Koordinatės: 56°08′37″š. pl. 25°16′50″r. ilg.﻿ / ﻿56.1435°š. pl. 25.2806°r. ilg.﻿ / 56.1435; 25.2806

|  |
| --- |
|    **Suvainiškio II geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stoties pastatas 2020 m.* |
| **Adresas** | Taručiai |
| **Atidaryta** | apie 1916 m. |
| **Uždaryta** | 1957–1958 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Suvainiškis |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | ~1,7 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ***Suvainiškis II*** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 7,2 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Naujasodė* |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 4,9 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | *Panemunis* |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Suvainiškio II geležinkelio stotelė** (arba ***Taručių geležinkelio stotelė***) – buvusi stotis Taručių kaime į pietus nuo Suvainiškio miestelio, prie Skapiškio–Suvainiškio geležinkelio. Išlikęs stoties namas.

Istorija
--------

1914–1916 m. vokiečių kariuomenė strateginiais tikslais nutiesė Skapiškio–Suvainiškio geležinkelį. Nors buvo sakoma ir rašoma „Geležinkelio ruožas Skapiškis–Suvainiškis", tačiau Lietuvoje Suvainiškio jis nesiekdavo – Lietuvoje paskutinė stotelė buvo „Taručiai". Iki II pasaulinio karo prie keliuko, vedančio į geležinkelio stotelę, buvo rodyklė „Suvainiškis II".

Remiantis 1919 m. pasirašyta sutartimi tarp Lietuvos vyriausybės ir vokiečių okupacinės valdžios, Lietuvos valstybės ribose esantys geležinkeliai su visais statiniais ir įrenginiais buvo perduoti Lietuvos susisiekimo ministerijos žinion. Geležinkeliuko paskirtis liko aptarnauti platųjį geležinkelį – gabenti krovinius, pervežti keleivius. Paruošta mediena arkliais buvo gabenama į Suvainiškio geležinkelio stotį. Taručių kaimo pakluonėse buvo sandėliuojami dideli kiekiai medienos. Kasdien krovėjų brigada pakraudavo į platformas medieną, kuri Skapiškyje buvo perkraunama ir siunčiama didžiųjų valstybių poreikiams: 1941–1944 m. į Vokietiją, 1945–1952 m. į TSRS.

Taručių stoties pastatas, kaip ir geležinkelis, įrengtas tais pačiais metais. Traukinys buvo pagrindinė gyventojų susisiekimo priemonė, kadangi kitokios, be arklio, nebuvo. Jis atvažiuodavo iš Skapiškio per Pandėlį, Panemunį į Taručius, vadinamąją Suvainiškio stotį. Keleivinių vagonų buvo nedaug, bet jie buvo gražiai išdažyti, švarūs ir labai jaukūs. Prie stoties stovėjo depo pastatas garvežiui remontuoti. Po karo buvo įrengti bėgiai garvežiui apsigręžti. Iki tol, grįžtant iš Taručių į Skapiškį, garvežys važiuodavo atbulas. Dar buvo įrengtas mechaniškai iš stoties valdomas semaforas. Prieš atvažiuojant traukiniui, semaforo rodyklė būdavo pakeliama. Pakeliui ar atvažiavęs garvežys prisipildavo vandens, kadangi buvo varomas garo katilu. Prie traukinio būdavo pašto vagonas. Dažnai atvažiuodavo prekinis traukinys su platformomis, atveždavo trąšų ar kitokių medžiagų, o išveždavo miško medžiagą, daugiausia rąstus.

Vasarą iki Pandėlio traukinys važiuodavo apie dvi valandas. Tarpinė stotis buvo Panemunis. Buvo juokaujama: „Keliaujant Suvainiškio–Skapiškio mažuoju traukinėliu pravartu būtų ir nuosava lova turėti (miegamų vagonų, suprantama, čia nėra). Mat, ne tik kad šis „samovaras" vos juda, bet ir netrumpas „atostogas" stotyse turi. Pvz. Pandėlyje stovi vieną valandą. Keleiviams per tą laiką žiovulys gerokai žandus plėšo. O traukinėlio brigada kartais, sako, ir partijai sulošti turinti laiko." Žiemą reikėjo nuo geležinkelio valyti sniegą ir apledijimą, statyti užtvaras, kapoti nuo pabėgių ledus. Tam įdarbindavo daugiau žmonių. Stotis Taručių kaime buvo suaugusių ir vaikų pagrindinė susibūrimo vieta. Laukdavo atvažiuojančių, išlydėdavo išvažiuojančius, kadangi traukinys buvo visos apylinkės pagrindinė susisiekimo priemonė. Stotį išardė apie 1957–1958 m.

Dabar stoties pastatas sutvarkytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dienos naujienos, 1933-02-09, Nr. 33, psl. 4.
2. ↑  E. Jakubėnas, V. Samulėnaitė, R. Šimėnienė. Suvainiškis ir jo apylinkės. – Vilnius, Rotas, 2014. – psl. 143–146. Suarchyvuotas originalas, 2020-06-14. Nuoroda tikrinta 2023-08-17.