recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Juozas Šarkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. birželio 12 d. (75 metai)Batakiai, Tauragės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Janina |
| Vaikai | Mindaugas ir Laimonas |
|  |
| Veikla | ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. Lietuvos centro sąjunga, 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Kauno politechnikos institutas |

**Juozas Šarkus** (g. 1947 m. birželio 12 d. Batakiuose, Tauragės rajonas) – ekonomistas, socialinių mokslų daktaras, Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1964 m. baigė Šiaulių politechnikumą, 1973 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1982 m. baigė TSRS Mokslų Akademijos Ekonomikos instituto aspirantūrą Maskvoje. Apgynė naujų technologijų ir investicijų ekonomikos srities disertaciją, įgijo ekonomikos mokslų daktaro mokslinį laipsnį.

Dirbo mėsos ir pieno pramonės ministerijos statybos remonto valdybos Šiaulių baro viršininku, kitose statybos organizacijose. 1996–2003 m. UAB KRT, UAB „Trigeris" valdybos pirmininkas, UAB „Levitel" direktorius, Tarptautinės konsultacinės investicinės kompanijos „Convest" prezidentas, UAB „Tele2" valdybos narys, konsultantas, „Cullen International SA" projektų vadovas Lietuvoje.

Vilniaus Rotary klubo narys. Buvo asociacijos Infobalt viceprezidentas, Ūkio ministerijos Verslo plėtojimo tarybos narys, Nacionalinės smulkaus ir vidutinio verslo konfederacijos Verslininkų tarybos pirmininkas.

1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003–2006 m. Liberalų ir centro sąjungos, nuo 2006 Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. 2000–2003 m. ir nuo 2011 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Janina, vaikai Mindaugas ir Laimonas.. Lietuvos Rotary komiteto pirmininkas, Lietuviškos pirties bičiulių draugijos steigėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
**Juozas Čiulda** (1796 m. rugsėjo 22 d. Jovaišiškė, Plungės valsčius – 1861 m. birželio 11 d. Sarija, Drisos apskritis, dab. Verchniadzvinsko rajonas) – Lietuvos kunigas, kalbininkas, poetas, teologijos magistras.

Biografija
----------

Mokėsi Žemaičių vyskupijos kunigų seminarijoje. Iš jos 1816 m. stojo į Varnių dvasinę seminariją, vėliau (1818-1822) mokėsi Vyriausioje seminarijoje, priklausiusioje Vilniaus Universitetui, kurią pabaigė teologijos magistro laipsniu. 1822 m. įšventintas į kunigus ir paskirtas Švėkšnos vikaru. 1823 m. paskiriamas Kauno apskr. bajorų mokyklos kapelionu, kuriuo jis buvo ligi 1835 metų. 1835–1847 m. buvo Darsūniškio klebonu. 1847–1849 m. buvo kapelionu dvarininko Lopacinskio Kairėnų dvare prie Vilniaus. Nuo 1850 m. iki mirties kapelionavo to paties Lopacinskio Sarijos dvare (netoli Drisos miesto).

Mokslinė veikla
---------------

Žemaičių dounininkų tarmės pagrindu bandė kurti bendrinę lietuvių kalbą. Parašė lietuvių kalbos gramatiką „Trumpi samprotavimai apie žemaičių kalbos gramatikos taisykles" (lenk. *Krótkie pomysły o prawidłach grammatycznych języka żmudzkiego*, 1854 m. ir 1855 m. išsp. 1993 m. Poetikos skyriuje „Apie žemaičių eilėdarą" išskiriami trys eiliavimo būdai: liaudies dainos, silabiniai eiliavimai (pasaulietiniai, giesmės) ir hegzametrai; iliustracijai pateikiama liaudies poezijos, D. Poškos, K. Donelaičio kūrybos pavyzdžių, savo verstų į lenkų k. D. Poškos eilių. Parašė studiją „Kampamačio ir barometro skalės patobulinimas" (*Kątomierz i skala barometryczna*, išsp. 1998 m.). Veikalas „Pastabos apie lietuvių mitologiją" (*Uwagi nad mitologiją litewską*, 1855 m.), eilėraščiai lietuvių ir lenkų kalbomis neišliko.

Bibliografija
-------------

* Trumpi samprotavimai apie žemaičių kalbos gramatikos taisykles. Parengė ir vertė Giedrius Subačius. Lietuvių Atgimimo istorijos studijos 6. Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993 m.

Literatūra
----------

* Juozas Čiulda – žemaičių gramatikos autorius. Aitvarai 3, 1992 m. Vilnius, 60–63.
* Trys XIX a. bendrinės rašomosios kalbos modeliai: J. A. Pabrėža, J. Čiulda, S. Daukantas. Lietuvių kalbotyros klausimai 36, 1996 m. Vilnius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrius Subačius. *Juozas Čiulda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 363 psl.
**Juozas Šnapštys-Margalis** (1877 m. kovo 29 d. Derveliai, Rozalimo valsčius – 1921 m. kovo 24 d. Sudeikiai, palaidotas Sudeikių Švč. Mergelės Marijos bažnyčios šventoriuje) – Lietuvos poetas, kunigas.

Paminklinė lenta Šeduvos bažnyčioje

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio ir Šiaulių gimnazijose. 1899 m. baigė Kauno kunigų seminariją, 1900 m. įšventintas kunigu. Kunigavo Latvijoje, Baltarusijoje, Lietuvoje (Akmenėje, Tauragnuose, Kaune, Sudeikiuose).

Telkė kaimo jaunimo chorus, scenos mėgėjų būrelius. Užsiiminėjo homeopatija. 1918–1920 m. Kaune dirbo laikraščio „Vienybė" redakcijoje. Debiutavo 1899 m. žurnale „Tėvynės sargas", bendradarbiavo „Lietuvių laikraštyje", savaitraštyje „Šaltinis", žurnale „Draugija". Eilėraščiuose aprašoma Lietuvos gamta, aukštinama lietuvybė ir tikėjimas. Parašė humoristinių eilėraščių, epigramų, eiliuotų anekdotų. Jo poezijos didumą sudaro sekimai tokių poetų, kaip Maironis, Antanas Vienažindys, Nikolajus Nekrasovas, Aleksandras Puškinas, Michailas Lermontovas, Vladislovas Sirokomlė, kūriniais. Parašė pjesių („Mūsų bajorai", par. 1904 m. „Betliejaus štainelė" 1910 m.). Išvertė I. Krylovo, A. Mickevičiaus kūrinių.

Bibliografija
-------------

* Volungė, 1900 m.
* Volungė ir vieversėlis, 1907 m.
* Ašarėlės, 1918 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramutis Karmalavičius. *Juozas Šnapštys-Margalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 262 psl.

Nuorodos
--------

* Edita Škirkaitė. Kunigas Juozas Šnapštys-Margalis : gyvenimas ir veikla. Lietuvių katalikų mokslo akademijos metraštis 2002 t. 21 ISSN 1392-0502
* M. Vaitkus. Dėl Margalio ir jo „Leiskit į tėvynę". In *Aidai* 1952 Nr. 6, 274 p. (žiūrėta 2013-05-05)
**Juozas Žagrakalys** (1906 m. kovo 14 d. Tetirvinuose, Pasvalio valsčius – 1977 m. balandžio 2 d. Biržuose) – Lietuvos teisininkas, rezistentas, vertėjas, prozininkas.

Biografija
----------

Gimė pasiturinčių ūkininkų šeimoje. 1919 m. įstojo į Linkuvos gimnaziją. Čia įsitraukė į ateitininkų moksleivių sąjungos veiklą. Gimnaziją baigė 1925 m. Tais pačiais metais įstojo į Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Teisės skyrių, kurį baigė 1930 m. Universitete dalyvavo studentų ateitininkų veikloje.

1932–1940 m. advokatas, nuo 1942 m. Panevėžio ekonomikos mokyklos dėstytojas. Įsikūrus Lietuvių frontui (LF) buvo Panevėžio LF apygardos vadovas, organizavo apygardos veiklą, rengė ir dalyvavo LF programos svarstymuose, rašė korespondencijas į LF spaudą, organizavo jos platinimą Panevėžyje ir apygardoje.

Dirbo Zarasuose, Panevėžyje. Redagavo leidinį „Teisininkas", leidinių „Teisė", „Naujoji Romuva", „Kraštotyra" (etnografiniai aprašai) bendradarbis. Rinko kalbos faktus „Lietuvių kalbos žodynui".

1945 m. (antrosios sovietų okupacijos metais) buvo suimtas ir kalinamas įvairiuose lageriuose (Vorkutoje), ištremtas į Kazachstaną. Grįžo 1956 m. Įgijo agronomo specialybę. Gyveno Biržuose, dirbo meteorologijos stotyje.

Paskelbė apsakymų, straipsnių laikraštyje „Biržiečių žodis", vertė. Spaudinių, darbų, raštų kolekcija – kūryba, kraštotyros darbai (1943–1977), korespondencija (1944–1977) – saugoma Lietuvoje, LNB. Priimta 1973–1977 m. iš J. Žagrakalio ir 1978 m. iš P. Aukštikalnytės-Žagrakalienės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maironio muziejaus informacija
2. ↑  Šiaulių Simono Daukanto vidurinės mokyklos informacija Archyvuota kopija 2008-06-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  LNB informacija[neveikianti nuoroda]
| Agluonėnų senosios kapinės |
| --- |
| Agluonėnų senosios kapinės |
| 

Agluonėnų senosios kapinėsAgluonėnų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°35′25″š. pl. 21°23′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.590174°š. pl. 21.392878°r. ilg.﻿ / 55.590174; 21.392878Koordinatės: 55°35′25″š. pl. 21°23′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.590174°š. pl. 21.392878°r. ilg.﻿ / 55.590174; 21.392878 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Agluonėnų seniūnija |

**Agluonėnų senosios kapinės** – senosios evangelikų liuteronų kapinės Agluonėnuose, Klaipėdos rajone. Įsikūrusios gyvenvietės šiauriniame pakraštyje, prie kelio  **2207**  Dreižiai–Agluonėnai . Nuo 1997 m. įtrauktos į Kultūros paminklų sąrašą (unik. kodas: 24343).

Šios kapinės atspindi unikalią Klaipėdos krašto konfesinę ir čia gyvenusių žmonių dvasinę savastį. Kapinėse dominuoja mediniai ir metaliniai kryžiai. Daugiausia pastatytų kaltinių ir lietinių kryžių, kurie yra unikalūs Klaipėdos krašto kalvystės pavyzdžiai. Kairiajame kapinių kampe pastatyti restauruoti kaltiniai kryžiai, kurie buvo atkelti iš kaimyninių kapinių. Agluonėnų senosios kapinės pradėtos tvarkyti 1980 m.: iškirsti krūmynai, aptvertos akmenine tvora, atnaujinti vartų stulpai su stogeliais. Virš vartų pritvirtinta medinė lenta su lietuvininkų giesmės eilute.

Senosiose kapinėse palaidoti trys senosios mokyklos mokytojai: Kristupas Kūmutaitis (1860–1913) ir jo pirmtakai Ermonaitis ir Karlas Gyzė (1806–1887). Greta 2007 m. palaidotas ir buvęs Agluonėnų pagrindinės mokyklos direktorius, krašto šviesuolis Stasys Račkauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Agluonėnų k. senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-02.

Nuorodos
--------

* Agluonėnų seniūnija Archyvuota kopija 2013-12-02 iš Wayback Machine projekto.
* Agluonėnų senosios kapinės Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
Anjolo Gadžio portretas, Giorgio Vasari 1568 m. „Le Vite" iliustracija
**Anjolas Gadis** (it. *Agnolo Gaddi*, apie 1345–1396 m.) – italų protorenesanso dailininkas iš Florencijos.

Biografija
----------

Anjolas Gadis gimė apie 1345 m. tikriausiai Florencijoje. Jo tėvas Taddeo Gaddi buvo dailininkas, kaip ir senelis Gaddo Gaddi. Bent vienas iš jo brolių, Džovanis, taip pat buvo dailininku. Pirmą kartą Anjolas paminėtas 1369 m. gavęs užmokestį už darbus Vatikane kartu su savo broliu ir Giovanni da Milano. Jo stilius buvo paveiktas tėvo dailės, Andrea Orcagna ir Giovanni da Milano. Anjolas Gadis savo kūryboje naudojo realistinį detalių vaizdavimą, daugiausiai tapė pasakojamo pobūdžio scenas ir ištisus pasakojamuosius freskų ciklus. 1360–1370 m. jis atliko daug darbų Santa Maria Novella bažnyčioje Florencijoje, įskaitant Rossi de’Strozzi koplyčios dekoravimą. 1373 m. jis pradėjo Kastelanių koplyčios dekoravimą kartu su kitais menininkais, tarp jų Gherardo Starnina, Šv. Kryžiaus bazilikoje Florencijoje. Nutapė du žinomus triptikus (vienas Volterso galerijoje Baltimorėje, kitas Parmos nacionalinėje galerijoje).

1380 m. Anjolas Gadis paminėtas dėl „Gerosios naujienos" paveikslo (neišlikęs). Giorgio Vasari mini šio laikotarpio jo darbus Florencijos Santa Maria del Carmine bažnyčioje (neišlikę). Kitas kūrinys yra Madonos paveikslas (Londono nacionalinė galerija). 1383–1386 m. Anjolas minimas sukūręs medalionus Lanci lodžijoje Florencijoje. 1380–1390 m. Anjolas Gadis dirbo Šv. Kryžiaus bazilikoje, sukūrė freskų ciklą Tikrojo Kryžiaus tema. 1387–1395 m. jo vardas minimas tarp Santa Maria del Fiore fasado skulptūrų projektų autorių. Paskutinius metus dailininkas dirbo Prato katedroje, minimas užmokestis už darbus katedros *Sacra Cintola* (kitaip *Sacro Cingolo*) koplyčioje. Anjolas Gadis mirė 1396 m. nebaigęs altorinio paveikslo „Nukryžiavimas" San Miniato al Monte bažnyčioje Florencijoje. Jo dailė paveikė Lorenzo Monaco ir Gherardo Starnina kūrybą.

Darbų galerija
--------------

* „Madona ir Kūdikis soste su angelais ir šventaisiais" (Nacionalinė Vašingtono dailės galerija)
* „Tikrojo kryžiaus sukūrimas" (apie 1385, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
* „Tikrojo Kryžiaus radimas" (apie 1385, Šventojo Kryžiaus bazilika, Florencija)
* „Madona ir Kūdikis su Šv. Jonu Krikštytoju ir šventaisiais" (apie 1388-90, Nacionalinis Viktorijos muziejus, Melburnas)
* „Šv. Marija Magdalena, Šv. Benediktas, Šv. Bernardas Klervietis ir Šv. Kotryna Aleksandrietė" (apie 1380-1390, Indianapolio meno muziejus, Indianapolis)
* „Mergelės Marijos pristatymas šventykloje" (apie 1392, Prato katedra, Pratas)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Agnolo Gaddi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it Archyvuota kopija 2014-08-14 iš Wayback Machine projekto.
* Agnolo Gaddi WGA tinklalapyje
* Tiseno-Bornemisos muziejaus informacija
* Agnolo Gaddi biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2015-03-10 iš Wayback Machine projekto.
| Dūkštelių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Dūkštelių piliakalnisDūkštelių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°32′53.5″ š. pl. 26°18′35.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.548194°š. pl. 26.309861°r. ilg.﻿ / 55.548194; 26.309861Koordinatės: 55°32′53.5″ š. pl. 26°18′35.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.548194°š. pl. 26.309861°r. ilg.﻿ / 55.548194; 26.309861 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Dūkšto seniūnija |
| Aukštis | 4-6 m |
| Plotas | 11x7 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Registro Nr. | 33310 |

**Dūkštelių piliakalnis**, *Putrakalnis* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 33310) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo Dūkštelių, Dūkšto seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai  prieš Parsvėto ežerą pasukus į kairę vakaruosna link Salako, prieš Samanio ežerą 100 m paėjus pėsčiomis į kairę pietų kryptimi per šlapią pelkę – yra priekyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra 350 m į šiaurės vakarus nuo Dūkšto piliakalnio. Jis įrengtas atskiroje pelkių juosiamoje kalvelėje Samanio ežero pietiniame krante. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 11x7 m dydžio, iš visų pusių apjuosta greičiausiai natūralios kilmės pylimo, kuris aukščiausias vakarų pusėje – 2 m aukščio, 13 m pločio. Jo žemėjantys iki 0,3 m aukščio, 7 m pločio galai juosia likusią aikštelės dalį. Šlaitai statūs, 4–6 m aukščio, akmeningi.

Piliakalnis apardytas, aikštelėje iškastos lobių ieškotojų duobės, šiaurinis šlaitas skalaujamas ežero. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę alksniais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 2009 m. gruodžio 9 d. Kultūros paveldo departamento nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdyje įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Sokiškių piliakalnis 0,5 km | Pakalniškių piliakalnis (Zarasai) 14 km | Vitkūnų piliakalnis 9 km |  |
| Pasamanės piliakalnis 0,4 km |  | Čeberakų piliakalnis 12 km |
| Garbšių piliakalnis 14 km | Kazlupiškės piliakalnis 11 km | Dūkšto piliakalnis 0,35 km  Vaškonių piliakalnis 2,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Dūkšteliai II
| **Giorgio A. Tsoukalos** |
| --- |
|  |
| Džiordžijus A. Cukalas 2012 m. festivalio metu |
| Visas vardas | Γεώργιος Α. Τσούκαλος |
| Gimė | 1978 m. kovo 14 d. (45 metai)Liucerna, Šveicarija |
| Gyven. vieta | JAV |
| Tautybė | graikas |
|  |
| Veikla | rašytojas, lektorius, TV vedėjas |
| Sritis | ufologija, pseudoistorija, mitografija |
|  |
| Išsilavinimas | sporto informacijos ir komunikacijos bakalauras |
| Alma mater | Itakės koledžas |
|  |
|  **Vikiteka** | Giorgio A. Tsoukalos |

**Džiordžijus A. Cukalas** (*Giorgio A. Tsoukalos*; g. 1978 m. kovo 14 d.) – graikų kilmės Šveicarijoje gimęs ufologas, rašytojas, televizijos laidų vedėjas, žymus dėl „senovės astronautų" teorijų.

1998 m. baigė Itakės koledžą Niujorke, įgijo bakalauro laipsnį sporto informacijos ir komunikacijos srityje. Užsiėmė kultūrizmu. Žymaus šveicarų rašytojo ufologijos ir „alternatyvios istorijos" tema Erich von Däniken įsteigto centro vadovas. Leidžia žurnalą *Legendary Times*. Dalyvavo Travel Channel, History Channel, Sci-Fi Channel, National Geographic Channel laidų reportažuose. Buvo History Channel serialo *Ancient Aliens* prodiuseriu-konsultantu.

Džiordžijo Cukalo teorija, pagal kurią jis visus civilizacijų pasiekimus aiškina žmonių ir ateivių kontakto rezultatu, tapo interneto folkloro objektu („memu").

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
|  |
| --- |
| Giorgio Moroder |
|  
Giorgio Moroder 2015 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Giovanni Giorgio Moroder |
| Dar žinomas | Giorgio |
| Gimė | 1940 m. balandžio 26 d. (83 metai)Pietų Tirolis, Italija |
| Žanrai | Disco, synthpop, elektroninė šokių muzika |
| Veikla | didžėjus, prodiuseris, dainų autorius |
| Instrumentai | Sintezatorius, vokalas, gitara, bosai |
| Aktyvumo metai | 1969–1992; 2013–iki dabar |
| Įrašų kompanija | London, Oasis, Casablanca, Hansa, RCA, Virgin |
| Svetainė |  |

**Giovanni Giorgio Moroder** (g. 1940 m. balandžio 26 d.) – Italijos DJ, muzikos prodiuseris, dainų autorius. Dažnai Giorgio Moroder vadinamas kaip Italo disco ir elektroninės šokių muzikos stilių pradininku.

Aštuntajame XX a. dešimtmetyje Miunchene G. Moroder sukūrė įrašų kompaniją Oasis Records. Tuo metu prasidėjus disco erai italas buvo Donna Summer prodiuseris ir padėjo sukurti tokius hitus kaip „Bad Girls", „Last Dance", „Love to Love You Baby", „No More Tears (Enough Is Enough)", „Dim All the Lights", „MacArthur Park", „Hot Stuff", „On the Radio" ir „I Feel Love". G. Moroder įkūrė „Musicland Studios" studiją, kurioje savo įrašus kūrė tokios grupės kaip Electric Light Orchestra, Led Zeppelin, Queen ir Elton John.

Savo karjeros metu italas bendradarbiavo su tokiais atlikėjais ir grupėmis kaip Donna Summer, Harold Faltermeyer, Freddie Mercury, Daft Punk, Philip Oakey, Deborah Harry, Sia, Britney Spears, Sistar, David Bowie, Kylie Minogue, Irene Cara, Janet Jackson, Madleen Kane, Melissa Manchester, Blondie, Japan ir France Joli. Italas teigė, kad darbas, kuriuo labiausiai didžiuojasi, yra grupės Berlin daina „Take My Breath Away". Už šią dainą ir „Flashdance… What a Feeling" G. Moroder gavo Oskaro apdovanojimą geriausios dainos kategorijoje atitinkamai 1986 ir 1983 m.

1990 m. G. Moroder sukūrė XIV pasaulio futbolo čempionato oficialią dainą „Un’estate italiana".

Diskografija
------------

* *That’s Bubblegum – That’s Giorgio* (1969)
* *Giorgio* (1970)
* *Son of My Father* (1972)
* *Giorgio’s Music* (1973)
* *Einzelgänger* (1975)
* *Knights in White Satin* (1976)
* *From Here to Eternity* (1977)
* *Love’s in You, Love’s in Me* (1978)
* *E=MC²* (1979)
* *Solitary Men* (1983)
* *Innovisions* (1985)
* *Philip Oakey & Giorgio Moroder* (1985)
* *To Be Number One* (1990)
* *Forever Dancing* (1992)
* *Déjà Vu* (2015)

Nuorodos
--------

* Oficiali atlikėjo svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giorgio Moroder: 10 groundbreaking tunes
2. ↑  He felt love with Donna Summer, now its Deja Vu for Giorgio Moroder
3. ↑  „Giorgio Moroder – Solitary Men". Allmusic. Nuoroda tikrinta September 18, 2014.
4. ↑  „Giorgio Moroder – To Be Number One". Allmusic. Nuoroda tikrinta September 18, 2014.
| **Giorgia Meloni** |
| --- |
|  |
| Dž. Meloni 2023 m. |
| Gimė | 1977 m. sausio 17 d. (46 metai)Roma, Italija |
| Italijos ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2022 –  |
| Ankstesnis | Marijus Dragis |
|  |
| Veikla | politikė, žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Amerigo Vespučio institutas |
|  |
|  **Vikiteka** | Giorgia Meloni |

**Džordža Meloni** (*Giorgia Meloni*, g. 1977 m. sausio 15 d.) – Italijos politikė, žurnalistė, šalies ministrė pirmininkė (nuo 2022 m.).

Gimė Romoje, iš Sardinijos ir Sicilijos kilusių tėvų šeimoje. Būdama 15 metų tapo Jaunimo fronto nare (Italijos socialinio judėjimo padalinys). 1996 m. tapo partijos „Nacionalinis aljansas" studentų organizacijos pirmininke. 1996 m. baigė Romos Amerigo Vespučio institutą. 1998–2002 m. – Romos provincijos kanclerė. 2004 m. išrinkta Nacionalinio aljanso jaunimo organizacijos „Jaunimo veikimas" prezidente.

2006 m. Italijos parlamento rinkimuose su Nacionaliniu aljansu išrinkta į Deputatų tarybą. Tuo pat metu įsidarbino žurnaliste. 2008–2011 m. Silvijaus Berluskonio ministrų kabinete Džordža Meloni dirbo jaunimo reikalų ministre.

2012 m. Dž. Meloni su Ignacijumi La Rusa ir Gvidu Krozetu įkūrė naują partiją „Italijos broliai". 2013–2014 m. Deputatų tarybos narė nuo Lombardijos. 2014 m. Meloni išrinkta „Italijos brolių" pirmininke, buvo pagrindinė partijos kandidatė į Europos parlamentą, tačiau mandato neiškovojo. 2016 m. dalyvavo Romos mero rinkimuose, bet surinkusi 20,6 % į kitą etapą nepateko. 2018 m. Meloni vėl išrinkta į Deputatų tarybą.

Po 2022 m. Italijos parlamentinės krizės surengus pirmalaikius rinkimus, Dž. Meloni „Italijos brolių" bei kitų dešiniųjų partijų koalicija laimėjo dauguma, o ji pati išrinkta Italijos ministre pirmininke (pirmoji moteris šiose pareigose).

Meloni savo rinkiminėje kampanijoje bei kalbose pasisakė už tradicinę šeimą, prieš imigraciją, tos pačios lyties asmenų tėvystę, „genderizmą", vartotojiškumą, teigė, jog „Mes nenorime būti skaičiais. Mes norime apginti žmogiškąsias vertybes. Kiekvieną žmogų".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Džordža Meloni*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-02.
2. ↑  „Giorgia Meloni, il racconto della stampa spagnola sul padre (che la abbandonò da piccola): 'Fu condannato per traffico di droga'"
3. ↑  „Ordine dei giornalisti del Lazio"
4. ↑  "Who is Giorgia Meloni? ". *El País*.
5. ↑  „Elezioni europee 2014, i risultati definitivi in Italia e Europa"
6. ↑  „Comune di Roma – Lazio – Elezioni Comunali – Risultati – Ballottaggio – 5 giugno 2016". *La Repubblica*
7. ↑  „Meloni, FdI: Contro l’ideologia gender presenti al raduno sulla famiglia". *Secolo d’Italia*
8. ↑  Būsimos Italijos premjerės Georgia Meloni kalba, *respublika.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Priebalsis** – kalbos garsas, kurį tariant iškvepiamo oro srovė burnoje sutinka kliūčių. Priebalsiai daugelyje pasaulio kalbų sudaro žodžio esmę, o balsiai suteikia jiems harmoniją.

Skirstymas
----------

### Priebalsiai skirstomi pagal tarimo būdą

* pučiamieji – [ɸ], [f], [v], [θ], [ð], [s], [z], [ʃ], [ʒ], [ʂ], [ç], [ʝ], [x], [ɣ], [χ], [ħ], [h]
* sprogstamieji – [p], [b], [t], [d], [ʈ], [c], [ɟ], [k], [g], [q], [ɢ], [ʔ]
* nosiniai – [m], [ɱ], [n], [ɳ], [ɲ], [ŋ], [ɴ]
* vibraciniai – [r], [ʀ]
* aproksimantai, pusbalsiai – [ʋ], [ɹ], [j], [ɰ], [l], [ʎ], [ʟ]

### Priebalsiai skirstomi pagal fonaciją

* skardieji – [b], [d], [g], [z], [ʒ], [h] ir kt.
* duslieji – [p], [t], [k], [f], [s], [ʃ], [x], [θ], [ç] ir kt.
* pusbalsiai

Dauguma pasaulio kalbų turi tik egresinius priebalsius (t. y. tariamus plaučių ir diafragmos pagalba), tačiau yra kalbų, kurios naudoja ejektyvinius ([fʼ], [pʼ], [cʼ], [qʼ], [kʼ], [ʈʼ]), implozinius ([ɓ], [ɗ], [ʄ], [ɠ], [ʛ]) bei spragsinčiuosius ([ʘ], [ǀ], [ǃ], [ǂ], [ǁ]) priebalsius.

Alveoloinių ir pučiamųjų priebalsių samplaikos vadinamos afrikatomis ([ts], [t͡ʃ], [ʈʂ], [t͡ɕ], [dz], [d͡ʒ], [d͡ʑ], [ɖʐ], [tɬ] ir kt.).

Lietuvių kalboje yra:

* **Skardieji priebalsiai** (b, d, dz, dž, g, h, z, ž)
* **Duslieji priebalsiai** (c, č, ch, f, k, p, s, š, t)
* **Pusbalsiai** (j, l, m, n, r, v)

Pasaulio kalbos
---------------

Didžiausia priebalsių gausa pasižymi jau išnykusi ubychų kalba (80-81), kcho kalba turi 77 priebalsius. Beveik visos Australijos kalbos neturi pučiamųjų priebalsių. Vis dėlto beveik visos pasaulio kalbos turi pučiamuosius garsus (dažniausiai [s]), lūpinį aproksimantą ([l]), bent vieną nazalinį priebalsį ([n]).
|  |
| --- |
| **Eocenas** |
|  |
| **Pradžia** | 56,0 Ma1 |
| **Pabaiga** | 33,91 |
| **Laikotarpiai** | IpresijusLiutecijusBartonijusPriabonijus |
|  Žemės žemėlapis prieš 50 mln. metų, eoceno laikais |
| 1: Ma = milijonai metų |

**Eocenas** (nuo gr. ἠώς = *ēṓs* – „aušra" + gr. καινός = *kainós* – „naujas") – paleogeno periodo vidurinė epocha; geologinis skyrius, kurio sluoksniai susiklostė šios epochos metu. Epocha prasidėjo prieš 56,0 mln. metų, baigėsi prieš 33,9 mln. metų. Prieš eoceną buvo paleocenas, po eoceno – oligocenas. Viduriniame eocene klimatas pašiltėjo, vėlyvajame eocene buvo tarp subtropinio ir tropinio.

Korifodonas – vienas iš eoceno faunos atstovų
Metasekvoja – vienas iš augalų, išlikusių nuo eoceno iki pat šių laikų

Etimologija
-----------

Eoceną 1833 m. išskyrė ir jam pavadinimą suteikė škotų geologas Charles Lyell. Pavadinimu jis norėjo pabrėžti, kad šis periodas buvo tarsi aušra moderniosios, šiuolaikinės faunos. Yra šaltinių, nurodančių, kad terminą sukūrė anglų polimatas William Whewell.

Laikotarpiai
------------

2021 m. liepą tarptautinė stratigrafijos komisija nustatė šiuos 4 eoceno laikotarpius:

* Ipresijus, prieš 56,0–47,8 mln. metų
* Liutecijus, prieš 47,8–41,2 mln. metų
* Bartonijus, prieš 41,2–37,7 mln. metų
* Priabonijus, prieš 37,7–33,9 mln. metų

Lietuva
-------

Baltijos regiono Rytprūsių geologiniame pjūvyje išskirti 3 sedimentaciniai ciklai, kurie suformavo Sambijos (Yprio aukštas), Alko (Liutečio aukštas) ir Prūsų (Bartonio ir Latorfio aukštai) svitas. Baltijos regione klimatas buvo šiltas ir drėgnas, klestėjo vešli augalija, veisėsi įvairūs gyvūnai. Alko ir Prūsų svitose yra stambiausių pasaulyje pramoninių gintaro telkinių. Eocene Vakarų Europos epikontinentinis jūrinis baseinas buvo užliejęs tik Lietuvos pietvakarinę dalį. Jame klostėsi smėlingos, molingos ir mažai karbonatingos nuosėdos, kuriose gausu glaukonito, fosfatinių mineralų ir gintaro. Didesnėje Lietuvos dalyje driekėsi sausumos plotai. Lietuvoje išlikę tik Alko svitos nuogulų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eocenas. Mažosios Lietuvos enciklopedija (tikrinta 2022-09-20).
2. ↑  Eocene. Etymonline.com (tikrinta 2022-09-20).
3. ↑  International Commission on Stratigraphy. International Chronostratigraphic Chart v2021/07. Stratigraphy.com (tikrinta 2022-09-20).
4. ↑  Eocenas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-09-20).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Epidotas

  

**Epidotas** kalcio aliuminio geležies sorosilikatinis mineralas Ca2(Al, Fe)3(SiO4)3(OH), kristalizuojasi monoklyninėje sistemoje. Kristalai gerai išsikristalizave prizmiškos išvaizdos, ištempti viena kryptimi, bet simetriški pagal viena ašį.

Specifinis tankis 3.3, kietumas pagal Moso skalę 6.5.

Spalva žalia, pilka, ruda arba artima juodai, dažniausiai sutinkamas gelsvai žalias ir šviesiai žalias. Turi stiprų peleochroizmą, paleochroizmo spalvos paprastai būna žalia, geltona ir ruda.

Epidotas yra dažnas uolienas formuojantis antrinės kilmės mineralas. Jis slūgso metamorfinės kilmės klintyse ir skalūnuose, taip pat yra produktas hidroterminių gyslų įvairių mineralų (lauko špato, mikos, pirokseno, amfibolo, granato ir kitų) sudarančių magmines uolienas. Uoliena sudaryta iš kvarco ir epidoto vadinama epidozitu.
Epimenidas
**Epimenido paradoksas**, taip pat vadinamas **melagio paradoksu** – loginis paradoksas, priskiriamas antikiniam filosofui Epimenidui iš Knoso (Kreta, Graikija).

Formuluotė
----------

Vienas žmogus tvirtina: **aš visada meluoju**. Jeigu patys savęs paklausime, ar jis melagis, netikėtai prieisime prieštaravimą. Jei jis melagis, tai tvirtinimas **aš visada meluoju** yra melas ir iš tikrųjų jis nėra melagis. Jei tuo metu sako teisybę, tai reiškia, kad yra melagis, bet tada jo žodžiais negalima tikėti.

Paradokso ištakos
-----------------

Paradokso ištakos yra fakte, kad *melagis* naudojasi kalbos prieštaringumu – kalboje tokia struktūra galima, nors toks pasakymas yra prieštaringas.

Prie tokių paradoksų grupės galima priskirti ir „popieriaus kortelės paradoksą". Jo esmė tokia: ant kortelės popieriaus parašoma: „Teiginys ant kitos kortelės pusės yra teisingas" tuo tarpu kitoje „Teiginys kitoje kortelės pusėje yra neteisingas", arba:

"Žemiau esantis teiginys yra neteisingas.

Aukščiau esantis teiginys teisingas. "

Paradoksas gali būti redukuotas į dar trumpesnį teiginį: „Šis teiginys klaidingas".

Norėdami patikrinti tokių teiginių teisingumą susidursime su tokiu pačiu prieštaringumu, kaip ir melagio paradokse.

Melagio paradoksą bandė apeiti Bertranas Raselas su savo tipų teorija ir Alfredas Tarskis su savo semantiniais svarstymais.

Šie paradoksai atsiranda, nes vadovaujamasi „skurdžia" logika, ar naudojamos kalbos trūkumu – kais pastebėjo pozityvus logikai.

Šaltiniai
---------

* "11 smegenis laužančių paradoksų"
**Epikūrizmas** – Epikūro ir jo sekėjų filosofija. Epikūro sodais vadinama Epikūro filosofinė mokykla buvo viena įtakingiausių antikiniame pasaulyje. Epikūrizmas egzistavo iki VI a. Graikijoje ir Romoje. Svarbiausios Epikūro idėjos išliko nepakitusios. Indukcinę logiką plėtojo Zenonas Sidonietis (apie 100 m. pr. m. e.) ir jo mokinys Filodemas. Epikūro gyvenimo kulto šalininkas buvo Horacijus (I a. pr. m. e.), epikūrizmo išraiška yra Lukrecijaus (I a.) veikalas „Apie daiktų prigimtį". Žymiausias epikūrizmo naujųjų laikų atstovas P. Gasendi (Prancūzija).

Etikoje epikūrizmas skelbė hedonizmą, fizikoje – materializmą, logikoje – sensualizmą. Vienu gyvenimo tikslų laikė malonumą, kurį apibūdino kaip nerimo ir skausmo nebuvimą. Epikūrininkai teigė, jog jutimų pasaulyje egzistuoja atomai. Anot Epikūro, dievai nesikiša į žemiškus reikalus, pasaulio vystymosi nelemia būtinybė ir likimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, III t. MELI institutas, Vilnius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Epidemiologija** (iš gr. epi „ant" ar „tarp" + *demos* „žmonės" ar „sritis" + *logos* „žodis" ar „kalba") – tai mokslas apie su sveikata susijusių įvykių (dažniausiai – sveikatos sutrikimų, ligų ar mirčių, bendrai vadinamų baigtimis) ir juos lemiančių veiksnių (vadinamų rizikos veiksniais) atsiradimą ir plitimą tam tikroje populiacijoje bei apie profilaktikos priemonių taikymo galimybes ir veiksmingumą. Mokslas atsirado XIX a. viduryje, ėmus tirti epidemijų protrūkius.

Epidemiologiniai tyrimai
------------------------

Tai moksliniai (daugiausiai – sveikatos mokslų) tyrimai, kuriais siekiama nustatyti (statistinius arba priežastinius) ryšius tarp numanomų rizikos veiksnių ir baigčių (dažniausiai – su sveikata susijusios baigčių).

Pagrindinės dvi epidemiologinių tyrimų grupės:

* eksperimentiniai tyrimai,
* stebėjimo tyrimai.
**Tarptautinė kinologų federacija** (pranc. *Fédération Cynologique Internationale*, **FCI**) – nevyriausybinė organizacija, vienijanti daugumą nacionalinių – Europos, Azijos, Afrikos, Lotynų Amerikos, Australijos ir Naujosios Zelandijos – šunininkystės (kinologų) organizacijų (klubų, draugijų).

Lietuvos kinologų draugija (LKD), vienijanti visas Lietuvos kinologų organizacijas, taip pat yra FCI organizacijos narė.

Tarptautinė kinologų federacija įkurta 1911 m. Jos būstinė – Thuine (Belgija). Jos nariu gali būti tik viena pati didžiausia nacionalinė kinologų organizacija.

Tarptautinė kinologų federacija tvirtina bei papildo jau priimtus šunų veislių standartus. Pasaulyje yra aprašyti ir patvirtinti daugiau nei 400 šunų veislių veislės standartai.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKinologija |
| --- |
|  |
| Pagrindiniai straipsniai | 
Šuo · Šunų veislių sąrašas |  |
|  |
| Organizacijos | 
Tarptautinė kinologų federacija · Lietuvos kinologų draugija |
|  |
| Renginiai | 
Šunų paroda · Šunų sportas |

 |

```
k
```
| ***Visos katytės mėgsta saldumynus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Alle Kätzchen naschen gern |
| Kilmės šalis |  Vokietija |
| Režisierius | Jozef Zachar |
| Scenaristas (-ai) | Gunter HellerKurt Nachmann |
| Metai | 1969 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 82 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Visos katytės mėgsta saldumynus** (vok.  *Alle Kätzchen naschen gern*) – 1969 m. Vakarų Vokietijoje sukurta erotinė komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Karininkas Oberstas ir grafas, gyvenantys skirtingose tos pačios pilies dalyse, rungiasi tarpusavyje, kuris pirmasis suvilios apylinkėse pasirodžiusią naują merginą. Įsijautęs į varžybas, karininkas visai pamiršta savo sužadėtinę Blanšą, kuria susidomi leitenantas Rene...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sieghardt Rupp – Oberstas
* Ernst Stankovski – grafas
* Angelica Ott – Babetė
* Barbara Capell – Monika
* Edwige Fenech – Blanša
* Ivan Nesbitt – leitenantas Rene
| Čikimulaisp. *Chiquimula* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

ČikimulaČikimula

14°47′0″ š. pl. 89°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.78333°š. pl. 89.53333°r. ilg.﻿ / 14.78333; 89.53333﻿ (Čikimula)Koordinatės: 14°47′0″ š. pl. 89°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.78333°š. pl. 89.53333°r. ilg.﻿ / 14.78333; 89.53333﻿ (Čikimula) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Čikimulos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 111 505  |
| **Altitudė** | 424 m |

**Čikimula** (isp. *Chiquimula*) – miestas pietrytinėje Gvatemaloje, 174 km į rytus nuo Gvatemalos miesto, prie San Chosė upės. Departamento centras.

Gvatemaliečiai miestą vadina „Rytų perlu". Iš Čikimulos eina plentas į Hondūrą (link Kopano). Verčiamasi prekyba (tranzitiniai keliai į Hondūrą, Salvadorą), žemės ūkiu. Veikia keletas institutų ir kolegijų San Karlos de Gvatemalos universiteto filialas.

Istorija
--------

Čikimula įkurta 1530 m. miesto statusą gavo 1821 m.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
Koordinatės: 55°43′ p. pl. 67°22′ v. ilg.﻿ / ﻿55.717°š. pl. 67.367°r. ilg.﻿ / 55.717; 67.367

| Čilės Antarktidos provincija*Provincia de la Antártica Chilena* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Magelano ir Čilės Antarktidos regionas Magelano ir Čilės Antarktidos regionas |
| **Administracinis centras** | Puerto Viljamsas |
| **Komunų skaičius** | 2 |
| **Gubernatorius** | Juan José Arcos |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 2 122 |
| **Plotas** | 1 265 853 km² |
| **Tankumas** (2022) | 0 žm./km² |

**Čilės Antarktidos provincija** (isp. *Provincia de la Antártica Chilena*) – viena iš Čilės provincijų piečiausiame šalies Magelano ir Čilės Antarktidos regione, viena iš keturių šio regiono provincijų. Tai didžiausia savo plotu, bet mažiausia gyventojų skaičiumi šalies provincija.

Geografija
----------

Provinciją sudaro dvi dalys: Horno kyšulio komuna, esanti Pietų Amerikos pietiniame pakraštyje ir pilnai valdoma Čilės, bei Antarktidos komuna, į kurias teritorines pretenzijas reiškia Čilė, bet tai nepripažįstama tarptautinės teisės. Provincija apima Čilei priklausančios Ugnies Žemės salyno dalį (didesnioji pusė patenka į Ugnies Žemės provinciją), Horno kyšulį bei daugybę smulkių, dažniausiai negyvenamų salų aplinkui. Ribojasi su Magelano provincija šiaurėje.

Pretenduojama Antarktidos dalis apima visą Antarktidos pusiasalį (O Higinso žemę), aplinkines salas, Aleksandro salą, dalį Elsvorto žemės, bei ruožą iki pat Pietų ašigalio.

Gyventojai
----------

2012 m. teritorijoje gyveno 1792 gyventojai.

Absoliuti dauguma gyventojų susitelkę sostinėje Puerto Viljamse. Dar gyvenamas Puerto Toras, Puerto Navarinas, Kaleta Mechiljonesas ir Kaleta Euchenija. Šios gyvenvietės yra Navarino saloje. Keli gyventojai surašyti Hostės saloje bei Darvino Kordiljeroje (Ugnies Žemė). Antarktidos komunoje yra nuolat gyvenama pusiau karinė bazė – Vilja Las Estreljasas. Kitos bazės – Prezidento Eduardo Frei Montalvos bazė, Profesoriaus Chulijaus Eskudero bazė (Karaliaus Jurgio sala), Kapitono Arturo Prato bazė (Grinvičo sala), Puerto Kovadonga arba Generolo Bernardo O Higinso Rikelmės bazė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Administrative Division, *citypopulation.de*
2. ↑  Gobernación Provincia Antártica Chilena: Información Geográfica Archyvuota kopija April 2, 2012, iš Wayback Machine projekto. (in Spanish)
3. ↑  Territorial division of Chile (PDF)



|  |  |
| --- | --- |
| **Antarktidos sektoriai** |  |
| Argentinos Antarktida · Čilės Antarktida · Australijos Antarktinė teritorija · Britų Antarktidos teritorija · Karalienės Modos Žemė / Petro I-ojo sala · Roso teritorija · Adelės žemė |
|  Čikasai |
| --- |
| Čikasų vyras (XIX a. pab.)Čikasų vyras (XIX a. pab.) |
| Gyventojų skaičius | ~35 000 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Oklahomos vėliava Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, čikasų |
| Vėliava |  |
| Religijos | tradicinė tikyba, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | kiti muskogai: čoktavai, krikai, seminolai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Čikasai |

**Čikasai** (*Chickasaw*) – indėnų muskogų tauta, kilusi iš pietrytinės JAV dalies, bet dabar gyvenanti Oklahomoje. Populiacija siekia ~35 tūkst. žmonių. Čikasų kalba (muskogų šeimos narė) beveik išnykusi (2017 m. ją vartojo 75 žmonės), kalbama angliškai. Tikintieji daugiausia krikščionys (protestantai), yra puoselėjančių prigimtinę tikybą.

Čikasai ir čoktavai apie XII–XV a. atsikėlė prie rytinių Misisipės krantų (maždaug į dab. Tenesį), o XVI a. tarpusavyje atsiskyrė. 1540 m. susidūrė su europiečiais (Hernando de Soto ispanų ekspedicija). 1700 m. populiacija buvo apie 3500 žmonių. XVIII a. pab. – XIX a. pr. nelygiavertėmis sutartimis su JAV čikasai neteko daugumos savo žemių, o XIX a. 4-ajame dešimtmetyje ištremti į Indėnų teritoriją (žr. Ašarų kelias). Ten pradžioje apsigyveno su taip pat ištremtais čoktavais, bet 1855 m. nuo jų atsiskyrė. Smarkiai etniškai persimaišė, priėmė daug amerikietiškų papročių. Valdžią įgijo prasigyvenę metisai. 1970 m. įgijo teisę rinkti savo gubernatorių.

Kultūriškai giminingi kitiems pietryčių indėnams. Vertėsi pasėline-lydimine žemdirbyste (kukurūzai, moliūgai, melionai), medžiokle, žvejyba ir rankiojimu. Svarbus verslas buvo audimas. Dabar verčiasi samdomu darbu, ūkininkavimu. Tradicinis būstas – apskritas ant žemių pakylos (iki 1 m aukščio), rąstinis, virkščių stogo, apkamšytas moliu ir žole. Vasaromis gyvendavo stačiakampiuose dviejų patalpų būstuose baltomis sienomis.

Čikasai skirstėsi į 12 giminių (vedamų pagal motinos grandį) ir 2 brolijas: *Impsaktea* ir *Intcutwalipa* („ispanų" ir „panterų"). Kiekviena brolija turi savo valdžią. Aukščiausiuoju vadu galėjo tapti tik „ispanų" brolijos narys. Šeima buvo didžioji, matrilokalinė. Tikybai buvo būdingi šamanizmo, protėvių garbinimo papročiai. Išliko kai kurie tradiciniai šokiai ir raitelių varžybos.

Dabar dauguma Čikasų gyvena Čikasų Tautos rezervacijoje, esančioje pietinėje Oklahomoje, Pontokoko apygardoje (centras – Ada).

Šaltiniai
---------

1. ↑  cic Duomenys apie kodu „cic" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Чикасо*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPenkios civilizuotos tautos |
| --- |
|  |
| 
Čikasavai · Čerokiai · Čoktavai · Krikai · Seminolai |

 |
**Rapolas Napoleonas Vindašius** (1919 m. gruodžio 28 d. Ylakiuose, Skuodo raj. – 1996 m. spalio 18 d. Kaune) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Mokėsi Plungės, Mažeikių ir Skuodo gimnazijose. Iš vietos muzikantų pramokęs smuikuoti ir skambinti pianinu, subūrė jaunimo mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo.

1940 m. įstojo į Kauno universiteto Statybos fakultetą, bet studijas nutraukė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas. 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).

1950–1957 m. – Ylakių vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. Pastarąjį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Į chorą buvo įtraukęs mokyklos pedagogus ir moksleivių tėvus.

1950 subūrė Ylakių miestelio 40 dalyvių mišrųjį chorą, kuris Mažeikių apskrities dainų šventėje pelnė pirmąją vietą ir buvo atrinktas į 1950 m. respublikinę dainų šventę Vilniuje.
1952 m. birželio 1 d. suorganizavo pirmąją Ylakių apylinkės dainų šventę – joje dalyvavo apie 400 meno mėgėjų.

Po dainų šventės susibūrė 120 dalyvių dainų ir šokių liaudies ansamblis, kuris Lietuvos kultūros ministerijos ir konsultantų pastangomis buvo parengtas 1954 m. Lietuvių literatūros ir meno dekadai Maskvoje. Ansamblis koncertavo Piotro Čaikovskio, Michailo Lomonosovo universiteto, Didžiojo teatro salėse ir turėjo didelį pasisekimą. Jis buvo paruoštas 1955 m. respublikinei dainų šventei ir 1957 m. I respublikiniam jaunimo festivaliui Vilniuje – pelnė pirmąją vietą.

Nuo 1957 m. (apie 5 metus) chorvedys buvo Kauno 15-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų (100 dalyvių) ir merginų (80 dalyvių) chorų vadovas. Abu kolektyvus parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. 1960–1980 m. Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir kitas disciplinas, 1962–1970 m. buvo neakivaizdinio skyriaus vedėjas. 1980 m. išėjęs į pensiją, dar iki 1987 m. dirbo dėstytoju valandininku. Išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

1962–1969 m. vadovavo Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansambliui. Surengė nemaža koncertų, su ansambliu dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. 1983–1987 m. – Kauno aukštųjų mokyklų veteranų mišriojo choro „Absolventas" vadovas. Būdamas pensininku, dar kurį laiką vadovavo Kauno 3-osios ligoninės moterų vokaliniam ansambliui.

R. Vindašius buvo Skuodo rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto chorvedžių tarybos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Emba |
| --- |
| **Ilgis** | 712 km |
| **Baseino plotas** | 40 400 km² |
| **Ištakos** | Mugodžarai |
| **Žiotys** | Kaspijos jūra |
| **Šalys** | Kazachstanas |

**Emba** (kaz. *Жем*) – upė vakarų Kazachstane. Prasideda pietinėje Uralo kalnų atšakoje. Teka į pietryčius per stepes ir pusdykumes, Kaspijos jūrą pasiekia tik vandeningais metais. Ši upė laikoma riba tarp Europos ir Azijos, pirmą kartą pasiūlyta Filipo Stralenbergo (*Philip Johan von Strahlenberg*).

Maitinasi daugiausia sniego tirpsmo vandenimis, vandeningiausia birželio – gegužės mėnesiais. Sausuoju periodu išdžiūva, suskyla į atskirus ežerėlius. Vanduo stipriai mineralizuotas: aukštupyje 150–200 mg/l pavasarį, iki 800 mg/l vasarą; žemupyje 1500–2000 mg/l pavasarį ir 3000–5000 mg/l vasarą. Pagrindiniai intakai (taip pat sezoniniai) – Temiras (dešinys) ir Atsaksi (kairysis).

Žemupyje išgaunama nafta ir dujos.
Embraer S.A.|  |
| Pramonė | Aviacinė-kosminė, gynybinė |
| Produkcija | Komerciniai oro laineriaioro lainerių dalyskariniai laineriai ir jų dalys |
| Darbuotojų | 18 628 |
| Padaliniai | Indústria Aeronáutica Neiva |
| Tinklalapis | embraer.com/ |

Pirmasis kompanijos lėktuvas „Embraer EMB 110 Bandeirante".
**Embraer S.A.** (port. *Empresa Brasileira de Aeronáutica*) – Brazilijos kompanija, besispecializuojanti civilinių ir karinių oro lainerių bei jų dalių gamyboje. Kompanija buvo įkurta 1969 m. šiuo metu savo bazę turi Brazilijos mieste San Žozė dos Kampose.

„Embraer" laikoma ketvirta pagal dydį aviacijos įmonė pasaulyje ir pati didžiausia Brazilijos eksportuotoja.

Istorija
--------

Pats pirmasis kompanijos sukonstruotas lėktuvas buvo transportui skirtas „Embraer EMB 110 Bandeirante". Iš pradžių įmonė priklausė šalies vyriausybei, o pradėjus augti 1994 m. buvo parduota vietiniams verslininkams. 2008 m. vyriausybei priklausė 0,3% kompanijos akcijų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Embraer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Embraer svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Embraer Awaits Boeing Move Before Deciding on Building 150-Seat Aircraft
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK144 |
| --- |
| **Jonava-Šeduva** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 90,06 km |
| Pradžia | Jonava |
| Pabaiga | Šeduva |
| Apskritys | Kauno, Šiaulių |
| Miestai | Jonava, Kėdainiai, Šeduva |
|  |
| K144 kelias ties tiltu per Nevėžį |

**KK144** – krašto kelias, jungiantis Jonavą ir Šeduvą. Kelio ilgis – 90,06 kilometro.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Jonavoje, atsišakodamas nuo Kauno-Daugpilio plento. Eina per Jonavos, Kėdainių, Radviliškio rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Nociūnai, Medekšiai, Kėdainiai (praeina pietiniu apvažiavimu), Dotnuva, Mantviliškis, Baisogala, Skėmiai. Baigiasi ties Šeduva, kai įsijungia į  **A9**  Panevėžys–Šiauliai  ( **E272**  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ) kelią. Ties Nociūnais viaduku kerta E67 Helsinkis-Talinas-Ryga-Panevėžys-Kaunas-Varšuva-Vroclavas-Praha  kelią, ties Kėdainiais – Nevėžio upę.

* KK144 Kėdainių rajoneKK144 Kėdainių rajone
* Netoli Žeimių (Jonavos raj.)Netoli Žeimių (Jonavos raj.)

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK127 |
| --- |
| **Babriškės-Varėna-Eišiškės** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 46,78 km |
| Pradžia | Babriškės |
| Pabaiga | Eišiškės |
| Apskritys | Alytaus, Vilniaus |
| Miestai | Varėna, Eišiškės |
|  |
| Kelias KK127 į šiaurę nuo Varėnos |

**Krašto kelias 127** – kelias, jungiantis Babriškes, Varėną ir Eišiškes. Kelio ilgis – 46,78 kilometro.

Prasideda Eišiškėse, atsišakodamas nuo kelio  **105**  Pirčiupiai–Eišiškės . Eina per Šalčininkų ir Varėnos rajonų teritorijas. Užsibaigia šalia Babriškių kaimelio įsijungdamas į kelią  **128**  Naujieji Valkininkai–Daugai–Alytus .

Svarbiausios gyvenvietės: Eišiškės, Kalesninkai, Vydeniai, Varėna, Senoji Varėna. Kelias kerta šias upes: Verseką, Derėžnyčią, Merkį. Nemažą atkarpą eina Dainavos giria.

Vinguriuota kelio atkarpa Riliškių apylinkėse

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232