recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stasys Juškus** (1936 m. balandžio 29 d. Šventupiuose, Akmenės r. - 2019 m. rugsėjo 30 d. Vilniuje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Papilės vidurinės mokyklos septynias klases, 1952 m. įstojo į Šiaulių muzikos mokyklą, kur mokėsi griežti violončele (dėst. S. Jautakas). 1954 m. Vilniuje baigęs chorvedžių kursus (diriguoti mokė V. Arnastauskas), trumpai buvo Akmenės rajoninių kultūros namų mišriojo choro chormeisteris. 1955–1958 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1959–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. A. Masiūnas).

Nuo 1962 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Kriščiūnienė), o 1963 m. baigė Vilniaus kultūros mokyklą (diriguoti mokė D. Norkienė). 1958–1962 m. neakivaizdiniu būdu studijavo dailę Maskvos universitete. 1967–1971 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio klasė).

1963 m. didelį chorą suorganizavo Ignalinoje, kuris tų pačių metų respublikinėje apžiūroje laimėjo antrąją vietą, o instrumentinis trio (fortepijonas, smuikas, violončelė) tapo laureatu. 1963–1965 m. N. Akmenės vaikų muzikos mokyklos įkūrėjas ir direktorius, N. Akmenės cemento gamyklos mišriojo choro (80 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Choras 1965 m. respublikinės dainų šventės konkurso pajėgiųjų kolektyvų laureatas. S. Juškus buvo Ignalinos ir Akmenės rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas.

1965–1967 m. Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. 1967–1969 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos konsultantas. 1969–1971 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos prorektorius administracijos reikalams. 1971–1973 m. Vilniaus pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, 1973–1990 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Lygia greta vadovavo Vilniaus miesto įmonių vokaliniams ansambliams, buvo vyrų choro „Sakalas", Respublikinių mokytojų namų mišriojo choro ir Vilniaus valstybinio universiteto vyrų choro chormeisteris. 1990 m. įkūrė pirmąją privačią Lietuvoje Meno galeriją, kurioje savo darbus eksponuoja žymūs lietuvių dailininkai.

S. Juškus pasireiškė kaip metalo ir gintaro meistras bei tapytojas, sukūrė dainų vaikams ir suaugusiesiems, 1995 m. išleido savo dainų rinktinę „Dainos Lietuvai". 1985 m. jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| Shreya Ghoshal |
|  
Šreja Ghošal 2012 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Śreyā Ghoṣāl |
| Gimė | 1984 m. kovo 12 d. (39 metai) Indija Baharampuras, Indija |
| Žanrai | filmi, Hindustani, gazelis |
| Kūrinių kalbos | hindi, bengalų, telugų, kanadų ir kt. |
| Veikla | dainininkė, visuomenės veikėja, |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2000- |
| Įrašų kompanija | Sagarika |
| Svetainė | shreyaghoshal.com |

**Šreja Ghošal** (beng. শ্রেয়া ঘোষাল, hind. श्रेया घोषाल, IAST: *Śreyā Ghoṣāl*; g. 1984 m. kovo 12 d.) – Indijos dainininkė, įdainuojanti filmų garso takelius. Daugiausia atlieka dainas hindi kalba, nors taip pat yra įrašiusi telugų, kanadų, tamilų, bengalų, malajalių, asamų ir kt. Indijos kalbomis.

Gimė bengalų brahmanų šeimoje Baharampure, Vakarų Bengalijoje. Veliau persikėlė į Ravathbatą (Radžasthanas), kur jos tėvas dirbo atominėje elektrinėje. Vėliau Šreja Ghošal Bombėjuje mokėsi Anušaktinagaro mokykloje. Tačiau ją labiau traukė muzika, o ne tikslieji mokslai, todėl perstojo į kitą kolegiją, kur mokėsi menus ir anglų kalbą.

Šreja Ghošal nuo vaikystės mokėsi dainuoti. Pradžioje iš savo motinos, vėliau lankė Hindustani klasikinės muzikos pamokas. 1995 m. laimėjo konkursą „All India Light Vocal Music Competition", taip pat realybės šou „Sa Re Ga Ma Pa" etapą, o 1999 m. tapo šou nugalėtoja. 1998 m. ji išleido savo pirmąjį albumą *Bendhechhi Beena*, kurį įdainavo bengalų kalba. Vėliau įrašė dar kelis bengališkus albumus ir bhadžanų Krišnai rinkinį.

Po pasirodymo konkurse „Sa Re Ga Ma Pa", į Šreją Ghošal dėmesį atkreipė žymus Indijos filmų režisierius Sandžajus Lyla Bhansali. Jis 2000 m. pakvietė Ghošal įdainuoti keletą kūrinių jo kuriamam filmui „Devdas" (hind. देवदास, liet. *Devdasas*). Šreja įgarsino to filmo žvaigždę Aišvariją Rai. Po to Šreja Ghošal išgarsėjo visoje Indijoje ir tapo Bolivudo filmų dainininke. Ji atlieka tiek klasikinio Bolivudo stiliaus, tiek šiuolaikines dainas.

Šreja Ghošal garsi ne tik Indijoje. Nuo 2011 m. rengė koncertinius turus po JAV, Jungtinę Karalystę, Gajaną, Australiją, Naująją Zelandiją, Jungtinius Arabų Emyratus, Kanadą. Ji aktyviai reiškiasi visuomeninėje veikloje, dalyvauja ir veda įvairias televizijos laidas, projektus.

Ghošal 4 sykius laimėjo Nacionalinius filmų apdovanojimus geriausios dainininkės kategorijoje, 4 kartus – „Filmfare" apdovanojimus, 7 IIFA apdovanojimus, daugybę regioninių filmų ir muzikos apdovanojimų.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2010-06-20 iš Wayback Machine projekto.
* Šreja Ghošal IMDB puslapyje
* Shreya Ghoshal svetainėje Last.fm
**Stasys Juknevičius** (g. 1939 m. balandžio 6 d. Baimainiuose, Krekenavos valsčius) – Lietuvos zootechnikas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1969 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1962–1965 m. dėstė Šeduvos ir Tytuvėnų žemės ūkio technikumuose. Nuo 1965 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, 1968–1989 m. Mokslinio tyrimo sektoriaus vedėjas; 1975 m. docentas.

Mokslinių tyrimų sritis – gyvulių stresas ir gyvulininkystės produktų gamyba.

Bibliografija
-------------

* Stresai ir gyvulių produktyvumas, monografija, 1986 m.
* Kiaulių stresai ir auginimas, monografija, 1994 m.
* Žemės ūkio gyvulių ir paukščių neužkrečiamos ligos, vadovėlis, 1995 m.
* Mėsinių galvijų auginimas, su D. Pamakščiu, 1995 m.
* Baltyminiai augalai visaverčiam gyvulių racionui, su kitais, 2000 m.
* Naminiai paukščiai netradiciniuose ūkiuose, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Juknevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 768 psl.
Koordinatės: 56°11′9″ š. pl. 22°32′20″ r. ilg.﻿ / ﻿56.18583°š. pl. 22.53889°r. ilg.﻿ / 56.18583; 22.53889



| Gudų tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,104 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,33 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,1 m |
| Įteka | Virvytė, bevardis upelis |
| Išteka | Virvytė |

**Gudų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, 5,5 km į pietus nuo Viekšnių. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 6,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 3,25 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 61,5 m. Tvenkinys yra siauras ir ilgas, neišsiliejęs iš upės vagos. Vidurinėje dalyje yra 0,2 ha sala. Krantai plačiai apaugę medžiais ir krūmynais, vietomis žemi, užpelkėję, vietomis aukšti ir statūs. Vakariniame krante yra Svirkančių atodanga. Rytinėje pakrantėje įsikūrę Gudų ir Pavirvytės kaimai, į vakarus – Svirkančių kaimas. Vidurinę tvenkinio dalį skersai kerta kelias  **194**  Užventis–Tryškiai–Viekšniai .

Tvenkinys įrengtas 1922 m. kai buvo pastatytas vandens malūnas. 2002 m. pastatyta 230 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| **Stasys Lisauskas (1927)** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. balandžio 22 d.Kretinga |
| Mirė | 1949 m. vasario 7 d. (21 metai)Žibininkai, Palangos vls. Kretingos apskr. |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Aleksandras Lisauskas |
|  |
| Veikla | Pedagogas, Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės štabo viršininkas adjutantas, Narimanto kuopos agitacijos ir propagandos skyriaus viršininkas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1994 m. pripažintas Kariu savanoriu |

**Stasys Lisauskas** (slap. **Vasaris Antanas**, 1927 m. balandžio 22 d. Kretingoje, Kretingos apskr. – 1949 m. vasario 7 d. Žibininkų k. Palangos vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo viršininko adjutantas, Narimanto kuopos agitacijos ir propagandos skyriaus viršininkas.

2009 m. atstatyta partizanų žeminė Žibininkuose – paskutinė Kardo rinktinės štabo viršininko A. Knistauto ir jo adjutanto S. Lisausko slėptuvės 1949 m. vieta

Biografija
----------

1934–1940 m. mokėsi Kretingos pradžios mokykloje, 1940–1945 m. – Šventosios gimnazijoje Kretingoje. Nuo 1945 m. rugsėjo 1 d. Grūšlaukės pradžios mokyklos mokytojas, legaliai gyvenęs rezistencinio judėjimo dalyvis, Klevo kuopos, nuo 1945 m. spalio mėn. – Kardo rinktinės narys. 1946 m. vasario 27 d. suimtas, kovo 11 d. atleistas iš mokytojo pareigų. Išėjęs į laisvę pasitraukė į ginkluotą pogrindį. Nuo 1946 m. vasaros Kardo rinktinės štabo spaudos, propagandos ir informacijos skyriaus viršininkas, štabo viršininko adjutantas. Nuo 1947 m. Narimanto (Palangos) kuopos agitacijos ir propagandos skyriaus viršininkas. 1949 m. vasario 7 d. kartu su rinktinės štabo viršininku Alfonsu Knistautu, Narimanto kuopos Šarūno būrio vadu Pranu Budriu, partizanais Vytautu-Vitaliu Dauginčiu, Vytautu Griciumi ir Broniumi Saliu MGB kareivių ir Palangos stribų apsuptas žeminėje Vilimo kalne, Žibininkų miške. Kautynių metu prasiveržė iš apsupties žiedo, tačiau persekiojamas nušautas Žibininkuose.

1994 m. balandžio 24 d. jam pripažintas Kario savanorio statusas.

Atminimo vietos
---------------

Vardas įamžintas Grūšlaukės (1999 m.), Nausėdų (1995 m.) ir Žibininkų (1995 m.) paminkluose žuvusiems partizanams atminti.

* Žibininkų paminklas partizanams (1995 m.)Žibininkų paminklas partizanams (1995 m.)
* Nausėdų paminklas partizanams (1995 m.)Nausėdų paminklas partizanams (1995 m.)
* Grūšlaukės paminklas partizanams (1999 m.)Grūšlaukės paminklas partizanams (1999 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokytojo Stasio Lisausko asmens byla. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 10, b. 165. – L. 389
2. ↑  LLA Šiaulių apygardos Kardo rinktinės vado J. Drulio 1946 m. liepos 10 d. įsakymas Nr. 6. – Laisvės kovų archyvas. – Kaunas, 1993. – T. 7. – P. 18
3. ↑  Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1244. – L. 46. – Ap. 47, b. 246. – L. 52v–53  
Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma. – L. 8

Nuorodos
--------

* Diana Jomantaitė. Prie atkurto bunkerio susirinko gyvi istorijos liudininkai. – Pajūrio naujienos – 2010, rugsėjo 25
* Partizanų žeminės atidarymas
**Stasys Kalvaitis** (1890 m. kovo 17 d. Svėdasuose, Rokiškio apskr. – 1976 m. vasario 23 d. Long Byčas, Kalifornija, JAV) – pianistas, pedagogas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Pasimokęs Pajevonių bažnytkaimio ir Kybartų mokyklose, 1908 m. išvyko į Petrapilį, kur Imperatoriškojoje konservatorijoje lankė vargonų ir fortepijono klases. 1914 m. baigęs studijas, liko gyventi Rusijoje. Vertėsi muzikos pamokomis, dirbo teatruose, koncertavo kaip pianistas ir koncertmeisteris.

Yra gyvenęs Filipinų salose, Javoje, Japonijoje. 1925 m. apsigyveno Kinijoje, dirbo viename iš didžiausių Pekino teatrų, vėliau dėstė muziką Dailiųjų menų institute, privačiai vertėsi pedagogine praktika, dalyvavo Grand Hotel koncertų programose kaip pianistas.

Grįžęs į Lietuvą, 1937–1944 m. dirbo Valstybės teatre Kaune pianistu ir koncertmeisteriu.

Pasitraukęs į Vokietiją, 1944–1949 m. nemažai koncertavo kaip pianistas, tremtinių stovyklose akompanavo solistams, nuo 1947 m. kurį laiką buvo lietuvių ansamblio „Sietynas" muzikos vadovas.

1949 m. kovo 17 d. atvykęs į JAV, įsikūrė Los Andžele ir įsitraukė į muzikinę veiklą. 1950 m. ėmė vadovauti Čikagos Suvalkiečių draugijos chorui, dirbo baleto studijos pianistu, o 1951 m. suorganizavo profesionalų orkestrą „Atžala" ir jam pats vadovavo. Išeivijoje buvo vertinamas kaip subtilus koncertmeisteris, išprusęs žmogus. Senatvėje gyveno Long Beache, dėstė fortepijoną muzikos studijoje, dalyvavo Lietuvių bendruomenės koncertuose ir kituose kultūriniuose renginiuose.

Sukūrė ir keletą kūrinių – populiari buvo jo giesmė chorui ir vargonams „O, Dieve". Jo brolis Antanas Kalvaitis (1895 m. liepos 3 d. – 1991 m. rugpjūčio 4 d.) buvo pianistas, vargonininkas, ekonomistas ir diplomatas, 1928–1936 m. – Lietuvos konsulas Čikagoje. Iki senatvės grojo laidotuvių pamaldose Svč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčioje Čikagoje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

2007 m. "Fastum" LKL žvaigždžių dienos logotipas
**2007 m. „Fastum" LKL žvaigždžių diena** – 2007 m. vasario 24 d. įvykusi stipriausios Lietuvos krepšinio lygos LKL šventė.

Žvaigždžių dienoje žaidėjai varžėsi dėl geriausio snaiperio ir Oro karaliaus titulų, taip pat kovojo dvejetų turnyre bei Visų Žvaigždžių rungtynėse.

LKL Žvaigždžių dienos programą vedė R. Rudokas ir G. Šapkaitė, dalyvavo dainininkė Vilija Matačiūnaitė ir grupė Biplan. Šoko Tartu „Rock" šokėjos. Renginį tiesiogiai transliavo LTV televizija, rungtynes komentavo L. Kunigėlis.

LKL Snaiperis
-------------

* Dėl titulo kovojo:

* + Martynas Gecevičius (Vilniaus „Lietuvos Rytas")
	+ Marcelo Machado (Kauno „Žalgiris")
	+ Marius Kasiulevičius (Klaipėdos „Neptūnas")
	+ Justas Sinica (Vilniaus „Sakalai")
	+ Mykolas Jasaitis (Marijampolės „Sūduva")
	+ Jānis Blūms (Vilniaus „Lietuvos Rytas")
	+ Mantas Ruikis (Šiaulių „Šiauliai")
	+ Gytis Sirutavičius (Kėdainių „Nevėžis")
	+ Mantas Simonavičius (Kauno „Atletas")
	+ Virginijus Sirvydis (Panežio „Panevėžys")

* Į pusfinalį pateko: M. Rukis, G. Sirutavičius, M. Simonavičius ir V. Sirvydis.

* ***Turnyrą laimėjo Kėdainių „Nevėžio" atstovas Gytis Sirutavičius.***

LKL Oro karalius
----------------

* Dėl titulo kovojo:

* + Julius Mykolaitis (Šiaulių „Šiauliai")
	+ Ronald Dorsey (Klaipėdos „Neptūnas")
	+ Paulius Parachomikas (Kauno kolegija)\*
	+ Mantas Kalnietis (Kauno „Žalgiris")
	+ Aivaras Kiaušas (Vilniaus „Sakalai")

* Į finalą pateko: P. Parachomikas, M. Kalnietis, A. Kiaušas

* ***Titulą laimėjo Vilniaus „Sakalų" žaidėjas Aivaras Kiaušas***

\* P. Parachomikas dalyvavo svečio teisėmis, kaip LSKL Oro Karalius.

Visų žvaigždžių rungtynės
-------------------------

Visų žvaigždžių rungtynėse kovojo LKL žaidžiančių lietuvių ir užsieniečių rinktinės. Žaidėjų startinius penketus išrinko krepšinio sirgaliai.

Rungtynės baigėsi lygiosiomis 108-108 (27:27,23:21,25:33,33:27).

Kadangi rungtynės baigėsi lygiosiomis naudingiausiu žaidėju buvo išrinktas ne vienas, kaip įprasta, žaidėjas, tačiau du. Legionierių komandoje naudingiausiu tapo 26 taškus pelnė Karemas Rushas, o lietuvių komandoje geriausiu tapo 24 taškus surinkęs Jonas Mačiulis.

Taiklusis dvejetas
------------------

Taikliojo dvejeto varžybose dalyvavo kiekvienos LKL komandos krepšininkas, bei miesto kuriame įsikūrusios komandos, vaikų namų auklėtinis.

Varžybas laimėjo Marijampolės „Sūduvos" krepšininkas Justas Česnavičius ir Marijampolės globos namų auklėtinis.
| **Stasys Kunčinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1912 m. gruodžio 22 d.Sankt Peterburgas, Rusija |
| Mirė | 1999 m. birželio 13 d. (86 metai)Kaunas |
| Tėvai | Domas Kunčinas,Vincenta Vasiliauskaitė–Kunčinienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Domicelė Kazlauskaitė-Kunčinienė |
| Vaikai | Gediminas Kunčinas |
|  |
| Organizacijos | Lietuvos šaulių sąjunga |
| Pareigos | pedagogas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medalis |

**Stasys Kunčinas** (1912 m. gruodžio 22 d. Sankt Peterburge, Rusijoje – 1999 m. birželio 13 d. Kaune) – pedagogas, Lietuvos šaulių sąjungos narys.

Biografija
----------

1923 m. kartu su tėvais apsigyveno Lietuvoje, mokėsi Gruzdžių pradžios mokykloje, Šiaulių gimnazijoje. 1932 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, dirbo pradžios mokyklose.

1934 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1935 m. baigė Kauno karo mokyklą, įstojo į Šaulių sąjungą, vėliau išėjo į pėstininkų karininkų atsargą. 1936 m. baigė „Jaunosios Lietuvos" sąjungos kūno kultūros kursus. 1938 m. mobilizuotas būrio vadu 8-ajame Kauno Kunigaikščio Vaidoto pėstininkų pulke.

1942 m. baigęs Vilniaus pedagoginį institutą, kuriame įgijo fizikos ir matematikos mokytojo išsilavinimą, apsigyveno Anykščiuose, iki išėjimo į pensiją 1973 m. dirbo vietos mokyklose (dab. Jono Biliūno gimnazijoje). Nuo 1995 m. iki mirties gyveno Kaune. Palaidotas Anykščių senosiose kapinėse.

S. Kunčinas buvo ilgametis Anykščių rajkoopsąjungos revizijos komisijos pirmininkas. Principingas, savo dėstomą dalyką gerai išmanęs pedagogas buvo Anykščių matematikos mokytojų metodinio ratelio pirmininkas.

Įvertinimas
-----------

S. Kunčinas buvo apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medaliu (1935 m.), jam buvo suteiktas Lietuvos SSR nusipelniusio mokytojo garbės vardas (1960 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Akmenės krašto virtualus enciklopedinis žodynas. KUNČINAS Stasys
2. ↑  Apie Stasį Kunčiną Anykštėnų biografijų žinyne
Likerio *Nux Alpina Nocino* butelis
**Nočinas**, *nocino* (it. *nocino*) – tirštas tamsiai rudas likeris, gaminamas Emilijos-Romanijos regione (Šiaurės Italija). Pagrindinis skoninis ingredientas – nenunokę graikiniai riešutai. Etanolyje mirkyti riešutai pašalinami, o į juodai nusidažiusį alkoholį pila sirupą. Nočinas yra aromatingas, karčiai saldus. Nočiną dažnai daro namuose – atskiri kaimai ar net šeimos neretai turi savus nočino receptus. Receptų ypatumai dažnai yra skoniniai priedai – cinamonas, gvazdikėliai ir pan. Pramoninės gamybos nočinas paprastai būna 40% stiprumo. 

Viduramžiais Italijos vienuolynai nočiną naudojo kaip medicinos priemonę.

*Ordine del Nocino Modenese* yra Spilamberte (Modenos provincija, Emilija-Romanija, Š. Italija) įsikūrusi asociacija, kuri nuo 1978 m. propaguoja tradicinį Modenos nočiną.

Nočiną gamina ir:

* Naujojoje Zelandijoje – nočinas „NutZino Walnut Liqueur", gamina kompanija „NewZino".
* Australijoje – gamina kompanija „Timboon Railway Shed Distillery", įsikūrusi *Timboon* miestelyje (Viktorija).

Nuorodos
--------

1. ↑  Celtic origin of Nocino Archyvuota kopija 2012-06-30 iš Archive.is projekto
2. ↑  Use of Nocino in medieval monasteries Archyvuota kopija 2011-07-24 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Ordine del Nocino Modenese
4. ↑  NewZino Archyvuota kopija 2014-05-16 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Timboon Railway Shed Distillery Archyvuota kopija 2009-09-14 iš Wayback Machine projekto.
**Noémie Tiberi**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Noémie Tiberi |
| Gimimo data | 1991 m. rugpjūčio 13 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Liuksemburgas |
| Ūgis | 1,<< m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Jeunesse Junglinster |
| **Numeris** | << |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20??–2017 2017– | Progrès NiedercornJeunesse Junglinster | 0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2011– | Liuksemburgas Liuksemburgas | 10 0(?) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 10 d.. |

**Noemė Tiberi** (*Noémie Tiberi*; g. 1991 m. rugpjūčio 13 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo Progrès Niedercorn ekipoje, kuri rungtyniavo Dames Ligue 1 ir tuo metu buvo viena pajėgiauių komandų.

Nuo 2017 m. atstovavo Jeunesse Junglinster. 2017/2018 m. sezone ši ekipa iškovojo Dames Ligue 1 čempionių titulą.

Pasiekimai
----------

* Liuksemburgo čempionė: 2011, 2018 m.
* Liuksemburgo taurės laimėtoja: 2018 m.

Rinktinė
--------

Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2011 m.

2011 m. kovo 8 d. įvyko rungtynės tarp Liuksemburgo ir Lietuvos rinktinių. Šiose rungtynėse rezultatu 4-1 nugalėjo lietuvaitės. 

2011 m. balandžio 20 d. atstovavo savo šaliai draugiškose rungtynėse prieš Velsą, kurias liuksemburgietės pralaimėjo rezultatu 1:5.

Vėliau dešimtmetį į riktinę nebuvo kviečiama. Pradėta kviesti tik nuo 2021 m. rudens.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
Vasario 16-osios gimnazija (Renhofo pilis), kur A. Šmitas ilgą laiką dirbo direktoriumi
**Andrius Šmitas** (vok. *Andreas Schmidt*, 1947 m. liepos 8 d. Süderbrarupe miestelyje, Šiaurės Vokietija – 2008 m. gruodžio 14 d. Hiūtenfeldas, Hesenas, Vokietija) – lietuvių pedagogas, ilgametis Vasario 16-osios gimnazijos Vokietijoje vadovas, visuomenininkas, lietuvių bendruomenės veikėjas, lietuvybės puoselėtojas.

Išsilavinimas
-------------

1967 m. Andrius Šmitas baigė Vasario 16-osios gimnaziją. Atlikęs vokiečių kariuomenėje karinę prievolę, Bonos universitete studijavo teologiją, Rytų Europos istoriją ir Lietuvos istoriją (universitete dėstė prof. Zenonas Ivinskis). Studijas baigė 1978 m. sėkmingai išlaikė baigiamuosius pedagogo egzaminus, įgijo teisę dirbti mokytoju.

Visuomeninė, kultūrinė, pedagoginė veikla
-----------------------------------------

Studijų metais Andrius Šmitas dalyvavo Vokietijos lietuvių bendruomenės veikloje, Vokietijos Lietuvių Bendruomenės (VLB) jaunimo sekcijos pirmininkas, „Jaunimo žodžio" redakcijos narys, vienas iš Vokietijos lietuvių jaunimo sąjungos (VLJS) steigėjų (1970–1972 m.), Europoje vykusio IV Pasaulio lietuvių jaunimo kongreso pirmininkas (1979 m.), Vasario 16-osios gimnazijos kuratorijos narys (nuo 1972 m.), Vokietijos LB tarybos narys (nuo 1975 m.), 22 metus – VLB valdybos narys, iš jų 2 kadencijas – Vokietijos LB valdybos pirmininkas (1979–1981 m.), 1981 m. įkurto Lietuvių kultūros instituto narys steigėjas.

Nuo 1982 m. Vasario 16-osios gimnazijos direktorius. Rūpinosi ne tik pedagogine sritimi, bet ir gimnazijos išlaikymu, lietuvybės išlaikymu ir puoselėjimu.

Andrius Šmitas buvo vedęs (1978 m.); žmona – JAV lietuvė Marija Dambriūnaitė, dukros – Daina ir Lina.

Mirė 2008 m. gruodžio 14 d. 17 val. gruodžio 18 d. šarvojamas Hiūtenfeldo Jėzaus Širdies bažnyčioje (11 val. atnašaujamos šv. Mišios, po kurių velionis lydimas į Hiūtenfeldo kapinaites).

Šaltiniai, nuorodos
-------------------

* Delfi.lt informacija
* Vokietijos lietuvių bendruomenės informacija
|  |
| --- |
| Shpongle |
|  
Saimonas Posfordas |
| Biografija |
| Kilmė | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Žanrai | psybient, psytrance |
| Kūrinių kalbos | įvairios |
| Instrumentai | sintezatorius, fleita, hang, styginiai ir kt. |
| Aktyvumo metai | 1996-dabar |
| Įrašų kompanija | Twisted UKBMG Music |
| Svetainė | shpongle.com |
| Nariai |
| HallucinogenRaja Ram |

**„Shpongle"** – britų psichodelinės downtempo bei psybient (psichodelinės ambientinės muzikos) projektas, sukurtas 1996 m. Jį sudaro Saimonas Posfordas (*Hallucinogen*) ir Ronaldas Rotfildas (*Raja Ram*). „Shpongle" kūryboje jungiami tradicinės rytietiškos ir kitos egzotiškos muzikos elementai bei elektroninės psichodelinės muzikos ritmai.

1996 m. „Shpongle" išleido savo pirmąjį kūrinį *Vapour Rumours*, o 1998 m. pirmąjį albumą *Are You Shpongled?*. Saimonas Posfordas atsakingas už sintezatorius, studijinį darbą, gyvą instrumentuotę, o Ronaldas Rotfildas – už fleitų aranžuotes ir bendrą muzikinį foną. Nuo 2001 m. „Shpongle" atlieka gyvus pasirodymus, dažnai su įvairiais kviestiniais atlikėjais.

Diskografija
------------

* *Are You Shpongled?* (1998 m.)
* *Tales of the Inexpressible* (2001 m.)
* *Nothing Lasts… But Nothing Is Lost* (2005 m.)
* *Ineffable Mysteries from Shpongleland* (2009 m.)
* *Museum of Consciousness* (2013 m.)
* *Codex VI* (2017 m.)

Nuorodos
--------

* Shpongle svetainėje Last.fm
* Shpongle pasirodymas su kūriniu *Nothing is something worth doing*
**Shpëtim Duro**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Shpëtim Duro |
| Gimimo data | 1959 m. gruodžio 24 d. (63 metai) |
| Gimimo vieta | Tirana, Albanija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Struga |
| **Pozicija** | vyr. treneris |
| Profesionalūs klubai\* |
| nežinoma | nežinoma | nežinoma |
|  Treniruotos komandos |
| 1999–200020002000–20012001–20022006–20072008–20092009–20102011201220132013–20142014–201520152017–20182018–20192019–20202020–2021  2022  2022–2023  2023– | Albanija KF Bylis  Albanija FK Dinamo Tirana Albanija KF Apolonia Fier  Albanija FK Partizani Tirana  Albanija ALBANIJA (asistentas)  Albanija FK Partizani Tirana  Albanija KS Besa Kavajë  Albanija KF Skënderbeu Korçë  Albanija KF Vllaznia Shkodër  Albanija FK Partizani Tirana  Šiaurės Makedonija KF Shkëndija  Albanija FK Partizani Tirana  Šiaurės Makedonija KF Shkëndija  Albanija Flamurtari FC  Kosovas FC Drita  Albanija FK Kukësi  Albanija KF Laçi  Albanija KF Laçi  Albanija FC Egnatia  Šiaurės Makedonija FC Struga |
|  |

**Špėtimas Duro** (g. 1989 m. gruodžio 24 d. Tiranoje) – Albanijos futbolo specialistas, futbolo treneris.

Biografija
----------

Špėtimas Duro buvo paskirtas FK Shkëndija vyr. treneriu 2013 m. lapkričio 24 d. praėjus vos 15 valandų po Gjore Jovanovski atleidimo. Albanas buvo pasamdytas laikinuoju treneriu kitoms trims klubo rungtynėms, tačiau vėliau pasirašė sutartį ir vadovo likusiai 2013–2014 m. sezono daliai.

2014 m. vasarą grįžo į Albaniją ir tapo FK Partizani Tirana strategu. Su klubu buvo pasirašyta trejų metų sutartis.

2018 m. rugsėjo mėn. paskirtas FC Drita vyr. treneriu vietoje Bekim Isufi.

2019 m. liepos 25 d. paskelbta, kad pasirašyta sutartis su FK Kukësi.

2023 m. kovo mėn. tapo FC Struga vyr. treneriu. 2022–2023 m. sezone likus keletui turų iki sezono pabaigos tapo aišku, kad pirmą kartą Strugos klubo istorijoje iškovojo čempionų titulą. Pateko į 2023–2024 m. Čempionų lygą. 2023 m. liepos 11 d. įvyko rungtynės Vilniuje prieš „Žalgirio" klubą, pasibaigusios nulinėmis lygiosiomis (0:0).

Pasiekimai
----------

su FC Struga
 **Šiaurės Makedonijos čempionas**: 2022–2023 m.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Išnašos
-------

1. ↑  FC Dirta pristao naują trenerį: Sh. Duro
2. ↑  Naujasis FK Kukesi vyr. treneris Sh. Duro
3. ↑  Oficiali klubo svetainė: trenerio mintys prieš rungtynes su lietuviais
4. ↑  2023-07-11 Žalgiris 0:0 Struga
5. ↑  sportas.lt naujienos: rungtynių apžvalga
6. ↑  2022–2023 m. sezonas (RSSSF duomenų bazė)

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tagetes lucida** |
| --- |
| Blizgusis serentis (*Tagetes lucida')* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Serentis  *( Tagetes)* |
| Rūšis: | Blizgusis serentis  *( Tagetes lucida)* |

 |

*Tagetes lucida*
**Blizgusis serentis** (*Tagetes lucida*, nah. *Iyauhtli*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų rūšis. Natūraliai paplitusi Meksikoje ir Centrinėje Amerikoje, bet dabar daug kur auginama kaip dekoratyvinis augalas.

Augalas 46-76 cm aukščio, žolinis, krūminis, gausiai šakotu stiebu. Lapai linijiški, 3 cm ilgio, šviesiai žali. Žydi vasaros antroje pusėje, sudaro geltonus, 1,3 cm skersmens graižus.

Blizgusis serentis savo sudėtyje turi anetolio, kumarino, estragolio, kvercetino. Šios medžiagos augalui suteikia būdingą aitrų kvapą. Amerikoje augalo lapai kartais naudojami kaip prieskonis, iš žiedų gaunami geltoni dažai. Actekai džiovintus blizgiuosius serenčius degindavo kaip smilkalus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šeimyniniai** (rus. *семейные трусы*) – vyriškos laisvų šortų pavidalo apatinės kelnaitės, dažniausiai kartūninės ar satininiai. Šiais laikais nereti ir trikotažiniai šeimyniniai.

Šeimyniniai Tarybų Sąjungoje
----------------------------

Šeimyniniai yra tapę savotišku tarybinės buities simboliu. Iki maždaug 1970 m. šeimyniniai ir apatinės kelnės buvo praktiškai vieninteliai vyriški apatiniai baltiniai. Šeimyniniai atsirado XX a. 3-ią dešimtmetį iš to meto sportininkų (boksininkų, futbolininkų) sportinių kelnaičių.
  
Paprastai porą šeimyniniams sudarydavo berankoviai marškinėliai.

Pagal 1959 m. knygą „Краткая энциклопедия домашнего хозяйства" ('Trumpa namų ūkio enciklopedija') rekomenduojamas šeimyninių ilgis buvo iki pusės šlaunies plius 18 cm (vidutiniškai – apie 48 cm). Rekomenduojama klešnės apimtis apačioje – 64 cm. Šeimyninių fasonas nesikeitė dešimtis metų. Chruščiovo laikais imta siūti šeimyninius iš įvairių spalvų ir raštų audeklo.

Atėjus į madą siauroms kelnėms šeimyninius teko keisti į siūtines glaudes, nes jų raukšlės matydavosi pro aptemptą kelnių audinį.

Nuorodos
--------

* Šeimyniniai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**San Telmo**| **Plotas** | 1,3 km² |
| **Gyventojų sk.** | 25 969 |
| **Gyventojų tankumas** | 19 976 žm./km² |
| ***Komuna*** | C1 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | * Plaza Dorrego
 |
| 

---

 |

**San Telmas** (isp. *San Telmo*) – kvartalas, esantis rytinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Chile, Piedras, Caseros, Defensa, Martín García* gatvių. Tai vienas seniausių miesto kvartalų. Čia yra išlikę kolonijinės architektūros pastatų, gatvių. Kai kurios gatvės grįstos akmenimis. Yra senovinių bažnyčių (pagr. San Telmo), muziejų, sendaikčių parduotuvių. Vyksta prekyba, karnavalai, gatvių vaidinimai, tango pasirodymai. 

Rusų stačiatikių cerkvė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: San Telmas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **San Tomė ir Prinsipės demografiją**.

San Tomė ir Prinsipės populiacijos augimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais
**Gyventojų skaičius:** 212 679 (2010 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:*  46,9 %
* *15-64 m.:* 49,7 %
* *65 m. ir daugiau:* 3,5 % (2010 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 17,5 m.
* *vyrų:* 17 m.
* *moterų:* 17,9 m. (2010 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 3,093 % (2010 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 38,54 gimimo/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,8 mirtys/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Migracija** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -1,81 migranto/1000 gyv. (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 61 % (2008 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,03 vyro moteriai
* *15-64 metų:* 0,97 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,86 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1 vyras vienai moteriai (2010 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 37,12 mirusiųjų/1000 gimimų (2010 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 68,32 m.
* *vyrų:* 66,65 m.
* *moterų:* 70,04 m. (2010 m. apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 84,9 %
* *vyrų:* 92,2 %
* *moterų:* 77,9 % (2001 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: San Tomė ir Prinsipė Archyvuota kopija 2015-09-18 iš Wayback Machine projekto.
| Chuchujus*San Salvador de Velazco en el Valle de Jujuy* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ChuchujusChuchujus

24°12′0″ p. pl. 65°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.20000°š. pl. 65.30000°r. ilg.﻿ / 24.20000; 65.30000﻿ (San Salvador de Chuchujus)Koordinatės: 24°12′0″ p. pl. 65°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.20000°š. pl. 65.30000°r. ilg.﻿ / 24.20000; 65.30000﻿ (San Salvador de Chuchujus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Chuchujaus provincija Chuchujaus provincija |
| **Departamentas** | Dr Manuel Belgrano departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1593 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 257 970  |
| **Altitudė** | 1 201 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.municipiodejujuy.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Chuchujus |

**Chuchùjus** (isp. *Jujuy*), **Chuchujis** arba **San Salvador de Chuchujus** (isp. *San Salvador de Jujuy*) – miestas šiaurės vakarų Argentinoje. Provincijos administracinis centras. Išsidėstęs pietinėje Quebrada de Humahuaca dalyje, miškingoje aukštumoje, prie Grandės upės. 233,8 tūkst. gyventojų (su priemiesčiais – 305,9 tūkst. 2007 m.). Aplink miestą susiformavusi aglomeracija – Didysis Chuchujus.

Istorija
--------

Ikikolumbiniu laikotarpiu regione gyveno indėnų gentys. Ilgą laiką regionas priklausė Inkų imperijai. Miestas įkurtas indėnų omaguakų gyvenamose teritorijose 1593 m. balandžio 19 d. ispanų konkistadoro Francisco de Argañaraz y Murguía. Chuchujus įgijos strateginę reikšmę, kaip punktas tarp Potosi sidabro kasyklų ir Tukumano miesto. Argentinos Nepriklausomybės Karo metu, Chuchujus buvo vienas iš pagrindinių kovos centrų. Čia įvykdytas ir Manuel Belgrano kovos planas – Chuchujaus egzodas. 1834 m. tapo provincijos sostine.

Susisiekimas
------------

Chuchujus yra 1525 km nuo Buenos Airių. Per miestą eina svarbi transporto arterija, jungianti Argentiną su Bolivija, kurią sudaro Saltos-Potosi kelias ir Tukumano-Potosi geležinkelis. 33 km į pietryčius nuo miesto yra *Gobernador Horacio Guzmán* oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires, Saltą ir Tukumaną.

Ekonomika
---------

Katedra
Chuchujus – ekonominis provincijos centras. Kalnakasybos (cinko, švino) pramonės centras. Naftos perdirbimas, plieno lydymas, cukraus gamyba, medienos apdirbimas. Apylinkėse auginamos cukranendrės, citrusai, tabakas.

Lankytini objektai
------------------

Chuchujaus architektūra turi kolonijinio stiliaus bruožų, taip pat yra itališko neoklasicizmo ir prancūziško estetizmo motyvų. Vienas pagrindinių miesto objektų – katedra. Tai tipiškas kolonijinio stiliaus pastatas. Kiti svarbūs architektūriniai paminklai: savivaldybės pastatas, teatras, Šv. Barboros koplyčia, Šv. Pranciškaus bažnyčia, istorijos muziejus. Chuchujuje yra keletas parkų: San Martino, Belgrano aikštės ir Rugpjūčio 25-osios.

Šaltiniai
---------

1. ARGENTINA: Jujuy, *citypopulation.de*
2. ↑  ARGENTINA: Jujuy, *citypopulation.de*

Nuorodos
--------

* Savivaldybės svetainė Archyvuota kopija 2005-11-04 iš Wayback Machine projekto.
* Turistinė svetainė Archyvuota kopija 2005-11-08 iš Wayback Machine projekto.
**Sonata** (lot. *sonare* – skambėti) – kamerinės instrumentinės (rečiau vokalinės instrumentinės) muzikos žanras.

Dažniausiai 3-4 dalių; skiriama vienam arba keliems instrumentams, kai kada – balsui ir instrumentui.

Sonatos žanras yra svarbiausias austrų kompozitorių Joseph Haydn (1732–1809) ir Gustav Mahler (1860–1911) kūryboje.

Sonatos atsiradimas ir raida
----------------------------

Atsiradęs terminas „sonata" muzikoje reiškė tai, kas „skamba", bet ne kas „dainuojama". Tačiau XVIII a. juo imtas vadinti konkretus muzikos žanras, kuris ėmė dominuoti beveik visoje instrumentinėje muzikoje.

Sonatos žanro atsiradimas neturi tikslios datos. Ankstyvas pasireiškimas buvo italų kompozitoriaus Giovanni Gabrieli „***Sonata pian e forte***" 1597 m. smuikui, kornetui ir šešiems trombonams.

Kūrinys nebuvo susistemintas į keturias dalis, kol to nepadarė italas Arcangelo Corelli (1653–1713). XVIII a. Carl Philipp Emanuel Bach, Johann Sebastian Bach sūnus, sonatos žanrą pritaikė klavišiniams instrumentams, o Joseph Haydn ir Wolfgang Amadeus Mozart jį dar labiau ištobulino.

Teoriniai sonatos pamatai buvo padėti prancūzo Jean-Philippe Rameau „***Traktate apie harmoniją***" (pranc. *Traite d‘harmonie*) 1722 m. Tačiau žanras detaliai apibūdintas buvo tik austro Carl Czerny veikale „***Praktinių kompozicijų mokykla***" (angl. *School of Practical Compositions*) 1848 m. praėjus dvidešimtmečiui po didžiojo sonatos meistro Ludwig van Beethoven mirties.

Sonatos struktūra
-----------------

Įprastas sonatos žanras dalija muzikos kūrinį į keturias skirtingas dalis:

1. Įžanginė Allegro yra greito tempo, turi panašumų į operos uvertiūrą.
2. Lėta antroji dalis išsiplėtė iš Baroko muzikos žanro aria da capo (panašus į operą ar oratoriją).
3. Trečiosios dalies, į kurią įeina menuetas (lėtas prancūzų šokis) ir trio, pagrindą sudarė šokių siuita.
4. Finalinėje dalyje grįžtama į pradžią – tempas primena įžangą.

Kiekviena iš keturių dalių remiasi standartine struktūra, susidedančia iš melodingo siužeto, jo harmoningos eigos ir pabaigoje esančios reprizos (dalies pakartojimo).

Šaltiniai
---------

* Keith Spence, *Muzika*. Vilnius : Alma littera, 1995. - 138 p.
* Classicalworks.com Archyvuota kopija 2012-11-14 iš Wayback Machine projekto.
* ThePuristS.com Archyvuota kopija 2012-12-25 iš Wayback Machine projekto.
* Garden of Praise
**Sonata Nr. 11 A-dur** (K331, op. Nr. 6) – austrų klasikinės muzikos kompozitoriaus V. A. Mocarto (1756−1791) sonata, parašyta 1781−83 metais. Tai vienas iš žinomiausių V. A. Mocarto kūrinių, visų pirma dėl įsimintinos III dalies, populiariai pavadintos „Turkų maršas".

V. A. Mocartas Sonatą Nr. 11 (K331 pagal Kechelio katalogą) parašė kažkada 1781−1783 m. laikotarpiu. Ji buvo publikuota 1784 m. šeštajame V. A. Mocarto opuse Artarijos leidyklos Vienoje kartu su kitomis dviem sonatomis. Sonata tapo vienu populiariausių V. A. Mocarto kūrinių dėl trečiosios dalies, kurioje imituojama tuo metu Vienos muzikinėje kultūroje populiari turkų janičarų karinių grupių muzika, pabrėžiamas perkusinis skambesys.

Sonata skirta atlikimui fortepijonu. Jos dalys:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| Sonatos Nr. 11 A-dur III dalis „Turkų maršas", atlieka Romuald Greiss, 2000 m. |
|  |
|  |
| 

---

 |

 |

1. *Andante Grazioso*. Sudaryta iš temos ir šešių jos variacijų.
2. *Menuetto*. Menuetas ir trio.
3. *Alla turca: allegretto*. Rondo formos.

Šaltiniai
---------

* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2013 m.
* *Delphi Masterworks of Wolfgang Amadeus Mozart (Illustrated)*, 2017 m.

Nuorodos
--------

* Sonatos Nr. 11 A-dur įrašai, natos IMSLP projekte
*Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 54°40′03″š. pl. 23°45′41″r. ilg.﻿ / ﻿54.6674°š. pl. 23.7615°r. ilg.﻿ / 54.6674; 23.7615

|  Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Prienų |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šilavotas |
| **Adresas** | Antano Radušio g. 19 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1902 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šilavoto kaime, 12 km į šiaurės vakarus nuo Prienų. Istoristinė, dominuoja neogotikos bruožai.

Parapijoje stovi Žarstos ir Klebiškio koplyčios.

Istorija
--------

1806 m. Šilavote pastatyta medinė koplyčia. Iš Prienų atvykę kunigai joje kartais laikydavo pamaldas. 1895 m. Skriaudžių vikaro Antano Radušio rūpesčiu įkurta parapija. Jis suremontavo koplyčią, pastatė kleboniją ir ūkinius pastatus.

1898–1902 m. kunigo A. Radušio (Šilavote kunigavo 22 metus; čia ir palaidotas) pastangomis pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia.

1907 m. įsteigtas „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Juozas Vaičaitis), įkurta biblioteka-skaitykla. Iki 1935 m. bažnyčioje klebonavo (vėliau buvo altarista) Vilniaus konferencijos dalyvis Adomas Lastauskas.

Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, dominuoja neogotikos bruožai. Ji stačiakampio plano, su apside, dvibokštė. Vidus 3 navų.

Galerija
--------

* Šilavoto bažnyčios bokštaiŠilavoto bažnyčios bokštai
* Bažnyčia iš priekioBažnyčia iš priekio
* Galinė dalisGalinė dalis

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šilavoto Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šilavoto parapija Archyvuota kopija 2018-10-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Aukštutinio Pfalco pilis
Aukštutinis Pfalcas Bavarijos žemėlapyje
**Aukštutinis Pfalcas** (vok. *Oberpfalz*) – Bavarijos administracinė apskritis, apimanti Frichtelio kalnų pašlaites, Aukštutinio Pfalco mišką (*Oberpfälzer Wald*) ir dalį Frankų Juros. Administraciškai dalinamas į du regionus (*Planungsverband*) – Aukštutinis Pfalcas-Šiaurė ir Rėgenburgas.

Per jį teka Dunojaus intakai: *Laaber*, *Vils*, *Naab* ir *Regen*. Didžiausi miestai: Rėgensburgas, Ambergas, *Weiden*.

Istorija
--------

Regionas savo pavadinimą gavo XVI a. pradžioje, nes pagal Pavijos sutartį jis buvo viena iš pagrindinių dalių sudariusių Vitelsbachų elektorių valdomą teritoriją, į kurią dar įėjo Žemutinis Pfalcas Reino žemėje, vadinamas tiesiog *Pfalcu*. Aukštutinio Pfalco sostinė buvo Ambergas. Šalutinės Vitelsbachų dinastijos šakos taip pat valdė smulkesnes teritorijas Noiburge ir Zulcbache. Po nepavykusio elektoriaus Frydricho V bandymo užimti Čekijos sostą 1619–1920 m. Aukštutinis Pfalcas kartu su kitomis jo žemėmis buvo paskelbtas imperatoriaus nuosavybe ir kartu su elektoriaus titulu perduotas Bavarijos kunigaikščiui. Nors Žemutinis Pfalcas buvo grąžintas Frydricho sūnui pagal Vestfalijos taikos sutartį 1648 m. Aukštutinis Pfalcas liko Bavarijos elektoriaus nuosavybe. Mažesniosios Zulcbacho ir Noiburgo teritorijos Bavarijai atiteko 1742 m. o laisvasis imperijos miestas Rėgensburgas nebuvo sujungtas su aplinkinėmis žemėmis iki pat Šv. Romos imperijos panaikinimo 1806 m.

Apskritys
---------

* Ambergas-Zulcbachas
* Chamas
* Noimarktas
* Noištatas
* Regensburgas
* Švandorfas
* Tiršenroitas

Apskritims nepriskirti miestai:

* Ambergas
* Regensburgas
* Aukštutinio Pfalco Veidenas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kohorta** (lot. *cohors*, dgs. *cohortes*) – senovės Romos kariuomenės karinis vienetas, dažniausiai susidedantis iš vieno tipo kareivių.

Iš pradžių, nuo Gajaus Marijaus reformų, kohorta buvo legiono dalis, kurią sudarė 600 kareivių ir 6 centurionai. Ji pati būdavo padalinta į šešias centurijas po 80 kareivių, kiekvienai vadovaudavo centurionas. Augusto laikais viena kohorta susidėjo jau tik iš 450 kareivių.

Romėnų pagalbinėse pajėgose kohorta susidėjo arba iš 500 kareivių (*cohors quingenaria*), arba iš 1000 (*cohors equitata*).

Skirtingiems kohortų tipams apibūdinti egzistavo skirtingi terminai:

* *Cohors alaria* – sąjungininkų ar auksiliarijų dalinys.
* *Cohors classica* – auksiliarijų dalinys, suformuotas iš jūreivių ir jūrų pėstininkų.
* *Cohors equitata* – auksiliarijų pėstininkų dalinys su keliais kavalerijos būriais.
* *Cohors peditata* – pėstininkų dalinys.
* *Cohors speculatorum* – taip buvo vadinamas asmeninis Marko Antonijaus sargybos dalinys, sudarytas iš žvalgų.
* *Cohors torquata* – auksiliarijų dalinys, turintis *torques* – tam tikri kariniai dekoracijos ženklai.
* *Cohors tumultuaria* – nereguliarios tarnybos auksiliarijų pėstininkų dalinys.

Taip pat žodis kohorta buvo naudojamas ir su kai kuriomis ne karinėmis organizacijomis, šiais atvejais kohorta nebūdavo legiono dalis. Pavyzdžiui, Miesto kohortos.

Šis žodis bendrojoje kalboje naudotas ir nusakyti tiesiog didelę žmonių grupę.
Spyruoklinė tampyklė
Gniaužyklė plaštakoms
**Tampyklė** (seniau vartota svetimybė **espanderis**) (angl. *expander*; vok. *Expander, Zuggerät*, rus.  *эспандер*) - prietaisas rankų, krūtinės ir nugaros raumenims mankštinti. Paprastai šį prietaisą sudaro rankenėlės, sujungtos guminėmis pynėmis arba spyruoklėmis. Plaštakoms ir dilbio raumenims treniruoti skirta **gniaužyklė**. Ji primena standžias žirkles arba delne maigomą guminį ratuką.

Spyruoklinę tampyklę paprastai sudaro iki penkių spyruoklių, kurias po vieną galima nuimti ir taip reguliuoti pratimų sunkumą - spyruoklės išsiima ir pasipriešinimas mažėja. Su tampykle galima atlikti efektyvius jėgos ir lankstumo pratimus – stūmimą ir traukimą.

Tampyklė tinka įvairioms viršutinės kūno dalies raumenų grupėms treniruoti. Naudojant tampyklę sukuriamas tolygus pasipriešinimas treniruojant krūtinės ląstos, nugaros, rankų raumenis.

Taip pat skaitykite
-------------------

Kita sportinė įranga raumenims treniruoti:

* Štanga
* Svarmuo (*hantelis*)
* Svarstis (*gyra*)

Nuorodos
--------

1. ↑  Dėl termino *espanderis* naudojimo[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tamprumo jėga** – jėga, kuri atsiranda deformuojamame kūne. Jos kryptis yra priešinga nei kūną veikiančios išorinės jėgos. Tamprumo jėga priklauso nuo:

* kūno medžiagos savybių;
* kūno formos ir matmenų;
* deformacijos dydžio.

Tamprumo jėgos didumas
----------------------

Tamprumo jėga priklauso nuo medžiagos, iš kurios pagamintas deformuojamas kūnas, savybių, deformuojamo kūno formos bei matmenų, nuo deformacijos dydžio. Fizikoje tamprumo jėga dažniausiai žymima simboliu {\displaystyle F\_{tampr}} arba {\displaystyle F\_{t}}. Kai du kūnai susiliesdami veikia vienas kitą, abu šie kūnai deformuojasi. Deformacijos metu atsiranda jėga, kurios kryptis priešinga deformuojamo kūno dalelių poslinkiui. Tempiant arba gniuždant kūnus tamprumo jėga apskaičiuojama pagal Huko dėsnį:

{\displaystyle F\_{t}=-kx\,}
kur

*x* – kūno pailgėjimas.
*k* – proporcingumo koeficientas, vadinamas standumu.