recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Viktoras Kaleckis** (1922 m. kovo 6 d. Zarasuose – 1970 m. rugsėjo 11–18 d. Dyburge, Vokietija) – Romos katalikų kunigas Kanadoje, JAV ir Vokietijoje.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių valstybinėje berniukų gimnazijoje, kur 1940 m. kartu su Alfonsu Puodžiūnu redagavo *Religinio auklėjimosi būrelio* žurnalą „Mūsų žingsniai" (sudėtingomis politinėmis sąlygomis rotaprintu spausdinamas leidinys ėjo trumpai). V.Kaleckis 1941 m. baigė Gimnaziją ir tais pačiais metais įstojo mokytis į Kauno kunigų seminariją, vėliau mokslus tęsė Vilniaus kunigų seminarijoje. 

Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, 1944 m. pasitraukė į Vokietijos vakarinę dalį. Baigė Eichstaetto kunigų seminariją ir 1946 m. liepos 21 d. buvo įšventintas kunigu. Tarnavo kapelionu lietuvių karo pabėgelių stovykloje Veidene (vok. *Weiden*), toje pačioje vietovėje dirbo mokytoju. 1950–1952 m. studijavo Grigaliaus universitete Romoje, jam buvo suteiktas licenciato laipsnis. Po to darbavosi Vasario 16-osios gimnazijoje.

Apie 1959 m. laivu išplaukė į JAV, vėliau pasiekė Vindsorą (angl. *Windsor*) Kanadoje. Šiame mieste, garsėjančiame „Chrysler" ir „Ford" automobilių fabrikais, pokaryje telkėsi daugybė emigrantų iš Europos. Kun.V.Kaleckis 1962 m. Vindsore įsteigė lietuvišką parapiją, nupirko pastatą bažnyčiai (vėliau šventovė buvo konsekruota Lietuvos globėjo Šv.Kazimiero vardu, įrengta salė). Iš Kanados kunigas grįžo į JAV, po to vėl persikėlė į Vokietiją. 

Gyveno Dyburge, kur savo bute buvo rastas negyvas po ištikusio širdies smūgio. Tikslios mirties datos nustatyti nepavyko.

Išnašos
-------

1. ↑  Vytenis Rimkus. *Religinio auklėjimosi būrelio žurnalas „Mūsų žingsniai"*
2. ↑  Rūta Šiūlytė – Kličienė. *Šiluvos šventė Windsoro mieste* Archyvuota kopija 2016-04-14 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

* *Vilniaus arkivyskupijos lietuviai kunigai užsienyje* // Kviklys Bronius. *Lietuvos bažnyčios: Vilniaus arkivyskupija (5 tomo II dalis)*. – Morkūno spaustuvė: Chicago, 1986 psl. 577
| **Fernando Lugo** |
| --- |
|  |
| Fernando Lugo 2008 m. |
| Visas vardas | Fernando Armindo Lugo Méndez |
| Gimė | 1951 m. gegužės 30 d. (71 metai)San Solanas, San Pedro del Paranos apygarda, Paragvajus |
| Vaikai | Guillermo Armindo Lugo Carrillo |
| Religija | katalikybė |
| Paragvajaus prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2008 – 2012 |
| Ankstesnis | Nicanor Duarte |
| Vėlesnis | Federico Franco |
|  |
| Alma mater | Universidad Católica Nuestra Señora de la Asunción |
|  |
|  **Vikiteka** | Fernando Lugo |
| Parašas |
|  |

**Fernandas Armindas Lugas Mendesas** (g. 1951 m. gegužės 30 d. San Pedro del Paranoje, Itapujos dep.) – Paragvajaus politikas ir katalikų bažnyčios buvęs vyskupas, nuo 2008 m. rugpjūčio 15 d. iki 2012 m. – šalies prezidentas. Atstovauja partijai „Patriotų Aljansas už pasikeitimus" (*Alianza Patriótica por el Cambio*).

Biografija
----------

Nuo 1977 m. Fernando Lugo yra *Societas Verbi Divini* katalikų misijos kunigas. Dirbo misijoje Ekvadore. 1983 m. Romoje, Pontificiniame Grigalijaus universitete baigė dvasingumo ir sociologijos studijas. 1994 m. grįžo į Paragvajų ir tapo San Pedro vyskupijos vyskupu. Kad galėtų eiti prezidento pareigas, Lugo pateikė prašymą suspenduoti jo, kaip dvasininko, pareigas. Popiežius Benediktas XVI suspendavo jo, kaip dvasininko statusą, ir formaliai Lugo tapo pasauliečiu.

Fernando Lugo kovoja prieš socialinę atskirtį Paragvajuje, ir liaudyje žinomas kaip „vargingųjų vyskupas". Nepaisant tradicinio bažnyčios siejimo su dešiniąja pakraipa, Lugo pasisako už socialistinę politiką, palaiko socialistines jėgas Lotynų Amerikoje (pvz. Hugo Chavez), tačiau labiau siekia spręsti problemas šalies viduje, o ne tarptautinėje politikoje.

2008 m. prezidento rinkimuose Lugo aplenkė iki tol šalies politioje dominavusios *Colorado* partijos kandidatę Blanca Ovelar. Fernando Lugo tapo tik antruoju kairiosios pakraipos Paragvajaus vadovu.

Tapęs prezidentu Lugo atsisakė savo prezidentinės algos, kadangi jo teigimu ji turi priklausyti vargingesniems žmonėms. Naujasis prezidentas taip pat pasiūlė pasielgti ir kitiems politikams.

Kadangi Lugo neturi žmonos, pirmąja šalies ponia jis paskyrė savo vyresniąją seserį Mercedes Lugo. Be to, į indėnų reikalų ministro pareigas jis paskyrė indėnų ačų bendruomenės narę Margarita Mbywangi, kuri tapo pirmąja indėne šalyje, užimančia tokias aukštas pareigas.

2012 m. birželio 21 d. prezidentui Lugo deputatų rūmai iškėlė apkaltą dėl policijos ir bežemių ūkininkų susirėmimo, kuriame žuvo 17 žmonių. 39 parlamentarai balsavo už Lugo pašalinimą iš prezidento pareigų, 4 prieš. Fernando Lugo atsatydintas iš prezidento pareigų, vietoje jo paskirtas Federico Franco. Kaimyninių šalių vadovai pasmerkė tokius Paragvajaus veiksmus kaip valstybinį perversmą ir pagrasino išmesti šalį iš Mercosur organizacijos.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

### Šaltiniai

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-06-26 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Nicanor Duarte** | **Paragvajaus prezidentas**2008-2012 | Po to:**Federico Franco** |
**Joe Adonis** (tikras vardas *Giuseppe Antonio Doto*, 1902 m. lapkričio 22 d. Montemarano, Italija – 1971 m. lapkričio 26 d. Romoje) – Niujorko gangsteris, daug prisidėjęs prie modernių Cosa Nostra šeimų susidarymo.

Jaunystė
--------

Būdamas trylikos metų Giuseppe A. Doto pasislėpęs laive nelegaliai atkeliavo į JAV. 1915 m. pabaigoje gyveno Brukline iš menkų pinigų, kuriuos gaudavo kraustydamas kišenes ir vogdamas. Antro dešimtmečio pradžioje jis pasikeitė savo vardą į *Joe Adonis*.

Joe Adonis prisijungė prie Frankie Yale gaujos, per kurią susipažino su Al Kapone. Kiek vėliau Joe sutiko Laimingąjį Lučiano, ateityje sukursiantį Nacionalinį nusikaltėlių sindikatą. Tuo metu jie abu buvo viso labo sąvadautojai ir gaujų pasiuntiniai, tačiau prohibicijos laikotarpiu abu sugebėjo iškilti.

1930 m. Lučiano ir Adonis kartu dirbo Džo Maserijai. Adonis buvo vienas iš keturių nusikaltėlių, Coney saloje nužudžiusių Maseriją. Po Maserijos mirties bei artinantis Salvatore Maranzano galui, Adonis tapo vienu ištikimiausių Lučianui žmonių. Joe kontroliavo Brodvėjų ir Manheteno centrą. Jo verslo centru tapo nedidelis itališkas restoranas Brukline.

Verslas
-------

Viską, ką buvo uždirbęs pardavinėdamas alkoholį ir moteris, Adonis investavo į mašinų verslą Niu Džersyje. Kai naujas klientas iš jų nusipirkdavo brangią mašiną, pavyzdžiui, Cadilac’ą už 10 000 dolerių, Joe darbuotojai paskambindavo tam žmogui ir, pagrasinę susidorojimu, liepdavo sumokėti dar 10 000 dolerių „draudimui".

Kai vyriausybė 1943 m. ėmė sparčiai naikinti organizuotą nusikalstamumą, daugybė nusikaltėlių, tarp jų ir Lučianas, buvo deportuoti iš šalies. Nuo 1936 m. iki 1946 m. Adonis vadovavo Sindikatui. 1946 m. grįžus Lučianui, Adonis lengvai užleido jam savo vietą ir grįžo į Niu Džersį, kur toliau uždirbo milžiniškas sumas iš kazino, prostitucijos bei investicijų į Murder, Inc..

Italijoje
---------

Tuo metu Joe Adonis buvo pradėtas stebėti FTB. Abe "Kid Twist" Reles papasakojo FTB, jog Adonis yra vienas galingiausių JAV gangsterių. 1953 m. FTB gavo įrodymų, jog Adonis nėra paprastas pilietis ir deportavo jį į Italiją. Ten Joe įsigijo vilą šalia Neapolio, kur gyveno visai netoli Laimingojo Lučiano, tačiau dėl nežinomos priežasties ten jie niekada nebendravo.
1972 m. į Joe Adonis namus įsiveržė policininkai ir išgabeno jį į apleistą trobelę kur, po ilgai užsitęsusio tardymo, Adonis mirė nuo širdies smūgio.

Nuorodos
--------

* Encyclopaedia Britannica
* Gambino.com - Joe Adonis Archyvuota kopija 2012-10-28 iš Wayback Machine projekto.
* freeinfosociety.com Archyvuota kopija 2008-07-27 iš Wayback Machine projekto.
* findagrave
| Pala |
| --- |
|  Pala netoli žiočių, į šiaurę nuo Telišionių |
| **Ilgis** | 19,3 km |
| **Baseino plotas** | 87,3 km² |
| **Ištakos** | Klusiškių miškas |
| **Žiotys** | Mūša |
| **Šalys** | Lietuva |

**Pala** – upė šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone; Mūšos dešinysis intakas. Prasideda Klusiškių miško pakraštyje, 5 km į šiaurę nuo Lygumų. Pradžioje teka miškais į pietryčius, vidurupyje patenka į laukus, pasuka į šiaurės rytus. Įteka į Mūšą 104,0 km nuo jos žiočių, 2 km į pietvakarius nuo Laborų.

Intakai: Rūkbalė, Ruliškio upelis (dešinieji), Šaltynas, Matupis, Tilka (kairieji).

Visa upelio vaga ištiesinta. Šalia Palos įsikūrę Armonaičiai, Paliečiai, Daugšigaliai.

Upėvardis siejamas su žodžiu *palios* („tyrumai, pelkės užakusių ežerų vietoje"; t. p. latv. *palas, paļas* „pelkėtas ežero krantas", lot. *palus* „bala", dak. *pala* „bala, pelkė", trak. *Palae*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos upės*: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, psl. 669
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Vormsis
**Vormsis** (est. *Vormsi*, vok. *Worms*, šved. *Ormsö*) – ketvirta pagal dydį Estijai priklausanti sala Baltijos jūroje, esanti tarp Hyjumos ir žemyninės šalies dalies, nuo kurios nutolusi 3 km. Salos plotas – 92 km², ilgis – ~10 km, plotis – 5 km, aukščiausias taškas virš jūros lygio – 13 m. Priskiriama Vormsio valsčiui.

Sala miškinga, veši kadagių sąžalynai, randama daug didelių riedulių. Yra Prestviko ežeras (*Prästvik*). Nuo paskutinio ledynmečio sala per metus pakyla apie 3 mm.

Gyvena 350 žmonių (2004 m.). Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, gyvulininkyste. Yra daug gyvenviečių, kaip kad Hulo (administracinis centras), Svibis (pagrindinis uostas), Sioberbis, Norbis, Dibis, Relbis, Fiorbis, Borbis, Kersletis, Saksbis, Busbis ir Suremeisa. Salos pietinėje dalyje esančiame Rumpo pusiasalyje yra įsteigtas gamtos rezervatas, kuriame globojami praskrendantys paukščiai.

Pavadinimas kilo nuo švediško žodžio *Ormsö*, reiškiančio 'gyvatės sala'. Nuo XIII a. iki Antrojo pasaulinio karo sala buvo apgyvendinta švedų, kurių buvo apie 3 000. Karo pabaigoje artinantis Raudonajai armijai dauguma jų persikėlė į Švediją. Apie švedų kultūrą byloja gyvenviečių pavadinimai ir pastatai. 

* Salos pajūris
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vormsis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Madis Kanarbik. *Ormsö. De estlandssvenska böndernas kamp mot godsägarna under 1700- och 1800-talet* [Nordistica Tartuensia; 9] (Tartu, 2003 m.)
* Margareta Hammerman (Hg.), *Ormsö kyrkokrönika / Vormsi kirikukroonika 1539–1944* (Stokholmas/Talinas, 2007 m.)

Koordinatės: 59°00′ š. pl. 23°13′ r. ilg.﻿ / ﻿59.000°š. pl. 23.217°r. ilg.﻿ / 59.000; 23.217
**Likazinas** (angl. *Lycasin*) – prekės ženklas, kuriuo kompanija „Roquette" žymi jos gaminamą hidrogenizuotą gliukozės sirupą (hidrolizuotą krakmolą). 
Vienas pagrindinių likazino komponentų yra maltitolis, gaunamas hidrogenizuojant maltozę. Hidrolizuojant sirupus su skirtingais dekstrozės ekvivalentais (angl. *dextrose equivalent; DE*) gaunami skirtingi produktai. Pavadinimu *lycasin* paprastai vadinamas sirupas 80/55 (80 nurodo sausos medžiagos kiekį, o 55 – dekstrozės ekvivalentą). Kiti panašaus sirupo variantai (pvz. 75/60 ir 80/33) vadinami *Polysorb*.

Žinoma, kad likazinas suaugusiems gali sukelti šalutinį poveikį – vidurių pūtimą, gurguliavimą žarnyne bei dujų gamybą žarnyne. Žinomi keli atvejai, kai maisto su likazinu valgymas sukėlė rimtų žarnyno veiklos sutrikimų.
Dėl to internete pasirodė jumoristinių atsilipeimų apie „Haribo" kompanijos saldainius *Sugarless Gummy Bears* ('becukriai guminukai meškučiai').

Nuorodos
--------

1. ↑  Mitchell, Helen Buss (2006). *Sweeteners and Sugar Alternatives in Food Technology*. Wiley-Blackwell. ISBN 1-4051-3434-8.
2. ↑  Altschul, Aaron M. (1993). *Low-calorie foods handbook*. New York: M. Dekker. ISBN 0-8247-8812-5.
3. ↑  „The comparative gastrointestinal responses of children and adults following consumption of sweets formulated with sucrose, isomalt and lycasin HBC".
4. ↑  „D. Dayton "Muscle Geek"'s Amazon Review for Haribo Gummy Candy, Sugarless Gummy Bears".
5. ↑  „DS's Amazon Review for Haribo Gummy Candy, Sugarless Gummy Bears".
6. ↑  „Amazon Reviews for Haribo Gummy Candy, Sugarless Gummy Bears".

* Statinės su likazino sirupu Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto. (nuotrauka)
* Statinės su likazino milteliais Archyvuota kopija 2014-11-29 iš Wayback Machine projekto. (nuotrauka)
| **Viktoras Jakovlevas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1984 m. spalio 31 d. (38 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Renata Šakalytė-Jakovleva |
| Vaikai | 2 |
|  |
| Veikla | žurnalistas, TV laidų vedėjas |
| Organizacijos | Info TV, LNK, BTV, LRT, M-1 |
|  |
| Alma mater | 2007 m. Vilniaus universitetas |

**Viktoras Jakovlevas** (g. 1984 m. spalio 31 d.) – Lietuvos žurnalistas, televizijos laidų vedėjas.

Profesinė veikla
----------------

2007 m. baigė VU Žurnalistikos Institutą. Nuo 2005 m. dirbo LRT radijuje. 2008 m. pripažintas geriausiu nacionalinio radijo darbuotoju ir dusyk už dokumentines laidas buvo apdovanotas Lietuvos radijo ir televizijos komisijos steigiama „Pragiedrulių" premija.

Rengė reportažus anglų kalba nacionaliniam Vokietijos transliuotojui „Deutsche Welle". Baigė Europos transliuotojų sąjungos radijo dokumentikos mokyklą „EBU Master School on Radio features".
2011–2013 m. dirbo radijo stočių „M-1" grupės žinių tarnyboje. Nuo 2013 m. kovo 27 d. kartu su Rolandu Vilkončiumi ir Arnu Mazėčiu veda informacinę Info TV laidą „Infodiena".

2018-2019 m. kartu su Asta Stašaityte vedė LNK laidą „Yra Kaip Yra".

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Žmona - Renata Šakalytė-Jakovleva, žurnalistė, TV3 laidų vedėja.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Bitinukų 2008" rinkimuose apdovanoti labiausiai nusipelnę LRT darbuotojai
2. ↑  EBU TRAINING  Archyvuota kopija 2019-05-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Kasdienėje LNK pokalbių laidoje „Yra, kaip yra" – naujas veidas
4. ↑  Pokalbių laidoje „Yra, kaip yra" – vedėjų pokyčiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Palai** (*Palaumnili*) – senovės tauta II tūkst. pr. m. e. gyvenusi šiaurinėje Mažosios Azijos dalyje, kuri vėliau vadinama Paflagonija. Jie naudojo indoeuropietišką palų kalbą, o jų gyvenamas regionas įvardijamas kaip **Pala**.

Istorija
--------

Palai į šiaurės vakarus nuo Hati žemės
Palai, kaip ir jiems giminingi hetitai bei luviai, atsikėlė į Mažąją Aziją III tūkst. pr. m. e. Jie koncentravosi Kizilirmako žemupyje. Apie juos yra žinoma labai mažai.

Nuo XVII a. pr. m. e. Pala priklausė Hetitų imperijai. Iš to laikotarpio randami dantiraščio tekstai, rašyti palų kalba. Juose randamos žinios apie jų mitologiją. Svarbiausias palų dievas buvo audros dievas Caparva, o deivė – Katahcivuri. Jų saulės dievas vadinosi Tijazas.

XV a. pr. m. e. palus nusiaubė jų rytiniai kaimynai neindoeuropiečiai kaškai. Manoma, kad būtent apie šį laikotarpį palai buvo asimiliuoti ir išnyko kaip atskira etninė grupė. Tiesa, jų kalba ilgokai (iki XIII a. pr. m. e.) buvo naudojama kaip ritualinė kalba.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMažosios Azijos istoriniai regionai ir tautos |
| --- |
|  |
| Bronzos amžius | 
 Hati žemė (hatai, hetitai) **·**  kaškai **·**  Pala (palai) **·**  Išuva **·**  Kicuvatna **·**  Tarhuntaša **·**  Luka **·**  Arcava (luviai) **·**  Ašuva |  |
|  |
| Geležies amžius | 
 Kapadokija **·**  Frygija (frygai) **·**  Galatija (galatai) **·**  Likaonija **·**  Kilikija (luviai) **·**  Pamfilija **·**  Pisidija **·**  Likija (likai) **·**  Karija (karai) **·**  Lydija (lydai) **·**  Mysija **·**  Pontas **·**  Paflagonija (paflagonai) **·**  Bitinija (trakai) |

 |
**Dvylika Vilniaus apaštalų** – 1895–1904 m. Vilniuje veikusi slapta lietuvių inteligentų kultūrinė draugija.

Įkurta J. Ambraziejaus, D. Malinausko ir P. Matulionio iniciatyva. Iš pradžių buvo 12 narių, vien vyrų (iš to kilo ir pavadinimas), vėliau buvo priimamos ir moterys. Draugija vienijo įvairių pažiūrų, skirtingos socialinės padėties lietuvius. Kai kurie jų nemokėjo lietuvių kalbos, tačiau laikė save lietuviais.

Draugija siekė žadinti lietuvių tautinę sąmonę, įvesti lietuvių kalbą į viešąjį gyvenimą, ypač bažnyčiose. 1898 m. Varšuvoje minint Adomo Mickevičiaus gimimo 100 metines, prie atidengto jo paminklo draugijos nariai pasirodė viešai ir padėjo vainiką su lietuvišku užrašu, o Elijas Nonevičius pasakė kalbą apie lietuvių tautinį pabudimą - tai buvo pirmoji vieša „Dvylikos apaštalų" akcija.

Draugijos nariai
----------------

* kun. Juozas Ambraziejus;
* Andrius Domaševičius.
* Gabrielius Landsbergis-Žemkalnis;
* Filomena Malinauskaitė
* Donatas Malinauskas;
* Povilas Matulionis;
* Elijošius Nonevičius;
* Mečislovas Stankevičius
* Valentinas Urbonavičius;
* Antanas Vileišis;
* Jonas Vileišis;
* Petras Vileišis.

Draugijos darbai
----------------

Draugijos nariai rėmė ir platino draudžiamąją lietuvišką spaudą. 1900 m. įkūrė „Daukanto mantos draugiją" lietuvių raštijai, mokslui ir menui remti, knygoms leisti.

Daugiausia dėl draugijos narių atkaklių prašymų nuo 1898 m. Vilniaus vyskupas S. A. Zvierovičius 1901 m. perdavė lietuviams Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią. „Dvylika Vilniaus apaštalų" 1901 m. gruodžio 8 dieną Šv. Mikalojaus bažnyčioje organizavo lietuvių pamaldas. 

Po spaudos atgavimo 1904 m. draugija savo lėšomis pradėjo leisti pirmąjį lietuvišką dienraštį „Vilniaus žinios". 1904 m. nutarta veikti viešai ir draugija tapo legalia Vilniaus lietuvių savišalpos draugija.

Draugijos darbų įamžinimas
--------------------------

2013 metų spalį Vilniaus Universiteto Studentų Istorikų korporacija Tilia drauge su Vilniaus Klubu kultūros paveldo dienoms surengė teatralizuotą ekskursiją po sostinę, kurioje buvo vaizduojami Dvylikos Vilniaus apaštalų darbai bei sunkumai siekiant atgauti Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią lietuviakalbiams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dvylika Vilniaus apaštalų*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 252 psl.
2. ↑  Prof. habil. dr. Valdas Pruskus. Petras Vileišis – tautinės kultūros ir verslininkystės puoselėtojas. Archyvuota kopija 2007-03-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lawrence Lessig 
**Lawrence Lessig** (g. 1961 m. birželio 3 d. Pietų Dakota, JAV) – JAV teisės profesorius (*Stanford Law School*, Stanfordo universitetas) teisėtyrininkas konstitucionalistas, vienas Interneto ir visuomenės centro (*Center for Internet and Society*) bei *Creative Commons* iniciatyvos steigėjų.

Lawrence Lessig studijavo ekonomiką ir vadybą Pensilvanijos universitete, vėliau – filosofijos magistrantūroje (*Trinity College*, Kembridžas). Apgynė teisės disertaciją Jeilio universitete.

Lawrence Lessig žinomas kaip konstitucinės teisėtyros bei autorių teisių specialistas. *Copyright* taikymo intelektinės nuosavybės srityje priešininkas. Lessig išpėtojo Laisvosios kultūros („Free Culture") teoriją, remia laisvąją programinę įrangą bei atvirojo kodo judėjimą. Elektroninio fronto fondo (*Electronic Frontier Foundation*) narys.

2002 m. pelnė *FSF* apdovanojimą.

Publikacijos
------------

* 2004: *Free Culture*
* 2001: *The Future of Ideas*
* 2000: *Code and Other Laws of Cyberspace*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lawrence Lessig** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* asmeninis tinklalapis **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Likimo ironija, arba po pirties*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Likimo ironija, arba po pirties |
| Kilmės šalis | TSRS Tarybų Sąjunga |
| Režisierius | Eldaras Riazanovas |
| Scenaristas (-ai) | Emilis Braginskis |
| Vaidina | Andrejus MiagkovasBarbara BrylskaJurijus Jakovlevas |
| Metai | 1975 |
| Žanras | Romantinė komedija |
| Trukmė | 184 min. |
| Kalba | rusų k. |

**Likimo ironija, arba po pirties** (rus. *Ирония судьбы, или С лёгким паром!*) – tarybinė komedija–drama, režisuota Eldaro Riazanovo (*Эльдар Рязанов*), pastatyta pagal Emilio Braginskio (*Эмиль Брагинский*) scenarijų ir Riazanovo 1975 metais nufilmuota Mosfilm studijoje. Filmas tradiciškai rodomas Rusijoje ir kitose posovietinėse šalyse kiekvienų metų Naujųjų metų išvakarėse per televiziją. Daug filmo frazių tapo labai populiariomis.

Didžioji filmo siužeto dalis ironiškai pašiepia Brežnevo eros architektūros skurdumą.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Keli buvę klasiokai Maskvoje kaip ir kiekvienus metus susirenka į pirtį atšvęsti Naujųjų metų. Visi jie smarkiai prisigeria ir du iš jų (tarp jų ir pagrindinis veikėjas Ženia – Andrejus Miagkovas) praranda sąmonę. Likę du prisimena, kad kažkuris iš jų turėjo skristi į Leningradą, bet neprisimena kuris. Išmąstę, kad turi skristi Ženia (iš tikro turėjo skristi kitas sąmonę praradęs vyriškis – Pavlikas), įsodina jį į lėktuvą. Leningrado oro uoste atsibudęs Ženia mano, kad vis dar tebėra Maskvoje. Įsėdęs į taksi, jis vairuotojui pasako savo namų adresą. Leningrade tokio pat pavadinimo gatvėje stovi tokio pat numerio namas, todėl taksistas jį ten ir nuveža. Ženia liftu pakyla į aukštą, kuriame gyvena Maskvoje ir savo raktu atsirakino buto, kurio numeris sutampa su jo buto numeriu, duris. Įėjęs jis, vis dar galvodamas, kad yra savo bute Maskvoje, atsigula ant lovos ir užmiega.

Grįžta buto šeimininkė Nadia. Radusi nepažįstamą vyrą, gulintį jos lovoje, bando jį išvaryti lauk. Šis neprisiduoda varomas ir pats gena lauk Nadią, neva ji įsibrovė į jo butą. Nadia varo svečią lauk, o jis vien tik pyksta, kad šioji perstumdė jo baldus ir pakeitė daiktus. Galiausiai Ženia parodo savo pasą jai, o ši perskaičiusi be žodžių parado jam savąjį. Ženia supranta, kad jis buvo neteisus.

Tuo tarpu grįžta Nadios mylimasis Ipolitas. Šis supyksta radęs savo merginą su nepažįstamu vyriškiu. Ipolitas išvaro Ženią, bet šis vėliau grįžta, prašydamas paskolinti pinigų lėktuvo bilietui. Kadangi pirmas lėktuvas į Maskvą išskrenda tik ryte, tai Ženia, Nadiai leidus, pasilieka jos bute. Po truputį tarp šių veikėjų įsižiebia meilė.
Pasakos „Dvylika brolių" iliustracija
**Dvylika brolių** (vok. *Die zwölf Brüder*) – Brolių Grimų pasaka.[1]

Siužetas
--------

Karalius nori nužudyti savo dvylika sūnų, tam kad jo tryliktas vaikas, jeigu jis būtų mergaitė, galėtų paveldėti jo karalystę. Karalienė pasako savo jauniausiam sūnui Benjaminui, kad ji įspės juos su vėliava.

Po dvylikos dienų laukimo miške sūnūs pamato raudoną vėliavą, kas reiškia, jog jie yra nuteisti myriop. Broliai prisiekia keršyti kiekvienai mergaitei ir nukeliauja į užburtą namelį giliai miške, kur jie turi išgyventi maitindamiesi gyvūnais.

Po dešimties metų, sesuo sužino apie savo brolius ir jie gyvena kartu santarvėje. Tačiau kai ji, iš nežinojimo, nuskina dvylika baltųjų lelijų, jos broliai pavirsta varnomis ir nuskrenda. Paliepus senolei sesuo nusprendžia nesikalbėti ir nesijuokti septynerius metus tam, kad išgelbėtų savo brolius.

Medžiojantis karalius suranda brolių seserį ir ją veda. Tačiau jo motina apkalba merginos tylą ir įtikina jį sudeginti ją. Dvylika brolių išgelbėja savo seserį iš liepsnų, o pamotė žūsta, visi gyvena ilgai ir laimingai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jacob and Wilheim Grimm, *Grimm's Fairy Tales*, „The Twelve Brothers"
Atmintinė 25 TSRS rublių paladžio moneta su caru Ivanu III, išleista 1989 m. Monetos masė 31,1 g, paladis 999 prabos.
**Paladžio moneta** – moneta, nukalta iš sidabro baltumo metalo paladžio.

Iš paladžio kalamos atmintinės monetos, kurių nominalas paprastai žymiai mažesnis negu tikroji monetos (jos metalo) vertė.

Tarptautiniame standarte ISO 4217 paladis pripažintas valiutos forma. Pirmąsias paladžio monetas ėmė kaldinti Siera Leonė (1966 m.) ir Tonga (1967 m.; paladžio hau). Nuo tada paladžio monetas kaldino Kanada, TSRS, Prancūzija, Rusija, Kinija, Australija, Slovakija, Čilė, Portugalija, Šveicarija, JAV, Meno sala, Samoa.

Žinomiausia paladžio moneta laikomas Australijos *paladžio emu*.

1988 m. pirmas paladžio monetas nukaldino TSRS.
  
Nuo 1992 m. Rusijos monetų kalyklos išleido 24 paladžio monetas[1], kurių nominalai 5 rubliai (1/4 uncijos paladžio), 10 rublių (1/2 uncijos) ir 25 rubliai (1 uncija). Monetos buvo kaldintos serijose „Švietimo epocha. XVIII a." (*Эпоха просвещения. XVIII век*), „Olimpinis Rusijos amžius" (*Олимпийский век России*), „Rusijos baletas" (*Русский балет*), Geografijos serija, Istorijos serija.

Taip pat skaityti
-----------------

* Sidabro moneta
* Aukso moneta
* Platinos moneta

Nuorodos
--------

1. ↑  Юбилейные монеты России 1992–2006. Металл: Палладий

* Rene Frank: „*Catalogue of Palladium Coins 2007*", moneytrend, Vienna (Austria) 2006, ISBN 3-9501620-7-0
* René Frank: „*Palladium Coin Catalog 2010*", Battenberg/Gietl (Germany) 2010, ISBN 978-3-86646-830-6
* List of all Palladium coins (1966–2009)
|  |
| --- |
| Honkongo universitetas  香港大學 |
|  |
| Įkurtas | 1911 m. |
| Tipas | valstybinis |
| Darbuotojų | ~6500 |
| Studentų | ~22 200 |
| Vieta | Honkongas, Kinija |
| Svetainė | hku.hk |

**Honkongo universitetas** (kin. 香港大學; sutrumpintai: **HKU**) – seniausia aukštojo mokslo institucija Honkonge, įkurta 1911 m. Honkongo saloje. Tai vienas iš geriausiai vertinamų universitetų Azijoje, turintis 10 fakultetų, kuriuose mokosi virš 22 000 studentų. HKU garsėja tyrimais humanitarinių, teisės, politikos, biologijos ir medicinos mokslų srityse, priklauso Universitas 21 grupei. 2011 m. MII duomenimis, 105 universiteto profesoriai patenka tarp 1% mokslininkų, kurių darbai gausiausiai cituojami mokslinėje literatūroje.

Istorija
--------

Universitetas buvo įkurtas 1911 m. kovo 31 d. su menų, inžinerijos ir medicinos fakultetais. 1937 m. pradėjo veikti universitetinė Karalienės Marijos ligoninė. Antro pasaulinio karo metais veikla buvo sustabdyta ir vėl atnaujinta 1945 m. Universitetas palaipsniui plėtėsi, septintajame dešimtmetyje studentų skaičius perkopė 2000, atsirado architektūros, socialinių mokslų, edukologijos, teisės, ekonomikos fakultetai. 2011–2012 m. šventė 100 metų jubiliejų.

Absolventai
-----------

Tarp žinomų žmonių, baigusiųjų Honkongo universitetą, yra politikas Sun Jatsenas, rašytoja Eileen Chang, režisierė Ann Hui, verslininkas Stanley Ho, dainininkė Kay Tse ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Quick Stats, HKU
2. ↑  Quick Stats, HKU
3. ↑  Top Asian Universities 2011–2012 Archyvuota kopija 2012-05-24 iš Wayback Machine projekto. Times Higher Education
4. ↑  QS Asian University Rankings 2012, QS Top Universities
5. ↑  Research, HKU
6. ↑  University History, HKU
| Kenoraangl. *Kenora* |
| --- |
|  |
|  |
| 

KenoraKenora

49°46′0″ š. pl. 94°29′46″ v. ilg.﻿ / ﻿49.76667°š. pl. 94.49611°r. ilg.﻿ / 49.76667; 94.49611﻿ (Kenora)Koordinatės: 49°46′0″ š. pl. 94°29′46″ v. ilg.﻿ / ﻿49.76667°š. pl. 94.49611°r. ilg.﻿ / 49.76667; 94.49611﻿ (Kenora) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Ontarijas Ontarijas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 15 096  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Kenora** (pranc. *Portage-aux-Rats* ir angl. *Kenora*) – miestas Kanadoje, vakariniame Ontarijuje, prie Miškų ežero.

Istorija
--------

Pirmieji europiečiai 1688 m. įsikūrė prie Miškų ežero. Kanadą užvaldžius britams, čia atsikraustė išeiviai iš Europos, daugiausiai iš Britanijos salyno.

Iki 1905 m. buvo du atskiri miesteliai Kinora (dar žinoma kaip *Rat Portage*) ir Normanas. 

Naujasis miestas gavo Kenoros pavadinimą dėl pirmųjų raidžių **Ke**ewatin, **No**rman and **Ra**t Portage.
|  |
| --- |
| Honkongo mokslų ir technologijos universitetas  香港科技大學 |
|  |
| Įkurtas | 1991 |
| Tipas | valstybinis |
| Darbuotojų | ~500 |
| Studentų | ~10 000 |
| Vieta | Honkongas, Kinija |
| Svetainė | ust.hk |

**Honkongo mokslų ir technologijos universitetas** (kin. 香港科技大學; sutrumpintai: **HKUST** arba **UST**) – universitetas Honkonge, įkurtas 1991 m. Koulūno rajone. Tai vienas iš geriausiai vertinamų universitetų tiek Azijoje, tiek visame pasaulyje,  ypač jo ekonomikos ir vadybos programa. Universitetas turi 4 fakultetus (tiksliųjų mokslų, inžinerijos, ekonomikos ir vadybos, humanitarinių ir socialinių mokslų), kelias dešimtis tyrimų institutų, laboratorijų, tyrimo centrų. Iš viso jame mokosi virš 10 000 studentų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Facts, UST
2. ↑  Facts, UST
3. ↑  Top Asian Universities 2011–2012 Archyvuota kopija 2012-05-24 iš Wayback Machine projekto. Times Higher Education
4. ↑  QS Asian University Rankings 2012, QS Top Universities
5. ↑  Rankings Archyvuota kopija 2012-08-05 iš Wayback Machine projekto. UST
Betoniniai pabėgiai
**Pabėgiai** – bėgių atramos.

Techninės charakteristikos
--------------------------

Pabėgiai nustatytais tarpais (1660–2000 pabėgių 1 km) išdėstomi skersai kelio ir sutvirtinti su bėgiais sudaro fiksuoto pločio bėgių vėžės grandę. Gaminami iš medienos ir gelžbetonio (anksčiau ir iš metalo).

Medinių pabėgių techninės charakteristikos
------------------------------------------

Mediniams pabėgiams gaminti tinka eglė, pušis, kedras, beržas. Jie būna dviejų tipų:

* Apipjauti iš keturių pusių;
* Apipjauti iš dviejų pusių.

Medinių pabėgių standartinis ilgis yra 275 cm, tačiau po iešmais klojami ilgesni, jie vadinami iešmų pabėgiais. Ant tiltų ir viadukų gali būti klojami ir pusiniai pabėgiai (dvigubai trumpesni, nei standartiniai).

Gelžbetoniai pabėgiai
---------------------

Gelžbetoniai pabėgiai gaminami iš aukštos kokybės betono ir plieninių stygų ar strypų armatūros. Armatūra gaminant pabėgius paprastai įtempiama, nes tai padidina atsparumą lenkimui ir dinaminėms apkrovoms.

Nuorodos
--------

* Lietuvos geležinkeliai
| **KV-9** |
| --- |
| **Tipas** | sunkusis tankas |
| **Kūrėjas** | Čeliabinsko traktorių gamykla |
| **Šalis** |  TSRS |
| **Sukurta** | 1941 m. |
| **Gaminta** | 1941-1942 m. |
| **Gamintojas** | Čeliabinsko traktorių gamykla |
| **Pagaminta vienetų** | 2 |
| **Naudota** | nuo 1942 m. |
| **Charakteristikos** |
| **Ekipažas** | 4 |
| **Masė (t)** |  |
| **Kovinė masė (t)** | 47 |
| **Ilgis (m)** |  |
| **Plotis (m)** |  |
| **Aukštis (m)** |  |
|  |
| **Šarvo storis (mm)** | 210-40 |
| **Pagrindinis ginklas** | haubica U-11 |
| **Kalibras** | 122 |
| **Papildomi ginklai** | 3 DT kulkosvaidžiai |
|  |
| **Važiuoklė (formulė)** | vikšrinė |
| **Kelio prošvaisa** | 450 mm |
| **Variklis** | 12 cilindrų dyzelinis |
| **Variklio galia (AJ, (kW))** | 620 AG |
| **Kuras** | Dyzelinas |
| **Nuotolis plentu (km)** | 450 (550 - su išoriniais bakais) |
|  |
| **Važiavimo greitis (km/h)** | 46 plentu |
| **Plaukimo greitis (km/h)** | neplaukia |
| **Įveik.sienelės aukštis (m)** | 0,70 |
| **Įveik.griovio plotis (m)** | 2,7 |
| **Įveik.įkalnė** | 25 |

**KV-9** (rus. *КВ-9*), *Objektas 229* (rus. *Объект 229*) – eksperimentinis tarybinis sunkusis tankas, sukurtas 1941 m.

Istorija
--------

Išanalizavusi sunkiųjų tankų panaudojimo rezultatus tarybinė vadovybė nurodė sukurti sunkųjį artilerinį (šturmo) tanką. Norėta sukurti tanką, kuris būtų universalus – tiktų kovoti tiek su įtvirtinimais, tiek su tankais.

Pagrindinis numatytas ginklas buvo 1941 m. gruodį inžinierių V. Sidorenkos ir N. Usenkos sukurta 122 mm tankinė haubica U-11 (rus. *У-11*), šaudanti atskirojo užtaisymo šaudmenimis. Vertikalaus taikymo intervalas yra nuo -4° iki +19,5°. Naudoti haubicos M-30 šaudmenys. Šaudmenų komplekte buvo 48 haubicos šoviniai pabūklui ir 2646 šoviniai trims kulkosvaidžiams DT. Tankas naudoja teleskopinį taikiklį TMFD (rus. *ТМФД*).
  
Tanko įgula – 4 tankistai (du korpuse, du – bokšte).

Tanko bokštas yra modifikuotas KV-1 bokštas. Padidinus šarvuotumą korpuso priekinis šarvas yra 135 mm, bokšto priekio – 210 mm, bokšto viršaus šarvas – 40 mm.

Naujas tankas buvo kuriamas 1941–1942 m. Tuo metu buvo sukurtas vienas prototipas, pavadintas „Objektu 229". Vėliau buvo rekomenduotas priimti į ginkluotę ir pavadintas KV-9.

Buvo numatyta pagaminti pirmoji tankų partija iš 10 egzempliorių, tačiau šioje partijoje buvo pagamintas tik 1 tankas.

1942 m. tanko KV-1 bazėje buvo pagaminti bandomieji artilerijos savaeigių KV-7 pavyzdžiai:

* su dviem 76 mm patrankomis ZIS-5,
* su trimis patrankomis: viena ZIS-5 ir dviem 45 mm.

Konstruktorių sumanymu ginkluotės padvigubinimas ar patrigubinimas turėtų kompensuoti tankų stygių kariuomenėje.
Kartu su šiomis savaeigėmis buvo pagamintas ir vienas artilerinis tankas KV-9 su 122 mm haubica U-11.

Nuorodos
--------

* Тяжелый штурмовой танк КВ-9 Archyvuota kopija 2013-11-11 iš Wayback Machine projekto.
* КВ-3, КВ-4, КВ-5, КВ-7, КВ-9, КВ-220 Archyvuota kopija 2007-12-14 iš Wayback Machine projekto.
Kelias Mačakoso apylinkėse
**Kenijos transporto sistema** yra viena iš labiausiai išplėtotų Rytų Afrikoje. Traukiniais susisiekiama su pagrindiniais miestais. Keliauti iš vieno miesto į kitą galima ir automobiliu ar lėktuvu. Vietinio transporto formos Kenijoje yra autobusai *matatus (minibuses)* ir taksi, kuriais bet kada galima pasiekti bet kurią norimą vietą. Tačiau apie 80 % kelių šalyje yra neasfaltuoti.

Mombasa yra pagrindinis Kenijos jūros uostas, taip pat aptarnauja ir Ugandą bei Ruandą. Kisumu yra pagrindinis uostas Viktorijos ežere. Upių transportas neplėtojamas, kadangi nėra vandeningų upių.

Kenija turi savo nacionalines oro linijas. Tarptautiniai oro uostai išsidėstę Nairobyje, Mombasoje ir Eldorete.

Kenijoje eismas vyksta kairiąja kelio puse. Norint Kenijoje vairuoti automobilį, būtinos tarptautinės teisės. Asfaltuotuose keliuose leistinas greitis – 100 km/h, užmiesty – 70 km/h, gyvenvietėse – 55 km/h, draustiniuose – 25 km/h.

Nuorodos
--------

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
|  |
| --- |
| **Honkongo tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: HKG - ICAO: VHHH |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Airport Authority Hong Kong |
| Miestas | Honkongas |
| Aukštis virš jūros lygio | 9 m |
| Koordinatės | 22°18′32″N 113°54′52″E |
| Tinklalapis | hongkongairport.com |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 07R/25L | 3 800 | 60 | asfaltas |
| 07L/25R | 3 800 | 60 | asfaltas |

**Honkongo tarptautinis oro uostas** (IATA – **HKG**, ICAO – **VHHH**) – pagrindinis Honkongo oro uostas.

Oro uostas pradėjo veiklą 1998 m. ir pakeitė iki tol naudotą Kai Tak oro uostą. Pastarasis buvo arti miesto dangoraižių ir centro, tad buvo per mažas didėjančiam keleivių ir orlaivių srautui. Naujasis oro uostas pradėtas statyti sujungus dvi salas. Statybos truko 6 metus ir kainavo apie 20 milijardų JAV dolerių. Pirmuoju čia nusileidusiu lėktuvu tapo Cathay Pacific skrydis Nr. 889 iš Romos.

Pirmaisiais savo veiklos mėnesiais oro uostas susidūrė su didelėmis techninėmis problemomis. Staiga išsijungdavo keleivių informavimo sistemos, buvo sutrikęs ryšis tarp oro uosto ir krovinių skyriaus, todėl kai kurie krovininiai lėktuvai buvo nukreipti į senąjį Honkongo oro uostą. Visos problemos buvo išspręstos tik praėjus 6 mėnesiams po veiklos pradžios.

Šis oro uostas tapo vienu didžiausių viso regiono centrų. Atidarius oro uostą jis turėjo patį didžiausią keleivių terminalą pasaulyje. Oro uostas yra pirmas pasaulyje pagal krovinių pervežimą ir vienas didžiausių pagal aptarnautų keleivių skaičių. 2015 m. oro uostas aptarnavo 68 283 407 keleivius ir buvo 8-tas pasaulyje.

Honkongo oro uoste savo pagrindines bazes turi Air Hong Kong, Cathay Pacific, Dragonair, Hong Kong Airlines, HK Express, Kalitta Air ir UPS Airlines avialinijos.

Oro uostas yra svarbus ekonominis salos variklis – čia dirba apie 65 000 žmonių. Oro uostas dirba visą parą.

2010 m. buvo atliktas tyrimas ir nuspręsta 2020 m. oro uoste įrengti trečiąjį tūpimo-kilimo taką, skirtą atvykstantiems orlaiviams, nes pagal statistiką, dabartiniai du takai pasieks savo maksimalias galimybes 2019–2022 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali oro uosto svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  World: Asia-Pacific Hong Kong’s flying start
2. ↑  INTERNATIONAL BUSINESS; Problems Continue to Mount at New Hong Kong Airport
3. ↑  Year to date Archyvuota kopija 2018-08-13 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  The Need for a Third Runway Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Amarai
**Kenkėjas** (kenksmingas organizmas) – organizmas, kurį žmonės laiko žalingu ar nepageidaujamu.

Dažniausiai kenkėjais organizmai vadinami dėl žalos žemės ūkio kultūroms, pvz. bulvių derliui pražūtingas kolorado vabalas, bastutinių šeimos daržovėms – daržinis pelėdgalvis. Tai žemės ūkio augalų (vaismedžių, javų, kt) ir pasėlių kenkėjai, kovai su kuriais taikomos agrarinės priemonės (pvz.sėjomaina), fitosanitarinė kontrolė ir apribojimai, biologinės apsaugos priemonės (pvz. boružių veisimas, kenkėjams nepalankių augalų įterpimas, purškimas augaliniais ekstraktais), cheminės apsaugos piemonės (pesticidai), planinė medžioklė ir kt.

Grūdų sandėlių kenkėjai kelia pavojų nuimto derlio išsaugojimui.

Kiti kenkėjais vadinami gyvūnai gadina žmogaus būstą, elektros instaliaciją, baldus, rūbus, užteršia ir kitaip gadina maisto produktus, kelia kitus nepatogumus. Jie vadinami buitiniais kenkėjais. Dalis tokių įnamių kelia pavojų žmogaus ir jo laikomų gyvūnų sveikatai, nes perneša pavojingas ligas. Pvz. maliarinis uodas yra maliarijos patogeno vektorius, žiurkės ir žmoginės blusos perneša maro sukėlėją, šuninės ir katininės blusos perneša šunims pavojingą kaspinuotį *Dipylidium caninum* ir t. t. Todėl buitinių kenkėjų naikinimo kokybė rūpi ne tik namų savininkams, profilaktinės dezinfekcijos stotims, bet ir užkrečiamų ligų profilaktikos ir kontrolės centrams, higienistams, visuomenės sveikatos specialistams, veterinarijos gydytojams.

Taip pat kenkėjais gali būti vadinami gyvūnai, kurie pažeidžia gamtines ekosistemas, nors kitomis sąlygomis jie yra netgi naudingi, vertinami laukiniai ar naminiai gyvūnai. Pvz. triušiai, kaip invazinė rūšis, padarė žalą Australijos gamtai. Jų plitimą gali paskatinti kenksmingi antropogeniniai, biotiniai ir abiotiniai veiksniai, pvz. klimato pakitimas, teršalų patekimas į vandenį.

Miškininkystėje naudojamas terminas miškų kenkėjai – organizmai (mikroorganizmai, bestuburiai ir stuburiniai), kurie kenkia medžiams, trikdo miško atsinaujinimą, taip pat blogina žmogaus naudojamuose miškuose gaunamos medienos kokybę, pvz. mažasis kirpikas (*Tomicus minor*). Prieš juos taikomos miško sanitarinės apsaugos priemonės, tokios kaip sanitarinis kritimas, vabzdžiagaudžiai medžiai, biologiniai preparatai, insekticidai ir pan.
| Dvyliškio pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Dvyliškio pilkapynasDvyliškio pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°57′50″ š. pl. 25°38′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.96389°š. pl. 25.64722°r. ilg.﻿ / 54.96389; 25.64722Koordinatės: 54°57′50″ š. pl. 25°38′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.96389°š. pl. 25.64722°r. ilg.﻿ / 54.96389; 25.64722 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Sužionių seniūnija |
| Aukštis | 0,5-1,3 m |
| Naudotas | IV a. - VII a. |
| Tirtas | 1936, 1997 m. |

**Dvyliškio pilkapynas ir pilkapiai** arba **Paraisčių pilkapynas ir pilkapiai** – archeologinių paminklų grupė Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje Sužionių seniūnijoje, prie Dvyliškio kaimo ir Paraisčių vienkiemio, miške, abipus kelio į Sužionis.

Yra pilkapynas ir du pavieniai pilkapiai. Pilkapynas (išliko 13 pilkapių) yra apie 1 km į pietryčius nuo Dvyliškio. Pilkapių sampilai 8–18 m skersmens ir 0,5-1,3 m aukščio, dauguma Įdubę. Kai kurių pilkapių pagrindus juosia akmenų vainikai arba duobės. 1936 Vilniaus universitetas (vadovė H. Cehak-Holubovičova) ištyrė 10 pilkapių, 1997 m. (vadovas Valdemaras Šimėnas) – dar vieną pilkapį.

1936 m. dviejuose pilkapiuose rasta V a. – VI a. nedegintų, keliuose – VI a. – VII a. sudegintų mirusiųjų kapų, kituose kapų nebuvo. 1997 m. rasti trys – dviejų VI a.- VIII a. sudegintų be įkapių ir vieno (IV a.- V a.) nedeginto su įkapėmis mirusiųjų kapai. Įkapės: ietigalis, 2 žalvariniai įvijiniai žiedai, geležinė lankinė segė ir ovalo formos sagtis, geležinė yla ir peilis, pelitinis kirvis, titnaginis skiltuvas.

Apie 0,1 km į pietvakarius yra pirmasis pilkapis (sampilas apie 14 m skersmens ir 1,3-1,5 m aukščio), 70 m į vakarus nuo jo – antrasis pilkapis (sampilas apie 8 m skersmens ir apie 0,5 m aukščio). Apie 0,2 km į pietryčius nuo pilkapyno yra Paraisčių pilkapynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Dvyliškio pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 253 psl.

* Šimėnas V. Dvyliškio (Paraisčių) pilkapyno tyrinėjimai 1997 m. (Research on the Barrow Cemetery in Dvyliškės (Paraisčiai), 1997) // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 m. Vilnius, 1998. P. 161–164.
| ***Likvidacija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Sell Out |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė Italija  Izraelis |
| Režisierius | Peter Collinson |
| Scenaristas (-ai) | Murray SmithJudson Kinberg |
| Metai | 1976 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Likvidacija** (angl. *The Sell Out*) – 1976 m. sukurtas politinis trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Oliver Reed – Gabrielis Ly
* Richard Widmark – Semas Lukas
* Gayle Hunnicutt – Debora
* Sam Wanamaker – Haris Siklsas
* Vladek Sheybal – Olandas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvęs KGB agentas Gabrielis nori pasitraukti iš aktyvios veiklos, tačiau tiek buvę „darbdaviai", tiek priešai paskelbė jo medžioklę. Atvykęs į Izraelį, jis kreipiasi į buvusį CŽV agentą Semą, su kuriuo, kažkada kartu dirbo, prašydamas pagalbos. Po to, kai Gabrieliu nepavyksta atsikratyti organizuojant sprogimą, juo susidomi ir Izraelio specialiosios tarnybos. Kol Semas stengiasi jam padėti, Gabrielis leidžia laiką su šio žmona, taip pat buvusia agente Debora, kurią pažįsta iš ankstesnių užduočių. Kuomet nužudomas Semui padėjęs Izraelio agentas, Gabrielis išaiškina, kad būtent Debora juos išdavė. Semas, iki tol nenoromis padėjęs Gabrieliui, dabar priverstas su juo suvienyti jėgas, kad išgyventų, o vienintelis jų kelias – pereiti Jordanijos sieną.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterBo Lindman |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Švedijos vėliava Švedija** |
| Šiuolaikinė penkiakovė |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1924 Paryžius | Penkiakovė |
| **Sidabras** | 1928 Amsterdamas | Penkiakovė |
| **Sidabras** | 1932 Los Andželas | Penkiakovė |
| Fechtavimas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 1933 Budapeštas | Komanda |

**Bo Lindman** (g. 1899 m. vasario 8 d. – m. 1992 m. liepos 30 d.) – karininkas, fechtavimo ir šiuolaikinės penkiakovės sportininkas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

1923 m. ir 1924 Lindman tapo Švedijos šiuolaikinės penkiakovės nacionaliniu čempionu. 1923 m. taip pat laimėjo Europos šiaurės šalių čempionatą.

Paryžiuje vykusiose aštuntose moderniose 1924 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lindman dalyvavo trečią kartą vykusiose šiuolaikinės penkiakovės varžybose. Šaudymo rungtyje švedas buvo antras, plaukime liko 9-as, jojime liko 4-as, fechtavime liko 3-as, o plaukime ir bėgime buvo pirmas. Susumavus visų rungčių taškus paaiškėjo, jog švedas tapo trečiuoju istorijoje šiuolaikinės penkiakovės olimpiniu čempionu.

1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lindman buvo Švedijos vėliavnešys olimpinėje atidarymo ceremonijoje. Šiuolaikinės penkiakovės varžybose sportininkas iškovojo sidabrą.

1932 m. vasaros olimpinėse žaidynėse antrą kartą buvo šalies vėliavnešiu. Fechtavimo varžybose į finalus nepateko, o šiuolaikinės penkiakovės rungtyje iškovotas sidabras. 1936 m. vasaros olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijoje trečią kartą nešė Švedijos vėliavą, nors varžybose nedalyvavo.

Nuo 1934 m. iki 1946 m. Švedijos lengvosios atletikos vadovas.

Nuorodos
--------

* Olympedia svetainėje

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiuolaikinės penkiakovės olimpinės čempionės vyrų individualiose varžybose  |
| --- |
|  |
| 

* 1912:  Gösta Lillehöök (SWE)
* 1920:  Gustaf Dyrssen (SWE)
* 1924:  Bo Lindman (SWE)
* 1928:  Sven Thofelt (SWE)
* 1932:  Johan Oxenstierna (SWE)
* 1936:  Gotthard Handrick (GER)
* 1948:  William Grut (SWE)
* 1952:  Lars Hall (SWE)
* 1956:  Lars Hall (SWE)
* 1960:  Ferenc Németh (HUN)
* 1964:  Ferenc Török (HUN)
* 1968:  Björn Ferm (SWE)
* 1972:  András Balczó (HUN)
* 1976:  Janusz Pyciak-Peciak (POL)
* 1980:  Anatoli Starostin (URS)
* 1984:  Daniele Masala (ITA)
* 1988:  János Martinek (HUN)
* 1992:  Arkadiusz Skrzypaszek (POL)
* 1996:  Alexander Parygin (KAZ)
* 2000:  Dmitri Svatkovskiy (RUS)
* 2004:  Andrey Moiseyev (RUS)
* 2008:  Andrey Moiseyev (RUS)
* 2012:  David Svoboda (CZE)
* 2016:  Aleksander Lesun (RUS)
* 2020:  Joe Choong (GBR)
 |

 |
Koordinatės: 56°16′35″š. pl. 21°52′23″r. ilg.﻿ / ﻿56.2764°š. pl. 21.8730°r. ilg.﻿ / 56.2764; 21.8730

|  Ylakių šv. Roko išpažinėjo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ylakiai |
| **Adresas** | Sedos g. 42A |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1904 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Ylakių šv. Roko išpažinėjo koplyčia** – koplyčia, stovinti Ylakių miestelio kapinėse, Skuodo rajone, netoli kelio  **2701**  Seda–Pašilė–Ylakiai . Priklauso Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai parapijai. Pavadinta šventojo Roko vardu.

Koplyčios interjeras: keraminių plytelių grindys, gotikinių formų altorius siauroje presbiterijoje, paprasti suolai
Neogotikinė raudono mūro koplyčia garsėja didžiausiais šiaurės Žemaitijoje Šv. Roko atlaidais, kasmet rengiamais rugpjūčio mėn. antroje pusėje. Koplyčioje mišios aukojamos keletą kartų metuose, per didžiąsias šventes: motinos dieną, tėvo dieną, visų šventųjų dieną, vėlinių dieną.

Projektas
---------

Koplyčia buvo statoma pagal projektą, kurio autoriumi laikomas Karlas Eduardas Strandmanas. Ant koplyčios projekto nurodyta tik nuolatinio K. E. Strandmanno suprojektuoto objekto prižiūrėtojo, Liepojoje gyvenusio inžinieriaus-architekto K. O. Kuntzelio įsipareigojimas prižiūrėti statybos darbus. Architektas suprojektavo neogotikinę koplyčią su stačiakampe presbiterija ir nedideliu, žemu uždaru prieangiu. Pagrindiniame fasade po neaukštu trikampiu frontonu įkomponuota smailiaarkė niša su stambiu langu-rože. Šoniniuose fasaduose suprojektuoti dideli langai su masverkais ir laiptuotais kontraforsais, o interjere – smailėjančios kryžminio skliauto ramstinės arkos, atremtos į vidinius kontraforsus.

Tačiau statybos metu vietoj numatyto prieangio sumūrytas masyvus keturkampis bokštas su frontonais ir smaile, suteikęs pastatui panašų į bažnyčią vaizdą. Spėjama, kad pakeitimo projektą padarė K. O. Kuntzelis. Šv. Roko išpažinėjo koplyčia buvo baigta statyti 1904 m.

Į vargonų chorą (nenaudojamas, uždarytas) bei varpinę patenkama iš lauko, pro atskiras duris, atsiveriančias į siaurus ir stačius mūrinius laiptus.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kražių šv. Roko koplyčia
* Šv. Roko bažnyčios Lietuvoje

Galerija
--------

* Apsidė su zakristija (dešinėje)Apsidė su zakristija (dešinėje)
* Klausykla prienavyjeKlausykla prienavyje
* Nenaudojami vargonaiNenaudojami vargonai
* Koplyčios varpasKoplyčios varpas
* Vaizdas nuo prieangioVaizdas nuo prieangio

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ylakių šv. Roko išpažinėjo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ylakių parapija (dekanato inf.)
2. ↑  Ylakių seniūnija
3. ↑  Ylakių šv. Roko išpažinėjo koplyčia *skouds.lt*
4. ↑  Ylakių seniūnijos lankomiausios vietos