recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Tautvilis Uža** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. kovo 15 d. (77 metai)Laičiai, Anykščių raj. |
| Tėvas | Petras Uža |
| Motina | Emilija Baronaitė-Užienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Stasė Budrevičiūtė-Užienė |
| Vaikai | Aušra Užaitė-Railienė |
|  |
| Veikla | kraštotyrininkas, fotografas |
| Sritis | kraštotyra |

**Tautvilis Uža** (g. 1946 m. kovo 15 d. Laičiuose, Anykščių raj.) – kraštotyrininkas, fotografas, Anykščių Teresės Mikeliūnaitės kraštotyros draugijos narys, visuomenininkas.

Biografija
----------

1957-1961 m. mokėsi Viešintų vidurinėje mokykloje, 1961-1966 m. mokėsi ir baigė Panevėžio hidromelioracijos technikumą, neakivaizdžiai studijavo inžineriją Lietuvos žemės ūkio akademijoje. Dirbo baro mechaniku, inžinieriumi–mechaniku ir kitose pareigose Alytaus melioracijos valdyboje, Panevėžio mechanizuotoje kolonoje, AB „Panevėžio keliai", kol išėjo į pensiją. 

Nuo 1970 m. kai atliko privalomąją tarnybą tarybinėje armijoje, gyvena, dirba ir kuria Panevėžyje. Lietuvos Atgimimo laikotarpiu T. Uža buvo aktyvus Sąjūdžio veiklos, Baltijos kelio (1989 m.) Panevėžyje dalyvis ir organizatorius. Be kraštotyros, laisvalaikį skiria bitininkystei, genealogijai, kaimų sunaikintų kryžių atstatymo darbams, yra Viešintų bendruomenės narys.

Kūryba
------

T. Uža yra aktyvus Lietuvos kraštotyros draugijos Anykščių skyriaus narys: kaupia, užrašo visus – ne tik praeities, bet ir šiandienos įvykius, renka medžiagą apie iškilius kraštiečius, fotografuoja kultūros, istorijos ir tautodailės paminklus bei jų kūrėjus, įamžina surinktą informaciją ateities kartoms išleisdamas kraštotyros knygas. Nuo jaunų dienų fotografavo, fiksavo įvairių švenčių akimirkas, gamtos vaizdus, buvo ekskursijų fotometraštininkas, rengė straipsnius spaudoje. Jo straipsniai, nuotraukos spausdintos periodiniuose ir kraštotyros leidiniuose („Valstiečių laikraštis", „Panevėžio tiesa" ir kt.). 2008 m. Lietuvos vardo paminėjimo tūkstantmečio jubiliejui parengė ir išleido albumą „Viešintiškių pražydinta žemė". Albume pristatyta apie šimtą gražiausiai tvarkomų Viešintų seniūnijos gyventojų bei kitur Lietuvoje gyvenančių kraštiečių sodybų. 2010 m. išleistame prisiminimų rinkinyje „Iš širdies – viešintiškiai" sudėti nueinantys užmarštin kraštiečių žmonių pasakojimai apie praeitį, tradicijas, šventes, amatus, kolūkinio ir dabarties kaimo buitį, aprašytos esamų ir buvusių įmonių ir objektų (bažnyčios, mokyklų, malūnų, kolūkių) istorijos.

Bibliografija
-------------

* „Viešintiškių pražydinta žemė". Panevėžys, Panevėžio sp. 2008. ISBN 978-9955-694-53-3
* „Viešintiškių pamėgtos dainos" (sud. Algimantas Bekenis). Vilnius, A. Bekenis, 2009
* „Iš širdies – viešintiškiai". Vilnius, Spauda, 2010. ISBN 978-9955-694-93-9
* „Talentingieji viešintiškiai". Vilnius, Spauda, 2012. ISBN 978-609-8072-07-5

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-04-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* T. Užos biografija Anykštėnų biografijų žinyne
* T. Užos kūryba ir visuomeninė veikla Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Tautvydas Lideikis** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. spalio 6 d.Vilnius |
| Mirė | 1993 m. liepos 15 d. (45 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Violeta |
| Vaikai | Laisvė, Giedrė, Vykintas |
|  |
| Veikla | fizikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas daktaras |
| Alma mater | 1969 m. Vilniaus universitetas |

**Tautvydas Lideikis** (1947 m. spalio 6 d. Vilniuje – 1993 m. liepos 15 d.) – fizikas, habilituotas daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Vilniaus universitetą, 1977 m. baigė Leningrado A. Jofės fizikos technikos instituto aspirantūrą. Fizikos ir matematikos mokslų daktaras, habilituotas daktaras. 1968–1992 m. Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto mokslinis bendradarbis, laboratorijos vedėjas.

1990–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys, 1991–1993 m. Piliečių chartijos tarybos narys. 1992–1993 m. Seimo narys. Žuvo autoavarijoje.

Žmona Violeta, dukros Laisvė ir Giedrė, sūnus Vykintas.

Išnašos
-------

1. 1 2  A. Juodokas (1995), *Lietuvos Respublikos Seimas: 1992-1996*, Danielius, p. 161, ISBN 978-9986-442-06-6
2. ↑  *Baltic News*, Baltijos naujienos, 1993 m. rugsėjo mėn. p. 17

Nuorodos
--------

* Biografija (lrs.lt)
Koordinatės: 56°14′33″ š. pl. 22°13′16″ r. ilg.﻿ / ﻿56.24250°š. pl. 22.22111°r. ilg.﻿ / 56.24250; 22.22111

| Šerkšnėnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,145 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,35 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,9 m |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Šerkšnė |
| Išteka | Šerkšnė |

**Šerkšnėnų tvenkinys** arba **Šerkšnėnų HE tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 10 km į pietvakarius nuo Mažeikių, Šerkšnėnų miestelio vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Šerkšnės upę (Ventos intakas) 26,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,15 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 80 m. Pietinėje dalyje yra ilga 0,22 ha sala. Krantai daugiausia aukštoki. Pietinis krantas ir dalis vakarinio kranto užpelkėję, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Tvenkinio vidurinę dalį skersai kerta vietinės reikšmės kelias.

Tvenkinys įrengtas 1982 m. 1997 m. pastatyta 64 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998[patikslinti!]

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
Koordinatės: 56°05′02″š. pl. 24°31′37″r. ilg.﻿ / ﻿56.0838°š. pl. 24.5269°r. ilg.﻿ / 56.0838; 24.5269

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*

|  Krinčino šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Krinčinas |
| **Adresas** | A. Vienažindžio g. 11 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1782 m. |

**Krinčino šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Krinčino miestelyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Pasvalio, Jiešmens (Mūšos dešiniojo intako) kairiajame krante. Vėlyvojo baroko stiliaus.

Parapijoje yra Kraštų ir Raubonių koplyčios.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia minima 1585 metais. Antrąją bažnyčią 1611 m. pastatė Dimitrijus Kurbskis. Jai skyrė 7 valakus žemės su baudžiauninkais. 1611 m. įsteigta parapinė mokykla. 1643 m. pastatyta klebonija, mokykla.

1736 m. inventoriuje minima nauja bažnyčia. Per 1794 m. sukilimą pagrobta daug bažnyčios brangenybių. 1796 m. klebonijai priklausė 3 valakai žemės prie Krinčino ir Šniukštų kaimas (12 valakų).

Klebono kanauninko Jono Jeronimo Šarkevičiaus rūpesčiu 1777–1782 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Krinčine 6 m. vikaravo poetas Antanas Vienažindys (1841–1892). Klebonas M. Požėla 1908 m. pastatė plytų mūro varpinę. Meistras Antanas Krivickas bažnyčią 1939 m. naujai išdažė.

Architektūra
------------

Bažnyčia vėlyvojo baroko stiliaus, stačiakampio plano, bazilikinė, dvibokštė. Vidus 3 navų (šoninės siauros ir žemos). Vidurinę navą dengia cilindriniai skliautai. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų ir skaldos mūro. Prie tvoros priglaustos Kryžiaus kelio stočių koplytėlės. Šventoriuje stovi istoristinių formų 3 tarpsnių plytinė varpinė. Jame palaidotas kunigas Zenonas Karečka (1890–1952), 1946 m. buvo suimtas.

Galerija
--------

* Bažnyčia su varpineBažnyčia su varpine
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* VarpinėVarpinė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krinčino šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2017-07-13 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°59′19.27″ š. pl. 23°18′2.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9886861°š. pl. 23.300750°r. ilg.﻿ / 54.9886861; 23.300750

|  Sutkų Švč. Mergelės Marijos Belaisvių Vaduotojos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Sutkai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1825 m. |

**Sutkų Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Sutkų kaime, 9 km į šiaurės rytus nuo Lukšių, 1,5 km į pietryčius nuo Kriūkų-Lukšių kelio. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Senoji bažnyčia
Naujoji bažnyčia (neįrengta)
Nuo 1825 m. Sutkuose buvo koplyčia. Joje vykdavo šv. Roko atlaidai. 1834–1835 m. prie koplyčios pristatyta zakristija. Įrengta bažnytėlė. 1918 m. įkurta parapija. 1919 m. įsisteigė pavasarininkų kuopa. Klebono Stasio Raubos rūpesčiu 1920 m. pastatyti klebonijos trobesiai. 1939 m. rugsėjo 10 d. pašventinti statomos mūrinės bažnyčios pamatai (išliko sienų dalys). Nuo 1999 m. buvo tęsiama Sutkų naujosios bažnyčios statyba, kurią buvo nutraukęs karas ir sovietinė okupacija.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su bokšteliu, šonine koplyčia ir zakristija, trisiene apside. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame yra kapinės, pastatytas lurdas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-03-29 iš Wayback Machine projekto.
Vamzdžio dūmsiurbis
*M1A1 Abrams* tankas (JAV)
**Vamzdžio dūmsiurbis** (angl. *bore evacuator, fume extractor*) – įtaisas tankinės patrankos vamzdyje, kuris apsaugo tanko vidų nuo parako degimo dujų. Dūmsiurbio neturinčiuose tankuose užtaisant patranką po šūvio atidarius spyną į tanką plūsta karštos nuodingos degimo dujos. Šios dujos mažina deguonies kiekį tanko viduje, dujų smarvė ir karštis mažina tanko įgulos darbingumą.
  
Dūmsiurbiai naudojami didelio kalibro tankinėse ir savaeigių patrankose.

Vamzdžio dūmsiurbis yra talpyklė, kurios ertmė anga sujungta su vamzdžio ertme. Šūvio metu pro angą vamzdžio sienelėje pralėkus sviediniui į talpyklę priteka perkaitintų, suspaustų parako dujų. Vamzdžio ertmę su talpyklę jungiantys kanalai yra įstriži, nukreipti link vamzdžio žiočių. Talpyklėje susikaupusios suspaustos parako dujos sviediniu išlėkus dideliu greičiu veržiasi pro vamzdžio žiotis, kartu išsiurbdamos lauk didelę dalį vamzdyje likusių parako degimo dujų, kartu įsiurbdamos į vamzdį orą iš tanko vidaus.
  
Ne visiškai sudegusios dujos, susimaišiusios su šviežiu oru, gali užsiliepsnoti, jei dūmsiurbis blogai sukonstruotas, netinkamai prižiūrėtas ar sugadintas.
  
Nešaudant dūmsiurbio ertmėje būna praktiškai toks pat oras kaip ir aplinkoje.

Dūmsiurbiai yra būdingas šiuolaikinių pagrindinių kovinių tankų bruožas.

Viena pirmųjų tankinių patrankų su dūmsiurbiu buvo *Royal Ordnance L7*, naudota tankuose Centurion.

Nuorodos
--------

* T90 shot taken by Photron camera at 18000 fps (Tanko T-90 patrankos šūvis. Pabaigoje matyti, kaip iš vamzdžio išpučiamas paskutinis parako dujų debesėlis.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Krimuldalatv. *Krimulda* |
| --- |
| *Krimuldos pilies griuvėsiai* |
|  |
| 

KrimuldaKrimulda

57°10′0″ š. pl. 24°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿57.16667°š. pl. 24.83333°r. ilg.﻿ / 57.16667; 24.83333﻿ (Krimulda)Koordinatės: 57°10′0″ š. pl. 24°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿57.16667°š. pl. 24.83333°r. ilg.﻿ / 57.16667; 24.83333﻿ (Krimulda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Vidžemė Vidžemė |
| **Savivaldybė** | Siguldos savivaldybė |

**Krimulda** – Siguldos miesto dalis Latvijoje, dešiniajame Gaujos upės krante, Gaujos nacionaliniame parke. Krimuldą su centrine Siguldos dalimi kitame upės krante jungia lyno kelias.

Istorija
--------

1207 m. kraštą užėmus Kalavijuočių ordinui, Livonijos ordinas ir Rygos vyskupas Albertas pasidalijo žemes. Ant abiejų Gaujos krantų konfrontuojančios jėgos apsaugai viena nuo kitos, taip pat nuo lyvių ir lietuvių užpuolimų pasistatė mūrines pilis, aplink kurias vėliau išaugo gyvenvietės Sigulda, Turaida ir Krimulda. Krimuldos pilis buvo baigta 1255 m. valdant arkivyskupui Albertui II ir iki 1566 m. priklausė Rygos kapitulai. Livonijos ordino magistras Gothardas Ketleris, pabūgęs Rusijos caro Ivano IV, 1561 m. pasidavė Lietuvos ir Lenkijos kariuomenei, kraštas atiteko Abiejų Tautų Respublikai. 1566 m. pilyje įsikūrė lenkų kariuomenės dalinys.

1601 m. pilį užėmė švedai, bet jau rudenį jie turėjo pasitraukti, padegę pilį ir miestelį prie jos. 1621 m. pilis vėl atiteko Švedijos karaliui Gustavui Adolfui, kuris 1625 m. ją dovanojo savo patarėjui, admirolui Gabrieliui Gabrielsonui, grafui Okseršernui. 1726 m. dvaras su apgriuvusia pilimi atiteko kapitonui Helmersenui, kurio giminė jį valdė iki 1817 m. kai už 60 875 sidabro rublių dvarą nupirko fiurstas Johanas Livenas. Paulis Livenas 1853 m. Gaujos krante įkūrė parką su promenadomis ir laiptais.

1854 m. Krimuldos pilyje viešėjo Vidžemės generalgubernatorius Aleksandras Suvorovas. Apie fon Liveno parką sužinojęs pats caras Aleksandras II, kuris 1862 m. liepos 11-12 d. su didžiule svita taip pat apsilankė Krimuldoje. Šiam vizitui buvo pastatytas tiltas per Gaują ir nutiestas serpantino kelias.

Latvijoje 1921 m. įvykdžius žemės reformą dvaras buvo nusavintas ir jame 1922 m. Latvijos Raudonasis Kryžius, profesoriaus Jankausko iniciatyva įsteigė kaulų tuberkuliozės sanatoriją, kurioje, 1928 m. pristačius antrąjį aukštą, buvo 200 lovų. Ji veikė iki 1991 m. kai joje liko tik vaikų ortopedijos ir traumų skyriai. 1992–1995 ji vadinosi Reabilitacijos ligoninė „Krimulda". 1994 m. pastačius Nacionalinį reabilitacijos centrą „Vaivari" sanatorijos reikšmė sumažėjo. Tačiau 2002 m. ji buvo privatizuota ir įkurtas reabilitacijos centras „Krimulda".

Krimuldos bažnyčia žinoma nuo 1205 m. Tai seniausia bažnyčia Gaujos nacionalinio parko teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lyno kelias Siguldoje*, Latvijos turizmo svetainė. Nuoroda tikrinta 2021-07-05.

Nuorodos
--------

Krimuldos reabilitacijos centras
Koordinatės: 52°03′š. pl. 27°13′r. ilg.﻿ / ﻿52.05°š. pl. 27.21°r. ilg.﻿ / 52.05; 27.21

| Davyd Haradoko valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1919 – 1921 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Baltarusijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Davyd Haradokas |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Brastos apygarda (1919–1920)  Polesės apygarda (1920–1921)  Polesės vaivadija (1921) | Mozyriaus apskritis (1919–1920)  Lunineco apskritis (1920–1921?)  Stolino apskritis (1923) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Davyd Haradoko valsčius** (lenk. *gmina Dawidgródek*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietų Baltarusijos teritorijoje. Centras – Davyd Haradokas.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas po I pasaulinio karo. 1919 m. rugpjūčio 14 d. Davyd Haradokas buvo išbrauktas iš valsčiaus sudėties. Iki 1924 m. valsčius panaikintas, tikriausiai prijungiant prie Berezovės valsčiaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dz. Urz. ZCZW z 1919 r. Nr 26, poz. 275
2. ↑  Dziennik Urzędowy Zarządu Cywilnego Ziem Wschodnich z dnia 14 sierpnia 1919, Nr. 12, poz. 99
*Šis straipsnis apie ant kalvų statytus miestus. Apie prekybos centrą skaitykite straipsnyje Akropolis.*
Lindo akropolis
**Akropolis** (gr. ακρόπολης 'miestas ant kalvos') – miesto dalis su įtvirtinimais, iškilusi ant aukštesnės kalvos. Kadangi gynybiniais sumetimais akropoliai paprastai buvo įrengiami ant aukštesnių kalvų, šios citadelės dažnai tapdavo Senovės Graikijos miestų, išsidėsčiusių kalvos papėdėje, branduoliu. Nors pats žinomiausias yra Atėnų akropolis, jų būta ir kituose Graikijos miestuose: Arge, Tėbuose, Korinte.

Atėnų akropolis
---------------

Atėnų akropolis yra geriausiai žinoma tvirtovė ant 156 m aukščio kalvos, paprastai vadinama tiesiog Akropoliu. Čia žmonės apsigyveno jau neolito viduryje. Tai susiję su ypatinga vietos geografine padėtimi: plynaukštėje buvo nesunku gintis nuo priešų, be to, nuo Akropolio buvo gerai matomas Viduržemio jūros uostas.

Ilgainiui Atėnams išsiplėtus į lygumą, esančią šalia plynaukštės ir VI a. pr. m. e. pastačius Atėnės šventyklą, Akropolis tapo reikšminga Atėnų miesto tvirtove ir kulto vieta. 490 m. pr. m. e. ant Atėnų akropolio buvo pradėtas statyti akmeninis senasis Partenonas, siekiant pažymėti pergalę Maratono mūšyje. 480 m. pr. m. e. persų karalius Kserksas nusiaubė Atėnus ir sudegino senuosius medinius Akropolio statinius.

Periklis (460–430 m. pr. m. e.) įkalbėjo pradėti Atėnuose grandiozinės statybos programą, ir tapo politinių bei kultūrinių Graikijos laimėjimų simboliu. Trys skirtingos šventyklos ir monumentalūs vartai pakeitė Akropolio vaizdą. Vėliau, IV a. pr. m. e. pietiniame Akropolio šlaite buvo pastatytas Dioniso teatras bei II a. Herodo Atiko teatras. V a. pr. m. e. nusistovėjo Atėnų akropolio išplanavimas, jis tapo vien šventyklų vieta. Žinomiausi architektūros paminklai – Atėnės šventykla – Partenono(Architektai: Iktinas ir Kalikratas), Akropolio vartai (Propilėjus), Erechtejono šventykla. Visos skulptūros Fidijaus ir jo mokinių darbas.

1854 m. paskelbtas archeologiniu paminklu, tačiau tik 1975 m. prasidėjo statinių rekonstrukcija. Nuo tada atstatomi visi Akropolio pastatai. Trūkstamos dalys atkuriamos iš marmuro ir įtvirtinamos nerūdijančio plieno smaigais. Pastatai atstatinėjami labai kruopščiai ardant kiekvieną pastatą ir jį iš naujo sudedant restauruotomis arba naujomis dalimis. Tai brangiai kainuojančios pastangos atstatyti svarbiausius Europoje istorinius paminklus.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-08 iš Wayback Machine projekto.
Akromelanizmas Siamo kačių kailio spalvoje
**Akromelanizmas** (angl. *acromelanism*) – genetiškai lemtas reiškinys, kai kailio pigmentacija priklauso nuo žemesnės temperatūros. Paprastai visas kūnas būna šviesaus atspalvio, o kūno dalyse, kur odos temperatūra būna žemesnė (kojos, ausys, uodega), kailis būna tamsus ar juodas.

Būdingas Siamo ir himalajinėms katėms, himalajiniams triušiams, kai kuriems kitiems gyvūnams. Pagal formavimosi mechanizmą artimas albinizmui.
Tamsi spalva būdinga vietoms, kur plaukams augant odos temperatūra yra pakankamai žema. Kuo žemesnė temperatūra, tuo tamsesnis kailis.
Pvz. Siamo katei šėrimosi metu gyvenant šaltoje aplinkoje tamsūs plaukai išauga ne tik galūnėse, uodegoje, bet ir ant viso kūno.

* Himalajinė katėHimalajinė katė
* Himalajinis triušisHimalajinis triušis
* Kairėje himalajinis triušiukas, kuris buvo iškritęs iš lizdo. Dešinysis – visą laiką gyveno šiltai.Kairėje himalajinis triušiukas, kuris buvo iškritęs iš lizdo. Dešinysis – visą laiką gyveno šiltai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Nichole Royer Rat Genetics, part 1
Dailininko įsivaizduotas dvinarės sistemos piešinys. Iš pagrindinės sekos žvaigždės medžiaga perteka į akrecinį diską, supantį juodąją skylę. Akrecijos metu susidaro bipolinės čiurkšlės.
**Akrecinis diskas** – diskinis dujų, dulkių ar plazmos srautas aplink bet kurį astronominį objektą, kuriame objekto orbita aplink objekto gravitacinį lauką praranda energiją ir kampinį impulsą, nes lėtai spiraliauja į vidų.[1] Tai gali būti jauna žvaigždė, juodoji bedugnė, baltoji nykštukė arba neutroninė žvaigždė. Dėl disko vidinės trinties – klampos vyksta sukimosi momento persiskirstymas diske. Vidinės dalys lėtėja ir spiraline trajektorija krenta į centrinį kūną. Judėjimo energija yra paverčiama šilumine ir išspinduliuojama elektromagnetinių bangų pavidalu iš disko paviršiaus. Spinduliavimo diapazonas priklauso nuo centrinio objekto masės ir kompaktiškumo. Taip akreciniai diskai aplink jaunas žvaigždes spinduliuoja daugiausia infraraudonajame diapazone, akreciniai diskai aplink neutronines žvaigždes ir juodąsias bedugnes – rentgeno diapazone.

Diskai efektyviai susidaro dvinarėse sistemose, kuomet mažiau masyvi komponentė pasiekia milžinės stadiją ir užpildo Rošo ertmę. Tuomet medžiaga gali laisvai pertekėti prie masyvesnės komponentės (pavyzdžiui, baltosios nykštukės arba neutroninės žvaigždės) ir suformuoti apie ją akrecinį diską.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Accretion disk*. Encyclopædia Britannica. Nuoroda tikrinta 2020-08-15.
Veido akromegalija
**Akromegalija** (*acromegalia* iš gr. akros 'aukščiausias, kraštinis' + gr. megas, kilm. *megalu* 'didelis') – endokrininė liga, atsirandanti dėl suintensyvėjusio augimo hormono somatotropino gaminimo.

Ligai būdingas veido, galūnių kaulų bei minkštųjų audinių padidėjimas. Dažniausiai akromegalijos priežastis – hipofizės auglys, rečiau – somatotropiną gaminantys plaučių, kasos augliai. Dažniau liga pasireiškia 20–40 m. žmonėms. Pirmiausia pasikeičia, šiurkštėja veido bruožai: atsikiša apatinis žandikaulis, sustorėja lūpos, nosis, didėja ausys, liežuvis, plaštakos ir pėdos, užkimsta balsas. Pasitaiko, kad atsiranda galvos, raumenų skausmų, pablogėja rega, atmintis. Sustorėja, patamsėja oda. Sutrinka lytinių liaukų, antinksčių, skydliaukės veikla, neretai kraujyje padidėja cukraus kiekis (cukrinis diabetas). 

Gydoma jonizuojančiąja spinduliuote, vaistais, operacija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Akromegalija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| **Dennstaedtiaceae** |
| --- |
| Didžialapis šakys (*Pteridium aquilinum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Šertvūnai  *( Polypodiophyta)* |
| Klasė: | Šertvainiai  *( Polypodiopsida)* |
| Šeima: | Denstetijiniai  *( Dennstaedtiaceae)* |

 |

**Denstetijiniai** (*Dennstaedtiaceae*) – šertvūnų (*Polypodiophyta*) skyriaus šertvainių (*Polypodiopsida*) klasės augalų šeima. Priklauso sporinių induočių grupei. Šią šeimą sudaro 10 genčių, turinčių apie 240 žinomų rūšių, įskaitant vieną iš labiausiai paplitusių paparčių pasaulyje *Pteridium aquilinum*. Lietuvoje paplitusi tik viena gentis – šakys (*Pteridium*), kurios atstovas didžialapis šakys (*Pteridium aquilinum*) yra bene didžiausias papartis Lietuvoje, auga miškuose, pamiškėse, proskynose, labai dažnas.

Morfologija
-----------

Šakniastiebiai driekiasi paviršiniame dirvožemio sluoksnyje. Būdingi stambūs, sudėtingos sandaros telominės kilmės lapai, sudaryti iš lapkočio ir lapalakščio. Lapalakštis plunksniškai suskaldytas.

Denstetijiniai yra izosporiniai augalai. Šių augalų sporangės susitelkusios į sorus, kurie susidaro apatinėse lapalakščių pusėse. Sorai susidaro ant gyslų šoninių atsišakoijimų, būna padengti induzijomis. Iš sporofito sporangėse subrandintų sporų be jokio ramybės laikotarpio išauga smulkūs, dvilyčiai, trumpaamžiai, autotrofiniai polaiškiai (gametofitai). Juose susidaro anteridžiai ir archegonės, įvyksta apvaisinimas ir vėl susidaro sporofitas. Sporos dygsta šviesoje. Prie dirvožemio ar kito substrato polaiškiai tvirtinasi jų apatinėse pusėse esančiais rizoidais.

Anatomija
---------

Šakniasiebiai dažniausiai sifonoseliniai arba protosteliniai su vidine floema, retesnė – diktiostelė. Sporangės, sutelktos soruose, kilusios iš vienos lapo epidermio ląstelės (tokių sporangių vienasluoksnė ląstelė visada su žiedo pavidalo skiautere, kurią sudaro ląstelės, specializuotos atidaryti sporangę subrendusioms sporoms). Sporangės sienelė vienasluoksnė.

Paplitimas
----------

Kosmopolitinė šeima – paplitusi visame pasaulyje. Auga ant uolų ar akmenų (epilitiniai) arba kartais kitos augmenijos (epifitiniai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Christenhusz, M. J. M.; Byng, J. W. (2016). „The number of known plants species in the world and its annual increase". *Phytotaxa*. Magnolia Press. **261** (3): 201–217.
2. 1 2  Naujalis, J. R. et. al. (2009).  „Botanikos praktikos darbai. Archegoniniai ir žiediniai augalai". Vilniaus universiteto leidykla. 99
3. ↑  Kramer, K. U. (1990). Dennstaedtiaceae. The Families and Genera of Vascular Plants: Pteridophytes and Gymnosperms. K. Kubitzki, K. U. Kramer and P. S. Green. New York, Springer-Verlag. 1: 81-94
4. ↑  Smith, A. R. K. M. Pryer, et al. (2006). "A classification for extant ferns. "Taxon 55(3): 705–731
**Denka**, **Dengas** (dinkų k. *Deng* – „lietus") – dangaus, lietaus, derlingumo dievas dinkų mitologijoje.[1][2] Motina – deivė Abuk. Laikytas ir aukščiausiojo dievo sūnumi.[1] Nuerai Denką laikė svetima dievybe, ligų nešėju.[3]

Denka laikytas tarpininku tarp žmonių ir aukščiausiojo dievo Njaličo. Denka su pastarąja dievybe buvo glaudžiai susijęs. Kai kada šie dievai tapatinti,[1] Denka laikytas dievu kūrėju, dinkų protėviu. Tikėta, kad gyvybę teikiantis lietus yra Denkos apraiška, tačiau buvo manoma, jog Denka atsakingas ir už mirtį bei nuniokojimą. Sietas su griaustiniu ir žaibais, įsivaizduota, kad žaibai – Denkos lazda. Apie žmones, į kuriuos trenkė žaibas, buvo sakoma, kad Denka jiems lazda smogė į galvą. Medžiai, į kuriuos trenkė žaibas, buvo Denkos kulto vietos. Denkai aukoti gyvūnai, ypač tie, kurių spalva priminė šviesų dangų su tamsiais debesimis arba aptemusį dangų, skrodžiamą žaibų.[2]

Pasak mito apie Denką, iš dangaus pasirodžiusi nėščia moteris. Ta proga žmonės ėmę švęsti, moteriai pastatę namą. Po kurio laiko jai gimęs berniukas su tiek dantų, kiek turi suaugęs žmogus. Be to, jis verkęs kraujo ašaromis. Moteris pareiškusi žmonėms, kad berniukas būsiąs jų vadas, o jai kalbant, iš dangaus šniokštęs lietus. Dėl to berniukas ir buvo pavadintas Dengu. Pasakojama, kad jis valdęs daug metų, o senatvėje pranykęs audroje.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Lynch, Patricia Ann (2004). African Mythology A to Z. Infobase Publishing. p. 34–35. ISBN 9781438119885.
2. 1 2  Andrews, Tamra, Dictionary of Nature Myths: Legends of the Earth, Sea, and Sky, Oxford University Press (2000), p. 55, ISBN 9780195136777.
3. ↑  Jordan, Michael (1993). Encyclopedia of gods: over 2,500 deities of the world. Internet Archive. New York : Facts on File, p. 74.
| Kampina Grandė*Campina Grande* |
| --- |
|              |
| *Senamiesčio gatvelė* |
|  |
| 

Kampina GrandėKampina Grandė

7°13′50″ p. pl. 35°52′50″ v. ilg.﻿ / ﻿7.23056°š. pl. 35.88056°r. ilg.﻿ / 7.23056; 35.88056﻿ (Kampina Grandė)Koordinatės: 7°13′50″ p. pl. 35°52′50″ v. ilg.﻿ / ﻿7.23056°š. pl. 35.88056°r. ilg.﻿ / 7.23056; 35.88056﻿ (Kampina Grandė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Paraiba Paraiba |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1864 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 387 643  |
| **Altitudė** | 560 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kampina Grandė |

**Kampina Grandė** (port. *Campina Grande*) – miestas rytų Brazilijoje, Paraibos valstijoje, 190 km į šiaurės vakarus nuo Resifės. Tai antras pagal dydį Paraibos miestas (po Žoan Pesoa). Yra oro uostas, pro Kampina Grandę eina Resifės–Fortalezos geležinkelis bei Transamazonijos plentas. Tekstilės ir siuvimo, odos apdirbimo, metalurgijos, plastiko, farmacijos, maisto (ypač cukraus) pramonė. Prekybinis regiono, kuriame auginamos agavos, medvilnė, pupelės, manijokai, verčiamasi galvijininkyste, centras. Taip pat yra tantalito ir kolumbito kasyklos. Kampina Grandėje veikia 1960 m. įkurtas universitetas, technologijų centras, istorijos ir geografijos, meno, medvilnės muziejai.

Istorija
--------

Vietovė portugalų buvo jau apgyvendinta bent 1697 m. Gyvenvietė vadinta *Vila Nova da Rainha*. 1864 m. suteiktas miesto statusas ir Kampina Grandės pavadinimas. XIX a. pab. – XX a. pr. šis miestas buvo vienas svarbiausių medvilnės eksporto centrų pasaulyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Campina Grande*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Denis Sassou-Nguesso** |
| --- |
|  |
| Kongo Respublikos prezidentas Denis Sassou-Nguesso |
| Gimė | 1943 m. (~80 metų)Prancūzijos Pusiaujo Afrika |
|  |
| Veikla | Kongo generolas ir prezidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Denis Sassou Nguesso |

**Denis Sassou-Nguesso** (g. 1943 m.) – Kongo generolas ir prezidentas, einantis šias pareigas nuo 1979 m. iki 1992 m. ir nuo 1997 m. iki dabar.

1970 m. Sassou Nguesso buvo paskirtas Saugumo direktoriaus vadovu ir ministru naujoje prezidento komandoje. Vėliau, 1979 m. vasario 8 d. jis buvo paskirtas naujuoju šalies prezidentu.

Iki 1992 m. jis sėkmingai vadovavo šaliai, tačiau tų metų rinkimuose jis pralaimėjo jau pirmajame rate.

1994 m. jis paliko šalį ir kelerius metus gyveno Paryžiuje. Į Kongą grįžęs 1997 m. jis nusprendė dalyvauti dar vienuose prezidento rinkimuose. Tų metų spalio mėnesį jis buvo paskirtas antrą kartą šalies vadovu.

2006–2007 metų laikotarpį Kongo prezidentas buvo Afrikos sąjungos vadovu.
| **Albertas Sinevičius** |
| --- |
| Visas vardas | Albertas Ambraziejus Sinevičius |
| Gimė | 1943 m. gruodžio 7 d. (79 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Zofija |
| Vaikai | Evaldas, Tomas |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas, verslininkas |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordinas "Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius |

**Albertas Ambraziejus Sinevičius** (g. 1943 m. gruodžio 7 d. Kaune) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1950–1961 m. mokėsi Kauno 22-ojoje vidurinėje mokykloje. 1961–1983 m. kailių apdirbimo fabriko kailių plovėjas, raugintojas, dažytojas, cecho viršininkas ir technikos vadybos viršininkas. 1962–1970 m. studijavo KPI Lengvosios pramonės fakultete. 1983–1987 m. siuvimo gamybinio susivienijimo „Baltija" generalinis direktorius. 1987–1990 m. LSSR lengvosios pramonės ministro pavaduotojas.

1990–1991 m. Kazimiros Prunskienės Vyriausybėje – LR prekybos ministras. 1991–1992 m. Vertybinių popierių biržos prezidentas ir generalinis direktorius. 1992–1994 m. Bronislovo Lubio ir Adolfo Šleževičiaus Vyriausybėse – LR pramonės ir prekybos ministras. 1994–2000 m. Vilniaus komercinio banko prezidentas. 1994–2004 m. UAB „Lietžaliava" bendraturtis ir prezidentas, nuo 2004 m. UAB „Sineta" prezidentas. VU Filosofijos fakulteto tarybos narys. 1991–1992 m. Vilniaus „Rotary" klubo prezidentas, garbės narys.

Įvertinimas
-----------

* 2005 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2013-03-03 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
Kompanijos Honda sukurtas ASIMO robotas Expo 2005 parodoje Japonijoje.
**Japonija** yra viena lyderiaujančių valstybių pagal mokslinius tyrimus, ypač automobilių gamybos, energijos taupymo, robotų technikos ir biomedicinos srityse.

Mokslinei tiriamajai veiklai, kurioje dirba 700 000 mokslininkų, skiriama 130 mlrd. US$ biudžetas, trečias iš didžiausių pasaulyje. Dabar žymiausias indėlis į technologijas pastebimas elektronikos, automobilių, mašinerijos, pramoninės robotikos, optikos, chemijos ie puslaidininkių srityse. Japonija visame pasaulyje pirmauja robotų gamyba ir panaudojimu, valdydama daugiau kaip pusę viso pasaulio pramoninių robotų, naudojamų gamyboje. Čia taip pat gaminami garsieji QRIO, ASIMO ir AIBO modeliai. Japonija pasaulyje taip pat pirmauja automobilių gamyboje[reikalingas šaltinis], čia įsikūrę net 6 iš 15 didžiausių pasaulyje automobilių gamintojų ir kol kas 7 iš 20 pasaulyje didžiausių puslaidininkių gamintojų.

Japonija taip pat turi planų kosmoso tyrimų srityje, įskaitant 2030 m. žadama bazės Mėnulyje pastatymą.

Nuorodos
--------

1. ↑  McDonald, Joe. "Kinija skiria 136 mlrd. $ mokslinei ir tiriamajai veiklai. "*BusinessWeek* (2006-12-04).
2. ↑  Sprogimas robotikos investicijose tęsiasi—900 000 pramoninių robotų (2003 m. duomenimis).
3. ↑  „Japonija planuoja pastatyti bazę Mėnulyje 2030 m.". MoonDaily. 2006-08-03. Nuoroda tikrinta 2007-03-27.
| **Albertas Liaskovičiuslenk. *Albert Laskowicz*** |
| --- |
| Gimė | 1840 m. balandžio 15 d.Gaudava, Lydos apskritis, Gardino gubernija |
| Mirė | 1863 m. gegužės 24 d. (23 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
| Palaidotas (-a) | Vilniaus Rasų kapinių koplyčioje |
| Tėvas | Feliksas Liaskovičius |
| Motina | Albertina Valickytė |
|  |
| Veikla | rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis |

**Albertas Liaskovičius** (pilnas vardas – Albertas Vandalinas) (lenk. *Albert Laskowicz* 1840 m. balandžio 15 d. Gaudava, Lydos apskritis, Gardino gubernija – 1863 m. gegužės 24 d. Vilnius, Rusijos imperija) – rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Albertas Liaskovičius gimė 1840 m. balandžio 15 d. Gaudavos kaime, Lydos apskrityje, Gardino gubernijoje, Lydos apskrities teisėjo Felikso Liaskovičiaus ir Albertinos Valickytės šeimoje. Albertas Liaskovičius baigė Vilniaus bajorų institutą. Po to stojo tarnauti į kariuomenę. Kilus 1863 m. sukilimui Albertas Liaskovičius skaitė sukilėlių manifestą Lydos bažnyčiose ir ragino valstiečius prisidėti prie sukilimo. Dėl to caro valdžios buvo suimtas ir įkalintas. Buvo atliekamas tyrimas, vyko apklausos. Tyrimo medžiaga buvo perduota Vilniaus Politinių bylų tardymo komisijai. Karo lauko auditoriatas Albertą Liaskovičių už sukilėlių manifesto platinimą ir valstiečių kurstymą prisidėti prie 1863 m. sukilimo nuteisė mirties bausme, sušaudant ir konfiskuojant turtą. Nuosprendį konfirmavo Michailas Muravjovas.

Albertas Liaskovičius buvo sušaudytas 1863 m. gegužės 24 d. Vilniuje, Lukiškių turgaus aikštėje.

Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Sudarytoja Tamara Bairašauskaitė. 1863 -1864 m. sukilėlių kelias į mirtį ir atgimimą. Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus, 2019. ISBN 978-609-478-031-8.
2. ↑  Sigita Zumerytė. Vilniuje visuomenei bus atidarytas pastatas, kuriame kalėjo sukilimo dalyviai, 2019.
3. ↑  Dalia Gudavičiūtė. Sukilimo didvyrių likimai: kraupios egzekucijos Lukiškių aikštėje, vienas pakartas net dukart, 2019.
4. ↑  1863–1864 m. sukilimo vadų ir dalyvių valstybinių laidotuvių ceremonija[neveikianti nuoroda]. *kam.lt*
| Japonija
 |
| --- |
| Japonijos herbas |
| Šis straipsnis yra serijosJaponijos politinė sistemair vyriausybėdalis |
| 
Konstitucija
* + Konstitucija

 |
| 
Monarchija
* + Imperatorius (sąrašas)
	+ Naruhito
	+ Imperatoriškosios šeimos agentūra

 |
| 
Vyriausybė
* + Ministrų kabinetas
	+ Ministras pirmininkas (sąrašas)
	+ Fumijo Kišida
	+ Ministerijos

 |
| 
Parlamentas
* + Patarėjų rūmai
	+ Atstovų rūmai
	+ Politinės partijos
	+ Liberaldemokratai, Demokratai, Naujasis Komeitas, Komunistai, Socialdemokratai

 |
| 
Teismai
* + Aukščiausiasis Teismas

 |
| 
Rinkimai
* + Atstovų rūmų
	+ 2004, 2005, 2009, 2012, 2014, 2017
	+ Patarėjų rūmų
	+ 2001, 2004, 2007, 2010, 2013, 2016

 |
| 
Adm. suskirstymas
* + Prefektūros

 |
| 
Užsienio politika
* + Tarptautiniai santykiai
	+ Užsienio reikalų ministrai

 |
| 
Kita
* + Migracijos politika
	+ Fiskalinė politika
	+ Žmogaus teisės

 |
| Ž • A • R |

Japonijos ministro pirmininko, o įprastai ir Kabineto, emblema.
**Kabinetas** (jap. 内閣 = *Naikaku*) – pagrindinė Japonijos vykdomosios valdžios institucija, šalies vyriausybė. Jai priklauso ministerijų vadovai – ministrai, kuriems vadovauja ministras pirmininkas. Dabartinį kabinetą sudaro 19 narių.

Ministrą pirmininką skiria Japonijos parlamentas su imperatoriaus patvirtinimu, o likusius ministrus skiria ir atleidžia ministras pirmininkas. Visi kabineto nariai turi būti civiliai Japonijos gyventojai, dauguma jų ir būtinai ministras pirmininkas – parlamento nariai. Kabinetas yra atsakingas parlamentui ir, Atstovų rūmams pareiškus nepasitikėjimą, turi atsistatydinti.

Kabinetas atsakingas už teisės aktų įgyvendinimą, užsienio ryšius, sutarčių pasirašymą, valstybės tarnybos administravimą, biudžeto rengimą, ir kita.

Dabartinė Japonijos kabineto sistema nustatyta 1947 m. Japonijos Konstitucijos. Kabinetas taip pat egzistavo pagal Meidži Konstituciją 1889–1946 m. tačiau tuomet buvo pavaldus imperatoriui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Cabinet > List of Ministers, Prime Minister of Japan and His Cabinet, 2012-06-04
2. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan*. Routledge, 2003, p. 27-28

Nuorodos
--------

* Oficiali ministro pirmininko ir jo Kabinetų svetainė
Įėjimas į ministerijos pastatą Tokijuje.
**Japonijos ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija** (jap. 経済産業省 = *keizai-sangyō-shō*, taip pat plačiai žinoma pagal anglišką sutrumpinimą **METI**) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už ekonominės politikos įgyvendinimą. Ji buvo įsteigta 2001 m. sausį, reorganizavus lig tol veikusią **Tarptautinės prekybos ir pramonės ministeriją** (jap. 通商産業省 = *tsūshō-sangyō-shō*, **MITI**).

METI pripažįstama kaip viena svarbiausių Japonijos ministerijų (ypač pokariniais dešimtmečiais), atsakinga už stiprią, į eksportą orientuotą šalies ekonomiką ir vidaus rinkos protekcionizmą.

Ministerijos būstinė yra Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija
--------

METI gali būti kildinama iš 1881 m. įkurtos Žemės ūkio ir prekybos reikalų ministerijos arba vėlesnės, 1925 m. įsteigtos Prekybos ir pramonės ministerijos. Po pertvarkos, įvykdytos pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1949 m. gegužę buvo įsteigta Tarptautinės prekybos ir pramonės ministeriją (MITI), turėjusi 12 padalinių, atsakingų už įvairias pramonės šakas. Vėliau jos struktūra keitėsi, didelė pertvarka atlikta 1999 metais.

Spartaus ekonominio augimo metais MITI vaidino reikšmingą vaidmenį pramonės vystymesi, iškeldama perspektyvius sektorius, skatindama didesnės pridėtinės vertės gamybą ir apsaugodama vidaus rinką. Vėliau ministerijos įtaką ėmė silpti, tačiau ji lig šiol išlieka reikšminga Japonijos ekonominės politikos formuotoja.

2001 m. MITI pavadinimas buvo pakeistas į Ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija, dalis jos funkcijų perduota naujai įkurtai Aplinkos ministerijai.

Struktūra
---------

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Ekonomikos ir pramonės reikalų departamentas
* Prekybos reikalų departamentas
* Tarptautinės prekybos ir ekonominio bendradarbiavimo departamentas
* Pramonės, technologijų ir aplinkos departamentas
* Gamybos pramonės departamentas
* Komercijos ir informacijos reikalų departamentas
* Gamtinių išteklių ir energijos biuras
* Atominės energetikos saugumo agentūra
* Patentų biuras
* Vidutinio ir smulkaus verslo biuras

Šaltiniai
---------

1. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. Dictionary of the Modern Politics of Japan. Routledge, 2003, p. 233-235
2. ↑  経済産業省の仕組み, 経済産業省; tikrinta: 2012-06-30

Susiję straipsniai
------------------

* Japonijos ministerijos
* Japonijos ekonomika

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
**Eysenck asmenybės klausimynas** – psichologijoje naudojamas klausimynas, skirtas įvertinti žmogaus asmenybės bruožus. Šį klausimyną sukūrė psichologai Hans Eysenck ir Sybil B. G. Eysenck.

Hanso Eysencko teorija iš esmės yra paremta fiziologija ir genetika. Nors H. Eysenckas buvo bihevioristas, manęs, kad didelę reikšmę asmenybės formavimuisi turi išmokimas, tačiau jis tvirtino, kad egzistuojančius asmenybės skirtumus lemia genetinis paveldimumas. Todėl Hans Eysenck domėjosi tuo, kas įprastai vadinama temperamentu.

Temperamentas – tai genetiškai nulemtas žmogaus asmenybės aspektas, kuris gali stebimas nuo pat gimimo ar net iki jo. Aprašydamas temperamentu pagrįstą teoriją, Eysenckas neatmetė galimybės, kad kai kurie asmenybės aspektai yra išmokstami, tačiau juos tirti jis paliko kitiems tyrėjams.

Dimensijos
----------

Eysenck iš pradžių asmenybę apibrėžė kaip dvi biologinio pagrindu paremtas nepriklausomas temperamento dimensijas - *E* ir *N*, bet vėliau išplėtė savo koncepciją, įtraukdamas ir trečią - *P*, dimensiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hans Jürgen Eysenck & Sybil B. G. Eysenck (1975). *Manual of the Eysenck Personality Questionnaire*. London: Hodder and Stoughton.
Andoros parapijų žemėlapis
**Andora** suskirstyta į 7 **parapijas** (kat. ***parròquies***, vienaskaita – ***parròquia***). Dar visai neseniai Andoroje buvo 6 parapijos, septintoji Eskaldeso-Engrodanio parapija buvo įkurta 1978 m.

Kai kurios parapijos suskirstytos į smulkesnius vienetus. Ordino, La Masanos ir Sant Chulija de Lorijos parapijos suskirstytos į *quarts* (ketvirčiai), o Kaniljo parapija į 10 rajonų (*veïnats*). Jie paprastai sutampa su kaimais, kurie yra visose parapijose.

Kiekviena parapija turi savo išrinktą merą, kuris atlieka simbolinę reikšmę vietinėje vyriausybėje, vadinamoje *comú*.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Nr** | **Parapija** | **Plotas km²** | Gyventojų sk. |
| **1990 m.** | **2000 m.** | **2007 m.** |
| 1 |  Kaniljas | 121 | 1 290 | 2 706 | 5 422 |
| 2 |  Enkampas | 74 | 7 119 | 10 595 | 14 029 |
| 3 |  Ordinas | 89 | 1 289 | 2 283 | 3 685 |
| 4 |  La Masana | 65 | 3 868 | 6 276 | 9 357 |
| 5 | Andora | 12 | 19 022 | 21 189 | 24 574 |
| 6 |  Sant Chulija de Lorija | 60 | 6 012 | 7 623 | 9 595 |
| 7 |  Eskaldesas-Engordanias | 47 | 12 235 | 15 299 | 16 475 |
|   |  **Andora** | 468 | 50 835 | 65 971 | 83 137 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Parroquia de la Massana, Comú de la Massana Archyvuota kopija 2013-12-14 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAndoros parapijos |
| --- |
|  |
| 
Andora · Enkampas · Eskaldesas-Engordanias · Kaniljas · La Masana · Ordinas · Sant Chulija de Lorija |  |

 |
Koordinatės: 48°09′š. pl. 21°21′r. ilg.﻿ / ﻿48.15°š. pl. 21.35°r. ilg.﻿ / 48.15; 21.35

| Andrašio prospektas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Tipas** | kultūrinis |
| **Kriterijus** | iii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | 400 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1987  (11-oji sesija) |
| 

Andrašio prospektas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Andrašio prospektas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Andrašio prospektas** (veng. *Andrássy út*) – 1872 m. pradėtas statyti prospektas Budapešte. Šiame prospekte yra neorenesanso stiliaus pastatai, taip pat čia įsikūrusios daug kavinių, restoranų, teatrų, ambasadų ir prabangių prekių parduotuvių. Žinomiausios šio prospekto vietos yra valstybinis operos teatras, baleto mokykla, Zoltano Kodajaus memorialinis muziejus, Vengrijos menų universitetas, Rytų Azijos menų muziejus.

Tiesti Andrašio prospektą nuspręsta 1870 m. siekiant sumažinti transporto spūstis ir palengvinti susisiekimą tarp centrinės miesto dalies ir miesto parko. Statybos pradėtos 1872 m. ir baigtos oficialiu atidarymu 1876 m.

Prospektas buvo pavadintas Vengrijos ministro pirmininko Diulos Andrašio, kuris šias pareigas ėjo 1867–1871 m. vardu.

1870 m. buvo pasiūlyta mieste įrengti metro liniją. 1896 m. pabaigta metropoliteno sistema tapo pirmąja metropoliteno sistema Europoje. 2002 m. M1 metropoliteno linija buvo įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą, kaip Andrašio prospekto dalis.

Nuo 1950 m. prospektas buvo pervadintas tris kartus, atsižvelgiant į politines realijas. 1950 m. prospektas buvo pavadintas Stalino vardu. 1956 m. Vengrijos revoliucijos metu prospektas buvo vadinamas „Vengrijos jaunimo alėja". Kitais metais komunistų valdžia prospektą pervadino „Vengrijos Liaudies Respublikos gatve". 1990  m. žlugus komunistų valdžiai, prospektui grąžintas Andrašio vardas.

1987 m. Andrašio prospektas kartu su Dunojaus pakrantėmis ir Budos pilimi buvo įrašytas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Centre, UNESCO World Heritage. „World Heritage Committee Inscribes 9 New Sites on the World Heritage List". *UNESCO World Heritage Centre*.
2. ↑  World Heritage Committee Inscribes 9 New Sites on the World Heritage List
3. ↑  Budapest, including the Banks of the Danube, the Buda Castle Quarter and Andrássy Avenue


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Vengrijoje |
| --- |
|  |
| 
Budapeštas: Dunojaus pakrantės, Budos pilis ir Andrašio prospektas (1987) · Senasis Holokės kaimas ir jo apylinkės (1987) · Benediktinų Panonhalmos abatija su jos gamtine aplinka (1996) · Hortobadžio nacionalinis parkas – pušta (1999) · Pėčo (Sopianų) ankstyvųjų krikščionių nekropolis (2000) · Fertės/Noizidlio ežero kultūrinis kraštovaizdis (2001, kartu su Austrija) · Tokajaus vyno krašto istorinis kultūrinis kraštovaizdis (2002) | Vengrijos vėliavaVengrijos vėliava |

 |
|  |
| --- |
| Robertas Sutkus |
| Pilnas vardas | Robertas Sutkus |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1953 m. sausio 26 d.Lietuva |
| Mirė | 2008 m. (~55 metai)Lietuva |
| Titulas | Tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris (ICCGM) |
| Aukščiausias reitingas | 2398 (ICCF) |

**Robertas Sutkus** (g. 1953 m. sausio 26 d. Žiliai – m. 2008) – Lietuvos šachmatininkas, šachmatų teisėjas, tarptautinis korespondencinių šachmatų didmeistris (ICCGM), ICCF tarptautinis arbitras.

Biografija
----------

XX a. aštuntajame dešimtmetyje buvo aktyvus šachmatų gyvenimo organizatorius. dirbo Lietuvos respublikiniame šachmatų ir šaškių klube, vėliau buvo jo direktorius. Žaidė korespondenciniais šachmatais ir šiai sporto šakai skyrė didelį dėmesį. Jo iniciatyva buvo remiama Lietuvos korespondencinių šachmatų rinktinė. Su ja Robertas laimėjo 7-ajame SSRS komandiniame čempionate (1984 m.), o 8-ajame čempionate (1987 m.) užėmė 2 vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie šachmatus Lietuvoje Archyvuota kopija 2015-12-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Robertas Sutkus Archyvuota kopija 2015-11-17 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Robertas Sutkus: chesstempo.com
| **Chieko Kawabejap. 河辺千恵子** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. vasario 24 d. (36 metai)Tokijuje |
|  |
| Veikla | j-pop dainininkė. |

**Chieko Kawabe** (jap. 河辺千恵子, Kawabe Chieko, g. 1987 m. vasario 24 d. Tokijuje) – j-pop dainininkė.

Jos tėvas japonas, o motina ispanų-filipiniečių kilmės.

2004 m. balandžio 27 d. ji išleido singlą „Be Your Girl", kuris susilaukė didelės sėkmės. Daina *Be Your Girl* tapo Elfen Lied baigiamaja tema (ending), o kita daina *Hoshi ni Negai Wo* – kitos anime Otogizoshi baigiamaja tema. Sekantį singlą „Shining" ji išleido 2004 m. lapkričio 24 d. Šis singlas su tokiom dainom kaip *Shining*, *Cry Baby* ir *Quiet Riot* ją dar labiau išgarsino.

2005 m. sausio 25 d. ji vėl išleido singlą – „Kizunairo". Jame buvo dainos *Kizunairo*, *I Can't Wait*ir *Hitamari*. Po to ji išleido pirmajį ir kol kas vienintelį albumą „Brilliance".

2006 m. balandžio mėn ji išleido singlą „Sakura Kiss" ir taip pavadinta daina buvo panaudota anime Ouran Host Club.

Nuorodos
--------

* Chieko Kawabe svetainėje Last.fm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Calliergonella** |
| --- |
| Pelkinė dygutė (Calliergonella cuspidata)Pelkinė dygutė (*Calliergonella cuspidata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Hypnales*  *( Hypnales)* |
| Šeima: | Bukasnapiniai  *( Amblystegiaceae)* |
| Gentis: | Dygutė  *( Calliergonella)* |

 |

**Dygutė** (*Calliergonella*) – bukasnapinių (*Amblystegiaceae*) šeimos samanų gentis. Gentyje yra vienintelė ir Lietuvoje auganti rūšis – **pelkinė dygutė** (*Calliergonella cuspidata*). Tai pelkių, šlapių pievų, griovių samana.

Požymiai
--------

Lengvai atpažįstama pagal labai dygias stiebo ir šakučių viršūnėles, kurias sudaro kietai susisukę lapai. Stiebas iki 20 cm ilgio, status arba kylantis, beveik taisyklingai plunksniškai išsišakojęs. Stiebo lapai ovaliniai, lygiakraščiai. Sporogono kotelis 4-7 cm ilgio, raudonas. Sporinė pailgai cilindrinė, lenkta.

Paplitimas
----------

Auga pelkėtuose miškuose, pelkėtose vietose, paupiais ir paežerėmis, šaltiniuotose vietose puriais, žaliais, gelsvai žaliais, rudais patiesalais arba vejomis.