recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Zanzibaras*Zanzibar* |
| --- |
| *Zanzibaro senamiestis – „Akmeninis miestas"* |
|  |
| 

ZanzibarasZanzibaras

6°9′57″ p. pl. 39°11′57″ r. ilg.﻿ / ﻿6.16583°š. pl. 39.19917°r. ilg.﻿ / 6.16583; 39.19917﻿ (Zanzibaras (miestas))Koordinatės: 6°9′57″ p. pl. 39°11′57″ r. ilg.﻿ / ﻿6.16583°š. pl. 39.19917°r. ilg.﻿ / 6.16583; 39.19917﻿ (Zanzibaras (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Tanzanijos vėliava Tanzanija |
| **Regionas** | Vakarinis Zanzibaras |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 223 033  |
|  |
|  **Vikiteka** | Zanzibaras |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 173 |

**Zanzibaras** (angl. *Zanzibar*) – sostinė ir didžiausias Zanzibaro (Tanzanija) miestas. Įsikūręs vakarinėje Zanzibaro archipelagui priklausančioje Ungudžos salos pakrantėje, maždaug priešais kitoje Zanzibaro kanalo pusėje esantį Dar es Salamo miestą. Miestas taip pat yra ir Vakarinio Zanzibaro regiono centras.

Yra uostas (eksportuojami kvapnieji gvazdikmedžiai ir jų aliejus, kopra, citrusai) bei oro uostas.

Architektūra
------------

Miestas skirstomas į dvi dalis – „Akmeninį miestą" ir *Ng’ambo* (pažodžiui reiškia „Kita pusė"). Šias dvi sritis istoriškai padalino upelis, o šiandieną jų ribas skiria plati gatvė, pavadinta *Upelio keliu*. Akmeninis miestas yra istorinis Zanzibaro centras, buvusi Zanzibaro sultonato sostinė; dėl unikalaus architektūros ir kultūros paveldo 2000 m. įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Dauguma pastatų nedideli, 2–3 aukštų, plokščiais stogais, statyti iš koralų akmenų. Jų kiemus juosia aukštos tvoros, miestelio gatvelės siauros, išraizgytos labirintais.

Yra mečetė, Arabų fortas (buvę Sultonų rūmai), XIX a. europietiško tipo pastatai: anglikonų, katalikų bažnyčios, nacionalinis muziejus.

*Ng’ambo* apima daug didesnę, moderniais kvartalais apstatytą teritoriją, kuri po Zanzibaro revoliucijos kūrėsi aplink Akmeninį miestą.

Istorija
--------

Miesto teritorijoje pirmą kartą apsigyventa XVI a. Tuomet tai buvo vergų prekybos centras. 1840–1856 m. valdant sultonui Sa'id ibn Sultan buvo Omano imperijos sostinė.

* Akmeninis miestasAkmeninis miestas
* Zanzibaras iš oroZanzibaras iš oro
* Anglikonų bažnyčiaAnglikonų bažnyčia
* Sultono rūmaiSultono rūmai
* Su VDR pagalba pastatyti stambiaplokščiai namai Su VDR pagalba pastatyti stambiaplokščiai namai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zanzibar Town. **(**angl.**)**
2. ↑  Kevin Shilligton, *Encyclopaedia of African History*. 3 tomas, 1710 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Rita Aleknaitė-Bieliauskienė** (g. 1945 m. vasario 20 d. Panevėžyje) – lietuvių pianistė, muzikos kritikė, mokslininkė ir pedagogė, profesorė.

Tėvas Jonas Alekna (1917–1964) Panevėžio teatro pirmosios kartos aktorius, režisierius. Mama Irena Fridmanaitė-Aleknienė (1915–2001) farmacininkė.

Vyras Vladas Bieliauskas – klarnetistas, ilgametis Nacionalinio simfoninio orkestro artistas. 

Sūnus Vykintas Baltakas (Bieliauskas, 1972 m.), kompozitorius, dirigentas (Belgijoje). Dukra Rita Balta, muzikė, dainininkė (Vokietijoje), sūnus Darius (Lietuvoje). Penki vaikaičiai.

Biografija
----------

Baigė Specialiąją vidurinę meno mokyklą (dabar M. K. Čiurlionio menų mokykla), fortepijono klasę pas Olgą Šteinberg. 1967 baigė jos klasę Lietuvos konservatorijoje (dabar Lietuvos muzikos ir teatro akademija), 1973–1977 m. – Lietuvos mokslų akademijos aspirantė. Humanitarinių mokslų daktarė (1990 m.), socialinių mokslų docentė, edukologijos profesorė (2008 m.).

Nuo 1964 m. koncertmeisterė Lietuvos konservatorijoje, Lietuvos radijo ir televizijos Lengvosios muzikos orkestre. Grojo fortepijono partiją įvairiuose orkestruose (Nacionaliniame, Lietuvos kameriniame, Kijevo balete ant ledo, Armėnijos, Gruzijos orkestruose. Vaidino Akademinio dramos teatro spektakliuose („Varšuvos melodija" ir kt.).Lietuvos filharmonijoje įkūrė ir vadovavo Muzikos vaikams ir jaunimui skyrių. Parengtos reikšmingos Lietuvos jaunimui edukacinės programos, radijo, televizijos laidos. Vedė muzikinį žurnalą „Tonika" ir kitas laidas. Sukūrė seriją video filmų apie reikšmingą Lietuvos Seimo darbą („Seimo kronikos").

Parašė monografijas: apie D. Trinkūną, dainininką Leoną Baltrų, Joną Urbą (Smuikavimo mokymo Lietuvoje istorija), Vytautą Laurušą, Joną Jocį, Vygandą Telksnį, Ireną Laurušienę, Panevėžio dramos teatro ir aktorių, režisierių Joną Alekną, mokslo studiją apie dr. Bronių Kačkų, Lietuvos filharmonijos istorijos apybraižas, apie muziką vaikams „Geresnis pasaulis visiems", „Skaidra eina į operą" ir kt.. Publikuoja mokslinius straipsnius. Periodikoje nuo 1964 m. publikuoja straipsnius muzikos, kultūros temomis. Moksliniai straipsniai publikuojami Lietuvos ir užsienio mokslo straipsnių rinkiniuose.

Kultūrologė mokslų daktarė, habilitacijos procedūra, Mykolo Romerio universiteto profesorė.
| Zanskaras |
| --- |
|  Indo (žalias vanduo) ir Zanskaro (rudas vanduo) santaka |
| **Žiotys** | Indas |
| **Šalys** | Indija |
|  |
|  **Vikiteka** | Zanskaras |

**Zanskaras** – kairysis Indo intakas. Aukštupyje Zanskaras susideda iš dviejų atšakų. Pirmoji iš jų – Doda, ištekanti iš Pensi La (4 400 m) ir tekanti slėniu į pietus link Padumo, Zanskaro sostinės. Antroji – Kargyagas, ištekantis iš Šingo La (5 091 m), taip pat Tsarapas, kuris prasideda Baralachoje La. Šios dvi upės, ties Purne kaimu, susijungia į Lungnako upę (taip pat vadinamą Lingti arba Tsarapu). Lungnakas, per Zanskaro slėnį (vietinių vadinamą „gzhung khor"), teka į šiaurę ir susijungdamas su Doda suformuoja Zanskaro upę. Ši upė teka šiaurės rytų kryptimi, per Zanskaro kanjoną ir netoli Nimu (Ladakas) įteka į Indą.

Turizmas
--------

Šiaurinė dalis vasara yra lankoma turistų, ypač populiarus plaukimas plaustais, nuo Čilingo iki Nimu. Žiemą, kai keliai į Zanskarą užpustyti sniegu, vienintelis kelias į Padumą – kelionė Zanskaro upės ledu. Taip galima nukeliauti nuo Čilingo iki Padumo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zanskar River rafting operator Nuoroda tikrinta 2010-11-30
2. ↑  Rafting operator Archyvuota kopija 2010-10-24 iš Wayback Machine projekto. Nuoroda tikrinta 2010-11-30
3. ↑  One of many Chadar Trek operators Archyvuota kopija 2010-10-12 iš Wayback Machine projekto. Nuoroda tikrinta 2010-11-30
4. ↑  Lonely Planet guide, *Trekking in the Indian Himalaya* by Garry Weare, 71 psl. Nuoroda tikrinta 2010-11-30

Nuorodos
--------

* Zanskaras 2009 m. žiemą
| **Rita Razmaitė** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. birželio 20 d. (55 metai)Kretinga, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | dviratininkė. |

**Rita Razmaitė** (g. 1967 m. birželio 20 d. Kretingoje) – Lietuvos treko dviratininkė, 1992 m. ir 1996 m. olimpinių žaidynių dalyvė.

Biografija
----------

Atstovaudama Tarybų Sąjungai, 1990 m. Japonijoje, Maebašio mieste vykusiame pasaulio čempionate, sprinto rungtyje užėmė 3 vietą. 1992 m. atstovavo Lietuvai Barselonos olimpinėse žaidynėse, tačiau nepraėjo kvalifikacijos. 1996 m. dalyvavo Atlantos olimpinėse žaidynėse ir užėmė 13 vietą sprinto rungtyje, tačiau dėl bromantano vartojimo buvo pašalinta kartu su dar aštuoniais posovietinių valstybių sportininkais.

Pasiekimai
----------

* 1996 m. olimpinės žaidynės: sprinto rungtyje treke - 13 vieta
* 1990 m. pasaulio čempionatas: sprinto rungtyje treke - 3 vieta

Nuorodos
--------

* Profilis cyclingarchives.com (ang.);
* Profilis sports-reference.com (ang.) Archyvuota kopija 2016-12-03 iš Wayback Machine projekto..
| **Rita Miljo** |
| --- |
| Gimė | 1931 m.Klaipėda, Lietuva |
| Mirė | 2012 m. liepos 27 d. (~81 metai)Phalaborva, Pietų Afrikos Respublika |
|  |
| Veikla | aplinkosaugininkė |

**Rita Miljo** (1931 m. Klaipėdoje – 2012 m. liepos 27 d. Phalaborvoje, Pietų Afrikos Respublika) – aplinkosaugininkė.

Biografija
----------

Gimė 1931 m. Klaipėdoje, kaip Rita Neumann. Po II pasaulinio karo dirbo Hamburgo zoologijos sode. 1953 m. kartu su vyru Lothar Simon išvyko į Pietų Afrikos respubliką. 1972 m. vyrui žuvus lėktuvo katastrofoje ji nusipirko sklypą, kuriame pradėjo kurti babuinų apsaugos centrą. Buvo susituokus antrą kartą su Piet Miljo, bet greitai išsiskyrė. Įkurtame apsaugos centre be babuinų priglausdavo tokius gyvūnus kaip Galaginiai, Afrikiniai karpočiai, Dukeriai ir įvairūs paukščiai. Didžiausią dalį gyvūnų sudarė sužeisti arba tėvų palikti Meškiniai babuinai. Šiems gyvūnams nebuvo taikoma jokia apsauga, nuo 1989 m. Rita Miljo priglausdavo babuinus ir juos paruošdavo grįžimui į natūralią aplinką. Per 20 metų buvo išgelbėta 250 babuinų. Rita Miljo buvo kaltinama už kenkėjais laikytų gyvūnų laikymą ir leidimą į laisvę, tačiau nuo 2002 m. kai vienoje iš babuinų paleidimo ceremonijų sudalyvavo Nelson Mandela, pasikeitė ir požiūris į jos darbą. Žuvo per gaisrą savo namuose 2012 m. liepos 27 d. Phalaborvoje, su ja kartu žuvo ir jos pirmasis išgelbėtas babuinas.

Nuorodos
--------

* Video medžiaga www.youtube.com
* Nekrologas I
* Nekrologas II
*„Prieskonių salos" nukreipia čia. Taip dar vadinamas Molukų salynas Indonezijoje.*
Kvapiosios salos
**Zanzibaro salyną**, arba vadinamąsias **Prieskonių salas** (taip pat dar žinomos kaip **Kvapiosios salos**) sudaro keletas salų, salelių ir atolų, išsidėsčiusių 30 km nuo Rytų Afrikos krantų, Indijos vandenyne. Didžiausios salos – Ungudža (taip pat vadinama Zanzibaru; administracinis centras), Pemba ir Mafija. Salyno teritorija apima apie 3 067 km² plotą, didžiausia salyno altitudė – 130 m. Salas supa koraliniai rifai, sudarantys lagūnas. Salų pakrantėse gausu pusiasalių ir užutėkių. 1 022 555 gyventojų (2002 m. duomenys).

Daugiausiai auginami kvapnieji gvazdikmedžiai, ryžiai ir kokosai. Rytinės salų pakrantės netinkamos augalininkystei, dėl menko koralinio dirvožemio sluoksnio, kuriame plyti tik savanų plotai.

Dauguma salyno administraciškai priskiriama pusiau autonominiam Zanzibaro regionui. Mafijos sala ir ją supančios salelės priklauso Pvani regionui.

Kitos didesnės salos: Tumbatu, Čangu (Kalėjimo) sala, Bavė, Čumbė, Čapvanis, Mnemba ir Misalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Diemels Welt Lexikon und Reisehandbuch 1995/96, ISBN 3-9802428-6-2
2. ↑  Lizzie Williams (2005). *Africa Overland*. New Holland Publishers. ISBN 1-77007-187-3.
| Rita Statte |
| --- |
|  |
| 2013 m. |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1973 m. kovo 18 d. (49 metai)  Maljė |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 2005– |
| Užsiėmimas | verslininkė, prodiuserė, aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Rita Statė** (it. *Rita Statte*; g. 1973 m. kovo 18 d. Maljė) – italų verslininkė, prodiuserė ir aktorė.

Biografija
----------

Po keleto epizodinių pasirodymų ekrane, 2006 m. Rita debiutavo režisieriaus Carlo Vanzina filme „Eccezzziunale veramente – Capitolo secondo… me". Dar 2005 m. ji ėmėsi pramogų pasaulio verslo ir įkūrė kompaniją „Casting Productions", kuriai vadovavo iki 2009 m. 2008 m. ji prodiusavo filmą „Apulija terra madre – Il segreto del Salento" ir atliko jame vaidmenį.

2009 m. Rita įkūrė aktorių mokyklą „Accademia Artisti", turinčią biurus Romoje ir Milane. 2013 m. buvo sukurtas 10-ies dalių internetinis serialas „Attorisi si nasce" bei 16-os epizodų „Sos Sesso". 2014 m. ji buvo apdovanota kaip kylanti prodiuserė „Cinecittà" festivalyje, o 2016 m. – kino prodiuserių apdovanojimu „Barocco". Taip pat už prodiusavimo karjeros pasiekimus yra apdovanota „Teatramue" bei „Pugliesi nel mondo" apdovanojimais.

Nuo 2019 m. ji organizuoja ir prodiusuoja trumpo metražo filmų festivalį „CineFutura Fest".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rita Statte** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.ritastatte.com
2. ↑  www.accademiaartisti.com
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ersan İlyasova**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1987 m. gegužės 15 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Eskišechiras, Turkija |
| Ūgis | 208 m |
| Svoris | 107 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Milvokio „Bucks" |
| **Pozicija** | puolėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2005 m. | 36 šaukimu,Milvokio „Bucks" |
| Profesionalūs klubai |
| 2004–20052005–20062006–20072007–20092009–dabar2011 | „Ülkerspor"Tulsos „66ers"Milvokio „Bucks"„FC Barcelona"Milvokio „Bucks"„Anadolu Efes" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2006– | Turkija Turkija |  |
|  |

**Ersanas Iljasova** (turk. *Ersan İlyasova*; g. 1987 m. gegužės 15 d.) – Turkijos krepšininkas, NBA žaidžiantis krašto puolėjo pozicijoje Milvokio „Bucks" klube. Jo ūgis – 2,08 m. Jo svoris – 109 kg.

Karjera
-------

E. Iljasova savo profesionalią karjerą pradėjo 2004 m. Turkijos „Ülkerspor" klube. 2005 m. NBA naujokų biržoje jį išrinko Milvokio „Bucks" klubas ir jam teko tą sezoną žaisti Tulsoje, Oklahomoje. Jo NBA debiutas buvo 2006 m.

2007 m. E. Iljasova pasirašė sutartį su „FC Barcelona" krepšinio klubu ir jis du sezonus praleido Ispanijoje. 2009 m. jis grįžo į „Bucks" klubą, bet irgi trumpam žaidė Turkijos klube „Anadolu Efes".

E. Iljasova taip pat žaidžia Turkijos rinktinėje. Jis laimėjo MVP apdovanojimą 2006 m. Europos U20 krepšinio čempionato metu.
| **Rita Vaitkevičienė-Viržonytė** |
| --- |
|  |
| 1950 m. Prieš pasirodymą su šokių ir dainų ansambliu "Lietuva" |
| Gimė | 1928 m. sausio 1 d.Vabalninke, Biržų raj. |
| Mirė | 2016 m. gruodžio 27 d. (88 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Tėvai | Jonas Viržonis ir Stasė Viržonienė (mergautinė Beleckaitė) |
| Sutuoktinis (-ė) | Jonas Vaitkevičius |
| Vaikai | Ramūnas Vaitkevičius ir Audra Vaitkevičiūtė |
| Šeima | Vytautas Viržonis (brolis)Filomena Viržonytė-Domeikienė (sesuo) |
|  |
| Veikla | chorvedė, pedagogė |

**Rita Vaitkevičienė–Viržonytė** (1928 m. sausio 1 d. Vabalninke, Biržų raj. – 2016 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – chorvedė, pedagogė.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo – vargonininko ir chorvedžio Jono Viržonio. Baigusi Krakių vidurinę mokyklą, 1946 m. įstojo į Kauno konservatoriją mokytis dainuoti (dėst. S. Avirom-Polfiorova, Petras Oleka ir A. Staskevičiūtė). 1947 m. studentų solinio dainavimo konkurse (žiuri pirmininkas prof. Juozas Gruodis) pelnė pirmąją premiją. Konservatorijoje lankė operos studiją (prof. M. Bukšos klasė) ir vokalinio ansamblio klasę (dėst. R. Geniušio klasė). Būdama trečiame kurse atliko Larinos vaidmenį Piotro Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas" (dirigavo J. Stulpelis).

1949–1953 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Žilius), vienerius metus mokėsi skambinti ir arfa (dėst. L. Chetagurovos klasė), o dainuoti mokė doc. Nina Karnavičienė. Studijuodama dvejus metus dainavo Lietuvos valstybiniame dainų ir šokių liaudies ansamblyje, vadovavo žemės ūkio technikumo, miškų ūkio technikumo ir Lietuvos žemės ūkio ministerijos chorams. 1953–1954 m. buvo Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro chormeisterio asistentė.

Vaitkevičių šeimos kapas
Nuo 1952 m. – Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos (nuo 1994 m. menų gimnazijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką vadovavo moksleivių chorui. Pedagogė savo kvalifikaciją kėlė Vilniaus, Rygos, Talino ir Maskvos muzikos seminaruose bei kursuose. Skaitė paskaitas Leningrado kultūros darbuotojų tobulinimosi institute, Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi institute, muzikos mokytojų kvalifikacijos kėlimo kursuose Vilniuje ir kitur. Talkino Vilniaus miesto švietimo ir kultūros skyriams, buvo 1955 ir 1965 m. respublikinių dainų švenčių konsultantė, Vilniaus miesto ir respublikinių meno mėgėjų apžiūrų bei konkursų žiuri narė, 1969–1979 m. – vieno iš Vilniaus miesto rajonų Liaudies deputatų tarybos deputatė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Rita Guarino**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Maria Rita Guarino |
| Gimimo data | 1971 m. sausio 31 d. (52 metai) |
| Gimimo vieta | Turinas, Italija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Inter Milan (trenerė) |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1985–19921986–19871992–19931993–1996 1994–1995 1996–1998 1998–2000 2000 2000–2001 2001–2002 2002–2006 | Juventus Piedmont→ TorinoReggianaASD Fiammamonza→ TorresCascine VicaTorresMaryland PrideLazioForoni VeronaTorres | - (-)4 (1)29 (15)58 (38)25 (19)56 (27)48 (727 (8)- (-)23 (35)- (-) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1991–2004 | Italija | 99 (35) |
|  Treniruotos komandos |
| 2008–20152015–20172017–20212021– | Italijos U-17 (asistentė)Italijos U-17Juventus FCInter Milan |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2004 m..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2004 m.. |

**Rita Guarino** (1971 m. sausio 31 d.) – Italijos futbolo trenerė iš Turino, nuo 2021 m. vadovaujanti moterų „Inter Milan" klubui.

1985 m. R. Guarino pradėjo žaisti profesionaliai puolėjos pozicijoje. Savo žaidėjos karjeros metu iki 2006 m. ji žaidė Juventus FCF, Torino CF, Reggiana CF, ASD Fiammamonza, Torres CF, SS Lazio ir Foroni Verona klubuose Serie A lygoje bei Maryland Pride komandoje JAV moterų lygoje.

Nuo 1991 m. Rita buvo Italijos moterų rinktinės narė bei dalyvavo 1991 ir 1999 m. FIFA moterų pasaulio taurės turnyruose.

2008 m. R. Guarino pradėjo trenerės karjerą ir debiutavo Italijos U-17 rinktinėje kaip trenerio asistentė. 2015 m. ji tapo šios rinktinės trenerė, o 2017 m. pradėjo treniruoti naujai sukurtą moterų Juventus FC klubą. Su šiuo klubu per pirmus dvejus metus ji tapo Serie A čempione bei laimėjo Italijos moterų taurę ir supertaurę.

2021 m. gegužės 21 d. italė pranešė, kad sezonui pasibaigus ji pasitrauks iš Juventus klubo. Po mėnesio ji tapo Inter Milan klubo trenere.

Laimėjimai
----------

**Žaidėja**

* Serie A čempionė: 5

Reggiana: 1992–1993
Torres: 1999–2000, 2000–2001
Lazio: 2001–2002
Foroni Verona: 2002–2003
* Italijos taurės nugalėtoja: 6

Reggiana: 1992–1993
Torres: 1994–1995, 1999–2000, 2000–2001, 2003–2004, 2004–2005
* Italijos supertaurės nugalėtoja: 2

Torres: 2000, 2004
* Italijos moterų taurės nugalėtoja: 1

Torres: 2004
**Trenerė**

* Serie A čempionė: 4

Juventus: 2017–2018, 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021
* Italijos taurės nugalėtoja: 1

Juventus: 2018–2019
* Italijos supertaurės nugalėtoja: 2

Juventus: 2019, 2020

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Guarino allenerà la squadra della Juventus Femminile!
2. ↑  Juventus women make it a double Scudetto for the club in debut season
3. ↑  „Rita Guarino is the new head coach of Inter Women". 17 June 2021.
| Erpeldanžas prie Zauerio*Ierpeldeng op der Sauer* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

Erpeldanžas prie ZauerioErpeldanžas prie Zauerio

49°51′46″ š. pl. 6°6′46″ r. ilg.﻿ / ﻿49.86278°š. pl. 6.11278°r. ilg.﻿ / 49.86278; 6.11278﻿ (Erpeldanžas prie Zauerio)Koordinatės: 49°51′46″ š. pl. 6°6′46″ r. ilg.﻿ / ﻿49.86278°š. pl. 6.11278°r. ilg.﻿ / 49.86278; 6.11278﻿ (Erpeldanžas prie Zauerio) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Liuksemburgo vėliava Liuksemburgas |
| **Apygarda** | Dykircho apygarda |
| **Kantonas** | Dykircho kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 2 339  |

**Erpeldanžas prie Zauerio** (liuks. *Ierpeldeng op der Sauer*, vok. *Erpeldingen an der Sauer*, pranc. *Erpeldange-sur-Sûre*) – Liuksemburgo miestelis ir komuna, esanti šalies šiaurės rytinėje dalyje. Pagal 2022 m. duomenis komunoje gyveno 2 339 žmonės, o miestelyje daugiau nei 800 gyventojų. Iš lankytinų objektų labiausiai žinomi objektai – pilis ir bažnyčia. Miestelis įsikūręs palei Zauerio upę, tarp Etelbriuko ir Dykircho. Dykircho kantono dalis. Kiti komunos miestai – Burdenas ir Ingeldorfas.

Istorija
--------

Po Prancūzijos revoliucijos, 1795 m. buvo įvestos komunos (komunos), kurios pakeitė senąją feodalinę santvarką. Prisikirtas Dykrircho savivaldybei. 

1823 m. įvyko savivaldybių perskirstymas, po kurio kartu su Angeldorfu buvo įtrauktas į Etelbriuko savivaldybę.

Miestelis įkurtas 1850 m. liepos 1 d. kai buvo atskirtas nuo Etelbriuko komunos. Kartu atskirta Šireno komuna. 

Įstatymas, įteisinantis atskyrimą buvo priimtas 1850 m. sausio 22 d.

Lankytini objektai
------------------

Erpeldanžo pilyje dabar įsikūrusios komunos administracinės įstaigos. Pilies istorija siekia XIII a.

Galerija
--------

* ZauerisZaueris
* Erpeldanžo bažnyčiaErpeldanžo bažnyčia
* StadionasStadionas

Sportas
-------

* FC 72 Erpeldange futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Stade An Der Trell – futbolo stadione, kurio talpa 1 tūkst. žiūrovų. Stadiono veja – natūrali žolė.

Išnašos
-------

1. ↑  Statistika pagal data.public.lu
2. ↑  SOCCERWAY
3. ↑  Transfermarkt
4. ↑  Globalsportsarchive
5. ↑  [ (Talpa: 1 600)]

Nuorodos
--------

* Komunos oficiali svetainė
* Futbolo klubo oficiali svetainė
| Tingmerkpukas |
| --- |
| **Ilgis** | 44 km |
| **Ištakos** | De Longo kalnai (Brukso kalnagūbris) |
| **Žiotys** | Kokoliko upė |
| **Šalys** |  Jungtinės Amerikos Valstijos |

**Tingmerkpukas** (angl. *Tingmerkpuk River*) – upė JAV, Aliaskoje, Šiaurės Nuokalnių regione; Kokoliko intakas. Ilgis siekia apytikriai 44 km.

Tingmerkpuko ištakos yra De Longo kalnuose. Upė teka į šiaurės rytus, kol įteka į Kokoliko upę į rytus nuo Tingmerkpuko kalno, apie 13 km į rytus nuo Poko kalno ir apie 72 km į šiaurės rytus nuo Kelio kalno (priklauso Brukso kalnagūbriui).

Upės pavadinimą inuitų kalba 1926 m. paminėjo Gerald FitzGerald iš JAV geologijos tarnybos. Upėvardis kildinamas iš žodžio, reiškiančio „didžiausias paukštis" (inuitų k. *tingmiakpak*); taip įvardijamas kilnusis erelis (porūšis *Aquila chrysaetos canadensi*).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Orth, Donald J. [1967] (1971). Dictionary of Alaska Place Names: Geological Survey Professional Paper 567 (PDF), University of Alaska Fairbanks, p. 969.
2. 1 2 3  „Tingmerkpuk River". *Geographic Names Information System*. United States Geological Survey. 1981-03-31. Nuoroda tikrinta 2021-04-16.
3. ↑  Geological Survey (U.S.) (1960). *Geological Survey Professional Paper*. U.S. Government Printing Office. p. 54.
| Tinmalasتينمل |
| --- |
| *Mečetė* |
|  |
| 

TinmalasTinmalas

30°59′0″ š. pl. 8°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿30.98333°š. pl. 8.21667°r. ilg.﻿ / 30.98333; 8.21667﻿ (Tinmalas)Koordinatės: 30°59′0″ š. pl. 8°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿30.98333°š. pl. 8.21667°r. ilg.﻿ / 30.98333; 8.21667﻿ (Tinmalas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Marakešo-Tensifto-Alhauzo regionas |
|  |
|  **Vikiteka** | Tinmalas |

**Tinmalas** (arba **Tin Malas**) yra maža XI a. Maroko berberų gyvenvietė aukštojo Atlaso kalnų Nfiso upės slėnyje, 100 km į pietus nuo Marakešo. Iš čia Almochadai pradėjo savo žygius prieš Almoravidų dinastiją. Kai 1147 m. Almochadai užėmė Marakešą, Tinmalas liko kultūriniu – dvasiniu Almochadų centru. Žlugus Almochadų dinastijai Tinmalas vėl tapo paprasta Atlaso kalnu gyvenviete.

Šiandien čia išliko to laiko gynybinės sienos griuvėsiai ir Almochadų dinastijos įkūrėjui Ibn Tumartui 1156 m. pastatyta Didžioji mečetė. Čia palaidoti Almochadų valdovai Abu Jakubas Jusufas I ir Ibn Tumartas.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Taip pat skaitykite
-------------------

* Almochadai
* Maroko istorija

Nuorodos
--------

* Tinmalo mečetė[neveikianti nuoroda]
| ***Katė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il gatto |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Luigi Comencini |
| Prodiuseris (-iai) | Sergio Leone |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Ugo Tognazzi  Mariangela Melato  Michel Galabru  Dalila Di Lazzaro |
| Metai | 1977 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Katė** (it.  *Il gatto*) – 1977 m. Italijoje sukurta detektyvinė komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nuolat nesutariantys brolis ir sesuo Amedeo ir Ofelija kartu yra paveldėję didelį namą Romos centre ir verčiasi iš pajamų, gaunamų už nuomojamus butus. Netrukus jie sulaukia pasiūlymo parduoti visą namą, tačiau su sąlyga – po savaitės jis turi būti visiškai tuščias. Kadangi didžioji dalis nuomininkų turi skolų arba išvis nemoka nuomos, Amedeo ir Ofelija pradeda visais įmanomais būdais juos įtikinėti išsikraustyti lauk. Name gyvena patys įvairiausi žmonės – kunigas, sekretorė, netgi šešėlinis mafijos vadeiva, - todėl porelei tenka griebtis įvairiausių gudrybių norint juos išprašyti. Kai Amedeo su Ofelija randa negyvą savo katiną, į reikalą bandoma įpainioti ir policiją, tačiau, šiems nesusidomėjus, brolis ir sesuo pradeda savo tyrimą...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ugo Tognazzi – Amedeo
* Mariangela Melato – Ofelija
* Michel Galabru – komisaras
* Dalila Di Lazzaro – Vanda
* Jean Martin – advokatas
* Philippe Leroy
* Adriana Innocenti

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello – geriausia aktorė (M. Melato)
| Savana |
| --- |
| Savana Ogastoje Savana Ogastoje |
| **Ilgis** | 563 km |
| **Baseino plotas** | 25 511 km² |
| **Vidutinis debitas** | 332 m³/s |
| **Ištakos** | Apalačai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | JAV |

**Savana** (angl. *Savannah River*) – upė pietryčių JAV, beveik per visą ilgį sudaro Pietų Karolinos ir Džordžijos valstijų ribą. Prasideda Apalačų kalnuose, susiliejus Tuaglu ir Senekos upėms (dabar ši santaka užlieta Hartvelo tvenkinio). Teka į pietryčius, kerta Pidmonto plynaukštę ir Atlanto vandenyno žemumą. Įteka į Atlanto vandenyną, sudaro estuariją.

Įrengta keletas užtvankų. Upė laivuojama nuo Ogastos (356 km nuo žiočių). Šalia įrengtas kanalas. Pagrindiniai prie Savanos upės įsikūrę miestai – Ogasta ir Savana.

Upėje sugaunamos žuvys: didžiažiotis upėtakinis ešerys, krapės, paprastasis dryžuotasis ešerys, šamažuvės, amerikinis ungurys, lydekos, dumblažuvės, aligatoržuvė, plekšnės, upokšninė šalvis, upėtakiai ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 364

Savanos upė žemėlapyje
| DavendaДавенда |
| --- |
| 

DavendaDavenda

53°33′00.37″ š. pl. 119°19′13.11″ r. ilg.﻿ / ﻿53.5501028°š. pl. 119.3203083°r. ilg.﻿ / 53.5501028; 119.3203083﻿ (Davenda)Koordinatės: 53°33′00.37″ š. pl. 119°19′13.11″ r. ilg.﻿ / ﻿53.5501028°š. pl. 119.3203083°r. ilg.﻿ / 53.5501028; 119.3203083﻿ (Davenda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Užbaikalės kraštas Užbaikalės kraštas |
| **Rajonas** | Mogočios rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1939 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 772  |
|  |
| **Pašto kodas** | 673742 |
|  **Vikiteka** | Davenda |

**Davenda** (rus. *Давенда*) – Rusijos miesto tipo gyvenvietė Užbaikalės krašte, Mogočios rajone. Gyvenvietė įsikūrusi prie Davendos upės (Šilkos intakas), už 52 km nuo Mogočios, už 25 km į pietryčius nuo geležinkelio stoties „Kislyj Kliuč" (Užbaikalės geležinkelio linija). 

Gyvenvietėje gyvena 772 žmonės (2010 m.). Čia veikia butų komunalinio ūkio įmonė, vidurinė mokykla, vaikų darželis, klubas, biblioteka, ligoninė.



Davendos herbų projektai

Istorija
--------

Gyvenvietė įsikūrė 1939 m. atidarius bandomąją molibdeno perdirbimo gamyklą. Pradžioje ši vieta buvo vadinama *Ivačicha*. Nuo 1941 m. molibdeno kasimas ir perdirbimas Davendoje tapo pagrindine ūkio šaka. 1990 m. pradėta aukso gavyba. 

1989 m. čia gyveno 2,6 tūkst. 2002 m. – 1,0 tūkst. žmonių.

Pramonė
-------

Gyvenvietėje veiklą vykdo čia įsikūrusi Davendos rūdynų valdyba – *Давендинское рудоуправление*. Tai kalnakasybos įmonė , eksploatuojanti Davendos telkinį ir sodrinanti molibdeno rūdą. 1941–1992 m. rūda buvo kasama požeminiu būdu, įrengus 3 šachtas, kurių gylis po 350 m. ir horizontalius praėjimus (*штольни*). Kai kurie įmonės ekonominiai rodikliai:

* rūdos gavyba– 165 tūkst. t per metus;
* rūdos sodrinimas – 500 t per parą;
* molibdeno koncentrato gamyba – 230–300 t per metus.

Išsekus molibdeno atsargoms, valdyba 1993 m. pradėjo dirbti gretimame Aleksandrovsko aukso rūdos telkinyje, esantį tame pačiame rūdynų lauke.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Davendos rūdynų valdyba

Nuorodos
--------

* Apie Davendą
* Davendos miesto tipo gyvenvietė Archyvuota kopija 2012-10-24 iš Wayback Machine projekto.
| Katunė |
| --- |
| Įspūdingas Katūnės slėnis Altajuje Įspūdingas Katūnės slėnis Altajuje |
| **Ilgis** | 688 km |
| **Baseino plotas** | 60 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 630 m³/s |
| **Ištakos** | Katunės kalnagūbris |
| **Žiotys** | Obė |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Katunė |

**Katunė** (rus. *Катунь*) – upė Altajaus respublikoje ir Altajaus krašte (Rusija, Altajaus kalnai). Susiliedama su Bija sudaro Obę.

Prasideda Gėblerio ledyne (*ледник Геблера*), Katunės kalnagūbryje, Beluchos kalno papėdėje, Kazachstano pasienyje. Katunės baseine yra daugiau kaip 800 ledynų (bendras plotas 625 000 km², todėl ledynų tirpsmo vandenys yra svarbūs šios upės maitinime.

Teka daugiausia į šiaurę. Pagal slėnio tipą Katunė skirstoma į tris dalis: aukštutinės Katunės ilgis (iki Koksos įtekėjimo vietos) 210 km; vidurupis (nuo Koksos iki Sumulty žiočių) – 200 km (upė teka plačiu slėniu), žemupio ilgis iki santakos su Bija – 280 km. 19 km į pietvakarius nuo Bijsko susilieja su Bija ir sudaro Obę.

Pagrindiniai intakai: Koksa (kairieji), Argutas, Čuja (dešinieji).

Iš viso turi 254 intakus, kurių bendras ilgis apie 708 km. Laivuojama 75 km nuo žiočių. Naudota medienos plukdymui. Nuo 2000 m. sudarytas Katunės biosferos rezervatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Katunė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 202-203
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Savang Vatthana** |
| --- |
| Laoso karalius |
| Gimė | 1907 m. lapkričio 13 d. |
| Mirė | 1978 m. gegužės 13 d. |
| Tėvas | Sisavangas Vongas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Krzyż Wielki Królewskiego Orderu KambodżyKrzyż Wielki Królewskiego Orderu Kambodży |
|  |
|  **Vikiteka** | Savang Vatthana |

**Savang Vatthana** (*tikras vardas Samdach Brhat Chao Mavattaha Sri Vitha Lan Xang Hom Khao Phra Rajanachakra Lao Parama Sidha Khattiya Suriya Varman Brhat Maha Sri Savangsa Vadhana*, 1907 m. lapkričio 13 d. – 1978 m. gegužės 13 d. arba vėliausiai 1984 m.) – paskutinis Laoso karalius. Jis karalystę valdė nuo 1959 m. kai mirė jo tėvas, iki 1975 m. kuomet valdžią jėga perėmė komunistinis Pathet Lao judėjimas. Po nuvertimo karalius su visa šeima buvo ištremtas į nelaisvę, kurioje mirė.

Vatthana gimė Laoso mieste Luangprabange. 1930 m. jis vedė karalienę Khamphoui su kuria susilaukė 6 vaikų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pasienio punktas
**Bialoviežos-Piererovo pasienio punktas** (lenk. *Przejście graniczne Białowieża-Piererow*) – Baltarusijos-Lenkijos valstybinės sienos pasienio punktas, šalia Bialoviežos kaimo, Bialovežos valsčiuje, Hainuvkos apskrityje iš Lenkijos pusės ir šalia *Piererovo* kaimo iš Baltarusijos pusės. 2003 m. buvo nuspręsta šioje vietovėje atidaryti pasienio punktą, kuris pradėjo veikti 2005 m. balandžio 16 dieną. Punktas buvo pastatytas už Europos sąjungos pinigus. Pasienio punktas skirtas pėstiesiems, dviratininkams ir lengvosioms mašinoms. Kertant pasienio punktą be vizos reikia iš anksto užsisakyti Baltarusijos gido paslaugas. Punktas veikia nuo balandžio 1 d. iki rugsėjo 30 d. 8.00-20.00 valandomis ir nuo spalio 1 d. iki kovo 31 d. 8.00-18.00 valandomis. Ties pasienio punktu baigiasi vaivadijos kelias Nr. DW689.

* 
* 

Koordinatės: 52°42′04″ š. pl. 23°52′10″ r. ilg.﻿ / ﻿52.70111°š. pl. 23.86944°r. ilg.﻿ / 52.70111; 23.86944
**Sausų akių sindromas** – akių negalavimas, atsirandantis dėl nuolatinio darbo uždarose ir dirbtinai vėdinamose patalpose, vėjo nugairinimo, nuo radiatorių ir elektrinių prietaisų skleidžiamos šilumos. Akis peršti, graužia, atsiranda pojūtis primenantis, kad į jas būtų pribirę smėlio ar įkritęs koks svetimkūnis. Todėl akys išsausėja, sumažėja jų drėkinimas ašaromis.

Akių išsausėjimas atsiranda ir dėl darbo prie kompiuterio, kai dėl įtempto žiūrėjimo į monitorių sulėtėja mirksėjimas nuo 20 iki 12 kartų per minutę. Rečiau mirksint, akys nepakankamai sudrėkinamos ašaromis. Mirksint ašaros drėkina akies paviršių ir apsaugo rageną. Ašarų liaukos kasdien pagamina apie 2 ml ašarų, kuriose yra fermentų, mikroelementų, vitaminų. Kai ašarų išskiriama mažiau, akių paviršius ima sausėti, pakinta akių paviršių dengiančios ašarų plėvelės storis.

Simptomai:

* Paraudę vokai;
* Perštėjimas;
* Padidėjęs jautrumas .

Kitos priežastys:

* Cukrinis diabetas;
* Sąnarių ligos;
* Aukštas kraujo spaudimas;
* Hormonų veiklos pokyčiai.

Nuorodos
--------

* Sausų akių sindromas
* Sausų akių sindromas - ligos aprašymas
| Katros draustinis |
| --- |
| Baltarusijos pašto ženklas, skirtas Katros draustiniui ir Čepkelių rezervatui Baltarusijos pašto ženklas, skirtas Katros draustiniui ir Čepkelių rezervatui |
| **Vieta:** | Gardino sritis, Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Beržtai |
| 

Žemėlapis rodantis Katros draustinis vietą.Katros draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 53°56′0″ š. pl. 24°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.93333°š. pl. 24.50000°r. ilg.﻿ / 53.93333; 24.50000Koordinatės: 53°56′0″ š. pl. 24°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.93333°š. pl. 24.50000°r. ilg.﻿ / 53.93333; 24.50000 |
| **Plotas:** | 105,84 km² |

**Katros draustinis** (blrs. *Заказнік Котра*) – saugoma gamtos sritis Baltarusijoje, Ščiutino rajono šiaurėje, ~30 km į šiaurę nuo Ščiutino, į šiaurės rytus nuo Beržtų, Lietuvos pasienyje, kitapus Čepkelių raisto. 2002 m. draustinis įtrauktas į Ramsaro konvencijos saugomų šlapynių sąrašą, su Čepkelių rezervatu sudaro bendrą saugomą šlapynę.

Draustinio šiaurine riba teka Katros upė, 92,3 % ploto užima miškai (Katros giria), gausu pelkių (419,9 ha). Draustinyje pastebėtos 26 žinduolių rūšys (briedis, šernas, stirna, lūšis, barsukas, vilkas, lapė, mangutas, bebras ir kt.), 85 paukščių, 5 roplių, 8 varliagyvių rūšys. Užfiksuotos 633 augalų induočių rūšys. Veši juodalksnynai, ąžuolynai, yra ypač senų ąžuolų.

Draustinio teritorijoje yra paminklas hitlerininkų sunaikintam Ogorodiščios kaimui, akmens ir bronzos amžiaus archeologinių gyvenviečių liekanos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Елена СЕМЕНОВА. Стирая границы. Уникальному водно-болотному комплексу "Котра – Чапкеляй" теперь не грозит "раздел имущества", *Народная газета*, 2011 m. sausio 3 d.
| Žvainių kapinynas |
| --- |
| Kapinynas iš šiaurės vakarų pusės |
| 

Žvainių kapinynasŽvainių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′03″š. pl. 21°33′32″r. ilg.﻿ / ﻿56.050756°š. pl. 21.558974°r. ilg.﻿ / 56.050756; 21.558974Koordinatės: 56°03′03″š. pl. 21°33′32″r. ilg.﻿ / ﻿56.050756°š. pl. 21.558974°r. ilg.﻿ / 56.050756; 21.558974 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,7 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1982, 1985, 1992 m. |
| Registro Nr. | 13015 |

**Žvainių kapinynas** (kultūros paminklo 13015 sudėtinė dalis; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AV504) – kapinynas šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žvainių kaime (Imbarės seniūnija), ties Salantų miesto riba, į šiaurę nuo Žvainių pilkapyno, kairiajame Salanto krante.

Kapinynas
---------

Įrengtas Salanto slėnyje stūksančios Gaidžio kalnu vadinamos moreninės kalvos šiaurinėje dalyje. Šiaurinė ir šiaurės rytinė dalis sunaikinta XX a. I pusėje kasant naujakurių statyboms žvyrą ir akmenis. Karjero vieta apsodinta eglėmis, joje stūkso XX a. 9 dešimtmetyje suvežti natūralūs ir akmenkalių supjaustyti akmenys. Vakarinėje dalyje stovi neogotikinė koplyčia. Pietinė dalis apsodinta ąžuolais. 

Į pietus yra pilkapynas ir apeiginis akmuo, nuo kurių kapinyną skiria akmenų pylimas.

1972 m. kapinynas paskelbtas vietinės reikšmės archeologijos paminklu, Nuo 1997 m. patenka į valstybės saugomo kultūros paminklo Žvainių pilkapių teritorijos šiaurinę dalį.

Teritorijos plotas – 0,7 ha.

Tyrimai
-------

1982 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1985 m. – Valdemaras Šimėnas (Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas).

1985 m. aptiktas gludinto akmens įtveriamasis kirvelis (saugomas Lietuvos nacionaliniame muziejuje). Plačiau kapinynas netyrinėtas.

Kapinynas datuojamas I tūkstantmečiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 249
2. ↑  Žvainių pilkapiai (unikalus objekto kodas 13015). – Kultūros vertybių registras

Nuorodos
--------

* „Žvainių pilkapiai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-02-18.
**Arijai** arba **indoarijai** (skr. आर्य = IAST: *ārya* – 'kilnus') – indoiranėnų kalbomis kalbėjusios indoeuropiečių tautos, gyvenusios Vidurio ir Pietų Azijoje. Jų egzistavimo laikotarpis datuojamas XV–V a. pr. m. e.

Arijų protėvynės lokalizacija yra diskutuotina. Labiausiai paplitusi hipotezė, kad šios tautos gyveno Ponto stepėje (į šiaurę nuo Juodosios jūros). Anksčiau ar vėliau arijai apgyvendino pietų Sibirą, Vidurinę Aziją. Kontroversiškesni autoriai kelia hipotezes, kad arijai pradžioje gyvenę poliariniuose kraštuose. XV a. pr. m. e. arijų gentys pasiekė, kaip manoma, negyvenamą Irano plokščiakalnį, kita dalis genčių – dravidų, mundų ir kitų tautų („nearijų") apgyvendintą Indo-Gangos lygumą.

Arijai savo naujai apgyvendintuose regionuose kūrė miestų kultūrą, vertėsi žemdirbyste (miežiai, kviečiai, ankštinės kultūros, ryžiai), gyvulininkyste. Gyveno nedidelėmis įtvirtintomis gyvenvietėmis mediniuose, plūktiniuose ar iš akmenų statytuose namuose. Arijai buvo išvystę geležies gamybą, inžineriją, manoma, kad pirmieji sukūrė ratą ir pradėjo naudoti arkliais kinkomus kovos vežimus. Arijų kultūroje buvo paplitusi socialinė nelygybė, vergovė, vėliau iš jos išsivystė kastų sistema.

Arijai sukūrė itin gausius ir vertingus žodinės literatūros rinkinius – Vedas ir Avestą (jų perdavai naudojo sanskrito ir avestos kalbas). Religijoje (vedizme, zoroastrizme) buvo itin svarbios ugnies apeigos, somos/chaomos gėrimo ritualai.

Vėliau palaipsniui arijų gentys daugiausia susimaišė su tiurkų, semitų, dravidų tautomis.

Dabar arijų terminas yra keliareikšmis. Juo įvardinamos ne tik senosios indoeuropiečių tautos, bet ir šiuolaikinės indoarijų ar bendrai indoeuropiečių kilmės tautos. Nacizme arijais vadinta išrinktoji rasė, su kuria tapatinosi germanai. Nuo arijų tautovardžio kilo Irano, Alanijos vietovardžiai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vedų civilizacija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arijai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| „Žvaigždėta naktis" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Vincentas van Gogas |
| Metai | 1889 m. |
| Meno kryptis | postimpresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 73,7 × 92,1 cm |
| Miestas (vieta) | Niujorkas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Muziejus | Šiuolaikinio meno muziejus |

**Žvaigždėta naktis** – olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslas. Įvardijamas vienu žymiausių moderniosios dailės kūrinių.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Žvaigždėta naktis" V. van Gogas nutapė 1889 m. Šv. Pauliaus beprotnamyje prie Sen Remi de Provanse netoli Arlio Provanse. Paveiksle pavaizduotas vaizdas, kokį Vincentas matė pro savo kambario langą naktį. Tikėtina, kad jis tapytas dieną iš atminties. Paveiksle vaizduojamas Sen Remi kaimelis nakties metu. Tapytas vietovaizdis nėra tiksliai pavaizduotas kaip yra realybėje ir dailininkas papildomai nutapė didelį kipariso medį kairėje. Laiške broliui Vincentas rašė: *„man naudinga užsiimti tuo, kas sunku. Bet tai nesustabdo manęs nuo didelio poreikio, pavadinkim − religijai, todėl aš išeinu naktį tapyti žvaigždžių"*. Vincentas kritiškai vertino kūrinį ir išėmė jį iš paveikslų siuntos broliui Teo van Gogui, kad sutaupytų pinigų už siuntimą. Nuo 1941 m. paveikslas yra Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje.

Nuorodos
--------

* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Niujorko šiuolaikinio meno muziejus
Koordinatės: 55°17′24″š. pl. 21°49′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.290109°š. pl. 21.826573°r. ilg.﻿ / 55.290109; 21.826573

|  |
| --- |
| **Šilutės rajono  Katyčių pagrindinė mokykla** |
| Šilutės rajono  Katyčių pagrindinė mokykla herbasŠilutės rajono  Katyčių pagrindinė mokykla herbas |
| Šilutės rajono  Katyčių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Šilutės g. 5, Katyčiai |
| **Direktorius(-ė)** | Algirdas Plaipa |
| **Mokinių skaičius** | 239 |
| **Įkūrimo data** | 1923 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Šilutės rajono Katyčių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutės raj. Katyčiuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190696971. Steigėjas Šilutės rajono savivaldybės taryba. Filialas: Šilutės r. Katyčių pagrindinės mokyklos Stubrių skyrius.

Mokyklos apylinkės
Pradinė mokykla Stubriuose, 1910–2010 m.
Abiturientų alėja, pasodinta 1980 m.

Istorija
--------

Katyčių mokykla yra viena seniausių Klaipėdos krašte. Manoma, kad jos veiklos pradžia – XVI a. devintasis dešimtmetis. Šį teiginį grindžia istorikas Albertas Juška (knyga „Mažosios Lietuvos mokykla"), nes yra žinoma bažnyčios atidarymo data – ji veikė jau prieš 1574 m. Rašytiniuose šaltiniuose minima, kad XVII a. viduryje Katyčiuose veikė dvi pradinės mokyklos: lietuvių ir vokiečių. 

Katyčiuose nuo 1923 m. veikė lietuviška ir vokiška pradžios mokyklos. 1935 m. buvo pastatytas naujas lietuviškos pradžios mokyklos pastatas. Pradžios mokyklos veikė ir daugelyje aplinkinių kaimų. 

Po Antrojo pasaulinio karo atkurta Katyčių progimnazija (1944–1949 m.), 1949–1959 m. septynmetė mokykla. 1959–1963 m. atidaryta internatinė mokykla. 1963 m. mokykla tapo aštuonmete, 1967 m. reorganizuota į vidurinę, o 2001 m. į pagrindinę mokyklą. 

1967–2001 m. Katyčių vidurinės mokyklos atestatus gavo 571 abiturientas. 2003 m. prijungtas Stubrių skyrius.

Ilgiausiai mokykloje išdirbo mokytojas P. Plaipa (40 m.). Daug mokytojų, išdirbusių mokykloje daugiau nei 30 metų: A. Margevičius, O. Pečiulienė, J. Jakštienė, A. Rukštelienė, S. Žėkienė,V. Viktoravičienė, D. Plaipienė, A. Plaipa, A. Valaitis, V. Vindžigekskienė, Ž. Vaicekauskienė, S. Morkūnienė ir kt.

Direktoriai
-----------

* B. Bridikis, J. Jankauskas, O. Kalinauskienė, E. Šileikytė
* V. Driukas, 1959–1961 m.
* J. Jankus, 1961–1973 m.
* T. Pečiulis, 1973–1974 m.
* J. Būdvytis, 1974–1977 m.
* A. Kaminskas, 1977–1981 m.
* Vidas Vaičius, 1981-1984 m.
* R. Balandis, 1984–1986 m.
* Algirdas Plaipa, nuo 1986 m.

Žymūs mokytojai
---------------

* Gražina Agapova, Tauragės politikė
* Vanda Lukošiūtė-Gečienė, chorvedė

Žymūs mokiniai
--------------

* Alfredas Stasys Nausėda, Seimo narys
* Alvidas Šimelionis, pedagogas

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2017-11-08 iš Wayback Machine projekto..
Advento kalendorius.
**Advento kalendorius** – kalendorius, skirtas skaičiuoti dienas nuo advento pradžios iki Kalėdų. Dažnai jis skirtas vaikams ir leidžia žaismingai pažymėti kiekvieną advento dieną belaukiant Kalėdų, pavyzdžiui, kasdien gaunant po nedidelę dovanėlę. Kadangi advento pradžia kasmet skiriasi, neretai masiškai gaminami advento kalendoriai vardan paprastumo prasideda gruodžio 1 d. ir baigiasi Kūčių dieną, bet yra ir besitęsiančių iki Naujųjų metų.

Advento kalendoriai gali atrodyti kaip storas tuščiaviduris kartono lakštas, vienoje pusėje turintis nedideles „dureles" kiekvienai advento dienai skirtam skyreliui. Skyrelyje būna įdėtas saldumynas ar kitokia dovanėlė, užrašyta citata iš Biblijos, nupieštas teminis personažas ar pan. Bendras kalendoriaus dizainas dažniausiai siejamas su Kalėdomis, krikščioniškomis scenomis, Kalėdų Seneliu. Kalendorius gali būti išplanuotas ir kaip dėžutė ar lentynėlė su kiekvienai dienai skirtais stalčiukais.

Pirmieji advento kalendoriai atsirado Vokietijoje XIX a. viduryje tarp liuteronų. Masinė gamyba pradėta XX a. pradžioje Hamburge arba Miunchene (dėl tikslios vietovės nesutariama). Ypač išpopuliarėjo po Antrojo pasaulinio karo, paplito kitose Europos šalyse, Šiaurės Amerikoje ir kitur.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  William D. Crump. *The Christmas Encyclopedia, 3d ed.*, McFarland, 2013, p. 5
| Arikos ir Parinakotos regionas*Región de Arica y Parinacota* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Administracinis centras** | Arika |
| **Provincijų skaičius** | 2 |
| **Vadovas** | Rodolfo Barbosa Barrios |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 226 068 |
| **Plotas** | 16 873 km² |
| **Tankumas** (2017) | 13 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | gorearicayparinacota.cl |

**Arikos ir Parinakotos regionas** (isp. *XV Región de Arica y Parinacota*) – regionas pačioje Čilės šiaurėje. Ribojasi su Tarapakos regionu pietuose, su Peru (Taknos departamentas) šiaurėje ir Bolivija (La Paso departamentas, Oruro departamentas) rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Administracinis centras – Arika.

Arikos ir Parinakotos regionas sudarytas 2007 m. atskyrus šiaurinę Tarapakos regiono dalį.

Geografija
----------

Vakarinę regiono dalį užima Atakamos dykuma. Rytuose paviršius kyla į Altiplaną, kurio pakraštyje telkšo druskos lygumos (Surirės druskos lyguma) ir vaizdingi aukštikalnių ežerai (Čungara, Kotakotanis). Aukščiausia viršukanė – Parinakota (6348 m). Pagrindinės regiono upės – Lauka ir Ljuta; jų slėniuose, priešingai nei kitose regiono vietose, yra vešlios augalijos. Bolivijos pasienyje įsteigtas Laukos nacionalinis parkas.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Regonas padalintas į 2 provincijas:

* Arikos provincija (Arika)
* Parinakotos provincija (Putrė)

* Parinakotos kaimas AltiplaneParinakotos kaimas Altiplane
* Laukos nacionalinis parkasLaukos nacionalinis parkas
* Gualjatirio ugnikalnisGualjatirio ugnikalnis

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Regions and Urban Agglomerations, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Čilės regionai** |  |
| Aisenas | Antofagasta | Araukanija | Arika ir Parinakota | Atakama | Biobio | Kokimbas | Los Lagosas | Los Riosas | Magelano r. ir Antarktida | Maulė | O'Higinso regionas | Santjago Metropolija | Tarapaka | Valparaisas |