recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Venecijaus gyvenimas ir Cezario mirtis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Venecijaus gyvenimas ir Cezario mirtis |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Janina Lapinskaitė |
| Prodiuseris (-iai) | Kęstutis Petrulis |
| Scenaristas (-ai) | Janina Lapinskaitė |
| Metai | 2002 |
| Žanras | Dokumentika |
| Trukmė | 55 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Venecijaus gyvenimas ir Cezario mirtis** (angl. *The Life of Venecijus and Death of Caesar*) – 2002 m. sukurtas lietuviškas 55 min. dokumentinis filmas, pasakojantis apie ūkininką, kaimo keistuolį Venecijų, kurio artimiausias draugas – paršelis Cezaris.

Apie filmą
----------

„*Nesikark šiandien, jei gali pasikarti rytoj*", – tikina save vienišas ūkininkas Venecijus, leidžiantis dienas su paršeliu Cezariu. Jie abu labai svarbūs vienas kitam, tačiau vieną dieną jiems tenka išsiskirti. Penktą dešimtį bebaigiantį Venecijų paliko žmona, vaikai. Ištuštėjusiame ūkyje jis bando prisijaukinti vienatvę, kaip prisijaukino ir savo vienatvės liudininką paršelį Cezarį. Venecijus gyvena savo pasaulyje tarsi visiškai susitaikęs su vienatve, kuri yra neatskiriama jo egzistencijos dalis. Šiuo filmu režisierė Janina Lapinskaitė nuosekliai tobulina savitą, "tarpinį" tarp vaidybinio ir dokumentinio kino stilių.

Filmo herojus – kaimo keistuolis, tautodailininkas, medžio drožėjas Venecijus Jočys, 1999 m. Liongino Šepkos premijos laureatas. Jį išgarsino ne tik režisierės Janinos Lapinskaitės filmas, bet ir itin originali akcija. Stojimo į Europos Sąjungą dieną, kai šalies gyventojai buvo kviečiami vienu metu įjungti visas šviesas, Venecijus, kad Lietuva geriau būtų matoma iš kosmoso, sudegino savo kluoną.

Šis filmas galėjo turėti tęsinį, nes režisierės Janinos Lapinskaitės studentai labai apgailestavo dėl liūdnos Cezario baigties ir padovanojo Janinai kitą mažą paršelį, kurį nupirko iš ūkininko. Po to su savo vyru Algimantu Puipa prižiūrėjo tą paršelį daugiabučio rūsyje.

Kūrybinė grupė
--------------

* Kompanijos – „Beta CAM", studija „2000",
* Režisierė, scenaristė – Janina Lapinskaitė,
* Prodiuseris – Kęstutis Petrulis,
* Operatorius – Martynas Vidzbelis.

Festivaliai
-----------

Filmas apdovanotas Spaudos prizu Tarptautiniame naujojo dokumentinio kino festivalyje „Flahertiana" Permėje (Rusija), Televizijos prizu Tarptautiniame Avancos kino festivalyje (Portugalija), pripažintas geriausiu Baltijos šalių filmu Tarptautiniame kino forume „Arsenals" Rygoje (Latvija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tautodailininkas Venecijus Jočys Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Filmo pristatymas[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Filmo festivaliai[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Filmo aprašymas
* Filmo recenzija
| **Janošas Aderis*János Áder*** |
| --- |
|  |
| J. Aderis 2015 m. |
| Gimė | 1959 m. gegužės 9 d. (64 metai)Čorna, Vengrija Vengrija |
|  |
| Veikla | politikas |
| Partija | „Fidesz" |
|  |
| Išsilavinimas | Budapešto universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | János Áder |

**Janošas Aderis** (veng. *János Áder*, g. 1959 m. gegužės 9 d. Čornoje, Vengrijoje) – Vengrijos politikas, europarlamentaras. 2012–2022 m. ėjo Vengrijos prezidento pareigas

Biografija
----------

J. Aderis gimė katalikiškoje šeimoje Čornos miestelyje, Dėro-Mošono-Šoprono apskrityje. Čia baigė vietinę mokyklą. Tėvas János Áder vyr. (1932–1980) – parduotuvės darbuotojas, motina Terézia Szabó (g. 1936 m.) - ligoninės buhalterė.

1983 m. baigė studijas Budapešto Lorando Etvešo universiteto Teisės ir politinių mokslų fakultete. 1986-1990 m. buvo mokslinis bendradarbis Vengrijos mokslų akademijos Sociologijos institute.

Politinė karjera
----------------

1990–2009 m. buvo Vengrijos parlamento – Nacionalinės asamblėjos – narys, 1997–1998 ir 2006–2009 m. – Nacionalinės asamblėjos vicepirmininkas, 1998–2002 m. – pirmininkas.

2009–2012 m. – Europos parlamento narys.

1988 m. įstojo į liberalų-demokratų partiją „Fidesz". 2002–2003 m. – partijos „Fidesz" prezidentas. 2002–2006 m. – partijos „Fidesz" Nacionalinėje asamblėjoje lyderis.

2012 m. gegužės 2 d. išrinktas Vengrijos prezidentu, kurio pareigas pradėjo eiti 2012 m. gegužės 10 d.

2017 m. kovo 13 d. parlamente buvo perrinktas Vengrijos prezidentu antrai penkerių metų trukmės kadencijai. Šias pareigas užėmė 2017 m. gegužės 8 d.

Nuorodos
--------

* Biografija

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Pál Schmitt** | **Vengrijos prezidentas**2012-2022 | Po to:**Katalin Novák** |
| **Jurgita Petrauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1975 m. kovo 30 d. (48 metai)Utena |
| Sutuoktinis (-ė) | Evaldas Petrauskas |
| Vaikai | Julija, Jonas |
|  |
| Pareigos | švietimo ir mokslo atašė prie Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus pedagoginis universitetasVilniaus universiteto Verslo mokykla |

**Jurgita Petrauskienė** (g. 1975 m. kovo 30 d. Utenoje) – Lietuvos pedagogė, edukologė, politinė veikėja.

Biografija
----------

Mokėsi Utenos 4–ojoje vidurinėje mokykloje.

1997 m. baigė Vilniaus pedagoginio universiteto anglų kalbos pedagogikos bakalauro studijas. 2002 m. Vilniaus universiteto Tarptautinėje verslo mokykloje įgijo magistrės laipsnį.

1997–2001 m. dirbo PHARE profesinio švietimo ir mokymo reformų koordinavimo centre projektų vadove, Tarptautinių mokslo ir technologijų plėtros programų agentūroje Tarptautinių programų skyriaus vedėja, direktoriaus pavaduotoja.

2007–2016 m. buvo Mokslo ir studijų stebėsenos ir analizės centro (MOSTA) direktorė.

2016 m. gruodžio 13 d. paskirta švietimo ir mokslo ministre Sauliaus Skvernelio Vyriausybėje. Po mokytojų protestų dėl pakeistos apmokėjimo tvarkos buvo atstatydinta.
2019 m. rugpjūčio 28 d. paskirta švietimo ir mokslo atašė prie Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO).

  

Priklauso įvairioms europinėms ir Lietuvos švietimo vertinimo ir ekspertų grupėms.

Šeima
-----

J. Petrauskienė yra ištekėjusi už buvusios Seimo narės Mildos Petrauskienės sūnaus Evaldo Petrausko. Turi du vaikus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Premjeras Saulius Skvernelis pranešė, kad keičia tris savo Vyriausybės ministrus
2. ↑
3. ↑  Būsimoji švietimo ministrė – įtakingos socialdemokratės marti

Nuorodos
--------

* J. Petrauskienės biografija
* Kandidatė į ministres J. Petrauskienė savo karjerą visad siejo su švietimu

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Audronė Pitrėnienė** | **Lietuvos švietimo ir mokslo ministrė**2016–2018 | Po to:**Algirdas Monkevičius** |
**Pigmaliono efektas** - taip socialinėje psichologijoje vadinama[1] nuostatos įtaka socialiniam suvokimui. Nuostatos turi įtakos tiek suvokimo selektyvumui, tiek vertinimo pobūdžiui. Pigmaliono efektu vadinama išsipildanti pranašystė arba tiksliau tai, jog kažkas įvyksta, ko buvo tikimasi. Faktą, kad nuostatos turėjo įtakos suvokimui žmogus gali ir nuneigti, jo neįsisąmoninti. Pigmaliono efektas būtent tą ir įrodo.

Robert Rosenthal ir Lenore Jacobson jo esmę pagrindė tyrimu[2], 1968 metais. Lankydamiesi pradinėse mokyklose jie pasakydavo mokytojams, kad, testų duomenimis, tam tikri mokiniai yra potencialūs pirmūnai. Faktiškai jokių intelekto ar kitokių testų su mokiniais nebuvo atlikta, o mokinių pavardės buvo pasirinktos atsitiktinai. Bet mokytojams nenujaučiant eksperimentuotojai sukūrė palankią jų nuostatą kai kurių mokinių atžvilgiu. Pasąmoningai mokytojai iš „pažymėtų" mokinių daugiau tikėjosi, labiau juos spaudė ir daugiau su jais dirbo. Rezultatas buvo toks, kokio ir tikėtasi. Eksperimentuotojams atvykus po metų, „pažymėtųjų" vaikų pažangumas statistiškai reikšmingai skyrėsi nuo kitų vaikų pažangumo. Tai ir yra Pigmaliono efekto esmė.

Tačiau šis efektas turi ir kitą, bjauriąją pusę. Priskiriant žmogui neigiamas savybes ir viltis, ilgainiui jis ima taip elgtis, kad tas viltis pateisintų. Kritinis periodas yra tas, kai žmogus sutinka ir priima jam priskiriamas savybes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Suslavičius A. Socialinė psichologija, 2006
2. ↑  Rosenthal Robert & Jacobson Lenore, Pygmalion in the classroom (1992). Expanded edition. New York: Irvington
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Tongos vėliava (Santykis: 1:2)
**Tongos vėliava** oficialiai buvo priimta 1875 m. lapkričio 4. Vėliavos pagrindas raudonas, reiškiantis pralietą Jėzaus kraują jo nukryžiavimo metu ir primenantis šalies gyventojams, kad jie turi būti dėkingi už išgelbėjimą jam. Viršutiniame kairiajame kampe yra baltas kantonas, simbolizuojantis Jėzaus dorumą ir skaistumą, ir jo centre raudonas lygių galų kryžius, kuris rodo, kad šalies gyventojai yra krikščionys.

Vėliava panaši į Raudonojo Kryžiaus vėliavą, iš pradžių jos netgi buvo vienodos, tačiau vengiant painiavos, buvo kiek pakeistas dizainas. Vėliava buvo naudojama jau nuo 1864, tačiau oficialiai priimta 1875. Ji buvo paremta Tongos karaliaus, George Tupou I, idėja. 1875 konstitucija skelbia, kad vėliava niekada neturi būti pakeista.

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| **Kazys Kupčiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. gegužės 15 d.Rusija Dobilė, Pakuonio valsčius, Kauno apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1959 m. vasario 1 d. (68 metai)Kanada Kanada |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių sąjunga |

**Kazys Kupčiūnas** (1890 m. gegužės 15 d. Dobilė, Pakuonio valsčius, Kauno apskritis, Rusijos imperija – 1959 m. vasario 1 d. Torontas, Kanada) – Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1903 m. baigė Panemunės pradžios mokyklą. 1904–1907 m. mokėsi Veiverių kunigų seminarijoje, 1909 m. baigė „Saulės" kursus.

1910–1914 m. mokytojavo Žemaičių Kalvarijos pradžios mokykloje. 1914–1919 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, buvo patekęs į vokiečių nelaisvę.

1919–1920 m. Telšių apskrities švietimo komisijos pradžios mokyklų instruktorius. Bendradarbiavo žurnale „Mokykla ir gyvenimas".

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, LVS ir LSLDP frakcijų blokui.

1923–1926 m. Kauno pradžios mokyklos mokytojas, 1927–1929 m. Kauno miesto pradžios mokyklų instruktorius, 1930–1936 m. pradžios mokyklos mokytojas. 1937–1940 m. dirbo bendrovėje „Amlit". 1944 m. pasitraukė į Vakarus, apsigyveno Kanadoje.

Literatūra
----------

* Kupčiūnas Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 30.
* Kupčiūnas Kazys, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1957, t. 10, p. 369.
* Tamošaitis M. Kupčiūnas Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 199–202.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
*Kitos reikšmės – Vevė (vudu).*

| Vevėpranc. *Vevey* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

VevėVevė

46°28′00″ š. pl. 6°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿46.46667°š. pl. 6.85000°r. ilg.﻿ / 46.46667; 6.85000﻿ (Vevė)Koordinatės: 46°28′00″ š. pl. 6°51′00″ r. ilg.﻿ / ﻿46.46667°š. pl. 6.85000°r. ilg.﻿ / 46.46667; 6.85000﻿ (Vevė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Vo kantonas Vo kantonas |
|  |
| **Meras** | Laurent Ballif |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 17 287  |
| **Kalba** | Prancūzų |
| **Plotas** | 2,39 km² |
| **Tankumas** (2007) | 7 233 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 1800 |

**Vevė** (pranc. *Vevey*) − miestas Šveicarijos vakaruose, prie Ženevos ežero, į pietryčius nuo Lozanos, Vo kantone.

Vevė miestas yra prancūziškai kalbančioje Šveicarijos dalyje.

Mieste yra maisto milžino Nestle koncerno būstinė, įsteigta 1867 m. Šiame mieste savo gyvenimą baigė anglų komikas ir aktorius Čarlis Čaplinas.

Vevė gerai žinomas ir dėl vykstančių didelių turgų antradieniais ir šeštadieniais.

Istorija
--------

Antikoje Vevė buvo žinomas kaip *Viviscus* ar *Vibiscum*. Pirmą kartą miestas paminėtas senovės graikų filosofo Ptolemėjaus, kuris jį pavadino *Ouikos*.

Galerija
--------

* Šv. Barbaros cerkvėŠv. Barbaros cerkvė
* SenamiestisSenamiestis
* Vevės turizmo centrasVevės turizmo centras
* Vevė ir ją supantys kalnaiVevė ir ją supantys kalnai
* Alimentariumo muziejusAlimentariumo muziejus
* Čarlio Čaplino skulptūraČarlio Čaplino skulptūra

Nuorodos
--------

Vevė miesto internetinis puslapis Archyvuota kopija 2009-03-19 iš Wayback Machine projekto. **(**pranc.**)**
Videniškių vienuolynas
Vienuolyne įkurtas muziejus
**Videniškių atgailos kanauninkų vienuolynas** – buvęs atgailos kanauninkų vienuolynas Videniškiuose (Molėtų rajonas), veikęs 1618–1832 m. Restauruotame vienuolyne dabar įkurtas Videniškių vienuolyno muziejus (Šilelio g. 6a). Tai mūrinė, dviaukštė regulinių atgailos kanauninkų vienuolyno vyresniųjų (infulatų) rezidencija, pastatyta 1754 m. Vienuolyne yra restauruotos senovinės freskos.

Istorija
--------

1617 m. Martynas Marcelijus Giedraitis fundavo reguliariųjų atgailos kanauninkų (liaudyje vadintų baltaisiais augustinais) vienuolyną Videniškiuose, kuris tapo šio ordino centru Lietuvoje. 1618 m. pastatai perduoti Ipolitui Žepnickiui, ordino provincijolui ir bažnyčios klebonui, nors statybos darbai dar vyko iki 1620 m. Pirmasis vienuolyno pastatas buvo nedidelis, medinis, jame galėjo gyventi 12 vienuolių. Vienuoliams atiduota Videniškių bažnyčia. Vienuolyno bažnyčia sumanyta ir kaip šeimyninis mauzoliejus, taip pat liudijo gilią fundatorių giminės dvasinio gyvenimo tradiciją (1544 m. palaimintuoju paskelbtas atgailos kanauninkas Mykolas Giedraitis, kurio kultą giminės nariai uoliai skatino). 1631 m. prie naujosios bažnyčios dešiniojo šono pristatyta kvadratinė koplyčia su erdviu rūsiu, kuriame laidoti Giedraičių šeimos nariai.

XVIII a. 2-ojoje pusėje miestelyje prie vienuolyno veikė parapinė mokykla, 1777 m. joje mokėsi 5 bajorų ir 15 miestelėnų ir valstiečių vaikų. Prie vienuolyno buvo noviciatas (naujokynas). Videniškiuose dažniausiai gyveno pats ordino generolas, vienuolyne XVIII a. dirbo religinių raštų rengėjas Mykolas Olševskis.

Vienuolynas veikė iki 1783 m. kai Livonijos vyskupas Juozapas Kazimieras Kosakovskis, gavęs popiežiaus Pijaus VI bulę, užėmė vienuolyną ir jam priklausančias valdas. Tuo metu apnaikinti ir vienuolyno pastatai. 1790 m. bylą dėl vienuolyno iš dalies laimėjo vienuoliai, kurie priteistomis lėšomis suremontavo gyvenamuosius pastatus, o 1801 m. atnaujino ir bažnyčią. Po 1831 m. sukilimo vienuolyną 1832 m. rusų valdžia uždarė, o bažnyčia tapo parapine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Videniškių vienuolyno muziejus. Archyvuota kopija 2022-12-05 iš Wayback Machine projekto. Moletumuziejus.lt (tikrinta 2022-12-05).
2. ↑  Kultūra, istorija, ramybė: apie vis dažniau keliautojų atrandamą Videniškių vienuolyną. 2021-12-26, Lrt.lt (tikrinta 2022-12-05).
3. ↑  Videniškių vienuolyno muziejus (Molėtų krašto muziejaus padalinys). Infomoletai.lt (tikrinta 2022-12-05).
4. ↑  Videniškių vienuolyno muziejus. Pamatyklietuvoje.lt (tikrinta 2022-12-05).
5. ↑  Buvęs atgailos kanauninkų vienuolynas. Archyvuota kopija 2022-02-24 iš Wayback Machine projekto. Mii.lt (tikrinta 2022-12-05).
6. ↑  Vienuolynas Archyvuota kopija 2005-02-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Tonia |
|  
Tonia 1968 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Arlette Antoine Dominicus |
| Gimė | 1947 m. liepos 25 d. (75 metai)Anderlechtas, Belgijos vėliava Belgija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |

**Tonia** (tikr. *Arlette Antoine Dominicus*, g. 1947 m. liepos 25 d. Anderlechte) – Belgijos dainininkė.

1966 metais Belgijos transliuotojo RTB sprendimu išrinkta šalies atstove „Eurovizijos" dainų konkurse. Ten ji su daina „Un peu de poivre, un peu de sel" užėmė ketvirtą vietą, kuris tuo metu buvo Belgijos geriausias rezultatas konkurse. 1968 metais dainininkė dalyvavo Belgijos nacionalinėje atrankoje į „Euroviziją", tačiau su kūriniu „Il y avait" pergalės nepasiekė.

1969 metais Tonia dalyvavo Vokietijos šlagerių konkurse. 1973 m. vokiečių atrankoje į „Euroviziją" su daina „Sebastian" užėmė antrą vietą.

Paskutinis atlikėjos singlas „Ich will nach Afrika" išleistas 1982 metais, o 1990 m. pasirodė geriausių dainų rinkinys „Les plus grand succès de Tonia".

Diskografija
------------

* 1981: *This Is My Day*
* 1990: *Les plus grand succès de Tonia*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tonia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tonia IMDB svetainėje **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lize Marke  *„Als het weer lente is"*** |  **Belgijos atstovė Eurovizijoje**1966 | Po to:**Louis Neefs  *„Ik heb zorgen"*** |
**Angelė Rupšienė**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1952 m. birželio 27 d. (68 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnius,  Lietuvos TSR |
| Ūgis | 168 cm |
| Svoris | 68 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** |  |
| Profesionalūs klubai |
| nowrap | nowrap | nowrap| |
| Šalies rinktinė |
|  |  TSRS moterų krepšinio rinktinė |  |
|  |

**Angelė Rupšienė (Jankūnaitė)** (g. 1952 m. birželio 27 d. Vilniuje) – buvusi krepšininkė, trenerė, viena tituluočiausių Lietuvos sportininkių.

A. Rupšienė daugiausiai žaidė Vilniaus „Kibirkšties" komandoje. Tarptautinėse varžybose ji žaidė Sovietų Sąjungos moterų krepšinio rinktinės sudėtyje ir laimėjo Monrealio 1976 m. vasaros olimpinių žaidynių ir Maskvos 1980 m. vasaros olimpinių žaidynių aukso medalius, iškovojo auksą trijuose Europos čempionatuose (1972, 1976, 1978 m.), dviejuose Pasaulio čempionatuose (1971, 1975 m.).

Nuorodos
--------

* Angelė Rupšienė Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Angelė Rupšienė (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2017-06-09 iš Wayback Machine projekto.


| Apdovanojimai |
| --- |
| Prieš tai: **Česlovas Jezerskas** | **Geriausias Lietuvos sportininkas**1976 | Po to: **Vilma Bardauskienė** |
*Kitos reikšmės – Tibeto skveras (Kaunas).*
Koordinatės: 54°40′54″ š. pl. 25°17′38″ r. ilg.﻿ / ﻿54.68167°š. pl. 25.29389°r. ilg.﻿ / 54.68167; 25.29389

2023 m.
2009 m.
**Tibeto skveras** – Lietuvos skveras, esantis Vilniuje, Užupyje, netoli Vilniaus Senamiesčio.

Istorija
--------

2008 m. gruodžio 19 d. Tibeto rėmimo grupės nariai Vilniaus miesto savivaldybei pateikė projektą, kuriame siūloma apleistą skverelį, esantį Užupio Malūnų gatvėje, pavadinti Tibeto vardu. 2001 m. Užupyje lankėsi Dalai Lama XIV, jam buvo suteiktas Užupio garbės piliečio vardas. 2010 m. birželio mėn. minint Lietuvos okupacijos ir genocido dieną, buvo atidarytas Tibeto skveras. 2013 m. jame buvo įrengti takai, pastatyta Rimanto Sakalausko mozaikinė kompozicija „Mandala", tapusi pagrindiniu Tibeto skvero akcentu. Skulptūrą 2013 m. rugsėjo 12 d. atidengė Tibeto Dalai Lama XIV. Pastačius skulptūrą, buvo patiesta žolė. Darbai vyko pagal Vilniaus miesto tvarkymo planą.

Šaltiniai
---------

* Vilniuje atidarytas Tibeto skveras
* Kultūros ir visuomenės veikėjai inicijavo peticiją „Tibeto skveras bus!"
* Dalai Lamos vizito išvakarėse užvirė darbai Tibeto skvere

Nuorodos
--------

* Skveras (Wikimapia)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Laivai prie prieplaukos krantinės Hiustono uoste
Maža turistinė prieplaukos krantinė (Ispanija)
**Prieplaukos krantinė** (angl. *wharf*) – stacionarus uosto statinys, sienele sutvirtintas išgrįstas krantas, prie kurio švartuojasi laivai. Tokia krantinė taip pat ir apsaugo krantą nuo paplovimo. Prie šių krantinių įrengiamos laivavietės, kuriose laivai ne tik stovi, bet ir jose kraunami kroviniai ar laipinami keleiviai.

Krantinės statomos iš betono, geležies, akmens, seniau – iš medienos. Paprastai turi švartavimosi įrengimus (knechtus, švartavimo polius ir kt.), pandusus, trapus ir pan.
Prie krantinių gali būti įrengti pirsai su papildomomis laivavietėmis. Prieplaukose, prie prieplaukų krantinių dažnai būna sandėliai, uosto kranai ir kita įranga, reikalinga laivams aptarnauti.

Specializuotos krantinės (su specialia įranga) paprastai turi ir specialius pavadinimus:

* krovimo krantinė,
* gaisrinė krantinė,
* karantino krantinė,
* degalinė krantinė

ir pan.
**Angelė Zubienė-Petrauskaitė** (g. 1945 m. spalio 28 d. Gintautų k. Panevėžio r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. M. Sasnauskienė), 1968–1973 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. A. Petrausko klasė).

1973–1978 m. Panevėžio rajono kultūros skyriaus vyr. metodininkė ir rajono kultūros darbuotojų moterų choro vadovė. Kolektyvą parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei, pirmųjų ir kitų prizinių vietų laimėjo respublikiniuose konkursuose. 1978 m. A. Budriūno konkurse Biržuose choras pelnė prizą už geriausiai interpretuotą šio kompozitoriaus dainą „Nemunas".

Nuo 1978 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1979–1984 m. merginų choro „Obelėlė" parengiamosios grupės vadovė. Merginas (50-60 dalyvių) išmokė lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, dažnai koncertavo, dalyvavo dainų šventėse ir kituose renginiuose. 1979–1983 m. vadovavo mokyklos Pedagoginio skyriaus merginų chorui, kurį lankė 60-70 būsimųjų ikimokyklinių įstaigų auklėtojų ir pradinių klasių mokytojų. Chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei, 1982 m. respublikinėje moksleivių meno mėgėjų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. Merginos dažnai koncertavo ir sugebėjo atlikti sudėtingesnius lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinius. Pedagogė taip pat vadovavo Panevėžio siuvimo fabriko „Nevėžis" moterų chorui, kuris dažnai koncertuodavo ir dalyvavo 1980 m. respublikinėje dainų šventėje.

A. Zubienė – Panevėžio rajono dainų švenčių vyr. dirigentė ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė, miesto kultūros skyriaus meno tarybos narė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Angelė Kaulakienė** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. birželio 15 d. (76 metai)Naujamiestyje, Naujamiesčio valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė. |

**Angelė Kaulakienė** (g. 1946 m. birželio 15 d. Naujamiestyje, Naujamiesčio valsčius) – Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1969 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1983 m. filologijos mokslų kandidatė.

Nuo 1969 m. dirba Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių kalbos institutas). 1996–2000 m. dar dėstė Kauno technologijos universitete, nuo 2001 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytoja, nuo 2002 m. VGTU Humanitarinio instituto Lietuvių kalbos katedros vedėja, nuo 1998 m. docentė.

Tiria vertinius lietuviškoje technikos terminijoje. Paskelbė straipsnių terminologijos, kalbos kultūros klausimais.

Bibliografija
-------------

* Terminologijos klausimai, su kitais, 1992 m.
* Radioelektronikos terminų žodynas, su kitais, 2000 m.
* Aiškinamasis tekstilės terminų žodynas, su kitais, 2001 m.
* Automatikos terminų žodynas, su kitais, 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Angelė Kaulakienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 591 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |


| **Ledi Marija Vortli Montagu** |
| --- |
|  |
| Ledi Marijos Vortli Montagu portretas nutapytas Jonathano Richardsono Jaunesniojo |
| Gimė | 1689 m. gegužės mėn. |
| Mirė | 1762 m. rugpjūčio 21 d. |

**Ledi Marija Vortli Montagu** (*Lady Mary Wortley Montagu*, 1689 m. gegužė, pakrikštyta Švento Pauliaus bažnyčioje Londone 1689 m. gegužės 26 d. – 1762 m. rugpjūčio 21 d.) – anglų aristokratė, rašytoja ir poetė.

Veikla
------

Šiais laikais ji labiausiai prisimenama dėl savo laiškų, ypač dėl laiškų iš kelionių į Osmanų imperiją kaip britų ambasadoriaus Turkijoje žmona. Jos raštuose aptariami ir užginčijami šiuolaikiniai socialiniai požiūriai prieš moteris ir jų intelektinis ir socialinis augimas.
Taip pat Marija Vortli Montagu yra žinoma dėl raupų vakcinos. Jau nuo senų laikų buvo žinoma, jog raupais persirgęs žmogus įgyją imunitetą ir antrą kartą nebesuserga. Todėl sveiki žmonės buvo pradėti skiepyti raupų papulės turiniu, paimtu iš nesunkiai raupais apsirgusio žmogaus. Šį būdą XVIII amžiaus pradžioje, gerokai anksčiau nei Edvardas Dženeris, naudojo Marija Vortli Montagu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Grundy, Isobel. Lady Mary Wortley Montague, p. 5. Oxford University Press, 1999. Print.
2. ↑  Melman, Billie. *Women's Orients: English Women and the Middle East, 1718-1918*. University of Michigan Press. 1992. Print.
**1961 m. Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos baudžiamasis kodeksas** – sovietų okupacijos laikotarpiu priimtas baudžiamasis teisynas, Lietuvos teritorijoje taikytas baudžiamosios teisės sąvadas (baudžiamasis kodeksas). Parengtas kaip TSRS modelinis kodeksas, patvirtintas TSRS respublikose.

Istorija
--------

1940 m. birželį Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, Respublikos teritorijoje gruodžio 1 d. buvo įvestas galioti RTFSR Baudžiamasis kodeksas. Okupacinėms struktūroms buvo reikalinga turėti „nacionalinius" įstatymus, kurie būtų priderinti atitinkamos okupuotos valstybės teritorijoje, būtų laikomi kaip „savi", nacionaliniai, o ne ir toliau galiotų centrinių TSRS institucijų priimti norminiai teisės aktai.

1961 m. birželio 26 d. buvo priimtas naujasis – LTSR Baudžiamasis kodeksas. Šis baudžiamasis teisynas XX a. Lietuvos teritorijoje galiojo ilgiausiai. Jame griežčiausia – mirties bausmė – buvo numatyta už 18 valstybinių, kitų nusikaltimų bei 16 karinių nusikaltimų.

1990 m. kovo 11 d. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, buvo paliktas galioti sovietinis Baudžiamasis kodeksas (recepuotas), tačiau buvo ne kartą tobulintas vėlesniais pakeitimais ir papildymais.

2000 m. rugsėjo 26 d. Seimo priimtu įstatymu įsigaliojo naujasis Baudžiamasis kodeksas. Senasis kodeksas neteko galios.

Šaltiniai
---------

* Dėl Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos baudžiamojo kodekso patvirtinimo
| **Antanas Salys** |
| --- |
|  |
| A. Salys ant 2002 m. pašto ženklo |
| Gimė | 1902 m. liepos 21 d.Reketė, Salantų valsčius |
| Mirė | 1972 m. liepos 31 d. (70 metų)Filadelfija, JAV |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Sritis | fonetika, dialektologija |
|  |
| Išsilavinimas | mokslų daktaras |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Antanas Salys** (1902 m. liepos 21 d. Reketėje – 1972 m. liepos 31 d. Filadelfijoje, JAV) – lietuvių kalbininkas, eksperimentinės fonetikos pradininkas Lietuvoje. Sudarė detalią lietuvių kalbos tarmių klasifikaciją ir parengė pirmąjį lietuvių kalbos tarmių žemėlapį.

Biografija
----------

1923–1925 m. Lietuvos universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, 1925–1929 m. Leipcigo universitete – baltistiką, slavistiką, indoeuropeistiką, 1929 m. Hamburgo universitete – eksperimentinę fonetiką. 1930–1939 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete (1930 m. įkūrė fonetikos laboratoriją), 1939–1943 m. – Vilniaus universitete. 1939 m. gavo profesoriaus titulą. 1939–1941 m. Lituanistikos instituto Lietuvių kalbos skyriaus vedėjas. 1941–1944 m. Lietuvių kalbos instituto direktorius. Dėl karo pasitraukė į Vokietiją, 1944–1946 m. dėstė Greifsvaldo ir Tiubingeno universitetuose. Vėliau pasitraukė į JAV, nuo 1947 m. dėstė baltistikos ir slavistikos dalykus Pensilvanijos universitete (Filadelfija), jo profesorius nuo 1956 m.

Vienas žurnalo „Gimtoji kalba" steigėjų ir redaktorių. Su kitais 1935 m. įkūrė Lietuvių kalbos draugiją. 1969 m. lankėsi Lietuvoje, Lietuvos mokslo įstaigose rinko medžiagą istoriniam lietuvių kalbos žodynui. Antanas Salys buvo Valstybės Tarybos patarėjas terminologijos klausimais (A. Salio pasiūlytų žodžių vartojama ir šiandien, pvz. *požiūris*, *rankinukas*, *staigmena*).

Bibliografija
-------------

Antanas Salys prisidėjo sudarant keletą žodynų:

* Lietuvių rašomosios kalbos žodynas (*Wörterbuch der litauischen Schriftsprache* 5 t. 1926–1968 m. su A. Senu, M. Nydermanu, F. Brenderiu)
* *Lietuvių kalbos žodynas* (prisidėjo rengiant)

Taip pat:

* *Kalbos patarėjas* (1939 m. su P. Skardžiumi, L. Dambriūnu)
* *Baltų kalbos, tautos bei kiltys* (1985 m. 1995 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Salys, Antanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011

Nuorodos
--------

* Antano Salio Lietuvos vietovardžių sąrašai
* Antano Salio Lietuvos vietovardžių sąrašai (Lithuaniangenealogy.org)
**Drugeliai** (**Rhopalocera**) – vabzdžiai, turintys didelius, dažnai ryškiaspalvius sparnus ir ryškų, plazdantį skrydį. Grupę sudaro superšeimos Hedyloidea (drugeliai-drugeliai Amerikoje) ir Papilionoidea (visos kitos). Seniausios drugelių fosilijos buvo datuojamos paleocenu, maždaug prieš 56 milijonus metų, nors jos galėjo atsirasti ir anksčiau.

Drugeliai turi keturių etapų gyvavimo ciklą, nes, kaip ir kiti holometaboliniai vabzdžiai, jie pervgyvena visišką metamorfozę. Suaugę sparnuoti gyvūnai deda kiaušinėlius ant maistinio augalo, kuriuo maitinsis jų lervos, vadinamos vikšrais. Vikšrai auga, kartais labai greitai, o kai visiškai išsivysto, tampa lėliukėmis. Pasibaigus metamorfozei, lėliukės kiautas suskyla, suaugėlis vabzdys išlipa, išskleidžia sparnus, o šiems išdžiūvus šis nuskrenda.

  

Drugeliai dažnai yra polimorfiniai, daugelis rūšių naudojasi kamufliažu, mimika ir aposematizmu, kad išvengtų plėšrūnų. Kai kurie, pavyzdžiui, monarchas ir usninukas, migruoja dideliais atstumais. Daugelį drugelių užpuola parazitai arba parazitoidai, įskaitant vapsvas, pirmuonis, muses ir kitus bestuburius, arba jų tyko kiti organizmai. Kai kurios rūšys yra kenkėjai, nes lervos stadijoje gali pakenkti naminiams pasėliams ar medžiams; kitos rūšys apdulkina augalus. Kai kurių drugelių lervos minta kenksmingais vabzdžiais, kai kurios yra skruzdžių plėšrūnai, o kitos sudaro mutualistinius santykius su skruzdėmis. Drugeliai yra populiarus motyvas vaizduojamajame mene ir literatūros meno motyvas. Smitsono instituto teigimu, „drugeliai tikrai yra vienas patraukliausių tvarinių gamtoje". 

Drugelių šeimos| Šeima | Dažnas vardas | Charakteristikos | Vaizdas |
| --- | --- | --- | --- |
| Hedylidae | Amerikos drugeliai-drugeliai | Mažos, rudos, kaip geometrinės kandys ; Antenos nesukabintos; ilgas plonas pilvas | </img> |
| Hesperiidae | Kapitonai | Mažas, smigiamas skrydis; pagaliukai ant antenų užkabinti atgal | </img> |
| Lycaenidae | Bliuzas, variai, plauku ruožai | Mažas, ryškių spalvų; dažnai turi netikras galvas su akių dėmėmis ir mažomis uodegomis, primenančiomis antenas | </img> |
| Nymphalidae | Šepetiniai arba keturkojai drugeliai | Paprastai turi sumažėjusias priekines kojas, todėl atrodo keturkojai; dažnai ryškių spalvų | </img> |
| Papilionidae | Kregždės | Dažnai turi „uodegą" ant sparnų; vikšras sukuria nemalonų skonį su osmeterio organu; lėliukė, paremta šilko diržu | </img> |
| Pieridae | Baltieji ir sąjungininkai | Dažniausiai balta, geltona arba oranžinė; kai kurie rimti *Brassica* kenkėjai; lėliukė, paremta šilko diržu | </img> |
| Riodinidae | Metalo žymės | Ant sparnų dažnai būna metalinių dėmių; dažnai pastebimai nudažytas juoda, oranžine ir mėlyna spalva | </img> |

 Senovės Egipto reljefinė skulptūra, kuriuose vaizduojamas ir drugelis. Tėbai, apie 664–525 m. pr. m. e.

### Šaltiniai

* 

1. ↑ . ISSN 0962-8452.  Trūksta arba tuščias parametras `|title=` (pagalba)
2. ↑  „Benefits of Insects to Humans". *Smithsonian Institution* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-09-24.
| **Jonas Lavskis** |
| --- |
| Gimė | 1842 m.Lietuvoje |
| Mirė | 1913 m.Noršiopinge, Švedija |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo dalyvis, antikvaras, masonas, mecenatas. |

**Jonas Lavskis**, lenk. *Jan Ławski*, šved. *Jean Lawski* (1842 m. Lietuvoje – 1913 m. Noršiopinge, Švedija) – Lietuvos sukilėlis, po 1863 m. sukilimo pasitraukęs į Švediją ir tapęs antikvaru bei mecenatu.

Biografija
----------

Pralaimėjus 1863 m. sukilimui, J.Lavskis kartu su bičiuliu Henriku Bukauskiu 1864 m. išvyko į Švediją. Apsistojo Noršiopinge, kur vertėsi siuvėjo amatu, vėliau įsteigė audimo įmonę. H. Bukauskio paskatintas ėmė kolekcionuoti senienas, nemažai jų padovanojo Lenkų muziejui Rapersvilyje, taip pat švedų provincijos muziejams. 1873 m. įstojo į masonų ložę „Hospitaliers francais". Kelionės po Lenkiją metu susipažino su Rozalija Oderfeld, kurią vedė ir parsivežė į Švediją.

*Lawskihuset – Lavskio namas* – pastatas Noršiopinge, Drottninggatan 2
1897 m. Noršiopingo centre, Drottninggatan ir Hamgatan gatvių sankryžoje šeima pasistatė namą, šiandien įvardijamu kaip vienu gražiausiu mieste. Jį projektavo firma Löfgren & Paulson, o statybos darbus atliko G. P. Olander bendrovė. Tai neorenesansinis pastatas, savo išore kiek primenantis prancūzišką pilį Azė le Rido mieste. Vidiniai laiptai buvo iškloti marmuru, žemutiniuose dvejuose aukštuose užsakovas įrengė antikvarinių daiktų parduotuvę. Vėliau savininkai keitėsi, dabartiniu metu pastate įsikūrė viešbutis ir parduotuvės.

Lavskių šeimoje užaugo du sūnūs:

* Svenas Janas Kazimieras Vladislovas Lavskis (1884–1963) – žinomas švedų teisininkas, Karalystės įstatymų kūrėjas;
* Larsas Johanas Stanslovas Lavskis (1886–1959) – inžinierius statybininkas ir senienų kolekcionierius, jo sukaupti vertingi rinkiniai perduoti *Švedijos karališkajai literatūros ir senienų akademijai Vitterhetsakademien*.

Šaltiniai
---------

* Norrköping // polskieslady.se Archyvuota kopija 2020-02-10 iš Wayback Machine projekto.
* Historia emigracji: Jan Ławski // www.strefa.se
* SLM M000471 - Levnadsbeskrivningar // sokisamlingar.sormlandsmuseum.se
* Drottinggatan 2 // www.norrkopingshistoria.se
| Kaserinasالقصرين |
| --- |
| 

KaserinasKaserinas

35°10′0″ š. pl. 8°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.16667°š. pl. 8.83333°r. ilg.﻿ / 35.16667; 8.83333﻿ (Kaserinas)Koordinatės: 35°10′0″ š. pl. 8°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.16667°š. pl. 8.83333°r. ilg.﻿ / 35.16667; 8.83333﻿ (Kaserinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Kaserino vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 76 243  |
| **Plotas** | 12 km² |
| **Tankumas** (2004) | 6 354 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaserinas |

**Kaserinas** (arab. القصرين = *Al Qaṣrain*, pranc. *Kasserine*) – miestas Tuniso centrinėje dalyje, Atlaso kalnuose, Džebel eš Šambio papėdėje. Vilajeto centras. Iš miesto eina geležinkeliai į Tozerį, Susą, Tunisą, plentai į Kafą, Gafsą. Popieriaus, maisto (daugiausia aliejaus) pramonė. Prekybinis žemės ūkio regionas (prekyba alyvuogėmis, esparcetu, javais, avimis ir galvijais). Kaserino apylinkėse išgaunama nafta, kasami fosforitai. Yra išlikusios romėnų statinių (triumfo arka, forumas, kapitolijus, mauzoliejai, bažnyčia ir kt.) liekanos.

Istorija
--------

Romos valdymo laikais miestas vadintas *Cilium* arba *Scilli* ir buvo svarbus politinis, ekonominis centras. Bizantijos laikais įkurtas vienuolynas. Vėliau miestą užėmė vandalai, po jų – arabai.

1943 m. vasarį netoliese įvyko svarbus Kaserino mūšis, kuriame Ašies pajėgos įveikė Sąjungininkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kaserinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Rosario Latouchent**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Rosario Latouchent |
| Gimimo data | 1996 m. kovo 21 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Kanas (pranc. *Caen*), Prancūzija |
| Ūgis | 180 cm |
| Svoris | 72 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Oțelul Galați |
| **Numeris** | 70 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–20142014–20152015–20162016–20172017–2019 2019–202020202020–2022 20232023– | Caen BRoss CountyBoulogne-BillancourtAS Saint-Ouen-l'AumôneEntente SSGLavalNancy BNancyFK Kauno ŽalgirisFC Oțelul Galați | 19 0(0)00 0(0)10 0(0)23 0(1)59 0(0)25 0(0)01 0(0)50 0(1)24 0(0)00 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2021 | Prancūzija Prancūzijos U-16 | 02 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugpjūčio 30 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 20 d.. |

**Rozarijus Latušanas** (pranc. *Rosario Latouchent*; g. 1996 m. kovo 21 d.) – Martininkos ir Prancūzijos futbolininkas, gynėjas. Žaidėjas gimė Prancūzijoje, bet turi šaknų Martinikoje, tad futbolininkas pasirinko atstovauti šiai šaliai.

Karjera
-------

Prancūzijoje gimęs ir Martinikos pilietybę turintis futbolininkas rungtyniavo Škotijos, Prancūzijos čempionatuose.

„Caen" klubo sistemoje išugdytas futbolininkas pirmą profesionalų kontraktą pasirašė su „Ross County" klubu (Škotija).

Vėliau rungtyniavo Prancūzijoje ketvirtoje pakopoje, trečioje pakopoje žaidė Entente SSG ir „Stade Lavallois" klubuose.

2020 m. prisijungė prie Ligue 2 rungtyniavusio „Nancy" klubo.

### FK Kauno Žalgiris

2023 m. vasario 13 d. pranešta, kad atstovaus Kauno Žalgiriui.

2023 m. kovo 5 d. įvyko debiutas A lygos rungtynėse prieš „Sūduvos" klubą. Žaidėjas pasirodė po keitimo ir rungtyniavo iki finalinio švilpuko.

2023 m. gegužės 24 d. LFF taurės turnyro rungtynėse prieš FK Žalgiris pelnė pirmąjį rungtynių įvartį. Kauniečiai pirmavo rezultatu 1:0. Galutinė rungtynių baigtis 3:0 lėmė, kad „Kauno Žalgirio" klubas pateko į kitą etapą.

### Galačio „Otelul"

2023 m. rugpjūčio 30 d. tapo žinoma, kad žaidėją įsigijo Galačio „Otelul" (Rumunija).

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2023** | **„Kauno Žalgiris"** | 24 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  scotsman.com svetainės naujienos
2. ↑  alyga.lt naujienos: FK Kauno Žalgirio naujokas
3. ↑  sportas.lt: FK Kauno Žalgirio naujokas
4. ↑  respublika.lt naujienos: FK Kauno Žalgirio naujokas
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| Bokavė*Bocaue* |
| --- |
| *Šv. Martyno Turiečio bažnyčia Bokavės centre* |
|  |
| 

BokavėBokavė

14°48′0″ š. pl. 120°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿14.80000°š. pl. 120.93333°r. ilg.﻿ / 14.80000; 120.93333﻿ (Bokavė)Koordinatės: 14°48′0″ š. pl. 120°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿14.80000°š. pl. 120.93333°r. ilg.﻿ / 14.80000; 120.93333﻿ (Bokavė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Filipinų vėliava Filipinai |
| **Regionas** | Centrinis Lusonas |
| **Provincija** | Bulakano provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1582 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 141 412  |
| **Plotas** | 26,4 km² |
| **Tankumas** (2020) | 5 357 žm./km² |
| **Altitudė** | 9 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bokavė |

**Bokavė** (tag. *Bocaue, Bokawe*) – miestas Filipinuose, Lusono salos centrinėje dalyje, Bulakano provincijoje, Manilos aglomeracijoje, 27 km į šiaurės rytus nuo Manilos, prie Bokavės upės. Praeina Manilos–San Fernando plentas. Maisto, pirotechnikos pramonė. Yra Šv. Martyno Turiečio (1606 m.), Šv. Andriaus Kimo (2001 m.) ir kt. bažnyčios.

Istorija
--------

Bokavę 1582 m. įkūrė pranciškonų misionieriai. 1606 m. gavo miesto statusą. 1903–1911 m. buvo prijungta prie Balagataso.

1993 m. birželio 2 d. Bokavės miesto šventės metu upėje nuskendo plaukiojanti pagoda, žuvo ~250 žmonių.

Sportas
-------

Tarp Bokavės ir Santa Marijos yra didelis sporto ir pramogų kompleksas – Siudad de Viktorija, 2014 m. įsteigtas vietinės Filipinų Kristaus bažnyčios. Jam priklauso Filipinų stadionas, Filipinų arena (talpa 55 000, didžiausia pasaulyje).

Šaltiniai
---------

1. BOCAUE: Municipality in Luzon
2. ↑  BOCAUE: Municipality in Luzon
3. BOCAUE: Municipality in Luzon
4. ↑  BOCAUE: Municipality in Luzon
5. ↑  Lazaro, Ramon Efren (2014), „Bocaue remembers 'Pagoda Tragedy'". Business Mirror.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kasinė išlaida** – sumokėti pinigai už prekes ar paslaugas.

Į kasines išlaidas priskiriamos per skaičiuojamą laikotarpį išmokėtos algos, išlaidos paslaugoms, prekėms, daiktams ir kitos išlaidos. Pinigai gali būti sumokami pavedimu ar per kasą grynais. Į kasą išduodant pinigus nurodoma kokiom išlaidoms juos galima išleisti, todėl pagal tokius išlaidų pavadinimus kasoje jos ir apskaitomos. Jei kasoje yra pinigai tik išmokėti algoms, jų kasininkė negali atiduoti mokant už nupirktas prekes ar kt. Taip par ir atvirkščiai, jei pinigai į kasą išduoti sumokėti už nupirktas prekes, jais negalima išmokėti algų ir t. t.

Pvz.   
 Per ataskaitinį mėnesį įšmokėtos algos už praeitą mėnesį, į ataskaitinį laikotarpį į kasines išlaidas įtraukiama visa išmokėta suma.   
 Sumokėta dalis pinigų už nupirktą automobilį, į kasines išlaidas įtraukiama visa dalis sumokėtų pinigų.   
 Į kasą įnešta 10000 Lt. algoms mokėti ir 1000 Lt. atsiskaityti su materialiai atsakingais asmenimis už nupirktas prekes. Į kasines išlaidas bus įtraukta 10000 Lt. kaip išlaidos darbo užmokesčiui ir 1000 Lt. kaip išlaidos už prekes.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Faktinės išlaidos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°23′01″š. pl. 23°38′44″r. ilg.﻿ / ﻿54.383636°š. pl. 23.645506°r. ilg.﻿ / 54.383636; 23.645506

|  Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Simnas |
| **Adresas** | Kreivoji g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1520 m. |
| **Stilius** | renesansas |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Simne. Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.

Istorija
--------

Simno valdytojas Jonas Zabžezinskas 1520 m. pastatė mūrinę bažnyčią. Rusijos kariuomenė 1655 m. ją gerokai apgadino. Po 1674 m. suremontuota: paaukštintas bokštas, pristatyta presbiterija, vėliau – 2 koplyčios, zakristija. 1730 m. suskliausta šiaurinė koplyčia, tarp 1764 ir 1776 m. – presbiterija. Nuo 1782 m. veikė parapinė mokykla. 1812 m. prancūzai bažnyčioje įrengė karo ligoninę.

1815 m. šventorius aptvertas pynučiais. Šiaudinis bažnyčios stogas 1823 m. pakeistas lentiniu. Po 1847 m. gaisro pažemintas bokštas, suskliaustos navos, paaukštinti bokšteliai. Po 1872 m. gaisro pažemintos grindys, užverstos kriptos. 1888 m. pristatyta zakristija. Nuo 1893 m. lietuviai prašė leisti bažnyčioje giedoti gimtąja kalba. 1896 m. pradėta giedoti lietuviškai. Lenkiškai kalbantys miestelėnai priešinosi, skundė valdžiai Simno kunigus. Lietuviškos giesmės nepanaikintos, riaušės liovėsi. Iki 1906 m. įsikūrė Gyvojo rožančiaus brolija. Ji įsteigė parapijos biblioteką.

1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Vincas Vaičiūnas). 1914 m. per susišaudymą apgadintas bažnyčios stogas, lubos, sudaužyti visi vitražai. Klebonas Vincas Šeškevičius bažnyčią suremontavo. 1919 m. pristatyti kontraforsai. 1938 m. rekonstruoti pamatai, sutvirtintos sienos ir skliautai.

1941 m. bomba sugriovė kleboniją. 1944 m. liepos 28 d. bažnyčia apdegė. Po gaisro uždengtas stogas. Kunigas Juozas Žemaitis 1958 m. bažnyčią atnaujino.

Architektūra
------------

Bažnyčia renesansinė, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, vienabokštė, su penkiasiene apside, 2 zakristijomis ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, dengtų cilindriniais ir kryžminiais skliautais. Šventoriaus kampe stovi mūrinė varpinė.

* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* VarpinėVarpinė
* Skulptūra šventoriujeSkulptūra šventoriuje

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°51′21″š. pl. 23°08′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.8559°š. pl. 23.1374°r. ilg.﻿ / 55.8559; 23.1374

Dvaro arklidės
**Bubių dvaras** – buvęs dvaras Bubiuose, Šiaulių rajone, Lietuvoje. Kartu su 1908 m. pastatytais rūmais sodybos kompleksui priklauso ir parkas, XIX a. pastatyta ir XX a. pradžioje rekonstruota arklidė, grūdų sandėlis, sodininko namas, sarginė, mokykla, mokytojų namas, trys kumetynai, tvartas, siloso bokštas, dvi daržinės, spirito varykla, spirito saugykla, ūkinis pastatas, namas, lentpjūvė ir joje esanti technika. Viename dvaro pastatų įsikūręs „Grafo Zubovo" viešbutis. Prie dvaro įrengta grafo D. Zubovo ąžuolų alėja.

Istorija
--------

Dvaro siloso bokštas
Kaip dvaras Bubiai pradėjo formuotis po paskutiniojo 1795 m. ATR padalijimo, kai Rusijos imperatorė Jekaterina II Bubius, kaip ir visas Šiaulių apylinkes, padovanojo savo favoritui Platonui Zubovui. Šiam mirus dvarą paveldėjo jo brolis Dmitrijus Zubovas, vėliau jo sūnus Nikolajus Zubovas.

Mirus grafui Nikolajui Zubovui, 1899 m. Bubius paveldėjo jo sūnus Dimitrijus Zubovas (jaunesnysis). Jis savo lėšomis tais pačiais metais dvare atidarė pradžios mokyklą, nuo 1905 m. dėstomąja lietuvių kalba. Jo valdymo metais dvaro ūkis buvo perorientuotas į gyvulininkystę ir pienininkystę, dvare įsteigta lentpjūvė ir plytinė, spirito varykla. 1910 m. dvare įsteigta žemesnioji gyvulininkystės ir pienininkystės mokykla.

Nuo XIX a. pabaigos iki 1940 m. Bubių dvaras buvo stambus kultūrinis ir ūkinis centras ir suvaidino žymų vaidmenį lietuvybės sąjūdyje. Nuo 1894 m. čia buvo rengiamos garsios lietuviškos šiauliečių gegužinės (vyko ties ta vieta, kuris Dubysos–Ventos kanalas susijungia su Dubysa). Bubiuose iškilo pirmasis Lietuvoje siloso bokštas.

Vykdant 1922 m. žemės reformą, Šiaulių apskrityje iš grafo D. Zubovo buvo nusavinti 5 dvarai. Grafas pasirinko nenusavinamą žemės normą Bubių dvaro centre. Kartu su paliktais sklypais prie lentpjūvės ir plytinės jo valdoje liko 120 ha žemės. Po D. Zubovo mirties dvarą paveldėjo jo duktė Tatjana Zubovaitė-Ropienė, o po jos mirties dvarą pasidalino dukterys Darija Putvinskienė ir Kotryna Kurkauskienė. Nuosavybės teisė į išlikusius dvaro pastatus atstatyta Dmitrijaus Zubovo anūkėms Elenai Kurkauskaitei-Slavinskienei ir Aleksandrai Putvinskaitei-Kulnienei.

2008 m. dvaro rūmuose Dubysos g. 1 įkurtas viešbutis-restoranas, priklausantis UAB „Averita".

Galerija
--------

* 
* 
* 
* Spirito varyklaSpirito varykla

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bubių dvaras. Kapamatyti.lt (tikrinta 2022-12-09).
2. ↑  „Grafo Zubovo" viešbutis-restoranas. Archyvuota kopija 2022-12-09 iš Wayback Machine projekto. Grafozubovo.lt (tikrinta 2022-12-09).
3. ↑  Bubių dvaro sodyba. Siauliurajonas.lt (tikrinta 2022-12-09).
4. ↑  Bubių dvaro sodyba. Pamatyklietuvoje.lt (tikrinta 2022-12-09).
5. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 74–75
6. ↑  Grafo Zubovo dvaras. Averita.lt (tikrinta 2022-12-09).