recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Žuvies formos paletė (Nakados II kultūra)
**Paletė** − taip vadinami Senovės Egipto kosmetikos ir raštininko reikmenys. Didelių dydžių ir gausiai dekoruotos paletės turėjo ritualinę-ceremoninę prasmę. 

Ceremoninės paletės Senovės Egipto kapuose randamos bent nuo Badario kultūros laikų apie 5500−4000 m. pr. m. e. Tai buvo stačiakampio pavidalo akmenys, daugiausiai iš aleurito. Paletės rastos vyrų, moterų ir vaikų kapuose, paprastai padėtos šalia galvos. Daugiausiai paplitusios Žemutiniame Egipte, nors garsiausios rastos Aukštutiniame. Jos buvo naudojamos smulkinti kosmetines medžiagas (malachitas, galenitas, hematitas, piroliuzitas, ochra), iš kurių buvo gaminamas makijažo mišinys tepimui apie akis. Nakados I kultūros laikotarpiu apie 4000−3500 m. pr. m. e. palečių formos tapo įvairesnės, pavyzdžiui, romboidinės (dievo Mino simbolis) arba gyvūnų siluetus primenančios (vėžlio, begemoto). Šiuo laikotarpiu palečių naudojimui buvo pradėtos suteikti ritualinės, maginės prasmės. Nakados II kultūros laikotarpiu apie 3500−3100 m. pr. m. e. paletės buvo daugiau kuriamos paukščio ir žuvies formų. Paplitusios buvo skydo formos paletės su dviem paukščių galvomis viršuje. Priešdinastiniame Egipte kosmetikos palečių formos ilgainiui tapo mažiau įvairios, tačiau atsirado nauja jų forma − didelių, skydo ar ovalo formos, gausiai dekoruotų reljefais, kurios buvo naudojamos kaip aukos šventyklose. Daug jų buvo surasta slėptuvėje Hierakonpolyje, tarp jų − garsiausia „Narmero paletė". Kitos žymios paletės: „Oksfordo", „Medžiotojų", „Mūšio lauko".

Raštininkų paletės buvo akmeninės ar medinės ištęsto stačiakampio formos plokštelės, apie 30 cm ilgio ir 6 cm pločio. Vienoje plokštelės pusėje buvo lizdas rašymo įrankiams sudėti, kitoje − viena ar dvi duobutės pigmento mišiniui.

Galerija
--------

* „Medžiotojų paletė" (Britų muziejus)
* „Mūšio lauko paletė" (Britų muziejus)
* „Narmero paletė" (Kairo Egipto muziejus)
* „Oksfordo paletė" (Ešmolio muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paletė (reikmuo)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 218
* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas II. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 17−19
Koordinatės: 55°18′08″š. pl. 21°39′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.3021°š. pl. 21.6664°r. ilg.﻿ / 55.3021; 21.6664

|  |
| --- |
| **Pašyšių pagrindinė mokykla** |
| Pašyšių pagrindinė mokykla herbasPašyšių pagrindinė mokykla herbas |
| Pašyšių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Ateities g. 7, Pašyšiai |
| **Direktorius(-ė)** | L. Kazlauskienė |
| **Mokinių skaičius** | {{{skaičius}}} |
| **Įkūrimo data** | {{{data}}} |
| **Uždarymo data** | 2016 m. |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | 26 |

**Šilutės rajono Pašyšių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutės raj. Pašyšiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas lietuvių kalba iki 2016 m. kuomet buvo reorganizuota prijungimo būdu prie Juknaičių pagrindinės mokyklos. Įstaigos kodas 190694810. Steigėjas Šilutės rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

2016 m. rugpjūčio 31 d. Šilutės rajono savivaldybės tarybos sprendimu Nr. T1-328 Pašyšių mokykla prijungta prie Juknaičių pagrindinės mokyklos kaip skyrius, teikiantis pradinį ir ikimokyklinį ugdymą. Vėliau šis skyrius uždarytas.

Direktoriai
-----------

* L. Kazlauskienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Šilutės r. Pašyšių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-14).
2. ↑  Istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-06-14).

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rivea corymbosa** |
| --- |
| Kvaitulinis gyvatenis (*Rivea corymbosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Vijokliniai  *( Convolvulaceae)* |
| Gentis: | Gyvatenis  *( Rivea)* |
| Rūšis: | Kvaitulinis gyvatenis  *( Rivea corymbosa)* |

 |

**Kvaitulinis gyvatenis** (*Rivea corymbosa*) – vijoklinių (*Convolvulaceae*) šeimos vijoklių rūšis. Paplitusi Lotynų Amerikoje: nuo Meksikos šiaurėje iki šiaurinės Peru pietuose, pasitaiko Kuboje, kaip invazinė rūšis auga Australijoje, pietų JAV.

Tai daugiametis laipiojantis vijoklis. Žydi baltais žiedais gruodžio – vasario laikotarpiu. Augalas medingas, iš jo nektaro pagamintas medus pasižymi skaidrumu ir aromatingumu.

Kvaitulinio gyvatenio sėklose yra stipraus alkoloido LSA. Jis pasižymi psichodelinėmis, haliucinogeninėmis savybėmis, todėl vietiniai gyventojai (mištekai, činatekai, masamekai, sapotekai ir kt.) sėklas nuo seno naudoja liaudies medicinoje ir šamanitiniuose ritualuose. Senovėje sėklos naudotos žmonių aukojimo ritualuose, sukeldavo aukai euforijos, nuasmeninimo, mieguistumo jausmą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Straipsnis apie mineralinius kūnus. Apie biologinių organizmų funkciją žr. Sekrecija*.

**Sekrecijos** – mineraliniai kūnai, susidarantys uolienų tuštumose ant sienelių, kai iš tirpalų išsikristalizuoja dažniausiai kitokios mineralinės sudėties medžiagos.

Sekrecijos susidaro geologinės uolienų darybos (kristalizavimosi) procese. Palaipsniui kintant išsikristalizuojančios medžiagos sudėčiai ir kristalizavimosi sąlygoms sekrecijose susidaro tam tikros sloksniuotos tekstūros, pasižyminčiomis estetinėmis savybėmis. Nedideles uolienų tuštumas kristalai užpildo visiškai, o didesnėse dažnai lieka ertmė su į centrą nukreiptais mineralų kristalais, vadinamosiomis drūzomis.

Nedidelės, iki 1 cm skersmens sekrecijos vadinamos *migdolais*, didelės – žeodomis.

Lietuvoje sekrecijų randama ordoviko, silūro, devono, permo sistemų karbonatinėse uolienose, kvartero rieduliuose.
| **Latua pubiflora** |
| --- |
| Kvaitulinis šlaistis (*Latua pubiflora*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Bulviniai  *( Solanaceae)* |
| Gentis: | Šlaistis  *( Juanulloa)* |
| Rūšis: | Kvaitulinis šlaistis  *( Latua pubiflora)* |

 |

**Kvaitulinis šlaistis** (*Latua pubiflora*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalas, endeminis Čilėje. Auga Čilės pakrantės kalnagūbrio šlaituose tarp Valdivijos iki Čilojės.

Tai krūmas ar kresnas medelis, jo šakelės dygliuotos. Žiedai violetinės spalvos, varpelių pavidalo, pasirodo žiemos pabaigoje–pavasario pradžioje. Vasarą subrandina vaisius: jie gelsvažaliai rutuliški, panašūs į bulvės vaisius, nunokę pagelsta.

Kvaitulinio šlaisčio vaisiai turi narkotinių, haliucinogeninių savybių. Juose aptinkama 4 rūšių alkaloidų: skopolamino, hiosciamino, apoatropino ir 3α-cinamoiloksitropano.

Augalo lapai
Mapučiai (huilčiai) kvaitulinio šlaisčio vaisius tradiciškai naudoja kaip priemonę gydyti ligas ir piktųjų dvasių apsėdimus, taip pat šamanistinėms praktikoms. Poveikiu augalas primena vaistinę šunvyšnę. Gali būti mirtinai nuodingas.

Vietiniai pavadinimai:

* isp. *Palo de los brujos*
* mapu. *Latué*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Richard Evans Schultes: *Solanaceous hallucinogens and their role in the development of New World cultures*. In: The biology and taxonomy of the Solanaceae. Academic Press, London, 1979. Seiten 137−160.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvaitulinis šlaistis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Bafometas kairiosios rankos simbolis.
**Kairiosios rankos kelias** – terminas, apibrėžiant vieną iš dviejų religijos tipų (kairiosios rankos bei dešiniosios rankos tipo tikėjimai).

Dešiniosios rankos kelias, kuriam priklauso dauguma tradicinių tikėjimų, siūlo vieno ar daugelio dievų viršenybės prieš žmogų pripažinimą, dvasinių vertybių pirmenybę prieš žemiškas bei griežtų moralinių taisyklių laikymąsi. Kairiosios rankos kelyje svarbiausia yra savo asmeninės galios bei įtakos didinimas, šito siekiant ir antgamtiniame pasaulyje.

Šie du terminai paprastai naudojami kairiosios rankos kelio šalininkų. Jų oponentai neretai teigia, jog kairiosios rankos kelias apskritai nėra religija. Kiti oponentai teigia, jog skirstymai į šiuos du kelius yra netikroji dilema.

Kilmė
-----

"Kairiosios rankos kelio" terminą „nemoraliems" tikėjimams įvardinti pirmąkart pavartojo rusų kilmės teosofė Helena Blavatsky (1831–1891). Šios teosofės reputacija yra pakankamai prieštaringa, nes daugelyje savo darbų ji atvirai laikosi rasistinių pažiūrų (*The Secret Doctrine, Vol. II, p.200*).

Teigiama, jog ji rėmėsi tuo, jog daugeliui tautų žodis „kairė" turi ir alternatyvią neigiamą reikšmę (angl. *left* 'paliktas', lot *sinister* 'nelaimingas', 'nusidėjėlis'). Žmogaus dešinioji ranka paprastai būna stipresnė. Kadangi daugumai žmonių priimtini būtent tradiciniai tikėjimai, galėjo atsirasti sąsaja tarp pusių ir religijų. Šiuo metu satanistai atvirai teigia besilaiką „kairiosios rankos kelio".

Nuorodos
--------

* Apie kairiosios rankos kelią
Korporacijos būstinė Klaipėdoje
**Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija** – lietuviško kapitalo koncernas, įmonių grupė. Būstinė Danės g. 15, LT-92117, Klaipėda. Holdingo bendrovėje dirba 8 darbuotojai (2014 m.).

Istorija
--------

Korporacijos ištakos siekia 1989-uosius metus. Tuomet Korporacijos vadovas Antanas Bosas su grupe verslo partnerių įkūrė kooperatyvų L-713. Tai buvo vienas pirmųjų kooperatyvų Klaipėdos regione po to, kai Sovietų Sąjungoje buvo įteisinta tokia verslo forma.

1992 m. buvo įregistruota AB Prekybos namai „Vita". Tais pačiais metais įkurtos investicinės bendrovės „Invita" ir „Pasoga". Jos įsiliejo į pirmąjį privatizacijos etapą Lietuvoje.

1993 metais, sujungus naujai įsteigtas ir privatizuotas valstybines įmones, įregistruota UAB „Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija". Pagrindinis naujos įmonės steigimo tikslas buvo suburti profesionalių vadovų komandą, kurie galėtų strategiškai valdyti grupei priklausančias įmones.
Korporacijos įkūrimas 1993 metais simboliškai sutapo su Lietuvos nacionalinės valiutos lito įvedimu. Pirmaisiais veiklos metais Korporacija tuo metu valdė 16 įmonių kontrolinius akcijų paketus. 1994 metais valdomų įmonių skaičius padvigubėjo.

Per dešimt metų Korporacijos valdomų įmonių apyvarta pasiekė beveik 7,5 mlrd. litų. Į Lietuvos biudžetą buvo sumokėta apie 1 mlrd. litų mokesčių. Investicijoms skirta beveik 500 mln. litų. Per visą veiklos laikotarpį Korporacijos valdomos įmonės paramai ir įvairiems labdaros projektams skyrė maždaug 5 mln. litų. 

2000-2003 metais valdomų įmonių bendra apyvarta kasmet siekdavo beveik po 1 mlrd. litų.

2003 metais buvo baigta Korporacijos įmonių grupės valdymo reorganizacija. Anksčiau visą įmonių grupę bendrai valdę keturi valdybos nariai, po reorganizacijos įmones valdo tiesiogiai pagal veiklos šakas: statyba, energetika, medienos pramonė, transportas. Taip buvo įgyvendintas strateginis sprendimas siekiant efektyvinti valdymą ir pritraukti daugiau investicijų.

Struktūra
---------

* AB „Suskystintos dujos" – didžiausia didmeninės ir mažmeninė prekybos suskystintomis dujomis automobiliams ir buitinėms gyventojų reikmėms įmonė
* Lietuvos ir JAV UAB „Itera Lietuva" – gamtinių dujų tiekimas ir prekyba
* AB Klaipėdos kranai – viena didžiausių įmonių, teikiančių įvairių tipų statybinių kranų nuomos ir remonto bei sunkvežimių autoserviso paslaugas, geležinkelio kelių tiesimo ir remonto paslaugas, metalo konstrukcijų gamybos paslaugas
* AB „Gargždų statyba" – pramoninių ir civilinių objektų statyba, vidaus ir išorės inžinerinių tinklų įrengimas, medienos apdirbimas, betono gaminių gamyba
* Medicinos centras „Lorna".

Anksčiau valdytos įmonės
* AB „Klaipėdos kartonas" – didžiausia kartono produkcijos gamintoja Baltijos šalyse, 2005 m. lapkričio mėnesį parduota UAB "Avestis"

Nuorodos
--------

* Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacijos tinklalapis (lietuvių, anglų, rusų k.)
**Blažiejus Abraitis** (1899 m. rugpjūčio 16 d. Tupikai, Šakių apskritis – 1975 m. birželio 17 d. Kaunas) – Lietuvos gydytojas histologas.

Biografija
----------

Mokytis pradėjo vėlai, nes susirgo tėvas, reikėjo padėti gausiai šeimai. Tik 23 metų pradėjo lankyti trečiąją vidurinės mokyklos klasę. 1928 m. baigė Marijampolės gimnaziją. 1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. Jau buvo suradęs darbą Vabalninke, bet dekanas profesorius Vladas Lašas, rūpestingai rinkdamas perspektyvius jaunus žmones darbui fakultete, pasiūlė asistento vietą Histologijos ir embriologijos katedroje.

Nuo 1934 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1946–1950 m. Kauno universiteto, nuo 1951 m. Kauno medicinos instituto dėstytojas. 1936 m. Medicinos fakulteto taryba komandiravo jį moksliniam darbui į Prahos Karolio universiteto Medicinos fakulteto histologijos katedrą. 1938 m. medicinos daktaras, 1941 m. profesorius. 1939–1971 m. Histologijos ir embriologijos katedros vedėjas, 1947–1950 m. Kauno universiteto, 1958–1964 m. Kauno medicinos instituto prorektorius.

1948 m. jis organizavo Lietuvos anatomų, histologų ir embriologų mokslinę draugiją, kuriai iš pradžių ir vadovavo. Dalyvavo įkuriant Lietuvos „Žinijos" draugiją, tapo aktyviu jos nariu. Skaitydavo visuomenei populiarias paskaitas apie gyvybės vystymąsi, genetiką.

Tyrė virškinimo sistemos organų vystymąsi, kraujagyslių ir širdies audinių struktūrą. Parašė daugiau kaip 50 mokslo darbų. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Žmona Liudvika Abraitienė (Kučinskytė) (1908-1992), gydytoja oftolmologė.

Sūnūs Liudvikas Abraitis, Vaidotas Blažiejus Abraitis, Vytautas Abraitis.

Bibliografija
-------------

* Žmogaus odos struktūros skirtingumai kai kuriose kūno paviršiaus vietose (monografija, 1939 m.)
* Žmogaus embriologija (vadovėlis, 1962 m.)
* Histologija (vadovėlis, vienas autorių, 1970 m.)

Įvertinimas
-----------

* 1967 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurgis Brėdikis. Blažiejus Abraitis Archyvuota kopija 2006-09-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Blažiejus Abraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 41 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Karnatakos istorija** |
| Karnatakos priešistorė |
| *Satavahanai* |
| Kadambai, Gangai, Alupai |
| Čalukjų dinastija |
| Raštrakutų dinastija |
| Vakarų Čalukjų dinastija |
| Pietų Kalačuriai |
| Hoišalos imperija |
| Dekano sultonatai, Vidžajanagaros imperija |
| Maisoras |
| Karnataka |

**Gangų dinastija** (Kanadų kalba: ಪಶ್ಚಿಮ ಗಂಗ ಸಂಸ್ಥಾನ) – kanadų kilmės Karnatakos dinastija Pietų Azijoje, valdžiusi 350–1000 m. Karnatakos susiskaldymo laikais ji valdė valstybę Karnatakos pietinėje dalyje, o nuo VI a. valdė kaip vasalai.

Tuo pačiu metu Karnatakoje valdė Kadambų dinastija (šiaurėje) ir Alupų dinastija (pakrantės ruože).

Kad atskirti nuo bendravardės dinastijos, valdžiusios Orisą, dažnai yra vadinama **Vakarų Gangų dinastija** (Orisos dinastija tuo tarpu vadinama Rytų Gangų dinastija).

Gangų dinastijos sostinė buvo Talakadas.

Istorija
--------

Gangų valstybės teritorijos
Gangų dinastijos įkūrėju laikomas valdovas Konganivarmanas Madhava, kuris politinės anarchijos metu konsolidavo savo valdžią Kolaro mieste. Jo įpėdiniai perkėlė sostinę į Talakadą, traukdamiesi nuo stiprėjančios Kadambos šiaurėje.

Nors valstybė nebuvo didelė, tačiau ji ilgą laiką išsaugojo taiką ir klestėjimą pietinėje Karnatakoje.

Kultūros pasiekimai
-------------------

Džainizmo šventojo skulptūra – X a. gangų meno pavyzdys
Gangų valstybė buvo kanadų valstybė, tad čia buvo sąlygos formuotis kanadų tautos identitetui.

Gangų valstybėje buvo propaguojamas džainizmas, todėl pastatyta daug džainizmo šventyklų *basadi*, sukurta daug architektūros ir skulptūros šedevrų, kurių garsiausi – Šravanabelagola ir Kambadahalli.

Valdovai
--------

* Konganivarman Madhava (350–370)
* Madhava (370–390)
* Harivarman (390–410)
* Vishnugopa (410–430)
* Madhava III Tandangala (430–469)
* Avinita (469–529)
* Durvinita (529–579)
* Mushkara (579–604)
* Polavira (604–629)
* Srivikrama (629–654)
* Bhuvikarma (654–679)
* Shivamara I (679–726)
* Sripurusha (726–788)
* Shivamara II (788–816)
* Rachamalla I (816–843)
* Ereganga Neetimarga (843–870)
* Rachamalla II (870–907)
* Ereganga Neetimarga II (907–921)
* Narasimha (921–933)
* Rachamalla III (933–938)
* Butuga II (938–961)
* Marulaganga Neetimarga (961–963)
* Marasimha II Satyavakya (963–975)
* Rachamalla IV Satyavakya (975–986)
* Rachamalla V (Rakkasaganga) (986–999)
* Neetimarga Permanadi (999)

Gangų likimas
-------------

VI a. šiaurėje Kadambų dinastiją pakeitus Čalukjų dinastijai, ėmė kurtis galinga Karnatakos imperija, kuri absorbavo visą Vidurio Indiją. Gangų valdoma valstybė irgi pateko į Čalukjų imperiją, tačiau valdovų seka išlaikyta ir gangai traktuoti kaip imperijos vasalai. Valdovų dinastija galutinai panaikinta teritorijoje įsigalėjus Čola imperijai.
| Šamberipranc. *Chambéry* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ŠamberiŠamberi

45°34′12″ š. pl. 5°54′42″ r. ilg.﻿ / ﻿45.57000°š. pl. 5.91167°r. ilg.﻿ / 45.57000; 5.91167﻿ (Šamberi)Koordinatės: 45°34′12″ š. pl. 5°54′42″ r. ilg.﻿ / ﻿45.57000°š. pl. 5.91167°r. ilg.﻿ / 45.57000; 5.91167﻿ (Šamberi) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Rona-Alpės |
| **Departamentas** | Savoja (departamentas) |
|  |
| **Meras** | Michel Dantin |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 59 188  |
| **Plotas** | 20,99 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 820 žm./km² |
| **Altitudė** | 245–560 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 73000 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Šamberi |

**Šamberi** (pranc. *Chambéry*) − miestas Prancūzijos pietryčiuose, Alpėse; 55 km į šiaurę nuo Grenoblio. Savojos departamento administracinis centras.

Istorija
--------

Senovėje Šamberi vietoje buvo romėnų miestas Lemenkumas (*Lemencum*). XI a. miestas vadinosi Kamberiaku (*Camberiacum*). Nuo XII a. Šamberi tapo Savojos grafystės, o 1416−1563 m. kunigaikštystės sostine. 1792 m. ir iki 1815 m. Šamberi priklausė Prancūzijos respublikai ir buvo svarbiausias Monblano departamento miestas. Vienos kongreso nutarimu Šamberi buvo grąžintas Savojai. Nuo 1860 m. miestas priklauso Prancūzijai.

Iki 1578 m. Šamberi bažnyčioje buvo saugoma Turino drobulė, kuri 1532 m. nukentėjo per gaisrą šioje bažnyčioje − išsilydęs sidabras pradegino skyles viename kampe. 1534 metais vienuolės drobulę restauravo. 1578 m. drobulė buvo perduota Bažnyčiai ir nugabenta į Turiną, kur saugoma iki šių dienų.

Miestų partnerystė
------------------

Šamberi miestų partnerystės ryšiai sieja su šiais pasaulio miestais:

* Italija Turinas, Italija,
* Vokietija Albštatas, Vokietija,
* Burkina Fasas Uahiguja (*Ouahigouya*), Burkina Fasas.

Nuorodos
--------

* Apsilankykite Šamberi (anglų k.)
Šalčio jūra Mėnulio matomosios pusės šiauriniame pusrutulyje
**Šalčio jūra** (lot. *Mare Frigoris*, centro koordinatės 56° š. pl. 1° r. ilg.﻿ / ﻿56°š. pl. 1°r. ilg.﻿ / 56; 1) – Mėnulio jūra, esanti šiaurinėje matomosios Mėnulio pusės dalyje.

Šalčio jūra yra į šiaurę nuo Lietų jūros ir Platono kraterio (12, žr. schemą) matomojoje Mėnulio pusėje. Jūra yra ištęstos netaisyklingos formos, vietomis siaura. Jos skersmuo 1596 km, apytikslis plotas 441 000 km² kartu su Mirties ežeru (15, *Lacus Mortis*). Manoma, kad Šalčio jūra susidarė vienoje iš žiedinių struktūrų aplink Lietų jūros smūginį baseiną. Kitomis versijomis, ji yra dar didesnių praeities hipotetinių baseinų dalis. Jūros bazaltai pasižymi neįprastai dideliu aliuminio kiekiu ir turi mažai geležies.

Rytinėje pusėje toliau į pietus Šalčio jūra per Sapnų ežerą (16, *Lacus Somniorum*) susisiekia su Giedros jūra. Vakaruose per Rasos įlanką (17, *Sinus Roris*) susisiekia su Audrų vandenynu. Rytinėje Šalčio jūros dalyje yra pažymėtini krateriai: Aristotelis (13) ir Eudoksas (14). Mirties ežero viduryje yra ryškus krateris Biurgas (15) ir Rasos įlankoje − Harpalas (17). Šiauriau jūros yra ryškus krateris Anaksagoras (18), su puošnia spindulių sistema, kuri dėl Mėnulio formos užsilenkimo prastai matoma iš Žemės. Tarp jo ir Platono kraterių Šiaurės jūroje yra dideli, bet prastai matomi krateriai: apiręs, nereguliarus Birmingemas (skersmuo 92 km) ir pusiau užlietas V. Bondas (skersmuo 158 km).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 48
2. ↑  *Lunar Domes: Properties and Formation Processes*. Springer Science & Business Media, 2013, sk. 7.2.2
3. ↑  Grego, Peter. *The Moon and How to Observe It*. Springer Science & Business Media, 2006, p. 134
Koordinatės: 31°46′55″ š. pl. 35°13′10″ r. ilg.﻿ / ﻿31.78194°š. pl. 35.21944°r. ilg.﻿ / 31.78194; 35.21944

Jeruzalės teritorijos 1948-1967 m.: ██ Vakarų Jeruzalė

██ Rytų Jeruzalė

██ Niekieno žemė

**Vakarų Jeruzalė** – Jeruzalės miesto dalis, pavaldi Izraeliui po 1948 m. Arabų-Izraelio karo. Kelios Vakarų šalys, tokios kaip Jungtinė Karalystė, de facto pripažįsta Izraelio kontrolę šioje miesto dalyje, tačiau susilaiko nuo pripažinimo de jure. Izraelio siekis dėl Vakarų Jeruzalės suvereniteto yra plačiau priimamas, nei dėl Rytų Jeruzalės, kuri 1948 m. tapo pavaldi Transjordanijai.

Vakarų Jeruzalė yra Jeruzalės apygardos administracinis centras. Šioje dalyje gyvena daugiausia žydai, Rytų Jeruzalėje – arabai. Vakarų Jeruzalėje reziduoja Knesetas, prezidentas, vyriausybė, tačiau dauguma užsienio ambasadų įsikūrusios Tel Avive.

Istorija
--------

Po Izraelio valstybės įkūrimo 1948 m. gegužės 14 d. ją užpuolė regiono arabų šalių kariuomenės, užėmusios Izraelio rytinę ir pietinę dalį bei žydų kvartalą Jeruzalėje. Transjordanija prisijungė Rytų Jeruzalę. Po sėkmingo kontrpuolimo 1948 m. birželį žydai praplėtė savo valstybės teritoriją. Pagal 1949 m. vasario 7 d. paliaubų sutartį su Egiptu, Libanu, Transjordanija ir Sirija, žydų valstybei atiteko papildomi 6700 km² Palestinos teritorijos kartu su Vakarų Jeruzale (miesto vakarinė ir pietinė dalis).

Izraelio sostinė
----------------

1950 m. Izraelis Vakarų Jeruzalę paskelbė savo sostine. Izraelio vyriausybei reikėjo daug investuoti į darbo vietų kūrimą, statant naujas vyriausybines įstaigas, naują universitetą, Didžiąją sinagogą ir Kneseto pastatą. Jungtinių Valstijų prezidento Donaldo Trampo administracija paskelbė Jeruzalę kaip Izraelio sostinę 2017 m. gruodžio 6 d. 2018 m. gruodžio 15 d. Australija Vakarų Jeruzalę oficialiai pripažino Izraelio sostine.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Dumper, Michael (1997). *The politics of Jerusalem since 1967*. Columbia University Press. pp. 35–36. ISBN 978-0231106405.
2. ↑  „Key Maps". *Jerusalem: Before 1967 and now*. BBC News. Nuoroda tikrinta 2013-04-26.

Nuorodos
--------

* *Jeruzalės istorija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
|  |
| --- |
| Zlata Ognevič  *Злата Огневич* |
|  
Zlata Ognevič 2013 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ina Leonidivna Bordiuk |
| Gimė | 1986 m. sausio 12 d. (37 metai) |
| Kilmė | Ukrainos vėliava Ukraina |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Svetainė | zlatao.com |

Zlata Ognevič 2013 m. Eurovizijoje
**Zlata Ognevič** (ukr. *Злата Огневич*, tikrasis vardas: *Ina Leonidivna Bordiuk*; g. 1986 m. sausio 12 d.) – Ukrainos dainininkė. Ji atstovavo Ukrainai 2013 m. Eurovizijoje Malmėje su daina „Gravity".

Karjera
-------

### 2010 m. Eurovizijos dainų konkursas

Zlata pirmą kartą bandė atstovauti Ukrainai „Eurovizijoje". Jos daina buvo „Tiny Island" (liet. *Maža sala*), kuri užėmė penktą vietą, surinkusi 30 taškų.

### 2011 m. Eurovizijos dainų konkursas

2011 metais ji antrą kartą bandė atstovauti Ukrainai konkurse. Šį kartą ji atliko dainą „The Kukushka" ukrainiečių kalba ir užėmė 2-ą vietą.

### 2013 m. Eurovizijos dainų konkursas

2012 m. gruodžio 23 d. Zlata trečią kartą bandė atstovauti Ukrainai Eurovizijos dainų konkurse, nacionalinėje atrankoje *„Evrobachennya 2013 – Natsionalyni vidbir"* su daina „Gravity". Gavusi visus maksimalius taškus iš žiuri ir televizijos žiūrovų, Ognevič iškovojo teisę atstovauti Ukrainai 2013 m. Eurovizijoje, Malmėje, Švedijoje.

Konkurse Zlata su daina „Gravity" užėmė trečią vietą, surinkusi 214 taškų bei gavusi maksimalų 12 taškų iš Armėnijos, Azerbaidžano, Baltarusijos, Kroatijos ir Moldovos.

2013 m. lapkričio 30 d. kartu su Timuru Mirošnyčenko vedė 2013 m. vaikų Eurovizijos konkursą.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2010 – „Tiny Island"
* 2011 – „The Kukushka"
* 2013 – „Gravity"

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zlata Ognevič** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-04-17 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gaitana  *„Be My Guest"*** |  **Ukrainos atstovė Eurovizijoje**2013 | Po to:**Marija Jaremčiuk  *„Tick-Tock"*** |
| Prieš tai:**Nyderlandai Kim-Lian van der Meij ir Ewout Genemans** |  **Vaikų Eurovizijos dainų konkurso vedėja  (su Timuru Mirošnyčenko)**2013 | Po to:**Malta Moira Delia** |
| **Cameraria ohridella** |
| --- |
| Kaštoninė keršakandė (*Cameraria ohridella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Keršosios kandelės  *( Gracillariidae)* |
| Pošeimis: | Plačiasparnės keršosios kandelės  *( Lithocolletinae)* |
| Gentis: | *Cameraria*  *( Cameraria)* |
| Rūšis: | Kaštoninė keršakandė  *( Cameraria ohridella)* |

 |

**Kaštoninė keršakandė** (*Cameraria ohridella*) – keršųjų kandelių šeimai priklausanti drugių rūšis. Kilo iš Makedonijos, kaip atskira rūšis aprašyta 1986 m. Paplitusi beveik visoje Europoje.

Išvaizda
--------

Vabzdys – rudas, šviesiai rudas arba pilkšvas su skersai einančiomis trimis balkšvomis juostelėmis, 3–4 mm ilgio, plotis išskleidus sparnus ~ 8 mm. Lerva iki 6 mm ilgio, šviesiai ruda, su ruda juostele išilgai kūno. Lėliukė tamsiai ruda.

Elgsena
-------

Kaštoninės keršakandės minta paprastųjų kaštonų lapais. Lėliukės peržiemoja nukritusiuose lapuose, o pavasarį iš jų išsirita suaugėliai. Šie ant kaštono lapų padeda kiaušinius, iš kurių išsiritusios lervos įsigraužia į lapo vidų ir juo minta, palikdamos parudusias dėmes. Praėjus maždaug mėnesiui po išsiritimo, lervos pavirsta į lėliukes, iš kurių dar tais pačiais metais gali išsiristi kelios kartos: vėsesniame klimate iki trijų, šiltesniame – iki penkių. Lietuvoje skraidančius suaugėlius galima pamatyti nuo balandžio pabaigos iki rugsėjo pabaigos ar spalio pradžios.

Paplitimas
----------

Kaštoninės keršakandės paplitusios visoje Europoje, nuo Viduržemio jūros iki Skandinavijos. Lietuvoje pirmą kartą aptiktos 2002 metais, o nuo 2005 metų masiškai pradėjo plisti Kaune, Vilniuje. Šiuo metu aptinkamos visoje Lietuvoje.

Daroma žala
-----------

Drugių lervos pažeidžia kaštonų lapus ir dėl to jie pradeda ruduoti, anksčiau laiko nukrenta. Dar vasaros mėnesiais medžiai gali likti visai be lapų. Sutrikus fotosintezės procesui, medis silpsta, lėčiau auga, sunkiau peržiemoja, o galiausiai gali ir visai nudžiūti. Paprasčiausias būdas riboti kaštoninės keršakandės plitimą – surinkti ir sunaikinti visus nukritusius lapus. Taip pat pasitelkiami insekticidai, feromoninės gaudyklės.

Galerija
--------

* Drugys išskleistais sparnaisDrugys išskleistais sparnais
* LervaLerva
* Kerškandės pažeisti kaštonaiKerškandės pažeisti kaštonai
* Paplitimas EuropojePaplitimas Europoje

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Alford, D. V. (2012). Pests of Ornamental Trees, Shrubs and Flowers. Elsevier Science, p. 227
2. ↑  Snieškienė, V. Stankevičienė, A. & Vitas, A. (2012). Grybai ir kenkėjai, intensyviai plintantys Lietuvos miestų gatvių želdiniuose. Miestų želdynų formavimas, 1(9), 169-175.
3. 1 2  Keršosios kaštoninės kandelės (Cameraria ohridella Deschka & Dimic) invazijos poveikis paprastojo kaštono (Aesculus hippocastanumL.) būklei Kauno mieste 2012–2014 m. Eglė Šiupieniūtė, 2015
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

Kompanijos logotipas
**Ikarus** – autobusų kompanija, įsikūrusi Vengrijoje, jų pagaminti autobusai vis dar važinėja daugumos buvusių socialistinių šalių gatvėse. Pagrindinė gamykla ir administracija yra įsikūrę Budapešte (Vengrija), kitos gamyklos stovi Debrecene (Vengrija). Dabar bendrovė vadinasi *IKARUS Vehicle Manufacturing Co. Ltd*.

Istorija
--------

Ikarus Typ 280 
Tarpmiestinis Ikarus 256 modelis Vilniuje
Ikarus-260
Ikarus C60
Ikarus 31
Ikarus 435 Maskvoje
„Ikarus" kompanija įsikūrė 1895 m. tuometinėje Austrijos – Vengrijos imperijoje. Tada ji vadinosi *Uhri Imre Kovács- és Kocsigyártó Üzeme* ('Imrės Uhrio kalvių dirbtuvės ir vežimų gamykla').

1913 m. kompanija susitelkė automobilių gamyboje. Didėjant automobilių poreikiui per Pirmąjį pasaulinį karą kompanija daug uždirbo. 1927 m. kompanija laimėjo tarptautinį konkursą, pagal kurį ėmė gaminti 60 autobusų.

Naujas jos etapas prasidėjo 1933 m. kai įmonė buvo nupirkta ir tapo gana nemažu fabriku. 1947 m. ji pradėjo specializuotis tik autobusų gamyboje ir greitai tapo pačia didžiausia pasaulyje autobusų gamykla. 1972–1985 m. įmonei buvo „aukso amžius". Nors ir buvo valdoma pagal penkmečio planus, įmonė tuomet autobusus pardavinėjo visam pasauliui, „Ikarus" autobusą buvo galima išvysti visuose žemynuose ir daugumoje šalių, netgi Jungtinėse Amerikos Valstijose. 1991 m. ji tapo privačia ir iki šiol specializuojasi gamindama naujos kartos autobusus. Tais pačiais metais atidaryta įmonė „American IKARUS Inc". 1993 m. didžiausias Šiaurės Amerikos autobusų pardavėjas „NABI Inc." (*North American Bus Industries*) nupirko 25 % įmonės produkcijos.

2008 m. įmonė žada Peru sostinėje Limoje pradėti statyti naują gamyklą, projekto vertė – apie 70 mln. eurų. Šiuo žingsniu „Ikarus" nori įsitvirtinti Pietų Amerikos rinkoje.

Žinomiausios transporto priemonės
---------------------------------

* Ikarus 30 ir Ikarus 31 – patys pirmieji „Ikarus" autobusai
* Ikarus 180 – prailgintas miesto autobusas, gamintas iki 1972 m.
* Ikarus 208 – priemiestinis keleivinis autobusas
* Ikarus 210 ir Ikarus 230 – tarpmiestinio susisiekimo keleivinis autobusas
* Ikarus 250 ir Ikarus 256 – tarpmiestinis autobusas
* Ikarus 260 – legendinis miesto autobusas, neretai vis dar matomas miestų gatvėse
* Ikarus 260T – toks pat, kaip ir *Ikarus 260*, tik troleibusas
* Ikarus 263 – prieš tai paminėto autobuso pagerintas variantas
* Ikarus 280 – prailgintas miesto autobusas
* Ikarus 280T – prailgintas troleibusas
* Ikarus 286 – JAV ir Kanados rinkai skirti autobusai, dar žinomi kaip *Orion III* ir *Orion IV*
* Ikarus 293 – dukart pailgintas miesto autobusas, buvo pagaminta tik keletą prototipų
* Ikarus C60 – 260 modelio naujas variantas, pilnas pavadinimas – *Ikarus Classic 60*
* Ikarus C80 – 280 modelio naujas variantas, kitaip *Ikarus Classic 80*
* Ikarus 412 – 4 kartos miesto autobusas
* Ikarus 435 – Prailgintas autobusas

Nuorodos
--------

* Ikarus autobusų svetainė Archyvuota kopija 2008-06-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ika |
| --- |
| Sausa Ikos vaga ties Panamerikos plento tiltu Sausa Ikos vaga ties Panamerikos plento tiltu |
| **Ilgis** | 220 km |
| **Baseino plotas** | 7711 km² |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Peru |

**Ika** (isp. *Río Ica*, keč. *Ika mayu*) – upė pietvakarių Peru, Ikos departamente. Prasideda keletu ištakų Andų kalnuose. Aukštupyje teka į vakarus kalnais, vėliau pasuka į pietus ir kerta dykumą sudarydama Ikos slėnį. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Montegradės vietove.

Ikos upė sudaro ~55 km ilgio ir 2–8 km pločio Ikos slėnį, kuriame intensyviai verčiamasi drėkinamąja žemdirbyste, drėkinimui naudojamas upės vanduo. Ikos baseinas papildomas Pampos upės, priklausančios Atlanto vandenyno baseinui, vandenimis. Tam Anduose įrengtas tvenkinių, dambų, kanalų kompleksas, vadinamas Čoklokočios sistema (*Sistema Choclococha*). Upės vandens režimas labai nepastovus: dalį metų žemiau Ikos vaga būna sausa, tačiau pasitaiko smarkių poplūdžių, pvz. 1998 m. Tada po smarkių liūčių ir jų sukeltų nuošliaužų Ikos debitas pakilo iki 600 m³/s ir nuniokojo upės slėnį.

Prie Ikos upės įsikūręs Ikos miestas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ikarus 260 Taline
**Ikarus 260** – Vengrijos gamyklos „Ikarus" 1971–2002 m. gamintas autobusų modelis. Tai populiariausias visų laikų „Ikarus" modelis, pritaikytas miesto ir priemiesčio maršrutams. Per 31 metus jų išleista 30 skirtingų modifikacijų. Ikarus 260 buvo vienas plačiausiai TSRS naudotų miesto autobuso modelių, Lietuvos gatvėse jie dar važinėjo apytiksliai iki 2010 m. TSRS jie tradiciškai buvo dažomi geltona ar oranžine spalva. Taip pat važinėjo daugelyje kitų „Rytų bloko" šalių ir jų sąjungininkių: Vengrijoje, Lenkijoje, VDR, Čekoslovakijoje, Šiaurės Korėjoje, Kuboje ir kt. Dabar Ikarus 260 dar galima išvysti Rusijos, Baltarusijos, Ukrainos, Kaukazo, Vidurinės Azijos šalių gatvėse.

Įprastos modifikacijos Ikarus 260 yra 3 durų (jos „širmos" tipo, sudarytos iš 4 dalių), 11 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,4 m bazinio aukščio, sveria 9 t (pilnoje pakrovoje – 16 t). Autobusą varo dyzelinis variklis Raba-D2156НМ6U, 6 cilindrų, 192 AG, 100 km sunaudojantis 28,5 l degalų. Standartinė talpa – 22 sėdimos vietos. Gali išvystyti maksimalų 63 km/h greitį.

Taip pat gamintos dvidurės modifikacijos, skirtos priemiesčio maršrutams (durys „širmos" arba „vartų" tipo).

* Ikarus 260 "vartų" tipo durimis (Železnogorskas)Ikarus 260 "vartų" tipo durimis (Železnogorskas)
* Dviduris variantas (Dėras)Dviduris variantas (Dėras)
* Ikarus 260 (Kurskas)Ikarus 260 (Kurskas)
* Ikarus 260 (Kėdainiai, ~1994 m.)Ikarus 260 (Kėdainiai, ~1994 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ikarus 260** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Amatitlanasisp. *Amatitlán* |
| --- |
| *Miestas nuo aplinkinių kalnų* |
|  |
| 

AmatitlanasAmatitlanas

14°29′0″ š. pl. 90°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.48333°š. pl. 90.61667°r. ilg.﻿ / 14.48333; 90.61667﻿ (Amatitlanas)Koordinatės: 14°29′0″ š. pl. 90°37′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.48333°š. pl. 90.61667°r. ilg.﻿ / 14.48333; 90.61667﻿ (Amatitlanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Gvatemalos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 98 176  |
| **Altitudė** | 1 188 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Amatitlanas |

**Amatitlanas** (isp. *Amatitlán*) – miestas Gvatemaloje, Gvatemalos departamente, 27 km į pietus nuo Gvatemalos miesto, prie Amatitlano ežero vakarinio galo. Šalia eina plentas Gvatemala-Puerto San Chosė.

Yra didžiausias Gvatemaloje *duty-free* parduotuvių kompleksas. Tekstilės pramonės centras. Turizmas. Didelė dalis miesto gyventojų dirba Gvatemalos mieste.

Istorija
--------

Senovėje čia buvo pokomamų gyvenvietė. 1520–1525 m. regioną užkariavo Pedras de Alvaradas. 1549 m. oficialiai įkurta San Chuan Amatitlano gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
| Gorgolasكركول |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Mauritanijos vėliava Mauritanija |
| **Administracinis centras** | Kaedis |
| **Departamentai** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 388 500 |
| **Plotas** | 13 600 km² |
| **Tankumas** (2022) | 29 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | MR-04 |
|  |
|  **Vikiteka** | GorgolasVikiteka |

**Gorgolo vilaja** (arab. ولاية كركول‎ = *Wilāya Kūrkūl*) – vilaja pietinėje Mauritanijos dalyje. Regiono centras yra Kaedis.

Pietuose ribojasi su Senegalu, šiaurėje – su Braknos ir Asabos vilajomis.

Geografija
----------

Būdingi pusdykumių ir savanų kraštovaizdžiai. Pietiniu pakraščiu teka Senegalo upė, apie kurią driekiasi derlingi plotai, link jos teka Gorgolo upė (įrengtas Fum Gleitos tvenkinys).

Departamentų žemėlapis

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Gorgolas yra padalintas į 4 departamentus:

* Kaedžio departamentas
* Mbuto departamentas
* Magamos departamentas
* Mongelio departamentas

Šaltiniai
---------

1. ↑  MAURITANIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Mauritanijos vilajos** |  |
| Adraras | Asaba | Brakna | Dachlet Nuadibu | Gidimaka | Gorgolas | Hod el Garbis | Hod eš Šargis | Inširis | Nuakšotas | Tagantas | Tiris Zemuras | Trarza |
Senovės Graikijos kolonijos Juodojoje jūroje (angl. k.)
**Berezanės gyvenvietė** (ukr. *Березань*) – senovės gyvenvietė Berezanės saloje, Juodojoje jūroje. Antikos laikais sala (tada pusiasalis) vadinta **Boristenu**.

Tyrimai
-------

Berezanės salos šiaurės vakarų dalyje XIX a. devintame dešimtmetyje atrasta seniausia šiame regione graikų gyvenvietė, įsikūrusi VII a. pr. m. e. Ją tyrė archeologas Andrejus Dobroliubskis. Rasta daug senovės graikų *keramika|keramikos* su užrašais, monetų, romėniškojo laikotarpio (I a. – IV a.) keramikos. V a. gyvenvietė prarado gynybinę reikšmę, X a. – XII a. joje gyveno slavai. Iš šio laikotarpio rasta II tūkstantmečio pirmųjų amžių stiklinių apyrankių, geležinių ginklų, medžio dirbinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Berezanės gyvenvietė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 82 psl.

Koordinatės: 46°35′55″ š. pl. 31°24′37″ r. ilg.﻿ / ﻿46.59861°š. pl. 31.41028°r. ilg.﻿ / 46.59861; 31.41028
| Mikulionių akmuo |
| --- |
| Mikulionių akmuo slūgso kelio pylimo šešėlyje |
| 

Mikulionių akmuoMikulionių akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°52′02″š. pl. 25°13′37″r. ilg.﻿ / ﻿54.867099°š. pl. 25.227043°r. ilg.﻿ / 54.867099; 25.227043Koordinatės: 54°52′02″š. pl. 25°13′37″r. ilg.﻿ / ﻿54.867099°š. pl. 25.227043°r. ilg.﻿ / 54.867099; 25.227043 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Riešės seniūnija |
| Registro Nr. | 5641 |

**Mikulionių akmuo su plokščiadugniu dubeniu** – dubenėtas akmuo Vilniaus rajone, Riešės seniūnijoje, Mikulionių kaime, prie pat kelio  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė , 1,5 km į vakarus nuo kelio  **172**  Raudondvaris–Giedraičiai–Molėtai . 

Mitologinis akmuo informaciniu ženklu nepažymėtas, matomas nuo kelio (sustojus) – slūgso aukštoje pašlaitėje (šiaurinėje pusėje), miške, apie 100 m nuo įvažos su šlagbaumu į privačią teritoriją (lauko keliukas miško pakraštyje). Šalia akmens įkastas apie 50 cm aukščio išdrožtas medinis stulpelis su Rūpintojėlio figūrėle, keliautojų papuoštas įvairiais pakabukais. Akmens dubenyje yra paliktų smulkių monetų. Riedulys smarkiai apsamanojęs. Pasak vietos gyventojo iš gretimos sodybos, akmuo buvo šiek tiek perkeltas, praeityje vykdant kelio rekonstrukcijos darbus.

Mikulionių akmuo nuo 1992 m. yra valstybinės reikšmės archeologinis paminklas (unik. kodas 5641).

Duomenys
--------

Mikulionių akmuo yra žmogaus apdorotas riedulys. Akmuo pilkšvai rausvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingo cilindro formos, 1,2x0,95 m dydžio ir 0,75-0,8 m aukščio. Akmens viršuje iškaltas plokščiadugnis dubuo, netaisyklingos apskritimo formos, maždaug 44x45 cm dydžio ir iki 3 cm gylio. Dubuo iškiliu dugnu, o jį juosiantis griovelis iki 2 cm pločio. 

Šio dubens viduryje yra dar vienas, taip pat iškiliu dugnu, iki 18 cm skersmens apskritimas. Akmens šonuose matomos maždaug 10 cm aukščio ir 4 cm pločio tašymo kaltu žymės. 1972 m akmens aplinkoje ištirtas 20 m². plotas, kuriame į pietvakarius nuo akmens aptikta laužavietė, bei maždaug 1,8 m skersmens iš akmens nuoskalų išklotas grindinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Akmuo". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-06-01.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ikarus 256 Lvove
**Ikarus 256** – Vengrijos gamyklos „Ikarus" 1977–2002 m. gamintas tarpmiestinių autobusų modelis. Per gaminimo laikotarpį išleistos 6 modifikacijos. Plačiai naudoti TSRS šalyse (tradiciškai dažyti vyšnine spalva), Rytų Europoje. Maždaug iki 2010 m. dar vietomis važinėjo Lietuvoje.

Įprastos modifikacijos Ikarus 256 yra 2 durų („vartų" tipo, sudarytos iš 1 dalies), 10,99 m ilgio, 2,5 m pločio, 5,33 m bazinio aukščio, sveria 10,4 t (pilnoje apkrovoje – 15,5 t). Autobusą varo dyzelinis variklis RABA D10 UTSLL-155,P6 ТД, 6 cilindrų, 250 AG, 10,35 darbinio tūrio. Standartinė talpa – 45+1+1 sėdimos vietos. Gali išvystyti maksimalų ~120 km/h greitį.

Ikarus 256 išoriškai mažai tesiskiria nuo Ikarus 250, yra 1 m trumpesnis ir 10 cm žemesnis. Taip pat išsiskiria diskiniais ratais ir patogiau įrengtu salonu – priešingai nei Ikarus 250, šiame modelyje ir galinės durys atidaromos automatiškai, sumažintas sėdimų vietų skaičius, bet padidintas jų patogumas, erdvumas, įrengtas geresnis apšvietimas, vėdinimas.

* Ikarus 256 Vilniuje (2008 m.)Ikarus 256 Vilniuje (2008 m.)
* Modifikuota versija (Budapeštas)Modifikuota versija (Budapeštas)
* Ikarus 256.74 (Železnogorskas)Ikarus 256.74 (Železnogorskas)
* Ikarus 256 (Tomskas)Ikarus 256 (Tomskas)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ikarus 256** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Berezinos mūšis |
| --- |
| Priklauso: Napoleono žygis į Rusiją |
| Prancūzijos kariuomenės persikėlimas per Bereziną |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1812 lapkričio 26–29 d. |
| Vieta | prie Berezinos upės, į rytus nuo Minsko, Baltarusija. |
| Rezultatas | Taktinė Prancūzijos pergalė su didžiuliais nuostoliais. |

 |
| Konflikto šalys |
|  Prancūzija |  Rusijos imperija |

**Berezinos mūšis** – susirėmimas tarp iš Rusijos besitraukiančios Napoleono armijos ir jį persekiojusių Rusijos imperijos armijos.

Padėtis prieš mūšį
------------------

1812 m. spalio 19 d. po nesėkmingų bandymų priversti rusus pripažinti pralaimėjimą, Napoleonas įsakė Didžiajai armijai trauktis iš Maskvos. Pritrūkus maisto, pašaro arkliams ir temperatūrai nukritus iki -30 °C dešimtys tūkstančių kareivių buvo palikti mirti pakelėse. Lapkričio 23 d. armija atžygiavo prie Berezinos upės ir išvydo rusų kariuomenę kitame jos krante bei sugriautą vienintelį tiltą. Didžioji armija pakliuvo į spąstus tarp ledus plukdančios upės ir besivejančios kitos rusų kariuomenės.

Mūšio eiga
----------

Buvo nuspręsta pastatyti du pontoninius tiltus per upę. Maždaug 400 inžinierių dirbo iki krūtinių įbridę į ledinį vandenį. Daug jų sušalo ar buvo srovės nunešti. Lapkričio 26-29 d. apie 35 000 karių perėjo tiltus abiejuose upės krantuose vykstant žiaurioms kautynėms. Buvo siekiama apsaugoti prietilčius. Paskui prancūzų inžinieriai tiltus sugriovė. Persikėlus per upę Napoleonui liko mažiau nei 10 000 kovai tinkamų karių.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Berezinos mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kristobal Kolono viršukalnė |
| --- |
|  |
| **Aukštis** | 5775 m |
| **Šalys** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Kalnynas** | Siera Nevada de Santa Marta (Andai) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kristobal Kolono viršukalnė

  |
| **Koordinatės:** | 10°52′0″ š. pl. 73°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.86667°š. pl. 73.71667°r. ilg.﻿ / 10.86667; 73.71667Koordinatės: 10°52′0″ š. pl. 73°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.86667°š. pl. 73.71667°r. ilg.﻿ / 10.86667; 73.71667 |

**Kristobal Kolono viršukalnė, Kristupo Kolumbo viršukalnė** (isp. *Pico Cristóbal Colón*) – kalnas šiaurės rytų Kolumbijoje, Siera Nevada de Santa Martos masyve, Magdalenos departamente. Penktas pagal santykinį aukštį pasaulio kalnas (santykinis aukštis – 5584 m). Absoliutinis aukštis – 5775 m (tačiau pateikiami įvairūs aukščiai). Išsidėstęs vos 42 km nuo Karibų jūros kranto ir yra aukščiausias pasaulyje pakrantės kalnas. Manoma, kad greta esantis Simono Bolivaro kalnas gali būti šiek tiek aukštesnis. Pagal esamus duomenis, Kristobal Kolonas S. Bolivaro k. lenkia vos 1 m.
|  *Kristjan Čeh*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Kristjan Čeh |
| Gimė | 1999 m. vasario 17 d. (24 metai)  Ptujus, Slovėnija |
| Atstovauja (-vo) | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
|  |
| Rungtys | Disko metimas |
| Asmeniniai rekordai | 71,27 m |
| Treneriai | Gerd Kanter |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**0 |
|  |
| Kiti titulai | Pasaulio jaunimo iki 23 m. čempionas |
| World Athletics profilis: |  |

**Kristianas Čehas** (g. 1999 m. vasario 17 d. Ptujuje) – Slovėnijos lengvaatletis, kuris specializuojasi disko metime, olimpietis, pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2016 m. slovėnas debiutavo šalies jaunimo rinktinėje dalyvaudamas Europos jaunimo čempionate, kuriame užėmė 26-ą vietą. 2018 m. Viduržemio jūros žaidynėse sportininkas iškovojo sidabro medalį. 2019 m. slovėnas pelnė Europos metimo taurės auksą. Tais pačiais metais sportininkas debiutavo pasaulio čempionate, kuriame liko 31-as.

2021 m. Čeh pateko į olimpinių žaidynių finalą, kuriame su 66,62 m rezultatu užėmė 5-ą vietą.

2022 m. vasarį slovėną pradėjo treniruoti Estijos olimpinis disko metimo čempionas Gerd Kanter. Tais pačiais metais pasaulio čempionate Čeh pagerino pasaulio čempionatų rekordą, kuris lygi tol priklausė lietuviui Virgilijui Aleknai ir tapo pasaulio čempionu. 2022 m. Europos čempionato atrankoje pagerino čempionatų rekordą ir pirmu numeriu pateko į finalą, kuriame slovėnas nusileido tik naują čempionatų rekordą pagerinusiam Mykolui Aleknai ir pelnė sidabro medalį.

Pasiekimai
----------

| Metai | Čempionatas | Vieta | Pozicija | Pap. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Pasaulio čempionatas | Doha, Kataro vėliava Kataras | 31 | 59,55 |
| 2021 | Olimpinės žaidynės | Tokijas, Japonijos vėliava Japonija | 5 | 66,62 |
| 2022 | Pasaulio čempionatas | Judžinas, Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV | 1 | 71,13 |
| Europos čempionatas | Miunchenas, Vokietijos vėliava Vokietija | 2 | 68,28 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Disko metimo Supermeno vardo nesikratantis akiniuotas slovėnas: kas jį sieja su Dončičiumi ir kodėl jam reikia Aleknos
2. ↑  Kanter: Kristjan Čeh je mladi Michael Jordan, le v atletiki

Nuorodos
--------

* WA svetainėje