recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Raminta Jurėnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. rugpjūčio 15 d. (69 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė. |

**Raminta Jurėnaitė** (g. 1953 m. rugpjūčio 15 d. Vilniuje) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Tėvas Eduardas Jurėnas. 1976 m. baigė Lietuvos dailės institutą, 1979-1981 m. mokėsi TSRS dailės akademijos Maskvoje aspirantūroje (vaizduojamojo meno teorija ir istorija). 1986 m. menotyros kandidatė.

Nuo 1976 m. su pertraukomis Vilniaus dailės akademijos dėstytoja, nuo 2003 m. profesorė. 1992-1998 m. Džordžo Soroso šiuolaikinio meno centro Lietuvoje direktorė. Nuo 1991 m. Tarptautinės dailės kritikų į asociacijos (AICA) narė.

Išspausdino 300 straipsnių Lietuvos ir užsienio dailės leidiniuose, parengė knygą „100 šiuolaikinių Lietuvos dailininkų" (2000 m.). Nuo 1988 m. viena pirmųjų Lietuvoje pradėjo rengti konceptualias dailės parodas, kuravo 60 Lietuvos ir užsienio šalių parodų 34 šalyse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eglė Mikalajūnaitė. *Raminta Jurėnaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| **Janis Lycytislatv. *Jānis Līcītis*** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. gegužės 18 d.Matišų valsčius, Vidžemės gubernija |
| Mirė | 1978 m. lapkričio 5 d. (65 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių kompozitorius |

**Janis Lycytis** (latv. *Jānis Līcītis*, 1913 m. gegužės 18 d. Matišų valsčius, Vidžemės gubernija – 1978 m. lapkričio 5 d. Ryga) – latvių kompozitorius, pedagogas.

Biografija
----------

1940 m. baigė Latvijos konservatorijos J. Vytuolo klasę, 1947–1950 m. dėstė joje. Nuo 1957 m. dėstė Rygos Jazepo Medino muzikos mokykloje.

Kūryba
------

Sukūrė simfoniją kameriniam orkestrui (1970 m.), oratoriją „Jūs sugrįžote" (1967 m.), kantatų, apie 80 choro ir solo dainų, 5 styginių kvartetus (1946–1973 m.). Užrašė apie 150 lietuvių liaudies dainų, 7 jų harmonizavo balsui ir fortepijonui, parašė variacijas fortepijonui lietuvių liaudies dainos „Sėdžiu po langeliu" tema (1957 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Janis Lycytis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 117 psl.
*Kitos reikšmės – Ramanavos valsčius.*
Koordinatės: 54°25′š. pl. 31°07′r. ilg.﻿ / ﻿54.41°š. pl. 31.12°r. ilg.﻿ / 54.41; 31.12

| Ramanavos valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: XIX a. – XX a. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Baltarusijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Lenina |
|  |
| Rusijos imperija Rusijos imperija |
| Mogiliavo gubernija | Horkų apskritis (186?–192?) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Ramanavos valsčius** (rus. *Романовская волость*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės rytų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Ramanava.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas XIX a. Mogiliavo gubernijoje. Apie 1870 m. panaikintas, iki XX a. pradžios atkurtas, tikriausiai vietoje Šaunevos valsčiaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Памятная книжка Виленскаго генералъ губернаторства на 1868 годъ. – Санктпетербургъ, Витебский губернский статистический комитет, 1868. // PDF 159 psl.
| ***Skalbimo mašina*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Vortice mortle |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vengrija |
| Režisierius | Rugerro Deodado |
| Scenaristas (-ai) | Luigi Spagnol |
| Metai | 1993 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Skalbimo mašina** (it.  *Vertice mortale*) – 1993 m. sukurtas siaubo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Philippe Caroit – inspektorius Aleksandras Stacevas
* Ilaria Borrelli – Marija „Sisi" Kolba
* Katarzyna Figura – Vida Kolba
* Barbara Ricci – Liudmila Kolba
* Laurence Regnier – Nikolajus
* Claudia Pozzi – Irina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Policijos inspektorius Aleksandras Stacevas tiria žmogžudystę, kurios aukos kūnas buvo rastas sumaitotas skalbimo mašinoje. Vis labiau gilindamasis į aplinkybes, jis pats netrukus įtraukiamas į keistas melo ir apgaulės pinkles, kurias rezga nužudytojo draugė Vida, bei 2 jos seserys...
| **Janis Luojalatv. *Jānis Loja*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. vasario 9 d.Pantenė |
| Mirė | 1969 m. kovo 9 d. (73 metai)Jūrmala |
|  |
| Veikla | latvių kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Leningrado universitetas |

**Janis Luoja** (latv. *Jānis Loja*, 1896 m. vasario 9 d. Pantenė, dab. Valmieros savivaldybė – 1969 m. kovo 9 d. Jūrmala) – latvių kalbininkas.

Biografija
----------

1925 m. baigė Leningrado universitetą. 1935 m. filologijos daktaras.

Dėstė latvių kalbą ir kultūrą 1926–1931 m. Leningrado pedagoginiame institute, 1932–1934 m. Maskvos universitete (katedros vedėjas), 1934–1941 m. Maskvos srities pedagoginiame institute, 1941 m. 1944–1949 m. Latvijos universitete, 1941–1944 m. Gorkyje, 1950–1955 m. Rygos pedagoginiame institute, 1955–1957 m. Liepojos pedagoginiame institute; nuo 1941 m. profesorius. 1932-1937 m. dar ir Žodynų instituto direktoriaus pavaduotojas.

Bibliografija
-------------

* Pagrindiniai kalbotyros klausimai (*Valodniecības pamatjautājumi*), 1958 m.
* Kalbotyros istorija (*Valodniecības vēsture*), 1961 m.
* Kalbotyros mokymo istorija (*Valodniecības mācību vēsture*), 1968 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Janis Luoja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 576 psl.
2. ↑  Jānis Loja (1896 - 1969) Archyvuota kopija 2007-10-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Hivelas ap Kadelas** |
| --- |
|  |
| XIII a. vidurio Hivelo Gerojo atvaizdas lotyniškoje Hivelo Gerojo įstatymų kopijoje |
| Gimė | 880 m. |
| Mirė | 950 m. (~70 metų) |
| Tėvai | Kadelas ap Rodris |
|  |
| Veikla | karalius |

Hivelo namai
**Hivelas ap Kadelas** (val. *Hywel ap Cadell*), arba **Hivelas Gerasis** (val. *Hywel Dda*) (880 m. – 950 m.) – Deheibarto karalius, galiausiai ėmęs valdyti didžiąją Velso dalį. 920 m. jis tapo vienvaldžiu Seisilugo karaliumi, o netrukus po to įkūrė Deheibarto karalystę ir ėmė valdyti visą šalį nuo Prestatino iki Pembruko. Kaip Rodrio Mauro (val. *Rhodri Mawr*), arba Rodrio Didžiojo, pagal tėvo Kadelo liniją palikuonis, Hivelas ap Kadelas buvo savo dinastijos Dinevuro atšakos narys. Kambrijos ir Olsterio analuose Hivelas ap Kadelas minimas kaip britų karalius.

Tarp kitų viduramžių Velso karalių Hivelas ap Kadelas labai vertinamas. Jo vardas ypač susiję su paprotinių valų įstatymų kodifikavimu, nuo tada jie žinomi kaip Hivelo Gerojo įstatymai. Antroji jo vardo dalis (val. *Dda* 'Gerasis') reiškia, kad jo įstatymai buvo teisingi ir geri. Istorikas Davidas Dženkinsas (val. *Dafydd Jenkins*) juose mato labiau užuojautą negu bausmes, daug sveikos nuovokos ir moterų teisių pripažinimą. Hivelas ap Kadelas buvo išsilavinęs žmogus, jis gerai mokėjo valų, anglų ir lotynų kalbas.

Pirmasis administracinis Velso parlamento pastatas Kardife Hivelo Gerojo garbei vadinamas Hivelo namais (val. *Tŷ Hywel*). Pirmieji Velso parlamento rūmai, dabar vadinami Hivelo rūmais (val. *Siambr Hywel*), naudojami vaikų ir jaunimo švietimui bei diskusijoms. Jo vardu pavadinta ir vietinė Pietvakarių Velso sveikatos apsaugos taryba.

Išnašos
-------

1. ↑  Evans, Gwynfor, 1912- (1986). *Seiri cenedl y Cymry*. Llandysul: Gwasg Gomer. pp. 47–51. ISBN 0-86383-244-X. OCLC 16692917.
2. ↑  *Hanes Cymru* by John Davies, Penguin Books; Page 85
3. 1 2 3  *Hanes Cymru* by John Davies, Penguin Books; Page 86



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPoviso karaliai |
| --- |
|  |
| Vortigerno dinastija | 
Kategirnas • Kadelas Dirnlugas • Ridvedas Vrichas • Kingenas ap Kasanutas • Paskenas ap Kingenas • Morganas ap Paskenas • Brochvailas Iskitrogas • Kinanas Garuinas • Selifas ap Kinanas • Manuganas ap Selivas • Eiludas ap Kinanas • Manuganas ap Selivas • Beli ap Eliudas • Guilogas ap Beli • Elisedas ap Guyilogas • Brochvailas ap Elisedas • Kadelas ap Brochvailas • Kingenas ap Kadelas |  |
|  |
| Manau dinastija | 
Rodri ap Mervinas • Merfinas ap Rodri • Livelinas ap Merfinas • Hivelas ap Kadelas |
|  |
| Dinevuro dinastija | 
Ouainas ap Chivelas • Maredidas ap Ouainas • Kinanas ap Hivelas • Aedanas ap Blegivridas • Livelinas ap Seisilas • Riderchas ap Iestinas • Iago ap Idvalas • Grifidas ap Livelinas |
|  |
| Martvalo dinastija | 
Bledinas ap Kinvinas • Iovertas ap Bledinas • Kaduganas ap Bledinas • Maredidas ap Bledinas • Ouainas ap Kaduganas • Maredidas ap Bledinas • Madogas ap Maredidas |

 |
| **Raminta Popovienė** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. gegužės 5 d. (53 metai)Zarasai |
| Sutuoktinis (-ė) | Egidijus |
| Vaikai | Radvilė |
|  |
| Veikla | politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos muzikos akademija |

**Raminta Popovienė** (*merg.* **Dūdaitė**, 1970 m. gegužės 5 d. Kėdainiuose) – Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Vaikystė prabėgo Zarasuose. 1988 m. baigė Zarasų M. Melnikaitės vidurinę mokyklą. 1988–1994 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijos Klaipėdos menų fakultete, įgijo muzikos mokytojo-choro dirigento kvalifikaciją. 1995 m. baigė Lietuvos muzikos akademijos Klaipėdos menų fakulteto magistrantūros studijas, įgijo muzikos edukologijos magistro laipsnį.

1995–1998 m. dirbo Lietuvos muzikos akademijos Klaipėdos fakultete vyr. metodininke ir Klaipėdos S. Dacho vidurinės mokyklos muzikos mokytoja. 1998–2000 m. Visagino Česlovo Sasnausko menų mokyklos muzikos mokytoja.

2000–2007 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos Kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vyriausioji specialistė, 2007–2011 m. „Kauno rajono socialinių paslaugų centras" direktorė. 2011–2012 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.

2012–2020 m. Seimo narė. 2021–2023 m. Kauno rajono turizmo ir verslo informacijos centro direktorė.

Nuo 2023 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotoja.

2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narė, išrinkta, bet atsisakė mandato.

Nuo 2013 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narė. Aurelijos Makūnienės labdaros ir paramos fondo savanorė.

Sutuoktinis Egidijus (1970 m.), duktė Radvilė (1992 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2016-09-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Skyrybos ženklai |
| --- |
| apostrofas ( **'** ) ( **’** )
skliausteliai ( **( )** ) ( **[ ]** ) ( **{ }** ) ( **⟨ ⟩** )
dvitaškis ( **:** )
kablelis ( **,** )
brūkšnys ( **‒** ) ( **–** ) ( **—** ) ( **―** )
daugtaškis ( **…** ) ( **...** )
šauktukas ( **!** )
taškas ( **.** )
brūkšnelis ( **-** ) ( **‐** )
klaustukas ( **?** )
kabutės ( **‘ ’** ) ( **" "** ) ( **„ "** ) ( **« »** )
kabliataškis ( **;** )
pasvirasis brūkšnys ( **/** ) 
tarpas (   ) 
skirsnis ( **§** ) |
| Tipografiniai ženklai |
| ampersandas ( **&** ) 
žvaigždutė ( **\*** ) 
eta ( **@** ) 
pasvirasis kairinis brūkšnys ( **\** ) 
laipsnis ( **°** ) 
grotelės ( **#** ) 
tildė ( **~** ) 
vertikalusis brūkšnys ( **|** )
dalybos ženklas ( **÷** ) |

**Tarpas** ( ) – skyrybos ženklas, naudojamas žodžiams ar tekstams atskirti. Antikos laikotarpiu atskyrimui buvo vartojamas interpunktas (pakeltas taškas, **·**). Vėliau kurį laiką žodžiai buvo rašomi ištisai be jokio skiriamojo ženklo (lot. *scriptio continua*). Maždaug apie 700 metus žodžius imta skirti tarpais. Ir dabar yra kalbų kur tarpai arba beveik nenaudojami (kinų, japonų), arba tik neseniai įvesti (korėjiečių).

Įprastinėje tipografijoje tarpai gali būti skirtingo pločio (skirtingi tarpai žodžiams bei sakiniams atskirti bei parenkamo pločio tarpai teksto paraštei išlyginti). Tačiau įprastinės rašomosios mašinėlės bei pirmieji (ne grafiniai) kompiuterių monitoriai bei spausdintuvai reikalavo fiksuoto visų simbolių, taip pat ir tarpų, pločio.

*Scriptio continua*
Paprastai suprantama, jog ties tarpu žodis gali būti keliamas į naują eilutę. Jei tai nepageidaujama, naudojamas „nepertraukiamo tarpo" simbolis (U+00A0, HTML *& nbsp;*).

Tarpas gali būti laikomas pirmuoju ASCII kodo „spausdinamu" simboliu (žemesni kodai, išskyrus galbūt naujos eilutės kodus, daugiausia skirti specialioms valdymo komandoms).

Kodavimas
---------

Tarpas turi neįprastai daug Unicode kodų, įskaitant ir nulinio pločio tarpą matomų tarpų nenaudojančioms kalboms bei rašymo būdams (žodžių ribos neretai reikalingos teksto analizės ar tvarkymo algoritmams). Seniausias, labiausiai įprastinis tarpo ASCII kodas yra 20 (Unicode U+0020). Žemiau pateikiami kodai alternatyviniam (matomam) tarpo vaizdavimui, kai tai reikalinga.

Matomi tarpą atitinkantys Unicode simboliai| Unicode | Vaizdas | Komentaras |
| --- | --- | --- |
| U+00B7 | *·* | Naudojamas tekstų redagavimo programose tarpams rodyti, kai tai reikalinga. HTML *& middot;*. |
| U+237D | ⍽ | Skirtas nepertraukiamam tarpui matomai pažymėti |
| U+2420 | ␠ |  |
| U+2422 | ␢ |  |
| U+2423 | ␣ | Naudojamas kompiuterio programų ir panašiuose tekstuose jei svarbu aiškiai nurodyti kiek tarpų reikalinga. |
| Ramešvaramasஇராமேசுவரம் |
| --- |
| *Ramešvaramo gatvelė* |
|  |
| 

RamešvaramasRamešvaramas

9°17′0″ š. pl. 79°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.28333°š. pl. 79.30000°r. ilg.﻿ / 9.28333; 79.30000﻿ (Ramešvaramas)Koordinatės: 9°17′0″ š. pl. 79°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.28333°š. pl. 79.30000°r. ilg.﻿ / 9.28333; 79.30000﻿ (Ramešvaramas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Tamilnadas Tamilnadas |
| **Rajonas** | Ramanathapuramo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 44 856  |
| **Plotas** | 55 km² |
| **Tankumas** (2011) | 816 žm./km² |
| **Altitudė** | 10 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ramešvaramas |

**Ramešvaramas** (tamil. இராமேசுவரம்  = *Irāmēsvaram*) – miestas Indijos pietuose, Tamilnade, Pambano saloje, esančioje Palko sąsiauryje tarp Azijos žemyno ir Šri Lankos salos. Miestas Pambano geležinkelio ir automobilių tiltu sujungtas su likusia Indija; toliau eina keltas į Šri Lanką. Verčiamasi turizmu, žvejyba.

Ramešvaramo pavadinimas reiškia viešpaties Ramos miestas. Jis įsikūręs prie vadinamojo „Ramos (arba Adomo) tilto" – mažų salelių, jungiančių Indiją ir Šri Lanką, grandinės. Pasak „Ramajanos" epo, per šį „tiltą", pastatytą Hanumano ir beždžionių, kėlėsi viešpats Rama, norėdamas iš Lankos karaliaus Ravanos susigrąžinti savo žmoną Sytą. Dėl šios priežasties, Ramešvaramas yra svarbus religinis centras, sutraukiantis daug piligrimų (patenka į char dhama jatros maršrutą). Pagrindinė šventykla – Ramanathasvamio, skirta Šivai: joje saugoma viena iš 12 Indijoje esančių džjotirlingų („švytinčių lingų"). Šventyklą lanko tiek šaivai, tiek vaišnavai, tiek smartai – pasak legendų, prie šios lingos meldęsis pats Rama, siekdamas atpirkti kaltę už būsimą Ravanos nužudymą. Mieste yra 64 šventvietės (*tīrtha*), kur piligrimai gali rituališkai apsiplauti.

2011 m. 87,4 % miesto gyventojų buvo hinduistai, 8,13 % – krikščionys, 4,36 % – musulmonai.

Ramešvaramas nuo seno buvo svarbus taškas prekybiniuose keliuose tarp Indijos ir Šri Lankos.

* Žvejybinės valtysŽvejybinės valtys
* Ramanathasvamio šventyklos gopurosRamanathasvamio šventyklos gopuros
* Pambano švyturysPambano švyturys
* Pambano geležinkelio tiltasPambano geležinkelio tiltas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Room, Adrian (2006). *Placenames of the World*. McFarland & Company. p. 19.
| **Janis Mitrevicaslatv. *Jānis Mitrēvics*** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. liepos 16 d. (65 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių tapytojas |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |

**Janis Mitrevicas** (latv. *Jānis Mitrēvics*, g. 1957 m. liepos 16 d. Ryga) – latvių tapytojas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Latvijos dailės akademiją. Nuo 1979 m. dalyvauja parodose. 1982 m. su kitais tapytojais subūrė grupę „Švelnūs svyravimai".

Kūryba
------

Ankstyvajai tapybai būdinga neoekspresionizmo bruožai („Soči" 1982 m.), devintame dešimtmetyje nutapė didelio formato, ekspresyvių, tamsaus kolorito paveikslų su simboliniais motyvais („Pozuotojas" 1987 m. „Ateinantis" 1989 m.). 1992 m. Zosleno gyvenvietę (Cėsių rajonas) paskelbė Europos centru, čia gyvena, rengia parodas bei akcijas {„Aerouostas" 1993 m.). Nuo dešimto dešimtmečio pasuko kita kūrybos kryptimi – į postmodernistinę neoromantizmo interpretaciją; tapydamas realistine maniera ironišku ir autoironišku stiliumi naudoja istorijnių stilių motyvus ir kičo elementus atskleisdamas savo požiūrį į menininkui visuomenės keliamus uždavinius („Marmeladas" 1991 m. „Žane ir Diana" 1999 m. „Angelo prisilietimas" 2001 m.) Kuria instaliacijas („Kasdienė suknelė" 1986 m. „Bekonas tautai" 1994 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 261 psl.**

Nuorodos
--------

* Janis Mitrevicas. Paroda
|  |
| --- |
| Tarokų kalba *Kari Seediq* |
| Kalbama | Taivano vėliava Taivanas |
| Kalbančiųjų skaičius | ~20 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | austronezinės (Formozos)  atajalinės  **tarokų** |
| Rašto sistemos | lotynų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | trv |
|  Vikipedija **Tarokų kalba** |

**Tarokų kalba** arba ***sedikų kalba*** (*Taroko, Kari Seediq*) – austroneziečių šeimos kalba, vartojama sedikų bei tarokų – Taivano autochtonų, gyvenančių salos šiaurinėje dalyje. Kalbančiųjų skaičius – apie 20 tūkst. žmonių (2008 m.).

Skiriamos trys pagrindinės tarmės: trukų arba tarokų (*Truku*, kin. *Délùgù*), todų (*Tuuda*) bei tgdajų (*Tkdaya, Paran*).

Kalba nykstanti, nes dauguma jos vartotojų pereina prie kinų ir anglų kalbų, įtraukta į UNESCO gresiančių išnykti kalbų sąrašą. XX a. pab. – XXI a. pr. pradėti kalbos dokumentavimo darbai (1994 m. išleistas giesmių rinkinys, 2006 m. žodynas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  trv Duomenys apie kodu „trv" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  Tsukida, Naomi (2005). „Seediq". Iš: Adelaar, K. Alexander; Himmelmann, Nikolaus (eds.). *The Austronesian Languages of Asia and Madagascar*. Psychology Press.
3. ↑  Abhinash Das. „Seediq, an Endangered Aboriginal Tribe and Language in Taiwan", *Global Voices* / *The News Lens*. 2019/08/02.
Hispano HA-200 *Saeta* prototipas, eksponuotas 1957 m. Paryžiaus aviacijos parodoje 
**„Hispano Aviación"** – Ispanijos orlaivių gamintojas; koncernas. Bendrovė įkurta, kai 1939 m. Ispanijos pilietinio karo metu generolo F. Franco vadovaujamos nacionalistų pajėgos perėmė šalies pietuose veikusią automobilių ir aviacijos dalių gamyklą „Hispano-Suiza".

 Plytelės ant buvusios „Hispano Aviación" gamyklos sienos 
Tabladoje, Sevilijos miesto Trianos rajone įsikūrusi „Hispano" gamykla gamino keletą orlaivių modelių. Vienas jų buvo ispaniška garsiojo Messerschmitt Bf-109 G versija su 1300 AG Hispano-Suiza 12Z varikliu – HA-1109, dar vadinta Me-109J. Taip pat gamintas HA-1112 (HA-1109 su Rolls-Royce Merlin varikliu)[1]; profesoriaus Willy Messerschmitto suprojektuotas reaktyvinis lavinimosi ir lengvųjų atakų lėktuvas Hispano HA-100 *Triana;* Hispano HA-200 *Saeta*.[2]

„Hispano Aviación" 1972 m. buvo įjungta į „Construcciones Aeronáuticas SA" (CASA) sudėtį. Pastaroji dabar yra „Airbus" dalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The last in a long line, by J.A. Guerrero. AERONAUTICA andaluza Nº26 review, 2013".
2. ↑  Green, William (1955). *The Aircraft of the World*. Macdonald & Co Publishers Ltd. p.100
**Enciklopedija, arba Aiškinamasis mokslų, menų ir amatų žodynas**| 
Antraštinis „Enciklopedijos" I tomo puslapis |
| **Autoriai** | Daugelis autorių, redaguota Deni Didro ir Žano Le Rono d'Alambero |
| **Šalis** | Prancūzija |
| **Žanras** | Enciklopedija |
| **Pilna knyga** | The ARTFL Encyclopédie |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Encyclopédie, ou Dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers |
| **Kalba** | Prancūzų |

**„Enciklopedija, arba Aiškinamasis mokslų, menų ir amatų žodynas"** (pranc. *Encyclopédie, ou Dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers*), vadinama tiesiog „**Enciklopedija**" – prancūziška enciklopedija, didžiausias Prancūzijos Švietimo epochos mokslo ir kultūros paminklas.

„Enciklopedijos" 35 tomai buvo leisti XVIII a. 1751–1780 m. Pagrindinį leidimą sudarė 17 tomų teksto (60 000 straipsnių) ir 11 tomų graviūrų – teksto iliustracijų.

1776–1777 išleisti 4 papildomi tomai, skirti iliustracijoms, 1780–1782 tomai nuorodoms, rodyklėms. Deni Diro buvo pagrindinis organizatorius, atsakingasis redaktorius, prospekto sudarytojas bei daugumos tiksliųjų mokslų straipsnių autorius. Daugiausia straipsnių (apie 17 300 medicinos, biologijos, ekonomikos ir kitų temų) „Enciklopedijai" parašė Lui de Žokuras. Antruoju „Enciklopedijos" redaktoriumi iki 1758 buvo Žanas Le Ronas d'Alamberas.

Reikšmė
-------

„Enciklopedijos" istorinė reikšmė yra ta, kad ji ideologiškai prisidėjo prie Didžiosios Prancūzijos revoliucijos; straipsniai, parašyti patrauklia, populiaria forma, buvo nukreipti prieš feodalizmo santvarką.

„Enciklopedija" pagal to meto mastus pasiekė plačius gyventojų sluoksnius. Prenumeratorių skaičius – apie 4 000.

Enciklopedija buvo pakartotinai leidžiama Lukoje (1758–76), Ženevoje (1778–1779), Lozanoje (1778–81), daugelyje valstybių buvo verčiama ištisai arba iš dalies.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Enciklopedininkai

Išnašos
-------

1. ↑  „Encyclopédie". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-07-21.
2. ↑  „Enciklopedininkai". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Nuoroda tikrinta 2022-06-13.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Taronas Mamikonianų valdų žemėlapyje
**Taronas** (arm. Տարոն), *Tarontida* – Didžiosios Armėnijos gavaras (apskritis), buvęs Turuberano ašcharo (provincijos) dalis. Buvo į vakarus nuo Vano ežero. Pagrindinis miestas – Mušas.

Taroną sudarė 4 rajonai:

* Mamikonianas,
* Palaunis,
* Belabitenė,
* Artochas (kitaip dar Ardžišas ar Artzikė).

Istorija
--------

Taronas – vienas pagrindinių istorinės Armėnijos centrų. Pagal legendą senovės armėnai kraštą pavadino *Taronu* vieno Nojaus palikuonio Torgomo garbei. Pagal Straboną Tarontida iš Seleukidų atėmė ir prisijungė prie Armėnijos Artašesas I.

361 ar 362 m. Tarone, Chaciko kaime, gimė Mesropas Maštocas – armėnų abėcėlės kūrėjas, raštijos pradininkas, švietėjas, misionierius, Biblijos vertėjas.

Tarone gyvenę armėnai buvo išnaikinti armėnų genocido metu. Dabar Taronas atitinka Turkijos Mušo provinciją. Pagrindiniai gyventojai – kurdai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Endokrininė sistema |
| --- |
|  |
|  |
|  |
|  |
| **Duomenys** |
|  |
| **Klasifikacija** |
| **Lotyniškai** | *systema endocrinum* |
| **MeSH** | D004703 |
| **FMA** | 9668 |

**Endokrininė sistema** – belatakės, arba vidaus sekrecijos liaukos, kurios į kraują išskiria specifinius cheminius junginius – hormonus, reguliuojančius vidines organizmo funkcijas. Žmogaus endokrininė sistema išsidėsčiusi įvairiose kūno vietose ir sudaryta iš: 

1. Endokrininių liaukų:

* smegenyse:

hipofizė (arba posmegeninė liauka, tiksliau priekinė jos dalis - adenohipofizė);
kankorėžinė liauka - epifizė;
* kaklo srityje:

skydliaukė
prieskydinės liaukos
* už krūtinkaulio – užkrūčio liauka;
* pilvo ertmėje:

antinksčiai;
2. Endokrininių komponentų įeinančių į kitas liaukas ar organus:

* kasa - kasos salelės, Langerhanso salelės
* lytinės liaukos:

sėklidės - Leidigo ląstelės
kiaušidės - intersticinės ląstelės
* Laikinoji vidaus sekrecijos liauka - placenta (nėštumo metu).

3. Difuzinės neuroendokrininės sistemos ląstelės, kuriai priklauso ir APUD ląstelės.

Visos endokrininės sistemos dalys yra glaudžiai susijusios ir valdomos nervų sistemos, tačiau ir hormonai turi grįžtamąjį ryšį, jie veikia ir nervų sistemą. Kai kurie hormonai turi savo organus-taikinius, kuriuose yra receptorių atpažįstančių tik tam tikrus hormonus. Struktūriniu požiūriu endokrininės liaukos skirstomos į sijelines, folikulines ir fibroblastines. Endokrininės sistemos dalys vystosi iš labai įvairių šaltinių - ektodermos (hipofizė, epifizė, antinksčių šerdis), mezodermos (lyt. liaukos, antinksčių žievė) ir endodermos (skydliaukė, kasa, prieskydinės liaukos).

Centrinę endokrininės sistemos dalį sudaro epifizė, adenohipofizė, pagumburio branduoliai (nuclei *supraopticus* ir *paraventricularis*). Visos kitos dalys yra periferinės ir arba priklauso nuo hipofizės veiklos(skydliaukė, antinksčių žievė, lyt. liaukos) arba ne (visos likusios).

Endokrininė sistema labai svarbi homeostazei – organizmo vidinės aplinkos dinaminei pusiausvyrai palaikyti, todėl ji kartu su nervų sistema užtikrina darnią organizmo veiklą.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Endokrininė sistema**  

Hipofizė -
Skydliaukė -
Antinksčiai -
Kasa -
Užkrūčio liauka -
Kankorėžinė liauka -
Prieskydinės liaukos -
Sėklidės -
Kiaušidės -
Pogumburis
*Enciclopedia Libre* ekranvaizdis 2006 m. balandžio 1 d.
Straipsnių skaičiaus *Enciclopedia Libre* (mėlyna) ir ispaniškoje Vikipedijoje (raudona) palyginimas
**Enciclopedia Libre Universal en Español** – nepriklausomas ispaniškos Vikipedijos klonas, atsiskyręs nuo jos apie 2002 metus.

Enciklopedija remiasi GFDL bei naudoja MediaWiki. Rašoma ispanų kalba. 2003 metais projektas pagal turinį lenkė Vikipediją, ir 2004 metais tebebuvo rimtas varžovas. Tačiau šiuo metu ispaniška Vikipedija turi keliolika kartų daugiau straipsnių nei *Enciclopedia Libre*.

Serverį enciklopedijai nemokamai suteikė Sevilijos universitetas.

Bendruomenės skilimo priežastys
-------------------------------

*Enciclopedia Libre* nėra nepriklausoma iniciatyva, ji atsirado suskilus ispaniškosios Vikipedijos bendruomenei, pasitraukus iš jos ženkliam narių skaičiui. Pagrindinės skilimo priežastys:

* Skilimo metu buvo labai rimtai svarstoma reklamos pateikimo Vikipedijoje galimybė. Perėję nariai teigė nenorintys nemokamai dirbti projekte, kuris uždirba pinigus jo vadovybei.
* Nacionalinėse Vikipedijose buvo naudojamos senesnės MediaWiki versijos ir apskritai šie projektai techniškai buvo prasčiau remiami. Nacionalinėms grupėms pasiūlius programavimo ir administravimo pagalbą, jos buvo atsisakyta.
* Galimas Internetu atsisiųsti visos Vikipedijos turinys buvo labai senas.
* Vikipedija naudojo ne .org kaip dabar o .com vardo domeną.

Vėliau, padėčiai pastebimai pagerėjus, sumažėjo ir nepriklausomo projekto motyvacija, todėl jis ilgainiui ėmė atsilikinėti. 2003 metais Vikipedijoje buvo iniciatyva vėl sujungti turinį, tačiau *Enciclopedia Libre* atsisakė nė nespėjus oficialiai to pasiūlyti. Skilimo iniciatoriai šiuo metu pripažįsta jog *Enciclopedia Libre* nėra pavykęs ir aktyvus projektas, tačiau tebėra įsitikinę, jog jis rimtai darė įtaką Vikipedijos raidai, padėdamas jai tapti tokia, kokia ji buvo 2011 metais.

Nuorodos
--------

1. ↑  Projekto tinklalapis Archyvuota kopija 2003-11-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Nathaniel Tkacz (2011) The Spanish Fork: Wikipedia’s ad-fuelled mutiny
**LRJS** (**Lietuvos Respublikos Jūrų Statutas**) – teisinis dokumentas, reglamentuojantis jūrinę veikla Lietuvoje.

Statuto nuostatos
-----------------

Šis statutas nustato civilinių jūrinių laivų plaukiojančių su Lietuvos Respublikos vėliava, nepriklausomai nuo laivo nuosavybės formos, kapitono, vadovaujančių asmenų ir kitų įgulos narių pagrindines pareigas, atsakomybę ir teises jiems laivuose vykdant LR įstatymų ir jos pasirašytų tarptautinių susitarimų reikalavimus, taip pat apibrėžia laivo savininko pareigas, užtikrinant saugią priklausančių arba jo vadovaujamų laivų eksploatacija. Šis statutas įgyvendina LR įstatymų ir tarptautinių dokumentų reglamentuojančių jūrinę laivybą nuostatas. Laivo įgulos ir laivo savininko santykius reguliuoja šio statuto nuostatos ir LR įstatymai. Jokios laivo savininko sutartys su kitų valstybių teisiniais subjektais negali pakeisti arba papildyti šio statuto nuostatų. Šiuo statuto reikalavimai taikomi visiems laivo įgulos nariams. Konkrečias laivo įgulos narių pareigas, nenurodytas šiame statute, nustato laivo savininko pareigybinės instrukcijos, jo ir laivo kapitono potvarkiai ir įsakymai.

Istorija
--------

1924 m. gegužės 8 d. Paryžiuje pasirašyta Klaipėdos krašto perdavimo Lietuvai konvencija. Šiuo tarptautiniu teisiniu aktu Antantės valstybės įvykdė Versalio taikos sutarties nutarimus ir pripažino Klaipėdos kraštą Lietuvai. Lietuvos Seimas Klaipėdos Konvenciją ratifikavo 1924 m. liepos 30 d. spalio 3 d. ji buvo įregistruota Tautų Sąjungos sekretoriate, o signatarinių valstybių ratifikuota 1925 m. rugpjūčio 25 d. Nuo tos dienos šis tarptautinis teisinis aktas įsigaliojo, Lietuva tapo Klaipėdos krašto suverenu, priėjo prie Baltijos jūros per Klaipėdos uostą. Klaipėdos Konvenciją sudarė keturios dalys – pati Konvencija ir trys priedėliai: statutas, uostas ir tranzitas.

1990 m. kovo 11 d. Lietuvos Respublikos įstatymu Nr. I-14 „Dėl Lietuvos Respublikos Laikinojo Pagrindinio Įstatymo" nustatyta, kad Lietuvos Respublikoje ir toliau galioja tie iki šiol veikę Lietuvoje įstatymai bei kiti teisės aktai, tarp jų ir **Jūrų Statutas**, kurie neprieštarauja Lietuvos Respublikos Laikinajam Pagrindiniam Įstatymui.

Nuo laisvos nepriklausomos Lietuvos atkūrimo dienos statutas buvo nuolat tobulinamas. Juo buvo patvirtinti laivo kapitono, laivo savininko, įgulos, aivo vėliavos ir t. t. nuostatai. Taip pat susiję aktai su Klaipėdos uosto eksploatacija.

Nuorodos
--------

* Klaipėdos krašto istorija Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto. paruošta Algimantas Kišonas.
**Taronhajavagonas** – dievas demiurgas ir medžioklės globėjas irokėzų mitologijoje. Dievybės vardas reiškia „tasai, kuris laiko dangaus skliautą". Taronhajavagono senelė – žemės, tamsos ir mirties deivė Ataentsik. Taronhajavagonas turėjęs brolį dvynį Taviskaroną – žiemos, šalčio, tamsos dievą. Šis buvęs Taronhajavagono priešininkas. Huronų mituose Taronhajavagonas vadinamas Jouskeha.

Kaip pasakojama mite, Taronhajavagonas ir jo brolis Taviskaronas pradėję kurti pasaulį kiekvienas pagal savo išmonę: Taronhajavagonas – pernelyg gerą, o Taviskaronas – pernelyg blogą. Galiausiai tarp brolių kilusi dvikova ir Taronhajavagonas užmušęs Taviskaroną. Mituose pasakojama ir apie vėlesnius Taronhajavagono žygius: jis nugalėjęs milžinų žmogėdrų gentį, taip pat Didįjį kuprių Chadugoną, įkūnijusį ligas ir mirtį. Šiems Taronhajavagono žygdarbiams mituose buvo skiriama svarbi vieta.

Huronų mituose pasakojama, kad Jouskeha sukūręs ežerus ir upes, iš slaptos olos paleidęs gyvūnus. Jis atsakingas už tai, kad augtų kukurūzai, atsiunčiąs gerą orą. Be to, Jouskeha išmokęs žmones užkurti ugnį. Pats jis apie tai sužinojęs iš Vėžlio. Jouskeha kovęsis su broliu Taviskaronu, iš nukritusių kraujo lašų atsiradęs titnagas, iš kurio gaminamos ietys ir kovos kirviai.

Vaizduotas kaip vyras, vilkintis apsiaustą iš mėlynai dažytų šuns kailių. Buvo siejamas su griaustiniu ir elniais. Per naujametinę ceremoniją šiai dievybei būdavo aukojamas baltas šuo.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Мифы народов мира. *Таронхайавагон* , А. В. Ващенко – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  Sam D. Gill; Irene F. Sullivan (1994). Dictionary of Native American mythology. Oxford University Press. P. 3. ISBN 978-0-19-508602-7.
Koordinatės: 55°09′33″š. pl. 25°33′46″r. ilg.﻿ / ﻿55.1592°š. pl. 25.5628°r. ilg.﻿ / 55.1592; 25.5628

|  Inturkės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Molėtų |
| **Savivaldybė** | Molėtų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Inturkė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1855 m. |

**Inturkės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Inturkės kaime, Gėluoto ežero šiauriniame krante.

Parapijai priklauso Rudesos koplyčia.

Bažnyčia 2014 m.

Istorija
--------

Inturkės bažnyčiai 1555 m. dovanotas Rudesos palivarkas su Kačergų kaimu. Antroji bažnyčia statyta iki 1674 m. Nauja bažnyčia pastatyta 1739 metais. XVIII a. veikė parapinė mokykla. 1763 m. įkurta Šv. Rožančiaus brolija. Iki 1782 m. pastatyta koplyčia. Dabartinė medinė bažnyčia pastatyta 1855 m. Klebono Petro Prunskio rūpesčiu 1908 m. rugpjūčio 9 d. Inturkėje surengtas pirmasis viešas lietuvių vaidinimas.

1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1924 m. į Inturkę paskirtas klebonas Stanislovas Šlamas padėjo Kiprui Petrauskui baigti muzikos ir dainavimo studijas. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčią parapijiečių lėšomis suremontavo kunigai Vincentas Sladkevičius ir Mykolas Balnys.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su trisiene apside ir žemu bokštu. Lubos kesoninės. Yra 5 barokiniai altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šalia vartų stovi medinė XVIII a. varpinė.

Galerija
--------

* Skulptūra šventoriujeSkulptūra šventoriuje
* Skulptūra šventoriujeSkulptūra šventoriuje
* KlėtelėKlėtelė

Išnašos
-------

1. ↑  „Inturkės bažnyčia – iš karalienės įžadų". Sekundė. Nuoroda tikrinta 2022-05-03.

* Inturkės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia
Koordinatės: 55°09′34″š. pl. 25°33′22″r. ilg.﻿ / ﻿55.159541°š. pl. 25.556202°r. ilg.﻿ / 55.159541; 25.556202

|  Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Покрова Божией Матери |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Molėtų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Inturkė |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1868 m. |

**Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė** – stačiatikių maldos namai, stovintys Inturkėje, Molėtų rajone. Priklauso Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos parapijai. 2017 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Galinis fasadas
Cerkvė pastatyta 1868 m. caro valdžios lėšomis (10.000 rublių). Pastatas mūrinis, tinkuotas, istorizmo stiliaus. Cerkvė statyta pagal tipinį projektą. 1937 m. parapijoje buvo 613 tikinčiųjų, 1946 m. – 285. 1947 metais sovietų valdžia įregistravo parapiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Inturkės Dievo Motinos Užtarėjos cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto.
**Intymiomis vietomis** vadinamos kūno vietos, susijusios su lytiniu potraukiu ir vaisingumu, ir zonos šalia jų. Pas vyrą tai yra varpa ir sėklidės, pas moterį – vulva ir krūtys. Tiek vyrams, tiek ir moterims yra bendra intymi vieta – sėdmenys. Padorumo sumetimais intymias vietas dengia apatinis trikotažas. Intymių vietų sąvoką lemia ir kultūriniai veiksniai: pavyzdžiui, kai kuriose kultūrose (ypač šiltuose, atogrąžų kraštuose), moters krūtinė taip pat nėra intymi vieta, kaip ir vyro krūtinė, o kai kuriose papuasų gentyse viešumoje yra pridengiama tik vyro varpa, bet ne sėklidės.

Intymių vietų parodymas kitiems žmonėms yra susijęs su gėdos jausmu. Šių vietų lietimas, net ir per drabužius, yra užuomina į seksą, todėl jei toks lietimas yra prieš žmogaus norą, tai gali turėti teisinių pasekmių (traktuojama kaip lytinis arba seksualinis priekabiavimas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Advances in the Study of Behavior*. Academic Press. 26 March 1979. p. 148=149. ISBN 9780080582702 – via Internet Archive.
2. ↑  Intimate parts. Law Insider. Nuoroda tikrinta 2022-07-10.
| Floridablanka*Floridablanca* |
| --- |
|        |
| *Floridablankos centras* |
|  |
| 

FloridablankaFloridablanka

7°13′0″ š. pl. 73°04′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.21667°š. pl. 73.06667°r. ilg.﻿ / 7.21667; 73.06667﻿ (Floridablanka)Koordinatės: 7°13′0″ š. pl. 73°04′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.21667°š. pl. 73.06667°r. ilg.﻿ / 7.21667; 73.06667﻿ (Floridablanka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Departamentas** | Santandero departamentas Santandero departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1817 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 257 318  |
| **Altitudė** | 925 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Floridablánka |

**Floridablanka** (isp. *Floridablanca*) – miestas šiaurės rytų Kolumbijoje, Santandero departamente, Rytų Kordiljeroje, į pietus nuo Bukaramangos (jos metropolinėje teritorijoje). Praeina Panamerikos plento atšaka Bogota–Santa Marta, taip pat plentas į Kukutą (link Venesuelos). Plėtojama Maisto (daugiausia cukraus, spirito), odos, avalynės, chemijos (muilo) pramonė. Apylinkėse auginami kukurūzai, cukranendrės, kava, bananai, daržovės, veisiami galvijai, arkliai.

Miestas garsėja didžiausia šalyje Kristaus skulptūra (40 m), yra botanikos sodas, Šv. Jono Nepomuko bažnyčia (1832 m.). Floridablankos apylinkėse yra vaizdingas Čikamočos kanjonas, turistinis San Chilio miestas.

Istorija
--------

Floridablanka įkurta 1817 m. (tada pavadinta *Floridablanca de San Juan Nepomuceno*). Ypač sparčiai pradėjo augti XX a. antroje pusėje (1963 m. – 38 339 gyv. 1985 m. – 137 927 gyv. 2000 m. – 226 875 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Floridablanca*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
Inugamis (iš Savaki Suuši iliustracijų rinkinio *Hyakkai-Zukan*).
**Inugamis** (jap. 犬神, pažodž. „dievas-šuo") – japonų mitologinių būtybių klasė, priskiriama dvasioms, žinomoms kaip Kami. Paprastai jie sukuriami Onmijodži ritualo metu.

Japonų tautosaka Inugamį apibūdina kaip zoomorfinę ar antropomorfinę, į šunį panašią būtybę, dažnai primenančią vilkolakius. Tikima, kad Inugamis valdo itin stiprią juodąją magiją.

Tautosakoje
-----------

Japonų tautosakoje tikima, kad Inugamis iškviečiamas sudėtingu ir žiauriu ritualu. Ritualo metu paprastas naminis šuo įkasamas į žemę, virš žemės paliekamas tik jo kaklas. Netoliese, tačiau šuniui nepasiekiamu atstumu, padedamas dubuo su vandeniu. Po poros dienų, kuomet šuo yra arti išsekimo ribos, jo galva turi būti atskiriama nuo kūno ir palaidojama po judria gatve. Praėjus kuriam laikui, šuns kūnas ir galva turi būti perkelti į tam tikslui paruoštą šventyklą. Tokiu būdu iššaukiamas Inugamis.

Panašiai kaip ir Šikigamis, Inugamis yra atsakingas už nusikalstamas veikas, kaip, žmogžudystės, pagrobimai ar sužalojimai. Jei iššaukiantis Inugamį asmuo yra gerai apmokytas, Inugamio pagalba jis gali ir užvaldyti bei manipuliuoti aukomis. Dažnai užvaldyta auka ima elgtis kaip beprotis ar net bando nusižudyti. Tuo pačiu teigiama, kad Inugamis ir pats turi stiprias galias iškviesti kitas būtybes. Pasakojama, kad dažnai Inugamio iššaukiantys asmenys tampa apakinti aklo keršto, taip prarasdami Inugamio kontrolę ir patys tapdami Inugamio aukomis.

Šeimos, laikančios Inugamį savo namuose, žinomos kaip *Inugami-mochi* (pažožd. „tie, kurie turi dievą-šunį"). Įprasta, kad tokių šeimų atstovai tuokiasi su kitais *Inugami-mochi*.

Šaltiniai
---------

* Takeshi Abe, Adomas Beltz: *The Negima Reader: Secrets Behind the Magic*. DH Publishing Inc. 2007 m. ISBN 1932897240, puslapis 49-51.
* Stephen H. Sumida: *And the View from the Shore: Literary Traditions of Hawaiʻi*. University of Washington Press, 1991 m. ISBN 0295970782, puslapis 228.
* Moku Jōya: *Mock Jōya’s Things Japanese*. Japonija Kartus, Tokijo 1985, p 408–412.
* Herbert E. Plutschow: *A reader in Edo period travel*. Global oriental, 2006, ISBN 1901903230, puslapis 16-19.
* Michaela Haustein: *Mythologien der Welt: Japan, Ainu, Korea* epubli, Berlynas, 2011, ISBN 3844214070, 19 psl.
* Keiko I. Mcdonaldo: *Reading a Japanese Film: Cinema in Context*. University of Hawaii Press, Honolulu 2006, ISBN 082482993X, 11 psl.
| ***Atostogos su gangsteriu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Vacanze col gangster |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Dino Risi |
| Scenaristas (-ai) | Ennio De Concini  Dino Risi |
| Vaidina | Mario Girotti |
| Metai | 1952 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

 **Atostogos su gangsteriu**  (it. *Vacanze col gangster*) – 1952 m. sukurtas filmas, kuriame kaip aktorius debiutavo Terensas Hilas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jack Lawrence – Džekas Marioti
* Giovanna Pala – Amelija
* Mario Girotti – Džanis
* Lamberto Maggioranti – kalinys Nr. 5823r

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Monteforte pilyje įrengtame kalėjime kalinys Nr. 5823, kartu su kitais gamindamas vaikiškus žaislus, į vieną jų įdeda laiškelį, kuriame prašo pagalbos, nes jis esąs nekaltas. Po įvairių nutikimų žaislas patenka keliems berniukams, kurių lyderis Džanis susižavi idėja išlaisvinti nekaltą žmogų.

Pasibaigus mokslo metams Džanis, Hugo, Andrėja, Marijo ir Nino atvyksta į mestelį netoli kalėjimo. Pasivadinę „Montekristo gauja", jie ima tyrinėti apylinkes ir netrukus randa slaptą įėjimą į pilį. Norėdami perspėti Nr. 5823 apie planuojamą pabėgimą, jie perduoda šiam tortą su rašteliu. Kalėjimo apsauga raštelio neranda, tačiau Nr. 5823 gautu pyragu pasidalina su kitais kaliniais ir raštelis patenka kitam kaliniui, plėšikui Džekui Marioti.

Tuo metu miestelyje Džanis susipažįsta su Andrėja ir iš jos sužino, kad ši su draugais taip pat ruošia pabėgimą. Klaidingai supratęs, kad tai Nr. 5823, Džanis su draugais prisideda prie jų ir netrukus kalinys atsiduria laisvėje. Policija apsupa apylinkes ir imasi intensyvių paieškų, tuo tarpu berniukai padeda kaliniui slėptis apleistame laive ir aprūpina jį maistu bei drabužiais. Besižavėdami žmogumi, kurį jie išlaisvino ir kuris skelbiasi esąs nekaltas, jie netrukus supranta, kad padėjo pabėgti ne tam kaliniui.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Floresas (reikšmės).*
Kelimutu ugnikalnis Florese
**Floresas** (indonez. *Flores*) – sala Indonezijoje, viena iš didžiausių, kalvočiausių Mažųjų Sundos salų. Salos ilgis yra 375 km, bet, kad ją pervažiuotum, reikia įveikti apie 700 km. Plotas 14 300 km². 1,6 mln. gyventojų (2003 m.). Priklauso Rytų Nusa Tengaros provincijai.

Salai pavadinimą davė portugalai: *Cabo das Flores* reiškia „gėlių kyšulys". Sala yra viena iš nestabiliausių geologinių zonų pasaulyje. Čia yra 14 aktyvių vulkanų (aukščiausias ugnikalnis 2370 m, Poko Mandasavu); tik Javoje ir Sumatroje jų yra daugiau. Žemės drebėjimai čia vyksta kasmet. 1992 m. gruodžio mėn. įvyko 6,8 balų smūgis. Žuvo apie 3000 žmonių,o didelis Maumerės miestas buvo nušluotas.

Apie 85 % gyventojų krikščionys. Labuanbajo žvejų miestelis, esantis vakarinėje salos dalyje, yra patogi vieta sustoti keliaujant laivu iš Lomboko į Komodo, Rincą ir kitas salas. 2,5 km nuo miesto yra pakilimo laukas, iš čia galima išskristi į Lomboką ir Balį. Įdomiausia salos vieta – trys spalvotieji ežerai Kelimutu vulkano viršūnėje (1600 m). Didžiausio ežero spalva šviesiai žydra, antrasis ežeras žalias, o trečias – juodas. Ežerų spalva keičiasi.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Homo floresiensis

Koordinatės: 8°37′ p. pl. 121°08′ r. ilg.﻿ / ﻿8.617°š. pl. 121.133°r. ilg.﻿ / 8.617; 121.133
Inujamos pilis.
**Inujamos pilis** (jap. 犬山城 = *Inuyama-jō*) – XV a. pilis Japonijoje, Inujamos mieste, Aičio prefektūroje. Ji viena iš keturių pilių, įtrauktų į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą (kitos trys: Baltojo garnio, Hikonės ir Macumoto) ir viena iš dvylikos iki šių dienų išlikusių pilių, pastatytų prieš Edo laikotarpį. 

Pilis stovi ant 40 m aukščio kalvos, netoli Kiso upės.

Istorija
--------

Inujamos pilis yra viena seniausių Japonijoje. Jos istorija siekia 1440 m. kada šioje vetoje buvo įkurtas fortas. Vėliau, 1537 m. Oda Nobunaga dėdės Oda Nobujasu pastangomis jis peraugo į pilį. XVII a. pilis atiteko Naruse klanui, tačiau po Meidži revoliucijos nuosavybę perėmė valstybė. 1891 m. pilis stipriai nukentėjo nuo Nobi žemės drebėjimo ir 1895 m. buvo grąžinta Naruse šeimos nariams su sąlyga, kad jie pilį suremontuos ir prižiūrės. Ilgą laiką Inujama buvo vienintelė pilis Japonijoje, kuri priklausė privatiems asmenims. 2004 m. ji perduota Aiči prefektūros įsteigtam fondui.

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Inuyama Castle Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. The Yamasa Institute
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cacatua ducorpsii** |
| --- |
| Saliamono kakadu (Cacatua ducorpsii)Saliamono kakadu (*Cacatua ducorpsii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | Kakadu  *( Cacatuidae)* |
| Pošeimis: | Baltosios kakadu  *( Cacatuinae)* |
| Gentis: | Tikrosios kakadu  *( Cacatua)* |
| Pogentė: | Korelos  *( Licmetis)* |
| Rūšis: | Saliamono kakadu  *( Cacatua ducorpsii)* |

 |
| Binomas |
| ***Cacatua ducorpsii***Jacquinot & Pucheran, 1853 |

**Saliamono kakadu** (*Cacatua ducorpsii*) – kakadu (*Cacatuidae*) šeimos papūga.

Išvaizda
--------

Kūnas 34 cm ilgio, svoris – iki 60 g. Plunksnų danga ir kuodas baltos spalvos. Sparnų vidinė pusė ir uodega su citrinos spalvos atspalviu. Plunksnos prie pagrindo rausvos. Aplink akis esanti sritis plati, melsvos spalvos. Snapas šviesiai pilkas. Patinų rainelė juoda, patelių – raudonai ruda.

Paplitimas
----------

Endeminė rūšis. Paplitusi Saliamono salose

Gyvenimo būdas
--------------

Gyvena tropiniuose miškuose su vešliu pomiškiu. Minta įvairių augalų vaisiais, sėklomis, taip pat smulkiais vabzdžiais.
Dėtyje 1-3 kiaušiniai. Peri pakaitomis abu tėvai: dieną – patinas, naktį – patelė. Jaunikliai išsirita po 25 dienų. Po dviejų mėnesių jie palieka lizdą.

Laikymas
--------

Nelaisvėje laikomos retai. Galima dresuoti. Sugeba pamėgdžioti žmogaus kalbą, melodijas, žvėrių garsus. Gyvenimo trukmė – iki 50 metų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Saliamono kakadu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Atpildas** – reakcija į asmens padarytą pažeidimą; neigiamos pasekmės kaltininkui, kylančios dėl žalos fakto, pasireiškiančios įvairiomis priemonėmis.

Visuomeninių bei tarpusavio santykių srityje – individo atsakas, reagavimas į kito asmens jam padarytą žalą, kokį nors pažeidimą, veiksmą (darbo santykiuose – sabotažas, asmeniniuose santykiuose – pvz. „nekalbadienis").

Teisėje valstybė, turėdama prievartos taikymo monopolį, atpildą už teisės pažeidimus įtvirtino kaip baudžiamųjų normų sankcijas. Sankcijų teisėje atpildas pasireiškia konkrečiomis neigiamomis kaltininko atžvilgiu priemonėmis (sankcijomis) – bausmėmis, kylant teisinei atsakomybei. Teigiamos sankcijos gali pasireikšti kaip apdovanojimai, ordinas ar kt. Baudžiamojoje teisėje taikomos griežtos bausmės – laisvės atėmimas ar pan.

Atpildas Senovės laikais dėl teisės pažeidimų buvo vykdomas kaip kerštas; pagal galimos žalos kaltininkui apimtį – neribotas (vėliau ribas siekta reguliuoti nustatant galimą apimtį, žr. *taliono teisė*). Šiuolaikinėje demokratinėje valstybėje tokie „atsilyginimo" principai yra draudžiami įstatymų, už juos yra traukiama baudžiamojon atsakomybėn, o kalti asmenys yra baudžiami.