recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Stiklas, naudojamas senoviniame kraujo perpylimo metode.
**Kraujo perpylimas**, **hemotransfuzija** – kraujo ar jo komponentų įleidimas į žmogaus kraujotakos sistemą. 

Prieš donoro kraujo perpylimą nustatoma recipiento (žmogaus, kuriam kraujas ar jo komponentai bus įleidžiami) kraujo grupė, atliekami donoro ir recipiento kraujo suderinamumo mėginiai. 

Kraujas perpilamas, ligoniui smarkiai nukraujavus, nudegus, apsinuodijus, sergant mažakraujyste, sunkiomis infekcinėmis ir onkologinėmis ligomis. 

Paprastai ligoniui perpilami kraujo komponentai, tokie kaip eritrocitų masė, trombocitų koncentratas, šviežiai šaldyta plazma, koncentruoti leukocitai, kartais – paties ligonio kraujas (kai iš kraujagyslių į krūtinės ląstą ar pilvo ertmę išsiliejęs kraujas grąžinamas į kraujotakos sistemą arba kai prieš operaciją ar per ją paimtas kraujas išoperuotajam supilamas atgal). 

Dažniausiai daromas netiesioginis kraujo ar jo komponentų perpylimas – per specialią sistemą, sudarytą iš plastikinių maišelių, vamzdelių, filtrų ir adatų. Rečiau atliekamas tiesioginis kraujo perpylimas – ligoniui kraujas perpilamas specialiu aparatu tiesiog iš parinkto donoro. Konservuotas kraujas ar kraujo komponentai suleidžiami į veną (alkūnės), rečiau – į arteriją arba kaulų čiulpus. Perpilamas konservuotas kraujas ar kraujo komponentai, sintetiniai kraujo pakaitalai teka srovele arba lašinami (20–60 lašų per minutę). 

Žmogaus kraują žmogui 1819 m. pirmąkart sėkmingai perpylė Dž. Blandelis (D. Britanija). 1926 m. Lietuvoje pirmą kartą kraują perpylė V. Kuzma ir P. Mažylis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kraujo perpylimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Beveik du trečdaliai Tongos Karalystės gyventojų gyvena didžiausioje saloje – Tongatapu. Tongos gyventojai iš atokių salų keliasi į šalies ekonominį centrą – Nukualofą. Nors beveik visi gyventojai krikščionys, tačiau religija ryškiai persipynusi su vietiniais tikėjimais. Čia gyvena didžiausia mormonų bendruomenė už Jutos ribų. 99 % šalies gyventojų tongiečiai – viena iš polineziečių tautų. Yra nedidelė dalis melaneziečių, europiečių, kinų ir maišytos rasės žmonių. Pradinis išsilavinimas (6–14 m.) yra nemokamas ir privalomas. Misijų mokyklos sudaro 83 % pradinių ir 90 % vidurinių mokyklų. Tongoje tėra vienas privatus universitetas, koledžas, kelios žemės ūkio mokyklos. Dauguma tongiečių aukštąjį išsilavinimą įgija užsienyje.

Tongos gyventojų skaičiaus kitimas
**Populiacija:** 112 422 (2005 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 36,2 %
* *15-64 m.:* 59,7 %
* *65 m. ir daugiau:* 4,2 %

**Prieaugis:** 1,98 %

**Gimstamumas:** 25,18 gimusiųjų/1000 gyv.

**Mirtingumas:** 5,35 mirusiųjų/1000 gyv.

**Migracija:** 0 migrantų/1000 gyv.

**Kūdikių mirtingumas:** 14,45 mirusiųjų/1000 gyv.

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 69,53 m.
* *vyrų:* 67,05 m.
* *moterų:* 72,14 m.

**Vaisingumo rodiklis:** 3 vaikai/1 moteriai

**Tautybė:** tongiečiai

**Etninės grupės:** tongiečiai 99 %, kiti polineziečiai, melaneziečiai, europiečiai, kinai

**Religijos:** metodistai 41 %, Romos katalikai 15 %, laisvoji bažnyčia 19 %, Tongos bažnyčia 11 %, mormonai 7 %, kiti 7 %

**Kalbos:** Tongos, anglų (*abi oficialios*)

**Raštingumas:**

* *bendras:* 98,5 %
* *vyrų:* 98,4 %
* *moterų:* 98,7 %
| Windows 10 |
| --- |
|  |
| Išplėstas Windows 10 „Pradžios" langas |
| **Kūrėjas** | Microsoft |
| **OS šeima** | Microsoft Windows |
| **Kodo modelis** | Uždaras kodas |
| **Paskutinė versija** | 22H2 (10.0.19045.3393) / 2023 m. rugpjūčio 22 d. |
| **Branduolio tipas** | Hibridinis branduolys |
| **Licencija** | Microsoft EULA |
| **Svetainė** | windows.microsoft.com |

**„Windows 10"** – Microsoft kompanijos sukurta operacinė sistema, pakeitusi savo pirmtakę „Windows 8.1" operacinę sistemą. „Windows 10" skirta asmeniniams, nešiojamiems ir planšetiniams kompiuteriams bei išmaniesiems telefonams.

Apie šią operacinę sistemą buvo pranešta 2014 m. rugsėjį, o rinkoje ji pasirodė 2015 m. liepos 29 d. Vienas pagrindinių šios sistemos tikslų buvo sujungti daugelį Microsoft produktų ir jiems leisti naudotis viena bendra sistema.

„Windows 10" atnaujino vartotojo sąsają – įdiegė atnaujintą „Pradžios" juostą, taip pat prie jos pridėjo išplėstus Start langus, naudotus „Windows 8".

Išnašos
-------

1. ↑  „August 22, 2023—KB5029331 (OS Build 19045.3393) Preview" – Microsoft.
2. ↑  Hello World: Windows 10 Available on July 29

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

  


|  |
| --- |
|  **Microsoft Windows istorija** |
| **Windows**: 1.0 | 2.0 | 3.x | NT | 95 | 98 | Me | 2000 | XP | Server 2003 | CE | Mobile | Vista | Server 2008 | Phone | 7 | 8 | RT | 10 | 11 |
Koordinatės: 54°39′17″š. pl. 23°57′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.654603°š. pl. 23.966154°r. ilg.﻿ / 54.654603; 23.966154
**Tartoko pelkė** – pelkė, plytinti Prienų miesto pakraštyje, išsidėsčiusi Nemuno viršsalpinėje terasoje, iš šiaurinės pusės ją riboja mišku apaugę Nemuno slėnio šlaitai. Greta teka Nuotakos upelis (kairysis Nemuno intakas). Tai viena iš nedaugelio Lietuvos žemapelkių, susiformavusių šlaite. Siekiant išsaugoti šarmingą žemapelkę, įtraukta į Europos ekologinį tinklą „Natura 2000". Pelkei suteiktas telmologinio draustinio statusas.

Tartoko pelkėje aptinkama nemažai retų rūšių: auga 2 į Lietuvos raudonąją knygą įrašytos gegūnių rūšys (baltijinė ir raudonoji), taip pat Lietuvoje labai reti daugiametis patvenis ir rusvasis vikšrenis (tai gausiausia jo augavietė Lietuvoje).

2010 m. birželį – rugpjūtį pelkės teritorijoje detalius tyrimus atliko ekologas Ž. Preikša. Paaiškėjo, kad čia gyvena kelios upinių bebrų šeimos, perėjo nendrinė lingė, pilkoji gervė ir paprastoji medšarkė. Žiemą prie upokšnių kartais užklysta tulžiai. Paukščių gausa Tartoko pelkė nepasižymi, didžiuma jų – pievų ir krūmynų rūšys. Peri šarkos, nendrinės ir geltonosios startos, pilkosios ir ankstyvosios pečialindos, kikiliai, karetaitės, didžiosios zylės, pieviniai kalviukai, kiauliukės, beržuose aptikta remezos lizdų.

Tarybiniais laikais teritorija buvo atvira, vėliau, nutraukus ūkinę veiklą, ji apaugo krūmais ir nendrėmis.

Siekiant atgaivinti pelkę ir aplinkines šlapias pievas, pelkėje buvo atliekami gamtotvarkos darbai (kertami krūmai, šienaujamos nendrės). Tai lėmė, kad pelkėje apsigyveno pempės, perkūno oželiai, perėjimo metu buvo stebimi ir raudonkojai tulikai (reta ir saugoma rūšis). Be to, aptiktos dvi naujos saugomos augalų rūšys – dvilapis purvuolis (įtrauktas ir į Europos Sajungos saugomų augalų sąrašą) ir riestasis ktenidis. Teigiama, kad pastebima melvenynų, viksvynų atsikūrimo tendencija (laikoma, kad pastarieji vertingesni gamtiniu požiūriu, jie pasižymi didesne rūšių gausa).

Išnašos
-------

1. 1 2  „Sutvarkytos ir lankytojams pritaikytos saugomos teritorijos". Gyvenimas. Nuoroda tikrinta 2022-05-06.
2. 1 2  „Išvyka į Tartoko pelkę". Pelkių atkūrimo ir apsaugos fondas. Nuoroda tikrinta 2022-05-06.
3. 1 2 3 4  „Tartoko pelkė stebina gamtininkus". Žaliasis pasaulis. Nuoroda tikrinta 2022-05-06.
4. ↑  „Tartoko pelkė stebina gamtininkus". Alkas.lt. Nuoroda tikritna 2022-05-06.
| ***Donžuanas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Don Jon |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Joseph Gordon-Levitt |
| Scenaristas (-ai) | Joseph Gordon-Levitt |
| Vaidina | Joseph Gordon-LevittScarlett JohanssonJulianne MooreAnne HathawayCuba Gooding Jr. |
| Metai | 2013 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| Premjera Lietuvoje | 2013 m. spalio 4 d. |
| Biudžetas | 6 mln. JAV dolerių |
| Pajamos | 30,5 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Donžuanas** (angl.  *Don Jon*) – 2013 m. JAV sukurta komedija, kurią režisavo, parašė scenarijų ir atliko pagrindinį vaidmenį aktorius Joseph Gordon-Levitt.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Joseph Gordon-Levitt – Džonas
* Scarlett Johansson – Barbara
* Julianne Moore – Ester
* Tony Danza – Džonas vyresnysis
* Glenne Headly – Andžela
* Brie Larson – Monika
* Italia Ricci
* Annee Hathaway
* Channing Tatum
* Tori Black
* Devon
* Kayden Kross
* Bree Olson
* Alexis Texas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džonas, šiuolaikinis donžuanas, dirba barmenu, nuolatos lankosi sporto klube, sekmadieniais eina į bažnyčią ir kiekvieną savaitę keičia merginas. Nepaisant to, gyvų merginų jam nepakanka ir jis kiekvieną vakarą leidžia prie kompiuterio žiūrėdamas pornografiją. 

Kartą jis susipažįsta su Barbara ir vaikino gyvenimas apsiverčia aukštyn kojom. Mergina pasirodo ne tokia lengvai pasiekiama kaip kitos, ir Džonas pamažu ją įsimyli, pradeda lankyti vakarinės mokyklos kursus, tačiau potraukis pornografijai vis labiau kenkia judviejų santykiams. Kuomet neapsikentusi Barbara jį palieka, Džonas ima susitikinėti su gerokai vyresne kurso drauge Ester. Šios dėka jis bando įveikti priklausomybę ir iš naujo susitvarkyti gyvenimą, tačiau susitaikyti su Barbara Džonui nepavyksta...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tonika** - pagrindinis, svarbiausiasis bet kurios muzikinės dermės garsas, pirmasis dermės laipsnis. Pagal jį nustatoma kitų dermės laipsnių padėtis. Pagrindinis tonas nusako muzikos kūrinio tonaciją - t. y. jo garsaeilio padėtį garsų aukščių skalėje. Paprastai tonika žymima raidine notacija (*c*, *cis*, *des*, *d*, *dis*, *es* ir pan.). Naudojant reliatyviąją skiemeninę notacijos sistemą, bet kurios mažorinės tonacijos tonika visuomet yra vadinama skiemeniu *do*, bet kurios minorinės - skiemeniu *la*.

Tonika (arba tonikos funkcija) vadinamas ir nuo pagrindinio mažorinės ar minorinės dermės garso sudarytas trigarsis (kvintakordas), svarbiausias iš trijų mažorinės ar minorinės dermės akordų. Tonika kartu su kitais dviem svarbiais akordais - subdominante (4-uoju dermės laipsniu) ir dominante (5-uoju dermės laipsniu) sukuria harmoninius-funkcinius santykius (šiuodvi funkcijos susijusios su tonika kvintos-kvartos intervaliniais santykiais).

Muzikos kūrinio dramaturgijoje, tiesiogiai susijusioje su jo forma, tonika išreiškia pastovumo, pusiausvyros, ramybės būseną. Nuo tonikos pradedamas ir ja užaigiamas kūrinio harmonijos plėtojimas. kuo jis intensyvesnis, tuo labiau laukiama harmoninio sprendimo, atoslūgio. Kūrinio (ar jo dalies) pabaigoje sugrįžusi tonika sukuria harmoningą pusiausvyrą. Tonikos pasikeitimas kūrinyje ar jo epizode yra vadinamas moduliacija (muzika).

Trigarsio, kaip konstruktyviojo harmonijos pagrindo, reikšmė išryškėjo XVI a. ir buvo estetiškai svarbi baroko, rokoko, klasicizmo ir romantizmo epochose. Romantizmo epochos pabaigoje tonikos reikšmė ėmė menkti (dėl tolydžio sudėtingėjančios harmonijos; tai ypač akivaizu vėlyvojoje Richardo Vagnerio, kūryboje), o XX a. pradžioje, jai galutinai sunykus, atsirado atonalioji muzika (jos atstovai - Arnoldas Šionbergas, Albanas Bergas, Antonas Webernas ir kt.). Tonikos (ir aiškios tonacijos) buvimas kūrinyje ar melodijoje yra vadinamas **tonalumu**, o jos nebuvimas (sąmoningas vengimas) - **atonalumu**.
| Maro velajatas*Mary welaýaty* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija |
| **Administracinis centras** | Maras |
| **Rajonų skaičius** | 11 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 613 386 |
| **Plotas** | 87 150 km² |
| **Tankumas** (2022) | 19 žm./km² |

**Maro velajatas** (turkm. *Mary welaýaty*) yra Turkmėnistano pietryčiuose, Afganistano pasienyje. Administracinis centras – Maras.

Sovietmečiu teritorija vadinosi **Marų sritimi** (rus. *Марыйская область*).

Geografija
----------

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma. Reljefe vyrauja Turano žemuma, pietuose pereinanti į Banchyzo ir Karabilo (aukštis iki 984 m) aukštumas. Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra nuo -2 °C iki 4 °C, liepos 28-32 °C. Per metus vidutiniškai iškrinta 100–300 mm. Teka Murgabo upė, eina Karakumų kanalas. Vyrauja dykumų augalija.

Ekonomika
---------

Gamtinių dujų gavyba. Metalo apdirbimo, lengvoji, chemijos, maisto pramonė. Yra šiluminė elektrinė. Drėkinamoji žemdirbystė (medvilnė, aliejiniai augalai).

Didžiausi miestai
-----------------

* Maras (Marai)
* Bairam Ali
* Serhetabadas (Kuška)
* Jolotenas

Skirstymas
----------

Ahalo velajatą sudaro 11 rajonų ir 1 miestų savivaldybė:

* Bairam Ali
* Bairam Ali raj.
* Garagumo raj.
* Maro raj.
* Murgabo raj.
* Ogužano raj.
* Sakarčiagės raj.
* Serhetabdo raj.
* Tachtabazaro raj.
* Turkmėngalos raj.
* Vekil Bazaro raj.
* Hodžambazo raj.
* Joloteno raj.

Šaltiniai
---------

1. ↑  TURKMENISTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Turkmėnistano velajatai** |  |
| Ahalas | Balkanas | Dašoguzas | Lebapas | Maras |
| **Yoshihide Suga菅 義偉** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. gruodžio 6 d. (74 metai)Judzava, Akitos prefektūra, Japonija |
| Tautybė | japonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Mariko Suga |
| Japonijos ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2020 m. rugsėjo 16 d. – 2021 m. spalio 4 d. |
| Ankstesnis | Šindzo Abė |
| Vėlesnis | Fumijo Kišida |
|  |
| Partija | Liberalų demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Hosei universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Yoshihide Suga |

**Jošihidė Suga** (jap. 菅 義偉, g. 1948 m. gruodžio 6 d. Ogačyje) – Japonijos politikas, Atstovų rūmų narys, buvęs šalies ministras pirmininkas (2020–2021 m.), Japonijos ministrų kabineto generalinis sekretorius (2012–2020 m.), vidaus reikalų ir ryšių ministras (2006–2007 m.).

Biografija
----------

Gimė Ogačyje (dab. Judzava, Akitos prefektūra). Hosei universitete Tokijuje įgijo bakalauro laipsnį. Vienuolika metų dirbo parlamento nario padėjėju. Nuo 1984 m. dirbo Užsienio prekybos ir pramonės ministerijoje. Vėliau Jokohamos miesto tarybos narys.

Pirmą kartą į Japonijos parlamentą išrinktas 1996 m. pagal Liberalų demokratų partijos sąrašą. Iš pradžių buvęs Keizo Obuchi frakcijos narys, paliko frakciją po to, kai atsisakė palaikyti B. Obuchi kandidatūrą į partijos lyderio rinkimus 1998 m. po Rjutaro Hašimoto atsistatydinimo.

Nuo 2006 m. rugsėjo mėn. dirbo pirmajame Šinzo Abė kabinete. Iki 2007 m. rugpjūčio buvo vidaus reikalų ir ryšių ministras.

2020 m. rugsėjo 14 d. nuo valdančiosios partijos iškeltas į Japonijos ministrus pirmininkus, o po dviejų dienų oficialiai patvirtintas parlamente. Premjero pareigas ėjo iki 2021 m. spalio 4 d. kada jį pakeitė Fumijo Kišida.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Yoshihide Suga set to become Japan’s prime minister after winning LDP election
2. ↑  Yoshihide Suga elected Japan PM

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2009-02-21 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Shinzō Abe** | **Japonijos ministras pirmininkas**2020 m. rugsėjo 16 d. – 2021 m. spalio 4 d. | Po to:**Fumijo Kišida** |
Ledonešis Ventos upėje
Ledų sangrūda Neryje
**Ledonešis** – ledo (lyčių ar ledlaukių) judėjimas upėse, ežeruose ar jūrose pasroviui ar pavėjui. Ledonešis yra sezoninis reiškinys. Vidutinėse platumose dažniausiai vyksta pavasarį, žiemą, rečiau rudenį. Arčiau ašigalių pastebimas kartą per metus – vasarą. Stiprūs ledonešiai, pavasariniai ir vasariniai arčiau ašigalių, vyksta dėl pakilusio vandens lygio upėse ar ežeruose (padidėja vandens tėkmės greitis) ir dėl įšilusio vandens. Ledonešio metu gali atsirasti ledo sangrūdų, dėl kurių pradeda sparčiai kilti vandens lygis. Ledo sangrūdos atsiranda ties seklumomis, upės vingiais. Dėl ledo sangrūdų upė ištvinsta.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje ledonešis anksčiausiai (lapkritį) stebimas šalies šiaurės rytuose. Gruodžio pradžioje paprastai prasideda šiaurės ir vidurio Lietuvoje, pajūryje. Žemaitijoje būna gruodžio viduryje. Nedidelėse upėse (pvz. Jiesioje, Dotnuvėlėje, Pilvėje ir kitose, kurių baseinas 100–300 km²) ledonešių rudenį nebūna. Vakarų Lietuvoje rudens ledonešis trunka 10-35 d. likusioje šalyje – 2-10 d. Ledonešis vyksta ir žiemos atodrėkių metu.

Smarkiausias ledonešis būna pavasarį. Kovo pirmoje pusėje prasideda pietų ir vakarų Lietuvoje, šiaurėje ir rytuose tęsiasi iki kovo pabaigos. Mažose upėse trunka 2-5 d. didesnėse – 2-15 d. Trukmė labai priklauso nuo oro sąlygų – staiga atšilus upės ledus gali išnešti per 2-3 dienas, o pavasariui vėluojant – per 40-60 dienų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ledonešis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 500
Arabiškoji Vikipedija|  |
| URL | ar.wikipedia.org |
| Komercinis? | Ne |
| Tipas | Enciklopedija |
| Registracija | Neprivaloma |
| Kalba(-os) | Arabų |
| Savininkas | Vikimedijos fondas |
| Startavo | 2003 m. liepos 9 d. (2003-07-09) |

Šalys, kuriose arabiškoji Vikipedija yra populiariausia Vikipedijos versija, yra pažymėtos žalsvai mėlynai
**Arabiškoji Vikipedija** (arab. ويكيبيديا العربية = *Wīkībīdyā al-ʿArabiyya*) – arabų kalba kuriama Vikipedijos, laisvosios interneto enciklopedijos, versija. Pradėta kurti 2003 m. liepos 9 d.

2023 m. rugpjūčio 13 d. joje buvo 1 214 503 straipsniai, todėl tai yra 17-a pagal dydį Vikipedijos versija. 2009 m. gegužės mėn. tapo pirmąja Vikipedija semitų kalba, pasiekusia 100 tūkst. 2019 m. lapkričio mėn. – 1 mln. straipsnių ribą.

Arabiškos Vikipedijos dizainas šiek tiek skiriasi nuo kitų Vikipedijų. Kadangi arabų kalba rašoma iš dešinės į kairę, nuorodų vieta yra dešinėje pusėje. Arabiškoji Vikipedija turi 2 457 411 registruotų naudotojų.

Atskiras Vikipedijos versijas turi trys arabų kalbos tarmės: literatūrinė, egiptietiška ir marokietiška.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ahmad, Abdullah (September 2013). „Arabic Wikipedia: Why it lags behind". *Asfar e-Journal* (London, UK). ISSN 2055-7957. Nuoroda tikrinta 23 December 2014.
2. ↑  „Wikimedia News/2009 - Meta". *meta.wikimedia.org* (anglų). Nuoroda tikrinta 18 November 2019.
3. ↑  „Wikimedia News - Meta". *meta.wikimedia.org*. Nuoroda tikrinta 18 November 2019.

Nuorodos
--------

* Arabiškoji Vikipedija
|  |
| --- |
| Ledina Çelo |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ledina Çelo |
| Gimė | 1977 m. vasario 9 d. (46 metai), Tirana, Albanijos vėliava Albanija |
| Žanrai | pop, liaudies muzika |

**Ledina Çelo** (g. 1977 m vasario 9 d. Tiranoje, Albanijoje) – Albanijos dainininkė ir modelis.

2003 m. gruodžio mėnesį vedė Albanijos nacionalinį finalą į Eurovizijos dainų konkursą. Po metų pati dalyvavo tame pačiame konkurse su daina „Nesër Shkoj" ir užėmė pirmą vietą. Eurovizijos konkurse dainą atliko anglų kalba. Ji iš karto pateko į finalą dėl gerų Anjeza Shahini rezultatų praėjusiais metais. Ji užėmė 16 vietą.

2006 m. lapkričio 19 d. Ledina Çelo su balade „Jemi Të Huaj" užėmė 2-ąją vietą Kënga Magjike dainų šventėje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ledina Çelo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ledina Çelo svetainėje Last.fm

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Anjeza Shahini  *„The Image of You"*** |  **Albanijos atstovė Eurovizijoje**2005 | Po to:**Luiz Ejlli  *„Zjarr e ftohtë"*** |
| **Antanas Minkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. gegužės 30 d.Girsteikiškis, Alantos valsčius |
| Mirė | 1998 m. lapkričio 28 d. (98 metai)Vilnius |
| Vaikai | Vytautas Minkevičius |
|  |
| Veikla | botanikas ir mikologas |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| LTSR valstybinė premija |

**Antanas Minkevičius** (g. 1900 m. gegužės 30 d. Girsteikiškis, Alantos valsčius – 1998 m. lapkričio 28 d. Vilnius) – Lietuvos botanikas ir mikologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas.

Biografija
----------

Sūnus Vytautas Minkevičius. 1928 m. baigė Lietuvos universitetą. 1938 m. gamtos mokslų daktaras, 1961 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas

1925–1940 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas) dėstytojas. 1930–1932 m. specializavosi Aukštojoje technikos mokykloje Ciuriche. 1940–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1940–1944 m. ir nuo 1952 m. Botanikos katedros, 1944–1952 m. Žemesniųjų augalų sistematikos katedros vedėjas; nuo 1944 m. profesorius. 1945–1959 m. dar dirbo Biologijos institute, 1945–1950 m. Botanikos poskyrio vedėjas, 1959–1961 m. Botanikos instituto Fitopatologijos sektoriaus vadovas. 1961–1963 m. Lietuvos mokslų akademijos Gamtos mokslų skyriaus akademikas sekretorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – Lietuvos samanų, kerpių, grybų, dumblių flora. Kuršių marių, ežerų augalija, parazitinių grybų biologija. Lietuviško botanikos žodyno (1938 m.) daugelio sporinių augalą vardų autorius,

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR flora t. 1, vienas autorių ir rengėjų
* Vadovas Lietuvos augalams pažinti, su kitais, 1934 m.
* Fitopatologijos pagrindai, 1948 m.
* Medžių ir krūmų grybinės ligos 1950 m.
* Vadovas Lietuvos TSR miškų, pievų ir pelkių samanoms pažinti, 1955 m.
* Vadovas Lietuvos kerpėms pažinti, su kitais, 1983 m.
* Vadovas Lietuvos TSR rūdiečiams grybams pažinti, 1984 m. rusų kalba
* Lietuvos grybai, su M. Ignotavičiūte, t. 5: d. 1 1991 m. d. 2 1993 m.

Įvertinimas
-----------

* 1959 m. ir 1981 m. – LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Minkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 180 psl.
| **Valdemaras Kvietkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. rugpjūčio 27 d.Kaunas |
| Mirė | 2018 m. gruodžio 3 d. (90 metų)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinėse |
| Vaikai | Vytautas Kvietkauskas |
|  |
| Veikla | geografas, vertėjas, spaudos darbuotojas |
| Partija | 1963 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1956 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Valdemaras Kvietkauskas** (1928 m. rugpjūčio 27 d. Kaune – 2018 m. gruodžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, spaudos darbuotojas, vertėjas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1946 m. baigė Kauno politechnikumą, gavo techniko architekto diplomą, įstojo į Kauno valstybinio universiteto Statybos fakultetą. Baigęs 4 kursus (1950 m.) nutraukė studijas.

1950–1957 m. dirbo Valstybinėje pedagoginės literatūros leidykloje (nuo 1964 m. „Šviesa") Kaune, nuo 1951 m. redaktorius, redakcijos vedėjas. Ten dirbdamas 1956 m. neakivaizdiniu būdu baigė Vilniaus pedagoginį institutą (geografijos specialybę). 1973 m. geografijos mokslų kandidatas.

1958–1991 m. dirbo lietuviškų enciklopedijų redakcijose: iki 1974 m. geografijos redakcijos vedėjas, 1974–1988 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos vyriausiojo redaktoriaus Jono Zinkaus pavaduotojas.

Sukūrė naują reljefo morfografinio kartografavimo metodą. Išvertė į lietuvių kalbą knygų iš rusų, lenkų, čekų, slovakų, vokiečių, ispanų kalbų.

Sūnus žurnalistas Vytautas Kvietkauskas (g. 1952). Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. LSSR nusipelnęs žurnalistas
* 1986 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Kvietkauskas, Lietuvos literatūros vertėjų sąjunga
2. ↑
3. ↑  *Valdemaras Kvietkauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 461
4. ↑  *Valdemaras Kvietkauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 382 psl.
5. ↑  Mirė spaudos darbuotojas, vertėjas, geografas Valdemaras Kvietkauskas, 2018-12-03
| **Artūras Račas** |
| --- |
|  |
| 2009 m. |
| Gimė | 1965 m. rugpjūčio 26 d. (58 metai)Panevėžys |
| Sutuoktinis (-ė) | Rasa Račienė |
| Vaikai | Povilas RačasAurimas RačasAustėja Račaitė |
|  |
| Alma mater | VU (1991) |

**Artūras Račas** (g. 1965 m. rugpjūčio 26 d. Panevėžyje) – Lietuvos žurnalistas, tinklaraštininkas.

Biografija
----------

Baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1991 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą.

1991–1993 m. LR AT pirmininko pavaduotojo Česlovo Stankevičiaus padėjėjas, Seimo darbuotojas. 1993–1998 m. „Lietuvos rytas" politikos skyriaus reporteris-apžvalgininkas (rašė partijų, vidaus politikos, santykių su ES bei NATO temomis). Vadovavo naujienų portalui TVNET (Latvija), Lietuvos televizijos Naujienų tarnybai. 1998–2008 m. naujienų agentūros France-Presse korespondentas Lietuvoje.

2001–2008 m. „Baltic News Service" Verslo naujienų skyriaus vadovas, 2008–2013 m. vyr. redaktorius ir direktorius. 2007 m. anglų kalba Latvijoje leidžiamo savaitraščio „The Baltic Times" korespondentas Lietuvoje. 2008–2019 m. tinklaraštininkas. 2009–2012 m. LRT Tarybos narys. Buvęs VU Komunikacijos fakulteto verslo žurnalistikos dėstytojas. 2014–2016 m. puslapio „Faktai.lt" vyr. redaktorius ir UAB „Faktai LT" direktorius.

2012–2020 m. vedė ir moderavo (ne kartą minėto VSD ataskaitose) prorusiško klubo „Format A-3" renginius bei diskusijas Vilniuje.

Nuo 2021 m. Seimo nario A. Skardžiaus patarėjas.

Įvertinimas
-----------

* „Nmedia 2008" apdovanojimas – novatoriškiausias metų žurnalistas
* „Login 2009" – metų interneto žmogus
* „Login 2009" – geriausias naujas tinklaraštis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 409 psl.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  CV.LT: Račas grįžta į žiniasklaidą, 2015-01-05
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑   Archyvuota kopija 2022-10-13 iš Wayback Machine projekto.
11. ↑   Archyvuota kopija 2022-06-10 iš Wayback Machine projekto.
12. ↑   Archyvuota kopija 2022-10-13 iš Wayback Machine projekto.
13. ↑
14. ↑
15. ↑  Novatoriškiausias Lietuvos žurnalistas – Artūras Račas, 2008-12-23
16. ↑  Agnė Gintautaitė. Išdalyti „Login" apdovanojimai, 2009-06-04

Nuorodos
--------

* Tinklaraštis (iki 2019 m.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Alma Vitkienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. gruodžio 1 d. (73 metai)Lietuva Telšiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Stanislavas |
| Vaikai | Dovilė, Monika |
|  |
| Pareigos | Telšių rajono savivaldybės tarybos narė |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Išsilavinimas | VU Medicinos fakultetas |

**Alma Vitkienė** (g. 1949 m. gruodžio 1 d. Telšiuose) – Lietuvos gydytoja ir Telšių rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1967 m. baigė vidurinę mokyklą, 1973 m. baigė Vilniaus universitetą, gydytoja. 

1973 m. Telšių internatinės mokyklos gydytoja, 1976 m. Telšių centrinės rajono ligoninės poliklinikos gydytoja oftalmologė, 1992–1997 m. Telšių rajono centrinės ligoninės vyriausiojo gydytojo pavaduotoja gydymo reikalams, nuo 1997 m. Telšių apskrities ligoninės direktorė.

Tėvynės sąjungos Telšių rajono skyriaus narė.

1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir 2007-2010 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narė.

Moterų forumo valdybos narė. Sutuoktinis Stanislavas, vaikai Dovilė, Monika

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Audrius Nakas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1967 m. balandžio 9 d. (56 metai)Kaunas |
| Tėvas | Algimantas Jonas Nakas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rimantė Valiukaitė, Inga Nakienė |
| Vaikai | Morta, Dominyka, Žygimantas Augustas Jonas, Ugnė Adelė |
|  |
| Veikla | režisierius, aktorius, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Nepartinis |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Lietuvos konservatorija |

**Audrius Nakas** (g. 1967 m. balandžio 9 d. Kaune) – Lietuvos režisierius, teatro ir televizijos aktorius, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė mokslų daktaro Algimanto Jono Nako šeimoje, brolis – kompozitorius Šarūnas Nakas.

1986 m. baigė M. K. Čiurlionio menų mokyklos doc. Eugenijaus Ignatonio fortepijono klasę. 1992 m. baigė Lietuvos konservatorijos Vaidybos katedros aktorių-režisierių kursą (vadovas Jonas Vaitkus). Vaidino „Šėpos", Nacionaliniame, savo paties įkurtame Didžiajame Vilniaus teatre, sukūrė porą vaidmenų Oskaro Koršunovo teatre. Režisavo keletą teatro spektaklių („Jelizaveta Bam", „Domingo de Ramos", „Genijaus dirbtuvė" ir kt.).

Televizijoje debiutavo Rolando Kazlo humoro laidoje „Aš su jumis". Išgarsėjo Darbo biržos direktoriaus vaidmeniu laidose „Ragai" ir „Dviračio šou".

Portalo „ekspertai.eu" įkūrėjas bei vienas visuomeninės vaizdo vagos „PressJazz TV" įkūrėjų. Lietuvos kultūros kongreso tarybos narys. Politinės partijos „Drąsos kelias" steigėjas. Nepartinis. 2015–2016 m. LR Seimo narys. Pramoginės laidos 2K+ vedėjas. 

Vedęs. Žmona Inga, vaikai – Morta, Dominyka, Žygimantas Augustas Jonas, Ugnė Adelė.

Buvusi žmona Rimantė Valiukaitė, bendra dukra Morta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas ravi šieną? – 2007-12-15 Archyvuota kopija 2015-04-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2012 m. spalio 14 d. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
5. ↑  Audrius Nakas – kultūros kriminalistas, 2009-04-25
6. ↑  2014 m. gegužės 25 d. rinkimai į Europos Parlamentą Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Kerzono linija ir Lenkijos teritorijos pasikeitimai
Džordžas Kerzonas (George Curzon)
**Kerzono linija** – sąlyginė linija, rekomenduota Antantės Aukščiausios tarybos 1919 m. gruodžio mėnesį kaip rytinė Lenkijos siena. Ėjo per Gardiną, Jalovą, Nemirovą, Brestą, Dorogurską, Ustingą, rytų Grubešovą, Krylovą ir vakarų Ravą-Ruskają, rytų Peremislį iki Karpatų.

1920 m. liepos 10 d. Lenkija, matydama, kad nesėkmingai vystosi Lenkijos-sovietų karas, sutiko su tokia linija, tikėdamasi gauti labai reikalingą vakarų valstybių palaikymą. Jungtinės Karalystės užsienio reikalų ministras Džordžas Kerzonas (George Curzon) notoje, siųstoje Sovietų Rusijos vyriausybei, pareikalavo sustabdyti Raudonosios armijos puolimą (linija pavadinta jo vardu).

Sovietų Rusijos vyriausybė nekreipė dėmesio į šį pasiūlymą ir puolė toliau. Bet po kelių dienų reikalai fronte pasikeitė ir Sovietų Rusija privalėjo pasirašyti Rygos taikos sutartį 1921, pagal kurią Lenkijos siena ėjo daug ryčiau, negu Kerzono linija ir apėmė vakarines Ukrainos ir Baltarusijos dalis.

1939 m. rugsėjo mėn. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui Sovietų Sąjunga, susitarusi su Vokietija, pasidalijo Europą ir įvedė armiją kai kur kiek ryčiau Kerzono linijos.

Sovietų vyriausybė Jaltos konferencijoje nurodė, kad Sovietų Sąjungos ir Lenkijos linija eis greta Kerzono linijos.

1945 m. rugpjūčio 16 d. Maskvoje buvo pasirašyta sutartis tarp SSRS ir Lenkijos galutinai nustačiusi SSRS-Lenkijos sieną (dalinai atitinkančią Kerzono liniją).

Subyrėjus SSRS, ši siena taip ir liko, tik jau kaip siena tarp Lenkijos iš vienos pusės ir Baltarusijos bei Ukrainos iš kitos pusės.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Baltarusijos-Lenkijos valstybinė siena

Išnašos
-------

1. ↑
| Kaišiadorių geležinkelio viadukas |
| --- |
|  |
| Šiaurinis portalas, nuo dvarvietės (Gudienos) pusės |
| 

Kaišiadorių geležinkelio viadukasKaišiadorių geležinkelio viadukas

54°51′30″š. pl. 24°28′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.858285°š. pl. 24.48157°r. ilg.﻿ / 54.858285; 24.48157﻿ (Kaišiadorių geležinkelio viadukas)Koordinatės: 54°51′30″š. pl. 24°28′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.858285°š. pl. 24.48157°r. ilg.﻿ / 54.858285; 24.48157﻿ (Kaišiadorių geležinkelio viadukas) |
|  |
| **Vieta** | Kaišiadorys |
| **Kerta** | Ežero g. |
| **Ilgis** | 12,7 m |
| **Plotis** | 4,4 m |
| **Aukštis** | 5,9 m |
| **Pastatytas** | 1860 m. |
| **Konstrukcija** | arkinis |

**Kaišiadorių geležinkelio viadukas** – viadukas, stovintis Kaišiadorių miesto šiaurės rytiniame pakraštyje, kelyje  **1827**  Kiemeliai–Gudiena  (Ežero g.) ties miesto kapinėmis. Virš automobilių kelio praeina geležinkelio Vilnius–Kaunas ruožas. Iš pagrindinės miesto dalies, nuo kapinių pusės, pro jį patenkama į Gudienos kaimą. Viadukas yra valstybės saugomas objektas, pažymėtas informacine rodykle.

Apie 1,5 km į šiaurės vakarus įsikūrusi Kaišiadorių geležinkelio stotis. Šiame ruože yra kitas geležinkelio viadukas, kertantis judrią Gedimino gatvę jos pradžioje, pastatytas iš šiuolaikinių gelžbetonio konstrukcijų.

Nuo miesto kapinių pusės (pietinis portalas)

Istorija
--------

1858-1861 m. per dabartinius Kaišiadoris buvo tiesiama Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka nuo Lentvario į Virbalį. Viadukas pastatytas 1860 m. siekiant išsaugoti netrukdomą sausumos susisiekimą tarp Kaišiadorių dvaro gyvenvietės (Gudienos pusėje) bei parapijos centro Žiežmarių. Statinio kertiniame akmenyje užfiksuoti viaduko statybos metai.

Konstrukcija
------------

Transporto statinys kompaktinis, stačiakampio plano, susidedantis iš šiaurinio ir pietinio portalų su įvažiavimais. Jo ilgis 12,7 m, plotis 4,3 m, aukštis 5,9 m. Iš raudonų plytų mūro sudėtas cilindrinis skliautas, portalų sienos. Arkinėms sąramoms panaudoti tašyto granito blokai. Viadukas palyginti siauras, todėl pastatyti priešpriešinio eismo pirmenybės kelio ženklai. Šis technikos paminklas, kaip ir kiti panašūs to meto statiniai (viadukai, pralaidos), pasižymi ypač gerai atliktų statybos darbų kokybe. Nedideliame tuneliuke dar gerai skamba aidas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Viadukas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Aplink Kaišiadoris *litrail.lt* Archyvuota kopija 2022-02-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaišiadorių geležinkelio viadukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kaišiadorių muziejus. Kaišiadorių geležinkelio viadukas
| **Klemensas Graužinis** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. vasario 26 d.Giedraičių vls. Ukmergės aps. |
| Mirė | 1939 m. rugpjūčio 7 d. (49 metai)Kurkliai II, Ukmergės aps. |
| Tėvai | Kazimieras Graužinis (?–1911),Regina Lukoševičiūtė-Graužinienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronislava Budrytė-Graužinienė |
| Vaikai | Danutė,Kazimieras,Rita Irena,Aldona |
| LR Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | ūkininkas,politinis bei visuomenės veikėjas,IV Seimo narys |

**Klemensas Graužinis** (1890 m. vasario 26 d. Giedraičių vls. Ukmergės aps. – 1939 m. rugpjūčio 7 d. Kurkliuose II, Ukmergės aps.) – ūkininkas, Lietuvos nepriklausomybės kovų 1918–1920 m. dalyvis, tarpukario Lietuvos politikas, IV Seimo narys.

Biografija
----------

K. Graužinis gimė 1890 m. Giedraičių valsčiaus Martyniškių dvare, žemdirbių ūkininkų šeimoje. Augo devynių vaikų šeimoje. Brolis – diplomatas Kazimieras Graužinis, sesuo – knygnešė Domicelė Graužinytė–Palevičienė.

1918 m. jis paliko tėvų ūkį. Kaune įstojo į partizanų raitelių būrį, nuo 1919 m. priklausė kavalerijos eskadronui. Dalyvavo Lietuvos nepriklausomybės kovų mūšiuose su lenkais ties Saldutiškiu ir kitur, buvo sužeistas. Už pasižymėjimą kovose buvo apdovanotas dviem ordinais.

Įtvirtinus Lietuvos nepriklausomybę, persikėlė į Kurklių II dvarą (dab. Anykščių raj.), gautą iš tėvo kaip palikimą. Jis ten gyveno ir ūkininkavo iki gyvenimo pabaigos, garsėjo kaip pažangus ūkininkas: elektrifikavo ūkį, augino bekonus eksportui, Kurkliuose pastatė modernią pieninę. Dalyvavo šaulių, kooperatininkų ir kitose organizacijose. Skleidė lietuvybės idėjas, priklausė bažnytiniam lietuvių inteligentų chorui Giedraičiuose. Dėl lietuvybės reikalų Giedraičiuose jis lankėsi pas Vilniaus vyskupijos administratorių Kazimierą Mikalojų Michalkevičių, Kauno gubernatorių Piotrą Veriovkiną. 

Nuo 1932 m. buvo Kurklių valsčiaus tarybos narys, atstovavo valsčių Ukmergės apskrityje. Parėmė Kurkliuose 1935–1938 m. statomus Šaulių namus.

1936 m. buvo išrinktas į IV Seimą. Nuo 1936 m. rugsėjo 1 d. dalį laiko gyveno Kaune, tik vasaromis grįždavo į Kurklių II dvarą. Seimo komisijose jis nedalyvavo. 1938 m. rudenį buvo išrinktas Ukmergės apskrities atstovu LR Prezidentui rinkti, buvo vienas iš trijų balsavimo komisijos narių.

Netikėtai mirė 1939 m. rugpjūčio 7 d. nutrenktas žaibo per audrą Kurkliuose II. Palaidotas Kurklių kapinėse, pastatytas antkapinis raudono akmens paminklas-kryžius.

Šeima
-----

K. Graužinio žmona Bronislava Budrytė-Graužinienė (1891–po 1945), Kurklių II dvaro paveldėtoja, 1941 m. birželio 14 d. su keturiais vaikais buvo ištremta į Sibirą. Vaikai: Danutė Graužinytė-Toropova (g. 1922), Kazimieras Graužinis (1924–1942), Rita Irena Graužinytė-Kubilienė (g. 1928), Aldona Graužinytė-Matulevičienė (g. 1931).

Graužinių giminei priklauso Giedraičių miestelio kapinėse XIX a. pastatyta Graužinių koplyčia.

Literatūra
----------

* Lietuvos Respublikos Seimų I (1922—1923), II (1923—1926), III (1926—1927), IV (1936—1940) narių biografinis žodynas. Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius. 2007

Nuorodos
--------

* GRAUŽINIS Klemensas (1880–1939) | lrs.lt
* Klemensas Graužinis (*anykstenai.lt*)
| Švobiškio tiltas |
| --- |
|  |
| Tilto vaizdas |
| 

Švobiškio tiltasŠvobiškio tiltas

56°03′27″š. pl. 24°09′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.057575°š. pl. 24.162145°r. ilg.﻿ / 56.057575; 24.162145﻿ (Švobiškio tiltas)Koordinatės: 56°03′27″š. pl. 24°09′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.057575°š. pl. 24.162145°r. ilg.﻿ / 56.057575; 24.162145﻿ (Švobiškio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Švobiškis,Pasvalio raj. |
| **Kerta** | Mūšą |
| **Ilgis** | 70 m |
| **Plotis** | 4,22 m |
| **Aukštis** | 9,6 m |
| **Pastatytas** | 1944 m. |
| **Konstrukcija** | Arkinis tiltas |

**Švobiškio tiltas** – buvusio siaurojo geležinkelio tiltas Pasvalio rajono savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Joniškėlio, nutiestas per Mūšos upę ruože Joniškėlis-Žeimelis, 0,5 km žemiau nuo Švobiškio tvenkinio užtvankos. Tiltas pritaikytas vietiniam automobilių eismui tarp Švobiškio ir Narteikių. Prieigose pastatyti priešpriešinio eismo pirmenybės ir ribojamo svorio iki 8 t kelio ženklai. Eismas buvusio siauruko tiltu šiais laikais tapęs intensyvesniu, kuomet buvo asfaltuota kelio atkarpa nuo sankryžos su keliu Joniškėlis–Narteikiai.

Švobiškio tiltas – regioninės reikšmės paveldo paminklas, svarbus tiek architektūriniu-techniniu aspektu, tiek kraštovaizdžio dominantės prasme. 1996 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą.  Saugoma teritorija užima 1963 kv. m.

Tiltas pastatytas 1944 m. per Antrąjį pasaulinį karą. Tuomet pradėtą statyti tiltą užbaigė vokiečių valdžia, pasitelkusi rusų karo belaisvius. Statiniui naudotos gelžbetoninės parabolinės arkos.

Gelžbetoninis, racionalios konstrukcijos tiltas grakščių formų, pabrėžiama išlikusi gera gelžbetonio kokybė. Tiltas trijų arkinių angų (18,0+20,0+18,0), 70 m ilgio, 4,22 m pločio, 9,6 m aukščio. Važiuojamoji dalis padengta asfaltbetoniu, apie 2,60 m pločio, su dviem pėsčiųjų takais. Atramos betoninės su akmens apdaila.

Literatūra
----------

* Henrikas Adolfas Kebeikis. *Žvilgsnis į Lietuvos tiltus*. – Kaunas: „Kopa", 2004. ISBN 9955-9711-0-X

Šaltiniai
---------

1. ↑  Švobiškio siaurojo geležinkelio tiltas per Mūšą *autc.lt*
2. ↑  Švobiškio siaurojo geležinkelio tiltas per Mūšą *pasvalia.lt*
3. ↑  Švobiškio tiltas: skambinti pavojaus varpais per anksti? *joniskelis.lt*
4. ↑  Švobiškio kaime, ant tilto, įvyko avarija, tiltas nepravažiuojamas *pasvalys.lt*
5. 1 2 3  „Švobiškio tiltas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švobiškio tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Švobiškio tiltas *efoto.lt*
* Švobiškio narrow gauge railway bridge *outdooractive.com*

| Artimiausi tiltai per Mūšą |
| --- |
| prieš srovę: | **Švobiškio tiltas** | pasroviui: |
| Tiltas Raudonpamūšyje | Ustukių tiltas |
| **Cetrelia olivetorum**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Žalsvoji kežytė (*Cetrelia olivetorum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Dengtaaukšliai  *( Euascomycetes)* |
| Eilė: | Lekanoriečiai  *( Lecanorales)* |
| Šeima: | Kežiniai  *( Parmeliaceae)* |
| Gentis: | Kežytė  *( Cetrelia)* |
| Rūšis: | Žalsvoji kežytė  *( Cetrelia olivetorum)* |

 |
| Binomas |
| ***Bazzania trilobata***(Nyl.) W.L. Culb. & C.F. Culb. 1968 |

**Žalsvoji kežytė** (*Cetrelia olivetorum*) – kežinių (*Parmeliaceae*) šeimos kerpių rūšis.

Žalsvoji kežytė ant juodalksnio kamieno. Rūdninkų giria

Aprašymas
---------

Auga ant lapuočių medžių kamienų ir šakų senuose mišriuose miškuose. Neaptinkama jaunuose ir vidutinio amžiaus miškuose. Šiai kerpei būdingas stambus (iki 10 cm skersmens) lapiškas gniužulas. Lapų pakraščiai suapvalėję, banguoti, kraštai pakilę, senesnių lakštų kraštai padengti ištisine miltiškų darinių – soredžių juostele. Viršutinė pusė melsvai žalsva, su gausiomis smulkiomis balsvomis dėmelėmis. Apatinė – juoda, raukšlėta. Šią kerpę labai lengva supainioti su labai dažna melsvąją kerpenuote (*Platismatia glauca*), kurios lakštų pakraščiuose niekada nebūna miltiškos juostelės, tačiau dažnai gausu smulkių išaugėlių – izidžių, o viršutiniame lakštų paviršiuje nebūna balsvų dėmelių.

Paplitimas
----------

Randama Europoje, Pietryčių Azijoje, Šiaurės Amerikos rytuose ir Ramiojo vandenyno pakrantėse, Naujojoje Gvinėjoje, Australijoje, nuo borealinės zonos pietinės dalies iki subtropikų.

Lietuvoje retoka, žinoma 30 radimviečių. Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Nuotraukos
----------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

* Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė", 2007. psl. 754. ISBN 978-9955-692-71-3
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ledynas** – didelė ledo sankaupa, dengianti didelius žemės plotus. Ledynas sudarytas iš daugiamečio ledo ir juda, veikiamas gravitacinės jėgos. Ledynų yra visuose žemynuose, išskyrus Australiją. Šiuo metu ledynai talpina tiek vandens, kiek užtektų pasaulio jūros lygį pakelti apie 75 metrus.

Su ledynais susijusios šios reljefo formos: galinės, šoninės, vidinės morenos, U formos slėniai, ozai, keimai, drumlinai ir kt.

Perito Moreno ledynas Argentinoje.

Ledynų tipai
------------

Jostedalo ledynas Norvegijoje
Ledynai gali būti dviejų pagrindinių tipų:

* kalnų – dengia kalnuotas vietoves;
* kontinentiniai – dengia didelius žemės plotus (žemynus, salas ir pan.).

Per ledynmečius susiformuodavo dideli ledynų plotai, kartais uždengdami visą Žemės paviršių.

Ledynų formavimasis
-------------------

Ledynai formuojasi palaipsniui. Pirmiausiai pasninga, vėliau nugulęs sniegas dėl savo svorio virsta granuliuotu sniegu, kuris dar labiau suslėgtas virsta firnu. Firnas ilgiau paveiktas naujais sniego sluoksniais virsta ledyno ledu. Dėl tokio formavimosi eiliškumo, lede išlieka oro tarpų. Dėl šių oro intarpų ledyno ledas įgauna melsvą atspalvį. Jei iškrenta pakankamas sniego kiekis, ledynas pradeda slinkti, pakeliui užgriebdamas po ledu esantį gruntą.

Ledynų judėjimas
----------------

Ledynų ledas, būdamas iki 50 m storio, elgiasi kaip lengvai skylanti kieta medžiaga. Kai pasiekia didesnį storį, šis ledas dėl slėgio pasidaro plastiškas ir pradeda tekėti. Ledynas yra sudarytas iš sluoksnių, kurių kontaktas – silpnesnio ledo sluoksniukas. Kai įtempis viršija laikomąjį sluoksniuko stiprį, sluoksniai pradeda judėti vienas kito atžvilgiu.
Kitas judėjimo būdas atsiranda dėl ledyno trinties į padą ir geoterminės Žemės energijos. Toks judėjimas gali būti labai lėtas, bet kai kur greitis pasiekia iki 800 m/metus.

Pagal JTO 2008 m. kovo 16 d. ataskaitą, ledynai tirpsta greičiau nei per praėjusius 5000 metų. Vidutinis tirpimo greitis 1980–1999 m. laikotarpyje buvęs apie 0,3 m per metus, iki 2006 m. pabaigos beveik dvigubai padidėjo. Skaičiuojant dešimtmečiais, daug ledynų gali visiškai pranykti.
| Kasikjarė |
| --- |
| Vakaro gaisai prie Kasikjarės Vakaro gaisai prie Kasikjarės |
| **Ilgis** | 225–410 km |
| **Baseino plotas** | 45 000 km² |
| **Ištakos** | Orinokas |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Venesuelos vėliava Venesuela |
|  |
|  **Vikiteka** | Kasikjarė |

**Kasikjarė** (isp. *Casiquiare*) – upė pietų Venesueloje, kairioji Orinoko upės atšaka, didžiausia ir žinomiausia planetos upės bifurkacija. Atsiskyrusi Orinoko aukštupyje, 20 km žemiau La Esmeraldos gyvenvietės, Kasikjarė nebegrįžta į pagrindinę vagą, bet teka pietvakarių kryptimi ir įteka į Negro upę (kairysis Amazonės intakas) ties San Karlos de Rio Negru.

Priklausomai nuo vandens lygio Kasikjarė gali tekėti ir priešinga kryptimi, t. y. įtekėti į Orinoką. Kadangi Kasikjarė teka per mažai tyrinėtas vietoves, įvairių šaltinių duomenys apie kanalo ilgį įvairuoja nuo 225 iki 410 km. Kasikjarei tenka iki trečdalio Orinoko aukštupio debito. Potvynių metu Kasikjarės sistema tampa dar sudėtingesnė – link Negro baseino susidaro dar viena protaka. Manoma, kad Kasikjarės formavimosi procesas tebevyksta – su laiku ji turėtų „pagrobti" Orinoko aukštupį ir visus jo vandenis nuplukdyti Amazonėn.

Kasikjarės kanalo schema, kurią 1800 m. nubraižė A. von Humboltas
 Kasikjarė (apačioje) atsišakoja nuo Orinoko (viršuje)
Didžiausi intakai: Parnonis, Siapa, Jatua (visi kairieji). Visa Kasikjarė laivuojama.

Kasikjarės pavadinimas kilęs iš jekvanų genties žodžio *Kashishiwadi*.

Kasikjarės kanalą 1800 m. ištyrė vokiečių mokslininkas Aleksandras von Humboltas, bet jo egzistavimą dar 1744 m. paminėjo ispanų jėzuitų misionierius tėvas Romanas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Casiquiare (Brazo Casiquiare, Kasikjãrė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 201
3. ↑  Stokes, Maya; Goldberg, Samuel; Perron, J. Taylor (25 May 2018). „Ongoing River Capture in the Amazon". *Geophysical Research Letters*. 45 (11): 5545–5552.
4. ↑  Lauer, Matthew Taylor (2005) *Fertility in Amazonia: Indigenous Concepts of the Human Reproductive Process Among the Ye’kwana of Southern Venezuela*, p. 152.
5. ↑  Orinoco, *Encyclopædia Britannica*. Vol. 20 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 275–276.
6. ↑  Guss, David. M. (1990) *To Weave and Sing: Art, Symbol, and Narrative in the South American Rainforest*.

Nuorodos
--------

* Aleksandras von Humboldtas apie Kasikjarės upę
Vilniaus pergalė|  |
| Forma | AB |
| Pramonė | Konditerija |
| Įkurta | 1952 m. |
| Centrinė būstinė | Vilnius |
| Savininkas (-ai) | Vladas Numavičiusper „Montesuma"per „Eva grupė" |
| Tinklalapis | Pergalė.LT |

Gamykla
**Vilniaus pergalė** – lietuviška konditerijos gamintoja.

Istorija
--------

1952 m. pastatytas „Vilniaus Pergalės" fabrikas. „Naujoji Rūta" veikia nuo 1993 m. skilus „Rūtos" fabrikui po privatizacijos į dvi dalis. 2018 m. „Vilniaus pergalei" leista įsigyti vieno didžiausių šalyje koncernų „Achemos grupė" valdomą Šiaulių šokolado ir saldainių gamintoją „Naujoji Rūta". „Naujoji Rūta" 2017 m. pagamino daugiau nei 2 000 tonų produkcijos, įmonės pajamos siekė 4,7 mln. eurų. o 2017 m. „Vilniaus pergalės" produkcija siekė 9 664 t. pajamos – 35,7 mln. eurų.

Išnašos
-------

1. ↑  „„Vilniaus pergalės" perkama „Naujoji Rūta" – nuostolinga". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-10-24.
2. ↑  „Dėl „Vilniaus pergalės" ir „Naujosios rūtos" susijungimo prieštaravimų nesulaukta". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-10-24.
3. ↑  „„Vilniaus pergalė": 16 naujų gaminių ir beveik 1,5 karto daugiau pelno". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-10-24.