienio punktas**
Mockava

 |

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvos ir Lenkijos valstybinės sienos perėjimo punktai

Koordinatės: 54°15′00″ š. pl. 23°12′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.25000°š. pl. 23.20000°r. ilg.﻿ / 54.25000; 23.20000
Koordinatės: 46°30′ š. pl. 31°48′ r. ilg.﻿ / ﻿46.500°š. pl. 31.800°r. ilg.﻿ / 46.500; 31.800

Pusiasalio žemėlapis
**Kinburno pusiasalis** (ukr. *Кінбурнський півострів*), **Kinburno nerija** (ukr. *Кінбурнська коса*) – pusiasalis, esantis pietų Ukrainoje, Chersono ir Mykolajivo srityse. Išsikiša į Juodąją jūrą, iš šiaurės supamas Dniepro-Bugo, iš pietų – Jahorlyko limanų. Ilgis apie 40 km, plotis iki 10 km. Vakaruose užsibaigia smėlio nerija, kuri ir yra tikroji Kinburno nerija.

Paviršius lygus, žemas, daug druskingų ežerų, druskožemių. Dalis pusiasalio paskelbta rezervatu, čia peri baltosios gervės, gulbės.

Pusiasalyje gyvena ~1200 gyventojų (gyvenvietės: Vasylivka, Pokrovka, Pokrovskė, Heroiskė). XV a. osmanai pusiasalyje pastatė Kinburno tvirtovę.

* Ežerėlis pusiasalyjeEžerėlis pusiasalyje
* AugmenijaAugmenija
* Pokrovkos gyvenvietėPokrovkos gyvenvietė
* Pusiasalio krantasPusiasalio krantas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kinburno pusiasalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 209
| Siro-hetitų karalystė:Pattina/Unqi |
| --- |
|  |
| Šalis | Turkija |
| Tautos | aramėjai |
| Valstybės | XII-VIII a. pr. m. e. |
| Miestai | **Kinalua** |
|  |
|  |

**Kinalua** (archeologinis pavadinimas **Tell Tayinat**) – senovės Sirijos miestas, darbartinės Turkijos Hatajaus provincijoje. Šis miestas kontroliavo siro-hetitų valstybę **Pattina** (arba **Unki**), egzistavusią apie XII – VIII a. pr. m. e.

Raida
-----

Kinalua atsirado tuomet, kai XII a. pr. m. e. jūrų tautos sugriovė netoliese klestėjusį miestą Alalachą (už maždaug 800 m). Kuomet žlugo Hetitų imperija laikais, Kinalua ėmė kontroliuoti kadaise Alalachui priklausiusias teritorijas, kurios buvo žinomos kaip Pattina. Nors čia įsitvirtino aramėjų kalba ir aramėjų kilmės dinastija, Patinos valdovai išlaikė hetitiškus titulus.

870 m. pr. m. e. karinės ekspedicijos į Siriją metu, Asirijos karalius nusiaubė miestą ir iš jo išvežė daug aukso, alavo, geležies ir kitų gėrybių. Vėlesniu metu, valdant karaliui *Tutammu* asirai galutinai pavergė valstybę. Po asirų užkariavimo miestas nebeatsigavo.

Nuorodos
--------

* Senovės Azijos istorija rus.  Archyvuota kopija 2015-11-12 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės šiaurės Sirijos valstybės |
| --- |
|  |
| III tūkst. pr. m. e.Martu | 
 Ebla (Alalachas **·**  Karchemišas **·**  Katna **·**  Tutulis **·**  Emaras) **·**  Haranas **·**  Maris (Terka) **·**  Nagaras (Tel Arbidas **·**  Čagar Bazaras **·**  Kahatas **·**  Nabada **·**  Tel Hazna **·**  Šechna) **·**  Tel Chuera **·**  Urkešas |  |
|  |
| II tūkst. pr. m. e.(amoritai) | 
 Karkemišas **·**  Mukišas **·**  Jamchadas **·**  Ebla **·**  Ugaritas **·**  Katna **·**  Kidšu **·**  Kahatas **·**  Nagaras **·**  Kurda **·**  Amuru **·**  Maris **·**  Chana **·**  Urkešas **·**  Haranas **·**  Upi |
|  |
| XII-VIII a. pr. m. e.Siro-hetitai, aramėjai | 
 Bit Gabari **·**  Karkemišas **·**  Patina **·**  Bit Agusi **·**  Bit Adini **·**  Hatarikka-Luhuti **·**  Hamatas **·**  Damaskas **·**  Bit Bahiani **·**  Bekos slėnis |

 |
**Otar Korkia**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1923 m. gegužės 10 d. |
| Gimimo vieta | Kutaisis, Gruzijos TSR, Tarybų Sąjunga |
| Mirties data | 2005 m. kovo 15 d. (81 metai) |
| Mirties vieta | Tbilisis, Gruzija |
| Ūgis | 1,95 m |
| Svoris | 93 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | - |
| **Numeris** | 7, 10 |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1940-19471947-19581959-1968 | **Kaip žaidėjas:**Kutaisio „Dinamo"Tbilisio „Dinamo"**Kaip treneris:**Tbilisio „Dinamo" |  |
| Šalies rinktinė |
| 1947-1958 |  Tarybų Sajunga |  |
|  |

| Medaliai |
| --- |
|
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | Helsinkis 1952 | Tarybų Sajunga |
| Europos krepšinio čempionatai |
| **Auksas** | Praha 1947 | Tarybų Sajunga |
| **Auksas** | Paryžius 1951 | Tarybų Sajunga |
| **Auksas** | Maskva 1953 | Tarybų Sajunga |
| **Bronza** | Budapeštas 1955 | Tarybų Sajunga |

**Otaras Korkija** (gruz. ოთარ ქორქია, rus. *Отар Коркия*, 1923 m. gegužės 10 d.– 2005 m. kovo 15 d.) – buvęs Gruzijos krepšininkas ir treneris, rungtyniavęs Tbilisio „Dinamo" klube ir TSRS rinktinėje. O. Korkija yra laikomas vienu geriausiu Gruzijos krepšininku ir buvo įtrauktas į FIBA 50 visų laikų geriausių krepšininkų sąrašą.

Karjera
-------

Rungtyniaudamas Tbilisio „Dinamo" ekipoje, O. Korkija tris kartus tapo TSRS krepšinio lygos čempionu (1950, 1953 ir 1954 m.), bei laimėjo TSRS krepšinio taurę 1949 ir 1950 m.

Baigęs krepšininko karjerą, O. Korkija tapo Tbilisio „Dinamo" ekipos treneris. 1962 m. jo vedama gruzinų komanda tapo Eurolygos čempionais.

Šalies rinktinė
---------------

O. Korkija buvo TSRS vyrų krepšinio rinktinės kapitonas. Kartu su komanda jis tris kartus tapo Europos čempionu (1947, 1951 ir 1953 m.), bei vieną kartą iškovojo Europos čempionato bronzos medalį (1955 m.). O. Korkija 1952 m. Helsinkyje pasipuošė olimpiniu sidabro medaliu.

Pasiekimai
----------

### Kaip žaidėjas:

* 1950, 1953, 1954 m. TSRS krepšinio lygos čempionas.
* 1949, 1950 m. TSRS krepšinio taurės čempionas.

### Kaip treneris:

* 1962 m. Eurolygos čempionas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
| **Otas Henrikas Igelstriomas** |
| --- |
|  |
| Dmitrijaus Levickio nutapytas portretas |
| Gimė | 1737 m. gegužės 7 d.Tartu, Vidžemės gubernija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1817 m. vasario 18 d. (79 metai)Gargždai, Rusijos imperija |
| Tėvas | Gustavas Henrikas fon Igelstriomas |
| Motina | Margarita Elžbieta Albedil |
| Sutuoktinis (-ė) | Honorata Stempkovska |
|  |
| Veikla | valstybės veikėjas, karininkas, generolas, žemvaldys |
|  |
|  **Vikiteka** | Otas Igelstriomas |

**Otas Henrikas Igelstriomas** (šved. *Otto Henrik Igelström*, rus. *О́сип Андре́евич Игельстрём*; 1737 m. gegužės 7 d. Tartu, Rusijos imperija – 1817 m. vasario 18 d. Gargžduose, Rusijos imperija) – švedų kilmės Rusijos imperijos valstybės veikėjas, karininkas, generolas ir žemvaldys.

Biografija
----------

Gimė 1737 m. gegužės 7 d. Tartu švedų kilmės žemvaldžių ir valstybės veikėjų šeimoje. Tėvas freiheras *Gustavas Henrikas fon Igelstriomas* (1695–1771), motina *Margarita Elžbieta Albedil* (1705–1765). 1753 m. pradėjo tarnauti Rusijos imperijos kariuomenėje. Dalyvavo 1768-1774 m. Rusijos-Turkijos kare, kur dalyvavo Dniestro Bilhorodo tvirtovės gynyboje. 1777 m. už nuopelnus kare suteiktos valdos Unipihos gyvenvietėje, 1781 m. Merio gyvenvietėje. 

1784 m. vadovavo rusų kariams kovose prieš Krymo chaną. 1788-1790 m. dalyvavo Rusijos-Švedijos kare ir buvo įgaliotas pasirašyti Varalos taiką. Nuo 1790 m. tapo Suomijos korpuso vadu. 1784-1791 m. buvo paskirtas kai kurių Sibiro ir Ufos gubernijų generalgubernatoriumi. 1792 m. suteiktas Rusijos imperijos didiko titulas bei paskirtas Pskovo srities generalgubernatoriaus postas. 1794 m. paskirtas ambasadoriumi Varšuvoje bei Rusijos imperijos kareivių Abiejų Tautų Respublikos teritorijoje vadu. Po 1794 m. Varšuvos sukilimo buvo pažemintas pareigose. 1795-1798 m. paskirtas Orenburgo karinės apygardos vadu.

1795 m. Rusijos imperatorienės Jekaterinos II valia generolui buvo atiduotas Gargždų dvaras, kuriame jis ir mirė bei buvo palaidotas Gargždų bažnyčios rūsyje.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.);
* Biografija (šved.);
* Meeri ir Unipiha dvarai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gargždų miesto istorija Archyvuota kopija 2015-09-10 iš Wayback Machine projekto.
| ***Sukrešėjęs kraujas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Curdled |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Reb Braddock |
| Scenaristas (-ai) | Reb Braddock John Mass |
| Vaidina | Angela Jones  William Baldwin |
| Metai | 1996 |
| Žanras | juodoji komedija |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 2,3 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Sukrešėjęs kraujas** (angl.  *Curdled*) – 1996 m. JAV sukurta juodojo humoro komedija, kurią prodiusavo Kventinas Tarantino, o žudiko maniako vaidmenį atliko aktorius Viljamas Baldvinas.

Juosta buvo nominuota Saturno apdovanojimui geriausio siaubo filmo kategorijoje, tačiau sulaukė vos 17% teigiamų atsiliepimų svetainėje „Rotten Tomatoes".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* William Baldwin – Polas Giuelis
* Angela Jones – Gabrielė
* Bruce Ramsay – Eduardo
* Lois Chiles – Ketrina Brand
* Daisy Fuentes – Klara
* Kelly Preston – Kelė Hog

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Iš Kolumbijos kilusi Gabrielė, dabar gyvenanti Majamyje, vaikystėje gatvėje savo akimis matė žmogžudystę ir nuo to laiko itin domisi nusikaltimais: renka iškarpas apie žmogžudystes, žiūri kriminalines televizijos laidas ir kino filmus. Netekusi darbo kepykloje, ji įsidarbina firmoje, kuri atlieka valymo darbus po įvykdytų nusikaltimų, kad galėtų būti dar arčiau savo pomėgio. 

Tuo metu mieste vienas po kito brutaliai nužudomos kelios turtingos moterys. Kartą prieš mirtį auka užrašo sunkiai nusiplaunančiu markeriu ant grindų jo vardą – Polas Giuelis – o žudikas nespėja užrašo nuvalyti. Kitą dieną jis grįžta į namą, nes užrašas atsidūrė kraujo baloje ir nebuvo niekieno pastebėtas, tačiau tuo metu namo valyti atvyksta Gabrielė su porininke Elena. Polas užsitrenkia sandėliuke ir negali iš jo išeiti, o plaudama grindis Gabrielė pamato užrašą, tačiau nieko apie jį nepasako draugei. Vakare ji grįžta į namą su savo vaikinu Eduardo, kuriem nesuprantamas jos pomėgis nusikaltimams ir kuris, pasitaikius progai, pasprunka. Likusi viena, Gabrielė mėgina įsivaizduoti kaip buvo įvykdyta žmogžudystė ir susiduria su Poliu, kuriam pagaliau pavyksta išsilaisvinti iš sandėliuko.

Nors Gabrielė ir bijo žudiko, tačiau noras sužinoti žmogžudystės smulkmenas netrunka nugalėti baimę.
| Belzasukr. *Белз* |
| --- |
|              |
| *Belzo dominikonų vienuolynas* |
|  |
| 

BelzasBelzas

50°23′0″ š. pl. 24°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.38333°š. pl. 24.01667°r. ilg.﻿ / 50.38333; 24.01667﻿ (Belzas)Koordinatės: 50°23′0″ š. pl. 24°01′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.38333°š. pl. 24.01667°r. ilg.﻿ / 50.38333; 24.01667﻿ (Belzas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Lvovo sritis Lvovo sritis |
| **Rajonas** | Sokalo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 2 229  |
| **Plotas** | 5,85 km² |
| **Tankumas** (2021) | 381 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Belzas |

**Belzas** (ukr. *Белз*) – miestas vakarų Ukrainoje, Lvovo srityje, 12 km į vakarus nuo Červonohrado, šalia Lenkijos sienos, prie Solokijos upės. Yra geležinkelio stotis, keliai į Červonohradą, Rava Ruskają, Velikije Mostus. Yra krašto muziejus, biblioteka, profesinė mokykla, veikia unitų ir stačiatikių bažnyčios. Yra XVII-XVIII a. barokinis moterų vienuolynas, vyrų domininkonų vienuolynas (dabar rotušė), XVI a. katalikų bažnyčios griuvėsiai, žydų sinagogos liekanos, 1606 m. laikrodžio bokštas, 1906 m. varpinė.

Istorija
--------

Senovėje šioje teritorijoje gyveno keltų, slavų gentys. Belzas šaltiniuose minimas nuo 1030 m. kur rašoma, kad Kijevo Rusia miestą atkovojo iš lenkų. Upės pakrantėje buvo įrengta tvirtovė. 1170 m. Belzas tapo Belzo kunigaikštystės sostine. XI-XIV a. Belzas buvo vienas svarbiausių Galicijos miestų, priklausė tai Haličui-Voluinei, tai LDK, tai Lenkijai. Nuo X a. mieste įsikūrė žydai karaitai, o XIV a. – aškenaziai. 1377 m. suteiktos Magdeburgo teisės. 1462 m. tapo ATR dalimi. XIX–XX a. pr. Belze dominavo žydai, miestas buvo svarbus judaizmo centras, greta veikė domininkonų vienuolių kompleksas. Per antrąjį pasaulinį karą daugumą žydų sunaikino naciai. 1951 m. miestas iš Lenkijos perduotas TSRS.

* RotušėRotušė
* Katalikų bažnyčios griuvėsiaiKatalikų bažnyčios griuvėsiai
* Belzo sinagoga XIX a.Belzo sinagoga XIX a.
* Dominikonų vienuolyno varpinėDominikonų vienuolyno varpinė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 55
|  |
| --- |
| **Maltos tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: MLA - ICAO: LMML |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Malta International Airport plc |
| Miestas | Luka (Malta) |
| Aukštis virš jūros lygio | 91 m |
| Koordinatės | 35°51′27″ š. pl. 014°28′39″ r. ilg.﻿ / ﻿35.85750°š. pl. 14.47750°r. ilg.﻿ / 35.85750; 14.47750﻿ (Maltos tarptautinis oro uostas) |
| Tinklalapis | maltairpot.com |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 05/23 | 2 377 | 45 | asfaltas |
| 13/31 | 3 544 | 60 | asfaltas |

**Maltos tarptautinis oro uostas** (IATA: **MLA**, ICAO: **LMML**) – vienintelis oro uostas Maltoje, aptarnauja visą Maltos salyną. Išsidėstęs tarp Lukos ir Gudžos savivaldybių, buvusioje Karališkųjų oro pajėgų „Lukos" nusileidimo vietoje. Vietinių vis dar pavadinamas **Lukos oro uostu** arba kartais tarptautiniu mastu **Valetos oro uostu**, nes yra nutolęs 5 km į pietryčius nuo Maltos sostinės Valetos.

Tai oro linijų „Air Malta" namų oro uostas bei viena iš „Ryanair" bazių. Čia taip pat rengiama kasmetinė Maltos aviacijos paroda, kurioje pristatomi tiek kariniai, tiek civiliniai orlaiviai iš įvairių Europos ir kitų pasaulio šalių.

2013 m. duomenimis, oro uoste aptarnauta 4 052 000 keleivių, 34 789 orlaiviai, perkrauta 16 038 449 kg krovinių.

Istorija
--------

Pirmasis šalyje aerodromas buvo įrengtas Takalyje, vėliau sekė Hal Faro (RAF Hal Far) ir Lukos aerodromai. Antrojo pasaulinio karo metu Takalio ir Hal Faro aerodromai buvo smarkiai apgriauti, tad civiliniai skrydžiai vykdyti iš Lukos oro uosto.

Keleivių srautų augimas sąlygojo civilinio oro uosto terminalo statybas. Paruošiamieji darbai prasidėjo 1956 m. Britų vyriausybė šiam projektui skyrė 300 000 Lm (apytiksliai 700 000 svarų sterlingų). Maltos oro uosto keleivių terminalas Lukoje buvo oficialiai atidarytas 1958 m. kovo 31 d. Terminalą sudarė du aukštai, įskaitant įprastines patalpas, kaip antai restoranas, pašto skyrius, kabelinis ir belaidis biurai ir lankytojams skirtas balkonas su vaizdu.

Vis daugėjo naujų oro linijų, oro uoste apsilankydavo vis didesni lėktuvai. 1977 m. nutiestas naujas ir ilgesnis kilimo ir tūpimo takas, praplėstas ir atnaujintas terminalas. Po dešimtmečio vyriausybė nusprendė, kad baigėsi senojo terminalo eksploatacijos laikotarpis. Buvo nutarta statyti naują. Užbaigus jo statybas, naujasis terminalas atidarytas 1992 m. kovo 25 d. tuo tarpu senasis Lukos terminalas buvo uždarytas, efektingai atitarnavęs 35 metus. Naujasis terminalas pasižymėjo modernia įranga: oro kondicionavimu, sukamuoju įrenginiu bagažui išduoti, skrydžių informacijos monitoriais, kompiuterizuotais registracijos stalais, nauja danga ir t. t.

2010 m. oro uoste vieną savo bazių įkūrė oro linijų bendrovė „Ryanair".

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Malta International Airport Archyvuota kopija 2015-06-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Agave sisalana** |
| --- |
| Sizalinė agava (Agave sisalana)Sizalinė agava (*Agave sisalana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Agaviniai  *( Agavaceae)* |
| Gentis: | Agava  *( Agave)* |
| Rūšis: | Sizalinė agava  *( Agave sisalana)* |

 |

**Sizalinė agava** (vok. *Sisal*, pranc. *sisal*) arba **sizalis** – agavinių (*Agavaceae*) šeimos augalų rūšis, iš kurios lapų daromas stiprus, lankstus pluoštas. Naudojamas virvėms ir šiurkštiems audiniams gaminti. Apie metro ilgumo sizalio agavos lapų pluoštas ypač atsparus drėgmės poveikiui.

Augintas kadaise tik Centrinėje Amerikoje, dabar – daugelyje tropinių ir subtropinių sričių. Yra ir vadinamos sizalio kanapės. Jos skiriasi nuo pilkųjų savo blizgančia balta spalva. Baltos skalbinių virvės yra iš sizalio. Jis tempiasi taip pat kaip Manilos pluoštas, tačiau yra kietesnis ir trumpesnis; sizalis ne toks lankstus. Sizalio virvės naudojamos jachtose.
Maltos sąsiauris
**Maltos sąsiauris** skiria Europai priklausančią Maltos salą nuo piečiausio Sicilijos kranto galo. Šis sąsiauris maltiečiams atstoja jūrų kelių jungtį į Europą. Sąsiaurio plotis siekia 93 km, didžiausias gylis siekia 100–150 m. Vienoje sąsiaurio pusėje, Maltos saloje, įsikūręs Valetos uostamiestis, kitoje pusėje, Sicilijoje, Dželos ir Sirakūzų uostai.

Antrojo pasaulinio karo metu sąsiauryje vyko jūrų mūšiai ir jis buvo smarkiai užminuotas (tuomet Malta dar buvo britų kolonija). Taip pat šiame sąsiauryje būta ir kitų mūšių, kaip, pvz. grumtynės tarp Maltos Ordino ir Osmanų imperijos piratų ar Pūnų karų mūšiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Maltos sąsiauris*[neveikianti nuoroda]. Didžioji tarybinė enciklopedija.
2. ↑  *Мальтийский пролив*[neveikianti nuoroda]. Словарь современных географических названий / Под общ. ред. акад. В. М. Котлякова. – Электронное издание. – Екатеринбург: У-Фактория, 2006

Koordinatės: 36°21′56″š. pl. 14°34′43″r. ilg.﻿ / ﻿36.3656°š. pl. 14.5786°r. ilg.﻿ / 36.3656; 14.5786
| ButrintasΒουθρωτόν |
| --- |
|  |
| Amfiteatras |
| 

ButrintasButrintas

 |
| Koordinatės | 39°44′45″ š. pl. 20°01′13″ r. ilg.﻿ / ﻿39.74583°š. pl. 20.02028°r. ilg.﻿ / 39.74583; 20.02028Koordinatės: 39°44′45″ š. pl. 20°01′13″ r. ilg.﻿ / ﻿39.74583°š. pl. 20.02028°r. ilg.﻿ / 39.74583; 20.02028 |
| Vieta | Vliorės apskritis, Albanija |
| Regionas | Epyras |
| Istorija |
| Pastatytas | X-VIII a. pr. m. e. |
| Sugriautas | 551 m. |
| Laikotarpis | antika |
| Tauta | graikai, romėnai |
| Informacija |
| Tirtas | nuo 1928 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 570 |

**Butrintas** (alb. *Butrint*, sen. gr. Βουθρωτόν, lot. *Buthrōtum*) – antikinio miesto liekanos Albanijos pietuose, 14 km į pietus nuo Sarandės, Jonijos jūros pakrantėje.

Istorija
--------

Miestas buvo įkurtas istorinėje Epyro srityje X-VIII a. pr. m. e. graikų kolonistų chaonų. Pasak Vergilijaus, Butrintą įkūręs Trojos karaliaus Priamo sūnus Helenas. Miestas buvo svarbus prekybinis centras, IV a. pr. m. e. buvo agora, Asklepijo šventykla. Apie 380 m. pr. m. e. miestas aptvertas gynybine siena. 228 m. pr. m. e. Butrintas tapo romėnų valda, prijungtas prie Makedonijos provincijos. 31 m. pr. m. e. miestas tapo Romos karo veteranų kolonija. III a. miestą apgriovė žemės drebėjimas. VI a. tapo vyskupystės centru. Butrintas sugriautas 551 m. ostgotų. Vėliau čia buvo bizantiečių, po to – venecijiečių karinis postas.

Paveldas
--------

Išliko V-IV a. pr. m. e. akropolio kolonų ir jį supusios 5-6 m aukščio sienos fragmentų, žemutinėje miesto dalyje – Asklepijo šventykla su jo statula, III a. amfiteatras, kitų pastatų liekanų. 1928–1935 m. Butrintą tyrė italų archeologų ekspedicija, vadovaujama Luigi Maria Ugolini. 1992 m. Butrintas su jį supančiu archeologiniu parku paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.

* Asklepijo šventyklaAsklepijo šventykla
* Bazilikos liekanosBazilikos liekanos
* Venecijiečių bokštasVenecijiečių bokštas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Butrintas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Albanijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Butrintas (1992) · Beračio ir Girokasterio istoriniai centrai (2005) · Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai (2017, kartu su 19 kitų valstybių) | Albanijos vėliavaAlbanijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Albanų liaudies izopolifoninis dainavimas (2008) |

 |
Koordinatės: 46°07′36″ š. pl. 35°06′12″ r. ilg.﻿ / ﻿46.12667°š. pl. 35.10333°r. ilg.﻿ / 46.12667; 35.10333

Biriučo salos kraštovaizdis
**Biriučo sala** (ukr. *Бирючий Острів*, rus. *Бирючий Остров*) – buvusi sala, o dabar nerija Azovo jūroje, į šiaurės rytus nuo Arabato nerijos. Priklauso Ukrainai, Chersono sričiai. Nerija skiria Azovo jūrą (rytuose) nuo Utliuko limano (vakaruose). Per Fedotovo neriją jungiasi su žemynu.

Salos ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 24 km, drauge su Fedotovo nerija – 50 km. Plotis iki 5 km. Vakariniame krante yra Žvejų ir Švyturio įlankos. Iki 1929 m. salą ir neriją skyrė siauras sąsiauris.

Biriučo sala patenka į Azovo–Sivašo nacionalinį parką. Pietvakariniame gale stovi švyturys. Randama daug archeologinių radinių, siejamų su skitais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 64
**Rostislavas Baublys** (1909 m. gegužės 2 d. Kaunas – 1996 m. gegužės 26 d. Londonas, 1997 m. perlaidotas Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Didžiosios Britanijos lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultetą. 1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. Nuo 1949 m. gyveno Didžiojoje Britanijoje, 23 m. dirbo Didžiosios Britanijos parlamento rūmų architektu restauratoriumi.

1951–1959 m. vienas „Lietuvių namų bendrovės" direktorių. 1952–1955 m. Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos, nuo 1957 m. Didžiosios Britanijos lietuvių bendruomenės veikėjas, Krašto valdybos, 1967–1980 m. tarybos narys. Nuo 1961 m. su sūnumi Kastyčiu spausdino informacinį biuletenį anglų kalba apie įvykius Lietuvoje. 1964 m. išleido Sibiro tremtinių lietuvių parašytą maldaknygę „Marija, gelbėk mus" (anglų k. 1964 m. 2 leid. 1980 m.). 1968 m. įkūrė Lietuvių meno klubą, kuris surengė parodų (1979 m. ir 1980 m. Londone – Lietuvos fotografijų). 1970 m. jo pastangomis išleista K. Petrausko įdainuota plokštelė.

Surinko XVI a. – XVII a. ir vėlesnio laikotarpio lituanistinių leidinių kolekciją. Po mirties jos dalis atiduota Lietuvos ambasadai Londone, dalis Londono universiteto Slavistikos ir Rytų Europos institutui, dalis parvežta į Lietuvą kartu su jo surinktais Didžiosios Britanijos lietuvių veiklos dokumentais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Barėnas. *Rostislavas Baublys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 715 psl.
**Antanas Paulavičius** (1924 m. sausio 2 d. Anykščiuose – 2008 m. kovo 28 d. Kaune) – pedagogas, chorvedys, kompozitorius, literatas.

Biografija
----------

1944 m. baigė Anykščių gimnaziją, 1945–1946 m. Vilniaus muzikos mokykloje mokėsi smuikuoti (dėst. E. Bekerienė), 1945–1948 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultete.

1948 m. su tėvais ištremtas į Sibiro Krasnojarsko kraštą – Orešną, o 1949 m. – į Bogučianą. Dėstė muziką Orešnos mokykloje, buvo klubo meno vadovas, iš studentų lietuvių subūrė vyrų vokalinį ansamblį ir kapelą. Patekęs į Bogučianą, dėstė muziką ir vokiečių kalbą, vadovavo chorui vidurinėje mokykloje, dirbo muzikos vadovu vaikų namuose ir vaikų darželyje.

1956 m. vasarą grįžo į Lietuvą, 1957–1960 m. neakivaizdiniu būdu tęsė studijas Vilniaus universitete, tobulinosi Liaudies kūrybos namų rengiamuose kompozitorių mėgėjų kursuose.

1956 m. pradėjo mokytojauti Viduklėje, o po metų perkeltas į Raseinius. Čia dirbo septynmetėje mokykloje ir kultūros namuose, nuo 1960 m. – Raseinių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, nuo 1963 m. – direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1965–1970 m. – Raseinių vaikų muzikos mokyklos direktorius. Taip pat dirbo ir su chorais. Suorganizavo didelį vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, kurį parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei. Vadovavo siuvimo fabriko „Šatrija" ir kolūkio „Mituva" chorams – pastarasis 1957 m. – I respublikinio jaunimo festivalio Vilniuje laureatas.

1970–1984 m. muziką ir dainavimą dėstė Kauno 27-ojoje vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams bei pučiamųjų orkestrui. Jaunių choras 1977 m. III respublikinės moksleivių dainų šventės laureatas, vokaliniai ansambliai dalyvaudavo „Dainų dainelės" konkursuose.

1972–1989 m. vadovavo Kauno farmacininkų vokaliniam ansambliui „Salvija". 1988 m. pirmas Lietuvoje suorganizavo Kauno politinių kalinių ir tremtinių mišrųjį chorą ir su juo išplėtojo plačią koncertinę veiklą – dalyvavo televizijos laidose, ėmė rengti poezijos ir dainų šventes „Leiskit į tėvynę" (pirmoji – 1991 m. Kaune, antroji – 1993 m. Vilniuje, trečioji – 1995 m. Panevėžyje, ketvirtoji – 1997 m. Klaipėdoje). Choras „Ilgesys" dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje.

A. Paulavičius buvo Raseinių rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1978 m. – Kauno miesto dainų šventės dirigentas, 1990 m. – tautinės dainų šventės Vilniuje ir 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentas.

Sukūrė dainų chorams ir vokaliniams ansambliams, kurių dalis išspausdinta knygose „Malda už tėvynę" (1992 m.) ir „Tėviškės varpai" (1994 m.). Pasireiškė ir kaip poetas (daug dainų parašyta pagal jo paties tekstus), ir kaip prozininkas – parašė prisiminimų, apysakų, dramos ir kitokių kūrinių, kurių nemaža išleista.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Livingstonasisp. *Lívingston* |
| --- |
| *Miestelio gatvė* |
|  |
| 

LivingstonasLivingstonas

15°49′0″ š. pl. 88°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.81667°š. pl. 88.75000°r. ilg.﻿ / 15.81667; 88.75000﻿ (Livingstonas (Gvatemala))Koordinatės: 15°49′0″ š. pl. 88°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.81667°š. pl. 88.75000°r. ilg.﻿ / 15.81667; 88.75000﻿ (Livingstonas (Gvatemala)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Isabalio departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 17 923  |
|  |
|  **Vikiteka** | Livingstonas |

**Livingstonas** (isp. *Lívingston*) – miestas rytų Gvatemaloje, Isabalio departamente, Hondūro įlankos pakrantėje, prie Dulsės upės žiočių. Sausumos kelių nėra, bet keltų linijos veikia į Puerto Barijosą, Punta Gordą (Belize) ir Rio Dulsę (Dulsės upe).

Miestas yra garifūnų kultūros centras Gvatemaloje. Čia taip pat gyvena majai, metisai.

Istorija
--------

Miestas įkurtas XIX a. pr. ir pavadintas JAV politiko Edward Livingston, kurio kodeksais rėmėsi Jungtinės Centrinės Amerikos provincijos, garbei. Iki įkuriant Puerto Barijosą Livingstonas buvo pagrindinis Gvatemalos uostas Karibų pakrantėje.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
**Danutė Emilija Kiminaitė-Lapienienė** (1928 m. vasario 20 d. Papilėje, Šiaulių apskritis – 2011 m. vasario 14 d. Šiauliuose) – Lietuvos mokslininkė, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1948 m. įstojo į Kauno valstybinį universitetą (nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas) ir baigė jį 1953 m. įgydama maisto pramonės inžinieriaus-technologo specialybę.

Po instituto baigimo dirbo Šiaulių „Rūtoje" vyr. inžinierės pareigose. Sukūrė saldainius su pieno likerio įdaru „Audronė", apdovanotus sidabro medaliu. Vėliau pradėjo dėstyti chemiją Kauno politechnikos instituto filiale (dab. Šiaulių universitetas). 1972 m. apsigynė disertaciją „Keturkomponentė sistema temperatūrų intervale nuo -11 iki +25 °C", tapo docente, jai buvo patvirtintas mokslo daktaro vardas.

Šeima
-----

Gyveno Šiauliuose. Danutės Lapienienės vyras Osvaldas Lapienis – patologoanatomas, Lietuvos nusipelnęs gydytojas (mirė 2001 m.). Sūnus Saulius gyvena ir dirba Vilniuje, sūnus Dainius – Šiauliuose. 4 anūkai: Simonas, Dainius, Tomas ir Rūta.

Nuorodos
--------

* Papilė II, III dalys
* Lietuvos mokslininkų (registruojamų pagal išduotus mokslo laipsnių diplomus) sąrašas[neveikianti nuoroda]
Pietų Sudano geležinkeliai
Kadangi **Pietų Sudanas** nėra labai išsivysčiusi šalis, jo **transporto tinklas** nėra platus.

Sausumos keliai
---------------

Pietų Sudane beveik nėra asfaltuotų kelių ar greitkelių. Šalies sostinė Džuba nėra sujungta keliais nei su viena kaimynine šalimi.

Upių keliai
-----------

Vandens transportui šalyje labiausiai naudojamas Nilas, tekantis per centrinę Pietų Sudano dalį.

Vamzdynai
---------

Iš Pietų Sudano į Sudano uostą Port Sudaną veda vienas naftos produktų vamzdynas.

Traukiniai
----------

Šalyje yra ištiesta 248 km vienpusio siaurojo geležinkelio tinklo. Jis jungia Sudano miestą Babonosa su Pietų Sudano Vau miestu. Didelė dalis traukinių tinklo buvo susprogdinta pirmojo pilietinio karo metu, tačiau Jungtinių Tautų pagalba jis buvo pilnai atstatytas.

Oro transportas
---------------

Pagrindinis šalies oro uostas yra Džuboje. Iš jo reguliariai skrenda lėktuvai į kaimynines šalis. Iš viso šalyje yra 23 oro uostai, tačiau dauguma jų yra maži ir neturintys asfaltuotų kilimo-tūpimo takų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-03-16 iš Wayback Machine projekto. United Nations Mission in Sudan]
| Livecas |
| --- |
| Liveco upė Liveco upė |
| **Ilgis** | 142,16 km |
| **Nuolydis** | 10,5 cm/km |
| **Baseino plotas** | 2780 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,54 m³/s |
| **Ištakos** | Šalia Sobičės kaimo |
| **Žiotys** | Vakarinis Bugas |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Livecas |

**Livecas** arba **Livas** (lenk. *Liwiec, Liw*, ukr. *Лівець*) – upė rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje. Kairysis Vakarinio Bugo upės intakas. Aukščiausia upės tekėjimo vieta yra 161 m aukštyje virš jūros lygio, ties žiotimis 84 m aukštyje virš jūros lygio. Upės dešinieji intakai yra Stara Žeka, Červonka ir Medzanka, kairieji intakai yra Helenka, Kostžinas ir Osovnica. Šalia upės yra šios gyvenvietės: Viškuvas, Livas, Vengruvas, Mokobodai, Prušinas, Barchuvas, Urlė, Zavišinas, Staraviešas, Lochuvas ir Choduvas.

Pavadinimo kilmė
----------------

Manoma, kad upės pavadinimas ir šalia esančios gyvenvietės *Livo* pavadinimas yra baltiškos kilmės, kilęs nuo žodžio reiškiančio *šlapią, pelkėtą, klampią vietą*. Tai atspindi ir aplink šią vietovę esančios pelkės. Panašią upės pavadinimo kilmę turi ir Lietuvoje tekanti upė Lėvuo.

Istorija
--------

Nuo V a. pr. m. e. iki V a.-VI a. upė buvo pietinė jotvingių genties gyvenamųjų plotų riba. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos per upę, nuo ištakų iki Lochuvo miesto ėjo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Lenkijos karalystės siena.

* Prie Kamenčikos kaimoPrie Kamenčikos kaimo
* Prie Kamenčikos kaimoPrie Kamenčikos kaimo
* Prie Strachuvo kaimoPrie Strachuvo kaimo
* Netoli ViškuvoNetoli Viškuvo
*

Literatūra
----------

* Halina Czarnecka: Atlas podziału hydrograficznego Polski. Warszawa: IMGW, 2005.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| Miklinys |
| --- |
| **Ilgis** | 7,3 km |
| **Baseino plotas** | 10,5 km² |
| **Ištakos** | Kairiškiai |
| **Žiotys** | Avižlys |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Miklinys** – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Avižlio kairysis intakas.

Miklinio ištakos yra į rytus nuo Kairiškių. Upelis teka pro Šiurkiškių bei Užpelkių kaimus, Užpelkių mišką. Įteka į Avižlį 5,6 km nuo jo žiočių. Dalis upelio vagos reguliuota (aukštupio 2,9 km ruožas). Gyvenvietės prie Miklinio: Šiurkiškės ir Užpelkiai.

Upėvardis *Miklinys* siejamas su latv. *mikls* („drėgnas" arba „lankstus"), liet. *miklus* („liaunas, lankstus; vikrus, mitrus, greitas, gyvas"); visgi, pasak A. Vanago, labiau pagrindžiama drėgnumo, šlapumo reikšmė.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Miklinys*. Akmenės krašto enciklopedinis žinynas. Nuoroda tikrinta 2021-06-21.
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. 1 2  *Miklinys (upė)*. Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2021-06-21.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 215