recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kęstutis Grybauskas** (g. 1932 m. gegužės 30 d. Kaune) – Lietuvos pianistas, pedagogas.

Biografija
----------

Žmona Liuda Grybauskienė. 1956 m. baigė Lietuvos konservatorijos S. Vainiūno fortepijono klasę. 1956–1960 m. Lietuvos operos ir baleto teatro koncertmeisteris. 1960–1962 m. dėstė Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje. Nuo 1962 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, 1973–1987 m. Specialiojo fortepijono katedros vedėjas, 1983–1994 prorektorius, nuo 1997 m. Kauno fakulteto fortepijono katedros vedėjas, nuo 1999 m. LMTA senato pirmininkas. Nuo 1983 m. profesorius. Nuo 1991 m. Lietuvos fortepijono pedagogų asociacijos prezidentas ir Europos fortepijono pedagogų asociacijos (*European Piano Teachers Association*, EPTA) viceprezidentas.

1961 m. su žmona įkūrė pirmąjį Lietuvoje koncertuojantį fortepijoninį duetą, koncertavo iki 1987 m. 1995 m. įkūrė pianistų kvartetą. Koncertavo Anglijoje, Austrijoje, Belgijoje, Italijoje, Latvijoje, Norvegijoje, Vengrijoje. Sudarė ir suredagavo muzikinių leidinių. Išleido savo transkribuotų kūrinių rinkinių. 1982 m. įkūrė kasmetinį Lietuvos pianistų pedagogų seminarą – praktikumą, pamečiui vykstantį Vilniuje, Šiauliuose, Kaune, Klaipėdoje, Panevėžyje, 1997 m. – fortepijoninių ansamblių tarptautinį konkursą Kaune (pirmasis surengtas Visagine). Vadovavo interpretacijos meistriškumo kursams užsienyje.

**Mokiniai:** Vytis Buivydavičius, Egidijus Buožis, Živilė Purlytė - Čapienė, Vaiva Purlytė, Zbignevas Ibelhauptas, Inga Maknavičienė, Vilma Rindzevičiūtė.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos kompozitorių kūrinių transkripcijos dviem fortepijonams, 1971 m.
* Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, kūrinių transkripcijos dviem fortepijonams, 1976 m.
* Pianistų kūrybinio aktyvumo skatinimo metodika, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramunė Kryžauskienė. *Kęstutis Grybauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 146 psl.
| **Jack Dorsey** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1976 m. lapkričio 19 d. (46 metai)Sent Luisas, Misūris, JAV |
| Tautybė | amerikietis |
|  |
| Veikla | Verslininkas, programuotojas |
| Sritis | Informacinės technologijos |
| Organizacijos | „Twitter", „Square" |
| Pareigos | „Square" generalinis direktorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Jack Dorsey |

**Džekas Dorsis** (angl. *Jack Patrick Dorsey*; 1976 m. lapkričio 19 d. Sent Luisas, Misūris, JAV) – dviejų multimilijardinių įmonių pagal rinkos kapitalizaciją – socialinio tinklo „Twitter" ir mobiliųjų apmokėjimų bendrovės „Square" – įkūrėjas bei pastarųjų įmonių vadovas. Džeko Dorsio turimos akcijos jo įkurtose įmonėse leido jam tapti milijardieriumi.

Karjera
-------

Džekas Dorsis įsteigė „Twitter" įmonę 2006 m. Kadangi Džekas Dorsis buvo „Twitter" idėjos sumanytojas, jam buvo suteiktos generalinio direktoriaus pareigos. Po direktorių valdybos spaudimo 2008 m. spalio mėnesį jis buvo priverstas pasitraukti iš vadovo pareigų ir užimti valdybos pirmininko pareigas. 2009 m. pasinaudojęs gautomis lėšomis iš „Twitter" dalies akcijų pardavimo, Džekas Dorsis įkūrė bendrovę „Square", kuriai jis tebevadovauja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marcia Dorsey *Twitter*.
2. ↑  Financial Times: Twitter IPO to create sole billionaire
3. ↑  Bloomberg: Twitter Dorsey Becomes Billionaire as Square Value Soars
4. ↑  Financial Times: Flaws and feuds helped Twitter fly the nest
5. ↑  Bloomberg Game Changers: Twitter
|  |
| --- |
| **Šarlio de Golio oro uostas** |
|  |
| IATA: CDG - ICAO: LFPG |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Aéroports de Paris |
| Miestas | Paryžius |
| Aukštis virš jūros lygio | 119 m |
| Koordinatės | 49°00′35″ š. pl. 002°32′52″ r. ilg.﻿ / ﻿49.00972°š. pl. 2.54778°r. ilg.﻿ / 49.00972; 2.54778 |
| Tinklalapis |  |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 08L/26R | 4215 | 50 | asfaltbetonis |
| 08R/26L | 2700 | 50 | betonas |
| 09L/27R | 2700 | 50 | asfaltbetonis |
| 09R/27L | 4200 | 50 | asfaltbetonis |

**Šarlio de Golio oro uostas** (pranc. *Aéroport Paris–Charles de Gaulle*, IATA – **CDG**, ICAO – **LFPG**) – vienas pagrindinių pasaulio oro uostų bei didžiausias Prancūzijoje. Oro uostas pavadintas Prancūzijos generolo ir politiko Charles de Gaulle garbei. Šarlio de Golio oro uostas yra 25 km į šiaurės rytus nuo Paryžiaus.

Oro uoste yra pagrindinė Air France avialinijų būstinė.

2013 m. oro uostas aptarnavo 62 052 917 keleivių ir 497 763 lėktuvus. Pagal šį rodiklį jis yra 8 pasaulyje pagal užimtumą. Europoje šis oro uostas yra antras pagal užimtumą po Londono Hitrou oro uosto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Statistiques annuelles Archyvuota kopija 2012-02-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Kęstutis Dirgėla** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. gegužės 9 d. (62 metai)Klaipėdoje |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | nepartinis |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Kauno politechnikos institutas |

**Kęstutis Dirgėla** (g. 1960 m. gegužės 9 d. Klaipėdoje) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1983 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą, įgijo radijo aparatūros inžinieriaus konstruktoriaus – technologo kvalifikaciją.

1983–1987 m. pagal paskyrimą dirbo Šiaulių mikroelektronikos gamykloje „Nuklonas" inžinieriumi konstruktoriumi, inžinieriumi – technologu, vyresniuoju inžinieriumi – energetiku. 1987 m. grįžo į Klaipėdą, 1987–1992 m. Pramoninės žūklės technikos mokslinio – gamybinio susivienijimo Klaipėdos filialo (vėliau Valstybinė elektrožūklės metodų tyrimo laboratorija „Elmar") inžinierius – konstruktorius. Nuo 1990 m. Klaipėdos universiteto Technikos fakulteto dėstytojas. 1992–1996 m. Seimo narys. 1997 m. Lietuvos Respublikos Seimo pirmininko patarėjas ekonomikos klausimams. 2000–2001 m. AB „Lietuvos geležinkeliai" generalinis direktorius.

Besimokydamas mokykloje, 10 metų dainavo Klaipėdos berniukų chore „Gintarėlis", porą metų žaidė už miesto jaunučių krepšinio komandą, studijuodamas kultivavo akademinį irklavimą – buvo savo aukštosios mokyklos bei Kauno miesto rinktinės narys. 1990 m. vienas iš Klaipėdos Darbininkų sąjungos steigėjų, Darbininkų sąjungos grupės darbovietėje steigėjas ir pirmininkas, taip pat Klaipėdos Darbininkų sąjungos tarybos referentas. 1993 m. Tėvynės sąjungos steigėjas, frakcijos Seime narys, nepartinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |
| --- |
| Florencijos universitetasit. *Università degli Studi di Firenze* |
|  |
| lot. *Florentina Studiorum Universitas* |
| Įkurtas | 1321 / 1364 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Darbuotojų | 2300 (2004 m.) |
| Studentų | 60 000 (2004 m.) |
| Vieta | Florencija, Italija |
| Svetainė | www.unifi.it |

Fencių rūmai
**Florencijos universitetas** (it. *Università degli Studi di Firenze*, lot. *Florentina Studiorum Universitas*), **UNIFI** – vienas seniausių ir didžiausių Italijos universitetų Florencijoje, skyriai Pistojoje, Prate, Empolyje, Sesto Fiorentinoje. Apie 60 000 studentų, 2300 dėstytojų.

Istorija
--------

Florencijos universitetas įkurtas 1321 m. kaip Florencijos respublikos universitetas (*Studium Generale*). Turėjo Civilinės, Kanonų teisės, Literatūros ir medicinos fakultetus. 1349 m. popiežius Klemensas VI universitetą pertvarkė, įsteigė pirmąjį Italijoje Teologijos fakultetą. 1364 m. imperatorius Karolis IV jį pavadino Imperatoriškuoju universitetu. 1472–1515 m. universitetas, išskyrus Teisės ir medicinos fakultetus buvo perkeltas į Pizą. 1859 m. tapo Praktinių studijų ir tobulinimo institutu (*Instituto di Studi Pratici e di Perfezionamento*), nuo 1924 m. vėl Florencijos universitetas.

Leidžia mokslinius leidinius: „Monitore Zootechnico Italiano", „Webbia", „Caryologo", „Ortoflorofrutticoltura", „La Sperimentale".

Struktūra
---------

* Architektūros fakultetas
* Edukologijos fakultetas
* Ekonomikos fakultetas
* Farmacijos fakultetas
* Inžinerinis fakultetas
* Literatūros ir filosofijos fakultetas
* Matematikos, fizikos ir gamtos mokslų fakultetas
* Medicinos ir chirurgijos fakultetas
* Politikos mokslų fakultetas
* Psichologijos fakultetas
* Teisės fakultetas
* Žemės ūkio fakultetas
* Turi apie 20 institutų: Antropologijos, Ekonominės istorijos, Geografijos, Matematikos, Medicinos, Šiuolaikinių kalbų, Teisės studijų ir kiti.
* Veikia fakultetų bibliotekos
* Antropologijos, Botanikos, Geologijos ir paleoantropologijos, Mineralogijos muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Florencijos universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 154 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Florencijos universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 58°14′9″ š. pl. 92°28′58″ r. ilg.﻿ / ﻿58.23583°š. pl. 92.48278°r. ilg.﻿ / 58.23583; 92.48278
| **Robertas Grikevičius** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. rugsėjo 1 d.Šiukščiai, Zarasų apskritis |
| Mirė | 2001 m. lapkričio mėn. (~56 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, vertėjas |
| Partija | 1965 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Robertas Grikevičius** (1945 m. rugsėjo 1 d. Šiukščiuose, Zarasų apskritis – 2001 m. lapkričio mėn. Vilniuje) – žurnalistas, redaktorius, vertėjas, sovietinis veikėjas.

Biografija
----------

1964 m. baigė Antalieptės žemės ūkio technikumą. Žurnalistinį darbą pradėjo 1964 m. Molėtų rajono laikraščio „Pirmyn" redakcijoje. 1966–1968 m. LLKJS CK darbuotojas. 1968–1973 m. „Valstiečių laikraščio", 1973–1976 m. „Tiesos" korespondentas, skyriaus vedėjas. 1975 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK.

1976–1983 m. LKP CK darbuotojas. 1983–1986 m. „Komjaunimo tiesos" redaktorius. LLKJS CK biuro narys. 1988–1990 m. Lietuvos naujienų agentūros ELTA direktorius. 1990–2001 m. savaitraščio „Bičiulystė" redaktorius. Išvertė romanų iš rusų kalbos.

Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Robertas Grikevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 663
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 155 psl.
3. ↑  „Bičiulystė" žengia į priekį Archyvuota kopija 2008-09-14 iš Wayback Machine projekto.
| Su Sent Mari*Sault Ste. Marie* |
| --- |
| *Tiltas ir kanalo šliuzai ties Su Sent Mari* |
|  |
| 

Su Sent MariSu Sent Mari

46°32′0″ š. pl. 84°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.53333°š. pl. 84.35000°r. ilg.﻿ / 46.53333; 84.35000﻿ (Su Sent Mari)Koordinatės: 46°32′0″ š. pl. 84°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.53333°š. pl. 84.35000°r. ilg.﻿ / 46.53333; 84.35000﻿ (Su Sent Mari) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Ontarijas Ontarijas |
| **Rajonas** | Algomos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1668 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 73 368  |
| **Plotas** | 53 km² |
| **Tankumas** (2016) | 1 384 žm./km² |
| **Altitudė** | 192 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Su Sent Mari |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sù Señt Mari̇̀ |

**Su Sent Mari** (pranc. *Sault Sainte Marie*) – miestas Kanadoje, pietryčių Ontarijuje, tarp Aukštutinio ir Hurono ežerų, prie Sent Mari upės ir Su Sent Mari kanalo, priešais Jungtinių Amerikos Valstijų miestą Su Sent Mari (Mičigano valstija). Su priemiesčiais sudaro aglomeraciją (78 tūkst. gyventojų 2016 m.). Iš Su Sent Mari veda automobilių ir geležinkelio tiltai į JAV, praeina Transkandos plentas, yra vidaus vandenų uostas, vietinių skrydžių oro uostas. Plėtojama juodoji metalurgija (geležies ir plieno lydymas), popieriaus, chemijos (chemikalų), medienos apdirbimas, alaus pramonė, turizmas (medžioklė, žvejyba). Miesto apylinkėse kasama geležies rūda. Veikia 1965 m. įkurtas Algomos universitetas, koledžas, jūrų istorijos ir kiti muziejai, meno galerija, akvariumas.

2011 m. 87,5 % gyventojų buvo baltieji (italų, prancūzų, anglų kilmės), 10,8 % – indėnai ir metisai.

Istorija
--------

Odžibviai dabartinio miesto kraštą vadino *Baawitigong* – „slenkstėta vieta". 1668 m. prancūzų jėzuitai įsteigė Su Sent Mari („Šv. Marijos rėva") misiją. Tai viena seniausių prancūzų gyvenviečių Amerikoje. XVII–XVIII a. buvo prekybos kailiais centras. 1887 m. suteiktos miestelio, 1912 m. – miesto teisės.

Lietuviai
---------

Su Sent Mari mieste gyvena lietuvių bendruomenė. Ji pradėjo kurtis XX a. pr. bet labiau išaugo 1948 m. kai iš iš Vokietijos atvyko 34 lietuviai. 1948 m. rugpjūtį įkurtas Kanados lietuvių tarybos skyrius (1950 m. pertvarkytas į Kanados lietuvių bendruomenės apylinkę). 1957–60, 1980–92 m. veikė lituanistinė mokykla.

1951 m. Su Sent Mari gyveno 128, 1955 m. – 173, 1959 m. – apie 150, 1961 m. – apie 200, 1970 m. – apie 190, 2000 m. – apie 100 lietuvių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Sù Señt Mari̇̀.
2. ↑  *Sault Sainte Marie*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
| ***Paryžius, kada ten karšta*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Paris When It Sizzles |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Richard Quine |
| Vaidina | William Holden  Audrey Hepburn  Gregoire Aslan  Raymond BussieresTony Curtis |
| Metai | 1964 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 4 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Paryžius, kada ten karšta** (angl. *Paris When It Sizzles*) – 1964 m. JAV sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* William Holden – Ričardas Bensonas
* Audrey Hepburn – Gabrielė Simpson
* Gregoire Aslan
* Raymond Bussieres
* Tony Curtis
* Noel Coward

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ričardas Bensonas – scenaristas, gavęs užsakymą iš vieno Holivudo prodiuserių. Jis turėjo keletą mėnesių, tačiau tą laiką praleido linksmindamasis ir girtuokliaudamas. Iki prodiuserio atvykimo liko 2 dienos, per kurias Ričardas turi spėti sukurti siužetą ir jį atspausdinti. Procesui paspartinti jis nusamdo stenografistę Gabrielę Simpson – amerikietę, kuri prieš kurį laiką apsigyveno Paryžiuje. 

Jie pradeda rašyti scenarijų filmui „Mergina, kuri pavogė Eifelio bokštą" ir palaipsniui patys įsikūnija į pagrindinius herojus Riką ir Gabi.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Flores**| **Plotas** | 8,1 km² |
| **Gyventojų sk.** | 150 484 |
| **Gyventojų tankumas** | 18 578 žm./km² |
| ***Komuna*** | C7 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | * Plaza Flores
* Basílica de San José de Flores
 |
| 

---

 |

**Floresas** (isp. *Flores*) – kvartalas centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Iki 1888 m. priklausė Buenos Airių provincijai, bet vėliau integruotas į Buenos Airių miestą. Tai daugiausia vidutinės klasės žmonių gyvenamas kvartalas, nors yra ir prabangesnių pastatų. Yra išlikęs Argentinos gubernatoriaus Juan Manuel de Rosas namas. Yra 1831 m. romantistinė *San José de Flores* bazilika, nuo kurios ir kilo kvartalo pavadinimas. 

Floreso Šv. Juozapo bažnyčia

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pitcairnia** |
| --- |
| Stypuolė (Pitcairnia grafii)Stypuolė (*Pitcairnia grafii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Migliečiai  *( Poales)* |
| Šeima: | Bromelijiniai  *( Bromeliaceae)* |
| Gentis: | Stypuolė  *( Pitcairnia)* |

 |

 **Stypuolė** (*Pitcairnia*) – bromelijinių (*Bromeliaceae*) šeimos augalų gentis, kuri pavadinta anglų botaniko William Pitcairn (1711-1791) garbei. Tai dirvožemyje ir ant medžių augantys visžaliai augalai. Stypuolių pažiedės gana ryškiaspalvės, žiedai skaisčiai oranžiniai, geltoni, šviesiai raudoni ir kt. spalvų.

Paplitusi Centrinėje ir Pietų Amerikoje atogrąžų miškuose, o viena rūšis – Afrikinė stypuolė (*Pitcairnia feliciana*) auga Afrikoje.

Gentyje yra apie 300 rūšių, iš jų 22 įraštytos į Raudonąją knygą. 

* Pitcairnia maidifolia*Pitcairnia maidifolia*
* Pitcairnia wendlandii*Pitcairnia wendlandii*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stypuolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Robertas Krumbholcasvok. *Robert Krumbholtz*** |
| --- |
| Gimė | 1863 m. gruodžio 1 d.Stettin, dab. Ščecinas, Lenkija |
| Mirė | 1939 m. (~76 metai)Miunsteris |
|  |
| Veikla | vokiečių istorikas, daktaras. |

**Robertas Krumbholcas** (vok. *Robert Krumbholtz*, 1863 m. gruodžio 1 d. Stettin, dab. Ščecinas, Lenkija – 1939 m. Miunsteris) – vokiečių istorikas, daktaras.

Biografija
----------

1889 m. baigė Berlyno universitetą, daktaras. Panaudodamas Prūsijos slaptojo valstybės archyvo Karaliaučiuje medžiagą parašė studiją „Žemaičiai ir Vokiečių ordinas iki Melno taikos" (*Samaiten und der Deutsche Orden bis zum Frieden am Melno-See* 2 d. 1889-1890 m.), kurioje yra XIV a. – XV a. Žemaitijos žemėlapis. Iš vokiečių kronikų tendencingai rinko faktus, aiškindamas ordino santykius su žemaičiais, kuriuos 1404-1409 m. valdė kryžiuočiai ir siekdamas įrodyti tariamą Žemaitijos nepriklausomybę nuo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės. Anot jo, LDK neva nepajėgusi priešintis stiprėjantiems kryžiuočių puolimams.

Bibliografija
-------------

* Robert Krumbholtz. Samaiten und der Deutsche Orden bis zum Frieden am Melno-See, in: Altpreußische Monatsschrift 26, 1889,
* Robert Krumbholtz. Die Gewerbe Der Stadt Münster Bis Zum Jahre 1661. Mit Einer Wappentafel Der Gilden 1598.

S. Hirzel, Leipzig, 1898

* Heinrich Detmer und Robert Krumbholtz, Zwei Schriften des Münsterschen Wiedertäufers Bernhard Rothmann. Dortmund, 1904
* Die Urkunden des Bistums Münster von 1301–1325. Bearb. v. Robert Krumbholtz. Münster: Regensberg 1908–1913.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Raudeliūnas. *Robertas Krumbholcas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 140 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Parčevaslenk. *Parczew* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

ParčevasParčevas

51°38′00″ š. pl. 22°54′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.63333°š. pl. 22.90000°r. ilg.﻿ / 51.63333; 22.90000﻿ (Parčevas)Koordinatės: 51°38′00″ š. pl. 22°54′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.63333°š. pl. 22.90000°r. ilg.﻿ / 51.63333; 22.90000﻿ (Parčevas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Liublino vaivadija Liublino vaivadija |
| **Apskritis** | Parčevo apskritis |
| **Valsčius** | Parčevo valsčius |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1401 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 10 281  |
| **Plotas** | 8 km² |
| **Tankumas** (2006) | 1 285 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Parčevas |

**Parčevas** (lenk. *Parczew*) – miestas rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje; apskrities centras. Miestas yra istoriniame Mažosios Lenkijos krašte, 60 km į šiaurę nuo Liublino, 70 km į pietus nuo Biala Podlaskos, prie Pivonijos upelio. Yra neogotikinė Šv. Jono Krikštytojo mažoji bazilika ir kolegija, medinė varpinė (1675 m.), XIX a. sinagoga.

Istorija
--------

Parčevas šaltiniuose minimas nuo XII a. Valdant karaliui Jogailai, jam suteiktos Magdeburgo teisės (1401 m.). Miestas augo prie svarbaus kelio tarp Krokuvos ir Vilniaus. Pagal 1413 m. Horodlės uniją, Parčeve vykdavo tarybų suvažiavimai. ATR laikais miestas buvo aptvertas gynybine tvora su trimis vartais, buvo karališkoji pilis, veikė turgus, dvi pirtys, keturi malūnai ir alaus daryklos, 3 katalikų bažnyčios, cerkvė, sinagoga, ligoninė, mokykla. Tačiau 1500 ir 1544 m. Parčevą nuniokojo totoriai, o 1655 m. sudegino švedai. Po to miesto reikšmė sumenko.

* SinagogaSinagoga
* BazilikaBazilika
* VarpinėVarpinė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ibaras |
| --- |
| Slenksčiai Ibaro žemupyje (tarp Uščės ir Magličiaus) Slenksčiai Ibaro žemupyje (tarp Uščės ir Magličiaus) |
| **Ilgis** | 276 km |
| **Baseino plotas** | 8059 km² |
| **Ištakos** | Haila |
| **Žiotys** | Vakarų Morava |
| **Šalys** | Juodkalnija, Serbija |
|  |
|  **Vikiteka** | Ibaras |

**Ibaras** (serb. *Ибар*) – upė Juodkalnijoje ir Serbijoje; Vakarų Moravos dešinysis intakas. Prasideda pačiuose Juodkalnijos rytuose, Rožajės opštinoje, Hailos masyve (Prokletijės kalnų dalis). Aukštupyje teka į rytus tarpukalnių slėniu per Kosovo regioną. Ties Mitrovica pasuka į šiaurę, teka Kopaoniko kalnų masyvo vakariniu pakraščiu, sudaro kanjoną, vaga slenkstėta. Ties Kraljevu įteka į Vakarų Moravą.

Pagrindiniai intakai:

* dešinieji – Stinica, Jošanica
* kairieji – Raška, Studenica

Aukštupyje Ibaras patvenktas, susidaręs Gazivodos tvenkinys. Prie Ibaro įsikūrę miestai: Rožajė (Juodkalnija), Mitrovica, Zvečanas, Leposavičius, Raška, Kraljevas. Ibaro slėnyje gausu mineralinių versmių kurortų bei vienuolynų (Studenicos, Žičos, Gradaco).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Ibanai |
| --- |
| Ibanų šeima XX a. pr.Ibanų šeima XX a. pr. |
| Gyventojų skaičius | >0,6 mln. |
| Populiacija šalyse | Malaizija, Brunėjus, Indonezija |
| Kalba (-os) | ibanų, malajų |
| Religijos | animizmas, krikščionybė, islamas |
| Giminingos etninės grupės | kiti dajakai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Ibanai |

**Ibanai** (*iban*) arba ***jūrų dajakai*** – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Borneo salos šiaurėje. Laikomi dajakų dalimi. Kalba malajų kalbų grupei priklausančia ibanų kalba bei malajų kalba. Populiacija – virš 600 tūkst. žmonių. Ibanai gyvena daugiausia Malaizijos valstijoje Saravake, šiek tiek – Sabahe, Brunėjuje, Indonezijoje (Vakarų Kalimantane).

Ibanai tradiciškai gyvena džiunglių kaimuose (*kampong*) upių pakrantėse. Kaimą sudaro ilgasis namas, vadinamas *rumah panjai*. Dabar daug jaunų ibanų gyvena miestuose. Tradiciškai ibanai verčiasi medžiokle, žvejyba, veisia kiaules, augina sago palmes, ryžius. Dabar nemažai žmonių dirba aliejinių palmių plantacijose, miškų kirtime.

Dabar didesnioji dalis ibanų (>46 %) yra krikščionys. Likusieji daugiausia išpažįsta tradicinį tikėjimą, yra šiek tiek musulmonų. Paplitęs sinkretizmas. Tikima aukščiausia dievybe Kri Petara, kitomis dievybėmis, augalų, gyvūnų, vietovių dvasiomis (animizmas). Vyksta daug švenčių, susijusių su žemdirbyste. Religinėms apeigoms vadovauja šamanas (*dukun*). Ibanų muzika (*agung*) perkusinė, atliekama įvairiais būgnais ir gongais. Atliekami įvairūs šokiai.

Ibanai kaip ir kiti dajakai yra Borneo salos čiabuviai. Iki europiečių kolonizacijos apie juos jokių rašytinių šaltinių nėra. Kolonizacijos laikotarpiu ibanai liūdnai pagarsėjo kaip nuožmūs galvų medžiotojai. Ibanai kolonizavo didesniąją dalį šiaurės Borneo ir sunaikino ten gyvenusias tautas. Priešinosi Brunėjaus sultonų duoklių rinkėjams. Jie taip pat kovojo su atvykėliais iš Filipinų – badžau ir ilanunais. Greičiausiai iš šių tautų jie išmoko plaukiojimo jūra (todėl ir vėliau pavadinti „jūrų dajakais"). Saravaką valdant Charles Brooke, vyko nuožmūs karai tarp kolonizatorių ir ibanų. Nuo XX a. vid. ibanai pacifikuoti.

* Ibanų mergaitėsIbanų mergaitės
* Ibanės su žiediniais korsetais (1910 m.)Ibanės su žiediniais korsetais (1910 m.)
* Ibanų ilgasis namas XIX a. pab.Ibanų ilgasis namas XIX a. pab.
* Ritualinė lazdaRitualinė lazda
* Šiuolaikinis ibanų ilgasis namasŠiuolaikinis ibanų ilgasis namas
Koordinatės: 24°40′ š. pl. 81°32′ v. ilg.﻿ / ﻿24.667°š. pl. 81.533°r. ilg.﻿ / 24.667; 81.533

Florida Kiso padėtis
Palydovinė salų segmento nuotrauka
**Florida Kisas** (angl. *Florida Keys*) – koralinių salų virtinė Jungtinėse Valstijose, per 300 km išsidriekusi į pietvakarius nuo Floridos pusiasalio gilyn į Meksikos įlanką. Užima 356 km² plotą. Driekiasi nuo Virdžinija Ki salos tuojau į pietus nuo Majamio, iki Logerhido Ki (Drai Tortugaso salyne). Tarp salyno ir pusiasalio driekiasi sekli Floridos įlanka, o ties šiauriniu galu, Biskeino įlanka.

Didžiausios salos: Ki Largas (150 km²), Virdžinija Ki, Longbot Ki, Ki Vestas ir kt. Dauguma salyno patenka į saugomas teritorijas: Evergleidso, Drai Tortugaso ir Biskeino nacionalinius parkus bei daug smulkesnių draustinių bei rezervatų. Salas supa koraliniai rifai, pačiose salose veši mangrovės. Gausu vandens paukščių, sutinkami aligatoriai, jūriniai vėžliai, lamantinai, virš 600 žuvų rūšių. Salas dažnai siaubia uraganai.

Per salas vinguriuojantis kelias
Florida Kisas priklauso Floridos valstijai, daugiausia Monro apygardai, nedidelė dalis – Majamio–Deido apygardai. 2010 m. salose gyveno 73 tūkst. gyventojų. Salas jungia tiltai ir keltai; eina automobilių kelias (pastatytas 1938 m. su 42 tiltais). Ki Veste ir Maratone veikia oro uostai. Verčiamasi daugiausia turizmu, pramonine žvejyba, sportine būkle. Didžiausias miestas – Ki Vestas.

Salyne nuo seno gyveno indėnai kalunai ir tekestai. 1513 m. salas prasiekė konkistadoras Chosė Ponsė de Leonas. 1822 m. pradėjo kurtis amerikiečiai, kurie vertėsi žvejyba, sudužusių laivų ardymu. Nuo XIX a. pab. prasidėjo demografinis ir ekonominis regiono augimas. 1935 m. Florida Kisą labai nuniokojo uraganas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Florida Keys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Florida Keys, *Encyclopaedia Britannica*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Robertas Pukenis** (g. 1955 m. liepos 23 d. Anykščiuose) – Lietuvos kunigas, kanonistas, VDU lektorius, buvęs bažnytinis teisėjas (oficiolas).

Biografija
----------

1963–1974 m. mokėsi Anykščių Antano Vienuolio vidurinėje mokykloje, 1974–1979 m. studijavo Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje, teologijos licenciatas (1983 m. sausio mėn.). 1992–1997 m. Romos Popiežiškajame Laterano universitete – bažnytinę ir pasaulietinę teisę. Apgynė disertaciją, kanonų ir civilinės teisės daktaras. 1995–1997 m. stažavosi Vatikano kunigų kongregacijoje, 1997–2002 m. Lumsos universitete (Italija) apgynė disertaciją iš iš romėnų teisės, (pasaulietinės) teisės daktaras.

1979 m. gegužės 27 d. Panevėžio katedroje įšventintas kunigu ir paskirtas dirbti Krekenavoje vikaru. Nuo 1981 m. kovo mėn. Panevėžio Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčioje vikaras, nuo 1985 m. – kartu ir Uliūnų bažnyčios klebonas, nuo 1989 m. birželio mėn. Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčios klebonas, nuo 2002 m. vasario 28 d. iki 2003 m. lapkričio 25 d. Kauno arkivyskupijos oficiolas, VDU Katalikų teologijos fakulteto Tarybos narys, Bažnytinės teisės katedros vedėjas, nuo 2002 m. VDU Politologijos ir diplomatijos instituto (dab. VDU PMDF) tarptautinės teisės, lyginamosios konstitucinės teisės, administracinės teisės dėstytojas, nuo 2003 m. rugsėjo 16 d. vyskupo Jono Kaunecko iki 2008 m. Panevėžio vyskupijos kurijos generalvikaras, nuo 2008 m. spalio 12 d. Kauno Kristaus prisikėlimo parapijos kunigas, VDU Katalikų teologijos fakulteto Bažnytinės teisės katedros lektorius.

Panevėžio vyskupijos kunigų tarybos konsultorius.
| Ibisaisp. *Ibiza* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

IbisaIbisa

38°54′32″ š. pl. 1°25′58″ r. ilg.﻿ / ﻿38.90889°š. pl. 1.43278°r. ilg.﻿ / 38.90889; 1.43278﻿ (Ibisa (miestas))Koordinatės: 38°54′32″ š. pl. 1°25′58″ r. ilg.﻿ / ﻿38.90889°š. pl. 1.43278°r. ilg.﻿ / 38.90889; 1.43278﻿ (Ibisa (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Balearai Balearų regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 49 727  |
| **Altitudė** | 0 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ibisa |

**Ibisa** (kat. *Eivissa*, isp. *Ibiza*) – miestas Ispanijos rytuose, Balearų salyne, Ibisos saloje. Labai išvystytas turizmas ir paslaugų sektorius. Pagal 2018 m. duomenis mieste gyveno 49,7 tūkst. asmenų. Atstumas iki artimiausio miesto žemyne 90 km.

Ibisa – pasaulinės reikšmės kurortinė vietovė, žymi savo naktiniais klubais. Saloje esantis *Ses Salines* gamtos parkas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija
--------

Ibisa buvo įkurta VII a. prieš Kristų. Ją įkūrė ir apgyvendino finikiečiai. Iki mūsų dienų išliko finikiečių statytas nekropolis, esantis į vakarus nuo senamiesčio (*Dalt Vila*), kuris žinomas kaip *Puig des Molins* („malūno kalva"), kurį vėliau naudojo ir romėnai. Čia rasta daugiau nei 4000 pūnų ir romėnų kapų. Radinius galima pamatyti kalno papėdėje esančiame „Museu Monogràfic".

2011 m. sausio mėn. finikiečių (pūnų) gyvenvietės liekanos ir Romos šventykla pirmą kartą buvo atidengti atliekant citadelės statybos darbus.

Masyvios „Dalt Vila" gynybinės sienos, kurios vis dar formuoja Ibisos miesto vaizdą, buvo pastatytos valdant maurams (9–13 a.). Miestas maurų valdymo metu buvo vadinamas Yabisa. Tvirtovė buvo išplėsta valdant Aragono ir Ispanijos karaliams. Sienos buvo sutvarkytas ir atstatytos. 1999 m. Senamiestį UNESCO pasaulio paveldo objektu.

Turizmas
--------

### Naktinis gyvenimas

Ibisa yra žinoma dėl naktinio gyvenimo. Vieni žymiausių salos naktinių klubų yra „Pacha", „Amnesia", „Space" ir „Ushuaïa". Šie keturi naktiniai klubai reguliariai patenka į „DJ Magazine" kasmetinio geriausių pasaulio klubų šimtuko topų trejetuką. Klubuose šėlsta poilsiautojai, o juos linksmina populiariausieji didžėjai.

### Lankytinos vietos

Įžymios vietos yra Šventosios Marijos katedra (kat. *Catedral de la Verge de les Neus*) pastatyta XIV a. ir pūnų nekropolis, vadinamas *Puig des Molins*.

Klimatas
--------

Vasarą temperatūra siekia daugiau nei 30 laipsnių šilumos. Užfiksuoti 36,6 °C karščiai.

Galerija
--------

* Senamiesčio gatvėSenamiesčio gatvė
* Ibisos miestas nakties metuIbisos miestas nakties metu
* Vaizdas į senamiestį iš jūros pusės.Vaizdas į senamiestį iš jūros pusės.
* Miesto panoramaMiesto panorama
* Nekropolis Puig des MolinsNekropolis *Puig des Molins*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Instituto Nacional de Estadística: Alterations to the municipalities in the Population Censuses since 1842
2. ↑

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
| Hiuvinkėsuom. *Hyvinkää*  šved. *Hyvinge* |
| --- |
|              |
| *Moderni Hiuvinkės bažnyčia* |
|  |
| 

HiuvinkėHiuvinkė

60°38′0″ š. pl. 24°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.63333°š. pl. 24.85000°r. ilg.﻿ / 60.63333; 24.85000﻿ (Hiuvinkė)Koordinatės: 60°38′0″ š. pl. 24°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.63333°š. pl. 24.85000°r. ilg.﻿ / 60.63333; 24.85000﻿ (Hiuvinkė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Suomijos vėliava Suomija |
| **Provincija** | Pietų Suomija |
| **Regionas** | Usima |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1917 |
| **Meras** | Raimo Lahti |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 45 286  |
| **Plotas** | 336,79 km² |
| **Tankumas** (2009) | 134 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Hiuvinkė |

**Hiuvinkė** (suom. *Hyvinkää*, šved. *Hyvinge*) − miestas Suomijoje, Pietų Suomijos provincijoje, Usimos regione, 50 km į šiaurę nuo Helsinkio.

Dėl gero susisiekimo su Helsinkiu, Hiuvinkė tapo svarbiu jo priemiesčiu. Todėl Hiuvinkėje yra tik nedidelės prekybos ir aptarnavimo įmonės, nes didesnės įmonės neatlaiko Helsinkio konkurencijos.

Hiuvinkė garsėja žinomais architektūriniais statiniais − *Hiuvinkės bažnyčia*, *Geležinkelio muziejumi*, senu *vilnos fabriku*.

Istorija
--------

XVI a. šioje vietoje buvo taverna, vadinama *Hyvinkäänkylä*, kuri buvo pusiaukelėje tarp Helsinkio ir Hemenlinos. Pirmuosiuose mokesčių žiniaraščiuose čia jau buvo pažymėti keli namai. 

1861 m. visoje Suomijoje prasidėjus geležinkelių bėgių tiesimui, Hiuvinkės kaimas labai išsiplėtė. Hiuvinkės geležinkelio stotis (aplink ją vystėsi miestas) išliko iki mūsų dienų. 1875 m. geležinkelio atkarpa Hanko−Hiuvinkė tapo pirmuoju privačiu geležinkeliu Suomijoje. XX a. pradžioje Hiuvinkė tapo tarpine stotele išvykstantiems emigrantams į Šiaurės Ameriką.

Hiuvinkę supa pušynai, todėl čia labai švarus oras. 1880 m. Hiuvinkėje buvo atidaryta sanatorija.

Industrializacijos metais Hiuvinkėje buvo atidarytas vilnos fabrikas, kuris dirbo iki 1990 m. Dabar fabriko patalpose rengiamos parodos.

Po II pasaulinio karo, Hiuvinkės aeoruostas buvo pagrindinis Suomijoje, nes Helsinkio aeoruostą kontroliavo sąjungininkai.

Miestai partneriai
------------------

* Švedija Motala, Švedija
* Vengrija Kečkemėtas, Vengrija
* Danija Korseras, Danija
* Rusija Kostroma, Rusija
* Norvegija Eigersundas, Norvegija

Nuorodos
--------

* Hiuvinkės internetinė svetainė Archyvuota kopija 2010-01-21 iš Wayback Machine projekto. (anglų, prancūzų, rusų, suomių, švedų, vokiečių k.)
* Geležinkelio muziejus Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto. (anglų, suomių k.)
| Florensio Varela*Florencio Varela* |
| --- |
| *San Martino aikštė* |
|  |
| 

Florensio VarelaFlorensio Varela

34°49′0″ p. pl. 58°23′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.81667°š. pl. 58.38333°r. ilg.﻿ / 34.81667; 58.38333﻿ (Florensio Varela)Koordinatės: 34°49′0″ p. pl. 58°23′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.81667°š. pl. 58.38333°r. ilg.﻿ / 34.81667; 58.38333﻿ (Florensio Varela) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Florensio Varelos partidas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 146 704  |
| **Altitudė** | 25 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Florensio Varela |
|  |
| **Kirčiavimas** | Floreñsio Varelà |

**Florensio Varela** (isp. *Florencio Varela*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, 23 km į pietryčius nuo Buenos Airių. Partido centras. Yra geležinkelio stotis prie Generolo Rokos linijos, miestą aptarnauja Buenos Airių viešasis transportas. Veikia istorijos ir vaizduojamųjų menų muziejus, teatras, kultūros namai, Arturo Chaurečės (*Arturo Jauretche*) nacionalinis universitetas. Yra Šionštato katalikų judėjimo koplyčia, Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia.

Istorija
--------

Gyventojai dabartinio miesto vietose palaipsniui ėmė kurtis XIX a. Vietovė pradžioje vadinta San Chuan Bautista, bet 1886 m. pervadinta rašytojo, švietėjo, politiko Florensijaus Varelos garbei. 1891 m. sudarytas Florensio Varelos partidas. 1953 m. Florensio Varela paskelbta miestu.

Sportas
-------

* CSyD Defensa y Justicia (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Floreñsio Varelà.
**Milicijos direktorius** (rus. *директор милиции*) – specialusis aukščiausiojo TSRS milicijos personalo laipsnis 1936-1943 m. 
Atitiko antro rango valstybės saugumo komisarą (NKVD sistema), antro rango komandarmą Raudonojoje Armijoje ir antro rango laivyno flagmaną kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį generolas pulkininkas.

Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos inspektorius, o aukštesnis – milicijos vyriausiasis direktorius.

Laipsnio istorija
-----------------

Milicijos direktoriaus laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157. 

Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d. kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius" (*О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции*) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.

Milicijos direktorių sąrašas
----------------------------

Milicijos direktoriaus laipsnį turėjo 4 žmonės, visiems jis buvo suteiktas 1936 m. liepos 11 d.:

* Nikolajus Bačinskis (*Николай Станиславович Бачинский*) (1894–1937), Ukrainos TSR NKVD Darbininkų ir valstiečių milicijos valdybos viršininkas
* Leonidas Vulis (*Леонид Давыдович Вуль*) (1899–1938), Maskvos srities NKVD valdybos Maskvos miesto darbininkų ir valstiečių milicijos valdybos viršininkas
* Sergejus Makarjanas (*Сергей Николаевич Маркарьян*) (1898–1937), TSRS NKVD Vyriausiosios darbininkų ir valstiečių milicijos valdybos viršininko pavaduotojas
* Dmitrijus Usovas (*Дмитрий Васильевич Усов*) (1888–1939), TSRS NKVD Vyriausiosios darbininkų ir valstiečių milicijos valdybos viršininko pavaduotojas

Visi keturi buvo sušaudyti stalininių represijų metu.

Nuorodos
--------


* Звания и знаки различия милиции в мае 1936 – феврале 1943 г.
* Список присвоения спецзваний ГУГБ и РКМ 1935-1943 гг.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**milicijos inspektorius**(generolas leitenantas) | **TSRS milicijos laipsniai (1936-1943 m.)****milicijos direktorius**(generolas pulkininkas) | vyresnis laipsnis**milicijos vyriausiasis direktorius**(armijos generolas) |
Vatikano valstybės sekretoriaus Tarcizijaus Bertonės susitikimas su Rusijos prezidentu Dmitrijumi Medvedevu 2011 m.
**Vatikano valstybės sekretorius** – aukščiausias Vatikano administracijos pareigūnas, antras po popiežiaus pagal įtaką valdant Šventąjį Sostą. 

Vatikano valstybės sekretorius yra atsakingas už santykius su kitomis valstybėmis bei rūpinasi vietinių Bažnyčių ryšiais su Romos kurijos dikasterijomis. Į šias pareigas dažniausiai skiriami žymūs Šventojo Sosto diplomatai, apaštaliniai nuncijai arba visam diplomatijos korpusui vadovavę hierarchai, būtinai – kardinolai. Ne kardinolai gali būti skiriami tik laikinai eiti šias pareigas. Kardinolas valstybės sekretorius kontroliuoja seniausią ir vieną svarbiausių Romos kurijos įstaigų – Vatikano valstybės sekretoriatą. Jis eina „ministro pirmininko" pareigas – yra atsakingas už politinę ir diplomatinę Vatikano politiką. Sede vacante laikotarpiu (popiežiui mirus ar palikus savo postą) buvęs valstybės sekretorius netenka šių pareigų ir kartu su Šv. Romos Bažnyčios kamerlengu ir Vatikano miesto-valstybės popiežiškosios reikalų komisijos pirmininku dirba komisijoje, vykdančioje Vatikano valdymo funkcijas iki naujojo popiežiaus išrinkimo.

Nuo 2006 m. rugsėjo 15 d. iki 2013 m. vasario 28 d. Vatikano valstybės sekretoriumi dirbo žymus Italijos Katalikų Bažnyčios hierarchas Genujos arkivyskupas kardinolas Tarcizijus Bertonė.[1] Iki jo Vatikano valstybės sekretoriaus pareigas 15 metų ėjo italas kardinolas Andželas Sodanas (atsistatydinęs dėl amžiaus).

Nuorodos
--------

1. ↑   Naujas Vatikano valstybės sekretorius

Nuorodos
--------

* Vatikano valstybės sekretorius
|  |
| --- |
| Saulius Voveris |
| Pilnas vardas | Saulius Voveris |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1977 m. (~46 metai)Lietuva |
| Aukščiausias reitingas | 2319, ICCF (2015 m. kovas) |

**Saulius Voveris** (g. 1977 m.) – Lietuvos šachmatininkas, daugkartinis Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionas.

Biografija
----------

Saulius Voveris žinomas kaip žaidėjas korespondenciniais šachmatais. 2015 m. jis pirmą kartą laimėjo Lietuvos korespondencinių šachmatų asmeninį čempionatą, surinkęs 11 taškų iš 14 galimų (laimėjęs 8 partijas ir 6 sužaidęs lygiosiomis).

Saulius šachmatais žaisti pradėjo dar vaikystėje. Pirmasis jo mokytojas buvo jo tėvas Gediminas Voveris (g. 1950 m.). Lietuvos vaikų šachmatų čempionatuose žaidžia ir Sauliaus mažametis sūnus Lukas Voveris.

Varžybos
--------

### Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatai

Nuo 2013 m. žaidė aštuoniuose Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionatų finaliniuose turnyruose. Iškovojo tris aukso, vieną sidabro bei vieną bronzos medalį: aukso (2013-2015), (2017-2018), (2018-2019); sidabro (2014-2017), ir bronzos (2019-2020) m.

### Tarptautinės varžybos

Dalyvauja įvairiuose čempionatuose: Europos ir Pasaulio. 2015 m. rugsėjo 15 d. startavo korespondencinių šachmatų turnyro 20 Pasaulio taurei laimėti pusfinalyje (ICCF World Cup 20 sf 02).

Žaisdamas 70-ajame Europos korespondencinių šachmatų čempionato finaliniame turnyre (2017-2020), Saulius Voveris surinko 8,5 tšk. iš 14 ir iškovojo sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Saulius Voveris (ICCF inf.)
2. ↑  Saulius Voveris Archyvuota kopija 2015-11-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Širvintiškis Saulius Voveris - Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionas Archyvuota kopija 2015-12-25 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Naujas Lietuvos šachmatų čempionas – širvintiškis
5. ↑  LKŠF inf. Archyvuota kopija 2015-12-16 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  „EU/C70/final, 70-asis asmeninis Europos korespondencinių šachmatų čempionatas" (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-09-21.
|  |
| --- |
| Milestones |
|  
Milestones 1972 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Kilmė | Austrijos vėliava Austrija |
| Žanrai | rokas |
| Aktyvumo metai | 1968–1975 |
| Nariai |
| Beatrix Neundlinger  Günter Grosslercher  Norbert Niedermeyer  Christian Kolonovits |
| Buvę nariai |
| Robert Unterweger  Rudi Tinsobin |

**Milestones**, taip pat žinoma kaip **The Milestones**, buvo austrų roko grupė, gyvavusi 1968–1975 metais.

Biografija
----------

### 1968–1972 m.

Grupė susikūrė 1968 metais ir ją sudarė Beatrix Neundlinger, Günter Grosslercher, Robert Unterweger ir Rudi Tinsobin. Pirmasis grupės albumas „Milestones" buvo išleistas 1970 metais. 1972 metais Unterweger ir Tinsobin paliko grupę ir buvo pakeisti Norbert Niedermeyer ir Christian Kolonovits.

### Eurovizijos dainų konkursas

1972 m. šalies transliuotojo ORF sprendimu išrinkti Austrijos atstovais 17-ame Eurovizijojos konkurse su daina „Falter im Wind" (liet. *Drugelis vėjyje*), kuri buvo labai šiuolaikiška ir netipiška daina Eurovizijoje. Škotijos sostinėje Edinburge (D. Britanija) vykusiame konkurse Milestones su 100 taškų užėmė penktą vietą. Tai vienas sėkmingiausių Austrijos pasirodymų šiame konkurse.

### 1973–1975 m.

Grupės antrasis albumas „Emigration" išleistas 1973 metais. Grupė iširo 1975 metais; B. Neundlinger ir G. Grosslercher prisijungė prie grupės Schmetterlinge, kuri 1977 metais dalyvavo Eurovizijoje, o N. Niedermeyer tapo grupės Springtime, kuri taip pat dalyvavo 1978 m. Eurovizijos konkurse, nariu. C. Kolonovits vėliau dirbo muzikos prodiuseriu.

Diskografija
------------

### Singlai

* 1969: *Einmal*
* 1970: *An diesem Freitag*
* 1971: *Paul*
* 1971: *20 Uhr 02*
* 1972: *Falter im Wind*
* 1973: *Apfelbaum*
* 1974: *Schade*

### Albumai

* 1970: *Milestones*
* 1973: *Emigration*

Nuorodos
--------

* Grupės tinklalapis (vokiečių k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Marianne Mendt  *„Musik"*** |  **Austrijos atstovai Eurovizijoje**1972 | Po to:**Waterloo & Robinson  *„My Little World"*** |
| Vasylkivasukr. *Васильків* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

VasylkivasVasylkivas

50°10′40″ š. pl. 30°19′20″ r. ilg.﻿ / ﻿50.17778°š. pl. 30.32222°r. ilg.﻿ / 50.17778; 30.32222﻿ (Vasylkivas)Koordinatės: 50°10′40″ š. pl. 30°19′20″ r. ilg.﻿ / ﻿50.17778°š. pl. 30.32222°r. ilg.﻿ / 50.17778; 30.32222﻿ (Vasylkivas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Kijevo sritis Kijevo sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 37 161  |
| **Plotas** | 13 km² |
| **Tankumas** (2014) | 2 859 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Vasylkivas |

**Vasylkivas** (ukr. *Васильків*) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, 25 km į pietvakarius nuo Kijevo, prie Stuhnos upės; rajono centras. Praeina Kijevo–Odesos plentas, yra geležinkelio stotis. Maisto (duonos) pramonė, metalo apdirbimas. Yra Šv. Mykolo cerkvė, Antonijaus ir Teodosijaus soboras, XIX a. medinė cerkvė, buv. sinagoga, kultūros namai. Veikia aviacijos universiteto kolegija.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo senovės. 988 m. Vladimiro Sviatoslavičiaus nurodymu pastatyta Vasiliovo tvirtovė, skirta Kijevo gynybai nuo klajoklių. 996 m. čia Rusios kunigaikštis pralaimėjo pečenegams. Vėliau pastatyta medinė cerkvė, bet 1240 m. sunaikinta mongolų. 1157 m. atiteko Vasilkai Jurjevui, dėl to pradėtas vadinti Vasilkovu. 1586 m. suteiktos Magdeburgo teisės. 1796 m. Rusijos imperijoje tapo apskrities centru.

* XIX a. statinysXIX a. statinys
* SoborasSoboras
* Medinė cerkvėMedinė cerkvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 82
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Miletas |
| --- |
| *Μίλητος* |
| Mileto teatras |
| 

MiletasMiletas

 |
| Koordinatės | 37°31′50″ š. pl. 27°16′42″ r. ilg.﻿ / ﻿37.53056°š. pl. 27.27833°r. ilg.﻿ / 37.53056; 27.27833Koordinatės: 37°31′50″ š. pl. 27°16′42″ r. ilg.﻿ / ﻿37.53056°š. pl. 27.27833°r. ilg.﻿ / 37.53056; 27.27833 |
| Vieta | Turkija, Aidino ilas |
| Regionas | Mažoji Azija (Lidija) |
| Plotas | 0,9 km² |
| Istorija |
| Pastatytas | 4 tūkstantmetis pr. m. e. |
| Sugriautas | XIV a. |
| Laikotarpis | neolitas, bronzos amžius, antika, viduramžiai |
| Tauta | Mino civilizacija, luviai, kariai, graikai, turkai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1873 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Miletas** (sen. gr. Μίλητος, het. *Millawanda* , lot. *Miletus*, turk. *Milet*) − senovės graikų miestas Mažosios Azijos vakarinėje pakrantėje, prie Meandro upės žiočių; dabartinėje Turkijos teritorijoje.

Istorija
--------

Miletą apie XVI a. pr. m. e. įkūrė achajai. II ir I tūkstantmečių pr. m. e. sandūroje jame apsigyveno jonėnai.

VIII−VI a. pr. m. e. Miletas buvo vienas labiausiai išsivysčiusių graikų polių. Miletiečiai įkūrė apie 70 kolonijų, daugiausia Marmuro ir Juodosios jūros pakrantėse. Jis labiau nei kiti graikų miestai garsėjo menu, politika ir prekyba. Buvo pagrindinis Jonijos lygos uostas bei klestėjo kaip meno ir pramonės centras.

VI a. pr. m. e. Milete susiformavo Mileto natūrfilosofijos mokykla. Tuo metu Miletas atiteko Persijai.

Apie 500 m. pr. m. e. miletiečiai vadovavo Jonijos graikų miestų sukilimui prieš persus. 494 m. pr. m. e. persai Miletą sugriovė.

479 m. pr. m. e. miestas pradėtas atstatyti ir apie 466 m. pr. m. e. užstatytas pagal taisyklingą (vadinamą Hipodamo) planą su stačiakampiu gatvių tinklu.

Po Peloponeso karo (431−404 m. pr. m. e.) miestas vėl atiteko persams, 334 m. pr. m. e. − Aleksandrui Makedoniečiui, 129 m. pr. m. e. − Romai.

Bėgant metams Miletas pamažu sunyko.

Miletas senovės žemėlapyje
Nuo XX a. pradžios Milete vykdomi archeologiniai kasinėjimai. Atkasami architektūros paminklų griuvėsiai: trijų agorų − šiaurinės (su bulės susirinkimams skirtu pastatu, vadinamu *Buleuterionu*, dviem Apolono šventyklomis ir kitais pastatais), pietinės ir vakarinės (su jonėnine Atėnės šventykla).