recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Tadeusz Lehr-Spławiński** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1891 m. rugsėjo 20 d.Krokuva, Galicijos ir Lodomerijos karalystė, Cisleitanija, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1965 m. vasario 17 d. (73 metai)Krokuva, Lenkija Lenkija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Jogailos universitetas |

**Tadeušas Ler-Splavinskis** (lenk. *Tadeusz Lehr-Spławiński*, 1891 m. rugsėjo 20 d. Krokuva, Galicijos ir Lodomerijos karalystė, Cisleitanija, Austrija-Vengrija – 1965 m. vasario 17 d. Krokuva, Lenkija) – lenkų kalbininkas, slavistas.

Biografija
----------

Gimė 1891 m. rugsėjo 20 d. Krokuvoje inžinieriaus Edvardo Lero ir Marijos (mergautinė pav. Splavinski) šeimoje. Mokėsi Krokuvos Karaliaus Jono III Sobieskio gimnazijoje; 1909–1915 m. Jogailos universitete studijavo kalbotyrą, lenkų literatūros istoriją ir klasikinę filologiją. 1915–1918 m. Zakopanėje dėstė lenkų kalbą. 

1918 m. tapo Jogailos universiteto docentu. Buvo šių universitetų profesorius: Poznanės (1919–1922), Lvovo (1922–1929) ir Jogailos (1929–1962). 1938 – 1939 ir 1945 – 1946 m. buvo Jogailos universiteto rektorius, 1945 –1962 m. vadovavo šio universiteto slavų filologijos katedrai; taip pat buvo kalbotyros instituto direktorius ir žurnalo „Rocznik slawistyczny" redaktorius.

1939 m. lapkričio 6 d. vykdant Krokuvos profesorių suėmimo operaciją, buvo hitlerininkų areštuotas ir uždarytas į Zachsenhauzeno koncentracijos stovyklą; išlaisvintas 1940 m. vasarį, vokiečių okupacijos metu slapčia dėstė.

Tyrė slavų kalbų istorinę gramatiką, slavų tautų istoriją ir etnografiją. Parašė daugiau kaip 400 darbų, tarp jų
„O mowie Polaków w Galicji Wschodniej" ir „O pochodzeniu i praojczyźnie Słowian". Bažnytinės slavų, lenkų, čekų, rusų kalbų vadovėlių autorius.

Lenkijos švietimo akademijos, Lenkijos mokslų akademijos (1928 narys korespondentas, 1952 tikrasis narys), Prahos slavų instituto, Lvovo mokslų draugijos narys. Prahos ir Sofijos universitetų garbės daktaras.

Mirė 1965 m. vasario 17 d. Krokuvoje.

Bibliografija
-------------

* *Kaszubi: kultura ludowa i język*
* *O pochodzeniu i praojczyźnie Słowian*
* *Język polski; pochodzenie, powstanie, rozwój*
* *Przegląd i charakterystyka języków słowiańskich*
* *Dzieje języka ukraińskiego w zarysie*
* *Wybór tekstów do historii języka rosyjskiego*
* *Gramatyka historyczna języka czeskiego*
* *O mowie Polaków w Galicji Wschodniej*
* *Słownik etymologiczny języka Drzewian połabskich*

Šaltiniai
---------

1. ↑  BNF identifikatorius
2. ↑  Brokhauzo enciklopedija
3. ↑  Visuotinė lietuvių enciklopedija, „Tadeusz Lehr-Spławiński"[neveikianti nuoroda], tikrinta 2020-03-29
**Arvydas Kuodys** (g. 1944 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. ekonomikos mokslų kandidatas. Stažavo 1992 m. Švedijoje, 1993 m. ir 1995 m. Norvegijoje, 1996 m. ir 1999 m. Danijoje, 1997 m. ir 2000 m. Didžiojoje Britanijoje, 2001 m. ir 2004 m. Olandijoje, 2003 m. ir 2004 m. Vokietijoje.

1973–1985 m. ir nuo 1990 m. dirba Lietuvos žemės ūkio ekonomikos mokslinio tyrimo institute (nuo 1990 m. Agrarinės ekonomikos institutas), 1979–1985 m. Operatyvaus valdymo organizavimo, 1990–1992 m. Ekonominių konsultacijų skyrių vedėjas, 1992–1998 m. direktorius. Nuo 1998 m. Ūkių apskaitos duomenų tinklo padalinio vadovas, jam vadovaujant sukurta nuolat veikianti ūkių veiklos rezultatų stebėsenos sistema. 1985–1990 m. Lietuvos agropramoninio komplekso aukštosios vadybos mokyklos Vadybos ir teisės katedros vedėjas. 2000–2003 m. dėstė Lietuvos teisės universitete; nuo 1988 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – žemės ūkio politika, ūkių veiklos rezultatų apskaita pagal ES metodiką, žemės ūkio ir maisto produktų užsienio prekyba. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR žemės ūkio gamybos operatyvaus valdymo sistema, 1981 m.
* Dispečerinio valdymo sistema rajonų agropramoniniuose susivienijimuose, 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arvydas Kuodys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 273 psl.
| Kampinoso nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Pelkė parke Pelkė parke |
| **Vieta:** | Lenkijos vėliava Lenkija (Mazovijos vaivadija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Varšuva |
| 

Žemėlapis rodantis Kampinoso nacionalinis parkas vietą.Kampinoso nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 52°19′0″ š. pl. 20°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.31667°š. pl. 20.56667°r. ilg.﻿ / 52.31667; 20.56667Koordinatės: 52°19′0″ š. pl. 20°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.31667°š. pl. 20.56667°r. ilg.﻿ / 52.31667; 20.56667 |
| **Plotas:** | 385,44 km² |
| **Įkurtas:** | 1959 m. |
| **Valdymas:** | Lenkijos aplinkos apsaugos ministerija |
|  **Vikiteka:** | Kampinoso nacionalinis parkas |

**Kampinoso nacionalinis parkas** (lenk. *Kampinoski Park Narodowy*) – saugoma gamtos teritorija Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, į vakarus nuo Varšuvos, apima Vyslos kairiajame krante (senslėnyje) esančią Kampinoso girią (nuo 2000 m. biosferos rezervatas). Įkurtas 1959 m. ir apima 385,44 km² plotą. Administracija – Izabelino kaime.

Parkas yra ties Vyslos, Narevo, Vkros, Bugo ir Bzuros upių santaka. Parke saugomi žemyninių smėlio kopų gūbriai, kurių didžiausias absoliutinis aukštis 105 m (santykinis iki 30 m), taip pat tarp jų esančios pelkės (daugiausia nusausintos) bei durpynai. Kopos apaugusios pušynais, mišriaisiais miškais, o kloniuose veši alksnynai, pievos. Parke sutinkamos lūšys, briedžiai, bebrai, suopiai, juodieji gandrai, pilkosios gervės, ereliai rėksniai.

Parke yra muziejus, 1863 metų sukilėlių kapas, hitlerininkų nužudytų gyventojų ir 1944 metų partizanų kapai.

* Parko kraštovaizdisParko kraštovaizdis
* SmėlynaiSmėlynai
* Briedis parkeBriedis parke
* Vitoldo Plapiso paminklinis akmuoVitoldo Plapiso paminklinis akmuo

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kampinoso nacionalinis parkas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
*Kitos reikšmės – Revda (reikšmės).*

| RevdaРевда |
| --- |
|              |
| *Cerkvė* |
|  |
| 

RevdaRevda

56°48′00″ š. pl. 59°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.80000°š. pl. 59.91667°r. ilg.﻿ / 56.80000; 59.91667﻿ (Revda)Koordinatės: 56°48′00″ š. pl. 59°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.80000°š. pl. 59.91667°r. ilg.﻿ / 56.80000; 59.91667﻿ (Revda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Sverdlovsko sritis Sverdlovsko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1734 m. (miesto teisės – nuo 1935 m.) |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 61 713  |
| **Altitudė** | 320 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 62328X |
| **Tel. kodas** | +7 34397 |
| **Tinklalapis** | www.adm.revda.ru |
|  **Vikiteka** | Revda |

**Revda** (rus. *Ревда*) – Rusijos miestas Sverdlovsko srityje, Revdos miesto apygardos administracinis centras, už 43 km nuo srities centro Jekaterinburgo, netoli Pervouralsko. Miestas išsidėstęs prie tvenkinio bei Revdos ir Čiusovajos upių santakos. Per miestą praeina geležinkelio linija „Kazanė–Jekaterinburgas". Revda – išvystytos metalurgijos pramonės miestas, turintis 61,7 tūkst. gyventojų.

Geografija
----------

Šalia Revdos miesto praeina Europos ir Azijos žemynus skirianti riba. Revda išsidėsčiusi vidurio Uralo kalnų vakarinėje dalyje, supama kalvų, apaugusių spygliuočių miškais. Pagrindinė miesto dalis įsikūrusi kairiajame Revdos krante ir prie didelio buvusio gamyklos tvenkinio, ant lėkšto Šaitano kalvos šlaito. Revdos apylinkėse yra vienas aukščiausių kalnų vidurio Urale – Volčichos kalnas (526,3 m).

Istorija
--------

ThumbThumb
Revda – vienas seniausių Uralo miestų, savo istoriją skaičiuojantis nuo 1734 m. kada Demidovų įkurtoje gyvenvietėje pradėjo veikti pirmoji aukštakrosnė, lydanti ketų. Demidovai metalų rūdų kasykloms ir lydymo gamykloms įkurti ir plėsti pusvelčiui supirko žemes iš vietinių baškirų, kurie buvo priversti pasitraukti iš savo tradicinių teritorijų.

1929 m. Revda įgijo miesto tipo gyvenvietės statusą, 1935 m. – suteiktos miesto teisės.

Pramonė
-------

Revda garsėja metalurgijos, chemijos, statybų pramonės įmonėmis. Kai kurios iš jų:

* *Ревдинский метизно-металлургический завод* – juodoji metalurgija;
* *Металлургический холдинг (Ревдинский ОЦМ)* – spalvotoji metalurgija;
* *Среднеуральский медеплавильный завод* – vario lydymas;
* *Ревдинский кирпичный завод* – plytų gamyba, statybinės medžiagos;
* *Уральские самоцветы* – brangiųjų mineralų apdirbimas.

Kultūra, švietimas
------------------

Didžiosios metalurgijos gamyklos Revdoje turi savo istorijų muziejus. Revdos senamiestyje yra išlikę medinės architektūros pavyzdžių: Demidovų dinastijos šeimos namas (XIX a.), kiti XIX a. pabaigos–XX a. pradžios statiniai.

Mieste veikia kelių aukštųjų mokyklų ir koledžų filialai.

Nuorodos
--------

* Revda svetainėje „Moj gorod" (rusų k.)
* Revdos mokymo įstaigos Archyvuota kopija 2012-04-15 iš Wayback Machine projekto. (rusų k.)
2023 m.
2022 m.
Eurobasket 2011 kamuolys
**Akropolis** – prekybos ir pramogų centras Šeškinėje (Vilnius).

Atidarytas 2002 m. balandį. Statyba truko 9 mėnesius, kainavo 190 mln. litų. Pastatymo metu plotas buvo 54 tūkst. kv. metrų. Priklauso Akropolis Group (prieš tai – Vilniaus prekyba). Statymą finansavo „Hansa-LTB" ir komplekse įsikūrę partneriai.

Architektai Gediminas Jurevičius ir Algimantas Nasvytis, interjero dizaineris – Unko Kunnap (Estija).

2004 m. Vilniaus „Akropolis" išplėstas, tapo didžiausiu tokio pobūdžio objektu Baltijos šalyse. Po rekonstrukcijos plotas siekia beveik 110000 m². Veikia 243 parduotuvės, per 2013 m. apsilankė 15 mln. žmonių.

2019 m. buvo atnaujinta 13 tūkst. bendrųjų erdvių ir 36 tūkst. prekybinio ploto. Taip pat padidinus Maxima XXX lentynų kiekį ir prekių pasirinkimą - buvo pakeista į Maxima XXXX - pirmąją tokio tipo parduotuvę. Visas atnaujinimo projektas buvo pavadintas „Akropolis persirengia", į kurį buvo investuota daugiau nei 14 mln. eurų.

Nuorodos
--------

* Parduotuvės svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vilniuje - prekybos ir pramogų kompleksas "Akropolis"". delfi.lt. 2002-04-26. Nuoroda tikrinta 2022-08-06.
2. ↑  „„Akropolis Group" tęsia atnaujinimo darbus, ruošiamasi prekybos centro Latvijoje atidarymui". delfi.lt. 2019-11-30. Nuoroda tikrinta 2022-08-06.

Koordinatės: 54°42′38″š. pl. 25°15′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.710559°š. pl. 25.259478°r. ilg.﻿ / 54.710559; 25.259478
*Kitos reikšmės – Venta (reikšmės).*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

Latviško palydovo stebėjimo radioteleskopas Ventspilio radioastronomijos centre
**„Venta-1"** – pirmasis Latvijos palydovas. Kuriant palydovą „Venta-1" dalyvavo Vokietijos kosmoso technologijų kompanija „OHB-System AG", Brėmeno taikomųjų mokslų universitetas, Ventspilio universiteto koledžas ir Ventspilio aukštųjų technologijų parkas. Palydovo projekto vertė siekia apie 350 tūkst. latų (apie 1,7 mln. Lt).

Ventspilio tarptautinis radioastronomijos centras mikropalydovą paleisti planavo 2010 m. pradžioje, tačiau planus teko atidėti; viena iš priežasčių – nepakankamas finansavimas. Po 7 metų pertraukos planuota palydovą iškelti 2017 m. antrą ketvirtį kartu su trečiuoju Lietuvišku palydovu „LituanicaSAT-2" nešančiąja raketa „PSLV" (angl. Polar Satellite Launch Vehicle) iš Indijos erdvės tyrimų organizacijai (angl. sutr. ISRO) priklausančio Satish Dhawan kosmodromo (angl. sutr. SDSC). Latvijos ir Lietuvos palydovai 2017 m. birželio 23 d. buvo paleisti į orbitą.

Misijos tikslai – naudoti palydovą mokymams, pritaikyti transporto saugumo sistemoms, kartu siekiant išbandyti signalų transliavimo modemą.

Duomenys
--------

Pirmojo latviško palydovo techniniai parametrai:

* Svoris – apie 5 kg
* Tūris – 40 cm x 40 cm x 5 cm
* Saulės baterijos galia – 10 W
* Orbitos aukštis – apie 600 km
* Skrydžio trukmė – 12 – 24 mėn.
* Projekto kaina – apie 350 000 latų

Kitose Baltijos šalyse paleisti pirmieji dirbtiniai palydovai:

* „LituanicaSAT 1" ir „LitSat-1" (Lietuva)
* „ESTCube-1" (Estija; sėkmingai iškeltas į orbitą 2013 m. gegužės 7 d.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   PSLV rocket launches Cartosat 2E and 30 small sats
3. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-21 iš Wayback Machine projekto. Latvijos pirmasis palydovas

Nuorodos
--------

* Latvijos kosminiai tyrimai – „Venta-1" Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Latvija planuoja paleisti pirmąjį savo palydovą
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kampidanas** (*Campidano*) - siaura žema lyguma Sardinijos (Italija) pietvakarių dalyje, maždaug 100 km pločio, besidriekianti tarp Kaljario ir Oristano. Lyguma yra apie 32 km pločio ir apie 110 km ilgio - nuo Oristano įlankos (*Golfo di Oristano*) į salos centrą. Kampidanas atskiria nedidelio ploto pietvakarines aukštumas *Iglesiente* nuo didesnių Rytinių aukštumų, kurios apima visą rytinę salos dalį.

Lyguma yra žemdirbystės zona, kadangi užtvenkus didžiąsias Sardinijos upes pakanka vandens irigacijai. Tipiški lygumoje auginami augalai yra kviečiai ir kiti javai, artišokas, alyvmedžiai, migdolai, vynuogės, daržovės ir vaisiai. Iki 1946 m. regionas buvo maliarinė pelkė, bet sausinimo darbai ir pakitusi žemėnauda pavojingą kraštą pavertė apgyvendintu ir derlingu.

Pagrindiniai miestai yra provincijos sostinė Oristanas (*Oristano*) ir Teralba (*Terralba*).

* Įstriža žemuma pietinėje dalyje - KampidanasĮstriža žemuma pietinėje dalyje - Kampidanas
* Rytinė Kampidano dalis palydovinėje nuotraukojeRytinė Kampidano dalis palydovinėje nuotraukoje
**Albertas Mateika** (1910 m. vasario 8 d. Lietuvoje – 1994 m. balandžio 9 d. St. Petersburge, FL – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Išmokęs vargonuoti kiek laiko vargonininkavo Veiveriuose, bažnytinės muzikos klausimais rašė „Muzikos baruose". Nemažą muzikinės veiklos barą išvarė nuvykęs į JAV. Buvo vargonininkas ir choro vadovas Šv. Antano lietuvių parapijoje Racine, WI, Šv. Kazimiero Worcesteryje, MA, 1956–1967 m. dirbo su Šv. Antano lietuvių parapijos mišriuoju choru Detroite, MI. Keletą metų choras vadinosi Vyčių vardu, vėliau liko parapijos choru, kurį lankė apie 40 giesmininkų. Choras giedojo bažnyčiose, koncertuose, statė M. Petrausko operetes, koncertavo su simfoniniu orkestru. A. Mateika chorą parengė 1964 m. Pasaulio parodos Niujorke Lietuvių dienos koncertui ir 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje. Vadovavo Detroito „Aušros" lituanistinės šeštadieninės mokyklos vaikų chorui, Amerikos lietuvių klubo St. Petersburge chorui ir kitiems kolektyvams.

Nuo 1956 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Albertas Rybakas** |
| --- |
| Visas vardas | Albertas Rybakas |
|  |
| Sritis | Futbolas |

**Albertas Rybakas** – Gudijos futbolo specialistas, 2016 m. gegužės mėn. atvykęs į Lietuvą ir tapęs „Trakų" vartininkų treneriu.

Biografija
----------

2016 m. atvyko į Lietuvą ir tapo Trakų futbolo klubo vartininkų treneriu. 2016 m. liepos mėn. iš FK Trakai vyr. trenerio posto pasitraukė Valdas Urbonas ir laikinuoju treneriu tapo Albertas Rybakas.

2018 m. sezono pabaigoje dirbo laikinuoju vyr. treneriu, kai iš posto pasitraukė ispanas Kibu Vicuña.

2019 m. pradžioje Ritetiams vadovavo Aurelijus Skarbalius, bet rugpjūčio mėn. pasitraukė iš posto ir laikinuoju treneriu (iki sezono pabaigos) tapo Albertas Rybakas.

2020 m. sausio mėn. buvo pranešta, kad FK Riteriai ieškosi naujo trenerio, o su Albertu Rybaku sutartis nebuvo pratęsta.

Pasiekimai
----------

* 2019 m. sezono lapkričio mėnesio geriausias A lygos treneris.

Nuorodos
--------

* Riterių FK svetainė
* Sofascore rezultatai

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Albertas Storostas** arba **Albertas Storosta**, vok. *Albert Storost* (1878 m. gegužės 1 d. Naujakiemyje (Pilkalnio apskritis Prūsijos karalystėje) – 1905 m. vasario 15 d. Įsrutyje) – Mažosios Lietuvos muzikas, pirmasis lietuvninkų kompozitorius.

Biografija
----------

Gimė iškilioje mokytojo Anskio Storosto ir Marijos Ašmonaitės šeimoje. Kartu su Albertu augo: Jonas (1867–1945), Vilhelmas (1868–1953), Frydrichas (1869–1957), Marija (1871–1950), Jurgis (1872–1937), Gotfrydas (1873–1873), Magdalena (1873–1950), Hermanas (1876–1916) ir Christianas (1880–1881). Jurgis tapo žinomu istoriku, o kitas brolis – Vilhelmas (Vydūnas) – garsiu filosofu ir rašytoju. Užaugusios seserys pasuko amatininkių keliu ir gamino skrybėlaites, o likusieji broliai dirbo mokytojais: Jonas – Spartesniojoje mokykloje Klaipėdoje, Frydrichas – Tilžėje, Hermanas – Berlyne.

Albertas Storostas lankė tėvo vadovaujamą pradinę mokyklą Naujakiemyje, nuo mažens skambino fortepijonu, griežė smuiku ir vargonavo. 1898 m. baigęs Ragainės mokytojų seminariją dirbo vargonininku Valtarkiemyje ir Stolbeikiuose. Privačiai paruoštas Tilžės Karališkosios muzikos mokyklos direktoriaus P. W. Wolffo, 1901–1902 m. studijavo Berlyno Karališkajame akademinės bažnytinės muzikos institute. Profesorius R. Radecke dėstė harmoniją ir vargonus, prof. T. Krause – dainavimą ir bažnytinį giedojimą, prof. H. Schroederis – partitūrų skaitymą ir kamerinį ansamblį. Po baigimo įgijo muzikos ir dainavimo mokytojo bei vargonininko kvalifikaciją.

Mirė jaunas, būdamas vos dvidešimt šešerių metų.

Kūryba
------

Per savo trumpą gyvenimą A. Storostas suspėjo sukurti nemažai originalių dainų ir giesmių: „Našlaitė", „Lietuvos žodelis", „Gritutė", „Lietuvos kalba ir daina" ir kt. Jo harmonizuotas liaudies dainas per koncertus atlikdavo Tilžės Lietuvių giedotojų draugijos choras. Be to parašė muzikinių kūrinių brolio Vydūno dramoms „Pasiilgimas veldėtojo", „Išvaduotojas" ir „Atbudimas". Albertas Storostas ir Vydūnas buvo pradėję kurti operą „Gilanda". Ji liko nepabaigta, bet išlikusi šio kūrinio chorinė daina įvardijama kaip pirmasis lietuvių operos muzikos fragmentas.

Kūryba paskelbta vienuose pirmųjų Lietuvoje chorinių dainų rinkinių: „Lietuvos Aidos" (1904 m.) ir „Lietuvos varpeliai" (1909 m.).

Išnašos
-------

1. ↑  Birutė Žemaitaitytė ir Algirdas Žemaitaitis. *Mažosios ir Didžiosios Lietuvos evangelikų liuteronų lietuvių raštijos veikėjų ir kiti jubiliejai 2013 m. Gegužė* // Voruta, 2013 m. gegužės 11 d. Nr. 10 (774)
2. ↑  Dr. Vaclovas Bagdonavičius. *Genealoginės Vydūno ištakos* // Vydūno draugija

Šaltiniai
---------

* Prof. Daiva Kšanienė. *Albertas Storosta* // mazoji-lietuva.lt Archyvuota kopija 2016-08-19 iš Wayback Machine projekto.
* Daiva Kšanienė. *Vydūno dainų rinkinių sukaktis* // durys.diena.lt
* Daiva Kšanienė. *Mažosios Lietuvos dainius* // durys.diena.lt
| **Alfonsas Pilka** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. vasario 27 d.Trakiniai, Kurklių valsčius |
| Mirė | 2020 m. rugsėjo 10 d. (85 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | filologas, kraštotyrininkas, pedagogas |
| Organizacijos | Klaipėdos jūreivystės mokykla,  Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų, filologijos daktaras docentas |
| Alma mater | 1958 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Alfonsas Pilka** (1935 m. vasario 27 d. Trakiniuose, Kurklių valsčiuje – 2020 m. rugsėjo 10 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, kraštotyrininkas, pedagogas.

Biografija
----------

A. Pilka gimė 1935 m. vasario 27 d. Trakinių kaime Stasės Pilkienės (Juškaitės) ir Prano Pilkos šeimoje, 4-ių vaikų šeimoje. Baigęs Antanavos pradžios mokyklą, jis mokėsi Anykščių Jono Biliūno vidurinėje mokykloje. 1954–1958 metais studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, įgijo anglų kalbos mokytojo išsilavinimą. Baigęs studijas ir apsigyvenęs Klaipėdoje, 1958–1959 metais buvo Klaipėdos 4-osios vidurinės mokyklos anglų kalbos mokytojas, 1959–1962 m. – Klaipėdos jūreivystės mokyklos anglų kalbos dėstytojas. Sugrįžęs į Vilnių, 1962–1996 metais dėstytojavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (nuo 1992 m. – Vilniaus pedagoginis universitetas). Nuo 1988 m. – docentas.

1963–1965 m. stažavosi Rygos universitete, vėliau – Didžiojoje Britanijoje. 1984 m. Vilniaus universitete apsigynė filologijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvių kalbos nežymimieji determinatyvai (gretinant su anglų kalba)", 1993 m. nostrifikuotas humanitarinių mokslų, filologijos daktaras.

Palaidotas Anykščių rajono Kurklių kapinėse.

Mokslinė veikla
---------------

A. Pilkos mokslinių tyrimų sritis buvo loginė-semantinė anglų ir lietuvių kalbų gretinamoji analizė. Jis paskelbė profesinės ir mokslinės srities straipsnių „Kalbotyroje", rinkiniuose „Kalba ir mintis" (1980 m.), „Žodžiai ir prasmės 1" (1991 m.) ir kitur, publikavo šalies spaudoje kraštotyros tyrimų apie gimtojo kaimo ir jo apylinkių iškilius žmones: spaustuvininką Martyną Kuktą, arkivyskupą Teofilių Matulionį, kunigą Stasį Ylą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfonsas Pilka *anykstenai.lt*
2. 1 2
3. ↑
4. ↑
| **Alfonsas Pulokas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. vasario 8 d. (71 metai)Bagužiškiai, Ukmergės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Nona |
| Vaikai | Kristina, Ramunė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Pasvalio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Alfonsas Pulokas** (g. 1952 m. vasario 8 d. Bagužiškiuose, Ukmergės rajonas) – Lietuvos ir Pasvalio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė devynių vaikų šeimoje.1959–1963 m. mokėsi Parijos pradžios mokykloje, 1963–1967 m. Krikštėnų aštuonmetėje mokykloje, 1970 m. baigė Ukmergės 1-ą vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, inžinierius mechanikas. Tobulinosi Riazanės kvalifikacijos kėlimo institute, 1997 m. Danijos Slagelso mokymo centre.

1975–1984 m. Panevėžio, Ukmergės ir Pasvalio „Žemūktechnikos" inžinierius, vyr. inžinierius, valdytojo pavaduotojas. 1984–1991 m. LKP Pasvalio rajono komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas.

1991–1993 m. Valstybinės įmonės, vėliau AB „Pasvalio grūdai" technikos direktorius. 1993–1995 m. Pasvalio rajono valdytojas. 1995–1998 m. Panevėžio apskrities valdytojo administracijos Pasvalio rajono žemės ūkio valdybos viršininkas. 1998–1999 m. UAB „Adoliana" direktorius. 1999–2000 m. Pasvalio rajono savivaldybės turto valdymo specialistas. 2000 m. mero pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys. Nuo 2005 m. Pasvalio darbo biržos klientų aptarnavimo poskyrio konsultantas, 2007–2012 m. Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos Turto valdymo skyriaus vyriausiasis specialistas.

1995–2000 m. 2003 m. 2005–2007 m. ir 2011–2019 m. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos narys. 1995–2000 m. ir valdybos narys.

1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP), 2001–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, tarybos narys, 2005–2018 m. skyriaus pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.

Žmona Nona – advokatė. Dukros Kristina ir Ramunė.

Tėvai Pranas ir Veronika Pulokai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.
Proporcjos: 3:5
Speciali tarnybinė (vyriausybinė) vėliava  
 Proporcijos: 3:5
**Lichtenšteino vėliava** – stačiakampio formos, padalinta į dvi vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinė – mėlyna, apatinė – raudona. Mėlynoje juostoje, prie flagštoko įkomponuota kunigaikštiška auksinė karūna.

Istorija
--------

Ankstesnė Lichtenšteino vėliava buvo dviejų juostų – viršutinės geltonos ir apatinės raudonos. XIX a. vėliavoje geltona juosta pakeista į mėlyną. 1936 m. Olimpinėse žaidynėse tokią pačią vėliavą turėjo ir Haičio delegacija, dėl to jau 1937 m. vėliavoje buvo įkomponuota kunigaikštiška karūna, kaip simbolis pabrėžiantis kunigaikštystę.

1988 m. buvo papildomai įteisinta speciali tarnybinė vėliava (faktiškai tapusi valstybine). Jos centre įkomponuotas Lichtenšteino herbas.

### Istorinės vėliavos

* 1719-1852
* 1852-1921
* 1921-1937

Simbolika
---------

Mėlyna spalva simbolizuoja virš valstybės esančią dangaus mėlynę, raudona – saulėlydį. Karūna simbolizuoja pačią kunigaikštystę, kunigaikštiškos dinastijos ir šalies gyventojų vienybę.

Konstrukcija
------------

Spalvos
-------

        Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 280; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 43, 127.

        Pantone spalvų sistemoje: Raudoma – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudna – 206, 17, 38.

        Pantone spalvų sistemoje: Auksinė (geltona) – Pantone 116; RGB spalvų sistemoje: Auksinė (geltona) – 252, 209, 22.

        Pantone spalvų sistemoje: Juoda – Pantone Process Black; RGB spalvų sistemoje: Juoda – 0, 0, 0.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lichtenšteino herbas

Nuorodos
--------

* vexilla-mundi.com Archyvuota kopija 2006-03-23 iš Wayback Machine projekto.

  



**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lichtenšteino vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Lidija Laškova** (g. 1937 m. gegužės 16 d. Kijeve) – Lietuvos geologė, fizinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Vyras Jevlampijus Laškovas. 1964 m. baigė Tomsko politechnikos institutą. 1973 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatė.

1964–1968 m. Vilniaus termoizoliacijos instituto petrografė. Nuo 1968 m. Geologijos instituto (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas) darbuotoja, nuo 1976 m. vyresnioji mokslo darbuotoja.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė Lietuvos ir gretimų teritorijų (Latvija, Baltarusija, Lenkija, Kaliningrado sritis) bei Baltijos jūros kambro sistemos uolienų litologiją. Pagal mineralinę sudėtį ir struktūras išskyrė 3 uolienų grupes – smiltainis, aleurolitas ir argilitas, o jose daugiau kaip 30 uolienų tipų. Nustatė autigeninių mineralų formavimosi etapus, fizines ir chemines sąlygas, jų įtaką kolektorinių savybių (poringumo, dujų skvarbumo) kaitai. Išskyrė kolektorių tipus ir nustatė jų erdvinio pasiskirstymo dėsningumus. Ciklostratigrafiniais tyrimais pagrindė naftos nestruktūrinių kaupviečių radimo galimybę. Lokalių struktūrų raidos ir paleovandens – naftos kontaktų tyrimais nustatė naftos telkinių formavimosi arba nykimo etapus.

Bibliografija
-------------

* Pietų Pabaltijo kambro nuogulų litologija, facijos ir kolektorinės savybės, monografija, 1979 m. rusų kalba
* Lietuvos ir Pietryčių Baltijos naftos geologija, monografija, su kitais, 2001 m. lietuvių ir anglų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Lidija Laškova*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 556 psl.
|  |
| --- |
| Lidia Isac |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1993 m. kovo 27 d. (30 metų)Sankt Peterburgas, Rusijos vėliava Rusija |
| Kilmė | Moldavijos vėliava Moldavija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2013-dabar |
| Susijusi veikla | Glam Girls |

**Lidia Isac** (g. 1993 m. kovo 27 d. Sankt Peterburge, Rusija) – Moldovos dainininkė, šalies atstovė 2016 m. „Eurovizijoje".

Savo muzikinę karjerą pradėjo kaip merginų grupės „Glam Girls" narė. Su ja 2013–2014 metais dalyvavo šalies „Eurovizijos" atrankoje *O Melodie Pentru Europa*, tačiau nesėkmingai. 2016 m. atrankoje pasirodė kaip solo atlikėja. Su kūriniu „Falling Stars" nacionaliniame finale įveikė 15 dalyvių ir užėmė pirmą vietą bei gavo teisę atstovauti Moldovą 2016 m. Eurovizijoje Švedijoje. „Falling Stars" autoriai – Gabriel Alares, Sebastian Lestapier, Leonid Gutkin, Ellen Berg.

Nuorodos
--------

* Daina *Falling Stars*

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Eduardas Romaniuta  *„I Want Your Love"*** |  **Moldavijos atstovė Eurovizijoje**2016 | Po to:**"SanStroke Projekt„ Moldavijos atstovai Eurovizijoje 2017** |
**Lidija Matvejeva** (ar *Matviejeva*) (lenk. *Matwiejewówna*); 1901 m. kovo 3 d. Vilnius – 1985 m. lapkričio 19 d.) – geologė, geografė.

Biografija
----------

1930 m. baigė Vilniaus universiteto Geologijos katedrą. Dar prieš karą būdama studente dalyvavo S. Malkovskio organizuotuose plataus masto petrografiniuose Vilniaus krašto tyrimuose.

Karo metais dirbo Geologijos institute, Kauno universitete jaunesniąja asistente J. Dalinkevičiaus vadovaujamoje grupėje kartu su Č. Pakucku ir kitais.

1945–1946 m. L. Matvejeva pradeda dėstyti geologiją Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute. 1952–1954 m. buvo Gamtos ir geografijos fakulteto dekanė, 1951–1955 m. Ekonominės geografijos ir geologijos katedros vedėja. L. Matvejeva skaitė geologijos, mineralogijos, kristalografijos kursus stacionarinio ir neakivaizdinio skyrių studentams. Parašė 7 mokslinius straipsnius.

Literatūra
----------

* Paškevičius, J. 2013. „Geologija Vilniaus ir Kauno universitetuose nuo Mineralogijos katedros įkūrimo". *Geologija*. Lietuvos mokslų akademija. Vol. 55. No. 1(81). P. 23–39.
* Stanaitis, A. 2005. „Geografijos studijoms Vilniaus pedagoginiame universitete 60 matų". Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius. p. 164.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gaigalas, A. 2003. Geologija Stepono Batoro universitete (1919–1939). „Geologija Vilniaus universitete, Tarptautinės konferencijos medžiaga". Vilniaus universiteto leidykla, Vilnius, 43–70.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

|  |
| --- |
| **F-86** |
|  |
| F-86 |
|  |
| Tipas | naikintuvas |
| NATO kodas | nesuteiktas |
| Gamintojas | North American Aviation |
| Pirmas skrydis | 1947 m. spalio 1 d. |
| Pradėtas naudoti | 1949 m. |
| Baigtas naudoti | 1965 m. |
| Pagaminta vnt. | 9 860 |
| Variantai | Canadair Sabre</be>North American FJ-2/-3 Fury |
| Prototipas | XP-86 |

**F-86** **Sabre** kartais **Sabrejet** North American Aviation (JAV) ir Canada Sabre (Kanada) nuo 1949 gamintas šaltojo karo NATO naikintuvas. Paskutinis vienetas paliko tarnybą 1980 (Prancūzija). CAC Australija gamino labai panašų CAC CA-27 dažnai vadinamą *Avon Sabre*. Iš viso pagaminta 9860 vienetų.

Viršgarsinis greitis
--------------------

F-86 maksimalaus greičio duomenys svyruoja apie 1 000 km/h. Tačiau neriant žemyn ir išnaudojant žemės trauką ir puikią orlaivio aerodinamiką buvo galima skristi ir greičiau. Pilotas bandytojas George Welch su **XP-86** prototipu nėrė į viršgarsinį greitį 1948 balandžio 26 ir tapo pirmuoju lėktuvo pilotu skridusiu greičiau už garsą.   

Viso F-86 pagerino pasaulio greičio rekordą tris kartus paskutinįjį kartą 1953 pasiekta 1 151 km/h.   

Svarbu paminėti, kad su pilotuojama raketa X-1 garso greitis buvo viršytas dar 1947.

Karų istorija
-------------

### Korėja

Vos tik nuriedėję nuo konvejerio pirmieji *F-86* iškeliavo pasitikti naujojo priešo Mig-15. Techniškai tai buvo apylygiai orlaiviai, bet *F-86* pasirodė geriau. Tuo „apkaltinti" *F-86* pilotai, kurie beveik visi turėjo didelę mūšių patirtį Antrajame pasauliniame kare tuo tarpu korėjiečiai ir kinai pilotai turėjo tik mokyklines žinias. F-86tuoju buvo keičiamas jau kiek senas ir paskubomis kurtas F-80, nors viso Korėjos karo metu jie veikė abu. Galutinis tuo metu paskelbtas kovų rezultatas:

* 792 migai numušta
* 78 Sabre prarasta

Nors nauji istoriniai tyrimai teigia, kad MIG'ų numušta beveik dvigubai mažiau.

### Taivano krizė

Tikras iššūkis Taivano oro pajėgoms teko, kai reikėjo kautis su kinų komunistais. Tiesa JAV čia išnaudoja progą išmėginti Sidewinder persekiojančias raketas. Rezultatai buvo atitinkami. Daugiau nei 29 MIG'ai nepatyrus nuostolių sunaikinti.

### Vietnamo karas

Čia F-86 skraidė, bet be kontaktų su priešu.

### Pakistano oro pajėgose

* 1965 metų kautynėse su *F-86* 13 prarasta ir 14 įvairių, kad ir naujesnių indų naikintuvų numušta.
* 1971 metų kautynėse su *F-86* 11 prarasta ir 32 numušta. Šį kartą grobiu tapo net vienas Mig-21. Tais pat metais dar 11 *F-86* teko sunaikinti, kad nepatektų į priešo rankas žemės karo veiksmuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Werrell, Kenneth P (2005). Sabres Over MiG Alley. Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 2005. ISBN 1-59114-933-9.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: North American F-86 Sabre** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 62°16′55.2″ š. pl. 6°32′34.8″ v. ilg.﻿ / ﻿62.282000°š. pl. 6.543000°r. ilg.﻿ / 62.282000; 6.543000

Norojaras
**Norojaras** (far. *Norðuroyggjar* arba *Norðoyar* 'Šiaurinės salos'; dan. *Norderøerne*) – šešių salų grupė Farerų salyno šiaurės rytuose. Salų grupę sudaro: Kalsojus, Kunojus, Borojus, Vijojus, Svuinojus ir Fuglojus. Bendras salų plotas yra ​​241 km². Tai trečias pagal dydį regionas Fareruose, po Streimojaus ir Eisturojaus, po jo eina: Vagaras, Suvurojus ir Sandojus.

Regiono administraciniu centru paprastai laikomas Klaksvuikas, kuris sudaro atskirą regioną.

Gyventojų:

* Klaksvuiko regionas: 5293
* Likusi Norojaro regiono dalis: 718
* Iš viso: 6011

Bendrai paėmus, Šiaurinėse salose yra daugiausiai aukščiausių kalnų ir uolų. Borojaus, Kunojaus ir Vijojaus salas jungia užtvankų ir tunelių tinklas, tuo tarpu Kalsojaus, Fuglojaus ir Svuinojaus salos sujungtos keltų linijomis. 2006 m. buvo atidarytas Šiaurės salų tunelis (*Norðoyatunnilin*), kurio ilgis siekia 6,2 km. Tai ilgiausias tunelis Fareruose. Jis sujungia Klaksvuiką su Eisturojaus saloje esančiu Leirviku.
| Nortamasangl. *Northam* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

NortamasNortamas

31°39′11″ p. pl. 116°39′58″ r. ilg.﻿ / ﻿31.65306°š. pl. 116.66611°r. ilg.﻿ / 31.65306; 116.66611﻿ (Nortamas (Australija))Koordinatės: 31°39′11″ p. pl. 116°39′58″ r. ilg.﻿ / ﻿31.65306°š. pl. 116.66611°r. ilg.﻿ / 31.65306; 116.66611﻿ (Nortamas (Australija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1833 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 6 679  |
|  |
|  **Vikiteka** | Nortamas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nòrtamas |

**Nortamas** (angl. *Northam*) – miestas Australijos pietvakariuose, Vakarų Australijos valstijoje, Nortamo grafystės administracinis centras. Įsikūręs Eivono slėnyje, prie Eivono ir Mortloko santakos, apie 85 km į šiaurės rytus nuo Perto. 6 679 gyventojai, iš jų 8,3 % aborigenų kilmės (2021 m.).

Transporto mazgas: geležinkeliai į Pertą, Kalgurlį, Olbanį ir Gumalingą (*Goomalling*), plentai į Pertą, Kalgurlį, Olbanį. Kursuoja keleiviniai traukiniai į Pertą, Merediną ir Kalgurlį. Miesto apylinkės – intensyvios žemdirbystės kraštas; auginami javai, veisiamos avys, galvijai, kiaulės.

Nortame išlikę kolonijinių laikų architektūros: malūnas (1867 m.), paštas (1873 m.), neogotikinė anglikonų bažnyčia (1889 m.), rotušė (1898 m.), policijos ir teismo pastatas (1896–1910 m.), senoji metodistų bažnyčia (1901, 1924 m.), gyvenamieji namai (Morbio namas, statytas 1836 m. – seniausias mieste ir vienas seniausių valstijoje) ir kt. Veikia miesto istorijos muziejus (senojoje geležinkelio stotyje), aborigenų kultūros centras. 2010 m. atidarytas imigrantų laikinojo apgyvendinimo centras. Per Eivoną nutiestas 117 m ilgio kabantis pėsčiųjų tiltas.

Nortamas – viena seniausių gyvenviečių Vakarų Australijoje, įkurtas 1833 m. Miesto apylinkėse išmatuoti žemės sklypai, į kuriuos kėlėsi naujakuriai žemdirbiai. 1894 m. nutiesus iki Nortamo geležinkelį, XIX a. pabaigos aukso karštligių metu per miestą į žemyno gilumą vykdavo aukso ieškotojai. 1933 m. iš miesto į Mūr Riverio stovyklą (135 km į šiaurę nuo Perto) išvežta visa aborigenų bendruomenė. Po Antrojo pasaulinio karo Nortame veikė į Australiją iš Europos atvykusių karo pabėgėlių stovykla.

* RotušėRotušė
* Šv. Jono anglikonų bažnyčiaŠv. Jono anglikonų bažnyčia
* Šv. Juozapo katalikų bažnyčiaŠv. Juozapo katalikų bažnyčia
* Pėsčiųjų tiltas per Eivoną laikomas ilgiausiu kabančiu pėsčiųjų tiltu AustralijojePėsčiųjų tiltas per Eivoną laikomas ilgiausiu kabančiu pėsčiųjų tiltu Australijoje

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Collie (WA). 2021 Census All persons QuickStats* Australian Bureau of Statistics. Nuoroda tikrinta 2023-01-10.
2. ↑  *Nortamas*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-01-10.
3. ↑  *All train lines*, Transwa. Nuoroda tikrinta 2022-04-06.
4. 1 2  *Northam, Western Australia*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2023-01-10.
5. 1 2 3  *Northam, WA*, Aussie Towns. Nuoroda tikrinta 2022-01-10.
| **Rygoras Baradulinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1935 m. vasario 24 d.Verasoika, TSRS vėliava TSRS |
| Mirė | 2014 m. kovo 2 d. (79 metai)Minskas, Baltarusijos vėliava Baltarusija |
|  |
| Veikla | Poetas, vertėjas |
| Partija | BPF partija |
|  |
| Alma mater | Baltarusijos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Tautos poetas (1992 m.) |

**Rygoras Baradulinas** (blrs. *Рыго́р Іва́навіч Бараду́лін*, 1935 m. vasario 24 d. – 2014 m. kovo 2 d.) – Baltarusijos poetas, vertėjas.

Biografija
----------

Baradulinas gimė 1935 m. Verasoikoje, Vitebsko srityje. 1959 m. baigė Baltarusijos universitetą.

Dirbo redaktoriumi laikraštyje „Sovietų Baltarusija", įvairiuose žurnaluose, dirbo leidybos įmonėse. Priklausė Baltarusijos rašytojų sąjungai.

1953 m. Baradulinas pradėjo leisti savo kūrybą. Pirmosios poemos spausdintos laikraščiuose. 1959 m. išleido pirmąją knygą. 1992 m. pelnė Baltarusijos liaudies poeto vardą. Iš viso išleido apie 70 savo kūrybos knygų. 2006 m. nesėkmingai nominuotas Nobelio literatūros premijai.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Rybinskas*Рыбинск* |
| --- |
|              |
| *Rybinsko centras* |
|  |
| 

RybinskasRybinskas

58°03′00″ š. pl. 38°50′00″ r. ilg.﻿ / ﻿58.05000°š. pl. 38.83333°r. ilg.﻿ / 58.05000; 38.83333﻿ (Rybinskas)Koordinatės: 58°03′00″ š. pl. 38°50′00″ r. ilg.﻿ / ﻿58.05000°š. pl. 38.83333°r. ilg.﻿ / 58.05000; 38.83333﻿ (Rybinskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Jaroslavlio sritis Jaroslavlio sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 182 383  |
| **Plotas** | 101,42 km² |
| **Tankumas** (2021) | 1 798 žm./km² |
| **Altitudė** | 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Rybinskas |

**Rybinskas** (rus. *Рыбинск*) – miestas Rusijoje, Jaroslavlio srityje, prie Volgos ir Šeksnos upių santakos. 2010 m. sausio 1 d. duomenimis Rybinske gyvena 206 746 žmonės.

Istorija
--------

Dabartinio Rybinsko vietoje įsikūrusi Ust Šeksnos gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1071 m. Nuo 1504 m. kaimas dokumentuose minimas Rybnaja Sloboda vardu. 1777 m. Rybinskas gavo savo dabartinį vardą ir miesto teises. Patogioje geografinėje padėtyje, prekybos kelių sandūroje įsikūręs miestas spračiai augo, 1921 – 1923 m. buvo Rybinsko gubernijos centru, o 1936 m. tapo Jaroslavlio srities dalimi. 1946 m. miestas pervadintas **Ščerbakovu**, 1957 m. jam grąžintas Rybinsko pavadinimas, 1984 m. miestas tapo **Andropovu**, o 1989 m. – vėl Rybinsku.

1941 – 1947 m. aukščiau miesto užtvenkus Volgą, užlietose teritorijose susidarė 4580 km² ploto Rybinsko tvenkinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-01 iš Wayback Machine projekto.
| Rybrekarus. *Рыбрека*vep. *Kalag’*suom. *Kalajoki* |
| --- |
|  |
|  |
| 

RybrekaRybreka

61°16′54″ š. pl. 35°31′04″ r. ilg.﻿ / ﻿61.28167°š. pl. 35.51778°r. ilg.﻿ / 61.28167; 35.51778﻿ (Rybreka)Koordinatės: 61°16′54″ š. pl. 35°31′04″ r. ilg.﻿ / ﻿61.28167°š. pl. 35.51778°r. ilg.﻿ / 61.28167; 35.51778﻿ (Rybreka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Karelijos Respublika Karelijos Respublika |
| **Rajonas** | Paonegės rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1496 |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 427  |
|  |
| **Pašto kodas** | 185516 |

**Rybreka** (rus. *Рыбрека*, vep. *Kalag’*, suom. *Kalajoki*) – senovinis vepsų kaimas Paonegės rajone, Karelijos Respublikoje, administracinis Rybrekos vepsų kaimo gyvenvietės centras, kompleksinis istorijos paminklas.

Kaimas išsidėstęs prie Onegos ežero Rybrekos įlankos, Rybrekos upės žiotyse, už 90 km nuo Petrozavodsko. Pirmą kartą kaimas paminėtas Onegos penktadalio surašymo knygoje 1496 m.

Kaime stovėjo Barlaamo Chutyniečio cerkvė, pastatyta 1693 m. iki šių dienų neišliko.

1924 m. netoli kaimo buvo pradėta gabbrodolerito gavyba. Kaime dauguma žmonių eidavo žvejoti, ir nuo ežero būdavo galima pastebėti žvejus iš kitų kaimų.

Įsisegamas kaimo ženklelis

Išnašos
-------

1. ↑  Kultūros paveldo objektai Rybrekos vepsų kaimo gyvenvietės teritorijoje
2. ↑  Церковь Варлаама Хутынского
| **Arvydas Krikščiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. kovo 24 d. (60 metų)Lietuva Troškūnai, Anykščių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Reda |
| Vaikai | Ignas, Domas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos kūno kultūros institutas |

**Arvydas Krikščiūnas** (g. 1963 m. kovo 24 d. Troškūnai, Anykščių rajonas) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Troškūnų vidurinę mokyklą. Mokslo metais lankė imtynių treniruotes pas trenerį Ričardą Deksnį, nuo 1977 m. – pas Eligijų Dulevičių, tapo jaunių pirmenybių prizininku. 1985 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, įgijo kūno kultūros mokytojo ir imtynių trenerio išsilavinimą.

1985–1988 m. Surdegio aštuonmetės mokyklos fizinio lavinimo mokytojas, 1988–1995 m. – Surdegio ir Raguvėlės pagrindinių mokyklų kūno kultūros mokytojas ir imtynių treneris. 1995–2000 m. Anykščių rajono savivaldybės administracijos sporto organizatorius. Nuo 2000 m. Troškūnų Kazio Inčiūros vidurinės mokyklos mokytojas-treneris.

Nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. Rinkimuose išsikėlė pats ir surinko 511 balsų (4,01%).

Anykščių graikų-romėnų imtynių klubo „Ąžuolas" narys, renginių organizatorius, imtynių teisėjas.

Žmona Reda, vaikai Ignas, Domas.

Sportiniai pasiekimai
---------------------

* 1994 ir 2001 m. Lietuvos čempionas puslengvio svorio (iki 63 kg) kategorijoje,
* 1980, 1981 ir 1984 m. Lietuvos čempionatų sidabro medalis visų lengviausio svorio kategorijoje,
* 1998 m. Lietuvos čempionato sidabro medalis puslengvio svorio kategorijoje,
* 1985, 1992, 1999 m. Lietuvos čempionatų bronzos medalis puslengvio svorio kategorijoje.
* 1998, 1999 ir 2001 m. laimėjo Juliaus Malelės įsteigtą pereinamąją taurę už geriausią anykštėnų imtynininkų rezultatą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Arvydas Krikščiūnas. Anykstenai.lt
| **Arvydas Daunoravičius** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. sausio 18 d. (60 metų)Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | Lietuvių diplomatas |
| Pareigos | Lietuvos ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje (nuo 2016 m.) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius |

**Arvydas Daunoravičius** (g. 1963 m. sausio 18 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatas, valstybės tarnautojas. Lietuvos ambasadorius Egipte (nuo 2016 m. kovo mėn.).

Biografija
----------

1986 m. baigęs Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą dirbo LMA Puslaidininkių fizikos institute.

1991 m. pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijoje, buvo Politikos departamento Amerikos šalių skyriaus trečiasis, antrasis, pirmasis sekretorius, 1994–1995 m. šiam skyriui vadovavo. 

Nuo 1995 m. dirbo Lietuvos ambasadoje Belgijoje pirmuoju sekretoriumi, patarėju, o 1998–1999 m. buvo laikinasis reikalų patikėtinis.

2000–2003 m. - URM Antrojo dvišalių santykių departamento Rytų Europos ir Vidurinės Azijos šalių skyriaus vedėjas, vėliau - Rytų Europos ir Vidurinės Azijos departamento Rusijos skyriaus vedėjas.

2003–2008 m. buvo Lietuvos Respublikos generalinis konsulas Čikagoje (JAV).

2008–2009 m. - URM Globalios politikos departamento direktoriaus pavaduotojas, vėliau vadovavo Tautinių mažumų ir išeivijos departamentui prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės. Panaikinus šį departamentą 2010-2013 m. buvo URM Užsienio lietuvių departamento direktorius, vėliau - ambasadorius ypatingiems pavedimams.

Nuo 2016 m. kovo 1 d. – Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje, Kataro valstybei, Kuveito valstybei, Jungtiniams Arabų Emyratams, Jordanijos Hašimitų Karalystei, Saudo Arabijos Karalystei ir Arabų lygai, nuo 2017 m. birželio 5 d. – ir Libano Respublikai.

2003 m. apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi.

Nuorodos
--------

* „Skatinome sveiką lietuviškumo jausmą" Archyvuota kopija 2008-11-20 iš Wayback Machine projekto. "Draugas"
* Lietuvos ambasadorius Kaire įteikė skiriamuosius raštus Egipto Prezidentui Archyvuota kopija 2016-09-14 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-07-29 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-08-28 iš Wayback Machine projekto. (urm.lt inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Dainius Junevičius** | **Lietuvos ambasadorius Egipto Arabų Respublikoje** 2016-2021 m. | Po to:**Artūras Gailiūnas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Arvydas Ivaškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. lapkričio 10 d. (66 metai)Rudėnų kaime Jonavos raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina |
| Vaikai | Rūta, Rimvydas |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1983 m. LKP,1991 m. LDDP |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Kauno politechnikos institutas |

**Arvydas Ivaškevičius** (g. 1956 m. lapkričio 10 d. Rudėnų kaime Jonavos raj.) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1979 m. baigė Kauno politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą. 1979 m. Šiaulių televizorių gamyklos meistras, inžinierius technologas. 1983–1985 m. tarnavo kariuomenėje. 1985–1987 m. televizijos gamyklos technologas. 1987–1990 m. gamyklos partinio komiteto sekretorius. 1990–1991 m. LKP Šiaulių miesto antrasis sekretorius. 1992–1996 m. Seimo narys. Iki 2019 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Finansų ministerijos Personalo skyriaus vedėjas.

1983–1991 m. LKP narys, nuo 1991 m. LDDP narys, LDDP tarybos narys. Žmona Regina, dukra Rūta, sūnus Rimvydas.