recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Lyduokių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2020-09-29* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Lyduokių herbas** – pagrindinis Lyduokių miestelio ir seniūnijos (Ukmergės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Mėlyname lauke iš auksinio nugenėto medžio kamieno su šaknimis išaugantis kryžius su ąžuolo lapų saulute.

Simbolika
---------

Herbas atspindi gamtą, kryždirbystės tradiciją ir legendinį vietovės pavadinimo kilmės aiškinimą (nuo žodžio „lydimas"). Taip vadinami iškirsti miško plotai. Kadaise šiame krašte buvo iškirsti medžiai, išrauti kelmai, kad čia galėtų įsikurti gyventojai. Herbe matomas išlikęs populiarus šio krašto amatas – kryždirbystė ir botaniniai krašto gamtos objektai – gamtos paminklai Felinkos ir Lentvorų ąžuolai. Herbo spalvos – mėlyna ir auksinė.

Istorija
--------

Herbas patvirtintas 2020 m. rugsėjo 29 d. LR Prezidento dekretu Nr. 1K-412. Etalono autorius – Juozas Galkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lyduokiai turės herbą. 2020-06-22, UkZinios.lt (tikrinta 2021-09-03).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-412
3. ↑  Lyduokiai turės savo herbą. 2020-06-19, Gzeme.lt (tikrinta 2021-09-03).
| **Vida Krištolaitytė** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. sausio 26 d.Kaunas |
| Mirė | 2017 m. balandžio 19 d. (78 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | tapytoja, grafikė |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Ilinojaus universitetas, 1967 m. Niujorko Frato meno institutas |

**Vida Krištolaitytė, Krištolaitis** (1939 m. sausio 26 d. Kaune – 2017 m. balandžio 19 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos tapytoja, grafikė.

Biografija
----------

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. gyveno Čikagoje (JAV), nuo 1964 m. Niujorke.

1961 m. baigė dailės pedagogiką Ilinojaus universitete. 1961–1964 m. tapybą ir grafiką studijavo Čikagos dailės institute, 1967 m. baigė Niujorko Frato meno institutą. Nuo 1961 m. dėstė dailę JAV mokyklose.

Kūryba
------

Kūrybai įtaką darė lietuvių išeivių avangardistų kūryba, ekspresionizmas, Niujorko mokykla. Meistriškai įvaldė figūrinę tapybą, plėtojo portreto, natiurmorto, peizažo žanrą. Jau ankstyvuose grafikos („Tremtiniai" 1960 m. „Vietnamo motina" 1966 m. „Didvyrio liekanos" 1974 m.) ir tapybos („Baltas debesis" 1973 m. „Liūdesys" 1987 m.) paveiksluose, bei vėlesnėje kūryboje (tapybos ciklai „Aušros vartų deivės" 1998 m. „Juodi paukščiai – pavargę angelai", „Sielos peizažai", abu 1999 m. „Pianistei Aldonai Dvarionaitei atminti" 2001 m. piešinių ciklas „Dievai ir žmonės" 2004 m.) ryški įtaigi meninė stilistika. Kūryboje atsispindi tėviškės netekties drama, nerimastingų išgyvenimų, vidinių būsenų pasaulis. Tapyba pasižymi savitu spalvos pojūčiu, veržliu, dinamišku potėpiu, piešiniai – ekspresyvia, virtuoziška linija.

Nuo 1962 m. dalyvavo parodose; individualios parodos surengtos JAV ir Lietuvoje (1998–2005 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Feldmanaitė. Vida Krištolaitytė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-04-26. Nuoroda tikrinta 2022-06-06.
2. ↑  Irena Feldmanaitė. *Vida Krištolaitytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 80 psl.
| Mahanadė |
| --- |
| Mahanadė netoli Katako (Orisa) Mahanadė netoli Katako (Orisa) |
| **Ilgis** | 885 km |
| **Baseino plotas** | 141 589 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2730 m³/s |
| **Ištakos** | Rytų Gatai |
| **Žiotys** | Bengalijos įlanka |
| **Šalys** | Indijos vėliava Indija |

**Mahanadė** (hind. महानदी, IAST: *Mahānadī*, or. ମହାନଦୀ – 'didžioji upė') – upė Indijoje, Indostano pusiasalio šiaurės rytuose. Prasideda Rytų Ghatų kalnuose, Čhatisgarcho valstijoje, susiliejus keliems kalnų upeliams. Teka į rytus Dekano plokščiakalnio šiaurės rytine dalimi, nuo vidurupio teka per Orisos valstiją. Įteka į Bengalijos įlanką; kartu su Brahmanio, Baitaranio ir dar keletu upių sudaro deltą (plotas ~15 000 km²).

Didžiausi intakai – Seonatas, Telenas, Ibas.

Upės režimas musoninis, debitas vasaros poplūdžių metu siekia 50 000 m³/s. Nereti smarkūs potvyniai. Upė neša daug nešmenų. Mahanadės vanduo naudojamas drėkinimui, ant upės įrengta didžiausia žemės užtvanka pasaulyje – Hirakudo užtvanka. Laivuojama 150 km ruože. Prie Mahanadės įsikūrę miestai: Damataris, Raipuras, Bilaspuras, Katakas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 276
Koordinatės: 55°16′00″š. pl. 24°56′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.2667°š. pl. 24.9431°r. ilg.﻿ / 55.2667; 24.9431

|  |
| --- |
| **Lyduokių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Lyduokių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Lyduokių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Taikos g. 6, Lyduokiai |
| **Direktorius(-ė)** | Laimonas Latvys |
| **Mokinių skaičius** | 69 |
| **Įkūrimo data** | 1781 m. |
| **Uždarymo data** | 2010 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

**Ukmergės rajono Lyduokių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergės raj. Lyduokiuose, Taikos g. 6, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290338110. Steigėjas Ukmergės rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Apie Lyduokiuose veikusią mokyklą yra žinių, kad 1781 m. joje mokėsi 15, 1782 m. – 24 mokiniai (4 šlėktos, 8 miestiečiai ir 12 valstiečių), 1798 m. – 6. Spaudos draudimo laikais atokesniuose apylinkės kaimuose kūrėsi vadinamos daraktorių mokyklos.

Dabartinę Lyduokių mokyklą 1911 m. kovo mėn. įkūrė grafas Kosakovskis. Prie mokyklos buvo mažas klojimas ir tvartelis. 1931 m. mokykla persikėlė į Lyduokių dvaro rūmus. Senas medinis pastatas jau nebetiko, tapo avariniu. Dvaras iki 1934 m. priklausė valstybei, o 1934 m. jį nupirko latvis inžinierius Karolis Reisonas. Tais pačiais metais pradėta statyti dabartinė mūrinė mokykla, o iš dvaro patalpų mokykla perkelta į Adolfo Motuzo privatų namą. Šia patalpa mokykla naudojosi dvejus metus. Mokyklos patalpos buvo medinės, sporto aikštelės nebuvo. Iš viso tuo metu mokykloje mokėsi apie 100 mokinių. Mokykla turėjo apie 4 ha žemės sklypą.

1936 m. pastatyta nauja mūrinė Lyduokių mokykla. Įrengta aikštė, kiemas, pastatytas pagalbinis ūkinis pastatas. 1937 m. pradinėje mokykloje jau dirbo 5 mokytojai, buvo 4 klasės, kuriose mokėsi virš 100 mokinių. 1944 m. šalia pradinės mokyklos įsisteigė progimnazija.

1952 m. mokykla tapo vidurine, tačiau dėl vaikų nedidelio skaičiaus perorganizuota į aštuonmetę. 1981 metais pastatytas naujas mokyklos priestatas. 1986 m. mokykla pavadinta nepilnąja vidurine, 1989 m. devynmete, o 1994 m. – pagrindine. 2005 m. mokykloje mokėsi 92 mokiniai. 2010 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Laimonas Latvys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Loreta Ežerskytė. Dešimtmetį buvusi uždaryta Lyduokių mokykla turi naujus šeimininkus. 2020-11-22, Gzeme.lt (tikrinta 2022-06-16).
**Oro linijų bendrovės šaukinys** – identifikacinis kodas, kurį lėktuvų pilotai naudoja bendraujant su oro uostų tarnybomis radijo ryšiu.

Pagal Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos taisykles, šaukinys turi būti sudaromas vienu iš šių būdų:

* **Būdas A** – pagal raides, kurios yra lėktuvo numeryje;
* **Būdas B** – pagal oro linijų bendrovės, kuriai priklauso lėktuvas, telefoninį žymenį kartu pridedant keturis paskutinius lėktuvo numerio skaitmenis;
* **Būdas C** – telefoninis oro linijų bendrovės žymuo kartu su skrydžio numeriu.

Pats populiariausias žymėjimo būdas komercinėje aviacijoje yra C. Skrydžio numeris dažnai sutampa su maršruto numeriu, tad taip yra paprasčiau sudaryti šaukinį. Būtent skrydžio numeris yra labiausiai matomas, nes jis būna užrašomas ant lėktuvų skrydžių tvarkaraščio.

Taisyklės numato, kad šaukinys turi būti aiškiai suprantamas ir pasakomas anglų kalba – oficialia aviacijos kalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  IATA. „IATA - Airline Coding Directory". *www.iata.org*.
|  |
| --- |
| Maharaštri महाराष्ट्री |
| Kalbama | vidurio Indija (dab. Maharaštra, Karnataka, Andhra Pradešas ir kt.) |
| Kalbančiųjų skaičius | mirusi |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | indoeuropiečių 0indoiranėnų 
00indoarijų 000**maharaštri** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | pmh |

**Maharaštri** (महाराष्ट्री = *Mahārāṣṭri*) – prakritas (šnekamoji senovės Indijos kalba), priklausanti indoarijų kalbų šakai. Vidurio ir pietų Indijos dabartinių indoarijiškų kalbų (marathų, sinhalų, konkani, divehi) pirmtakė. Tai vienas plačiausiai naudotų prakritų, tapęs ir draminiu prakritu – juo sukurta nemažai kavjos kūrinių, šio prakrito intarpų sutinkama ir sanskrito dramoje.

Maharaštri prakritas visų pirma sietinas su vidurio rytų Indijoje gyvavusia Satavahanų dinastija (III a. pr. m. e. – III a. m. e.), kuri, nors pati buvusi dravidiška (matyt, sietina su telugais), visuomeninėms reikmėms plačiai naudojo šį prakritą. Yra žinoma II a. Satavahanų pozijos rinktinė *Sātavāhana*, vėliau susirutuliojusi kaip *Gaha Sattasai*. Nuo III a. maharaštri pradėta (pradedant Šūdraka) vartoti sanskrito dramose kaip prakritais kalbančių veikėjų kalba. Vėliau, jau sužlugus Satavahanų dinastijai, maharaštri prakritu pradėti rašyti dokumentai (nuo IV a.), juo, greta sanskrito, kurta kavja (pvz. prakritu parašyta nāṭikos turinio pjesė Radžašekharos *Karpūramañjarī*, apie X a. pr.). Iki XIII a. maharaštri apabhramšas naudojo džanai. Vienas tokių džainų kūrinių yra Vimalos epas *Paümacariya* (~I–II a.), taip pat galimai džainų autorius Padalipta Satavahanų dvare sukūrė romaną *Taraṅgavaī* (arba *Taraṅgavatī, Taraṅgalolā*; ~II a.). Apie III–IV a. Vararučis aprašė maharaštri gramatiką veikale *Prākṛtasūtra*.

Vėliau, XVII–XVIII a. iškilus Maharaštros įtakai, prakritas buvo atgaivintas, sanskritizuotas ir persirutuliojo į šiuolaikinę marathų kalbą.

Išnašos
-------

1. ↑  Šis kūrinys nėra išlikęs, žinoma tik jo santrauka išmetant dialektizmus *Saṁkhitta taraṅgavaī*, sukurta Jašos
|  |
| --- |
| Olivia Lewis |
|  
Olivia Lewis 2007 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Gimė | 1978 m. spalio 18 d. (44 metai)  Kormis, Maltos vėliava Malta |
| Žanrai | pop, džiazas, soul |
| Veikla | dainininkė |

**Olivia Lewis** (g. 1978 m. spalio 18 d.) – Maltos dainininkė iš Kormio.

Olivia atlieka pop, džiazą, bet pirmenybę teikia soul muzikai. O. Lewis buvo pirmoji Maltos dainininkė, kuri sudalyvavo atnaujintame džiazo festivalyje „Malta Jazz festival". Atlikėja dalyvavo ir daugelyje tarptautinių festivalių Didžiojoje Britanijoje, Italijoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, Serbijoje ir Juodkalnijoje, Kazachstane bei Lietuvoje. Dainų festivaliuose Lietuvoje ir Bulgarijoje Olivia užėmė pirmą vietą.

Nuo 1997 m. dainininkė ne kartą dalyvavo šalies muzikos konkurse *Malta Song For Europe* (nugalėtojas gauna teisę atstovauti Maltai Eurovizijoje). Tik 2007 metais Olivia tapo konkurso nugalėtoja ir išrinkta atstovauti savo šaliai 2007 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame Helsinkyje (Suomija). Su lyrine daina „Vertigo" atlikėja pusfinalyje su 15 taškų užėmė 25 vietą ir į finalą nepateko. Vėliau ši daina tapo to paties pavadinimo filmo garso takeliu.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Olivia Lewis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Vertigo*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Fabrizio Faniello  *„I Do"*** |  **Maltos atstovė Eurovizijoje**2007 | Po to:**Morena  *„Vodka"*** |
| Kalabaras*Calabar* |
| --- |
| *Kalabaras* |
|  |
| 

KalabarasKalabaras

4°57′0″ š. pl. 8°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.95000°š. pl. 8.31667°r. ilg.﻿ / 4.95000; 8.31667﻿ (Kalabaras)Koordinatės: 4°57′0″ š. pl. 8°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿4.95000°š. pl. 8.31667°r. ilg.﻿ / 4.95000; 8.31667﻿ (Kalabaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Nigerijos vėliava Nigerija |
| **Valstija** | Kros Riverio valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 470 993  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kalabaras |

**Kalabaras** (angl. *Calabar*) – miestas pietryčių Nigerijoje, prie Kalabaro upės, netoli Biafros įlankos; Kros Riverio valstijos sostinė. 431,2 tūkst. gyventojų (2002 m.). Prekybinis ir žvejybos uostas. Eksportuojamas palmių aliejus, kakava, mediena, kaučiukas. Yra tarptautinis oro uostas. Keliai į Port Harkortą, Maidugurį. Cemento, medienos apdirbimo, gumos, maisto (palmių aliejaus) pramonė. Yra 1975 m. įkurtas universitetas.

Istorija
--------

Kalabaras įsikūrė XVII a. pr. Buvo ibibijų valstybės Kalabaro karalystės sostinė. Kolonijiniais laikais buvo svarbus palmių aliejaus ir vergų eksporto uostas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalabaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lyderinė seka** – baltymo pradžioje esanti amino rūgščių seka, nukreipianti susintetintą baltymą reikiama transportavimo kryptimi. Ten lyderinė seka paprastai nukerpama. Manoma, jog be lyderinės sekos baltyme gali būti ir daugiau transportavimo kryptį nulemiančių papildomų sekų. Lyderines sekas turi už organoidų ribų sintetinami (chloroplasto, mitochondrijos), tačiau juose veikiantys baltymai. Manoma, kad šie organoidai kažkada buvo savarankiški organizmai, o matoma struktūra yra toli pažengusios simbiozės rezultatas.

Lyderinės sekos turi bendrų dėsningumų, tačiau visgi yra gana įvairios. Manoma, jog įvairovė kilo dėl jų kilmės: iš pradžių baltymą papildant atsitiktinai „užgriebta" anksčiau baltymų nekodavusia dalimi. Tais atvejais, kuomet ši papildoma dalis nukreipdavo baltymą reikiama kryptimi, atranka tokią padėtį įtvirtindavo ir po kurio laiko simbionto genomas šį geną prarasdavo. Nors chloroplastai ir mitochondrijos tebeturi savo DNR ir tebesintetina kai kurios baltymus, dauguma genų persikėlė į ląstelės branduolį.

Paprastai lyderinė seka tiksliai determinuoja transportavimo krypį, tačiau žinoma ir tokių sekų, kurios nulemia ją turinčių baltymų transportavimą po lygiai tiek į mitochondrijas, tiek ir į chloroplastus.

Lyderinės sekos atpažinimas ir dėsningumo nustatymai taip pat yra viena bioinformatikos krypčių, taikomi klasifikavimo algoritmai.
| Oljantaintambas*Ollantaytambo* |
| --- |
| *Pagrindinė Oljantaintambo aikštė* |
|  |
| 

OljantaintambasOljantaintambas

13°15′0″ p. pl. 72°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.25000°š. pl. 72.25000°r. ilg.﻿ / 13.25000; 72.25000﻿ (Oljantaintambas)Koordinatės: 13°15′0″ p. pl. 72°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.25000°š. pl. 72.25000°r. ilg.﻿ / 13.25000; 72.25000﻿ (Oljantaintambas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Kusko departamentas |
| **Provincija** | Urubambos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 3 284  |
| **Altitudė** | 2 792 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Oljantaintambas |

**Oljantaitambas** (isp. *Ollantaytambo*, keč. *Ullantaytampu*) – miestas pietų Peru, Urubambos provincijoje, Kusko regione, apytiksliai 60 km į šiaurės vakarus nuo Kusko. Miestas išsidėstęs 2792 m aukštyje virš jūros lygio. Ispanams užėmus Kuską, inkai iš jo pasitraukė į Oljantaitambą.

Manoma, jog Oljantaitambas yra vienintelis išlikęs prieškolumbinio miestų išplanavimo pavyzdys. Siauros ir tiesios gatvės formuoja penkiolika gyvenamųjų namų kvartalų (vadinamų „canchas"). Mieste yra centrinė aikštė, apsupta namų.

Anot legendos, kurią užrašė Peru poetas Garcilaso de la Vega, pastatyti miestą žmonėms paliepė inkų dievas Virakoča.

Oljantaintambo terasos.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Cusco Region
2. ↑  PERU: Cusco Region
| ***Duška*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Duska |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai Rusija Ukraina Belgija |
| Režisierius | Jos Stelling |
| Scenaristas (-ai) | Hans HeesenJos Stelling |
| Metai | 2007 |
| Žanras | komedija, drama |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | olandų ir rusų |
| **IMDb įrašas** |

**Duška** (ol. *Duska*) – 2007 m. sukurta komiška drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sergejus Makoveckis – Duška
* Gene Bervoets – Bobas
* Sylvia Hoeks – Bobo mergina
* Leonidas Vlasovas
* Valerijus Demčenka
* Borisas Charitonovas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Scenarijų autorius Bobas, dalyvaudamas viename kino festivalyje Rusijoje, susipažįsta su vyriškiu, filme vadinamu Duška (rus. „Meilus"), ir lyg tarp kitko pakviečia jį į svečius. Praėjus kuriam laikui Duška pasirodo prie jo namų Amsterdame durų, tačiau Bobas niekaip negali atsiminti kas jis toks ir iš kur atsirado. Blogiausia, kad Duška atvyko netinkamu laiku, nes vienišius Bobas, įsimylėjęs jauną merginą, kaip tik mėgina su ja suartėti. Jis visokiai būdais mėgina atsikratyti nekviestu svečiu, tačiau tai padaryti ne taip lengva...
| Zemerdavok. *Sömmerda* |
| --- |
|        |
| *Zemerda* |
|  |
| 

ZemerdaZemerda

51°9′40″ š. pl. 11°7′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.16111°š. pl. 11.11667°r. ilg.﻿ / 51.16111; 11.11667﻿ (Zemerda)Koordinatės: 51°9′40″ š. pl. 11°7′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.16111°š. pl. 11.11667°r. ilg.﻿ / 51.16111; 11.11667﻿ (Zemerda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Tiuringija Tiuringija |
| **Apskritis** | Zemerdos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 20 671  |
| **Altitudė** | 140 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 99601–99610 |
| **Tinklalapis** | soemmerda.de |
|  **Vikiteka** | Zemerda |

**Zemerda** (vok. *Sömmerda*) – miestas vidurio Vokietijoje, Tiuringijoje, į šiaurę nuo Erfurto, prie Unstruto upės (Zalės intakas). Savivaldybės centras. 20,7 tūkst. gyventojų. Veikia Fujitsu Siemens Computers gamykla.

Istorija
--------

Vandens malūnas
Zemerdos apylinkėse rasti 4000 m. senumo kapinynai. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 876 m. Kada tapo miestu tiksliai nežinoma, bet 1395 m. minima, kad Zemerda turėjo sieną su 6 bokštais. Trisdešimtmečio karo metu miestas atsidūrė karo sūkuryje, buvo smarkiai nuniokotas. 1840 m. mieste pradėjo veikti ginklų gamykla. 1944 m. Zemerdoje įkurtas Biuchenvaldo koncentracijos stovyklos padalinys.

Miestų partnerystė
------------------

Miestai, su kuriais Zemerda yra užmezgusi partnerystės ryšius:

* Lietuva Kėdainiai
* Vokietija Bėblingenas
| **Lycoperdon decipiens** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pumpotaukšliniai  *( Lycoperdaceae)* |
| Gentis: | Pumpotaukšlis  *( Lycoperdon)* |
| Rūšis: | Apgaulingasis pumpotaukšlis  *( Lycoperdon decipiens)* |

 |
| Binomas |
| ***Lycoperdon decipiens***Durieu & Mont. 1848 |
|  Index Fungorum |

**Apgaulingasis pumpotaukšlis** (*Lycoperdon decipiens*) – pumpotaukšlių (*Lycoperdon*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai nedideli, 2-4 cm skersmens, plaušuoti, plaušuotai karpoti. Jauni būna rutuliški, vėliau – kriaušiški. Viršutinė dalis (galvutė) platesnė, į pamatą siaurėjanti, smailėjančiu kotu. Jauni vaisiakūniai yra gelsvai oranžiniai, varinės rausvos spalvos, o seni – rudi. Trama ruda. Sporos 6-7 μm. Auga vasarą – rudenį, spygliuočių, lapuočių miškuose, pavieniui, po 2-3 vaisiakūnius. Nevalgomas. Retas, priskirtinas prie saugotinų.

Būdingi požymiai: viršutinė vaisiakūnio dalis gelsvai oranžinės, rausvai varinės spalvos, o apatinė – balkšvos spalvos.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 468
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Icamna, klasikinis laikotarpis.
**Icamna** (maj. *Itzamná, Zamná*) – Majų mitologijoje buvo vienas iš svarbesnių dievų ir pasaulio kūrėjų. Jis gyveno danguje. Apie jį žinoma mažai, bet jis minimas pirmuose ispanų pranešimuose (*relaciones*) ir žodynuose. XX a. lakandonų tautosaka mini dievą kūrėją (Nohochakyum ar Hachakyum), kurio pirmtakas tikriausiai buvo Icamna. Ikikolonijiniais laikais Icamną vaizdavo senas dievas D, kuris dažnai sutinkamas knygose ir iš jų atsiradusiose keramikos scenose.

Vardas
------

J. Eric S. Thompson manė, kad „Icamna" reiškia *driežo namas* (itzam – iguana, naaj – namas), bet dabar šituo vertimu nepasitikima. Dabar nesutariama dėl dievo vardo kilmės, bet šaknis *itz* susijusi su įvairiomis išskyromis ir burtininkavimu. Nors niekur neminimas žodis *itzam* galėjo reikšti burtininką.

Pirmieji kolonijiniai šaltiniai identifikuoja ar sieja Icamną su Hunab Ku (nematomas vienintelis dievas), Kinich Ahau (saulės dievas) ir Jakskokahmutas (ženklų paukštis).

Patikimiausias šaltinis apie dievą yra Diego de Landa, kuris jį mini aprašydamas kalendorinius metus.
| Dusmena |
| --- |
|  Dusmena šalia Dusmenų |
| **Ilgis** | 17,1 km |
| **Baseino plotas** | 48,6 km² |
| **Ištakos** | Jurgionių apylinkės |
| **Žiotys** | Varėnė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Dusmena** – upė Lietuvoje (Trakų, Varėnos ir Alytaus rajonuose); Varėnės kairysis intakas (Merkio baseinas). Upė prasideda Jurgionių apylinkėse, į pietus nuo Gėjaus telmologinio draustinio. Teka į pietus, pietvakarius, prateka Didžiulio ežerą, vinguriuoja Dusmenų miškais. Įteka į Varėnę 26,5 km nuo jos žiočių, ties Vėžionimis.

Prie Dusmenos yra Dusmenų gyvenvietė.

Upėvardis laikomas priesagos *-mena* vediniu iš šaknies *dus-*. Ji galimai susijusi su *dusti* („trokšti, stigti oro, švinkti"), *su-dusti* („sušvinkti"), arba nuo *dausos* („rojus, tolimas kraštas"), *dausingas* („vėjuotas, vėsus"), latv. *dusa* („ramybė, snaudulys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 439
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Neuroleptikai** – psichotropinių vaistų grupė.

Veikia centrinę nervų sistemą, silpnina jos reakciją į išorinius dirgiklius, slopina psichomotorinį jaudinimą, šalina psichinės veiklos sutrikimus, tokius kaip baimės jausmas, kliedėjimas, haliucinacijos, agresyvumas. Manoma, jog didžioji dalis neuroleptikų laikinai užblokuoja smegenų kamieno retikulinės formacijos ir kai kurių hipotaliamo branduolių adrenoreceptorius, taip pat atitinkamų smegenų struktūrų dopaminerginius receptorius. Dėl šių psichotropinių vaistų poveikio pakinta noradrenalino ir dopamino biosintezė, jų kaupimasis atitinkamose smegenų struktūrose.

Neuroleptikams priklauso fonetiazino (pvz. aminazinas) ir butirofenono (pvz. rezerpinas) dariniai. Šie vaistai vartojami schizofrenijai ir kitoms psichikos ligoms gydyti.

Vaistus ilgiau vartojant, atsiranda ekstrapiramidinių sutrikimų, panašių į Parkinsono ligą (pakinta raumenų tonusas, dreba galūnės).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Neuroleptikai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VIII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VIII: Moreasas-Pinturikjas, 173 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bartangas, Murgabas, Oksu |
| --- |
| Bartangas, tekantis giliu kalnų slėniu Bartangas, tekantis giliu kalnų slėniu |
| **Ilgis** | 528 km |
| **Baseino plotas** | 24 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 128 m³/s |
| **Ištakos** | Afganistanas |
| **Žiotys** | Piandžas |
| **Šalys** | Afganistanas, Tadžikistanas |

**Bartangas** (tadž. *Бартанг*) – upė rytų Tadžikistane, Pamyre, Kalnų Badachšane; dešinysis, didžiausias Piandžo intakas. Prasideda Afganistane, teka daugiausia į šiaurės vakarus, prateka Šaimako gyvenvietę. Nuo ištakų iki Murgabo miesto vadinamas **Oksu**. Vidurupis vadinamas **Murgabu** (*Мурғоб*). Prateka pro Sarezo ežerą. Nuo dešiniojo intako Kudaros žiočių vadinanamas Bartangu. Teka į pietvakarius, įteka į Piandžą Afganistano pasienyje, ties Rušano gyvenviete. Upės mityba pagrįsta ledynų tirpsmo vandeniu. Upė patvenkta Šudžansko tvenkiniu.

1911 m. vasario 18 d. galingas (8-9 balų) žemės drebėjimas sukėlė nuošliaužą, kuri užtvėrė upės vagą ir sudarė natūralią Usojaus užtvanką. Taip Bartango slėnyje susidarė Sarezo ežeras.
Laivų agentavimo kompanija
**Laivų agentas** (angl. *shipping agent*) – tai asmuo ar kompanija iškrovos ar pakrovos uoste, atstovaujantys laivo savininką. Prieš planuodamas reisą, laivo savininkas glaudžiai bendradarbiauja su laivų agentu, tikrinant uosto charakteristikas, numatomas rinkliavas, specifinių papročių egzistavimą uoste ir kitas aplinkybes, kurios gali įtakoti laivo buvimo uoste sąlygas.

Laivų agento veikla
-------------------

Laivo kapitonas apie atplaukimą į uostą praneša savo agentui iš anksto. Pirminiame pranešime nurodomi laivo duomenys (pavadinimas, laivo vėliava, registracijos uostas, pagrindiniai laivo matmenys, grimzlė, išsamūs duomenys apie krovinį). Laivo agentas informuoja uostą, nurodo laivo švartavimosi vietą, krovos kompaniją. Su laivo įplaukimu į uostą ir jo buvimu uoste susijusius formalumus gali tvarkyti ir pats laivo kapitonas, laivo frachtuotojas ar valdytojas, tačiau šiuos formalumus gali padėti sutvarkyti uoste laivų agentavimo paslaugas teikiančios įmonės.

**Laivų agentavimas** – paslaugų, susijusių su laivyba, teikimas pagal sutartį su laivo savininku, frachtuotoju, operatoriumi ar valdytoju, įskaitant atstovavimą jų interesams uosto ir valstybės, teisėtvarkos ir teisėsaugos institucijose. Ši veikla taip pat numato tarpininkavimą įsigyjant ir perleidžiant laivus, sudarant frachtavimo sutartį, mokesčių surinkimą ir mokėjimą, kitus formalumus.

Laivų agentavimo bendrovės sutinka uoste atvykstančius ir išvykstančius laivus ir teikia įvairias laivų aptarnavimo paslaugas:

* garantuoja visapusišką laivo priežiūrą: švartavimą, bunkeravimą, dokavimą, gėlo vandens tiekimą, pirmo būtinumo prekių pasiūlą, remontą, atsarginių dalių tiekimą, medicinos pagalbą, įgulos keitimą.
* aptarnauja laivo ekipažą, keleivius;
* tvarko muitinės ir krovinių dokumentus, moka uosto rinkliavas ir kitus mokesčius;
* vykdo laivo savininko – kapitono užsakymus;
* teikia visą informaciją laivų savininkams ir kapitonams apie uosto taisykles, apribojimus ir tradicijas.

Lietuvoje įsteigta Lietuvos laivybos maklerių ir agentų asociacija (LLMAA), kurios nariai veikia pagal priimtą Etikos kodeksą, nustatantį geros praktikos agentavimo versle standartus, santykius tarp agentavimo kompanijų, su laivų savininkais ir užsakovais.

Nuorodos
--------

* Laivų agentas
* LR Konkurencijos tarnyba apie laivų agentavimo kompanijų veiklą[neveikianti nuoroda]
Karpazo pusiasalis.
**Karpazo pusiasalis** (gr. Καρπασία, turk. *Karpaz*) – pusiasalis, esantis Kipro saloje.

Pusiasalis yra pailgos, siauros formos, šiaurės rytų kryptimi kyšantis Viduržemio jūroje. Pačiame pusiasalio gale yra Apaštalo Andriejaus kyšulys. Pusiasalis yra Kirenijos kalnagūbrio rytuose. Aukščiausias taškas yra 364 m virš jūros lygio.

Karpazas žymus sulaukėjusių asilų populiacija, kuriems gresia išnykimo pavojus. Tiek Kipro graikai, tiek turkai nuolat rengia šių gyvūnų apsaugos akcijas.

Pagrindinė pusiasalio įžymybė – Apaštalo Andriejaus vienuolynas. Tai viena iš pagrindinių Kipro stačiatikių cerkvės šventenybių. Atsižvelgiant į tai, kad nuo 1974 m. teritoriją kontroliuoja Šiaurinis Kipras, Karpazo vyskupas gyvena graikinėje salos pusėje, o ten pat gyvenantys maldininkai turi sunkumų lankyti cerkvę. Karpaze taip pat išliko bizantinio stiliaus viduramžių cerkvės.

Didžiausia pusiasalio gyvenvietė – Rizokarpazo miestelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Кипр. Природа Archyvuota kopija 2018-07-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Donkey campaign unites Cypriots
3. ↑  В монастырь св. Андрея теперь пускают за 1 евро Archyvuota kopija 2009-11-19 iš Wayback Machine projekto.
**Andoros demografija**. Žemiau pateikiama Andoros demografinė statistika.

Populiacija
-----------

71201 (2006 liepos mėn.)

Amžius
------

0-14 metų: 14,7 % (vyrų 5456/moterų 4994)
15-64 metų: 71,4 % (vyrų 26632/moterų 24172)
>65 metų: 14 % (vyrų 4918/moterų 5029)

Amžiaus mediana
---------------

Bendra: 40.9 metų
Vyrų: 41.2 metų
Moterų: 40.7 metų

Gyventojų augimo indeksas
-------------------------

0,89 %

Gimstamumo rodiklis
-------------------

8,71 gimimų/1000 žmonių

Mirtingumo rodiklis
-------------------

6,25 mirčių/1000 žmonių

Migracijos indeksas
-------------------

6,47 migrantų)/1000 žmonių

Lyčių skirtumai
---------------

Naujagimių: 1,07 vyrų/moteriai
Iki 15 metų: 1,09 vyrų/moteriai
15-64 metų: 1,1 vyrų/moteriai
>65 metų: 0,98 vyrų/moteriai
Visa populiacija: 1,08 vyrų/moteriai

Vidutinė gyvenimo trukmė
------------------------

Visa populicaija: 83,51 metų
Vyrai: 80,61 metų
Moterys: 86,61 metų

Gimstamumas moterims
--------------------

1,3 gimstančių vaikų/moteriai

Etninės grupės
--------------

* Ispanų 43 %
* Katalonų 33 %
* Portugalų 11 %
* Prancūzų 7 %
* Kitų 6 %

### Tautinė sudėtis

Gyventojai pagal tautybę| Tautybė | Gyventojai (2018) |
| --- | --- |
| Andoros vėliava Andora | 37 144 |
| Europos SąjungaIspanijos vėliava Ispanija | 19 131 |
| Europos SąjungaPortugalijos vėliava Portugalija | 9 175 |
| Europos SąjungaPrancūzijos vėliava Prancūzija | 3 339 |
| Argentinos vėliava Argentina | 728 |
| Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė | 702 |
| Filipinų vėliava Filipinai | 458 |
| Europos SąjungaItalijos vėliava Italija | 445 |
| Maroko vėliava Marokas | 383 |
| Europos SąjungaVokietijos vėliava Vokietija | 208 |
| Čilės vėliava Čilė | 204 |

Religijos
---------

Romos katalikai (dominuojanti)
Musulmonai (3 %)

Kalbos
------

Katalonų (oficiali), ispanų, prancūzų, portugalų

Raštingumas
-----------

Visa populiacija: 100 %
Vyrai: 100 %
Moterys: 100 %

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šablonas:Lien web

* CŽV pasaulio faktų knyga: Andora (angliškai) Archyvuota kopija 2010-07-10 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Andoros miestai

  

v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| Aliaskos malamutas |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: | Nr. 243, V FCI grupė, 1 sekcija (Šiaurės kinkomieji šunys) |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | iki 63,5 cm |
| Kalė: | iki 58 cm |
| Svoris |
| Patinas: | iki 38,5 kg |
| Kalė: | iki 34 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | Šiurkštus, tankus |
|  |
| Aktyvumas: | Aukštas |
|  |
| Intelektas: | Vidutinis |
|  |
| Temperamentas: | Aktyvus, draugiškas, nepriklausomas |
|  |
| Tinkamumas apsaugai: | Mažas |
|  |
| Tinkamumas tarnybai: | Vidutinis |
|  |
| Vados dydis: | 4-10 |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | 10-12 m. |

**Aliaskos malamutas** – šunų veislė. Tai stambus darbinis šuo, kurio veislė buvo išvesta traukti roges Šiaurėje. Kilmės šalis - Aliaska (JAV). Aliaskos malamutas dažnai yra painiojamas su Sibiro haskiu. 

Vieni malamutai vis dar naudojami kaip kinkomieji šunys traukti roges kelionėse, tempti krovinius, o kiti laikomi kaip šeimos augintiniai ar parodiniai šunys. Jie negali pasirodyti šunų rogių tempimo lenktynėse geriau už kitus, mažesnių veislių šunis, tačiau gali tempti roges ilgus atstumus, bet lėčiau.

Išvaizda
--------

Aliaskos malamutas
Kailis tankus, šiurkštesnis nei Sibiro haskio. Įprastos kailio spalvos - įvairūs baltos ir pilkos spalvos atspalviai, sabalo ir balta, juoda ir balta, rusva ir balta arba visiškai balta.Akys migdolo formos ir visada rudos. Mėlynos akys yra veislės nukrypimas ir nepripažįstamos parodose. Malamutų uodega yra riesta, pūkuota, plunksnos formos.

Charakteris
-----------

Šunytis
Aliaskos malamutai yra viena iš mažiausiai pakitusių šunų veislių, išlaikę savo formą ir savybes. Jie nėra tinkami kaip sarginiai šunys. 

Malamutai yra stiprūs, turi plačią krūtinę ir didelę galvą. Patinai gali būti agresyvesni, nei patelės. Vis dėlto malamutai yra gana meilūs žmonėms - tai gerai žinomas charakterio bruožas, dėl kurio jie yra laikomi šeimos šunimis.

Malamutai yra gana tylūs šunys ir retai loja. Jie gali kaukti kaip vilkai ar kojotai. Kaukimas beveik nesiskiria nuo vilko.

Nuorodos
--------

* Malamutų nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aliaskos malamutas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Andinis vilkas (angl. *Andean Wolf*), kitaip dar *Hagenbeko vilkas* (angl. *Hagenbeck's Wolf*) – tariamai Anduose gyvenantis vilko išvaizdos šuninis žinduolis, kurio egzistavimas nėra įrodytas.

Kailis
------

1927 m. Lorencas Hagenbekas (*Lorenz Hagenbeck*) Buenos Airėse pas prekeivį kailiais nupirko kailį, kurį prekeivis apibūdino kaip laukinio šuns iš Andų kailį.

1940 m. dr. *Ingo Krumbiegel* Vokietijoje ištyrinėjo kailį ir padarė išvadą, kad jis priklauso naujai, iki šiol neaprašytai rūšiai. XX a. 7-tą dešimtmetį kiti tyrėjai nustatė, kad tai šuns, galbūt aviganio, kailis. 2000 m. Miuncheno zoologijos muziejuje norėta atlikti likusios kailio dalies DNR analizę, tačiau ji nepavyko, nes pasirodė, kad kailis užterštas žmogaus, šuns, vilko ir kiaulės DNR, o be to - chemiškai apdorotas. (Eberhart, 2002).

Kaukolė
-------

1947 m. Krumiegelis siejo kailį su kaukole, kurią jis buvo aptikęs 10 m. anksčiau. Jis skelbė, kad kaukolė buvo 31 cm ilgio ir buvo visaėdžio šuninio žinduolio, gerokai didesnio už karčiuotąjį vilką, nes karčiuotojo vilko kaukolės būna mažesnės, apie 24 cm ilgio. Jis paskelbė straipsnį, kuriame aprašė šį žinduolį ir pasiūlė rūšinį pavadinimą *Dasycyon hagenbecki*. Kaukolė, aiškinama, dingo 1945 m. (Antrasis pasaulinis karas), tad niekas kitas jos aprašyti negalėjo.

Nuorodos
--------

* Heuvelmans, Bernard. "*On the Track of Unknown Animals*". Farrar Straus & Giroux, January 1965. ISBN 0-8090-7451-6.
* Shuker, Karl. "*The New Zoo: New and Rediscovered Animals of the Twentieth Century*". House of Stratus, 2002. ISBN 1-84232-561-2
* A review of canid classification. American Museum novitates ; no. 2646
* Eberhart, George M. *Mysterious Creatures: A Guide to Cryptozoology*. 2 vols. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2002.
| Laivių Kregždinkalnis |
| --- |
| Kregždinkalnis nuo Plungės-Skuodo kelio tilto per Salantą |
| 

Laivių KregždinkalnisLaivių Kregždinkalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′50″š. pl. 21°34′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.064°š. pl. 21.579°r. ilg.﻿ / 56.064; 21.579Koordinatės: 56°03′50″š. pl. 21°34′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.064°š. pl. 21.579°r. ilg.﻿ / 56.064; 21.579 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 1,05 ha |
| Žvalgytas | 1935, 1960, 2010 m. |

**Laivių Kregždinkalnis** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – mitologinė–istorinė vieta šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Laiviuose (Imbarės seniūnija), kelio  **169**  Skuodas–Plungė  kairėje pusėje, Salanto kairiajame krante.

Vieta
-----

Kregždinkalniu vadinamas aukštumos pakraštys, esantis į šiaurę nuo Salantų, Laivių kaimo pietvakariniame pakraštyje. Jis apie 150 m ilgio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi ir 70 m pločio, virš upės slėnio iškyla 10 m. Vieta buvusi ariama, dirvonuoja.

Teritorijos plotas – 1,05 ha. 

0,2 km į šiaurės vakarus yra Laivių, Salantų Laumės kūlis, 2 km į šiaurės rytus – Laivių piliakalnis.

Istorija
--------

Vietos gyventojai aukštumos pakraštį vadina *Kregždinkalniu*. Esą, seniau jo skardyje upės slėnio pusėje lizdus sukusios urvinės kregždės. 

Žemės sklypas priklausė Salantų klebonijai. Pasakojama, kad numalšinę 1831 m. sukilimą, Rusijos kareiviai Kregždinkalnyje korė ir laidojo sukilėlius. Drauge su jais buvęs pakartas kunigas.

Vydant 1861 m. žemės reformą Kregždinkalnis buvo priskirtas Laivių ūkininkui Vaitkui, vėliau – Pranui Narkui. XX a. pradžioje naująją Salantų bažnyčią statę latviai mūrininkai ant Kregždinkalnio surengė Joninių šventę. Nuo to laiko čia Laivių ir Salantų jaunimas rengė gegužines.

1935 m. vietovę žvalgė Petras Geniušas (Salantų pradžios mokyklos mokytojas), 1960 m. – Juozas Mickevičius, 2010 m. – Julius Kanarskas.

Kregždinkalnio vardu pavadinta šalia esanti Salantų miesto gatvė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos žemės vardynas. - Laivių k. Salantų vls. Kretingos aps. - Surašė Petras Geniušas, 1935 m.
2. ↑  Kregždinkalnis, Laivių k. Imbarės apy. - Archeologinio paminklo pasas. - Surašė Juozas Mickevičius, 1960 m. - Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 4, b. 6. - L. 82–83
**Pagėgių savivaldybės taryba** – Pagėgių savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 21 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Vaclovas Mišeikis – 2000–2003 m.
* Kęstas Komskis – 2003–2008 m.
* Virginijus Komskis – 2008–2019 m.
* Vaidas Bendaravičius – nuo 2019 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Pagėgių savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Pagėgių savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Pagėgių savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Pagėgių savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
Aliaskos kalnagūbris
**Aliaskos kalnagūbris** (angl. *Alaska Range*) – kalnų grandinė Jungtinėse Valstijose, pietų Aliaskoje, įeina į Šiaurės Amerikos Kordiljerų Ramiojo vandenyno juostą. Ilgis – ~1000 km. Šiame kalnagūbryje yra aukščiausias Šiaurės Amerikos taškas – Makinlio kalnas (6194 m). Ašinę masyvo dalį sudaro intruzinės uolienos (granodioritai). Šlaitai statūs, smarkiai išraižyti.

Aliaskos kalnagūbris yra svarbi linija, skirianti orų mases. Pietiniuose šlaituose būdingi šilti, drėgni orai, o šiauriniuose – šalti, žvarbūs. Drėgnuosiuose šlaituose iki 800 m aukščio auga eglių miškai, aukščiau – amžini sniegynai ir ledynai. Šiauriniuose šlaituose būdinga kalnų tundra.

Svarbiausios viršukalnės:

* Makinlis – 6194 m
* Forakerio kalnas – 5304 m
* Hanterio kalnas – 4442 m
* Heiso kalnas – 4216 m
* Silvertronas – 4029 m
* Deboros kalnas – 3761 m

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 24
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų sunkioji atletika |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | iki 81 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2017 Anaheimas | iki 85 kg |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Batumis | iki 81 kg |
| **Auksas** | 2021 Maskva | iki 81 kg |
| **Auksas** | 2022 Tirana | iki 89 kg |

**Antonino Pizzolato** (g. 1996 m. rugpjūčio 20 d. Kastelvetrane) – Italijos sunkiaatletis, 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių prizininkas, daugkartinis Europos čempionas ir pasaulio rekordininkas.

Biografija
----------

2014 m. Pizzolato dalyvavo pasaulio jaunimo čempionate, kuriame iškovojo bronzos medalį. Tais pačiais metais italas debiutavo pasaulio suaugusiųjų čempionate, kuriame užėmė 24-ą vietą. 2015 m. sportininkas iškovojo sidabrą pasaulio jaunimo čempionate. Tais pačiais metais sunkiaatletis debiutavo Europos čempionate, kuriame užimta 6-oji vieta.

2017 m. pasaulio čempionate Pizzolato varžėsi svorio kategorijoje iki 85 kg. Sportininkas rovimo rungtyje su 162 kg rezultatu buvo trečias, o rovime vieninteliu pasisekusiu bandymu įveikė 196 kg svorį. Bendroje daugiakovėje sportininkas pasiekė 358 kg rezultatą ir iškovojo bronzos medalį. 2019 m. pasaulio čempionate italas liko 6-as. Tais pačiais metais vykusiame Europos čempionate su 356 kg rezultatu Pizzolato pirmą kartą tapo Europos čempionu.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Pizzolato vyrų iki 81 kg svorio kategorijoje surinko 365 kg ir pelnė bronzos medalį.

2022 m. Europos sunkiosios atletikos čempionate italas vyrų svorio kategorijoje iki 89 kg pasiekė naują pasaulio rekordą su 392 kg rezultatu ir trečią kartą tapo Europos čempionu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. birželio 3 d.
2. ↑  „Weightlifter Suharevs wins bronze at European Championship". Baltic Times. Nuoroda tikrinta 2022-06-03.
3. ↑  „Weightlifting Olympic results". Tarptautinis olimpinis komitetas. Nuoroda tikrinta 2022 m. birželio 3 d.
4. ↑  „Europos sunkiosios atletikos čempionate I.Kačinskas aplenkė 5 varžovus, A.Pizzolato gerino pasaulio rekordus". Sportas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-06-03.

* Biografija
| **Vida Marija Čigriejienė-Šapokaitė** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. spalio 4 d. (86 metai)Alytus |
| Sutuoktinis (-ė) | Eugenijus |
| Vaikai | Saulius, Laima, Petras |
|  |
| Veikla | gydytoja, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Kauno medicinos universitetas |

**Vida Marija Čigriejienė-Šapokaitė** (g. 1936 m. spalio 4 d. Alytuje) – gydytoja, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1941–1948 m. kartu su sesute ir mama patyrė Sibiro tremtį. Pradžios mokyklą baigė Barnaule. 1948 m. grįžo į Lietuvą ir 1955 m. baigė Utenos 2-ąją vidurinę mokyklą. 1961 m. baigė Kauno medicinos instituto (KMI) Gydomąjį fakultetą, įgijo gydytojos specialybę. 1964–1966 m. studijavo KMI Akušerijos ir ginekologijos katedros klinikinėje ordinatūroje ir įgijo akušerės – ginekologės specialybę. Profesinę kvalifikaciją kėlė Švedijos ir Prancūzijos universitetinėse klinikose.

1961–1964 m. Kybartų apylinkės ligoninės, Vilkaviškio centrinės ligoninės gydytoja akušerė – ginekologė. 1967 m. Kauno klinikinės ligoninės gydytoja ir Kauno medicinos instituto Akušerijos ir ginekologijos katedros asistentė. 1972 m. apgynė medicinos kandidato (daktaro) disertaciją, nuo 1982 m. docentė, 1989–1990 m. vyriausiojo gydytojo pavaduotoja akušerijos ir ginekologijos reikalams. 1991–2001 m. Kauno medicinos universiteto Akušerijos ir ginekologijos klinikos vadovė. 1999 m. apgynus habilitacinį darbą, suteiktas profesorės pedagoginis vardas. 1999–2004 m. KMU klinikų onkoginekologijos sektoriaus vadovė.

2004–2008 m. 2008–2012 m. ir 2012–2016 m. Seimų narė. 1996–2007 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, 2007–2016 m. – Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų narė.

Lietuvos gydytojų sąjungos narė. Lietuvos ir užsienio spaudoje paskelbė 300 publikacijų, yra kelių vadovėlių ir monografijų autorė ar bendraautorė. Trijų išradimų autorė. Skaitė pranešimus seminaruose ir konferencijose Rygoje, Taline, Maskvoje, Peterburge, Kijeve, Jeruzalėje (Izraelis), Lunde (Švedija).

Vyras Eugenijus, vaikai Saulius, Laima, Petras.

Bibliografija
-------------

* Ginekologija, vadovėlis, su kitais, 1990 m.;
* Akušerija, vadovėlis, su kitais, 1993 m.;
* Gimdymo pagalba, vadovėlis, su kitais, 1996 m.;
* Jūsų mažylis pakeliui į gyvenimą, 1995 m.;
* Kauno medicinos universiteto Akušerijos ir ginekologijos klinikos raida 1922–2002 m. 2002 m.;
* Kolposkopijos pagrindai, monografija, 1993 m.;
* Priešlaikinis gimdymas, monografija, 1998 m.;
* Gimdos kaklelio vėžio diagnostikos ir gydymo pagrindai, monografija, 2002 m.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  *Vida Marija Čigriejienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 334 psl.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
Brankačių koplyčia
**Brankačių koplyčia** (it. *La Cappella Brancacci*) – koplyčia Florencijos Karmelio Šv. Marijos bažnyčioje, garsi XV a. ankstyvojo renesanso freskomis, kurias sukūrė Mazačas, Mazolinas ir Filipinas Lipis.

Istorija
--------

Savo giminės koplyčios Karmelio Šv. Marijos bažnyčioje dekoravimą finansavo Feličė Brankačis (*Felice Brancacci*, 1382−1447). Joje 1425−1427 m. dirbo Mazolinas ir Mazačas. Jie abu išvyko, Mazolinas į Vengriją ir Mazačas į Romą, nebaigę darbų. Tarp 1435−1458 m. koplyčia buvo vienuolių pervadinta į Liaudies Madonos koplyčią, Feličei Brankačiui užsitraukus politinę nešlovę Florencijoje. Į ją buvo perkeltas XIII a. sukurtas Madonos paveikslas iš didžiojo bažnyčios altoriaus. Ta proga tikriausiai buvo sunaikintos tos Mazačo freskų vietos, kuriose buvo pavaizduoti Brankačių giminės nariai. 1481−1485 m. koplyčios dekorą baigė Filipinas Lipis. 1746−1748 m. koplyčia buvo intensyviai pertapoma. Vinčencas Meucis pertapė koplyčios lubas rokoko stiliaus freska, vaizduojančia Mergelę Mariją, ir taip sunaikino Mazolino tapytus evangelistų atvaizdus. Tuo pačiu metu liunečių freskos „Apaštalų laivo sudužimas" ir „Apaštalų pašaukimas" buvo užtapytos. 1771 m. kilęs gaisras beveik sunaikino bažnyčią, bet laimingų aplinkybių dėka Brankačių koplyčia liko ugnies nepaliesta.

Freskos
-------

Brankačių koplyčios freskų ciklas dedikuotas Šv. Petro gyvenimo istorijai. Iš trijų tapytojų, kurie dirbo koplyčioje, Mazačo freskos išsiskiria aukšta menine ir istorine verte. Jei Mazolinas dar dirbo tarptautinės gotikos stiliumi, tai Mazačo tapyba su aiškiai išreikštu perspektyviuoju vaizdavimu ir figūrų tūriais jau buvo naujos, renesanso dailės pradžia. Ilgą laiką jo freska „Išvarymas iš Rojaus" buvo su tapytomis medžių šakelėmis su lapais, kad pridengti Adomo ir Ievos nuogumą.

* „Išvarymas iš Rojaus", aut. Mazačas
* „Mokesčių pinigai", aut. Mazačas
* „Šv. Petro pamokslas", aut. Mazolinas
* „Adomo ir Ievos sugundymas", aut. Mazolinas
* „Išmaldos dalijimas ir Ananijos mirtis", aut. Mazačas
* „Šv. Petro išlaisvinimas iš kalėjimo", aut. Filipinas Lipis

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brankačių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* museumsinflorence.com (anglų k.)
* Encyclopaedia Britannica (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bransko mūšis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1264 m. birželio 23 d. |
| Vieta | Europa, Palenkė, Dainava |
| Rezultatas | Krokuvos kunigaikštystės pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Jotvingiai Haličo-Volynės kunigaikštystė |  Krokuvos kunigaikštystė |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Komantas, Švarnas | Boleslavas V Drovusis |

**Bransko mūšis** (lenk. *Bitwa pod Brańskiem*) – 1264 m. birželio 23-25 dienomis įvykęs mūšis tarp jotvingių, kuriems padėjo kunigaikščio Švarno valdomos Haličo-Volynės kunigaikštystės kariai ir Krokuvos kunigaikštystės, kuriai vadovavo Boleslavas V Drovusis.

Mūšis
-----

1264 m. pradžioje jotvingiai įsiveržė Sandomiro žemes ir padarė didelių nuostolių. Po kelių mėnesių kunigaikštis Boleslavas V Drovusis surengė karinį žygį į Jotvą. 1264 m. birželio 23 d. abi kariuomenės susirėmė netoli dabartinio Bransko miesto. Mūšis truko dvi dienas, kurio metu geriau ginkluoti Krokuvos kunigaikštystės kareiviai nugalėjo jotvingius. Nepaisant jotvingių pralaimėjimo įvairūs mūšiai ir susirėmimai tęsėsi dar apie 20 metų.

* Paminklas mūšiui atmintiPaminklas mūšiui atminti

Literatūra
----------

* Piotr Bunar, Stanisław A. Sroka, Słownik wojen, bitew i potyczek w średniowiecznej Polsce, wyd. Universitas 2004.