recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Gavrilas Popovas** |
| --- |
|  |
| G.Popovas |
| Gimė | 1936 m. spalio 31 d. (87 metai)Maskva |
| Tautybė | graikas |
|  |
| Veikla | Rusijos ekonomistas, politikas, buvęs Maskvos miesto meras |
| Pareigos | "Tarptautinio universiteto Maskvoje" rektorius |
|  |
| Išsilavinimas | Maskvos M.Lomonosovo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Garbės ordinas |

**Gavrilas Popovas** (rus. *Гаврии́л Харито́нович Попо́в*, g. 1936 m. spalio 31 d. Maskvoje) – tarybinis ekonomistas, rusų politikas, vienas žinomiausių XX a. 9-to dešimtmečio TSRS demokratinio judėjimo veikėjų, pirmasis Maskvos miesto meras (1991–1992 m.)

Biografija
----------

G.Popovas gimė paazovio graikų šeimoje. 1954 m. baigė Maskvos M.Lomonosovo universiteto ekonomikos fakultetą, vėliau- aspirantūrą ir čia dėstė, 1978–1981 m. buvo šio fakulteto dekanas.

1988–1991 m. buvo žurnalo „Ekonomikos klausimai" (*Вопросы экономики*) vyr.redaktorius. M.Gorbačiovo inicijuotos perestroikos metu pradėjo spausdinti straipsnius apie krizinę planinės tarybinės ekonomikos padėtį ir reformų būtinybę.

1989 m. kovo mėn. išrinktas TSRS liaudies deputatu, buvo oficialiai valdžiai oponavusios Tarpregioninės deputatų grupės kūrėjas ir vienas pirmininkų.

1990 m. kovo mėn. išrinktas Maskvos miesto tarybos (*Моссовет*) deputatu, balandžio mėn. – tarybos pirmininku. 1991 m. birželio mėn. išrinktas pirmuoju Maskvos miesto meru (vicemeru kartu išrinktas Jurijus Lužkovas). Pirmuoju savo įsaku G.Popovas pensininkams leido nemokamai važiuoti miesto visuomeniniu transportu. Dirbdamas meru pakeitė miesto valdymo struktūrą, vietoje rajoninių vykdomųjų komitetų sukurdamas merijai tiesiogiai pavaldžias prefektūras, Maskvos tarybos vykdomasis komitetas reorganizuotas į Maskvos vyriausybę.

Iš mero pareigų atsistatydino 1992 m. birželio mėn. protestuodamas prieš J.Gaidaro vadovaujamos Rusijos Federacijos vyriausybės ekonominę politiką

Baigęs politiko karjerą įkūrė „Tarptautinį universitetą Maskvoje" ir jam iki šiol vadovauja. Dabartinis Maskvos meras Sergejus Sobianinas pasiskyrė G.Popovą visuomeniniu patarėju.

Papildoma informacija
---------------------

* Ekonomikos mokslų daktaras (1970 m.), profesorius (1971 m.), Rusijos mokslų akademijos tikrasis narys (nuo 1991 m.), kelių užsienio universitetų garbės daktaras.
* G.Popovas Nidoje, Kuverto gatvėje yra įsigijęs didelę vilą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-16 iš Wayback Machine projekto. (Komprinfo.ru inf.)
2. ↑   (Lentapedia.ru inf.)
3. ↑   (Kaunodiena.lt inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**pareigybė įsteigta** | **Maskvos miesto meras** 1991 - 1992 m. | Po to:**Jurijus Lužkovas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Suharto*Haji Muhammad Soeharto*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1921 m. birželio 9 d.Kemsuke, Džogjakartoje |
| Mirė | 2008 m. sausio 27 d. (86 metai)Džakartoje |
|  |
| Veikla | Indonezijos prezidentas, generolas, politikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Suharto |

**Suharto** (*Haji Muhammad Soeharto*; g. 1921 m. birželio 9 d. Kemsuke, Džogjakartoje – m. 2008 m. sausio 27 d. Džakartoje) – ilgametis Indonezijos prezidentas (1967–1988 m.), generolas, politik as , kurio valdymo metu buvo daug korupcijos skandalų. Jo prezidentavimo metais pastebimos didžiulės lėšos, kurios buvo nukreipiamos į jo artimiausiųjų ir bendradarbių kišenes. Šis korupcijos mastas sužlugdė šalies ekonomiką ir gyventojų pasitikėjimą valdžia. Tarptautinė bendruomenė taip pat kritikavo Suharto vyriausybę dėl jos neveiksmingumo kovojant su šia problema.

Biografija
----------

Gimė Javos saloje, Kemsuko kaime. Pradžioje buvo banko klerku. 1940-42 m. tarnavo kolonijinėje olandų armijoje, įgijo seržanto laipsnį. 1943-45 m. dalyvavo kovose prieš japonų okupantus. 1945-49 m. dalyvavo Indonezijos išsivadavimo kovose, vadovavo batalionui. 1962 m. įgijo generolo – majoro laipsnį. Paskutiniais Sukarno valdymo metais, Suharto sustabdė kairiųjų jėgų planuotą perversmą. Jis taip pat ėmėsi taikyti represijas komunistinėms Indonezijos jėgoms. 1968 m. tapo faktiniu šalies vadovu ir valdė Indoneziją daugiau nei 30 metų. Suharto valdymas pasižymėjo autoritarizmu ir militarizmu. Jam valdant okupuotas Rytų Timoras, neorganizuoti laisvi rinkimai, persekiojamos kairiosios partijos, klestėjo korupcija. 1998 m. dėl ekonominės krizės ir visuomenės spaudimo Suharto atsistatydino iš prezidento pareigų.

2007 m. pradėtas Suharto teismo procesas, bet dėl prastos diktatoriaus sveikatos nuolat buvo atidedamas. 2008 m. sausio 27 d. m. Suharto mirė dėl daugelio organų veiklos sutrikimo.
Karun Chandhok|  
K. Chandhok 2019 m. |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Indija indas |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 10 |
| Pirmas GP | 2010 m. Bahreino GP |
| Paskutinis GP | 2010 m. Didžiosios Britanijos GP |

 
**Karun Chandhok** (g. 1984 m. sausio 19 d. Čenajuje) – profesionalus autosporto lenktynininkas iš Indijos. 2010 m. kovo 4 d. jis pasirašė sutartį su Formulės 1 Hispania Racing F1 Team ekipa dėl dalyvavimo čempionate 2010 m. sezone.

Savo profesionalaus lenktynininko karjerą Karunas pradėjo 2000 m. Indijos Formula Maruti čempionate, kuriame per 10 lenktynių pelnė 7 pergales ir tapo čempionu. 2001 m. jis debiutavo Formula 2000 Azijos čempionate, kuriame pelnęs 8 pergales taip pat tapo nugalėtoju. Vėliau jis dalyvavo F3, Formula Renault ir A1 Grand Prix čempionatuose, tačiau juose pegalių nepasiekė.

Nuo 2007 iki 2009 m. indas lenktyniavo GP2 čempionate, kuriame sugebėjo du kartus pelnyti pergalę bei dar tris kartus užlipti ant podiumo. 2010 m. liepos 16 d. jis buvo pakeistas Sakon Yamamoto. 2011 m. kovo 22 d. tapo Lotus Racing ekipos atsarginiu lenktynininku.

Debiutuodamas Formulėje 1 Chandhokas tapo antruoju indu dalyvavusiu Formulės 1 lenktynėse – 2005 m. čia lenktyniavo kitas indas Narain Karthikeyan.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karun Chandhok** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali sportininko svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |


| **Karolis Jankus** |
| --- |
| Karolis Jankus, 2021 m. |
| Gimė | 1974 m. birželio 23 d. (49 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Kino režisierius, scenaristas, prodiuseris |
| Sritis | Kinas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Vilniaus dailės akademija
VDA, Fotografijos ir medijos meno katedra |
| Žinomas (-a) už | Kino režisierius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Luiso Bunuelio atminimo apdovanojimai – Geriausias eksperimentinis filmas. 2021 m. Kolkata, Indija
* Žano Luko Godaro apdovanojimai – Garbingas paminėjimas. Kolkata, Indija, 2021 m.
* Tokijo kino apdovanojimai – geriausias dokumentinis filmas 2022 m. Tokijas, Japonija
 |

**Karolis Jankus** (g. 1974 m. birželio 23 d. Vilniuje) – Lietuvos kino režisierius, scenaristas, prodiuseris.

Biografija
----------

2014 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, fotografijos ir medijos meno katedrą.

2001 m. išleido romaną „Kartą laukinėje Lietuvoje. Blinda", parašytą pagal to paties pavadinimo kino scenarijų.

2002 m. įkūrė studiją „Eurofilmai", tęsusią „Lietuvos nepriklausomo kino" tradicijas.
„Eurofilmų" laikotarpiu buvo sukurti septyni trumpametražiniai filmai, kurie sėkmingai atstovavo Lietuvai tarptautiniuose kino festivaliuose bei meno parodose. 2004 m. Bristolyje viename iš garsiausių trumpametražinių filmų festivalių "Brief Encounters" konkursinėje programoje pirmą kartą buvo demonstruotas filmas (Dead Body Asks for Help) iš Lietuvos. Nei vienas iš šių filmų nebuvo finansuojamas valstybės. 2005 m. „Lietuvos nepriklausomas kinas" atnaujino savo veiklą (metų pabaigoje prasidėjo filmo Jėzus iš Lietuvos filmavimo darbai). 2006 metų lapkričio 2 d. Karolio Jankaus vaidybinio pilnametražinio filmo Jėzus iš Lietuvos premjera Coca Cola Plaza kino centre.

2007 m. sukurtas muzikinis dokumentinis filmas *Walk to Zion*, paskutinis studijos „Eurofilmai" darbas.
Nuo šiol visą veiklą perima ir vykdo „Lietuvos nepriklausomas kinas".

2008 m. pabaigoje pradėti „Tylioji Lietuvos revoliucija" filmavimo darbai (filmavimo ekspedicijos po visą Lietuvą tęsėsi iki 2013 m.).

2021 m. Barselonoje sukurtas dokumentinis pilnametražinis filmas *Biological Loneliness* apie KOVID-19 suvaržymus Ispanijoje.

Kino festivaliai
----------------

* SITGES 2003 tarptautinis kino festivalis: The 36th Annual International Film Festival of Catalonia, konkursinė programa. Barcelona, Ispanija.
* 2004. Bristolio trumpametražinių filmų festivalis "Brief Encounters". Konkursinė programa. Bristol, UK.

1. ↑  „Debiutų" cikle  Karolio Jankaus filmai

Nuorodos
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Biografija LFC svetainėje

Filmografija
------------

* „Biological Loneliness" Dokumentinis pilnametertažinis filmas, 2021
* „Tylioji Lietuvos revoliucija" Dokumentinis pilnametražinis filmas, 2013
* „Jėzus iš Lietuvos" Vaidybinis pilnamteražinis filmas, 2006
* „Dead Body Asks for Help" Vaidybinis trumpametražinis filmas, 2003
Laurušavo vienuolyno antspaudas. "Belarus 1" televizijos kanalas, 11.09.2015.
**Laurušavo vienuolyno antspaudas** (blrs. *пяча́тка Ла́ўрышаўскага манастыра́*) – viduramžių epochos (XIII–XIV a.) matrica–antspaudas, rastas Laurušavo vyrų vienuolyne (Laurušavo kaimas, Ščorsų apylinkės, Naugarduko rajonas, Gardino sritis, Baltarusija) archeologinių kasinėjimų metu 2015 m. Halyčo–Volynės kronikoje minima, kad vienuolynas buvo įkurtas apie 1260 m. o jo įkūrėjas ir vienas iš vienuolių buvo Vaišelga (Lietuvos didysis kunigaikštis 1264–1267 m.).

Laurušavo archeologų ekspedicija, 2015.
Kasinėjimus atliko Laurušavo archeologų ekspedicija, kurią sudarė savanoriai (jaunimas, studentai ir moksleiviai), jai vadovavo istorijos mokslų daktaras, profesorius Siarhej Rassadzin (Minskas). Antspaudas pagamintas iš skalūno akmens ir yra stačiakampio formos. Vienoje jo briaunoje išraižytas užrašas *«Šventoji dykuma»* (blrs. *Святая пустынь*). Užraše naudojamos graikų kalba ir rytų slavų kirilica: Ά(για) Пꙋ[С]ТІN.

Radinys papildė ankstyvųjų antspaudų, priklausiusių Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, rinkinį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Германовіч, А.* На раскопках Лаўрышаўскага манастыра знайшлі ўнікальную матрыцу-пячатку XIII стагоддзя Archyvuota kopija 2015-12-08 iš Wayback Machine projekto. // Будзьма беларусамі! — 2015. — 10 верасня. (baltarusių k.)
2. ↑  *Галоўка, С.* Тайны Лаўрышаўскага манастыра: шлях да разгадак Archyvuota kopija 2016-01-27 iš Wayback Machine projekto. / С. Галоўка // Беларуская думка. — 2015. — № 11. — С. 50—57. ISSN 0023-3102. (baltarusių k.)

Nuorodos
--------

* Археологи говорят о второй за год сенсации Archyvuota kopija 2015-12-08 iš Wayback Machine projekto. // www.tvr.by. – 2015.09.11. **(**rus.**)**
* Пячатку XIII стагоддзя прэзентавалі на падвор'і Свята-Елісееўскага мужчынскага манастыра Archyvuota kopija 2015-12-08 iš Wayback Machine projekto. (baltarusių k.) // tvr.by. – 2015.11.02.
**Zino Davidoff** (1906 m. kovo 11 d. Kijeve – 1994 m. sausio 14 d. Ženevoje) – žinomas ukrainiečių–žydų kilmės šveicarų tabako prekiautojas. 1911 m. kartu su šeima emigravo į Šveicariją, kur 1912 m. tėvas, taip pat tabako prekiautojas, Ženevoje atidarė tabako parduotuvę.

1924 m. pabaigęs mokyklą, Zino išvyko į Centrinę Ameriką daugiau pasidomėti cigarų gamyba. Lankėsi Argentinoje, Brazilijoje, Kuboje, kur dirbo tabako plantacijose. 1930 m. grįžęs į Šveicariją, perėmė tėvo tabako parduotuvę. Antrojo pasaulinio karo metu iš nedidelės parduotuvėlės jo veikla išaugo į rimtą cigarų verslą.

Zino išrado humidorą ir yra kelių knygų apie cigarus autorius. Jo vardo prekinis ženklas *Davidoff* šiuo metu yra labiausiai žinomas dėl tabako produktų, ypač cigarų, tačiau su juo taip pat prekiaujama ir įvairiais kitokiais prabangiais daiktais: kaklaraiščiais, laikrodžiais, piniginėmis, konjaku, kava, rašikliais ir kt.

Zino Davidoff mirė 1994 m. Ženevoje, būdamas 88 metų amžiaus.

Nuorodos
--------

* Trumpa biografija **(**angl.**)**
Koordinatės: 12°29′20.97″ š. pl. 53°54′25.73″ r. ilg.﻿ / ﻿12.4891583°š. pl. 53.9071472°r. ilg.﻿ / 12.4891583; 53.9071472

Sokotros archipelagas
Sokotros salos
Sala iš kosmoso
**Sokotra** (arab. سُقُطْرَى) – Jemeno administruojamas 3 796 km² ploto žemyninės kilmės salynas Indijos vandenyne. Salyną sudaro 4 salos ir jis išsidėstęs tarp Somalio pusiasalio ir Arabijos pusiasalio. Saloms būdinga unikali augalija, dėl kurios jos buvo įtrauktos į pasaulio paveldo sąrašą. Anksčiau salynas buvo priskiriamas Adeno gubernijai, bet nuo 2004 m. jis Hadhramauto gubernijos dalis.

Salyne rastos prieš 1,4 milijono metų gyvavusios kultūros liekanos.

Salos
-----

Salyną sudaro 4 salos:

* Abd al Kuris
* Darsahas
* Samhahas
* Sokotra

Didžiausia Sokotros salyno sala yra Sokotros sala.

Demografija
-----------

Dracaena cinnabari
2004 m. Sokotroje gyveno 42 842 žmonės. Daugelis gyventojų yra arabai, bet taip pat yra gan plačiai paplitusios afroarabų, somaliečių ir europiečių etninės grupės. Daugelis žmonių yra musulmonai bei vartoja arabų ir sokotros kalbas.

Transportas
-----------

Salyne nėra viešojo transporto, bet jame galima nuomotis automobilius. Sokotros oro uosto lėktuvai skrenda tik į žemyninę Jemeno dalį.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sokotra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Jemene |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Senasis įtvirtintas Šibamo miestas (1982) · Senasis Sanos miestas (1986) · Istorinis Zabido miestas (1993) · Sokotros salynas (2008) · *Sabos karalystės vietovės Maribe* (2023) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
Sanaa daina (2008) · Datulinė palmė, žinios, įgūdžiai, tradicijos ir praktikos (2019, kartu su 13 kitų valstybių) · Arabų kaligrafija: žinios, įgūdžiai ir praktika (2021, kartu su 15 kitų valstybių) |

 |
Koordinatės: 54°53′41.7″ š. pl. 23°54′55.82″ r. ilg.﻿ / ﻿54.894917°š. pl. 23.9155056°r. ilg.﻿ / 54.894917; 23.9155056

Rekonstruotas statinys Spaustuvininkų gatvėje
**„Raidė"** – spaustuvė, įsteigta Kaune 1922 m. kaip spaudos darbininkų kooperatinės bendrovės spaustuvė, veikusi Spaustuvininkų g. 11.

Istorija
--------

1926 m. tapo kooperatyvu „Raidė". Iki 1940 m. įsigijo 3 renkamąsias mašinas (intertipus), 3 dideles spausdinimo mašinas, 2 mažesnes. 1939 m. Vilniuje nupirko spaustuvę ir įkūrė „Raidės" skyrių. 1938 m. pasistatė naują pastatą. 1940 m. spaustuvė nacionalizuota, pavadinta Lietuvos TSR valstybinė leidykla.

Po Antrojo pasaulinio karo „Raidė" išplėsta, prijungtos kai kurios kitos spaustuvės. Nuo 1977 m. prijungtos Jonavos, Jurbarko, Kaišiadorių, Kėdainių, Raseinių, Šakių, Trakų, Vilkaviškio spaustuvės ir du Kauno skyriai – buvusi Varpo spaustuvė ir fabrikas „Giedra". Spausdino knygas, brošiūras, laikraščius, afišas, blankus. Turėjo leidybines teises.  1991 m. Kaune spaustuvėje buvo spausdinami 0,1, 0,2 ir 0,5 vertės talonai.

Palikimas
---------

2010 m. spaustuvės gamybinės patalpos Kaune buvo paverstos į šiuolaikines gyvenamąsias – įrengtas dviejų daugiabučių pastatų kompleksas pavadinimu „Spaustuvė". Pirmasis - 4 aukštų 1938 m. statybos, klasikinės prieškario Kauno architektūros pastatas, kuriame ir buvo įsikūrusi kooperatinė spaustuvė „Raidė". Šis pastatas buvo centrinis visos gatvės objektas, kažkada nulėmęs visos gatvės, o dabar ir gyvenamų namų komplekso pavadinimą. Pastatas buvo statytas kaip pramoninės-administracinės paskirties statinys, todėl pasižymi tvirtumu. Po kapitalinės rekonstrukcijos (arch. Linas Tuleikis ir Gintaras Balčytis) statinys išlaiko visus saugotinos architektūros elementus, papildytas modernia inžinerine sistema. Buvo pakeistas patalpų išplanavimas, 2-4 aukštuose įrengiant 15 butų, o 1 aukšte bei pusrūsyje - biurus.

Direktoriai
-----------

* V. Kaminskas – 1972–1996 m.
* R. Razukevičius – 1996–1997 m.
* P. Jurkevičius – nuo 1997 m.

Veikla
------

„Raidė" spausdino leidinius:

|  |  |
| --- | --- |
| * Apžvalga,
* Aušrinė,
* Ave vita,
* Bendras darbas,
* Darbo visuomenė,
* Dienos žodis,
* Draugas (Kaunas),
* Dzūkų bizūnas,
* Gailestingoji sesuo,
* Gamta (žurnalas),
* Gerovė (laikraštis),
* Gimtasai kraštas,
* Gyvenimas ir darbas,
* Jaunųjų pasaulis,
* Jėga ir grožis,
* Kardas (žurnalas),
* Kauno naujienos,
* Keturi vėjai,
* Krivulė (žurnalas),
* Kultūra,
 | * Kuntaplis,
* Kūno kultūra ir sveikata,
* Laiko žodis,
* Lauko darbininkas,
* Lietuvos banko biuletenis,
* Lietuvos filatelistas,
* Literatūros naujienos,
* Matininkas (žurnalas),
* Medžiotojas (žurnalas),
* Motina ir vaikas,
* Mūsų mintis,
* Mūsų sportas,
* Naujoji gadynė (Kaunas),
* Naujoji sodyba,
* Pasaulėžiūra (laikraštis),
* Pieno ir gyvulių ūkis,
* Pradai ir žygiai,
* Profesinės žinios,
* Socialdemokratas (Kaunas),
* Trečias frontas
 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 415 psl.
2. ↑  Vidmantas Laurinavičius, Pinigai ir pinigų sistemos pokyčiai Lietuvoje (1988 -2016), Vilnius, 2017, 237 -238 pus.
3. ↑   Spaustuvė:
gamybinių patalpų konversija į gyvenamas Kauno miesto centre
Koordinatės: 54°58′44″š. pl. 23°56′31″r. ilg.﻿ / ﻿54.97888°š. pl. 23.941948°r. ilg.﻿ / 54.97888; 23.941948

|  Romaškių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Romaškiai |
| **Adresas** | Kurtuvos g. |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** |  ? |

**Romaškių kapinių koplyčia** – koplyčia, stovinti Kauno rajone, Romaškių kaimo (Domeikavos sen.) kapinėse, 0,5 km į rytus nuo kelio  **222**  Kaunas–Vandžiogala  ties Varluvos kryžkele, 1 km į šiaurę nuo Domeikavos. Kapinės veikiančios, užima 0,7726 ha teritoriją. Romaškiai priklauso Domeikavos Lietuvos kankinių parapijai. Parapijos klebonas apsilanko per Visus šventuosius. Koplyčia žmonių buvo lankoma, prižiūrima ir sovietiniais metais. 

Koplyčia stovi senųjų kapinių dalyje, ant kalvelės, nuo vartelių ir gyvenvietės pusės apsodintoje senomis liepomis. Kitoje pusėje plyti dirbami laukai. Ji 9 kv. m dydžio, vieno aukšto, baltų plytų mūro. Yra altorius ir kiti liturginiai daiktai, epitafija lenkų kalba (sunkiai įskaitoma) šalia altoriaus iš kairės. Sienos ir lubos dekoruotos tapytais piešiniais. Šalia pastato iš visų pusių stovi antkapiniai paminklai ir kryžiai. Kartu su kitomis Domeikavos seniūnijos kapinėmis, Romaškių kapinės ir koplyčia 2011 m. tyrinėtos laidosenos kaitos ir kaimo kapinaičių plėtros kontekste.

2021 m. gegužės 20 d. kilęs gaisras apgadino koplyčią. Paaiškėjo, kad nuo paliktos žvakės užsidegė altorius ir bažnytinis inventorius. Iškviesti ugniagesiai užsidegusio altoriaus dalis išnešė į lauką ir užgesino. Vėliau pastatas buvo išvėdintas. Koplyčią po šio įvykio buvo rengiamasi perdažyti.

Galerija
--------

* Vaizdas nuo senųjų vartelių pusėsVaizdas nuo senųjų vartelių pusės
* Altorius (nuo gaisro aprūkusi niša)Altorius (nuo gaisro aprūkusi niša)
* Lubų puošyba - skydas su kryžiumiLubų puošyba - skydas su kryžiumi
* Epitafija prie altoriaus (1958?)Epitafija prie altoriaus (1958?)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Romaškių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kauno rajono savivaldybės teritorijoje esančių kapinių sąrašas Archyvuota kopija 2022-09-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Domeikavos Lietuvos kankinių parapija
3. ↑  Bernotas, Laurynas; Pikšrys, Linas; Pikturnaitė, Roberta Lietuvos XIX a. pabaigos - XXI a. pradžios kaimo kapinaitės: laidosenos kaita ir kapinių plėtros problemos
4. ↑  Kauno r. koplyčioje kilo gaisrasArchyvuota kopija 2021-07-22 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°01′10″š. pl. 24°34′08″r. ilg.﻿ / ﻿54.0194°š. pl. 24.5689°r. ilg.﻿ / 54.0194; 24.5689



| Ešerinis |
| --- |
| Ešerinis nuo pietvakarinio krantoEšerinis nuo pietvakarinio kranto |
| Vieta | Varėnos r. Kaniavos sen. Lietuva |
| Plotas | 0,148 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,5 km |
| Kilmė | liekaninis |
| Didžiausias gylis | 4,7 m |
|  |
|  Vikiteka | Ešerinis |

**Ešerinis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Kaniavos seniūnijoje, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, Čepkelių raisto rytinėje dalyje; didžiausias Čepkelių ežeras. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,55 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 132,2 m.

Ežeras pirminės kilmės (liekaninis). Yra 20–30 m pločio durpiniai atabradai. Dugną dengia sapropelingi moliai. Metinis sedimentacijos intensyvumas – 109 g/m².

Ešerinis nuo pietvakarinio kranto
Krantai žemi, apaugę raistiniu mišku. Tai vienas iš kelių pirminių Čepkelių ežerų, neturintis pakrančių pelkių juostos. Ežeras nenutekantis, priklauso Ūlos baseinui.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Čepkelių rezervatas*, sudarė K. Balevičius. Vilnius: Mokslas, 1984. p. 34–39.
2. ↑
3. ↑  Violeta Grigaliūnaitė. „Pėsčiomis po pelkę: ar galima prasmegti ir ką galima pamatyti Čepkelių raistyne", *15min.lt*, 2018 m. gegužės 22 d.
| **Gražina Bacevičiūtėlenk. *Grażyna Bacewicz*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1909 m. vasario 5 d.Lodzė |
| Mirė | 1969 m. sausio 17 d. (59 metai)Varšuva, |
| Palaidotas (-a) | Povonzkų kapinėse |
| Tėvas | Vincas Bacevičius |
| Sutuoktinis (-ė) | Piotras Andžejus Bernackis |
|  |
| Veikla | Lenkijos lietuvių kompozitorė, smuikininkė virtuozė. |
|  |
|  **Vikiteka** | Gražina Bacevič |

Gražinos Bacevič kapas karinėse Povonzkų kapinėse
**Gražina Bacevičiūtė** (lenk. *Grażyna Bacewicz*, 1909 m. vasario 5 d. Lodzė – 1969 m. sausio 17 d. Varšuva, palaidota karinėse Povonzkų kapinėse) – Lenkijos lietuvių kompozitorė, smuikininkė virtuozė.

Biografija
----------

Tėvas Vincas Bacevičius, broliai Kęstutis Bacevičius ir Vytautas Bacevičius. Vyras gydytojas Piotras Andžejus Bernackis.

1932 m. baigė Varšuvos konservatoriją (K. Sikorskio kompozicijos, J. Jarzembskio smuiko klasę). 1932-1933 m. gyveno Kaune, koncertavo. 1933 m. tobulinosi Paryžiuje pas Nadią Bulanžė (kompozicija), Karlą Flešą (smuikas). 1934-1935 m. ir 1945-1946 m. dėstė Lodzės konservatorijoje. Nuo 1966 m. Varšuvos aukštosios muzikos mokyklos profesorė. 1966-1969 m. dėstė kompoziciją Varšuvos konservatorijoje. Nuo 1960 m. Lenkijos kompozitorių sąjungos pirmininko pavaduotoja.

Kūryba
------

Ankstyvoji kūryba turi folklorinės krypties bruožų, laisvos kontrapunktinės technikos, vėlesniojoje jaučiamas posūkis į neoklasicizmą, impresionizmą. Koncertavo Prancūzijoje, Ispanijoje, Latvijoje, Belgijoje, Čekoslovakijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Lietuvoje (1930, 1932, 1933 m.).

Svarbesni kūriniai
------------------

* Karaliaus Artūro nuotykis (*Przygoda króla Artura*), radijo opera, 1959 m.
* Akropolis, kantata, 1964 m.; pagal S. Vyspianskį
* Kaimietis karalius (*Z chłopa król*), baletas, 1953 m.
* Esikas Ostendėje (*Esik w Ostendzie*), baletas, 1964 m.
* Geidimas (*Pożądanie*), baletas, 1968 m. pagal P. Picaso
* 4 simfonijos, 1945-1953 m.
* 7 koncertai smuikui ir orkestrui, 1937-1965 m.
* koncertas fortepijonui ir orkestrui, 1949 m.
* 2 koncertai violončelei ir orkestrui, 1951 m. 1963 m.
* 7 styginių kvartetai, 1938-1963 m. už ketvirtąjį 1951 m. Lježo konkurso I premija.

Literatūra
----------

* Rodzeństwo Baceviczów. Łódź, 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dana Palionytė. *Gražina Bacevič*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 413 psl.
Andrius hot

 „Domine, quo vadis" (aut. Annibale Carracci, 1602) **Quo vadis?** (iš lot. − „kur eini?") − lotyniška frazė, paprastai neverčiama. Kilusi iš apokrifinių krikščionių pasakojimų. Anot jų, prasidėjus pirmiesiems krikščionių persekiojimams Romoje Šv. Petras, kaip ir daugelis kitų krikščionių, bandė pasitraukti iš miesto. Eidamas keliu jis vizijoje sutiko Kristų, nešiną kryžiumi ir einantį priešinga kryptimi, t. y. į Romą. Šv. Petras paklausė: „Kur eini, Viešpatie?" (*Quo vadis, Domine?*). Į tai Kristus atsakė: „Jei tu palieki mano žmones, tai aš einu, kad būčiau antrą kartą nukryžiuotas". Šv. Petras suprato, kad bandė bėgti nuo Kristaus uždėtos ant jo pareigos išplatinti krikščionybę Romoje ir grįžo atgal į miestą, kur buvo nukankintas ir nukryžiuotas.

Vėlesnis naudojimas
-------------------

Fraze pavadinti:

* Quo vadis (romanas) − 1896 m. lenkų rašytojo H. Senkevičiaus romanas;
* Quo Vadis (1951 filmas) − 1951 m. JAV 8 kart Oskarams nominuotas vaidybinis filmas pagal H. Senkevičiaus romaną;
* Quo Vadis (2001 filmas) − 2001 m. Lenkijos vaidybinis filmas pagal H. Senkevičiaus romaną;
* Quo Vadis (grupė) − Kanados progresyviojo death metalo muzikos grupė;
* Domine Quo Vadis − maža bažnyčia Romoje, vietoje, kur esą įvyko Šv. Petro susitikimas su Kristumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Три Рима / Сост. Лисовой, Николай Николаевич|Н. Н. Лисовой и др. — ОЛМА-ПРЕСС, 2001 г. (rusų kalba)
| **Petras Kubertavičius** |
| --- |
|  |
| P.Kubertavičius 1925 m. „Vinco" vaidmenyje spektaklyje „Per Audrą" |
| Gimė | 1897 m. birželio 22 d.Vartų kaimas, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1964 m. vasario 14 d. (66 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | aktorius |
|  |
| Alma mater | Juozo Vaičkaus dramos mokykla (Peterburgas) |
|  |
|  **Vikiteka** | Petras Kubertavičius |

**Petras Kubertavičius** (1897 m. birželio 22 d. Vartų kaime, Marijampolės apsk. – 1964 m. vasario 14 d. Kaune) – aktorius.

Biografija
----------

Atminimo lenta Kaune, I. Kanto g. 21
Nuo 1916 m. iki 1918 m. mokėsi Juozo Vaičkaus dramos mokykloje Peterburge. 1919 m. su J. Vaičkaus Skrajojamuoju teatru atvyko į Kauną, vaidino pagrindinius vaidmenis Vilniuje sukurtuose spektakliuose. J. Vaičkaus teatrui prisijungus prie K. Glinskio teatro studijos, 1920 m. gruodžio 19 d. Kaune susikūrė Lietuvių meno kūrėjų draugijos Dramos vaidykla. P. Kubertavičius įsidarbino joje. 
Nuo 1920 m. iki 1952 m. dirbo Lietuvos meno kūrėjų draugijos Dramos vaidykloje. Nuo 1952 m. 1959 m. vaidino Kauno jaunojo žiūrovo teatre. Nuo 1959 m. iki 1963 m. – Kauno valstybinis dramos teatre. Darbo teatre metu sukūrė apie 200 vaidmenų. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Apdovanojimai
-------------

* DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas (1935 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-10-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Pensilvanijos vokiečių tarmė*Deitsch* |
| Kalbama | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Kalbančiųjų skaičius | 150–350 tūkst. |
| Kilmė | Indeuropiečių* germanų
	+ vakarų germanų
		- Elbės germanų
			* vokiečių aukštaičių
				+ vakarų centrinės vokiečių
					- Reino Frankonijos
						* Pfalco vokiečių
							+ **Pensilvanijos vokiečių**
 |
| Rašto sistemos | lotynų raštas |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | pdc |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Pensilvanijos vokiečių tarmė** |

**Pensilvanijos vokiečių tarmė** (angl. *Pennsylvania Dutch*, pačia tarme *Deitsch*) – vokiečių kalbos tarmė, kurią vartoja dalis vokiečių migrantų palikuonių, gyvenančių JAV šiaurės rytuose, ypač Pensilvanijos valstijoje. Panašia tarme kalba ir vokiečių palikuonys, gyvenantys Ohajo ir Indianos valstijose. Tarp religinių bendruomenių, Pensilvanijos vokiečių tarmę daugiausia vartoja amišai, tačiau ji vartojama ir žmonių, savęs nepriskiriančių konkrečiai religijai. Šia tarme nuo 1996 m. leidžiamas laikraštis „Hiwwe wie Driwwe".

Istorija
--------

XVII a. pabaigoje – XVIII a. pradžioje į dabartines Pensilvanijos, Merilando, Virdžinijos, Vakarų Virdžinijos ir Šiaurės Karolinos valstijas atsikėlė migrantai iš pietinės Vokietijos, Elzaso, Lotaringijos, Šveicarijos. Daugiausia jų buvo iš Kurpfalco regiono. XVIII a. šie migrantai ir jų palikuonys kalbėjo gretimomis tarmėmis, kol apie 1800 m. nusistovėjo norminė tarmė Pfalco tarmės pagrindu. 1938 m. suvienodinta rašyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pennsylvania "Dutch". 2013-03-03, Biblicalbrethrenfellowship.wordpress.com (tikrinta 2022-02-01).
2. ↑  Scott Snyder. Deitsch: A dying language? (tikrinta 2022-02-01).
3. ↑  Hiwwe wie Driwwe: The Pennsylvania German Newspaper (tikrinta 2022-02-01).
*Kitos reikšmės – Ilgelis.*
Koordinatės: 54°15′55″ š. pl. 24°20′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.26528°š. pl. 24.34444°r. ilg.﻿ / 54.26528; 24.34444

| Ilgelis |
| --- |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,184 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,08 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 3,2 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Ilgelis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 10 km į pietus nuo Daugų, 0,5 km į pietryčius nuo Nedzingio ežero, Ilgelio botaniniame-zoologiniame draustinyje. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,82 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 124,5 m. Gylis iki 3,2 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai daugiausia žemi, pelkėti. Šiaurinę ežero dalį supa Laičių miškas. Į Ilgelį įteka du upeliai, šiaurėje išteka vienas į Nedzingio ežerą (Amarnios baseinas). 

Ežere sugaunama lydekų, lynų ir kitų žuvų.

Rytiniame ežero krante yra Laičių kaimas. Pietvakariniame Ilgelio krante būta mezolito, neolito ir žalvario amžiaus stovyklų. 1939 m. ten rasta antgalių, spaustukas, rėžtukas, gremžtukas, skaldytinis, skelčių, nuoskalų, keramikos su granito priemaišomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgelis (Varėnos r. Varėnos sen. Laičių km.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 46
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vladimiras Zubovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1909 m. gruodžio 6 d.Halė, Vokietija |
| Mirė | 2007 m. gegužės 12 d. (97 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Tėvas | Vladimiras Zubovas |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė Čiurlionytė-Zubovienė |
| Vaikai | Dalia, Konstantinas, Vytautas |
|  |
| Alma mater | 1934 m. Berlyno aukštoji technikos mokykla |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1991 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas, 1999 m. apdovanotas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi. |

Balio Sruogos namas-muziejus Žaliakalnyje
**Vladimiras Zubovas** (1909 m. gruodžio 6 d. Halėje, Vokietija – 2007 m. gegužės 12 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos architektas, architektūros istorikas.

Biografija
----------

Garsios grafų Zubovų giminės ainis, tėvas – Vladimiras Zubovas. Žmona Mikalojaus Konstantino Čiurlionio duktė Danutė Čiurlionytė-Zubovienė – dramaturgė, prozininkė, vertėja. Vaikai Dalia, Konstantinas, Vytautas.

1928 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, 1934 m. baigė Berlyno aukštąją technikos mokyklą.

1935–1940 m. Kauno karo butų valdybos inžinierius. 1940–1941 m. AB „Pienocentras" inžinierius. Antrojo pasaulinio karo metais Kauno miestų planavimo skyriaus architektas.

1944–1950 m. dėstė Kauno valstybinio universiteto Miestų planavimo katedroje (dab. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Urbanistikos katedra). 1950–1958 m. dirbo įvairiose Kauno projektavimo organizacijose. 1959–1967 m. Statybos ir architektūros instituto architektas. 1967–1969 m. LTSR valstybinio dailės instituto Kauno vakarinio skyriaus dėstytojas.

Karo metais su žmona iš Kauno geto gelbėjo žydus, juos globojo, parūpino dokumentus. 1991 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolio vardas, 1999 m. apdovanotas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi.

Projektai
---------

* Rašytojo Balio Sruogos privatus namas
* Ąžuolyno parkas (1955 m.)
* Dainų slėnio amfiteatras (1966 m.)

Kūryba
------

Parašė monografiją „Tomas Žebrauskas ir jo mokiniai" (1986 m.), paskelbė publikacijų apie Lietuvos baroką, Kauno senamiestį. Pateikė medžiagos apie Zubovų giminę, jų įsikūrimą Lietuvoje bei veiklą Šiaulių krašte. Sudarė Zubovų giminės genealoginį medį, parašė prisiminimus „Kas atmintin įstrigo" (abu saugo Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešoji biblioteka).
| **Žoržas Žakas Dantonaspranc. *Georges Jacques Danton*** |
| --- |
|  |
| Žoržas Žakas Dantonas |
| Gimė | 1759 m. spalio 26 d.Paryžius, Prancūzija |
| Mirė | 1794 m. balandžio 5 d. (34 metai)Paryžius, Prancūzija |
| Palaidotas (-a) | Paryžiaus katakombos |
|  |
| Veikla | Didžiosios Prancūzų revoliucijos veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Georges Jacques Danton |
| Parašas |
|  |

**Žoržas Žakas Dantonas** (pranc. *Georges Jacques Danton*; 1759 m. spalio 26 d. – 1794 m. balandžio 5 d.) – Didžiosios Prancūzų revoliucijos veikėjas.

Biografija
----------

Paryžiuje įgijo juridinį išsilavinimą, vertėsi advokato praktika. 1787–1789 m. buvo karališkojo teismo advokatas.

Prasidėjus revoliuciniams įvykiams, aktyviai įsitraukė į politinę veiklą, formatavo Kordeljerų klubo darbą. 1791 m. suartėjo su Jakobinais, tais pat metais tapo Prancūzijos komunos prokuroro pavaduotoju. 1792 m. priklausė monarchijos nuvertinimą inicijavusių asmenų grupei.

Paskelbus respubliką, paskirtas teisingumo ministru. Organizavo jaunos respublikos gynybą nuo kaimyninių valstybių agresijos. Jo pasiūlymu įsteigtas Revoliucinis tribunolas. 

1792 m. vadovavo Visuomenės gelbėjimo komitetui. Išreikšdamas dešiniųjų Jakobinų nuostatas, pasisakė prieš revoliucijos plėtimą už Prancūzijos sienų, stengėsi pasirašyti taikos sutartis su Didžiąja Britanija, Prūsija, kritikavo M. Robespjero šalininkų revoliucijos plėtimo programą.
1794 m. balandžio 5 d. nesutarimai su M. Robespjeru baigėsi pralaimėjimu. Žoržą Dantoną ir 13 jo šalininkų Revoliucinis tribunolas nuteisė giljotinuoti.

Nuorodos
--------

* Rinktinės Ž. Dantono kalbos Archyvuota kopija 2010-03-17 iš Wayback Machine projekto. (rusų k.).
| **Pak Kinhė박근혜, 朴槿惠** |
| --- |
| Pietų Korėjos prezidentė |
|  |
| Gimė | 1952 m. vasario 2 d. (71 metai)Tegu, Pietų Korėja |
| Pilietybė | Korėjos Respublikos |
| Pietų Korėjos prezidentė |
| Ėjo pareigas | 2013 m. vasario 25 d. – 2017 m. kovo 10 d. |
| Ankstesnis | I Mjongbakas |
| Vėlesnis | Mun Džėinas |
|  |
| Partija | Naujo Pasaulio partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Park Geun-hye |
| Parašas |
|  |

**Pak Kinhė** (kor. 박근혜, 朴槿惠 = *Park Geun-hye*; g. 1952 m. vasario 2 d. Tegu, Pietų Korėjoje) – Pietų Korėjos politikė, buvusi šalies prezidentė (2013–2017 m.), pirmoji šias pareigas užėmusi moteris šalies istorijoje. Iškėlus įtarimus dėl didelio masto korupcijos, 2017 m. po apkaltos buvo nušalinta nuo pareigų, o vėliau teismo pripažinta kalta ir nuteista 32 metų kalėjimo bausme, kuri vėliau sumažinta iki 20 metų.

Biografija
----------

Gimė 1952 m. sausio 2 d. Tegu mieste Pak Čionghy, trečiojo šalies prezidento (1963–1979 m.), ir Juk Jongsu šeimoje. 1953 m. persikėlė į Seulą, 1974 m. baigė Sogang universitetą. Po to, kai jos motina buvo nužudyta 1974 m. Pak formaliai tapo pirmąja šalies ledi ir šias pareigas ėjo iki tėvo žūties 1979 m. Jos artimos sąsajos su Pak Čionghy autoritariniu valdymu vėliau tapo plačiai diskutuojamu klausimu Pak darant tolimesnę politinę karjerą.

1998 m. Pak buvo išrinkta į parlamentą kaip Naujo Pasaulio partijos narė (prieš tai ji vadinosi Didžiąja Nacionaline partija). Nuo 2004 m. ėjo partijos pirmininkės pareigas. 2007 m. buvo viena iš partijos kandidačių į prezidentus, tačiau pralaimėjo I Mjongbakui. Iš naujo savo kandidatūrą iškėlė per 2012 m. prezidento rinkimus ir juos laimėjo nedidele persvara.

Politinės pažiūros
------------------

Pak pasisakymai buvo dažniausiai konservatyvūs, tačiau juose iškeldavo ir siekius stiprinti šalies socialinę gerovę. Tarptautinėje politikoje Pak palaikė ryšių su JAV stiprinimą ir nuosaikią poziciją santykiuose su Šiaurės Korėja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jones, B. (2020). *Dictionary of World Biography.* ANU Press, p. 684
2. ↑  Park Geun-hye: South Korea court upholds 20-year jail term for ex-leader, BBC, 2021–01–14
3. ↑  Hoare, J. (2020). *Historical Dictionary of the Republic of Korea.* Rowman & Littlefield Publishing Group, p. 503–504


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**I Mjongbakas** | **Pietų Korėjos prezidentas**2013 m. vasario 25 d. – 2017 m. kovo 10 d. | Po to:**Mun Džėinas** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPietų Korėja Pietų Korėjos prezidentai |
| --- |
|  |
| Presidential Seal of South Korea | 
I Singmanas • Heo Jeong (laikinasis) • Jun Boson • Pak Čionghy • Čoi Kjūha • Pak Čhunghunas (laikinasis) • Čion Duhanas • No Tėu • Kim Jongsamas • Kim Dedžiunas • No Mu Hionas • Goh Gun (laikinasis) • I Mjongbakas • Pak Kunhe • Hvang Kioan (laikinasis) • Mun Džėinas • Jun Sokjolas | Presidential Standard of South Korea |

 |
| Kajena*Cayenne* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KajenaKajena

4°55′0″ š. pl. 52°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.91667°š. pl. 52.31667°r. ilg.﻿ / 4.91667; 52.31667﻿ (Kajena)Koordinatės: 4°55′0″ š. pl. 52°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.91667°š. pl. 52.31667°r. ilg.﻿ / 4.91667; 52.31667﻿ (Kajena) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Prancūzijos Gviana Prancūzijos Gviana |
| **Apskritis** | Kajenos apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1664 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 63 652  |
| **Plotas** | 23,6 km² |
| **Tankumas** (2018) | 2 697 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kajena |

Kajenos kantonai
**Kajena** (pranc. *Cayenne*) – Prancūzijos užjūrio departamento Prancūzijos Gvianos administracinis centras. Miestas išsidėstęs Atlanto vandenyno pakrantėje prie Kajenos upės žiočių. Miestas suskirstytas į 6 kantonus.

Istorija
--------

Nors dabartinio miesto apylinkėse daug anksčiau už prancūzus lankėsi ispanai, tačiau šios žemės jiems pasirodė per daug atgrasios ir skurdžios. 1643 m. Prancūzijos Gvianoje išsilaipino prancūzai, o 1664 m. įkūrė gyvenvietę, kuri vadinta ***La Ravardjeru*** ( *La Ravardière*). Miesto teisės ir dabartinis pavadinimas suteiktas 1777 m. Atskirais laikotarpiais miestą buvo užėmę brazilai, olandai, britai. 1854–1938 m. miestas naudotas kaip įkalinimo vieta.

Kajenos pavadinimas, kaip ir visas Gvianos regiono vardas, kilęs nuo indėnų vajanų.

Ekonomika
---------

Kajena – svarbus krevečių žvejybos centras. Svarbus jūrų uostas. Eksportuojami bananai, auksas, romas, kailiai, prieskoniai, žuvis, mediena. Yra Kajenos-Rošambė oro uostas.

Turizmas
--------

Botanikos sodas
Kajenos svarbiausia gatvė – Generolo De Golio aveniu (*Avenue Général de Gaulle*). Ši gatvė rytuose siekia pakrantę, kur įsikūrę Palmių aikštė (*Place de Palmistes*) ir Grenoblio aikštė (*Place de Grenoble*). Čia išsidėsčiusios ir svarbiausios miesto įstaigos: *Hôtel de Ville* (miesto rotušė) įkurta 1890 m. jėzuitų, paštas, prefektūros centras, Prancūzijos Gvianos prefekto rezidencija ir Frankonijos Departamento muziejus. Į vakarus yra Seperu forto, statyto XVII a. griuvėsiai. Pietuose yra turgus ir Viktoro Šleicherio aikštė. Pietinė miesto dalis, atskirta kanalu, vadinama kinų rajonu (*Chinois*), žinoma kaip nesaugus rajonas. Kiti svarbesni miesto pastatai yra katedra, savivaldybės biblioteka, keli muziejai, mokslo tyrimų institutas. Pajūryje yra keli paplūdimiai, tačiau jūroje dažni rykliai. Kajenoje yra keletas viešbučių.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Cayenne*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
6. ↑  В. А. Никонов. *Краткий топонимический словарь*. Москва: Мысль, 1966.
7. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 185

Nuorodos
--------

* Kajeno ir apylinkių iliustracijos
* Fotogalerija
**Antanas Kučinskas-Kučas-Gervydas** (1900 m. spalio 14 d. Juškuose, Lekėčių valsčius, Šakių apskr. – 1988 m. balandžio 28 d. Putnamo vienuolyno prieglaudoje) – mokslininkas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Buvo šeštasis vaikas šeimoje. Baigęs Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakultete. Jį 1927 m. baigęs, gavo daktaro laipsnį už monografiją „Kęstutis". Gavęs *Alliance Française* stipendiją studijavo Prancūzijoje, 1928 m. Grenoblio ir 1938 m. Nansi universitetuose, įgijo teisę dėstyti prancūzų kalba.

1927–1928 m. Marijampolės marijonų gimnazijos, 1929–1939 m. Marijampolės mokytojų seminarijos istorijos mokytojas. 1939–1940 m. Šiaulių berniukų gimnazijos direktorius, 1940–1943 m. Kauno 5-osios gimnazijos mokytojas, 4-sios gimnazijos direktorius.

1943 m. kovo 16 d. su grupe Lietuvos inteligentų gestapo suimtas ir išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą, palikęs namuose žmoną Albiną Žilinskaitę, sūnų ir dukrą. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui 1945 m. Pucke (į šiaurės vakarus nuo Gdansko) TSRS karių išlaisvintas. Nors ir ištvėręs konclagerio kančias bei sunkumus (dar konclageryje jis gyveno su širdies stimuliatoriumi) liko Lenkijoje. Gyveno Varšuvoje. Vėliau kurį laiką gyveno Paryžiuje. 1946 m. atvyko į JAV, 1947 m. Skrantono universiteto profesorius, dėstė Rytų Europos istoriją bei naująsias kalbas. 1967 m. suteiktas profesoriaus emerito vardas.

Veikla
------

Nagrinėjo XIV a. Lietuvos politinę, karų su kryžiuočiais, gyvendamas išeivijoje – ir lietuvių emigrantų istoriją. Pirmasis kompleksiškai tyrė XIV a. antrosios pusės įvykius Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje, įvertino Kęstučio, kaip asmenybės, vietą Lietuvos istorijoje. Spaudai parengė J. Totoraičio vidurinių (1938 m.) ir naujųjų (1939 m.) amžių istorijos vadovėlių.

Bibliografija
-------------

* Kęstutis. (1938 m. 1988 m.)
* Prancūzų kalbos gramatika. (1939 m.)
* Amerikos lietuvių istorija. (1971 m.) ,
* Lithuanians in America anglų kalba, 1975 m. (vertėjas Joseph Boley)
* Vytautas Didysis. (kolektyvinė monografija 1930 m. 1989 m.)
* Krikščionybė Lietuvoje. (kolektyvinė monografija 1938 m.)
* Šv. Petro lietuvių parapija. Bostone (1956 m.)
* Lietuvių Romos katalikų susivienijimas Amerikoje 1886–1956. (1956 m.)
* Kun. Antanas Staniukynas. (1965 m.)
* Shenandoah lietuvių Šv. Jurgio parapija. (1968 m.)
* Arkivyskupas Jurgis Matulaitis-Matulevičius. (1979 m. anglų kalba 1981 m.)
* Už spygliuotų vielų. (Atsiminimai, A. Gervydo slapyvardžiu, 1950 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdas Selenis. *Antanas Kučinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 185 psl.
**Tvirkinimas** – seksualinio pobūdžio veiksmai su nepilnamečiais, kuriais siekiama lytinio susijaudinimo ar pasitenkinimo. Reiškiasi lytiniu santykiavimu ar kitokiu lytinės aistros tenkinimu, pavyzdžiui masturbacija, ekshibicionizmu. Tiek tvirkinamieji veiksma, tiek pornografijos rodymas gali daryti neigiamą poveikį nepilnamečio psichikai, sukelti per ankstyvą jo domėjimąsi lytiniais santykiais, neteisingą įsivaizdavimą apie juos.

Lietuvoje pagal Baudžiamojo kodekso 153 str. („Jaunesnio kaip 16 metų asmens tvirkinimas") laikomas nusikaltimu.  Nurodoma, kad tokio amžiaus asmuo negali duoti sutikimo lytiškai santykiauti, nors kitose šalyse, pavyzdžiui, Prancūzijoje nurodoma 15 m. amžiaus riba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tvirkinamieji veiksmai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-11-15.
2. ↑  „Baudžiamojo kodekso 153 str.". *e-seimas.lrs.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-11-15.
3. ↑  „French parliament approves landmark bill setting age of sexual consent at 15". *France 24*. 2021-04-15. Nuoroda tikrinta 2022-07-09.
4. ↑  „Prancūzijos parlamentarai pritarė 15 metų ribai lytiniams santykiams partnerių sutikimu". *15min*. Nuoroda tikrinta 2022-07-09.
*Apie buvusį viensėdį žr. Kajutis (Varėna)*.

| Kajutis |
| --- |
| Vieta | Varėnos r. Lietuva |
| Plotas | 0,036 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,86 km |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kajutis

  |
| **Koordinatės:** | 53°59′40″ š. pl. 24°44′06″ r. ilg.﻿ / ﻿53.99444°š. pl. 24.73500°r. ilg.﻿ / 53.99444; 24.73500Koordinatės: 53°59′40″ š. pl. 24°44′06″ r. ilg.﻿ / ﻿53.99444°š. pl. 24.73500°r. ilg.﻿ / 53.99444; 24.73500 |

**Kajutis** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 14 km į pietus nuo Panočių, Karaliaučiznos miške. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 0,36 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 129,6 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais. Aplink ežerą iškastais kanalais vandens perteklius nuteka į netoliese rytuose tekančią Ūlą.

Etimologija
-----------

Ežerėvardis *Kajùtis* galimai kilęs nuo tokio pat asmenvardžio. Tačiau gali būti ir tarmiškas perdirbinys iš *\*Kojutis*, kuris būtų kilęs nuo žodžio *koja*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 142
**Jurgita Smolskytė (Smalstytė)** (pranc. *Georgette Smolski*; 1920 m. vasario 8 d. Vervjė mieste, Belgijoje – 2012 m. sausio 15 d. Briuselyje) – Belgijos žurnalistė ir mecenatė.

Biografija
----------

Gimė lietuvių socialdemokratų veikėjo Jurgio Smolskio-Smalsčio ir belgės Germaine Geelens šeimoje, jau po tėvo mirties. Našlė su naujagime dukra Jurgita grįžo į Lietuvą ir dirbo Marijampolės realinėje gimnazijoje, vėliau – bibliotekininke Kauno universitete. 1926 m. jos pervažiavo gyventi į Belgiją.

Po mokyklos baigimo Jurgita ėmė studijuoti istoriją Briuselio laisvajame universitete, pradėjo dalyvauti studentų marksistų sueigose. Rašė straipsnius, palaikančius antifrankinį judėjimą Ispanijos pilietiniame kare. Antrojo pasaulinio karo metais įsitraukė į Antinacinio pasipriešinimo Belgijoje gretas, suartėjo su nelegalaus laikraščio *Drapeau Rouge* (liet. *Raudonoji vėliava*) redaktoriumi Pierre Joye ir tapo pogrindine kurjere. Už drąsą Pasipriešinimo metu ji po karo buvo apdovanota Briuselio laisvojo universiteto Verhaegeno medaliu. 

Baigus studijas dirbo Briuselio kairės pakraipos laikraščiuose *Drapeau Rouge* ir *Front*, straipsnius pasirašydavo slapyvardžiais *Anne Vincent*, *Claire Perin*, *Carine Dahl*. 1948 m. ištekėjo už Vengrijos atašė Varšuvoje Ferenc'o Majoros'o ir persikėlė gyventi į vyro gimtąją šalį, įstojo į Vengrijos komunistų partiją. Gimė sūnus. Po šešiolikos bendrų gyvenimo metų šeima išsiskyrė, Jurgita nusprendė vėl gyventi Briuselyje. Dirbo mokytoja *Decroly* ir *Europos* mokyklose Belgijos sostinėje iki pat išėjimo į pensiją.

Kai 1991 m. iširo Sovietų Sąjunga ir Lietuva vėl tapo nepriklausoma, J.Smolskytė išstojo iš Belgijos Komunistų partijos ir atnaujino ryšius su tėvo gimtine. Ji 1996 m. įsteigė tėvų vardu pavadintą *Smolski–Gleen fondą*, kuris rėmė Vilniaus universiteto magistrantų istorijos studijas Briuselio laisvajame universitete. Nuo 1992–ųjų tėvo gimtinėje Kamajuose ji kasmet apdovanodavo vertinga knyga miestelio vidurinės mokyklos abiturientą, geriausiai išlaikiusį gimtosios kalbos egzaminą.

Parašė knygą apie tėvo gyvenimą, ji buvo išleista ir lietuvių kalba.

Bibliografija
-------------

* Jurgita Smalstytė. *Mano tėvas* [iš prancūzų kalbos vertė V. Kauneckas] – Vilnius: Vaga, 1967
* Jurgita Smolskytė – Georgette Smolski. *Vieno gyvenimo šviesa*. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 1998, 171 p. ISBN 9986-19-319-2
* Georgette Smolski. *Jurgis Smalstys. Un destin lituanien.* – Paris: L’Harmattan, 2001, 253 p. ISBN 2-7475-0226-0
* Jurgita Smolski. *Engagés volontaires: dix U.L.Bistes dans notre mémoire* / préface de José Gotovitch. – Bruxelles: CARCOB, 2010. – 64 p. ill. ISBN 978-2-87188-010-3

Šaltiniai
---------

* Vanda Zaborskaitė. *Lietuvio biografija prancūziškai* // Literatūra ir menas, 2012 m.[neveikianti nuoroda]
* Dalia Kabašinskaitė. *Belgė Jurgita* // Kaleidoskopas, 2011 m.[neveikianti nuoroda]
* *Jurgita Smolski nous a quittés*. // Etincelle, 2012 m. Archyvuota kopija 2012-02-05 iš Wayback Machine projekto.
* Milou Rikir. *Après une vie bien remplie, Jurgita nous a quittés* // particommuniste.be; 2012 m.
**Klemensas Gumauskas** (1918 m. spalio 24 d. Pamargiuose, Igliškėlių valsčius – 2015 m. lapkričio 8 d. Stokholme) – Lietuvos inžinierius, Švedijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1936 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, 1940 m. – Kauno Karo mokyklą, jaunesnysis leitenantas. 1941–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakultete. 1944 m. gegužės mėn. kaip antinacinio pasipriešinimo dalyvis suimtas, įkalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje. 1945 m. Sąjungininkų kariuomenės išlaisvintas pateko į pabėgėlių stovyklą Kopenhagoje. 1945 m. pab. apsigyveno Stokholme. 1957 m. baigė Švedijos karališkąją aukštąją technikos mokyklą, 1970 m. – Stokholmo universitetą. 1957–1983 m. bendrovės „L M Ericsson" inžinierius. Išėjęs į pensiją vertėjauja.

1946 m. vienas Švedijos lietuvių draugijos (nuo 1950 m. Švedijos lietuvių bendruomenė) steigėjų, veikėjas, 1983–2000 m. pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* Lietuviai Švedijoje, su kitais, 1998 m. lietuvių ir švedų k.

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Klemensas Gumauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 278 psl.