recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vrekinas** (angl. *Wrekin*) - didelė kalva Šropširo grafystėje Anglijoje, apie 7 km į vakarus nuo Telfordo, priklausanti Šropširo kalvų regionui, kuris pripažintas ypač gražiu natūraliu kraštovaizdžiu (*Area of Outstanding Natural Beauty*). Kalvos aukštis 407 m. Kalva yra populiari turistų bei vaikščiojimą praktikuojančių žmonių atrakcija. Matoma iš kai kurių vietų kitose grafystėse.

Laikoma, kad Vrekino pavadinimas kilęs iš keltų kalbos žodžio *Uriconion*, kuris buvo siejamas su ant viršūnės esančiu beveik 8 hektarų ploto geležies amžiaus fortu. Pagal Vrekiną vėliau pavadintas apylinkėse romėnų įkurtas Viroconium Cornovorium miestas (dabar Roksiteris), taip pat maža anglosaksų karalystė Wreocensæte. Kelis amžius kalva buvo žinoma normanų jai suteiktu pavadinimu – Gilberto kalnas (*Mount Gilbert*), pagal ten gyvenusio atsiskyrėlio vardą.

Šiuo metu ant Vrekino viršūnės taip pat yra Vrekino radijo ir TV perdavimo stotis, vietinių vadinama Vrekino švyturiu (dėl žemai skrendantiems orlaiviams įspėti skirto signalinio žibinto).

Nuorodos
--------

* Legenda apie Vrekino atsiradimą
| Nutodenasnorv. *Notodden* |
| --- |
| *Panorama naktį* |
|  |
| 

NutodenasNutodenas

59°37′46″ š. pl. 9°11′29″ r. ilg.﻿ / ﻿59.62944°š. pl. 9.19139°r. ilg.﻿ / 59.62944; 9.19139﻿ (Nutodenas)Koordinatės: 59°37′46″ š. pl. 9°11′29″ r. ilg.﻿ / ﻿59.62944°š. pl. 9.19139°r. ilg.﻿ / 59.62944; 9.19139﻿ (Nutodenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Telemarko apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 12 359  |

**Nutodenas** – miestas pietinėje Norvegijoje, Telemarke. Komunos centrinė gyvenvietė, į vakarus nuo miesto yra Tuvenas (oro uostas).

Istorija
--------

Nutodenas buvo atskirtas nuo Hedalo savivaldybės 1913 m. tapo atskiru miestu ir savivaldybe. 

1964 m. sausio 1 d. Hedalo ir Gransherado valsčiai buvo sujungti į Nutodeną, kad būtų sudaryta nauja išsiplėtusi savivaldybė.

Šalia miesto yra Hedalio *(norv.* Heddalsvatnet*)* ežeras, o *Tinnelva* (upė) teka per miestą į Hedalio ežerą. 

Mieste vyksta kasmetinis bliuzo festivalis, kuris laikomas vienu geriausių bliuzo festivalių Europoje. Čia vyksta ir metalo festivalis, vadinamas *Motstøy Festivalen*.

Čia įsikūrusi futbolo klubo „Notodden FK" būstinė.

Sportas
-------

* Notodden FK futbolo komanda.
* Nutodeno miesto stadionas.

Galerija
--------

* Miesto panoramaMiesto panorama
* Tinelvos upė ir Tino ežerasTinelvos upė ir Tino ežeras
* Tino ežerasTino ežeras
* Tuveno oro uostasTuveno oro uostas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Statistics Norway
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nužecas |
| --- |
| Prie Kozažų kaimo Prie Kozažų kaimo |
| **Ilgis** | 100,2 km |
| **Baseino plotas** | 2102 km² |
| **Ištakos** | Šalia Staviščės kaimo 180 m a. v. j. l. |
| **Žiotys** | Vakarinis Bugas, šalia Cechanoveco miesto 105 m a. v. j. l. |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nužecas |

 *Kitos reikšmės – Nužecas (reikšmės).*
**Nužecas** (lenk. *Nurzec*, blrs. *Нурэц*) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės ir Mazovijos vaivadijose. Dešinysis Vakarinio Bugo upės intakas. Upės ištakos šalia Staviščės kaimo, 180 m aukštyje virš jūros lygio. Upė įteka į Vakarinį Bugą, šalia Cechanoveco miesto, 105,4 m aukštyje virš jūros lygio. Upė teka per Bielsko lygumą ir Aukštutinės Mazovijos aukštumą. Šalia upės yra šios didelės gyvenvietes: Čeremcha, Kleščele, Bočkai, Branskas ir Cechanovecas. Į upę įteka šie intakai: Nurčikas, Leščka, Sienica, Kukavka, Pelchuvka, *Bronka* ir Mianka.
Kiaulienos skrudinimo apnašos (*sucs*) emaliuotame inde prieš nutirpinimą.
Nutirpinimas naudojant sultinį
**Nutirpinimas** (angl. *deglazing*, pranc. *déglaçage*) – maisto ruošimo būdas tirpdant maisto (dažniausiai mėsos) kepimo apnašas nuo keptuvės dugno ir tuo pačiu panaudojant jas padažo ar sriubos ruošimui. Kai mėsa kepama keptuvėje ar kitame inde, prie indo sienelių ir dugno prikimba sukepusių cukrų, angliavandenių ar proteino dalelių, lieka ištirpusių riebalų.

Prancūzų kulinarinėje tradicijoje šios apnašos vadinamos *sucs*, nuo lotynų kalbos žodžio *succus* (sakai). Iškepus mėsą, ji išimama ir į kaitinamą keptuvę įpilama skysčio – daržovių ar mėsos sultinio, vyno ar brendžio. Skystis veikia kaip mėsos kepimo likučių tirpiklis, kartu sugerdamas paskrudusių mėsos kepimo likučių skonį. Keptuvė kaitinama, nuolat maišant skystį, kol keptuvės apnašos ištirpsta ir substancija pasiekia reikiamą, dažnai sirupišką tirštumą. Gauta substancija, prancūziškai vadinama *foundation* (pagrindu), toliau naudojama padažo ruošimui pridedant žolelių, sviesto ar daržovių, miltų ar kitų priedų.

Nutirpinimas yra daugelio padažų receptų sudėtinė dalis. Nutirpinimas naudojamas ir kepant daržoves – ypač karamelizuojant svogūnus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  New Larousse Gastronomique: Deglaze
Sukimasis (žalia), precesija (mėlyna), ekliptikos posvyrio nutacija (raudona)
**Nutacija** – maži, periodiniai precesuojančio kūno sukimosi ašies svyravimai apie jos vidutinę padėtį. Esant nutacijai, besisukanti (precesuojanti) ašis dar nežymiai svyruoja. Šis reiškinys stebimas giroskopo ar planetos judėjime.

Planetų nutacija pasireiškia dėl išorinių jėgų, veikiančių sukimosi ašį, nepastovumo. Nutaciją atrado anglų astronomas James Bradley 1728 metais, tačiau paaiškinta ji buvo tik praėjus 20 metų.

Nutacijos vertės paprastai yra skaidomos į komponentes, lygiagrečią ir statmeną ekliptikai. Lygiagreti ekliptikai komponentė vadinama ilgumos nutacija. Statmenoji komponentė - ekliptikos posvyrio nutacija. Kadangi planetų judėjimas jau yra gerai žinomas, nutacija gali būti tiksliai apskaičiuota.

Žemės nutacija
--------------

Žemės nutaciją daugiausiai lemia Mėnulis ir Saulė. Jie Žemės pusiaujo artimesnę dalį (kadangi Žemė yra paplokščia) traukia didesne jėga, nei priešingą dalį. Dėl šių jėgų skirtumo Žemės pusiaujo plokštuma stengiasi pasisukti ekliptikos plokštumos link. Bet, dėl Žemės sukimosi aplink ašį, taip neatsitinka. Minėtų jėgų skirtumo veikiama Žemės sukimosi ašis išlaiko savo posvyrio į ekliptikos plokštumą kampą, lygų maždaug 66°,5, tačiau brėžia erdvėje kūgio paviršių aplink ekliptikos ašį. Žemės ašies precesijos periodas lygus maždaug 26000 metų. Mėnulio ir Saulės padėtis Žemės pusiaujo plokštumos atžvilgiu nuolatos kinta, todėl kinta ir precesinių jėgų dydis bei kryptis. Šis kitimas sukelia mažus Žemės ašies svyravimus apie vidutinę padėtį, vadinamus nutacija. Ryškiausias yra 9",20 amplitudės ir 18,61 metų periodo svyravimas.

Nuorodos
--------

* Mokslasplius Archyvuota kopija 2007-12-11 iš Wayback Machine projekto.
* Encyclopedia Britannica
**Vitalija Bartkuvienė** (1939 m. rugsėjo 27 d. Nendriniai, Antanavo valsčius – 1996 m. rugpjūčio 29 d. Kaunas) – lietuvių dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

1964 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1964–1984 m. „Dailės" kombinato Kauno tekstilės cecho dailininkė, 1984–1996 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės instituto Taikomosios tekstilės katedros vedėja; nuo 1992 m. docentė.

Kūryba
------

Nuo 1966 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje, Austrijoje, Čekoslovakijoje, Danijoje, Japonijoje. Rusijoje, Vengrijoje. Individualios parodos surengtos Kaune 1989 m. su dail. E. Kniūkštaite ir 1997 m. Kėdainiuose 1994 m.

Tekstilės darbais apipavidalino Baisogalos, Kazlų Rūdos, Kauno interjerų. Pažymėtini dekoratyviniai akcentai ir sienų kilimas „Pasimatymo" kavinei Kaune, 1972 m. Sukūrė gobelenų, batikų, aplikacijų, mišrios technikos kompozicijų: triptikas „Ornamentinis" (1974 m.), „Jaunystė" (1975 m.), „Saugokime gamtą", „Keliai" (1988–1989 m.), „Prabėgę metai" (1990 m.). Kūriniai dekoratyvūs, apibendrintų formų, juose plėtojamos gamtos, istorijos, gyvenimo prasmės temos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Vitalija Bartkuvienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 683 psl.
| **Vitalija Lukoševičiūtė-Valeikienė** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. birželio 20 d. (69 metai)Pašvitinys, Pakruojo rajonas |
|  |
| Veikla | choro dirigentė ir pedagogė |

**Vitalija Lukoševičiūtė-Valeikienė** (g. 1953 m. birželio 20 d. Pašvitinyje, Pakruojo rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Baigusi Jonelaičių (Šiaulių r.) aštuonmetę mokyklą, 1967–1971 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vytautas Žvirblis). 1971–1977 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Gylio klasė). Studijų metais vadovavo mergaičių choro „Liepaitės" parengiamajai grupei, buvo Mokytojų namų mišriojo choro chormeisterė ir koncertmeisterė. 1980 m. stažavo Leningrado N. Rimskio-Korsakovo valstybinėje konservatorijoje, 1988 m. Talino valstybinėje konservatorijoje, 1996 m. Danijos mokyklose.

Nuo 1977 m. rudens Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų (universiteto Menų fakultetas) chorvedybos disciplinų dėstytoja, iki 1982 m. uostamiesčio mėgėjiškų chorų chormeisterė. 1985–1987 m. Klaipėdos 14-osios vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė – 1987 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse su šiuo choru laimėjo antrąją vietą. 1986–1987 m. vadovavo moksleivių mišriajam chorui, suorganizuotam prie Klaipėdos muzikos fakultetų. Choras 1987 m. VII Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė antrąją vietą. 1988 m. Klaipėdos 4-ojoje („Vyturio") vidurinėje mokykloje įkūrė sustiprinto muzikos mokymo klases, dėsto muziką, vadovauja chorams ir vokaliniams ansambliams, rengia koncertus.

1996 m. Klaipėdos „Vyturio" vidurinėje mokykloje pedagogė suorganizavo vyresniųjų klasių jaunimo mišrųjį chorą, kuris 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurse pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą. 1997 m. choras dalyvavo Baltijos šalių gimnazijų kultūrinėje programoje Sankt Peterburge (Rusija) ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. Šiai šventei pedagogė parengė ir „Vyturio" vidurinės mokyklos mokytojų bei moksleivių tėvų mišrųjį chorą.

V. Valeikienė dirigavo 1987, 1993 ir 1996 m. regioninėse dainų šventėse Klaipėdoje, 1993 m. chorų festivalyje Berlyne, dalyvauja mokslinėse konferencijose, nuo 1994 m. yra Klaipėdos chorinės bendrijos „Aukuras" tarybos narė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
**Vitalijus Digrevičius** (g. 1957 m. kovo 3 d. Tytuvėnuose, Kelmės raj.) – Lietuvos scenaristas, režisierius, renginių vedėjas.

Biografija
----------

1964–1975 m. mokėsi Tytuvėnų vidurinėje mokykloje. 1976–1980 m. studijavo Šiaulių Kazio Preikšo pedagoginiame institute, įgijo fizikos mokytojo kvalifikaciją. 1980–1984 m. Pernaravos vidurinės mokyklos mokytojas. 1984–1994 m. Šeduvos AŽŪM dėstytojas.

1984–1989 m. Šeduvos agitbrigados „Asorti" vadovas. 1990–2006 m. humoro grupės „Pono Kontrimo šou" scenaristas, režisierius ir vadovas. 1995–1996 m. UAB „Pop Centras" (Kaunas) artistas. 1996–2001 m. Šeduvos AŽŪM meno vadovas.

2001–2007 m. Radviliškio miesto kultūros centro direktorius. 2007–2009 m. UAB „Termosrovė" aktyvios vadybos padalinio vadovas.2009-2010 m. Daugyvenės kultūros istorijos muziejaus-draustinio (Burbiškio dvaras) kultūrinės veiklos vadybininkas, Radviliškio sporto arenos teisėjas-informatorius. Nuo 2010 m. – UAB "Radviliškio šiluma" eksploatacijos inžinierius.

Žmona Irena, vaikai Aurimas ir Aida.

Nuorodos
--------

*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ruhnu** (est. *Ruhnu*, latv. *Roņu sala*, šved. *Runö*, liet. *Ruonių sala*) – Estijai priklausanti sala Rygos įlankoje, Baltijos jūroje. Dešimta pagal dydį šalies sala.

Geografija
----------

Ruonių salos žemėlapis
Saloje gyvena maždaug 65 gyventojai, teritorija – 11,5 km². Plotis ir ilgis – apie 5,5 ir 3,5 km. Atstumas iki artimiausio gyvenamo Estijos taško – Kihnu salos – 54 km jūra, iki žemyninės Estijos dalies (Pernu) – 96 km, iki artimiausio kranto – Latvijos Kolkos kyšulio – 37 km. Apie trečdalį salos dengia miškai, likusi dalis pritaikyta ganykloms ir žemės ūkiui.

Istorija
--------

Ruhnu salos moterys tautiniais kostiumais (1937 m.)
Ruhnu švyturys, suprojektuotas Gustavo Eifelio
Pirmieji žmonės saloje gyveno jau 5 200 m. pr. m. e. Saloje nuo XIII a. gyveno švedai. 1341 m. jiems Kuršo vyskupas suteikė teisę valdyti salą pagal Švedijos įstatymus. Po Pirmojo pasaulinio karo Švedija į salą vis dėlto nepretendavo, nes ji buvo toli nuo pačios Švedijos ir nereikšminga, tad kilo klausimas, ar ji turėtų priklausyti Latvijai, arčiau kurios krantų buvo, ar Estijai (pati sala reikšmės turėjo mažai, tačiau ekonominė zona ir žvejybos teisės aplink ją reiškė daugiau). Sala atiteko Estijai, tačiau iki pat 1945 m. joje faktiškai galiojo vietiniai švedų įstatymai, suteikti salai pagal anksčiau minėtą vyskupo nutarimą. Geriausiais laikais Ruhnu gyveno beveik 400 žmonių. Po Antrojo pasaulinio karo salą kartu su visa Estija okupavo Rusija. Vietinių švedų dalis pabėgo į tėvynę, likusius rusai ištrėmė į Sibirą. Sala buvo priskirta Estijos TSR, taigi į ją buvo atkelta estų, daugiausiai iš kitų salų, ypač Saremos ir Kihnu. Tais laikais joje gyveno daugiau nei 200 žmonių, tačiau XX a. 7-ojo dešimtmečio pab. didelė audra nusiaubė salą, tuomet daugumą jos žmonių Tarybų valdžia iškėlė, liko tik šiek tiek daugiau nei pusšimtis. Nuo to laiko gyventojų skaičius reikšmingai nebekito. Atgavus nepriklausomybę, imta grąžinti turtą ankstesnių šios salos gyventojų švedų palikuonims.

Ruhnu bažnyčios

Dabartis
--------

Dabar saloje yra nedidelis oro uostas, iš kurio reguliariai skraido lėktuvai į Pernu ir Kuresarę, žiemą kartą per savaitę, o vasarą – du. Keltų susisiekimas iš Kuresarės nereguliarus. Yra dvi bažnyčios – mūrinė ir medinė, keli svečių namai, tačiau masinis turizmas Ruhnu nepalietė, kadangi skrydis ten nėra pigus, o pramogų saloje nedaug. Ruhnu yra atskira Sarės apskrities valda. Po žemės grąžinimų daugiau nei pusė salos priklauso švedams, kasmet yra rengiamas švedų kultūros festivalis. Saloje yra mokykla, biblioteka, aukščiausiame jos taške pastatytas švyturys, taip pat yra meteorologijos stotis – didžioji dalis ruhniečių dirba šiose biudžetinėse įstaigose.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ruhnu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Zaramciškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Zaramciškių piliakalnisZaramciškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°17′16.2″ š. pl. 23°50′57.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.287833°š. pl. 23.849389°r. ilg.﻿ / 54.287833; 23.849389Koordinatės: 54°17′16.2″ š. pl. 23°50′57.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.287833°š. pl. 23.849389°r. ilg.﻿ / 54.287833; 23.849389 |

 |
| Vieta | Alytaus rajonas |
| Seniūnija | Miroslavo seniūnija |
| Aukštis | 8 m |
| Plotas | 40x15 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1954 |

**Zaramciškių piliakalnis**, *Zamkakalnis, Galiertiškė* – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Zaramciškių kaime, Miroslavo seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **132**  Alytus–Seirijai–Lazdijai  ties Seiliūnais pasukus į dešinę vakarų kryptimi, pavažiavus keliu link Zaramciškių 3 km iki čia esančios sodybos, keliuku pro šią sodybą ir laukais paėjus į dešinę šiaurės rytų kryptimi apie 500 m, yra 100 m į šiaurę nuo tvenkinio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 40x15 m dydžio. Jos šiaurinėje pusėje, 2 m žemiau aikštelės yra 24x17 m dydžio natūrali terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 8 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, dabar dirvonuoja, vakarinio šlaito apačia apsodinta eglaitėmis.

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Obelijos piliakalnis 0,5 km | Aniškio piliakalnis 13 km | Radžiūnų piliakalnis 13 km |  |
| Verstaminų IV piliakalnis 16 km |  | Žilvės piliakalnis 6,5 km |
| Ežerėlių piliakalnis 16 km | Paserninkų piliakalnis 9 km | Dirmiškių piliakalnis 5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 186 (Nr. 841).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Zaramciškiai
**Bražuolės sutartis** – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir Vokiečių ordino atstovų sutartis, sudaryta 1382 m. liepos 6 d. Bražuolės pilyje prie Trakų.

Priežastys
----------

Jogailai sukilus prieš Lietuvos didįjį kunigaikštį Kęstutį ir 1382 m. birželio 12 d. užėmus Vilnių, kartu ir didžiojo kunigaikščio sostą, Kęstučio ir Vytauto padėtis tapo sunki, jie buvo atskirti nuo Trakų. Tuo naudodamasis Jogaila apgulė Trakus, prie kurių artėjo tuo metu į Lietuva įsiveržusi Vokiečių ordino kariuomenė. Jogaila, 1380 sudaręs su Vokiečių ordinu sau palankią Dovydiškių sutartį, vis dėlto nebuvo tikras dėl kryžiuočių ketinimų, nes 1381 m. buvo praradęs didžiojo kunigaikščio sostą. Jogailos kariuomenė patraukė prieš kryžiuočius. Skirgailai tarpininkaujant, buvo išsiaiškinta, kad Vokiečių ordinas ketina, kaip ir anksčiau, remti Jogailą. Šalys pasižadėjo nepulti viena kitos iki 1382 m. rugsėjo 8 d. kryžiuočiai įsipareigojo neremti Kęstučio ir jo sūnų.

Pasekmės
--------

Jogaila sutartimi garantavo Vokiečių ordino paramą prieš Kęstutį, o Vokiečių ordinas pasiekė, kad Kęstutis prarastų galimybę susitarti su Jogaila ir dėl to paaštrėtų lietuvių kunigaikščių tarpusavio kovos. Per jas 1382 m. Kęstutis buvo nužudytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Bražuolės sutartis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Molėtų dvaras |
| --- |
| Vieta | Molėtai |
| Įkurtas | 1517 m. |

**Molėtų dvaras** – dvaras, buvęs Molėtuose.

Istorija
--------

Dvaras Molėtuose įsikūrė apytikriai 1517 m. jame būta alaus daryklos, spirito varyklos, malūno. Prie dvaro augo gyvenvietė. 1592 m. Molėtų dvarą administruoti privalėjo Vaina, Vilniaus katedros prelatas kustodas. 1595–1597 m. dvare buvo 28 dūmai, 1690 m. – 57 dūmai, smuklė ir malūnas. 1736 m. Molėtų dvarui ir vyskupo valdai priklausė 27 ežerai, 13 kaimų, 100 namų, kuriuose gyveno 223 asmenys, veikė spirito varykla, alaus darykla. XIV–XVIII a. Molėtų dvaras priklausė Vilniaus vyskupui, o 1795 m. perėjo Pamarneckiams.

1909 m. lapkričio 4 d. Molėtų dvarą nusipirko Kazimieras Graužinis. 1913 m. dvaro klojime įvyko pirmojo lietuviško spektaklio Keturakio „Amerika pirtyje" vaidinimas. 1923–1925 m. dvaras išparceliuotas. 1930 m. Molėtų dvaro savininkė Marytė Graužinytė „Pavasario" sąjungos Molėtų kuopai padovanojo Pavasarininkų kalną.

1941 m. kovo 25 d. Molėtų dvaro pastate pradėjo veikti 25 lovų ligoninė, ji sudegė, jau pasibaigus Antrajam pasauliniam karui.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  *Tūkstantis Molėtų krašto istorijos faktų*. Molėtų krašto muziejus. Suarchyvuota 2013-04-14.
2. ↑  Ona Pečiulienė. Šalis ta Lietuva: 1000 svarbiausių šalies istorijos akimirkų žmonės, įvykiai, simboliai, tradicijos, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009, p. 95.
3. 1 2  *Molėtai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-04-01.
| Willis Tower |
| --- |
|  |
| Vieta | Čikaga, Ilinojus, JAV |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1970 m. |
| Statybų pabaiga | 1974 m. |
| Antena | 527 m |
| Stogas | 442 m |
| Aukštų sk. | 110 |
| Plotas | 418 064 m² (353 961 m² nuomai) |
| Kaina | $ 175 000 000 |

**Willis Tower**, iki 2009 m. liepos 16 d. vadintas **Sears Tower** (Sears bokštu), – dangoraižis Čikagoje, Ilinojuje. Antras aukščiausias pastatas Jungtinėse Valstijose, po One World Trade Center. Aukščiausias pasaulyje buvo nuo 1974 iki 1998 m.

Bendras pastato aukštis su antena yra 527 metrai. Pastato adresas: 233 South Wacker Drive, Chicago, Illinois 60606.

Istorija
--------

Willis bokštas saulėlydyje
1969 m. „Sears, Roebuck & Co." buvo didžiausia mažmeninės prekybos kompanija, įdarbinusi 350 000 darbuotojų. „Sears" vadovybė nusprendė konsoliduoti ofisus, išbarstytus po visą Čikagos regioną, ir įsikurti miesto centre. Jų reikalavimas buvo 279,000 m² ploto ir „Skidmore" firmos architektai matė, kad pastatas bus vienas iš didžiausių ofiso pastatų pasaulyje.

Bokštas turi daugiau darbinio ploto negu bet kuris kitas komercinis pastatas JAV ir nusileidžia šiuo atžvilgiu tiktai Pentagonui.

2009 m. liepos 16 d. pervadintas į „Willis Tower".

Statyba
-------

1970 m. rugpjūčio 5 d. prasidėjo statybos, kurios tęsėsi iki 1973 m. gegužės 3 d. Pastatą su 104 liftais pastatyti kainavo 175 milijonus JAV dolerių. Baigus statybas, bokštas aplenkė Pasaulio prekybos centrą Niujorke ir tapo aukščiausiu pasaulio pastatu, turinčiu 108 aukštus. Matuojant iš rytinės pusės įėjimo atstumas iki stogo yra 442 m (1 450 pėdų, 7 coliai). Iki 1997 m. pastatas buvo aukščiausias pasaulyje, kai Kvala Lumpūre buvo pastatyti Petronas Towers. Po to vyko daug ginčų į kokius kriterijus tikslinga atsižvelgti, įvardijant pastato aukštį – su antenomis, ar tik iki pastato stogo. Nepaisant to, be antenos pastatas vis dar buvo aukščiausias, bet 2004 m. pastačius Taipei 101 prarado šį titulą. Bendras pastato aukštis su antena yra 527 metrai.

Antenos
-------

1982 m. vasario mėn. buvo pastatytos dvi TV antenos, taip paaukštinant struktūrą iki 520 m (1 707 pėdų). 2000 m. birželio 5 d. vakarinė antena buvo prailginta iki 527 m siekiant pagerinti vietinės NBC stoties prieinamumą. Pastatyta antena tapo aukštesne už pirmojo PPC anteną.

Apžvalgos aikštė
----------------

Apžvalgos aikštė 103-iame aukšte, kuri yra 412 m aukštyje, yra turistų lankoma vieta. Vėjuotą dieną galima pajusti pastato svyravimus. Giedrą dieną matomumas gali siekti 80 km, matosi ne tik Ilinojus, bet ir greta esančios valstijos – Indiana, Viskonsinas, Mičiganas. Per 45 sekundes vienas iš dviejų liftų pakelia į pastato viršų. Įėjimas į pastatą turistams yra iš pietinės pusės nuo Jackson Boulevard.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Aukščiausi Čikagos pastatai

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2009-04-12 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Sears Tower apžvalgos aikštė Archyvuota kopija 2009-07-22 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
| Bai Taigos kožunas*Бай-Тайгинский кожуун* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Tuva Tuva |
| **Administracinis centras** | Teli |
| **Sumonų skaičius** | 7 |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 10 807 |
| **Plotas** | 7 969 km² |
| **Tankumas** (2014) | 1,36 žm./km² |

**Bai Taigos kožunas** (rus. *Бай-Тайгинский кожуун*, tuv. *Бай-Тайга кожуун*) – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos vakaruose. Administracinis centras – Teli.

Geografija
----------

Kožunas turi sienas su Chakasija ir Kalnų Altajumi. Teritorijoje stūkso Bai Taigos kalnų masyvas. Taip pat yra Kara Cholio saugoma teritorija – Ubsu Nuro duburio (UNESCO pasaulio paveldas) objekto dalis.

Ūkis
----

Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste. Yra Šiviligo radono vandens versmės. Veikia Kara Chol Turo turistinė bazė.

Gyvenvietės
-----------

Kožunas padalintas į 7 kaimo gyvenvietes (sumonus):

* Bai Talas
* Kara Cholis
* Kyzyl Dagas
* Teli
* Chemčikas
* Šujus
* Er Chavakas

Kožuno kraštovaizdis

Šaltiniai
---------

1. ↑  TYVA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Tuvos kožunai** |  |
| Bai Taiga | Barun Chemčikas | Ča Cholis | Čedi Cholis | Dzun Chemčikas | Erzinas | Ka Chemas | Kyzylas | Mongun Taiga | Oviuras | Pij Chemas | Sut Cholis | Tandi | Tere Cholis | Tes Chemas | Todža | Ulug ChemasMiestų apygardos: Kyzylas | Ak Dovurakas |
| Angrenasuzb. *Angren, Ангрен* |
| --- |
| 

AngrenasAngrenas

41°1′0″ š. pl. 70°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.01667°š. pl. 70.13333°r. ilg.﻿ / 41.01667; 70.13333﻿ (Angrenas)Koordinatės: 41°1′0″ š. pl. 70°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.01667°š. pl. 70.13333°r. ilg.﻿ / 41.01667; 70.13333﻿ (Angrenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Taškento vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 127 000  |

**Angrenas** – miestas rytų Uzbekistane, Taškento vilajete, 110 km į rytus nuo Taškento, Čatkalo kalnagūbrio papėdėje, prie Angreno (Achangarano) upės. Pro miestą eina Taškento-Kokando plentas, geležinkelis į Taškentą.

Svarbus rusvųjų anglių gavybos centras. Taip pat kasamas auksas, išgaunamos gamtinės dujos. Veikia dvi šiluminės jėgainės. Statybinių medžiagų, keramikos, chemijos (gumos, azoto trąšų), popieriaus (kartono taros), maisto pramonė. Veikia pedagoginis institutas, istorijos ir kraštotyros muziejai.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1946 m. sujungus kalnakasių gyvenvietes. Po TSRS žlugimo miestas nuskurdo, didelė dalis čia gyvenusių rusų emigravo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Angrenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
**Dzotas** (rus. *дзот*, sutrumpintas *дерево-земляная огневая точка* – 'medžio ir grunto ugnies taškas') – dengtas lauko įtvirtinimas, skirtas apsaugoti kulkosvaidininką ir sudaryti jam sąlygas šaudyti.

Kitas dzoto pavadinimas – *dzosas* (*дерево-земляное огневое сооружение* – 'medžio ir grunto ugnies statinys'). A. Smetonos „Karybos žodyne" siūlomas dzoto pavadinimas *dvigubų rastų ugniavietė*[1] nėra tinkamas, nes jų konstrukcija būdavo gana įvairi, perdengimas ne visada būdavo iš dvigubo rąstų sluoksnio.

Kartais dzotus vadina blindažais, tačiau tai skirtingi, nors panašūs statiniai. Blindažas visiškai slypi žemėje, skirtas kareiviams pasislėpti.

Dzotas, skirtingai negu blindažas, ne visas slypi žemėje. Į paviršių išeina ambrazūra, pro kurią šaudoma. Viduje nebūna šildymo, apšvietimo (kad nedemaskuoti). Būna stalas kulkosvaidžiui ir gali būti lentynos šoviniams sudėti. Dzotas skirtas tik kulkosvaidininkams. Ambrazūra leidžia šaudyti 40-45° sektoriuje. Vidinė ambrazūros anga 40×18 cm, išorinė – 130×55 cm. Ambrazūra gali būti uždaryta viršun pakeliamu skydu, ji kruopščiai maskuojama. Kartais virš ambrazūros įrengdavo priešgranatinį skydą ar tinklelį.

Dzoto sienas surenčia iš rąstų ar sijų, ne plonesnių kaip 12 cm. Perdengimą įrengia iš 2-3 sluoksnių rąstų, kuriuos apkasa ~70 cm storio grunto sluoksniu. Storesnis grunto sluoksnis nenaudojamas, kadangi grunto masė pernelyg apkrauna sienas, o pats kauburys pasidaro lengvai pastebimas.

Statant dzotą iškasa apie 20 kub.metrų grunto, sunaudoja apie 3 kub.metrus rąstų, pats statymas užima 85 val./žmogui.

Dzotus statydavo iš anksto rengiamose gynybos linijose arba antrose gynybos linijose. Statant kelis dzotus numatydavo jų sąveiką, kad vienas dzotas pridengtų kitą ir neliktų neapšaudomų zonų. Dzotą gindavo ir šalia jų įrengtose pozicijose įsitaisę automatininkai. Dzoto kulkosvaidis ugnį atidengdavo tik prireikus, kad neišduotų savo pozicijos.

Literatūra
----------

1. ↑  Smetona A. (1995) Karybos žodynas. V.:Lietuvos karo akademija

Nuorodos
--------

* Lauko fortifikacija. Dzotas **(**rus.**)**
| „Absentas" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Edgaras Dega |
| Metai | 1875−76 m. |
| Meno kryptis | impresionizmasrealizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 92 × 68,5 cm |
| Miestas (vieta) | Paryžius, Prancūzija Prancūzija |
| Muziejus | Orsė muziejus |

**Absentas** (pranc. *L'Absinthe*) – vienas žymiausių prancūzų dailininko E. Dega (1834−1917) paveikslų.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Absentas" Edgaras Dega sukūrė 1875−76 m. Paryžiuje. Absentas yra labai stiprus alkoholinis gėrimas, kuris buvo populiarus Prancūzijoje iki 1915 m. uždraudimo. Paveiksle dailininkas pavaizdavo aktorę ir modelį Elen Andrė ir savo draugą, grafiką Marseleną Debiuteną kaip absento gėrėjus. Jie pavaizduoti sėdintys šalia vienas kito, tačiau tarp jų jaučiama izoliacija ir vienišumas. Veikėjų žvilgsniai tušti ir bereikšmiai, paveikslo nuotaika pesimistinė. Jų aplinka − tai „Naujųjų Atėnų" kavinė Paryžiaus Pigalio aikštėje, tapusi pagrindine avangardinių menininkų susibūrimo vieta po 1870−71 m. Prancūzijos-Prūsijos karo. Paveikslo kompozicija primena atsitiktinę fotografiją, tačiau iš tiesų ji yra kruopščiai menininko apgalvota. Paveikslas nutapytas studijoje. Iš pradžių kūrinys vadinosi „Kavinės lankytojai" ir sulaukė neigiamos kritikų reakcijos, vadintas pasibjaurėtinu. 1893 m. paveikslas pademonstruotas Londone, kur irgi sulaukė neigiamų atsiliepimų ir tuo metu įgavo populiaresnį pavadinimą „Absentas". Anglai jį priėmė kaip viso ko blogo, kas ateina iš Prancūzijos, pavyzdį. Paveiksle galima įžvelgti didėjančios socialinės atskirties tarp žmonių išraišką tuo metu sparčiai besiurbanizuojančiame Paryžiuje. 

„Absento" vaizduojamos scenos motyvų į savo romaną „Spąstai", išleistą 1877 m. įtraukė Emilis Zola. Kiek vėliau Eduaras Manė nutapė savo gėrėjos paveikslą (pavaizduota toji pati aktorė Elen Andrė), tikriausiai kaip repliką E. Dega kūriniui. Šis kūrinys ir „Absentas" vaizdžiai iliustruoja skirtumus tarp menininkų. Jei E. Manė kūrinio šviesiose spalvose ir herojės veide dar galima įžvelgti žmogaus asmenybę ir tikėti galimu herojės moraliniu-dvasiniu pakilimu, tai E. Dega paveikslo veikėjai pavaizduoti kaip beviltiškai degradavę alkoholizmo liūne. „Absentas" eksponuojamas Orsė muziejuje Paryžiuje.

### Susiję kūriniai

* „Slyva", 1877 m. aut. Eduaras Manė „Slyva", 1877 m. aut. Eduaras Manė
* „Agostina Segatori „Tamburino" kavinėje", 1887 m. aut. Vincentas van Gogas „Agostina Segatori „Tamburino" kavinėje", 1887 m. aut. Vincentas van Gogas

Nuorodos
--------

* Orsė muziejus Archyvuota kopija 2016-10-12 iš Wayback Machine projekto.
* Kritikų atsiliepimai iš 1893 m. parodos Londone Archyvuota kopija 2013-12-13 iš Wayback Machine projekto.
* *Delphi Complete Works of Edgar Degas (Illustrated).* Delphi Classics, 2016
* Terry W. Strieter. *Nineteenth-century European Art– A Topical Dictionary*. Greenwood Publishing Group, 1999 , p. 1-2
|  |
| --- |
| **Bahreino tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: BAH - ICAO: OBBI |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Bahreino oro uosto kompanija |
| Miestas | Muharakas |
| Aukštis virš jūros lygio | 2 m |
| Koordinatės | 26°16′15″ š. pl. 50°38′01″ r. ilg.﻿ / ﻿26.27083°š. pl. 50.63361°r. ilg.﻿ / 26.27083; 50.63361 |
| Tinklalapis |  |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 12L/30R | 3340 |  | asfaltbetonis |
| 12R/30L | 2530 |  | asfaltbetonis |

**Bahreino tarptautinis oro uostas** (IATA – **BAH**, ICAO – **OBBI**) – pagrindinis Bahreino oro uostas, esantis Muharako mieste. Oro uostas yra pagrindinė „Gulf Air" oro linijų būstinė.

2006 m. prasidėjo oro uosto plėtojimo darbai, kurių kaina siekė 300 milijonų JAV dolerių. Buvo pastatyta nauja daugiaaukštė stovėjimo aikštelė, visiškai atnaujintas pagrindinis takas, iš naujo ištiestos apsauginės tvorelės, atnaujinta saugumo sistema.

2010 m. Bahreino oro uostas buvo pripažintas geriausiu Artimųjų Rytų oro uostu „Skytrax 2010" apdovanojimuose. 2013 m. šiame konkurse Bahreino oro uostas liko trečias.

2011 m. oro uostas aptarnavo 7 793 527 keleivius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2010 Awards results summary Archyvuota kopija 2010-04-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Awards and Achievments[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rakapošis |
| --- |
| Rakapošis iš alpinistų bazėsRakapošis iš alpinistų bazės |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Aukščiausias taškas** | 7788 m |
| **Koordinatės** | 36°08′32″ š. pl. 74°29′25″ r. ilg.﻿ / ﻿36.14222°š. pl. 74.49028°r. ilg.﻿ / 36.14222; 74.49028Koordinatės: 36°08′32″ š. pl. 74°29′25″ r. ilg.﻿ / ﻿36.14222°š. pl. 74.49028°r. ilg.﻿ / 36.14222; 74.49028 |
| **Kalnodara** | alpinė |

**Rakapošis** (urd. راکا پہشئ) – viršukalnė Karakorume, šiaurės Pakistane (Gilgitas-Baltistanas). Stūkso greta Nagaro slėnio, apie 100 km į šiaurę nuo Gilgito. Aukštis – 7788 m (27-as pagal aukštį kalnas pasaulyje, 12-as Pakistane).

Kalno pavadinimas vietine kalba reiškia „padengtas sniegu". Taip pat dar vadinamas *Dumani* – „miglų motina". Kalnas itin ryškiai išsiskiria virš aplinkinių slėnių, jo santykinis aukštis – 2818 m.

Į kalną pirmą kartą įkopta 1958 m. (britų ekspedicija – Mike Banks ir Tom Patey).

Galerija
--------

* 
* 
* 
*
Koordinatės: 54°28′48″š. pl. 24°11′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.479889°š. pl. 24.187796°r. ilg.﻿ / 54.479889; 24.187796

|  Raižių mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Miestas** | Raižiai |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1889 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Raižių mečetė** – totorių mečetė Alytaus rajone, Punios seniūnijoje, Raižių kaime, prie kelio  **1133**  Vaisodžiai–Raižiai–Butrimonys . Vienintelė Lietuvoje, veikusi sovietmečiu. Pamaldos vyksta retai, vietos musulmonai čia susirenka per didžiąsias šventes.

Mečetė nuo 1999 m. yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas (unik. kodas 24828). Raižių kaime yra kelerios totorių kapinės, tarp kurių yra ir senosios, pažymėtos paminkliniais akmenimis, ir veikiančios. Jose laidojami ne tik dauguma totorių, bet ir kitų tautybių musulmonai.

Istorija
--------

Mečetė pirmą kartą šaltiniuose paminėta 1663 m. dabartinė pastatyta 1889 m. Renovuota 1993 m. Joje stovi seniausias žinomas minbaras (sakykla), datuojamas 1686 m. statybų metu perkeltas iš sudegusios Bazorų mečetės. Jis gausiai puoštas kaligrafiniais rašmenimis ir augaliniais ornamentais.

2010 m. minint Žalgirio mūšio 500-ąsias metines, prie mečetės sumontuoti du saulės laikrodžiai (aut. Jonas Navikas), kurių vienas rodo vietos laiką, antrasis – Griunvaldo (Lenkija).

Architektūra
------------

Medinė, stačiakampio plano, su penkiasieniu priestatėliu – michrabu – galiniame fasade, trišlaičiu skardiniu stogu. Statinys liaudies architektūros formų. Virš stogo iškilęs bokštelis atstoja minaretą – iš jo musulmonų dvasininkas kviečia tikinčiuosius maldai. Prieangis per visą pastato plotį. Iš jo patenkama į vyrų ir moterų sales. Vyrų salė dešinėje pusėje, moterų – kairėje. Jos atskirtos siena. Sienos apačioje palikta atvira anga išilgai sienos, pridengta baliustrada. Virš įėjimo vyrų ir moterų salėse – balkonas su baliustrada. Grindys išklotos maldos kilimėliais. Michrabo niša, rodanti Mekos kryptį, ir dešinėje jo pusėje esanti pakyla ant laiptelių – minbaras – įrengti tik vyrų maldos salėje.

* Prie galinės sienos – michrabasPrie galinės sienos – michrabas
* Saulės laikrodžiaiSaulės laikrodžiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mečetė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-02-22.
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-08-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raižių mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lankytinos vietos. Raižiai
* Raižiai – vieta, kur musulmonų maldose minimas Vytautas Didysis Archyvuota kopija 2016-02-20 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuva – vienintelė iš Baltijos šalių, turinti mečečių
* Raižių mečetė
| **Prunus armeniaca** |
| --- |
| Abrikosų vaisiaiAbrikosų vaisiai |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Pošeimis: | Slyviniai  *( Prunoideae)* |
| Gentis: | Slyva (gentis)  *( Prunus)* |
| Pogentė: | Slyva (pogentė)  *( Prunus)* |
| Rūšis: | Abrikosas  *( Prunus armeniaca)* |

 |

**Abrikosas** (*Prunus armeniaca*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos slyvinių (*Prunoideae*) pošeimio slyvų genties slyvų pogenties augalas.

Abrikosai pradėti auginti Kinijoje prieš 4000 metų. Persai dėl auksinės spalvos juos vadino „saulės kiaušiniais". Buvo auginami Nabuchodonosaro kabančiuose soduose Babilone. Senovės Romoje laikytas brangiu skanėstu ir iš ten paplito po pietų Europą.

Augalų morfologija
------------------

Vidutinio dydžio medis su plačia ir tankia lapija. Lapai maždaug 8 cm pločio, širdelės formos. Žiedai balti.
Vaisius – minkštas, sultingas rausvai geltonas kaulavaisis.

Rūšys
-----

* ***Prunus armeniaca***
* *Prunus brigantina*
* Japoninis abrikosas (*Prunus mume*)
* *Prunus sibirica*

Mityba
------

Maistui vartojami vaisiai, sėklos, kurios yra panašios į migdolo sėklas.

* 
* 
* 
* 
*

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2020 m.) |
| --- |
| 1 | Turkijos vėliava Turkija | 833 |
| 2 | Uzbekijos vėliava Uzbekija | 529 |
| 3 | Irano vėliava Iranas | 334 |
| 4 | Alžyro vėliava Alžyras | 187 |
| 5 | Italijos vėliava Italija | 173 |
| 6 | Afganistano vėliava Afganistanas | 131 |
| 7 | Ispanijos vėliava Ispanija | 128 |
| 8 | Graikijos vėliava Graikija | 125 |
| 9 | Pakistano vėliava Pakistanas | 97 |
| 10 | Maroko vėliava Marokas | 93 |

Nuorodos
--------

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **abrikosas**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Abrikosas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
|  |
| --- |
| Martina Bárta |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1988 m. rugsėjo 1 d. (34 metai)Praha, Čekijos vėliava Čekija |
| Žanrai | džiazas, soul |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | valtorna |
| Aktyvumo metai | 2014–dabar |

**Martina Bárta** (g. 1988 m. rugsėjo 1 d. Prahoje) – Čekijos džiazo dainininkė.

Nuo penkerių metų Martina mokėsi groti fleita, fortepijonu ir smuiku. Vėliau įstojo į „Jan Neruda" muzikos gimnaziją, kurioje susipažino su iki šiol jos karjerą lydinčiu instrumentu – valtorna. Netrukus Martina laimėjo talentų konkursą „Robinas Hudas – kelias į šlovę" ir pelnė teisę atlikti Ledi Marion vaidmenį miuzikle apie Robiną Hudą. 2011 metais nusprendė studijuoti džiazo atlikimą Berlyne. 2014 m. atlikėja pradėjo dainuoti vokiečių grupėje „4 to the Bar", taip pat iki šiol pasirodo su grupe „JJJazzmen" ir „Swinging Quartet" kolektyvu.

2017 m. kovą išrinkta Čekijos atstove Eurovizijos dainų konkurse 2017 su daina „My Turn"

Diskografija
------------

### Singlai

* 2017: *My Turn*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Martina Bárta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „My Turn"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gabriela Gunčíková  *„I Stand"*** |  **Čekijos atstovė Eurovizijoje**2017 | Po to:**–** |
| Rajanasarab. الريان |
| --- |
| *Rajano reginys* |
|  |
| 

RajanasRajanas

25°15′0″ š. pl. 51°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.25000°š. pl. 51.40000°r. ilg.﻿ / 25.25000; 51.40000﻿ (Rajanas)Koordinatės: 25°15′0″ š. pl. 51°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.25000°š. pl. 51.40000°r. ilg.﻿ / 25.25000; 51.40000﻿ (Rajanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Kataro vėliava Kataras |
| **Savivaldybė** | Rajano savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 799 933  |
|  |
|  **Vikiteka** | Rajanas |

**Rajanas** (arab. الريان = *ar-Raiyān*) – miestas rytų Katare; vakarinis Dohos priemiestis ir Rajano savivaldybės administracinis centras. Pro miestą eina greitkelis į vakarinę šalies pakrantę, yra Dohos metro stotis. Mieste įsikūręs „Education City" kompleksas, mokslų ir technologijų parkas, Chalifos tarptautinis stadionas.

Istorija
--------

Seniau būta dviejų dalių: Senojo Rajano, kurį sudarė keletas valstiečių kaimų, ir Naujojo Rajano, sudaryto iš Kataro valdančios giminės vilų. XX a. antroje pusėje Rajanas sparčiai augo, šios dvi dalys susiliejo į bendrą miestą.

Šaltiniai
---------

1. Qatar, *citypopulation.de*
2. ↑  Qatar, *citypopulation.de*
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dzūkijos herbas
**Dzūkijos herbas** – vieno iš 5 Lietuvos etnokultūrinių regionų heraldikos atributas. Herbo mėlyname lauke vaizduojamas sidabrinis šarvuotas karys, laikantis dešinėje rankoje auksinę alebardą ant sidabrinio koto, o kaire ranka atsirėmęs į sidabrinį baltišką skydą, su paauksuota galva ir papėde. Ant sijos padėtą herbo skydą laiko dvi atgal atsigręžusios su auksiniais nagais ir liežuviais sidabrinės lūšys. Ant sijos pakabintas sidabrinis kaspinas su mėlynų raidžių užrašu: „Ex gente bellicosissima populus laboriosus" (Iš karingiausios genties – darbštūs žmonės).

Istorija
--------

Nuo XIX a. regionas, apimantis Alytaus apskrities teritoriją vadinamas Dzūkija. Anksčiau, ši teritorija priklausė Trakų kunigaikštystei, vėliau vaivadijai, o vėliau ribos sutapo su Trakų pavieto ribomis. Tai paskatino tyrinėtojus ieškoti Dzūkijos herbui tų pačių simbolių senojoje Trakų žemės heraldikoje. Trakų žemės herbas: šarvuotas karys su ietimi ir skydu kilo iš kunigaikščio Kęstučio laikų, kai antspauduose jis vaizdavo tokį karį. XVII a. pirmoje pusėje karys imtas vaizduoti su alebarda. Senasis kario vaizdavimas su ietimi – 1995 m. buvo paliktas Trakų rajono savivaldybei, o 2003 m. karys su alebarda atiteko Dzūkijai (Lietuvos heraldikos komisija 2003 m. vasario 25 d. suderino Dzūkijos didžiojo ir mažojo herbų bei herbinių vėliavų projektus). Heraldika rūpinosi LR Seimo nariai Gediminas Jakavonis ir Artūras Skardžius. Dzūkų Kultūros Draugijai leidus, nutarta Alytaus apskrities herbą įdėti į mažąjį Dzūkijos herbą (didysis turi skydininkus ir devizą).

Simbolika
---------

Mėlynas skydo laukas – aliuzija į Trakų vaivadijos bei jos pavietų vėliavų spalvą, žinomą nuo XVI a. antrosios pusės. Mėlyna spalva nuo seno reiškė dangų, ištikimybę ir tvirtumą.

Herbo etalono autorius – Arvydas Každailis.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Lietuvos etnografinių regionų herbai** |  |
| Aukštaitijos herbas | Dzūkijos herbas | Mažosios Lietuvos herbas | Suvalkijos herbas | Žemaitijos herbas |
|  |
| Ardėnai |
| --- |
| Ardėnų geografinė padėtisArdėnų geografinė padėtis |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Belgija, Prancūzija, Liuksemburgas |
| **Aukščiausias taškas** | Botranžas, 692 m |
| **Uolienos** | skalūnai, smiltainis |
| **Iškasenos** | akmens anglis, geležies rūda |

**Ardėnai** (ol. *Ardennen*, pranc. *Ardenne*) – kalnų masyvas Belgijos pietuose, besitęsiantis į Prancūziją ir Liuksemburgą; Reino Skalūninių kalnų pratąsa. Masyvo ilgis – ~160 km. Vidutinis kalvų aukštis yra 350–500 m, aukščiausia vieta – 692 m virš jūros lygio (Botranžas). Sudarytas daugiausia iš skalūnų ir smiltainio. Viršūnės plokščios, masyvas slėnių suskaidytas į mažesnes dalis. Yra akmens anglių ir geležies rūdos telkinių.

Per kalnagūbrį teka keletas sraunių upių, didžiausia iš kurių yra Masas. Didelė dalis kalnagūbrio apaugusi miškais (ypač bukų ir ąžuolų, aukščiau – eglių), viršūnėse plyti viržynai.

Semua slėnis Ardėnuose

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 36


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ardėnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Raka (reikšmės).*

| Rakaarab. الرقة ‎ |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

RakaRaka

35°57′0″ š. pl. 39°1′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.95000°š. pl. 39.01667°r. ilg.﻿ / 35.95000; 39.01667﻿ (Raka)Koordinatės: 35°57′0″ š. pl. 39°1′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.95000°š. pl. 39.01667°r. ilg.﻿ / 35.95000; 39.01667﻿ (Raka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Rakos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 191 784  |
| **Altitudė** | 250 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Raka |

**Raka** (arab. الرقة = *ar-Raqqa*) – miestas šiaurinėje Sirijoje, 160 km į šiaurę nuo Alepo, Eufrato kairiajame krante; muchafazos centras. Verčiamasi žemės ūkiu, apylinkėse išgaunama nafta. Netoli Rakos ant Eufrato įrengta hidroelektrinė. Yra nedidelis istorijos muziejus, Abasidų rūmai ir didžioji mečetė (pastatyta VIII a.).

Istorija
--------

Miestas įkurtas tarp 242-244 m. pr. m. e. Seleukidų valdovo Seleuko II Kaliniko. Pradžioje miestas vadintas **Kalinikosu** (arba Kalinikumu), o Bizantijos laikais buvo vadinamas **Leontoupoliu** (imperatoriaus Leono I Didžiojo garbei). 542 m. miestas sugriautas Sasanidų antpuolio metu, bet valdant Justinianui I atstatytas. VI a. Kalinikosas tapo Sirijos krikščionybės centru. Čia įsikūrė Šv. Zachiejaus vienuolynas bei Bizūnos vienuolynas.

639 m. miestą užėmė arabai, jis imtas vadinti Raka. 771–772 m. Abasidai prie Rakos įkūrė karinį garnizoną, o 796 m. valdant Harūnui ar Rašidui, Raka tapo imperijos sostine. 809 m. sostinę grąžinus į Bagdadą, Raka liko vakarinės imperijos dalies sostine. IX-XII a. miestas dėl karų, antpuolių nuskurdo. XII–XIII a. pr. miestas vėl suklestėjo, bet 1260 m. buvo sunaikintas mongolų.

Raka vėl pilnai atsikūrė tik 1864 m. kaip beduinų ir čečėnų gyvenvietė. XX a. vid. suklestėjo dėl medvilnės bumo.

Nuo 2013 m. kovo mėn. atliko Islamo valstybės (IS, ISIS, „Daeš") sostinės funkcijas, kai miestą po mūšių užėmė ši teroristinė organizacija.

2017 m. spalio 17 d. miestas buvo galutinai išlaisvintas Sirijos Demokratinių Pajėgų (SDF), nors tikėta, kad mieste išliko pavienių Islamo valstybės kovotojų. Spalio 20 d. SDF paskelbė apie „visišką" miesto išlaisvinimą.

* Bagdado vartų liekanosBagdado vartų liekanos
* Abasidų rūmų griuvėsiaiAbasidų rūmų griuvėsiai
* Senamiesčio gatvelėSenamiesčio gatvelė

Išnašos
-------

1. ↑  *ISIS defeated in Raqqa as 'major military operations' declared over*, CNN, October 18, 2017
2. ↑  *Raqqa: US-backed forces declare 'total liberation' of ISIS stronghold*. CNN, October 20, 2017
| ***Prašau, ne dabar!*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Bride sur le cou |
| Kilmės šalis |  Prancūzija  Italija |
| Režisierius | Roger Vadim |
| Vaidina | Brigitte Bardot  Mireille Darc  Michel Subor  Claude Brasseur |
| Metai | 1961 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Prašau, ne dabar!** (angl.  *La Bride sur le cou*) – 1961 m. režisirieriaus Roger Vadim sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko jo buvusi žmona Brigitte Bardot.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Brigitte Bardot – Sofi
* Mireille Darc – Mari-Žana
* Michel Subor – Alenas
* Claude Brasseur – Klodas
* Josephine James – Barbara
* Edith Zetline – Žozetė
* Jacques Riberolles – Filipas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Modeliu dirbanti Sofi sužino, kad jos vaikinas Filipas ėmė susitikinėti su kita mergina, turtinga amerikiete Barbara, ir ketina ją palikti. Nenorėdama nusileisti, ji nusprendžia subtiliai atkeršyti: susipažinusi su savo gydytojo draugu Alenu, nori jį pateikti kaip savo gerbėją, kad priverstų Filipą pavyduliauti. Kuomet šis su Barbara išvyksta į slidinėjimo kurortą, Sofi su Alenu leidžiasi iš paskos, tačiau planui iškyla problema: statistu turėjęs būti Alenas įsimyli merginą ir visai nenori, kad ši vėl būtų kartu su Filipu.