recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anė iš Žaliastogių**| 
2007 m. Alma littera lietuviško leidimo viršelis |
| **Autorius** | Lucy Maud Montgomery |
| **Šalis** | Kanada |
| **Žanras** | Vaikų literatūra |
| **UDK:** | 821.111(71)-93-31 |
| **Pilna knyga** | Project Gutenberg |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Anne of Green Gables |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | L.C. Page & Co |
| **Išleista** | 1908 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 429 |
| **OCLC:** | 759616500 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Anė iš Žaliastogių |
| **Leidykla** | Alma littera |
| **Serija** | 10+ |
| **Išleista** | 2007 m. |
| **Vertėjas** | Viltaras Alksnėnas |
| **Puslapių** | 381 |
| **ISBN-13:** | 978-9955-08-003-9 |

**Anė iš Žaliastogių** (angl. *Anne of Green Gables*) – kanadiečių rašytojos Lucy Maud Montgomery romanas, pirmą kartą išleistas 1908 m. Laikomas sėkmingiausiu rašytojos kūriniu – jo pardavimai per daugiau nei šimtą metų siekia virš 50 milijonų kopijų. Romanas išverstas į daugiau nei 20 kalbų.

Knygoje pasakoja apie vienuolikmetę mergaitė Anę Šerli, kurią įsivaikina Matijus ir Merilė Katbertai – vidutinio amžiaus brolis ir sesuo. Mergaitė pas juos patenka per klaidą, kadangi Matijus ir Merilė iš pradžių nori įsivaikinti berniuką, galintį pagelbėti ūkio darbuose. Visgi jie pagaili našlaitės Anės ir leidžia jai pasilikti Žaliastogiuose (taip vadinama Katbertų sodyba). Romane aprašomas valiūkiškas, poetiškas Anės charakteris, mergaitės pažintys su vietiniais gyventojais bei įvairūs komiški nutikimai. Pagrindinė kūrinio tema – beribė vaikiška fantazija, meilė gamtai.

Lucy Maud Montgomery parašė ne vieną knygos tęsinį („Anė iš Evonlio", „Anė iš salos" ir t. t.), kuriuose pasakojama apie tolesnį Anės gyvenimą.

Į lietuvių kalbą išvertė Kęstutis Urba (pseudonimu Viltaras Alksnėnas), išleido „Alma Littera". Juozo Miltinio dramos teatras 2012 m. romano motyvais pastatė spektaklį.

Išnašos
-------

1. ↑  Reuters.com on *Anne of Green Gables* (March 19, 2008)

Nuorodos
--------

* Apie spektaklį romano motyvais
* Visa knyga pdf formatu (lietuvių k.)
* Jūratė Visockaitė. Alisa – Žaliastogių Anė – Pepė

Įvairūs knygos leidimai
-----------------------

* Anglų k.Anglų k.
* Lietuvių k.Lietuvių k.
* Rusų k.Rusų k.
* Švedų k.Švedų k.
* Vokiečių k.Vokiečių k.
* Italų k.Italų k.
* Portugalų k.Portugalų k.
* Prancūzų k.Prancūzų k.
* Suomių k.Suomių k.
* Norvegų k.Norvegų k.
* Ispanų k.Ispanų k.
* Farsi k.Farsi k.
* Hindi k.Hindi k.
* Urdu k.Urdu k.
* Japonų k.Japonų k.
* Vietnamiečių k.Vietnamiečių k.
* Kinų k.Kinų k.
**Magdalena Dąbrowska**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2004 m. spalio 6 d. (18 metų) |
| Gimimo vieta | Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Numeris** | 54 |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022. |

**Magdalena Danbrovska** (*Magdalena Dąbrowska*, g. 2004 m. spalio 6 d.) – Lenkijos futbolininkė, saugė.

Karjera
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Perėjo į UKS SMS Łódź. 

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anna Rędzia ir Dominika Kopińska pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Rungtynėse prieš belges Magdalena Dąbrowska aikštėje pasirodė po keitimo 64 minutę ir rungtyniavo iki finalinio švilpuko.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* <...>

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* [ FLASHSCORE] (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* [ soccerpunter] (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Magdeburgo vandens tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Vokietija |
| **Ilgis** | 918 m |
| **Plotis** | 34 m |
| **Pastatytas** | 2003 m. |

**Magdeburgo vandens tiltas** – Vokietijoje esantis didžiausias Europoje vandens tiltas. Tiltas nutiestas per Elbės upę, šalia Magdeburgo. Tilto ilgis siekia 918 m. Tilto plotis – 34 m. Vandens gylis ant tilto – 4,25 m. Šiuo tiltu gali plaukioti ir dideli laivai. Jo dėka laivams tenka nuplaukti kiek mažiau kilometrų. Atidarius šį tiltą, laivams, norintiems iš Vidurio Vokietijos kanalo patekti į Elbės–Hafelio kanalą, nebereikia sukti 12 km lanksto (su dviem šliuzais). Didžiausia Magdeburgo vandens tilto dalis (beveik 700 m) yra virš sausumos, ir tik kiek daugiau nei 200 m dalis virš vandens. Viename šio tilto gale yra sumontuotas laivų keltuvas.

Statyba
-------

Magdeburgo vandens tilto idėja kilo dar 1919 m. tačiau dėl Pirmojo ir Antrojo pasaulinio karų jo statyba vis būdavo atidedama. Kai po Antrojo pasaulinio karo Vokietija buvo padalyta į Vakarų ir Rytų Vokietijas, vandens tilto statyba buvo atidėta neribotam laikui, ir tik Vokietiją suvienijus vėl tapo aktualu turėti šį vandens tiltą. 1997 m. buvo pradėta pusę milijardo kainavusi Magdeburgo vandens tilto statyba, trukusi šešerius metus. Šiam tiltui buvo sunaudota 68 000 m³ betono ir 24 000 t plieno.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Magdeburgo vandens tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Magerė** arba **magerka** (lenk. *magierka*, balt. *мавгерка*) – į viršų užlenktomis prigludusiomis atbrailomis vyriška skrybėlė.

Istorija
--------

Žieminė vyrų galvos apdanga *magerė*, kartais pavadinama ir *batorovka* ar *vengerka*, Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje yra žinoma nuo Stepono Batoro valdymo laikų. Pavadinimas, kilęs nuo žodžio „Magyar" (vengr. Vengrija), kaip ir pati skrybėlė į Lietuvą atkeliavo iš šios šalies. Pradėjo nešioti bajorai, kurie puošdavosi aksomo ar iš kito audinio *magerėmis*, vėliau paplito tarp valstiečių, kurie ją siūdavosi iš pirmos eriuko vilnos kruopščiai suvelto nedažyto veltinio. Buvo juodos ar rudos, retkarčiais pilkos spalvos, su prisiūtomis atbrailomis ir papuošta plunksna. Mažojoje Lietuvoje, kaip pažymi Teodoras Lepneris, ją lietuvininkai taip pat nešiojo, bet XVII a. ji buvo beišeinanti iš mados, o Lietuvoje išliko iki pat XIX a. antrosos pusės. Vėliau *magerę* išstūmė bendraeuropinė veltinė skrybėlė tiesiomis atbrailomis.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Magerė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių tautodailė |
| --- |
|  |
| Tekstilė | 
 audimas **·**  siuvinėjimas **·**  drobė **·**  čerkasas **·**  milas **·**  žičkai |
|  |
| Drabužiai | 
 dzūkų **·**  aukštaičių **·**  žemaičių **·**  suvalkiečių **·**  Klaipėdos krašto **·**  marškiniai **·**  sijonas **·**  prijuostė **·**  juosta **·**  kelnės **·**  nuometas **·**  skara **·**  skarinys **·**  šiaudinė skrybėlė **·**  kalpokas **·**  magierka **·**  sermėga **·**  rudinė **·**  surdutas **·**  autai **·**  vyžos **·**  naginės **·**  klumpės **·**  čempės |
|  |
| Dailė | 
 skulptūra (kaukės) **·**  kryždirbystė (kryžius **·**  koplytėlė **·**  koplytstulpis **·**  stogastulpis **·**  saulutė) **·**  tapyba **·**  grafika **·**  keramika **·**  velykų margučiai **·**  popieriaus karpiniai **·**  verbos **·**  kalvystė  |

 |
Sensureto I obeliskas Kaire
**Obeliskas** – aukštas, keturbriaunis, smailėjantis monumentas su piramide viršūnėje. Senovės obeliskai gaminti iš vieno akmens gabalo. Jų tėvyne laikomas Egiptas, nors daug mažesnių obeliskų yra randama Europoje ir Amerikoje.

Senovės obeliskai
-----------------

### Egiptiečių obeliskai

Yra žinomi 29 egiptietiški obeliskai iš kurių vos 9 šiuo metu yra Egipte.

* EgiptasEgiptas:9
	+ Tutmozio I obeliskas Luksore
	+ Ramzio II obeliskas Luksore
	+ Hačepsutos obeliskas Luksore
	+ Sensureto I obeliskas Kaire
	+ Ramzio III obeliskas Luksore
	+ Ramzio II obeliskas Geziroje 20,4 m
	+ Ramzio II obeliskas Kaire 16,97 m
	+ Sečio II obeliskas Luksore 7 m
	+ Sensureto I obeliskas Krokodilopilyje 12,9 m

* ItalijaItalija:11
	+ 8 obeliskai Romoje
	+ Duomo obeliskas Katanijoje
	+ Urbine
	+ Boboli sodai

* Jungtinė KaralystėJungtinė Karalystė:4
	+ Tutmozio III obeliskas Londone
	+ Amenchotepo II obeliskas Durheme
	+ Ptolemėjaus IX obeliskas Dorsetas
	+ NaktaneboII obeliskas Londone

* PrancūzijaPrancūzija:1
	+ Ramzio II obeliskas Paryžiuje

* IzraelisIzraelis:1
	+ Kasearijos obeliskas

* LenkijaLenkija:1
	+ Ramzio II obeliskas Poznanėje

* TurkijaTurkija:1
	+ Tutmozio III obeliskas Stambule

* Jungtinės Amerikos ValstijosJAV:1
	+ Tutmozio III obeliskas Niujorke

Asirija
-------

Asirijos imperijoje buvo rastas X amžiuje prieš mūsų erą pastatytas Juodasis obeliskas, kuris šiuo metu eksponuojamas muziejuje Londone.

Etiopija
--------

Obeliskas Aksume
Nemažai obeliskų buvo rasta Etiopijoje tačiau šiuo metu išlikęs tik Karaliaus Ezeno obeliskas Aksume atrastas IV amžiuje.

Bizantija
---------

Bizantijoje yra pastatytas vienintelis obeliskas Konstantino VII Purpurinio paliepimu 905 m. – 959 m. ir padengtas bronzinėmis konstrukcijomis.

Kerala
------

Keralos obeliskai buvo gaminami iš kitokių akmenų ir priminė kryžius, todėl skiriasi labiausiai palyginus su kitais senoviniais obeliskais.

Pietų Amerika
-------------

Pietų Amerikos Čavin de Uantaro regione buvo rastas vienintelis obeliskas. Ligi 2008 m. liepos mėn. jis buvo laikytas Limos muziejuje, kol buvo pergabentas į nacionalinį muziejų.

Nuorodos
--------

* Pasaulio obeliskai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Obeliskas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Venturia inaequalis** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | *Pleosporales*  *( Pleosporales)* |
| Šeima: | *Venturiaceae*  *( Venturiaceae)* |
| Gentis: | *Venturia*  *( Venturia)* |
| Rūšis: | Obelinis rauplėgrybis  *( Venturia inaequalis)* |

 |
| Binomas |
| ***Venturia inaequalis***(Cooce) G. Winter, 1875 |
|  Index Fungorum |

**Obelinis rauplėgrybis** (*Venturia inaequalis*) – parazitinis grybas, sukelinatis obelų rauples. Tai viena dažniausių Lietuvoje obelų ligų, sumažinančių vaisių kokybę ir derlių.

Serga obelų lapai, vaisiai ir jaunos šakutės. Iš pradžių susiformuoja žalsvomis apnašėlėmis padengti lopeliai. Apnašėlėse susiformuoja grybo sporos – konidijos, kuriomis liga plinta, apkrėsdama jaunus vaisius, ūglius bei lapus. Ant vaisių susidaro ryškiau atsiribojančios, paruduojančios dėmės. Jų vietoje vaisiaus luobelė gali sutrūkinėti, o jauni vaisiai deformuotis. Apkrėstos jaunos šakutės nudžiūva. Žiemoja parazito grybiena šakutėse ir nukritusiuose lapuose. Čia susidaro pseudopericetciai su aukšliasporėmis. Šios sporos subręsta pavasarį ir vėl apkrečia jaunus obelų lapus ir ūglius.

Obelinio rauplėgrybio sporos (padidinta ~1500 kartų)
Obelinis rauplėgrybis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Skandinavai** – šiaurės Europos tautos.

Tai visų pirma šiaurinių germanų tautos gyvenančios Skandinavijos pusiasalyje (švedai, norvegai) bei iš dalies Jutlandijos pusiasalio šiaurinėje dalyje ir Danijai priklausančiose greta Jutlandijos ir Skandinavijos pusiasaliu esančiose salose – danai. Skandinavams pagal kilmę taip pat priskiriami islandai, gyvenantys Islandijoje, ir fareriečiai, gyvenantys Farerų salose, kurie daugiausia kilę iš pietvakarių Skandinavijos pusiasalio, kurio dabartinę dalį užima Norvegija. Pokario laikotarpiu skandinavais kartais imta vadinti ir suomius bei Laplandijoje gyvenančius samius, kurie priskiriami finougrų tautoms, kalbančioms finougrų kalbomis, o šios kalbos ne tik labai tolimos germanų kalbomis kalbančioms Skandinavijos pusiasalio tautoms, bet ir iš viso visiems, kalbantiems indoeuropiečių kalbomis. Prie skandinaviškos kultūros kartais priskiriama ir Grenlandija, kuri buvo kolonizuota iš Norvegijos, Islandijos, o, sunykus norvegų ir islandų kolonijoms, vėliau Grenlandiją užvaldė ir kolonizavo danai. Tad Grenlandijoje labai paplitusi skandinaviška kultūra, liuteronizmas ir daug jos gyventojų yra skandinaviškos kilmės (Grenlandijos eskimai nepriskiriami prie skandinavų), kurių dauguma šiuo metu – danų kilmės.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Skandinavija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
|  |
| **Skandinavijos istorija** |
| Švedijos | Norvegijos | Danijos |
| Skandinavijos priešistorė |
| Germanija |
| Vikingai |
| Inglingai | Horfagreatai | Skjoldungai |
| Stenkiliai |  | Estridsenai |
| Erikai-Sverk. |
| Folkungai | Folkungai |  |
| Kalmaro unija |
| Vazos |
| Vitelsbachai | Danija-Norvegija(Oldenburgai) |
| Holšteinai-Gotorpai |
| Švedijos–Norvegijos unija(Bernadotai) | Gliuksburgai |
| Bernadotai | Gliuksburgai | Gliuksburgai |
| **Susijusių šalių istorijos:** |
| **Suomijos, Grenlandijos, Islandijos** |

Skandinavijos šalių fotografija iš palydovo
**Skandinavijos istorija** apima Švedijos, Norvegijos bei Danijos šalių istorijas, nes jas sieja iš senovės paveldėti kultūriniai ryšiai, politinė patirtis ir panaši socialinė samprata. Plačiąją prasme apima 5 šalis; Islandiją bei Suomiją, kai turima omenyje gyvenančias Šiaurės tautas. Jų gyvensena yra sąlygojama ypatingo regiono, nes jie gyvena pačiame didžiojo Europos žemyno šiaurės vakarų pakraštyje, apsuptame jūrų, atšiauriame ir mažai derlingame – dėl to, išskyrus Daniją, Skandinavijos tautos visada buvo plačiai išsibarsčiusios.

Šiaurės Norvegija bei Suomija ribojasi su Rusija, o Jutlandijos pusiasalis per ilgai ginčytinas Šlezvigo ir Holšteino teritorijas atveria siauresnį ir patogesnį sausumos tiltą į kontinentinę Europą. Išskyrus šias išimtis, regionas yra supamas Atlanto vandenyno ir 4 jo intakų: Barenco, Norvegijos, Šiaurės ir Baltijos jūrų. Nors Barenco jūra norvegai plaukiojo nuo X a. politinės svarbos ji pirmą kartą įgijo Antrojo pasaulinio karo metu. Ir tik tada arktinė Skandinavija susilaukė ypatingo dėmesio ir gavo naują vardą – *Nordkalotten* ('Šiaurės kepurė'). Tačiau ir kitos 3 jūros per amžius vaidino svarbų vaidmenį, nes, kol nebuvo oro transporto, tolimus nuotolius Skandinavijos kraštuose buvo lengviau įveikti vandeniu negu sausuma.

v • a • r **Europos šalių istorijos** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| ***Skandalo užrašai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Notes on a Scandal |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Ričardas Eiras |
| Prodiuseris (-iai) | Skotas Rudinas (Scott Rudin) |
| Scenaristas (-ai) | Patrikas Marberas Zoja Heler (knyga) |
| Kompozitorius | Filipas Glasas |
| Vaidina | Džiudi Denč Keit BlanšetBilas Naij |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Fox Searchlight Pictures |
| **IMDb įrašas** |

**Skandalo užrašai** (angl. *Notes on a Scandal*) – 2006 m. JK režisieriaus Ričardo Eiro drama apie vienatvę, ištikimybę ir pavydą, sukurta pagal Zojos Heler romaną „angl. *What Was She Thinking: Notes on a Scandal*".

Filmo premjera įvyko 2006 m. gruodžio 25 d. JAV.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Valdingu charakteriu pasižyminti Barbara Kovet dirba vienoje Londono mokykloje. Ji sugeba pažaboti pačius nepaklusniausius mokinius, tačiau iš tiesų po griežtumo kauke slypi vienišas, draugų ir artimųjų neturintis žmogus, vakarais savo mintis išliejantis nesibaigiančiame dienoraštyje. Kol vieną dieną mokykloje ir Barbaros gyvenime atsiranda Šeba. Nuoširdi, šilta dailės mokytoja, turinti gražią šeimą, randa kelią į Barbaros širdį. Įsiliejusi į Šebos gyvenimą, pagyvenusi moteris joje randa ištikimą draugę, kurios visada ieškojo. Tačiau viena netikėtai atskleista intymi paslaptis visam laikui pakeičia jų draugystę.

Šeba užmezga pavojingą ir neleistiną romaną su savo penkiolikmečiu mokiniu Stivenu. Sužinojusi apie tai, jos draugė grasina atskleisti paslaptį vyrui Ričardui ir visai visuomenei. Šaltai manipuliuojanti pasimetusia moterimi, ji tampa tarsi pilkuoju kardinolu, sumaniai besinaudojančiu kito žmogaus pasitikėjimu, baime ir sumaištimi. Tačiau bežaisdama šį žiaurių žaidimą, Barbara pati nepastebi, jog pamažu aiškėja jos niūraus pasaulio užkulisiai. O juose slypi ne viena apgavystė, pakeisianti abiejų moterų gyvenimą…

Aktoriai
--------

* Džiudi Denč – Barbara Kovet
* Keit Blanšet – Šeba
* Bilas Naij – Šebos vyras Ričardas
* Tomas Džordžsonas (Tom Georgeson) – Tedas
* Endriu Simpsonas (Andrew Simpson) – mokinis Stivenas
* Maiklas Melounis (Michael Maloney) – Sendis
* Džoana Skenlan (Joanna Scanlan) – Sju

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. Filmo aprašymas

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė (Anglų kalba) Archyvuota kopija 2007-10-14 iš Wayback Machine projekto.
* Apdovanojimai ir nominacijos (Anglų kalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 15°45′ š. pl. 89°50′ v. ilg.﻿ / ﻿15.750°š. pl. 89.833°r. ilg.﻿ / 15.750; 89.833

| El Golfetė |
| --- |
| Vakaras prie ežeroVakaras prie ežero |
| Vieta | Gvatemala |
| Plotas | 61,82 km² |
| Kilmė | jūrinė |
| Vidutinis gylis | 3 m |
| Didžiausias gylis | 20 m |
| Įteka | Dulsė, Frijas, Bonitas, Tamecha ir kt. |
| Išteka | Dulsė |
|  |
|  Vikiteka | El Golfetė |

**El Golfetė** (isp. *El Golfete, Golfete Dulce, Izabalito*) – ilgas siauras ežeras rytų Gvatemaloje, Isabalio departamente, tuoj į rytus nuo Isabalio ežero. Susidaręs Dulsės upės slėnyje. Įeina į Dulsės nacionalinį parką. Krantai žemi, daug kur pelkėti, apaugę tropiniais miškais. Pakrantėse yra keletas salų (*Cayo Largo, Cayo Julio*).

El Golfetė yra svarbus ekoturizmo traukos objektas regione. Ežero vandenyse pasitaiko jautinių ryklių, tarpūnų, kefalių, mėlynųjų krabų, lamantinų, krokodilų ir kt.
**Darbininkų ir valstiečių jaunimas** – Lietuvos komunistinio jaunimo sąjungos CK nelegalus leidinys, leistas 1934 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. Kaune.

Istorija
--------

Leido Lietuvos KJS Kominterno sekcija. Ėjo 1934–1936 m. 1-2 kartus per mėnesį, 1937–1938 m. nereguliariai, 1939 m. kartą per mėnesį. Spausdintas Lietuvos KJS CK J. Greifenbergerio bei K. Čarno spaustuvės rotatoriumi. Nuo 1938 m. pakeistas pavadinimas – „Darbininkų-valstiečių jaunimas". Tiražas 1000–1500 egz.

Svarstė jaunimo gyvenimo klausimus, ragino jaunuolius dalyvauti visuomenės politiniame gyvenime, spausdino teorinius straipsnius komunistinės ideologijos klausimais, kritikavo Lietuvos vyriausybės politiką.

Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Hubertas Borisa, Aizikas Lifšicas, Romas Šarmaitis, Motiejus Šumauskas.

Redaktoriai
-----------

* Icikas Meskupas – 1934 m.
* Feliksas Bieliauskas – 1935 m.
* Mira Bordonaitė – 1936–1937 m.
* Adelė Šiaučiūnaitė – 1937–1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 98 psl.
**Darbdavys** – darbo teisinių santykių subjektas, įdarbinantis asmenis (darbuotojus). Darbdaviu gali būti fizinis asmuo, taip pat įmonė, įstaiga, organizacija ar kita organizacinė struktūra (nepaisant nuosavybės formos, teisinės formos, rūšies bei veiklos pobūdžio), turinčios darbinį teisnumą ir veiksnumą (LR DK 16 str.). Darbdavio (fizinio asmens) teisnumą ir veiksnumą reglamentuoja darbo įstatymai, Civilinis kodeksas.

Istoriškai, 1854 m. darbdavys buvo apibrėžiamas kaip kažkas kas „leidžia sau dirbti, darbą užsako ir už jį užmoka". Šis apibrėžimas dabar būtų pernelyg platus, nes papildomai apribojama jog darbdaviui teikiamos paslaugos negali būti atskiro, nepriklausomo verslo dalis. Kai kada tai nebūna labai aišku, ir, pavyzdžiui,  pateikiama dvidešimt kriterijų, kuriais remiantis prireikus sprendžiama ar subjektas yra darbdavys (tokių kaip ar dirbama tik jam vienam, ar fiksuotos darbo valandos, ar jis gali atleisti darbuotoją, ar parūpina visus įrankius bei medžiagas, ar darbas vyksta jo patalpose, ar pakankamai smulkmeniškai vadovauja ir kitų panašių). Darbdavys turi daug valdžios. Palyginus mažiau valdžios turintis subjektas yra klientas, kuriam nepriklausomas verslas (angl. *independent contractor*) teikia paslaugas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  vok. *der für sich arbeiten lässt, die Arbeit bestellt und bezahlt*Brüder Grimm, *Deutsches Wörterbuch*, Band I, 1854, Sp. 543
2. ↑  „Overview of Independent Contractor Guidelines". *Findlaw* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-03-30.

Taip pat skaitykite
-------------------

Lietuvos verslo darbdavių konfederacija

Vikižodynas
| Darbininkas ir kolūkietė |
| --- |
|  |
| Menininkas | Vera Muchina |
| Metai | 1937 m. |
| Meno kryptis | Socialistinis realizmas |
| Medžiagos, technika | plienas |
| Matmenys | aukštis apie 25 m, svoris apie 185 t |
| Miestas (vieta) | Maskva, Visos Rusijos parodų centras |
| Muziejus |  |

**Darbininkas ir kolūkietė** – viena žinomiausių XX a. socialistinio realizmo ir buvusios Sovietų Sąjungos kultūrinio palikimo skulptūrų, kurią sukūrė skulptorė Vera Muchina.

Istorija ir tema
----------------

Monumentali skulptūra „Darbininkas ir kolūkietė" buvo sukurta 1937 m. Pasaulinės parodos Paryžiuje proga ir puošė komunistinės Sovietų Sąjungos paviljoną. Šis paviljonas stovėjo prieš tuo metu nacistinės Vokietijos, taip pat milžinišką paviljoną. „Darbininkas ir kolūkietė" vaizduoja darbininkų ir valstiečių klasių sąjungą, kuriai, anot komunistinės ideologijos, atstovavo Sovietų Sąjungos santvarka. Skulptūros herojai kelia į aukštį Sovietų Sąjungos simbolius − kūjį ir pjautuvą. Monumentą sukūrė skulptorė Vera Muchina. Koncepcija ir kompozicinės idėjos priklauso architektui Borisui Iofanui.

Spėjama, kad skulptūros įkvėpimo šaltiniais buvo antikiniai kūriniai: „Tironų nugalėtojai", vaizdavusi dvi figūras, tiesiančias rankas su pergalės įnagiais, ir „Samotrakės Nikė". 1939 m. monumentas buvo pastatytas Maskvoje ant Visasąjunginės žemės ūkio parodos paviljono įėjimo. Nuo 1947 m. jos vaizdinį nuolat savo logotipe pradėjo naudoti Maskvos „Mosfilm" kino studija. 2003 m. skulptūra buvo išardyta ir 40 fragmentų nusiųsti restauruoti. Buvo pastatytas naujas, 10 m aukštesnis už senesnį, parodų-muziejinis paviljonas. 2009 m. gruodžio 4 d. įvyko paviljono atidarymas ir skulptūros atidengimas. Paviljonas pavadintas monumento vardu.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Darbininkas ir kolūkietė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Karis (reikšmės).*
Kario prieskoniai stiklainyje
**Karis** – prieskonių mišinys, kurio pagrindas ciberžolės šaknis. Kario prieskonius atvežė britai Indijos valdymo laikotarpiu.

Žodis „khari" kilęs iš pietų Indijos ir reiškia bet kokį padažą. „Kario prieskonius" (ang. curry powder) sukūrė britai, kurie norėjo parsivežti Indijos virtuvės skonį namo, nenaudodami šviežių prieskonių. Todėl dabartiniame Vakarų pasaulyje kario prieskoniai neturi standartizuoto skonio, tačiau pačioje Indijoje yra apie milijoną skirtingų kario rūšių. Prieskonių mišinių, kuriuos atvežė į Angliją, jai valdant Indiją, buvo mažai ir juos veždavo retai, todėl tuometinei Britanijos prieskonių kultūrai didelės įtakos nepadarė. Kario prieskoniai išpopuliarėjo po antrojo pasaulinio karo, kai imigrantai iš Pietryčių Azijos šalių užplūdo Jungtinę Karalystę.

Pati ciberžolė turi stiprų malonų savitą aromatą, tačiau visai neišraiškingą, kartais kartoką skonį, dėl to į šiuos prieskonius papildomai dedami kiti komponentai. Kario sudėtis labai skiriasi priklausomai nuo gamintojo bei vietovės. Į mišinį gali būti dedami įvairūs prieskoniai: ciberžolė, druska, kalendra, raudonieji, juodieji ar kvapnieji pipirai, kardamonas, ožragė, česnakas, imbieras, gvazdikėliai, cinamonas, garstyčios, paprika, muskatas. 

Karis naudojamas ryžių, daržovių, mėsos, gėrimų aromatizavimui ir spalvos pakeitimui.

Nuorodos
--------

1. ↑  Hidden India: The Kerala Spicelands; pbs.org
Koordinatės: 41°05′57″š. pl. 70°31′30″r. ilg.﻿ / ﻿41.0991°š. pl. 70.5249°r. ilg.﻿ / 41.0991; 70.5249

Kamčiko perėja
**Kamčiko perėja** (uzb. *Kamchiq dovoni*, rus. *Камчик*) – Tian Šanio kalnų perėja, esanti rytų Uzbekistane, šiaurėje besiribojanti su Kirgizija, pietuose – su Tadžikija. Perėjoje driekiasi vienintelis sausumos autotransporto kelias tarp Taškento vilajeto ir Namangano vilajeto Papo rajono Ferganos slėnyje. Vyksta reguliarus autotransporto eismas trasa Taškentas – Ošas (A373). Perėjos aukštis siekia 2268 m virš jūros lygio.

Perėja yra strategiškai svarbi Uzbekistano ekonomikai, nes per ją vyksta transporto priemonių ir keleivių srautas iš Uzbekistano sostinės į tris tankiai apgyvendintas Ferganos slėnio sritis – Namangano, Andižano ir Ferganos. Pagrindiniu perėjos keliu pravažiuoja apie 10–15 tūkstančių automobilių per parą.

Skirtingose ​​kelio atkarpose yra sniego lavinų pavojus. Sniego danga atskirais metais Kamčiko apylinkėse aukštyje virš 2000 m laikosi iki gegužės mėnesio, sniego nuošliaužų pavojus išlieka iki pavasario vidurio. Dėl smarkaus snygio perėjos kelias būna uždarytas keletui dienų. Kelyje yra transporto ir keleivių kontrolės punktai.

Iki 2010 m. Kamčiko perėjoje įrengta eilė inžinerinių apsaugos statinių – tuneliai, specialios galerijos, sniego ir nuošliaužų sulaikymo užtvaros. 2016 m. per Kamčiką nutiesta 129 km geležinkelio linija tarp Angreno ir Papo. Trasoje 2016 m. atidarytas 19,2 km ilgio geležinkelio tunelis.

* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kamčiko perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Atnaujintas transporto eismas Kamčike (fotoreportažas)
|  |
| --- |
| 470 |
|  |
| Duomenys |
| **Įgula** | 2 |
| **Visas ilgis (LOA)** | 4700 mm |
| **Vaterlinijos ilgis (LWL)** | 4400 mm |
| **Stiebas** | 1690 mm |
| **Grimzlė** | 500 mm - 1066 mm |
| **Korpuso svoris** | 120 kg |
| **Groto plotas** | 9,12 m² |
| **Stakselio plotas** | 3,58 m² |
| **Spinakerio plotas** | 13 m² |
| Olimpinė klasė |

2008 m. pasaulio čempionės 470 klasėje *Erin Maxwell* ir *Isabelle Kinsolving* buriuoja prieš vėją.
**470 klasės jachta** (šnek. *keturi – septyniasdešimt* arba *semiorkė*) – viena iš greičiausių burinių sportinių jachtų, patenkanti į „high performance boat" kategoriją, kuria gali plaukti tiek mėgėjai, tiek profesionalūs sportininkai.

470 yra olimpinė sportinė jachta, kurią pripažino ISAF. Ja sportuoja tiek vyrų, tiek moterų komandos. Ji buvo sukurta 1963 m. pagal prancūzo *Andre Cornu* projektą kaip moderni stiklaplastikio buriavimo jachta.

1969 m. klasei buvo suteiktas tarptautinis statusas, ir ji kaip olimpinė klasė startavo Monrealio olimpinėse žaidynėse 1976 m.
  
1988 m. pirmą kartą šia klase olimpiadoje startavo moterų komanda.

Į 470 įrangos sudėtį įeina spinakeris ir trapecija, todėl plaukianti įgula turi būti tarpusavyje susiderinus. 470 olimpinė klasė yra išlikusi iki dabar.

470 yra šverbotas (neturi sunkaus falškylio), pasipriešinimas vėjo jėgos vertimui yra reguliuojamas įgulos svorio pagalba.

Įgulą sudaro du žmonės – vairininkas bei junga. Vairininkas atsakingas už jachtos valdymą bei manevrus, pagrindinės burės (groto) valdymą, spinakerio pakėlimą bei nuleidimą. Junga – už atsvarą vėjo jėgos vertimui trapecijos pagalba, už priekinės burės (stakselio) bei spinakerio valdymą.

**Techniniai duomenys:**

* Ilgis: 4,7 m
* Vaterlinijos ilgis: 4,4 m.
* Masė: 120 kg.
* Stiebo aukštis: 6,76 m.

Pagrindinių burių plotas: 12,7 m².

* Stakselis: 3,58 m².
* Grotas: 9,12 m².
* Spinakeris: 13 m².

Nuorodos
--------

* 470 jachtų klasė Lietuvoje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: 470 jachta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°33′15″š. pl. 22°48′37″r. ilg.﻿ / ﻿55.5543°š. pl. 22.8102°r. ilg.﻿ / 55.5543; 22.8102

|  Pakražančio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pakražantis |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1894 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
**Pakražančio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pakražančio kaime, prie magistralinio kelio  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas , Kražantės dešiniajame krante.

Istorija
--------

Pakražančio dvaro savininkai Bonaventūras ir Marijona Kiaunarskiai 1764 m. pastatė medinę bažnyčią. 1879 m. sudegė. Rusijos Vidaus reikalų ministerija 1880 m. leido statyti naują akmenų mūro. 1891 m. žaibas uždegė bažnyčią. Ji 1894 m. suremontuota. 1921 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su pristatytomis zakristijomis. Joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame yra kapinės.

Galerija
--------

* 
*
**Antanas Gabužis** (1928 m. gegužės 6 d. Balanėliai, Vaškų valsčius – 2008 m. rugpjūčio 29 d. Jonavoje) – Lietuvos gydytojas onkologas, pasipriešinimo sovietų okupaciniam režimui dalyvis, Jonavos rajono visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1957-1961 m. mokėsi Irkutsko medicinos mokykloje (Rusija). 1961-1968 m. studijavo ir baigė medicinos studijas Irkutsko medicinos institute.

Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos Panevėžio apskrities skyriaus narys. 1945 m. spalio mėn. suimtas, kalintas Šilutės lageryje, kaip mažametis 1948 m. spalio mėn. paleistas. Nuo 1949 m. sausio „Vyčio" apygardos Vėtros būrio partizanas (slapyvardis *Dobilas*). 1949 m. balandžio mėn. suimtas, 1949 m. rugpjūčio mėn. nuteistas, iki 1955 m. kalintas. 1949 m. pab. – 1950 m. pr. Ekibastuze (Kazachijos šiaurėje) suorganizavo lietuvių politinių kalinių nelegalią pasipriešinimo organizaciją. 1953 m. gegužės mėn. sukilimo Norilsko lageryje, kuriame dalyvavo apie 5000 politinių kalinių, iš jų apie 400 lietuvių, vienas organizatorių. Kalintas Vladimiro kalėjime. 1955 m. paleistas kaip antros grupės invalidas. 1955–1960 m. dirbo Bratsko, 1960–1968 m. Irkutsko ligoninėse. 1968 m. leidus grįžti į Lietuvą apsigyveno Jonavoje, Jonavos ligoninės gydytojas onkologas. Nuo 1988 m. politinių ir visuomeninių organizacijų narys, veikėjas. 1999 m. Karys savanoris.

Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) Jonavos skyriaus narys, Jonavos rajono visuomenės veikėjas. Prižiūrėjo Tremtinių koplyčios statybą Jonavos kapinėse.

Buvo vedęs; žmona Veronika Gabužienė (g. 1931 m.), buhalterė, Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centro Jonavos r. komisijos pirmininkė.

Apdovanojimai
-------------

* 2001 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Varpas", Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos leidinys, 2008 m. spalis, Nr. 10 (168) (PDF)
2. ↑  Jonavos istorija Archyvuota kopija 2017-01-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Algirdas Matulevičius. *Antanas Gabužis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 314 psl.
| **Antanas Glemža** |
| --- |
| Gimė | 1893 m.Viešintos |
| Mirė | 1940 m. spalio 5 d. (~47 metai)Indian Harboras |
|  |
| Veikla | vargonininkas ir chorvedys |

**Antanas Glemža** (1893 m. Viešintose, Anykščių apskritis – 1940 m. spalio 5 d. Indian Harboras, JAV) – JAV lietuvių vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Pradžios mokyklą baigė Jamburge (Petrapilio gubernija). Vargonuoti mokė tėvas ir Leonas Puodžiūnas. Vėliau apie ketverius metus žinias gilino pas Juozą Naujalį Kaune. Vargonininkavo Muniškaičiuose, Mažeikiuose ir Čiornaja Padinoje (Samaros gubernija).

1923 m. atvykęs į JAV, ėmė vargonininkauti Springfilde. Kilus Pirmajam pasauliniam karui buvo paimtas į kariuomenę ir tarnavo daugiau kaip metus. Grįžęs iš kariuomenės, apsigyveno Indian Harbore ir dirbo vargonininku bei chorvedžiu Šv. Pranciškaus parapijoje. Čia vargonininkavo per dvidešimt metų. Išugdė skambų chorą, kuris giedojo bažnyčioje ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Pasižymėjo kaip geras vargonininkas ir sumanus chorvedys. Priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Antanas Gražulis** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. balandžio 28 d. (71 metai)Mankūnuose, Alytaus raj. |
|  |
| Veikla | SJ, Lietuvos kunigas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas. Jėzuitas |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Kauno kunigų seminarija |

**Antanas Gražulis** (g. 1952 m. balandžio 28 d. Mankūnuose, Alytaus raj.) – SJ, Lietuvos kunigas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas. Jėzuitas.

Biografija
----------

Broliai Petras Gražulis ir Juozas Gražulis. 1978 m. baigė Kauno kunigų seminariją, įšventintas kunigu. 1978–1988 m. vikaras Prienuose, Alytuje, 1988 m. – Sangrūdoje. Nuo 1978 m. rinko medžiagą pogrindinei spaudai, su kitais daugino ir platino „Aušrą", Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką, „Tiesos kelią", kt. pogrindinius periodinius leidinius ir religinę literatūrą. Įkūrė pogrindinę spaustuvę, išleido tikybos vadovėlį (10 000 egz.). 1979 m. įstojo į pogrindinį jėzuitų ordino noviciatą Bijutiškyje (Molėtų raj.) Nuo 1983 m. LKBK leidybos ir Tikinčiųjų teisėms ginti katalikų komiteto steigimo pogrindyje vienas organizatorių. Pasirašė apie 10 pareiškimų sovietinei valdžiai ir tarptautinėms organizacijoms dėl tikinčiųjų teisių pažeidimų. TSRS valdžios persekiotas, baustas administracinėmis baudomis. Nuo 1989 m. Lietuvos skautų dvasios tėvas, Vilniaus arkikatedros vikaras, Lietuvos kariuomenės pirmasis kapelionas, Vilniaus mokyklų tikybos mokytojas. Atkūrė Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčią, nuo 1991 m. jos rezidentas. 1995 m. atkūrė Vilniaus jėzuitų gimnaziją, iki 2003 m. jos direktorius. Nuo 2003 m. Čikagoje Šiaurės Amerikos jėzuitų Lietuvos ir Latvijos provincijos rezidencijos vyresnysis, jėzuitų bažnyčios prefektas, lituanistinės mokyklos kapelionas, Maironio mokyklos Lemonte (Ilinojaus valstija) mokytojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Birutė Barauskaitė. *Antanas Gražulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 119 psl.
| **Artūras Lapinislatv. *Artūrs Lapiņš*** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. vasario 11 d.Satai, Tukumo apskritis |
| Mirė | 1983 m. rugpjūčio 29 d. (72 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių scenografas, dailėtyrininkas |

**Artūras Lapinis** (latv. *Artūrs Lapiņš*, 1911 m. vasario 11 d. Satai, Tukumo apskritis – 1983 m. rugpjūčio 29 d. Ryga) – latvių scenografas, dailėtyrininkas.

Biografija
----------

1929–1932 m. studijavo Latvijos dailės akademijoje Rygoje. 1940–1941 m. Latvijos dramos teatro Rygoje vyr. dailininkas. 1946–1953 m. Latvijos dailininkų sąjungos valdybos pirmininkas. Nuo 1945 m. Latvijos operos ir baleto teatro Rygoje vyr. dailininkas.

Kūryba
------

Apipavidalino daugiau kaip 40 spektaklių. Scenovaizdžiai monumentalūs, tapybiški. Sukūrė tapybos kūrinių, daugiausia portretų. Parašė monografijas apie dailininkus A. Alksnį (1951 m.), E. Kalį (1957 m.), F. Varslavaną (1965 m.).

Pastatymai
----------

* Žoržas Bizė. Karmen 1945 m. ir 1947 m.
* Modestas Musorgskis. Borisas Godunovas 1949 m.
* Sergejus Prokofjevas. Karas ir taika 1961 m.
* Janis Medinis. Ugnis ir naktis 1966 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 527 psl.**
Koordinatės: 66°42′8.8″ š. pl. 33°0′2.56″ r. ilg.﻿ / ﻿66.702444°š. pl. 33.0007111°r. ilg.﻿ / 66.702444; 33.0007111
**Mikovas** (rus. *Микков*) – negyvenama sala Kandalakšos įlankoje (Baltoji jūra), priklausanti Murmansko srities Kandalakšos rajonui (Rusija).

Padėtis
-------

Sala yra centrinėje Kandalakšos įlankos dalyje, prie įėjimo į Kovdos užutėkį. Nuo Mikovo iki Kandalakšos kranto Kolos pusiasalyje šiek tiek daugiau kaip 2,5 km. Iki Kovdos kaimo yra 4,6 km, o iki Zelenoborskio gyvenvietės – 5,5 km. Salos ilgis apie 1,6 km, o plotis – iki 850 m plačiojoje vakarinėje dalyje.

Į pietus, vakarus ir šiaurvakarius nuo Mikovo yra daug kitų salų, daugelis kurių yra bevardės ir visai nedidelės. Didžiausios gretimos salos yra Jelovecas (*Еловец*), Beriozovecas (*Березовец*), Beriozovis (*Берёзовый* 'Beržinė'), Krivojus (*Кривой* 'Kreivoji'), Vysokis (*Высокий* 'Aukštoji'), Marfica (*Марфица*). Į pietus ir vakarus nuo Mikovo salos prasideda plati smėlinė sekluma, jungianti Mikovą su gretimomis salomis.

Aprašas
-------

Sala netaisyklingos formos, pailga iš šiaurės vakarų į pietryčius, į rytus platėjanti. Turi dvi įlankas, vieną pietų pusėje, kitą – šiaurės pusėje, kurios beveik dalina salą į dvi dalis. Sąsmauka keliasdešimties metrų pločio.

Didžiąją dalį salos dengia miškas, kurio nėra tik šiaurės vakarų gale ir sąsmaukoje centre. Mikovo sala turi tris nedideles lėkštas aukštumas (iki 9 m šiaurės vakarų dalyje). Šiaurės vakarų dalyje įrengtas geodezinis punktas.

Mikovo sala garsi tuo, kad jos šiaurės rytų dalyje yra regioninės reikšmės valstybinis geologinis gamtos paminklas „Mikovo salos granitoidai". Tai natūrali granitoidų, kurių amžius 2,3-2,4 mlrd. metų, atodanga.

Nuorodos
--------

1. ↑  Памятник природы «Гранитоиды острова Микков» на сайте Кольского Центра Охраны Дикой Природы Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  В.П. Орлов, Центральный научно-исследовательский геологоразведочный музей им. Ф.Н. Чернышева Геологические памятники природы Мурмана // Геологические памятники природы России — Москва: Лориен, 1998. — 200 с.
|  Kokamai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~17–18 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Peru vėliava Peru: ~15 000Kolumbijos vėliava Kolumbija: 770Brazilijos vėliava Brazilija: 620 |
| Kalba (-os) | Kokamų-kokamiljų, ispanų, kečujų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė), prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | omagvai, tupinakiai, kiti tupiai |

**Kokamai** (isp. *cocamas*, t. p. *Kokáma, Kukama*) arba ***omagvai*** (*omaguas*) – indėnų tupių tauta, gyvenanti Peru, Loreto departamente, prie Ukajalio žemupio bei prie Hualjagos (subetnosas – kokamiljai), taip pat Rondos saloje Amazonėje (Kolumbija) bei aplinkinėse srityse Brazilijoje. Populiacija – 17–18 tūkst. gyventojų. Kokamų-kokamiljų kalba priklauso tupių-gvaranių kalbų šeimai, tačiau dabar sparčiai nykstanti (~2000 šnekančiųjų), dauguma kokamų šneka ispaniškai arba kečujiškai. Pagal tikybą – Romos katalikai.

Kokamai susidarė iš tupių omagvų, kurie, XVI a. prekiaudami Amazonės pakrantėse, atsikėlė į jos aukštupį. Pradžioje priėmė ispanų misijonerius, bet 1662 m. prieš juos sukilo kol 1666 m. buvo ispanų nugalėti. Smarkiai nukentėjo nuo epidemijų, prievartos. Nuo XIX a. įdarbinti kaučiuko surinkėjais.

Tradiciškai verčiasi žvejyba, vėžlių gaudymu ir jų kiaušinių rinkimu, kapline žemdirbyste (užliejamuose upių slėniuose – lydimine; augina manijokus, kukurūzus, ankštinius, batatus, žemės riešutus, medvilnę, tabaką), medžiokle. Pagrindiniai amatai – audimas, puodų lipdymas. Dabar kokamai smarkiai akultūruoti, verčiasi daugiausia prekybiniu žemės ūkiu, samdomais darbais (žemės ūkyje, kaučiuko surinkimo įmonėse, miškų ūkyje).

Būstas statomas iš nuobliuotų palmių stulpų su žemu dvišlaičiu stogu. Tradiciniai rūbai – tunikos pavidalo marškiniai (kušma) be rankovių, išrašyti geometriniais raštais (raudonais, mėlynais ir kt.).

Įprastinę kokamų bendruomenę sudarydavo 30–40 didžiųjų šeimų. Būdinga patrilinijinė šeima, santuoka patrilokalinė. Būta vergovės. Išlaikę tradicinės tikybos bruožų (šamanizmas, tikėjimas miškų, vandenų dvasiomis). Nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio tarp kokamų ėmė plisti sinkretinė-eschatologinė religija, jungianti krikščionybės ir tradicinės tikybos bruožus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Кокама*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Antanas Glemža** (g. 1938 m. birželio 21 d. Repeniškyje, Vabalninko valsčius) – Lietuvos biochemikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1982 m. biologijos mokslų daktaras.

1965–1994 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1968–1971 m. Biochemijos ir biofizikos, 1989–1994 m. Augalų fiziologijos ir mikrobiologijos katedros vedėjas. Nuo 1983 m. profesorius. 1975–1978 m. 1988–1989 m. Taikomosios enzimologijos instituto direktorius. 1989–2003 m. Lietuvos biotechnologijos asociacijos prezidentas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi moksliniai darbai iš bendrosios ir taikomosios enzimologijos. Nustatė, kad raumenų ir smegenų piruvatdehidrogenazė ir L-ketoglutarato dehidrogenazė susideda iš kelių fermentų, susintetino afininių (veikiančių biocheminio giminingumo principu) sorbentu, kuriais gryninami mikrobiologinės sintezės būdu gauti fermentai. Apie 40 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Biochemija, vadovėlis, su kitais, 1975 m.; LTSR valstybinė premija 1978 m.
* Fermentai, monografija, 1986 m.
* Fermentai įvairiose pramonės šakose, monografija, 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Glemža (1938)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 752 psl.
**Artūras Rocys**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1994 m. spalio 7 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Jonava, Lietuva |
| Ūgis | 182 m |
| Pravardė | Artūras Rocys |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Jonava |
| **Numeris** | 23 |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 20??–20?? | Jonavos KKSC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 201?–20152016–201720182019–20212022– | FK LietavaFK JonavaDFK DainavaFK JonavaFK Jonava | 0? 0(?)39 0(0)0? 0(?)0? 0(?)29 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. lapkričio 24 d.. |

**Artūras Rocys** (g. 1994 m. spalio 7 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

Futbolo paslapčių sėmėsi Jonavos sporto mokykloje. Vėliau – „Lietavos" klubo jaunimo ekipose.

### FK „Lietava"

Žinoma, kad 2013 m. rungtyniavo tuometinėje Jonavos „Lietavoje", kuri žaidė Pirmoje lygoje.

2016 m. Jonavos „Lietava" debiutavo A lygoje. 2016 kovo 6 d. A. Rocys debiutavo A lygoje jonaviškių gretose rungtynėse prieš FK Sūduva.

2016 m. birželio 30 d. atstovaudamas Lietavos B ekipai, pelnė tris įvarčius Antros lygos rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą–2"–SRC. Jonaviškiai sutriuškino varžovus rezultatu 16-0.

### DFK „Dainava"

2018 m. perėjo į Alytaus Dainavą. 2018 m. balandžio 2 d. debiutavo dzūkų ekipos gretose Pirmoje lygoje prieš Stumbras B.

2018 m. balandžio 27 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš Varėnos „Merkį" pasižymėjo įvarčiu. Dzūkų ekipa sutriuškino varžovus rezultatu 7-0 ir pateko į kitą turnyro etapą.

### FK „Jonava"

Nuo 2019 m. atstovavo „Jonavos" klubui. 2019 m. liepos 3 d. rungtynėse prieš „Nevėžį" pasižymėjo pelnydamas įvartį.

2020 m. birželio 26 d. pelnė įvartį Pirmos lygos rungtynėse prieš „Nevėžį".

2022 m. „Jonavos" klubas pateko į A lygą. Debiutavo aukščiausioje šalies lygoje 2022 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš „Žalgirio" klubą. Šiose rungtynėse vilniečiai sutriuškino jonaviškius rezultatu 6:0.

Statistika
----------

A lygos ir Pirmos lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2016** | **FK Lietava** | 27 | 0 |
| **2017** | **FK Jonava** | 12 | 0 |
|  |  |  |  |
| **2018** | **DFK Dainava** |  ? |  ? |
|  |  |  |  |
| **2019** | **FK Jonava** |  ? |  ? |
| **2020** | **FK Jonava** |  ? |  ? |
| **2021** | **FK Jonava** |  ? |  ? |
|  |  |  |  |
| **2022** | **FK Jonava** | 29 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  alyga.lt: Žalgiris 6-0 Jonava
9. ↑   Archyvuota kopija 2022-07-09 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė (žaidėjas)
* SOCCERWAY (žaidėjas)
* FLASHSCORE (žaidėjas)
* SOFASCORE (žaidėjas)
* lietuvosfutbolas.lt (žaidėjas)
* Transfermarkt (žaidėjas)
* Globalsportsarchive (FK Jonava)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FK Jonava sudėtis |  |
| 1 [[]] · 3 Džiugas Raudonius · 4 Airidas Kabošius · 11 [[]] · 14 [[]] · 18 [[]] · 20 [[]] · 23 Artūras Rocys · 24 Oskaras Migauskas · 26 [[]] 27 Rusnius Ragelis · 28 [[]] · 35 [[]] · 55 Domas Stankevičius · 69 Vadymas Maščenka · 90 Tadas Eliošius · 99 Marius Ganusauskas
 |
Treneris: Ukraina Petro Kušlykas |
**Antanas Gradeckas** (1929 m. birželio 13 d. Kalvarijoje, Marijampolės apskr. – 2007 m. liepos 23 d. Alytuje) – muzikos mokytojas, choro ir orkestro dirigentas.

Biografija
----------

Mokydamasis Rokiškio berniukų gimnazijoje, pirmąsias muzikos žinias gavo iš mokytojų Kazimiero Jovaišos, Jono Čiurlionio ir Vytauto Četkausko. 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. Algimanto Lopo klasė).

Nuo 1950 m. – Rokiškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, mergaičių choro, pučiamųjų orkestro, kanklių ir skudučių ansamblių vadovas. 1958–1961 m. – Rokiškio vaikų muzikos mokyklos direktorius ir vidurinės mokyklos pučiamųjų orkestro, kaimo kapelos ir kanklių ansamblio vadovas.

Nuo 1961 m. trumpai buvo Druskininkų vaikų muzikos mokyklos direktorius ir miesto pučiamųjų orkestro dirigento padėjėjas.

1961–1985 m. – Lietuvos švietimo ministerijos Mokyklų valdybos muzikos inspektorius. Daug prisidėjo prie Lietuvos vaikų muzikos mokyklų tinklo plėtros ir metodinio bei pedagoginio muzikos mokytojų darbo gerinimo, bendrojo lavinimo mokyklų moksleivių muzikinio estetinio auklėjimo sistemos tobulinimo, respublikinių moksleivių dainų švenčių ir „Dainų dainelės" konkursų organizavimo. 1961 m. subūrė Lietuvos muzikos mokytojų mišrųjį chorą ir buvo vienas iš jo dirigentų, suorganizavo daug koncertų.

1979–1985 m. buvo Respublikinio vaikų muzikos mokyklų pučiamųjų instrumentų orkestro „Švietimietis" (1982 m.) meno vadovas ir vyr. dirigentas. Orkestrą išmokė įvairių kūrinių ir Lietuvoje surengė nemaža koncertų.

Pedagoginį darbą dirbo Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje, 1967–1997 m. – Vilniaus 3-ojoje (B. Jonušo) muzikos mokykloje, nuo 1995 m. iki šiol – Vilniaus 2-ojoje muzikos mokykloje. Jam 1997 m. suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

Buvo Rokiškio rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, Vilniaus miesto dainų švenčių dirigentas, 1964, 1969, 1970 ir 1977 m. respublikinių dainų švenčių organizatorius ir dirigentas.

Sukūrė, instrumentavo ir redagavo kūrinių pučiamųjų orkestrui, sudarė instrumentinės ir vokalinės muzikos leidinių (minėtini „Dainų dainelės" 1981, 1985 ir 1990 m. leidiniai), parašė muzikinių straipsnių ir koncertų recenzijų. Kaip natografas daug kūrinių parengė spaudai. 1964 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas, apdovanotas keliais Liaudies švietimo pirmūno ženkleliais. Sūnus Vytautas Gradeckas irgi muzikas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.