recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK137 |
| --- |
| **Pilviškiai-Jurbarkas** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 57,81 km |
| Pradžia | Pilviškiai |
| Pabaiga | Jurbarkas |
| Apskritys | Marijampolės |
| Miestai | Šakiai |
|  |
| Kelias ties Griškabūdžiu |

**KK137** – krašto kelias, jungiantis Pilviškius ir Jurbarką. Kelio ilgis – 57,81 kilometro. Šiame krašto kelyje yra 4 „juodosios dėmės".

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Pilviškiuose, į šiaurę nuo geležinkelio Kazlų Rūda – Kybartai. Eina per Vilkaviškio ir Šakių rajonus, taip pat 1 km – Jurbarko rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Dvarnieji, Baltrušiai, Barzdai, Griškabūdis, Šakiai, Valenčiūnai, Žygėnai, Kiduliai. Baigiasi Jurbarke, Vydūno gatvėje, dešiniajame Nemuno krante tilto pabaigoje. 1 km į šiaurę nuo Pilviškių kelias kerta Višakio upę, ties Bliuviškių kaimu – Novos upelį, Šakiuose – Siesartį, ties Ritiniais – Oriją, ties Mozūriškiais – Jotiją. Prie Jurbarko, ilgiausiu Lietuvoje tiltu kelias kerta Nemuną.

  

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
**Lietuvos laisvės kovų invalidų draugija** – Lietuvos per 1918–1920 m. Nepriklausomybės karą sveikatos netekusių ir neįgaliaisiais tapusių karių organizacija, iki 1934 m. Lietuvos karo invalidų vyčių brolija.

Istorija
--------

Mūšiuose už Lietuvos laisvę sužeisti kariai gydosi Kauno karo ligoninėje.
Steigėjai Jonas Karutis, J. Kiaunė ir kiti. Veikė 1923–1944 m. (su pertrauka) Lietuvoje, nuo 1946 m. – emigracijoje. Tikslas – prisidėti prie Lietuvos nepriklausomybės stiprinimo, supažindinti visuomenę su Nepriklausomybės karo istorija, prižiūrėti žuvusių karių kapus, eiti garbės sargybą prie paminklo žuvusiesiems Karo muziejaus sodelyje Kaune, rūpintis draugijos narių sveikata ir gerove.

 Lietuvos laisvės kovų invalidų draugijos uniforma su Vyčio kryžiaus ordinu
1934 m. draugija turėjo 160, 1957 m. – 197 narius. 1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, uždaryta, 1941 m. veikla atgaivinta, 1944 m. vėl nutrūko. Dalis į Vakarus 1944 m. pasitraukusių draugijos narių veiklą atkūrė Vysbadene (Vokietija), nuo 1951 m. – Filadelfijoje (JAV), čia 1957 m. turėjo 19 narių. Išleido leidinį „Vyčio ženklas".

Plieninis M18 Lietuvos laisvės kovų invalidų draugijos šalmas su Vyčio kryžiaus ženklu.

Pirmininkai
-----------

* Jonas Karutis – 1923–1930 m. 1933–1935 m.;
* Jonas Viliušis – 1935–1940 m. 1941–1944 m.;
* Bronius Tvarkūnas – 1946–1954 m. ir nuo 1958 m.;
* Adolfas Eigelis – 1954–1958 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos laisvės kovų invalidų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 262 psl.
**Lietuvos kriminalistų draugija** – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti kriminalistikos mokslo ir praktikos specialistus. Būstinė Vilniuje, Ateities g. 20 (MRU).

Veikla
------

Lietuvos kriminalistų draugija įkurta 2001 m. pabaigoje, įregistruota 2002 m. sausio 21 d. 2008 m. turėjo apie 60 tikrųjų narių. Draugija plėtoja mokslinę, techninę, švietėjišką veiklą, susijusią su kriminalistika, rūpinasi narių profes. kvalifikacija. Nuo 2003 m. kas 2 metai kartu su Mykolo Romerio universitetu rengia tarptautinę mokslinę praktinę konferenciją „Kriminalistika ir teismo ekspertizė: mokslas, studijos, praktika", seminarus aktualiais kriminalistikos ir teismo ekspertizės klausimais, kasmet – geriausio metų kriminalistikos leidinio ir magistro baigiamojo darbo konkursą.

Valdymo institucijos – visuotinis susirinkimas, taryba, revizijos komisija, draugijos pirmininkas, mokslo taryba. Pirmininkas Henrikas Malevskis – nuo 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos kriminalistų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 256 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bohumil Kubišta, 1908, *Autoportretas*
**Čekiškasis kubizmas** – 1910–1925 m. architektūros ir dailės avangardinis judėjimas, daugiausiai vykęs Čekijos sostinėje Prahoje. Pagrindinė mintis buvo pritaikyti kubistinių paveikslų ypatybes 3D erdvėje, skiriamieji bruožai buvo aštrūs kampai, kristalinės figūros bei kapotos plokštumos. 

Šis judėjimas buvo įkvėptas Prancūzijos dailininkų kubistų paveikslų bei skulptūrų. Čekijos kubizmas labiausiai suklestėjo 1910–1914 m. Pirmasis Pasaulinis karas šį judėjimą pristabdė, o po karo gimė nauja kubizmo atšaka – rondokubizmas.

Pagrindiniai nariai
-------------------

Pagrindiniai čekiškojo kubizmo nariai buvo: tapytojai František Kupka, Emil Filla, Bohumil Kubišta, Antonín Procházka, Vincenc Beneš ir Josef Čapek, skulptorius Otto Gutfreund, rašytojas Karel Čapek, architektai Pavel Janák, Josef Gočár, Vlastislav Hofman and Josef Chochol.
| Čilkotinas |
| --- |
| Čilkotinas Farvelo kanjone Čilkotinas Farvelo kanjone |
| **Ilgis** | 241 km |
| **Baseino plotas** | 19 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 102 m³/s |
| **Ištakos** | Itčos ežeras, Pakrantės kalnai |
| **Žiotys** | Freizeris |
| **Šalys** | Kanados vėliava Kanada |
|  |
|  **Vikiteka** | Čilkotinas |

**Čilkotinas** (angl. *Chilcotin River*) – upė Kanadoje, pietvakarių Britų Kolumbijoje; Freizerio dešinysis intakas. Prasideda mažame Itčos ežere Pakrantės kalnuose (Itča Ilgačuzo provincijos parke). Teka daugiausia į pietryčius Čilkotino plokščiakalniu. Daug kur teka kanjonais, vaga slenkstėta. Įteka į Freizerį ties Gang ranča.

Didžiausi intakai: Čilankas, Čilkas (dešinieji).

Freizerio baseinas
Upės baseine gyvena indėnai čilkotinai. Nuo jų vardo *Tŝilhqot’in* („ochros raudonio upės žmonės") kilęs ir upės vardas. Didesnių gyvenviečių prie upės nėra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Čilkòtinas.
| **Juozas Šiaučiūnas** |
| --- |
|  |
| 1930 m. nuotrauka |
| Gimė | 1906 m. birželio 7 d.Mackeliškių km. Anykščių valsčius |
| Mirė | 1943 m. spalio 19 d. (37 metai)Rešiotų lageris, Krasnojarsko kraštas, Rusija |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Teodora Borsukaitė-Šiaučiūnienė (1906 m. - 2009 m.) |
| Vaikai | Eugenijus Juozapas Šiaučiūnas (g. 1934 m.) – mokslininkas informatikas, tremtinys, Emilija Pajauta Šiaučiūnaitė-Garbonienė (g. 1937 m.) – mokslininkė matematikė informatikė, tremtinė. |
|  |
| Veikla | Pedagogas, kraštotyrininkas, muziejininkas, švietėjas, visuomenininkas, tremtinys |
|  |
| Išsilavinimas | Ukmergės mokytojų seminarija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1933 m. Vytauto Didžiojo ordinas
* 1938 m. Gedimino ordinas
* 1938 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
 |

**Juozas Šiaučiūnas** (1906 m. birželio 7 d. Mackeliškių km. Anykščių valsčius – 1943 m. spalio 19 d. Rešiotų lageris, Krasnojarsko kraštas, Rusija) – Lietuvos pedagogas, Kernavės pradinės mokyklos vedėjas ir krašto muziejaus įkūrėjas (1929 m.), žuvęs tremtyje Sibire.

Biografija
----------

Kernavės bendruomenės šventė 1938 m. Pirmas iš dešinės Juozas Šiaučiūnas
1926 m. baigė mokytojų kursus. Iki 1928 m. mokytojavo Giedraičių valsčiaus Zanėnų pradžios mokykloje. 1928–1941 m. Kernavės pradžios mokyklos, (dab. Juozo Šiaučiūno pradinė mokykla) vedėjas.

Kernavėje įkūrė muziejų. Eksponatus rinko mokytojas ir mokiniai. 1930 m. gruodžio mėn. mokyklos patalpose buvo atidarytas kraštotyros muziejus (dabar Valstybinis Kernavės kultūrinis rezervatas).

J. Šiaučiūnas išrūpino, kad Kernavėje būtų įsteigta pašto agentūra, vaikų darželis, meteorologijos stotis, įsteigė suaugusiųjų kursus, kuriuose sulenkėję kernaviškiai mokėsi lietuvių kalbos ir įvairių amatų, organizavo įspūdingus susitikimus su įžymiais žmonėmis, rengė vaidinimus, skaitė paskaitas, kėlė krašto kultūrą.

1941 m. birželio 14 d. su žmona Teodora ir dviem mažamečiais vaikais – sūnumi Juozapu Eugenijum ir dukra Emilija Pajauta ištremti iš Lietuvos. Ištremtas į Rešiotus Krasnojarsko krašte žuvo taigoje. Žmona ir vaikai, ištremti į Altajaus kraštą, vėliau grįžo į Lietuvą.

Juozo Šiaučiūno šeima perdavė Kernavės archeologijos ir istorijos muziejui jo laiškų, rašytų ant beržo tošies iš tremties Sibire, kolekciją.

Įvertinimas
-----------

* 1933 m. – Vytauto Didžiojo ordinas, už muziejinę ir visuomeninę veiklą,
* 1938 m. – Gedimino ordinas ir Lietuvos nepriklausomybės medalis.

Nuorodos
--------

* Anykštėnų biografijų žinynas – Juozas Šiaučiūnas
* Kernavės archeologijos ir istorijos muziejaus svetainė Archyvuota kopija 2010-04-16 iš Wayback Machine projekto.
* Gyvenimą paaukojo praeičiai ir dabarčiai[neveikianti nuoroda], „Gimtasis kraštas", 2011 m. sausio 14-21 d. Nr. 1-2(45-46)
Būdingas Čikitanijos kraštovaizdis. San Ignasijo apylinkės
**Čikitanija** (isp. *Chiquitanía*) arba **Čikitoso lyguma** (*Llanos de Chiquitos*) – gamtinis regionas rytų Bolivijoje, Santa Kruso departamente, Gran Čako rytinė dalis. Šiaurėje palaipsniui pereina į Amazoniją, vakaruose remiasi į Andų kalnus ir *Las Yungas* miškus. Rytinė riba eina Paragvajaus upe ir Pantanalio pelkėmis.

Vyrauja plokčių lygumų reljefas, tačiau yra ir aukštumų bei žemų kalnų masyvų, pagrindinis – Santjago Kordiljera, iškylanti iki 1290 m (Čočiso k.). Taip pat daug tektoninių dubumų, kuriose susidaro pelkynai (pvz. Isosogo, Otukviso), druskos ir gėli ežerai (Konsepsjono ežeras). Upės priklauso Amazonės baseinui (Parapeti, Grandė) ir Paragvajaus baseinui (Negras).

Nors Čikitanija yra tropinėse ir subekvatorinėse platumose, tačiau klimatas palyginti artimas vidutinėms platumoms. Būdingi dideli dienos ir nakties temperatūrų skirtumai. Užėjus tropinėms oro masėms temperatūra pakyla iki 40 °C, tačiau vyraujant šaltoms oro masėms iš antarkties (*pampero*), temperatūra nukrenta iki 5-15 °C. Metinis kritulių kiekis keičiasi nuo 1050 mm Čikitanijos šiaurėje iki 600 mm.

Didžiajai Čikitanijos daliai būdinga įprasta Gran Čako augalija – savanos tipo žolynai su įvairių kietmedžių, palmių ir dygių krūmų sąžalynais. Vyraujantys medžiai: grakščioji bucija, *Chorisia*, paragvajinė cezalpinija, baltasis algarobas, tikrasis raudonmedis. Regiono šiaurėje upių slėniuose auga galeriniai miškai, kuriuos formuoja labiau Amazonijai būdingi augalai (svietenijos, hevėja, įvairios palmės).

Svarbiausi regione gyvenantys žinduoliai: jaguaras, puma, pekaris, tapyras, ocelotas, karčiuotasis vilkas, jaguarundis, pampų lapė, pilkoji mazama, balinis elnias, kapibara, brazilinė ūdra; ropliai: žakarė, anakonda, žarara, tropikinė barškuolė; paukščiai: tukanai, čimangas, aros, juodasis grifas, karališkasis grifas, įvairūs ereliai, sakalai, harpija, penelopės, pelėdos, nandu.

Čikitanijoje gyvena ~20 indėnų genčių, daugiausia kalbančių tupių-gvaranių kalbomis. XVII–XVII čia veikė Čikitanijos jėzuitų misijos. Regiono pavadinimas (*chiquito* ispanų kalboje reiškia mažytis) kilo nuo klaidingos konkistadorų interpretacijos: išvydę vietinių gyventojų (pampidų) trobeles su mažomis durimis pamanė, jog čia gyvena maži žmonės (pigmėjai), tačiau šie iš tiesų buvo netgi didesni už europiečius.

Nuorodos
--------

* La gran Chiquitania: Paskutinis rojus (anglų kalba) Archyvuota kopija 2011-07-08 iš Wayback Machine projekto.
**Barclay**|  |
| Kilimo iš | žemutinės Škotijos |
| Žemės | Kinkardinširas (Kincardineshire) ir Aberdinširas |
| Vadas | Peter C Barclay of Towie Barclay |
| Simbolis | - |
| Devizas | (lot.) *Aut agere aut mori* (liet.) *Veikimas arba mirtis* |
| Karo šūkis | - |
| Maršas | - |
|  |

**Barclay** – Škotijos klanas.

Istorija
--------

Klanas kildinamas iš *Rodžerio de Berchelai* atvykusio iš prancūzijos valdant Viljamui I Užkariautojui Anglijoje ir vėliau atsikėlusiam gyventi į Škotiją. XII a.-XIII a. klano (Barclay Towie) šaka pradėjo valdyti žemes Kinkardinšire ir rytų Škotijoje, kurias XVI a. Deividas Barclay pardavė. Kitoje Barclay klano šakoje (Barclay iš Erio) užaugo daug karininkų, tarnavusių ir kitų šalių karaliams. Vienas iš šios šakos – Michailas Barklajus de Tolis (1761-1818 m.), dalyvavęs rusų Napoleono kare su Rusija. Rusijos caras suteikė generolo feldmaršalo laipsnį, bei dovanojo princo titulą.

Septos
------

* Bercley
* Barclay
* Berclay
* Berkele
* Barclye
* Berkeley
* Berklaw
* Barckley
* Barkla
* Barklay
* Barkley
* Barcula
* Barculay
* Bercula
* Barckly
* Barclaye
* Towy
* Towie

Nuorodos
--------

* Barclay klano tiklalapis
**Barbora Vileišytė** (g. 1918 m. vasario 1 d. Tbilisyje dab. Gruzija – 2012 m. gegužės 8 d. Romoje) – knygotyrininkė ir bibliofilė.

Biografija
----------

Barbora Vileišytė gimė žinomo inžinieriaus Petro Vileišio šeimoje. Po Antrojo pasaulinio karo atsidūrė Lenkijoje ir, 1952 m. baigusi Varšuvos universitetą, dirbo jo bibliotekoje. Tyrinėjo Lietuvos knygnešių ir lietuviškos spaudos istoriją. 1968 metais jai suteiktas filosofijos mokslų daktarės laipsnis.

Persikėlė į Italiją, dirbo Vatikano radijuje. Gyveno Romoje, knygomis rėmė Pasvalio Petro Vileišio gimnaziją.

Bibliografija
-------------

* *Kultūrinė Seinų spaustuvės veikla*. Lietuvių Katalikų Mokslo Akademija, Metraštis, IV, 1968
* *Lietuviška spaustuvė Varšuvoje*
* *Varšuvoje įsteigtos spaustuvės „Saturno" bendrasavininkis Jurgis Pesys*
* *Varšuvos Romos katalikų dvasinės akademijos biblioteka*
* *Emilija Pliaterytė* (Rankraštis)

Šaltiniai
---------

* Biografija
* *Garsios giminės ainė vienmetė su Lietuvos nepriklausomybe* (Parengė Apolonija Barbora Nistelienė) // Sidabrinė gija, 2012 m. kovo 16 d. Nr. 1 (45)

Nuorodos
--------

* Barbora Vileišytė.*Apie žodžio „kariūnas" kilmę* Archyvuota kopija 2006-09-27 iš Wayback Machine projekto.
**Barbora Mejerytė** (1898 m. gruodžio 15 d. Vainagiai – 1982 m. sausio 3 d. Kurtuvėnai) – Lietuvos pedagogė, vertėja, kritikė, prozininkė, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1922–1936 m. Kražių aukštesniosios mokyklos mokytoja, 1936–1939 m. Skuodo gimnazijos, 1939–1945 m. Šiaulių 2-osios gimnazijos, 1945–1949 Bazilionų progimnazijos mokytoja. Dėstė rusų ir anglų kalbas. Palaidota Kurtuvėnų kapinėse.

Išvertė iš anglų į lietuvių kalbą:

* Džonas Golsvortis. Forsaitų saga (1950–1951, I t. vertė viena, o II t. drauge su kitais vertėjais),
* Valteris Skotas. Aivenhas (Vilnius, Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1954 m. Leidykla Vaga, 1979 m. Alma litera, 2005 m.)
* Čarlzas Dikensas. Dombis ir sūnus (1958 m.).

Rašė apsakymus, eilėraščius, literatūros kritikos straipsnius. Paliko romano rankraštį, kurį Bazilionų vidurinės mokyklos direktorius Rimantas Gorys sutvarkė ir rado finansavimą spaudai. Romaną „Jonė" 2008 m. išleido Lietuvos kultūros fondo leidykla „Saulės delta".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Barbora Mejerytė Archyvuota kopija 2008-01-23 iš Wayback Machine projekto. Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| **Jurgis Povilas Kairiūkštis** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. lapkričio 15 d.Smolenskas |
| Mirė | 1957 vasario mėn.Masačusetsas |
| Tėvas | Povilas Kairiūkštis |
| Motina | Sofija Porčinskaitė-Kairiūkštienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos diplomatas, vertėjas. |

**Jurgis Povilas Kairiūkštis** (1907 m. lapkričio 15 d. Smolenskas – 1957 m. vasario mėn. JAV) – Lietuvos diplomatas, vertėjas.

Biografija
----------

Vienturtis žinomo nervų bei vidaus gydytojo Dr. Povilo Kairiūkščio ir dvarininkaitės, bajorės Sofijos Porčinskaitės (lenk. Zofia Porczyńska) sūnus. 1920 m. su tėvais iš Smolensko atvyko į Lietuvą. 1930 m. baigė Komercijos ir konsulinę mokyklą Lježe (Belgija). 1931 m. kovo – lapkričio mėn. ir 1935 m. liepos mėn. – 1936 m. rugpjūčio mėn. užsienio reikalų ministerijos, 1931 m. gruodžio mėn. – 1935 m. birželio mėn. Lietuvos konsulato Briuselyje, 1936 rugsėjo mėn. – 1938 m. kovo mėn. Lietuvos pasiuntinybės Rygoje sekretorius, vėliau antrasis sekretorius. 1937-1938 m. laikinasis reikalų patikėtinis Latvijoje. 1938 m. gegužės mėn. – 1939 m. rugsėjo mėn. Lietuvos pasiuntinybės Varšuvoje antrasis sekretorius. 1939 m. rugsėjo mėn. – 1940 m. liepos mėn. užsienio reikalų ministerijos protokolo šefo pavaduotojas. Dalyvavo ekonominėse derybose su Belgija, švietimo klausimais – su Latvija. Per nacių okupaciją 1941-1944 m. dirbo Tiekimo ir paskirstymo įstaigoje. 1944 m. pasitraukė į Austriją, 1952 m. į JAV. Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas", „Tautos ūkis". Išvertė į prancūzų kalbą „Vokiečių propaganda prieš Lietuvą", 1936 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jurgis Povilas Kairiūkštis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 148 psl.
G.Krupas
**Gustavas Krupas** (vok. *Gustav Georg Friedrich Maria Krupp von Bohlen und Halbach*, 1870 m. rugpjūčio 7 d. Hagoje – 1950 m. sausio 16 d. Zalcburge) – vokiečių pramonininkas ir finansininkas, teistas Niurnbergo tribunole už finansinę pagalbą nacių režimui.

Biografija
----------

Gustavas von Bohlenas-Halbachas gimė dvarininko ir diplomato šeimoje. 1893 m. baigė Heidelbergo universiteto teisės fakultetą, dirbo Vokietijos diplomatinėse misijose Vašingtone, Pekine ir Vatikane.

1906 m. vedė Bertą Krupp. Kaizeriui Vilhelmui II leidus papildė pavardę ir įėjo į Krupp koncerno direktorių tarybą. Su žmona Berta išaugino aštuonis vaikus.

Krupp koncerno karinė gamykla 1915 m.
Po Pirmojo pasaulinio karo beveik pusė Krupp koncerno gamybinių pajėgumų buvo demontuota. G.Krupas priešinosi tam, dėl ko 1923 m. Prancūzijos karo tribunolo nuteistas 15 metų kalėti (kalėjime praleido 7 mėnesius). Per kitą dešimtmetį gamyklos pertvarkytos žemės ūkio, civilinės pramonės produkcijai gaminti, tačiau slapta mažomis partijomis Olandijoje ir Švedijoje gamino ir karinę produkciją. 1931–1933 m. G.Krupas buvo Vokietijos pramonininkų sąjungos (*Reichsverband der Deutschen Industrie*) prezidiumo pirmininkas.

Nacių judėjimo pradžioje buvo jų priešininku, tačiau po asmeninio susitikimo su A.Hitleriu 1933 m. vasario mėn. savo nuomonę pakeitė ir pradėjo finansiškai remti Vokietijos kariuomenės perginklavimo programą. 1933 m. gegužės mėn. paskirtas „Adolfo Hitlerio fondo" prezidentu.

Krupp koncerno gamyklose buvo pagaminta dauguma vermachte naudotų tankų, artilerijos pabūklų ir kitos karinės technikos. Gamyklose dirbo virš 160 000 žmonių, tarp jų nemažai karo ir koncentracijos stovyklų belaisvių.

G. Krupas vadovavo pramoninei imperijai iki 1943 m. Karo pabaigoje jo sveikata sparčiai blogėjo, jis apkurto, po infarkto nebegalėjo judėti, kalbėti ir rašyti. Nepaisant to buvo įtrauktas į Niurnbergo tribunolo teisiamųjų už karo nusikaltimus tarpą, tačiau dėl amžiaus ir sveikatos būklės nuo bausmės atleistas.

Mirė Bliunbacho pilyje (prie Zalcburgo) 1950 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Krupp (www.peoples.ru inf.)
4. ↑   (www.hrono.info)



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gustavas Krupas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kžna |
| --- |
| Kžnos upė Palenkės Mendzyžeco mieste Kžnos upė Palenkės Mendzyžeco mieste |
| **Ilgis** | 120 km |
| **Baseino plotas** | 3353 km² |
| **Vidutinis debitas** | 10,5 m³/s |
| **Ištakos** | Šiaurinė Kžna ir Pietinė Kžna santaka |
| **Žiotys** | Vakarinis Bugas šalia Neplės kaimo |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kžna |

**Kžna** arba **Kšna** (lenk. *Krzna, Trzna*, blrs. *Кшна, Кросна*) – upė rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje. Kairysis Vakarinio Bugo upės intakas. Upės ilgis 120 km. Upės ištakos yra Šiaurinės Kžnos ir Pietinės Kžnos upių santakoje. Upės žiotys Vakarinio Bugo upėje šalia Neplės kaimo. Upė teka per Pietinės Palenkės žemumą. Kairieji upės intakai yra *Kžimoša*, Piščanka, Zlota Kživula ir Klukuvka. Dešinieji intakai yra *Dziegciarka*, Rutka, Zielava ir Čapelka. Upė teka per Lukuvo, Palenkės Bialos ir Palenkės Mendzyžeco miestus. Upė sujungta su Vepšo upe Vepšo-Kžnos kanalu.

Galerija
--------

* Tiltas per upę Palenkės Bialos miesteTiltas per upę Palenkės Bialos mieste
* Tiltas per upę Palenkės Mendzyžeco miesteTiltas per upę Palenkės Mendzyžeco mieste
* Upė šalia Palenkės Mendzyžeco miestoUpė šalia Palenkės Mendzyžeco miesto
* Palenkės Mendzyžeco miestePalenkės Mendzyžeco mieste
* Palenkės Bialos miestePalenkės Bialos mieste
* UžtvankaUžtvanka
* Patvinusi upėPatvinusi upė
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Imangalis Tasmagambetovaskaz. *Иманғали Тасмағамбетов*** |
| --- |
|  |
| Imangalis Tasmagambetovas |
| Gimė | 1956 m. gruodžio 9 d. (66 metai)Atyrau sritis |
| Tautybė | Kazachas |
| Astanos meras |
| Ėjo pareigas | 2008 m. balandžio 4 d. – 2014 m. spalio 22 d. |
| Ankstesnis | Askaras Maminas |
| Almatos meras |
| Ėjo pareigas | 2004 m. gruodžio 9 d. – 2008 m. balandžio 4 d. |
| Ankstesnis | Viktoras Krapunovas |
| Vėlesnis | Ahmetzanas Jesimovas |
| 

|  |
| --- |
| Kazachstano ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2002 m. sausio 28 d. – 2003 m. birželio 13 d. |
| Ankstesnis | Kasymas Tokajevas |
| Vėlesnis | Danijielis Ahmetovas |

 |
|  |
| Veikla | Kazachstano politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Oralo Puškino pedagoginis institutas |
|  |
|  **Vikiteka** | Imangalis Tasmagambetovas |

**Imangalis Nurgaliulis Tasmagambetovas** (kaz. *Иманғали Нұрғалиұлы Тасмағамбетов*; rus. *Имангали Нургалиевич Тасмагамбетов*; g. 1956 m. gruodžio 9 d.) – Kazachstano politikas. Nuo 2004 m. gruodžio mėn. iki 2008 m. balandžio mėn. buvo Almatos meras. Prieš tai, nuo 2002 m. sausio 28 d. iki 2003 m. birželio 11 d. buvo Kazachstano ministras pirmininkas.

Tasmagambetovas atsistatydino po teigiamo balsavimo dėl pasitikėjimo jo vyriausybe, kurie buvo pripažinti suklastotais. Atsistatydinimas lėmė visų jo kabineto ministrų atleidimą, kaip to reikalauja Kazachstano konstitucija.

2003 m. birželio 13 d. Kazachstano prezidentas Nursultanas Nazarbajevas pakeitė Tasmagambetovą Danijieliu Ahmetovu. Ahmetovas išlaikė Tasmagambetovo politikos kryptį.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Ilyrų kalbos |
| Kalbama | Ilyrija |
| Kalbančiųjų skaičius | 0 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | mirusi |
| Kilmė | indoeuropiečių0(?)00**ilyrų** |
| Rašto sistemos | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xil |

**Ilyrų kalbos** – mirusi grupė giminiškų kalbų, priklausanti indoeuropiečių kalboms, maždaug tarp VI a. pr. m. e. ir VI a. m. e. vartota ilyrų genčių. Šios kalbos vartojimo erdvė apėmė visus Vakarų Balkanus, žinomus kaip Ilyrija. Nėra nustatytų jokių patikimų ilyrų kalbų sąsajų su kitomis indoeuropiečių kalbomis, nors būta bandymų jas gretinti su Italijoje vartotomis kalbomis, visų pirma – mesapių, taip pat venetų ir liburnų kalbomis. Įtraukiamos į hipotetinę paleobalkanų kalbų grupę.

Jokių rašto šaltinių ilyrų kalbos nėra palikę, todėl ją bandoma atkurti remiantis vietovardžiais, asmenvardžiais bei vieno kito žodžio paminėjimais graikų šaltiniuose. Tiesa, albanų kalba dažnai laikoma ilyrų kalbų palikuone, tačiau šių kalbų santykis nėra patvirtintas. Be to, padėtį sunkina tai, kad Ilyrijoje jau galėjęs būti ženklus keltų, trakų, vėliau lotynų, graikų kalbinis sluoksnis.

Kalbininkas Radoslav Katičić, remdamasis vietovardžiais ir asmenvardžiais išskyrė šias ilyrų kalbines grupes – pietinę, apėmusią plotus pietų Dalmatijoje iki pat Epyro, ir vidurinę, besidriekusią nuo Dalmatijos iki pietų ir vakarų Bosnijos, bei Liburnijos.

Keletas atkurtų ilyrų žodžių:

* *\*abeis* – gyvatės
* *\*bagaron* – šiltas
* *\*brisa* – vynuogių žievelės
* *\*deuádai* – satyrai
* *\*mandos* – mažas arklys
* *\*mantía* – gervuogė
* *\*rinos* – rūkas
* *\*sabaia, \*sabaium, \*sabaius* – alaus rūšis
* *\*sibina* – ietis
* *\*sika* – peilis, durklas
* *\*teuta* – tauta
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Etika** – bendra sąvoka, kuria dažniausiai apibūdinama moralės teorija. Filosofijoje etiškas elgesys yra toks, kuris laikomas geru, deramu ar teisingu kito asmens arba aplinkos atžvilgiu. Vakarų tradicijose etika kartais vadinama **moralės filosofija**. Tai yra viena iš vertybių teorijos (aksiologijos) dalių, kita dalis yra estetika. Aksiologija yra viena iš keturių pagrindinių filosofijos šakų, šalia metafizikos, epistemologijos ir logikos. Terminą „etika" pirmąkart pavartojo Aristotelis.

Moderniosios eros etines teorijas iš esmės galima suskirstyti į pasekmistines, kaip Džiono Stiuarto Milio ir Džeremio Bentamo utilitarizmo teorijos, bei deontologines, kurias įkūnija Imanuelio Kanto darbai.

Pagrindinės etikos problemos:

* gėrio ir blogio kriterijai,
* laimė,
* gyvenimo prasmės ir žmogaus paskirties problema.

Moralės kalbos problemas nagrinėja metaetika.

**Pagrindiniai etikos veikalai:**

* Platonas „Valstybė"
* Aristotelis „Nikomacho etika"
* Thomas Hobbes „Leviatanas"
* Benedictus de Spinoza „Etika"
* John Locke „Esė apie tikrąją pilietinės valdžios kilmę"
* Immanuel Kant „Dorovės metafizikos pagrindai", „Praktinio proto kritika", „Dorovės metafizika"
* Georg Wilhelm Friedrich Hegel „Teisės filosofijos apmatai"
* Arthur Schopenhauer „Abi pagrindinės etikos problemos"
* Friedrich Nietzsche „Taip kalbėjo Zaratustra", „Anapus gėrio ir blogio", „Apie moralės genealogiją"
* Max Weber „Protestantiška etika ir kapitalizmo dvasia"
* George Edward Moore „Etikos principai" („Principia Ethica")
* Max Scheler „Formalizmas etikoje ir materialinė vertybių etika"
* Nicolai Hartmann „Etika"
* G.E.M. Anscombe „Intencija" („Intention")
* John Rawls „Teisingumo Teorija" („Theory of Justice")
* Jurgen Habermas „Komunikatyvas veiksmo teorija" („Theorie des kommunikativen Handelns").

Lietuvoje etikos problemos tyrinėjamos Kultūros, filosofijos ir meno instituto Etikos skyriuje, Vilniaus pedagoginio universiteto Etikos ir Filosofijos katedrose.

Iš lietuvių filosofų etikos klausimais daugiausiai rašo Jūratė Baranova, Česlovas Kalenda, Nerija Putinaitė, Dalia Marija Stančienė, Jonas Balčius, Loreta Anilionytė, Krescencijus Stoškus. Bioetikos problemas tyrinėja Eugenijus Gefenas, verslo etikos – Nijolė Vasiljevienė ir Valdas Pruskus. Akademinės etikos problemas bei pažeidimus nagrinėja Vigilijus Sadauskas.

Vikižodynas
Ethiopian Airlines  
የኢትዮጵያ አየር መንገድ; የኢትዮጵያ|  |
| 

| IATA**ET** | ICAO**ETH** | Šaukinys**ETHIOPIAN** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1945 m. gruodžio 21 d. |
| Pagrindinis oro uostas | Adis Abeba Bolė tarptautinis oro uostas |
| Dažno keleivio programa | ShebaMiles |
| Aljansas | Star Alliance |
| Lėktuvų skaičius | 74 |
| Maršrutai | 124 |
| Priklauso | Etiopijos vyriausybė |
| Šūkis | *The New Spirit of Africa* |
| Būstinė | Adis Abeba, Etiopija |
| Vadovybė | Mesfin Tasew Bekele |
| Tinklalapis | ethiopianairlines.com/ |

**Ethiopian Airlines** (amher. የኢትዮጵያ አየር መንገድ; የኢትዮጵያ) – pagrindinės Etiopijos oro linijos pilnai priklausančios šalies vyriausybei.

Kompanija įkurta 1945 m. gruodžio 21 d. ir kitais metais pradėjo savo skrydžius. 1951 m. kompanija pradėjo savo pirmuosius tarptautinius skrydžius. 2011 m. Ethiopian Airlines prisijungė prie Star Alliance grupės.

2014 m. kompanija aptarnavo 6 milijonus keleivių.

2015 m. sausį Ethiopian Airlines turėjo 74 lėktuvus, iš kurių 10 aptarnavo krovinių skrydžius. Didžiausią dalį keleivinių lėktuvų (13) sudaro Boeing 787-8 orlaiviai. 2015 m. bendrovė aptarnavo 83 tarptautinius ir 20 regioninių maršrutų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ethiopian Airlines 2015 outlook: more rapid expansion as it becomes Africa’s largest airline
2. ↑  Ethiopian Airlines Made 3.15 Billion Birr Profit
3. ↑  Destinations
Bronzinis etruskų veidrodis, vaizduojantis (iš kairės į dešinę) Thanr, Tinią ir Ethausvą
**Ethausva** – deivė etruskų mitologijoje. Manoma, kad šios deivės vardas (*eth*) įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų.[1]

Vienintelis išlikęs Ethausvos atvaizdas – etruskų veidrodis, vaizduojantis Menrvos gimimą iš dievo Tinios galvos.[2] Kaip ir drauge pavaizduota Thanr, Ethausva atlieka dieviškosios pribuvėjos vaidmenį.[3] Dešinė deivės ranka uždėta ant Tinios galvos, o kairė – ant peties.[4] Thanr ir Ethausva pavaizduotos su sparnais. 

Ethausva siejama ir su gimdymo deive Eileitija (etr. *Ilithiia*).[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 198.
2. ↑  Nancy Thomson de Grummond. A Guide to Etruscan Mirrors, Archaeological News, 1982, p. 112.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 20.
4. ↑  Arthur Bernard Cook. Zeus: A Study in Ancient Religion. Zeus good of the bright sky, CUP Archive, 1964, p. 679.
| **Viola rupestris** |
| --- |
| Smiltyninė našlaitė (*Viola rupestris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai  *( Malpighiales)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Smiltyninė našlaitė  *( Viola rupestris)* |

 |

**Smiltyninė našlaitė** (*Viola rupestris*) – daugiametis našlaitinių šeimos augalas, žydintis nuo balandžio iki birželio mėnesio, Lietuvoje dažnas.

Aprašymas
---------

Labai mažas, vos 3-8(15) cm aukščio žolinis, plaukeliais padengtas augalas. Iš šakniastiebio išauga keli stiebai. Stiebas gulsčias ar kylantis. Augalas turi ir rozetes, ir stiebo lapus. Lapų forma – nuo apvalios iki plačiai kiaušiniškos, jie 0,7-2 cm skersmens, plaukuoti. Lapalakščio viršūnė buka, pagrindas – vos pastebimai širdiškas. Lapkotis tokio pat ilgio ar truputį ilgesnis už lapalakštį. Prielapiai smailūs, dantytu pakraščiu. Pažiedės mažos, užaugusios aukščiau žiedkočio vidurio. Žiedai auga po vieną stiebelių viršūnėse, maži (1–1,5 cm ilgio), bekvapiai, šviesiai violetiniai, mėlynai violetiniai arba blyškesnių atspalvių. Taurėlapiai smailūs. Vaisių dėžutės – kiaušiniškos.

Buveinė ir paplitimas
---------------------

Auga sausose vietose – pušynuose, proskynose, kalvų šlaituose, kopose, sausose pievose. Tai būdinga rūšis sausų pievų augalų bendrijoje (Cl. *Festuco-Brometea*, O. *Festucetalia valesiacae*). Lietuvoje dažna rūšis.

Paplitusi praktiškai visoje Europoje, išskyrus Portugaliją, Airiją, Daniją, Islandiją, kai kurias Balkanų pusiasalio šalis ir Viduržemio jūros salas. Taip pat sutinkama Artimuosiuose Rytuose ir kitose Azijos šalyse, kur yra tinkamų buveinių šiam kserofitiniam augalui.

Panašios rūšys
--------------

Augalas turi ir rozetės, ir stiebinius lapus. Atmetant kitas našlaičių rūšis, kurios žydėjimo metu neturi stiebinių lapų (tik lapų rozetėje) arba turi tik stiebinius lapus, rūšis gana lengvai atskiriama. Lyginant su Rivino (*V. riviniana*) ir miškine našlaite (*V. reichenbachiana*), kurios abi turi rozetės bei stiebinius lapus, smiltyninė našlaitė yra akivaizdžiai smulkesnė, auga atvirose, sausose (o ne vidutiniškai drėgnose, pavėsingose) buveinėse.

Išnašos
-------

1. 1 2  Prieditis, Normunds (2005): Sugu enciklopedija "Latvijas daba. Augi. ". – Kompaktinis diskas (leidėjas GANDRS SIA).
2. ↑  Lekavičius, A. (1989): Vadovas augalams pažinti. – Vilnius: Mokslas. 436 p.
3. ↑  Viola rupestris // Raab-Straube, E. von & Henning, T.(2018): Violaceae. – In: Euro+Med Plantbase – the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity. Aplankyta 2021-06-10.
| **Peziza ammophila**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Smiltyninis ausūnis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | Ausūniečiai  *( Pezizales)* |
| Šeima: | Ausūniniai  *( Pezizaceae)* |
| Gentis: | Ausūnis  *( Peziza)* |
| Rūšis: | Smiltyninis ausūnis  *( Peziza ammophila)* |

 |
| Binomas |
| ***Peziza ammophila***Durieu & Mont. 1847 |
|  Index Fungorum |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Smiltyninis ausūnis** (*Peziza ammophila*) – ausūninių šeimos grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs, nedideli, iki 4 cm skersmens. Jauni yra rutuliški, vėliau – atsiveria taurės, piltuvo formos vaisiakūniu, kurio pamatinė dalis kotiškai nusmailėjusi, 1-2 cm ilgio, pasinėrusi į substratą. Apatinė pusė gelsva, aplipusi smėlio smiltelėmis.
Trama plona, trapi, be ypatingo kvapo ir skonio.
Sporos 13-16 x 6-9 μm.

**Būdingi požymiai**: auga tik kopose, vaisiakūniai geltonai rudos spalvos.

Auga vasarą, rudenį pavieniui, grupelėmis. Retas. Saugomas. Nevalgomas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 502
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Helichrysum arenarium** |
| --- |
| Smiltyninis šlamutis (Helichrysum arenarium)Smiltyninis šlamutis (*Helichrysum arenarium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Šlamutis  *( Helichrysum)* |
| Rūšis: | Smiltyninis šlamutis  *( Helichrysum arenarium)* |

 |

**Smiltyninis šlamutis** (*Helichrysum arenarium*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, šlamučių (*Helichrysum*) genties augalas.

Daugiametis, 15-50 sm aukščio žolinis augalas. Stiebas vienas arba daug, status arba kylantis, lapuotas, nešakotas, pūkuotas. Apatiniai lapai lancetiški, kotuoti, viduriniai ir viršutiniai bekočiai. Graižai maži, rutuliški, skėtiškos šluotelės pavidalo žiedynuose. Žiedai maži, oranžiniai, viršūnėje su auksinėmis liaukutėmis.

Žydi birželio – rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu.

Auga sausose smėlėtose vietose, pamiškėse, dirvonuose ir miškų aikštelėse.

Vaistams naudojami graižai. Jie pjaunami augalams žydint. Graižuose yra flavonoidų, glikozidų, diterpeninio alkoholio, dažinių, karčiųjų, mineralinių medžiagų, riebiųjų rūgščių, askorbino rūgšties (sausoje medžiagoje apie 1,6 mg%), iki 16 mg% karotino, inozito, iki 0,04 % eterinio aliejaus. Renkant žaliavą kartais išberia rankas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smiltyninis šlamutis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Smilkininis žandikaulio sąnarys** (articulatio temporomandibularis) – simetriški sąnariai, jungiantys apatinį žandikaulį su smegenine kaukolės dalimi sudaro derintinį sąnarį, nes apatinis žandikaulis visada juda per abu sąnarius, nors ne visada vienodai.

Vystymasis
----------

Maždaug 7-20 savaitę embriono laikotarpiu įvyksta pagrindiniai sąnario formavimosi etapai. 7-8 savaitę jau galima atpažinti pirmąją sąnario struktūrą – žandikaulinę duobę. Ji atsiranda kaip koncentruotas mezenchimos ląstelių darinys, virš tos vietos kur vėliau vystysis diskas ir kapsulė. 10-11 savaitę duobė pradeda kaulėti. Apie 10-12 savaitę vyksta viršutinio žandikaulio, skruostikaulio ir smilkinkaulio susijungimas. Kaulėjimo procesas vyksta nuosekliai: pirmiausia kaulėja apatinis žandikaulis, po jo seka viršutinis, vėliau skruostikaulis.

Kuomet embriono ilgis galva-pasturgalis pasiekia 83 mm, tuomet sąnario diskas įgauna aiškia abipus įgaubtą formą. Kai šis ilgis pasiekia 95 mm visas sąnario struktūras jau galima aiškiai atskirti vieną nuo kitos, o tolimesni pakitimai bus tik dydžio augimas.

Sandara
-------

Apatinio žandikaulio – smilkinkaulio sąnarį sudaro šeši elementai:

* **Smilkinkaulio žandikaulinė duobė** (*fossa mandibularis*)
* **Sąnarinis gumburėlis** (*tuberculum articulare*)
* **Apatinio žandikaulio galva** (*caput mandibulae*)
* **Sąnarinis diskas** (*discus articularis*)
* **Sąnarinė kapsulė** (*capsula articularis*)
* **Sąnariniai raiščiai** (*ligamentum articularis*)

Smilkinkaulio žandikaulinės duobės vietoje kaulas labai plonas. Duobės priekyje yra sąnarinis gumburėlis. Sąnarinis gumburėlis – balno formos masyvus kaulinis velenėlis. Jis susiformuoja 6-7 metų vaikui. Pilną sąnarinį paviršių sudaro gumburėlio užpakalinė ir duobės priekinė pusės. Apatinio žandikaulio galva yra verpstės formos, jos priekinį paviršių dengia sąnarinė kremzlė. Tarp apatinio žandikaulio galvos ir žandikaulinės duobės yra sąnarinis diskas. Tai skaidulinio audinio plokštelė, kompensuojanti duobės ir galvos dydžių skirtumą (galvos sąnarinis paviršius yra 2-3 kartus mažesnis už sąnarinės duobės paviršių). Disko storis viduryje yra apie 1-2 mm, kraštuose – 3-4 mm. Sąnarinis diskas dalija sąnarį į du aukštus: viršutinį, kuriame vyksta disko slenkamieji judesiai sąnarinio gumburėlio paviršiumi, ir apatinį, kuriame vyksta sukamieji sąnario galvos judesiai. Sąnario komponentus gaubia laisva sąnarinė kapsulė. Ją sudaro išorinis fibrozinis ir vidinis endotelio sluoksniai. Kapsulę tvirtina trys raiščiai: šoninis, pleištinis žandikaulio ir ylinis žandikaulio. Pirmasis trukdo žandikauliui slinktis atgal, kiti – žemyn ir į priekį.

Sutrikimai
----------

Odontologai nurodo šiuos dažniausiai pasitaikančius žandikaulio sąnario sutrikimus:

* Žandikaulio traškesiai
* Žandikaulio užstrigimas
* Žandikaulio blokada
* Žandikaulio išnirimas
* Funkciniai skausmai
* Apatinio žandikaulio deviacijos.

Nuorodos
--------

* Smilkininio apatinio žandikaulio sąnario diagnostika ir gydymas Archyvuota kopija 2009-02-11 iš Wayback Machine projekto.
* Žandikaulio sąnario sutrikimai: simptomai Archyvuota kopija 2016-03-12 iš Wayback Machine projekto.
Oranžerijos muziejaus fasadas
Koordinatės: 48°51′49.88″ š. pl. 2°19′20.18″ r. ilg.﻿ / ﻿48.8638556°š. pl. 2.3222722°r. ilg.﻿ / 48.8638556; 2.3222722
**Oranžerijos muziejus** (pranc. *Musée de l'Orangerie*) – meno muziejus Paryžiuje, įsikūręs buvusioje Tiuilri sodų oranžerijoje. Muziejuje eksponuojamos 8 Klodo Monė „Vandens lelijų" panelės ir XX a. pradžios dailės darbų kolekcija, kurią surinko Polis Gijomas ir jo žmona Domenika.

Istorija
--------

### K. Monė „Vandens lelijos"

Po 1-ojo pasaulinio karo Klodas Monė (1840−1926) siūlė padovanoti Prancūzijos valstybei savo tapybos paveikslų, vaizduojančių vandens lelijas, kurias jis tapė savo sodyboje Živerni kaime. Valstybė šiems paveikslams eksponuoti skyrė buvusios oranžerijos pastatą Tiuilri soduose. Dovanojimo sutartis dėl paveikslų buvo pasirašyta 1922 m. Oranžeriją reikėjo pertvarkyti, todėl paveikslai liko pas dailininką iki Klodo Monė mirties 1926 m. Šie paveikslai buvo išdėstyti dviejuose elipsės formos kambariuose. Muziejus atidarytas 1927 m. 

### Žano Valterio ir Polio Gijomo kolekcija

Meno dileris Polis Gijomas (1891−1934) ir jo žmona Domenika buvo aistringi XX a. pradžios avangardinio meno kolekcionuotojai ir menininkų rėmėjai. Polis Gijomas tikėjosi kolekcijos pagrindu įkurti muziejų arba padovanoti kūrinius Luvrui. Po Polio Gijomo mirties Domenika ištekėjo už architekto Žano Valterio ir toliau tvarkė kolekciją. Po derybų su Prancūzijos valstybe dviem susitarimais 1959 ir 1963 m. kolekcija atiteko valstybei ir jai vieta buvo numatyta Oranžerijos muziejuje (tuomet Luvro padalinys). Žano Valterio ir Polio Gijomo kolekcija muziejuje pradėta eksponuoti viešai 1984 m. Joje reprezentuoti reikšmingi XX a. pradžios menininkai, kurių daugelį Polis Gijomas pažinojo asmeniškai: Pablas Pikasas, Chaimas Sutinas, Amedejas Modiljanis, Morisas Utrilo, Anri Ruso, Andrė Derenas ir kiti. 2006 m. Oranžerijos muziejus buvo renovuotas.

Galerija
--------

Keletas iš žymesnių muziejaus eksponatų.

* „Polio Gijomo portretas", aut. Amedejas Modiljanis
* „Vandens lelijos, Saulėlydis", aut. Klodas Monė
* „Peizažas su sniegu", aut. Ogiustas Renuaras
* „Jaunavedžių karieta", aut. Anri Ruso

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Oranžerijos muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė (prancūzų k.)
* Oranžerijos muziejus Google meno projekte
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Oranjestadas*Oranjestad* |
| --- |
|        |
| *Oranjės tvirtovė* |
|  |
| 17°29′0″ š. pl. 62°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.48333°š. pl. 62.98333°r. ilg.﻿ / 17.48333; 62.98333﻿ (Oranjestadas (Sint Eustatijus))Koordinatės: 17°29′0″ š. pl. 62°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.48333°š. pl. 62.98333°r. ilg.﻿ / 17.48333; 62.98333﻿ (Oranjestadas (Sint Eustatijus)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| **Sala** | Sint Eustatijus Sint Estatijus |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 1 097  |

**Oranjestadas** (ol. *Oranjestad*) – miestelis Karibų jūros regione, Sint Eustatijaus salos (Karibų Nyderlandai) sostinė ir pagrindinė gyvenvietė. Įsikūrusi pietvakarinėje salos pakrantėje, prie Oranjestado įlankos.

Skiriamas į „žemąjį miestą" pakrantėje ir „aukštąjį miestą" kalvose. Pakrantėje yra prieplauka, paplūdimys, keleto kolonijinių pastatų liekanos. Aukščiau yra XVII a. Oranjės tvirtovė su patrankomis, muziejus, 1739 m. statytos sinagogos liekanos, žydų kapinės, 1755 m. protestantų bažnyčia, XVIII a. pirklių namai, karibietiškos vilos.

Istorija
--------

Oranjestadas pradėjo kurtis 1636 m. olandams pastačius tvirtovę.

* Sinagogos sienosSinagogos sienos
* XVII a. sandėlių liekanos pakrantėjeXVII a. sandėlių liekanos pakrantėje
* Oranjestadas 1781 m.Oranjestadas 1781 m.
**Imptų pilkapynas ir kapinynas** – prūsų pilkapynas ir kapinynas prie Imptų kaimo, Vėluvos apskritis, dab. rus. *Karjernoje*, Gvardeisko rajonas, Kaliningrado sritis.

Tyrimai
-------

Vietovė 1385 minima *Impten* vardu. Imptų pilkapynas kartais dar vadinamas *Adlig Damerau* ir *Romau* pavadinimais. Pilkapynas yra į pietus nuo kaimo, Priegliaus kairiojo intako Bebro dešiniajame krante. Pilkapiuose sudeginti mirusieji laidoti sampiluose įrengtose 1 x 3 m dydžio akmeninėse dėžėse, urnose. Kapai datuojami bronzos ir ankstyvuoju geležies amžiumi. 

Kapinynas yra tarp Imptų ir Damerau dvaro besitęsiančios aukštumos pietiniame pakraštyje. Jį 1881-1884 m. kasinėjo šio dvaro savininkas Lorekas (ištyrė 25 kapus), Šerbringas (ištyrė l kapą) ir J. Heidekas (ištyrė 7 kapus). I a. – IV a. kapai buvo apdėti 1–4 m skersmens apskritais ar ovalo formos akmenų grindinėliais, žemiau jų rasti sudeginti mirusieji, laidoti urnose arba be jų, dažniausiai su įkapėmis, dauguma jų apdegusios. Rasta akinių, profiliuotų ir lenkta kojele segių, smeigtukų, diržo sagčių, apyrankių, žiedų, stiklo, gintaro ir žalvario karolių, peilių. Kapinyne rasta ir XVI a. nedegintų mirusiųjų kapų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Imptų pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 20 psl.

Koordinatės: 54°36′50″ š. pl. 21°00′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.61389°š. pl. 21.00833°r. ilg.﻿ / 54.61389; 21.00833
Koordinatės: 54°46′50″ š. pl. 24°57′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78056°š. pl. 24.95833°r. ilg.﻿ / 54.78056; 24.95833

Miškai Saidžių apylinkėse
Miškais vinguriuoja Dūkštos upė
**Dūkštų-Šilėnų miškai** – miškai Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, 14 km į šiaurės vakarus nuo Vilniaus, Neries dešiniajame krante.

Geografija
----------

Plotas 3750 ha, mišku apaugę 3090 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas apie 1000 ha. Dūkštų-Šilėnų miškai priklauso Vilniaus miškų urėdijos Dūkštų girininkijai. Susideda iš Dūkštų, Šilėnų ir Elniakampio miškų.

Yra 7 nedideli ežerai, didžiausias – Elniakampio, teka Neries dešinieji intakai: Elna, Vilkė, Čekonė. Paviršius kalvotas, vietomis į Neries pusę išvagotas stačių šlaitų ir graužų.

Medynai
-------

Augavietės: nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo, derlingos šlaitinės. Vietomis gausu riedulių ir karbonatingo žvyro tarpsluoksnių. 48,2 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 4,2 % rekreaciniai, 19,8 % įvairūs III grupės apsauginiai ir 27,8 % IV grupės ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 37 %. Pušynų yra 69 %, eglynų 12 %, beržynų 9 %, baltalksnynų 5 %, ąžuolynų 3 %, juodalksnynų 1 %, drebulynų 1 %. Jaunuolynai sudaro 40 %, pusamžiai medynai 39 %, bręstantys medynai 15 %, brandūs medynai 6 %. Medynų viduramžius 50 m. bonitetas l, 9, skalsumas 0,69, tūris 189 m³/ha. Kasmet priauga 4,4 m³/ha medienos. Yra kultūrinės kilmės ąžuolynų, maumedynų, veimutinių pušų medynų.

Paminklai
---------

Didžioji masyvo dalis priklauso Neries regioniniam parkui. Du ąžuolai yra gamtos paminklai – Ąžuolų karalius ir Ąžuolų karalienė.

Įvairiose vietose, daugiausia Paneriuose, gausu paminkliniu objektų: Naujosios Rėvos piliakalnis ir senovės gyvenvietė, Elniakampio piliakalnis, Karmazinų piliakalnis, pilkapiai ir senovės gyvenvietė, Sidaronių I ir II pilkapiai.

1944–1945 m. miškuose veikė Didžiosios apygardos Dūkštų-Šilėnų rinktinės 5 bataliono Lietuvos partizanai. 1945 m. rugpjūčio mėn. batalionas išformuotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Dūkštų-Šilėnų miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 192 psl.
**Damien Plessis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Damien Plessis |
| Gimimo data | 1988 m. kovo 5 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Nevil o Bua, Prancūzija |
| Ūgis | 1.92 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Panathīnaïkós AÓ |
| **Pozicija** | Saugas |
| Jaunimo klubai |
| 20072007- | Olympique LyonnaisLiverpool FC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008-2010nuo 2010 | Liverpool FCPanathīnaïkós AÓ | 3 (0)4 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2007- | Prancūzija U-19 |  |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2011.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Damienas Plesisas** (pranc. *Damien Plessis*; g. 1988 m. kovo 5 d. Neuville-aux-Bois, Prancūzijoje) – Prancūzijos U-19 rinktinės ir Panathīnaïkós AÓ komandos futbolininkas.

Futbolininko karjerą pradėjo Lyono klube. Plessis 2007 m. rupgjūtį pasirašė trejų metų sutartį su Liverpulio komanda. Šiuo metu žaidžia rezervinėje komandoje. Jis debiutavo 2008 m. balandžio 5 d. prieš Arsenal FC. 2010 m. rugpjūčio 31 d. perėjo į Panathīnaïkós AÓ klubą.

Plessis 2007 m. yra žaidęs už Prancūzijos U-19 rinktinę UEFA jaunimo čempionate.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Aligarhasअलीगढ़ |
| --- |
| *Aligarho Musulmonų universiteto mečetė* |
|  |
| 

AligarhasAligarhas

27°52′0″ š. pl. 78°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.86667°š. pl. 78.06667°r. ilg.﻿ / 27.86667; 78.06667﻿ (Aligarhas)Koordinatės: 27°52′0″ š. pl. 78°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.86667°š. pl. 78.06667°r. ilg.﻿ / 27.86667; 78.06667﻿ (Aligarhas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utar Pradešas Utar Pradešas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 667 732  |
| **Altitudė** | 178 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Aligarhas |

**Aligarhas** (hind. अलीगढ़, urd. علی گڑھ = *Alīgaṛh*) – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradešo valstijoje, Indo-Gango žemumoje, Džamunos ir Gango tarpupyje, 140 km į pietryčius nuo Naujojo Delio. Geležinkelis ir automobilių kelias jungia Aligarhą su Deliu, Agra.

Tekstilės (medvilnės), odos, stiklo, chemijos (dažų, kosmetikos), poligrafijos, maisto (mėsos, pieno produktų) pramonė. Prekyba javais, medvilne ir cukranendrėmis.

Veikia 1875 m. įkurtas Musulmonų universitetas (svarbiausias Indijos musulmonų mokslo centras), gausu hinduistų, musulmonų ir budistų šventyklų. Yra XVII a. rūmai. Netoli miesto yra 1525 m. pastatyta Aligarho tvirtovė.

Istorija
--------

Senovėje miestas buvo žinomas kaip **Kolas**. 1194 m. miestą užkariavo musulmonai. Kole lankėsi ir jį aprašė žymus arabų keliautojas Ibn Batuta. XVIII a. miestas pervadintas į Aligarhą. XIX a. pr. miestą ir fortą užkariavo britai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aligarhas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001