recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pavelas Krukas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Pavelas Krukas |
| Gimimo data | 1993 m. vasario 3 d. (30 metų) |
| Gimimo vieta | Minskas, Baltarusija |
| Ūgis | 186 cm |
| Svoris | 72 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Tukums 2000 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2010–2015  2013–2015  2016–2017 2018 201820192020 | FK Dinamo Minsk  → Bereza-2010 *(skol.)*  FK Trakai  FK Belšina Bobrujsk  UAS Žitkoviči  FK Panevėžys  FK Tukums 2000 | 07 (0) 58 (0) 21 (0) 08 (0) 11 (0)24 (4)0? (?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 9 rugsėjo 2020. |

**Pavelas Krukas** (*Павел Крук*; g. 1988 m. lapkričio 21 d.) – Baltarusijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje.

Karjera
-------

Gudijoje, Minske gimęs, bei didžiąją karjeros dalį žaidė įvairiuose Gudijos futbolo klubuose.

2016 ir 2017 m. žaidė Lietuvoje ir atstovavo FK Trakai.

2018 m. buvo grįžęs į Gudija.

2019 m. sugrįžo į Lietuvą ir tapo FK Panevėžys nariu. Marškinėlių numeris buvo 21. 

2019 m. A lygoje sužaidė 24 rungtynes, per kurias pasižymėjo keturiais įvarčiais.

2020 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas paliko „Panevėžio" klubą.

2020 m. žaidė Latvijoje už Virsliga debiutantus FK Tukums 2000.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Soccerway (anglų k.)
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pavelas Akselrodasrus. *Павел Борисович Аксельрод*** |
| --- |
|  |
| Pavelas Akselrodas |
| Gimė | 1850 m. rugpjūčio 25 d.Počepe |
| Mirė | 1928 m. balandžio 16 d. (77 metai)Berlyne |
|  |
| Veikla | Rusijos politinis veikėjas |
| Partija | 1898 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pavelas Akselrodas |

Pavelas Akselrodas, Julijus Martovas ir Aleksandras Martinovas, Stokholmas 1917 m. gegužės 16 d.
**Pavelas Akselrodas** (rus. *Павел Борисович Аксельрод*, tikroji pavardė *Pinčas Boruchas*, rus. *Пинхас Борух*, 1850 m. rugpjūčio 25 d. Černihive – 1928 m. balandžio 16 d. Berlyne) – Rusijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Pinčas Boruchas gimė Počepe žydų pardavėjų šeimoje. Jaunystėje narodninkas, už dalyvavimą organizacijos veikloje buvo suimtas, 1874 m. pabėgo į Vokietiją, vėliau išvyko į Šveicariją, 1879 m. grįžo į Rusiją, bet policijos persekiojamas vėl buvo priverstas bėgti į Ciurichą. Nuo 1881 m. Šveicarijoje bendradarbiavo su G. Plechanovu.

1883 m. vienas iš „*Darbo išvadavimo*" grupės kūrėjų, laikraščių „*Iskra*" ir „*Zaria*" redaktorius. 1893 m. ir 1896 m. Antrasis II Internacionalo kongresų delegatas.

Nuo 1898 m. RSDDP narys. 1900–1905 m. „*Iskros*" redakcijos narys. Po RSDDP II suvažiavimo 1903 m. RSDDP (menševikų) pirmininkas. 1908–1911 m. „*Golos socialdemokrata*" redaktorius.

1917 m. vasario mėn. grįžo į Rusiją, rėmė Laikinąją vyriausybę, buvo Petrapilio darbininkų ir kareivių deputatų tarybos narys. 1917 m. lapkričio pabaigoje emigravo į Lietuvą, nuo 1921 m. gyveno Berlyne, bendradarbiavo žurnale „Socialističeskij vestnik".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amazona vittata** |
| --- |
| Puertorikinė amazonė (Amazona vittata)Puertorikinė amazonė (*Amazona vittata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | Papūginiai  *( Psittacidae)* |
| Gentis: | Amazonės  *( Amazona)* |
| Rūšis: | Puertorikinė amazonė  *( Amazona vittata)* |

 |
| Binomas |
| ***Amazona vittata***Boddaert, 1783 |

**Puertorikinė amazonė** (*Amazona vittata*) – papūginių (*Psittacidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Kūnas 25-30 cm ilgio; svoris 250-300 g. Pagrindinė spalva žalia su juodu apvadu plunksnų pakraščiuose. Krūtinė ir pilvas citrinų spalvos. Virš snapo yra siaura raudona juosta. Plasnojamosios plunksnos mėlynos. Uodegos šoninės plunksnos prie pagrindo raudonos. Snapas kaulų spalvos. Rainelė ruda. Aplink akis esantis žiedas platus, baltas.

Paplitimas
----------

Paplitusi Puerto Rike. Gyvena drėgnuose tropiniuose miškuose, palmių giraitėse.

Gyvenimo būdas
--------------

Veisimosi periodas tęsiasi nuo vasario iki birželio mėn. Lizdą įsiruošia stambių medžių uoksuose. Dėtyje 2-3 kiaušiniai.

Labai reta rūšis, kuri yra ties išnykimo riba. Populiacija negausi – tik 26 individai laukinėje gamtoje ir 56 individai auginami nelaisvėje. Išnykimo priežastys – miškų kirtimas ir jų perimviečių naikinimas. Išlikę gamtoje paukščiai nuolat stebimi ir saugomi. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puertorikinė amazonė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Puerto San Chosėisp. *Puerto San José* |
| --- |
| *Uostas* |
|  |
| 

Puerto San ChosėPuerto San Chosė

13°56′0″ š. pl. 90°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.93333°š. pl. 90.81667°r. ilg.﻿ / 13.93333; 90.81667﻿ (Puerto San Chosė)Koordinatės: 13°56′0″ š. pl. 90°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.93333°š. pl. 90.81667°r. ilg.﻿ / 13.93333; 90.81667﻿ (Puerto San Chosė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Eskuintlos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 23 887  |
| **Altitudė** | 0 m |

**Puerto San Chosė** (isp. *Puerto San José*) – miestas Gvatemaloje, Eskuintlos departamente, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Plentas į Gvatemalos miestą.

Ilgą laiką Puerto San Chosė buvo pagrindinis Gvatemalos uostamiestis prie Ramiojo vandenyno, bet vėliau jį aplenkė už kelių kilometrų esantis Puerto Kecalis. Greta veikia San Chosė oro uostas, iš kurio vykdomi čarteriniai skrydžiai, be to jis naudojamas kaip atsarginis oro uostas esant blogoms oro sąlygoms La Aurora tarptautiniame oro uoste.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
|  Puertorikiečiai |
| --- |
| Puertorikiečiai Puerto Riko parado metuPuertorikiečiai Puerto Riko parado metu |
| Gyventojų skaičius | ~5–9 mln. |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: ~5,4 mln.Puerto Riko vėliava Puerto Rikas: 3,3 mln.JAV Mergelių salų vėliava Mergelių salos (JAV): 10,9 tūkst. |
| Kalba (-os) | ispanų |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė (pagr. katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės | kiti lotynoamerikiečiai (kubiečiai, dominikiečiai, meksikiečiai, hondūriečiai ir kt.), karibiečiai, ispanai, amerikiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Puertorikiečiai |

**Puertorikiečiai** (isp. *Puertorriqueños* arba *Boricua*) – lotynoamerikiečių tauta, susidariusi dabar JAV valdomoje Puerto Riko saloje Karibų jūroje. Dabar didesnioji puertorikiečių dalis gyvena Jungtinėse Valstijose, taip pat yra gyvenančių kitose aplinkinėse salose (Mergelių salose, Dominikos Respublikoje), kitur Amerikoje (Kanadoje, Meksikoje ir kt.). Populiacija – apie 5,5 mln. žmonių. Gimtoji kalba – ispanų. Didžioji dauguma tikinčiųjų – Romos katalikai, yra protestantų (sekmininkų, presbiterionų ir kt.).

Didžiuma puertorikiečių yra baltieji (>75 % – ispanų, katalonų, italų, prancūzų, portugalų, baskų ir kt. kilmės), kiti – juodaodžiai (12 % – jorubų, igbų, kongų kilmės), metisai, mulatai, kitų mišrių rasių.

Puertorikiečių tauta ėmė klostytis XVI a. ispanams pradėjus indėnų tainų gyvenamos Puerto Riko (Borinkenos) salos užkariavimą. Vėliau į salą atgabenta vergų iš Afrikos. XVIII a. tainai kaip tauta išnyko, bet pasiliko nemažai metisų – ispanų ir tainų palikuonių. Taip pat dalis indėnų persimaišė su juodaisiais. XIX a. susidarė dabartinis puertorikiečių etnosas, kuris išlaikė ispaniškos, indėniškos ir afrikietiškos kultūros bruožų.

Tautinė savimonė ėmė kurtis XIX a. puertorikiečiams kovojant prieš ispanų kolonijinę valdžią bei siekiant vergovės atšaukimo. Susikūrė tautinė šviesuomenė, pradėta rašyti literatūra. 1898 m. Puerto Riką užkariavus JAV, prasidėjo sparti urbanizacija, gyventojų skaičiaus augimas, daug puertorikiečių išvyko gyventi į JAV (ypač XX a. vid.). Išvykėliai palaiko glaudžius ryšius su giminėmis gimtojoje saloje.

Šeima branduolinė, nors pasitaiko ir didžiųjų, kurias sudaro kelios giminaičių kartos. Svarbus kūmų socialinis vaidmuo.

Ypač išplėtoję dainas ir šokius, būdingi afrikietiški ritmai (populiarūs žanrai – plena, dansa, iš aplinkinių salų perimta merengė, salsa, XX a. pab. iš Puerto Riko po visą Lotynų Ameriką labai paplito regetonas). Paplitusios gaidžių peštynės, azartiniai žaidimai.

* Puertorikiečių vaikai 1941 m.Puertorikiečių vaikai 1941 m.
* Puerto Riko juodaodžiai XIX a. pab.Puerto Riko juodaodžiai XIX a. pab.
* Cukranendrių ūkio darbininkai, 1941 m.Cukranendrių ūkio darbininkai, 1941 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Пуэрториканцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| ***Kai moterys turėjo uodegas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Quando le Donne Avevano la Coda |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pasquale Festa Campanile |
| Vaidina | Senta Berger  Giuliano Gemma  Lando Buzzanca  Renzo Montagnani  Lino Toffolo |
| Metai | 1970 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kai moterys turėjo uodegas** (it. *Quando le Donne Avevano la Coda*) – 1970 m. sukurta priešistorinių laikų komedija. Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes" juosta vertinama 38 % teigiamų atsiliepimų.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Septyni urviniai našlaičiai berniukai užauga vieni mažoje saloje. Gaisrui nusiaubus salos augmeniją, jie išsiruošia ieškoti kitos gyvenamosios vietos. Nuplaukę laiveliu į kitą krantą, jie po kelių dienų paspęstuose spąstuose randa keistą gyvūną, panašų į juos, tik ilgesniais plaukais ir su uodega. Keistasis gyvūnas pradeda rodyti dėmesį vienam iš brolių, tikėdamasi išvengti lemties būti suvalgytai.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Senta Berger – Filė
* Giuliano Gemma – Uli
* Lando Buzzanca – Kao
* Frank Wolff -Grr
* Renzo Montagnani
* Lino Toffolo
* Francesco Mule
* Aldo Giuffre
* Paola Borboni

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sunflowers". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-10-12.
Kaimanų Salų vėliava. Formatas: 1:2 
**Kaimanų Salų vėliava** – Jungtinės Karalystės valdos Kaimanų Salų oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava") ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje (šiuo atveju – Kaimanų Salų herbas, vaizduojantis jūrą, tris žalias žvaigždes (=3 Kaimanų salos), auksinį liūtą sergėtoją, žaliąjį vėžlį ir auksinį ananasą).

Vėliava sudaryta 1958 m. Iki 1999 m. oficialiai naudota vėliava, vaizduojanti herbą baltame apskritime. 1999 m. tas apskritimas oficialiai panaikintas, bet praktikoje dažnai tebėra naudojamas. Salos turi ir civilinę vėliavą raudonu pagrindu.

* Civilinė vėliava
* Iki 1999 m. naudota vėliava

Šaltiniai
---------

1. ↑


**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Boneras · Britų Mergelių Salos · Gvadelupa · Grenlandija · JAV Mergelių Salos · Kaimanų Salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Sen Pjeras ir Mikelonas · Terkso ir Kaikoso Salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
| Kailiaivok.  *Kailen* |
| --- |
| 

KailiaiKailiai

54°47′33″š. pl. 22°40′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.7924°š. pl. 22.6755°r. ilg.﻿ / 54.7924; 22.6755﻿ (Kailiai (Pilkalnis))Koordinatės: 54°47′33″š. pl. 22°40′32″r. ilg.﻿ / ﻿54.7924°š. pl. 22.6755°r. ilg.﻿ / 54.7924; 22.6755﻿ (Kailiai (Pilkalnis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Kailiai** (vok. *Kailen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, Vėžupės krante, 11 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 20 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Kailių kaimo bendruomenė 1936-40 m.
1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Viliūnų valsčiui. Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai.

1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 13 ugniakurų ir 60 gyventojų. 1839 m. – mišrusis kaimas su 14 ugniakurų ir 107 gyventojais. 1901 m. per kaimą nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė. Kaimas buvo išsidėstęs abipus Pilkalnio–Širvintos plento, kaimo šiaurinėje dalyje, prie geležinkelio, buvo plytinė, statyta XIX a. pabaigoje, aprūpindavusi plytomis, čerpėmis ir drenažo vamzdžiais Pilkalnio apskrities rytinę dalį. Nuo 1930 iki 1940-44 m. Kailiuose rezidavo Viliūnų valsčiaus viršaitis. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 202 | 175 | 146 | 174 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  Kailiai, GenWiki vok.
3. ↑  Ziegelei Danielczick aus Lasdehnen/Haselberg, GenWiki vok.
4. ↑  Viliūnų valsčius, Teritoriniai pokyčiai Vokietijoje ir vokiečių administruojamose teritorijose 1874-1945 m. vok.
5. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
6. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
*Kitos reikšmės – Velnio akmuo.*

| Knėžų Velnio akmuo |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Knėžų Velnio akmuoKnėžų Velnio akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°02′30″š. pl. 21°23′26″r. ilg.﻿ / ﻿56.041658°š. pl. 21.390457°r. ilg.﻿ / 56.041658; 21.390457Koordinatės: 56°02′30″š. pl. 21°23′26″r. ilg.﻿ / ﻿56.041658°š. pl. 21.390457°r. ilg.﻿ / 56.041658; 21.390457 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 20 m² |
| Žvalgytas | 2013 m. |

**Knėžų akmuo**, vadinamas *Velnio akmeniu* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Knėžuose (Darbėnų seniūnija), 0,4 km į rytus nuo kelio  **2327**  Vaineikiai–Grūšlaukė–Medininkai , Ąžuolupio kairiajame krante.

Apibūdinimas
------------

Guli kaimo žemių vakariniame pakraštyje, Pajuodiškės miškelyje, į rytus nuo Ąžuolupio kanalo. 

Akmuo – pilkšvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingos formos, 4 m ilgio ir 3,5 m pločio. 

Teritorijos plotas – 20 m².

Istorija
--------

Didelis riedulys nuo seno atkreipė vietos gyventojų dėmesį. Senieji gyventojai akmenį gerbė, laikė nepaprastu. Pasakojama, kad ant jo sėdėdavęs ir batus siūdavęs velnias. Vėlų vakarą ir naktimis praeiviai prie akmens pasiklysdavę. 

2013 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius.

Šaltiniai
---------
Grupė „Tanghetto" atlieka tango
**Tango muzika** – muzikos stilius, XIX a. pab. – XX a. pr. susikūręs tarp europiečių imigrantų Argentinoje ir Urugvajuje. Pradžioje tango muzika buvo neatsiejama nuo tango šokio, tačiau vėliau ėmė vystytis kaip atskiras, klausymui skirtas muzikos stilius. Tradiciškai tango muzika atliekama 2/4 ar 4/4 metru, seksteto (vadinamo *orquesta típica*), kurį sudaro 2 smuikai, fortepijonas, kontrabosas ir 2 bandonijos. Pastarasis instrumentas yra neatsiejama tango muzikos dalis. Tango muzika gali būti tiek instrumentinė, tiek vokalinė.

Kilmė
-----

Tango ritmas
Vienas žymiausių tango kūrinių *La cumparsita*
Tango muzikoje susipynė įvairių kraštų muzikinės tradicijos, paplitusios tarp imigrantų bendruomenių Buenos Airėse ir Montevidėjuje XIX a. vid. Šioje muzikoje yra iš Europos atkeliavusių flamenko, polkos, habaneros, kontradanso bruožų, taip pat afrikietiškos kandombė, kreolų valso elementų. Ankstyvoji tango forma vadinama milonga. Kaip ir tango šokis, tango muzika XX a. pr. buvo siejama su žemaisiais visuomenės sluoksniais (nusikaltėliais, prostitutėmis), laikyta vulgaria ir nepadoria. Tačiau jau I pasaulinio karo metais tango pradėjo populiarėti ir už La Platos regiono ribų. 1916 m. urugvajiečių atlikėjas Gerardo Matos Rodríguez sukūrė vieną žymiausių tango melodijų *La cumparsita*, o Karloso Gardielio dėka tango pradėjo skambėti ne tik Argentinos, bet ir Europos šalių (ypač Prancūzijos) pobūvių salėse. Tango atsikratė „visuomenės padugnių muzikos" etiketės ir tapo populiaria šokių muzika. XX a. vidurys laikomas auksiniu tango amžiumi, tuo metu grojo daug žymių tango atlikėjų (Juan d’Arienzo, Francisco Canaro, Aníbal Troilo, Osvaldo Pugliese), stilius tapo vis rafinuotesnis, įmantresnis. Europoje, JAV tai buvo vienas populiariausių šokių muzikos stilių.

Astoras Piacola

Tango nuevo
-----------

XX a. antroje pusėje susidomėjimas tango sumažėjo, o pats stilius vis labiau evoliucionavo iš šokių muzikos į labiau akademinę muziką. Vienas svarbiausių tango reformatorių laikomas argentiniečių kompozitorius Astoras Piacola. Jo sukurtas vadinamasis *tango nuevo* įgavo nemažai džiazo bruožų, tapo sudėtingesnis, pradėta naudoti daugiau muzikos instrumentų. Tango į savo repertuarą įtraukė dalis pop muzikos atlikėjų.

Šiuolaikinis tango
------------------

Tango evoliucija tebevyksta iki šiol. XX a. pab. – XXI a. pr. pradėta eksperimentuoti jungiant tango ritmus su elektronine muzika. Ši naujoji tango muzika dažnai įvardinama kaip *electrotango* arba *tango fusion*. Žymiausi šio stiliaus pradininkai yra Gotan Project ir Bajofondo Tango Club.

Tematika
--------

Vokaliniai tango kūriniai beveik visada atliekami vieno atlikėjo (dažniau vyro, nors dabar neretai ir moters). Būdingos eilės apie nelaimingą meilę, aistrą, nusivylimą pasauliu. Vartojamas La Platos regionui būdingas žargonas *lunfardo*.

Nuorodos
--------

* Tradicinis tango: Carlos Gardiel – *Mi Buenos Aires Querido*
* Nuevo tango: Ástor Piazzolla – *Muerte del Ángel*
* Šiuolaikinis tango: Bajofondo Tango Club – *Pa Bailar*
* Šiuolaikinis tango: Veronica Verdier – *Así Se Baila El Tango*
**Kitagava Utamaras** (jap. 喜多川 歌麿, apie 1753–1806 m. spalio 31 d.) − japonų ukiyo-e dailininkas, vienas žymiausių šio žanro menininkų. Jo kūrybai būdingas dėmesys moterų vaizdavimui.

Biografija
----------

Utamaras (tikr. Ičitaras Kitagava) gimė apie 1753 m. tikriausiai Edo mieste (dabartinis Tokijas) ar netoli jo. Beveik nieko nežinoma apie jo gyvenimą. Jis tikriausiai nuolat gyveno Edo, tikriausiai buvo vedęs, nežinomi jo vaikai. Utamaras Edo mieste gyveno pas kylantį knygų leidėją Tsutaja Juzaburo (miręs 1797 m.). Japonijoje buvo įprasta ukiyo-e menininkams prisiimti pseudonimus. Karjeros pradžioje jis publikavo grafiką Tojoakio pseudonimu, išgarsėjęs prisiėmė Utamaro vardą. Dailininkai Torijama Sekien (1712−1788, pas kurį tikriausiai Utamaras mokėsi) ir Kacukava Šiunšo (1726−1793) perdavė jam ukiyo-e technikos paslaptis, kurias išmoko iš Sudzukio Hanurobio (1725−1770). Iki 1791 m. Utamaras daugiausiai kūrė iliustracijas knygoms, vėliau kūrė pavienių gražių moterų portretus. Jis atsisakinėjo kurti tuo metu populiarių Japonijos teatro aktorių portretus, nors tai buvo greičiausias kelias į populiarumą. 

Utamaras apie 1790 m. tapo garsiausiu ukiyo-e kūrėju Japonijoje, nebijojo kurti karikatūros bruožų turinčių kūrinių, įskaitant pasišaipymus iš religijos. Tačiau 1804 m. sukurti satyriniai kūriniai − praeities garsaus Japonijos karo vado Tojotomi Hidejoši (1536−1598) žmonos ir sugyventinių portretai − patraukė valdžios dėmesį ir buvo įvertinti kaip puolimas prieš šiogūnatą. Dailininkas buvo apkaltintas įžeidęs Tojotomio Hidejošio orumą, buvo suimtas, tikriausiai kalintas. Jam buvo skirta 50 dienų bausmė surištomis rankomis. Šių įvykių dailininkas buvo emociškai palaužtas. Utamaras mirė 1806 m. spalio 31 d. Edo mieste. Geriausiai žinomos yra jo estampų serijos *Fu ninsōgaku jittai* (Dešimt moters veido išraiškų studijų), *Seirō jūni-toki* (Dvylika valandų malonumų kvartale), *Seirō nanakomachi* (Septynios malonumų kvartalo gražuolės), *Kasen koi no fu* (Mylinčios moterys). Utamaro estampai padarė įtakos XIX a. prancūzų impresionistams. 1891 m. buvo publikuota Edmono Gonkūro parašyta Utamaro biografija ir kūrybos apžvalga prancūzų kalba.

Darbų galerija
--------------

* Utamaro kūriniai chronologine tvarka
* Utamaro kūrinių duomenų bazė

* Vabzdžių iliustracija knygai
* „Maudynė šaltame vandenyje"
* „Kurtizanė Hinakoto"
* „Kurtizanė Ičikava"
* „Dvi geišos ir girtas klientas"
* „Žuvies ruošimas"
* „Moterų tipai. Koketiška"
* „Kaligrafijos pamoka"

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Utamaro** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* The Guardian
* Edmond de Goncourt. *Utamaro*. Parkstone International, 2012.
| **Virginia Raggi** |
| --- |
|  |
| Virginia Raggi 2016 m. |
| Gimė | 1978 m. liepos 18 d. (44 metai)Roma, Italija |
| Sutuoktinis (-ė) | Andrea Severini |
| Vaikai | 1 |
|  |
| Veikla | Romos merė, Italijos politikė, teisininkė |
| Partija | „Movimento 5 Stelle" |
|  |
| Išsilavinimas | Teisininkė |
| Alma mater | Romos Tre universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Virginia Raggi |

**Virginia Raggi** (g. 1978 m. liepos 18 d.) – Italijos politikė, teisininkė, nuo 2016 m. pirmoji Romos merė moteris. V. Raggi atstovauja antikorupcinio judėjimo partiją „Movimento 5 Stelle".

2016 m. vietos rinkimuose pirmajame ture V. Raggi gavo 35 procentus rinkėjų balsų, o antrajame – 67,2 procentus (apie 770 000 Romos rinkėjų balsų).

Britų savaitraštis „The Economist" apibūdino merę kaip „talentingą debatų dalyvę". Politikė teigė sieksianti sugrąžinti Romai garbingą vardą po metus trukusių korupcijos ir kriminalinių skandalų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anti-establishment candidates elected to lead Rome and Turin
2. ↑  Smartening up
3. ↑  Italy’s Five Star Movement Leads in Rome’s Mayoral Election


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Ignazio Marino** | **Romos merė**2016– | Po to:**-** |
| ***Kita vidurnakčio pusė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Other Side of Midnight |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Charles Jarrott |
| Scenaristas (-ai) | Herman RaucherDaniel Taradash |
| Metai | 1977 |
| Žanras | trileris, drama |
| Trukmė | 165 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Kita vidurnakčio pusė** (angl.  *The Other Side of Midnight*) – 1977 m. sukurtas ir Oskarui už geriausius kostiumus nominuotas filmas pagal to paties pavadinimo Sidney Sheldon romaną.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marie-France Pisier – Noelė Peidž
* John Beck – Laris Duglasas
* Susan Sarandon – Ketrina Aleksandra Duglas
* Raf Vallone – Konstantinas Demeris
* Clu Gulager – Bilas Freizeris
* Christian Marquand – Armandas Gotjė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Antrojo pasaulinio karo metu Prancūzijoje jauna mergina Noelė Peidž įsimyli kanadietį lakūną Larį Duglasą. Jų romanas nutrūksta, kai Laris turi grįžti į gimtinę, tačiau jis pažada grįžti ir vesti Noelę. Netrukus ši supranta esanti nėščia, tačiau mylimasis pas ją taip ir negrįžta.

Keršydama meilužiui, Noelė pasidaro abortą ir pradeda naudotis vyrais tam, kad pasiektų savo tikslus. Tapusi žinoma aktore, ji suvilioja vieną turtingiausių pasaulio vyrų, graiką Konstantiną Demerį, nors iš tiesų jo nemyli.

Tuo metu Laris veda paprasta merginą Kateriną, su kuria susipažįsta JAV. Karui pasibaigus, jis dirba įvairiose aviacijos kompanijose. Noelė nusamdo privatų detektyvą, kuris nuolat seka Larį ir visomis priemonėmis stengiasi, kad šis netektų bet kokio darbo, į kurį yra priimamas. Galiausiai jis atvyksta į Graikiją, kur įsidarbina privataus lėktuvo pilotu, nors iš tiesų jį nusamdo Noelė. Po kurio laiko jis sužino tiesą ir tarp buvusių meilužių atsinaujina romanas. Matydami, kad jų santykiams gali pakenkti Lario žmona, jiedu pradeda planuoti Katerinos žmogžudystę. Nusikaltimas nepavyksta ir Laris su Noele suimami bei apkaltinami ketinimu nužudyti. Sužinojęs apie žmonos neištikimybę, į procesą įsikiša Noelės vyras, kurio poveikiu teisėjai nuteisia meilužius mirti...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Londono veloparkas |
| --- |
|  |
| 

Londono veloparkasLondono veloparkas

51.5504°0′0″ š. pl. 0.0153°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.55040°š. pl. 0.01530°r. ilg.﻿ / 51.55040; 0.01530﻿ (Londono veloparkas)Koordinatės: 51.5504°0′0″ š. pl. 0.0153°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.55040°š. pl. 0.01530°r. ilg.﻿ / 51.55040; 0.01530﻿ (Londono veloparkas) |
|  |
| Vieta | Jungtinė Karalystė Londonas, Jungtinė Karalystė |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 2009 m. |
| Statybų pabaiga | 2011 m. |
| Atidarymas | 2011 m. |
| Paskirtis | Velodromas ir BMX parkas |
| Kaina | 105 mln. £ (Velodromas) |
| Talpa | 6000 žiūrovų |

**Londono veloparkas** – uždarų patalpų dviračių treko velodromas ir BMX parkas po atviru dangumi. Pastatytas specialiai 2012 m. vasaros olimpinėms žaidynėms.

2011 m. parke įvyko pirmosios BMX varžybos – BMX superkroso pasaulio taurės etapas.

Istorija
--------

2005 m. paskelbtas projektas Londone atidaryti naują velodromą. Pirminiame projekte numatytas velodromas turėjo kainuoti tik 22 mln. £ ir talpinti 1500 žiūrovų. Londonui laimėjus teisę rengti 2012 m. vasaros olimpines žaidynes nuspręsta projektą išplėsti iki 6000 žiūrovų talpinantį velodromą ir tiek pat žiūrovų talpinanti BMX parką.

Londono veloparkas yra trečiasis uždarų patalpų velodromas Jungtinėje Karalystėje.

BMX parkas

VelodromasVelodromas
Contribee|  |
| Forma | UAB |
| Pramonė | informacinės technologijos |
| Įkurta | 2020 m. |
| Centrinė būstinė | Kaunas, Lietuva |
| Paslaugos | sutelktinis finansavimas |
| Tinklalapis | www.contribee.com |

**Contribee** – sutelktinio finansavimo platforma, veikianti mėnesinio prenumeratos mokesčio principu. 

Rėmėjai įvairias sumas įsipareigoja skirti kas mėnesį arba gali apsiriboti vienkartine parama. Sistema jas automatiškai nuskaito tą pačią mėnesio dieną, kurią buvo užsakyta prenumerata. Rėmimo sumą galima didinti, mažinti, atsisakyti atskiru veiksmu. Rėmėjai dažnai iš savo remiamų kūrėjų manais gauna kažką išskirtinio ar anksčiau nei kiti jų gerbėjai. Kai gerbėjas remia kūrėją tam tikra suma, jam priskaičiuojama ir dalis mokesčių. Iš esmės mokestis nėra fiksuotas, procentas yra kintantis ir priklauso nuo paramos dydžio: kuo paramos suma yra didesnė, tuo gerbėjas procentiškai mažiau sumoka mokesčio.

Istorija
--------

2020 m. rugsėjo mėnesį įkurta „Contribee" platforma. 2021 m. vasario mėnesį rizikos kapitalo fondas „CoInvest Capital" investavo 100 tūkst. eurų į lietuvių kuriamą sutelktinio rėmimo platformą „Contribee".

2022 m. vasario mėnesį Andrius Tapinas socialiniame tinkle „Facebook" pranešė, kad „Laisvės TV" paliko „Patreon" platformą, nes bendrovė neleido Ukrainos kariams pervesti paramos 2022 m. Rusijos invazijos į Ukrainą metu. Dėl „Patreon" abejingumo nemaža dalis lietuvių kūrėjų perėjo į platformą „Contribee".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rekvizitai.lt. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
2. ↑  „Lietuviai metė iššūkį populiariajam „Patreon"". *LRT*. 2021-01-10. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
3. ↑  „„Contribee" pritraukė 100 tūkst. eurų investiciją". *15min*. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
4. ↑  „Sutelktinio finansavimo platformai „Patreon" draudžiant remti Ukrainos karius, ją palieka dalis Lietuvos kūrėjų". *LRT*. 2022-02-26. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
5. ↑  „Dėl „Patreon" abejingumo lietuvių kūrėjai keičia platformą į „Contribee"". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
| Vyžuona |
| --- |
|  Vyžuona ties Juodupe |
| **Ilgis** | 34,1 km |
| **Baseino plotas** | 320,9 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,62 m³/s |
| **Ištakos** | Vyžuona |
| **Žiotys** | Nemunėlis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vyžuona** – upė šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajone; Nemunėlio dešinysis intakas. Prasideda Vyžuonos ežere, į vakarus nuo Lukštų, 7 km į šiaurės rytus nuo Rokiškio. Kartais Vyžuonos ištaka laikomas Ūdrupio upelis, įtekantis į Vyžuonos ežerą (su juo Vyžuonos ilgis – 40 km). Teka į šiaurę, nuo Juodupės – į vakarus. Įteka į Nemunėlį 139 km nuo jo žiočių, į šiaurę nuo Panemunio.

Intakai: Šaltoja, Juodupė, Skardžius, Pientauka, Lakštena, Minava, Fermos upelis, Drūčupis (dešinieji), Valeikupis, Butėniškio upelis, Valkšna (kairieji).

Debitas iki santakos su Juodupe 0,92 m³/s, žemupyje – 2,62 m³/s. Vyžuona paprastai užšąla lapkričio pabaigoje – gruodžio pradžioje, ledus neša kovo pabaigoje – balandį. Ledo storis siekia iki 37 cm, vidutiniškai ledo danga laikosi 109 dienas (1941–1942 m. žiemą laikėsi 156 dienas). Juodupėje ant upės įrengtas 7 ha tvenkinys.

Svarbesnės gyvenvietės prie Vyžuonos: Stoniškis, Juodupė, Maineivos, Čedasai, Naujasodė, Viršilai.

Upėvardžio kilmė miglota. Bandoma sieti su žodžiu *vyžti* („pinti vyžas") spėjant, kad jo pirminė reikšmė galėjo būti „lankstyti, vingiuoti".

Šaltiniai
---------

1. ↑   [neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Vyžuona (Nemunėlis)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 593 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 391
| *Europa Universalis* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Paradox |
| Leidėjas | Strategy First |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2000 m. |
|
| Žanras (-ai) | Strategija |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | E (visiems)  OFLC: G8+ |
| **Platforma** | Windows |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | AK: 64 MB RAM, 2X CD-ROM drive, DirectX 7.0, Windows 95 |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | Komercinė |
| Pirmtakas | - |
| Kitos dalys | *Europa Universalis II*, *Europa Universalis III*, *Europa Universalis IV* |
| Oficiali žaidimo kūrėjos svetainė |

**Europa Universalis** (EU) – švedų bendrovės „Paradox" sukurtas istorinis strategijos žaidimas, išleistas „Strategy First" 2000 metais. Pagrindinis žaidimo programuotojas Johan Andersson. Žaidimas paremtas „Philippe Thibault" stalo žaidimu, kuriame žaidėjas valdo vieną iš 7 Europos valstybių (gali žaisti ir už kituose scenarijuose).

Žaidimas trunka nuo 1492 iki 1792 m. siekiama plėsti valstybę diplomatija, karine galia ar kolonizavimu. Žaidime yra apie 1500 teritorijų. Ėjimai daromi realiu laiku keičiant laiko kitimo greitį ar sustabdžius laiką.

Po šio žaidimo sėkmės, „Paradox" bendrovė išleido kitus žaidimus, paremtus EU varikliu: „Victoria", „Crusader Kings" ir „Hearts of Iron".
„Europa Universalis" tęsinys – „Europa Universalis II".

Žaidimai paremti EU varikliu:

* Hearts of Iron – Antrojo pasaulinio karo žaidimas, trunkantis nuo 1936 iki 1948 metų.
* Hearts of Iron II – antroji dalis, „Hearts of Iron" perdarymas.
* Victoria – trunka nuo 1836 iki 1920 m. apima Viktorijos erą ir Pirmąjį pasaulinį karą.
* Crusader Kings – trunka 1066 iki 1453 m. leidžiama vadovauti feodalinei dinastijai, kryžiaus žygiams. „Crusader Kings" galima eksportuoti išsaugotą žaidimą į EUII, kurį vėliau į „Victoria", ir galiausiai į „Hearts of Iron 2". Tokiu būdu žaidėjai gali žaisti 900 metų trunkanti istorinį žaidimą.

### Europa Universalis II: Asian Chapters

Priedas prie EUII dalies, apėmęs Azijos civilizacijas. Tačiau buvo suderinamumo ši dalis pasižymėjo įvairiais nesklandumais.

### Europa Universalis: Crown of the North

EU pirmos dalies priedas, apėmęs Šimtametį karą.

Europa Universalis III
----------------------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Europa Universalis III.*
Žaidimas išleistas 2007 m. sausio 23 d. Turi naują variklį, dalinai trimatį žemėlapį, galingą įvykių sistemą. Žaidimas tęsiasi 300 metų istorijos laikotarpyje: prasideda 1453 m. gegužės 30 d. kai Osmanų imperija užėmė Bizantijos sostinę Konstantinopolį, ir pasibaigia Prancūzijos revoliucija 1789 m. liepos 14 d.

Nuorodos
--------

* Oficiali žaidimo kūrėjos svetainė
Blauzdinės - bepėdės kojinės
**Leginas**, *blauzdinė* (angl. *legging*) - drabužis, aptemptai dengiantis koją nuo blauzdos apačioje iki kelio, vidurio šlaunies ar kirkšnies. Leginai apsaugo nuo šalčio ir dažnai nuo sužeidimų.

Viduramžių leginai buvo atskiri kiekvienai kojai, jie nesudarė kelnių. Viduramžiais buvo mada dėvėti ant vienos kojos vienos spalvos leginą, ant kitos - kitos spalvos. Europoje leginai buvo populiarūs XIV-XVI a.

Indėnų leginai
Odinius leginus dėvėdavo ir Šiaurės Amerikos indėnai. Iš indėnų juos perėmė ir baltaodžiai medžiotojai. Indėnų leginai būdavo paprastai daromi iš elnio odos, paprastai dažyti blausia pilkai ruda spalva.

Leginas
Leginams priskiriami:

* getrai - nuo kulkšnių iki kelių. Dažnai dėvimi su pusbačiais.
* grandinės kojinės - grandinio šarvo kojinės iki kelių ar ilgesnės
* tiesiog leginai - dėvimi kaip apsauga nuo šalčio. Senovėje egzistavo ir šarviniai odiniai leginai.
* ilgos kojinės - ilgos viduramžių kojinės (angl. *chausses*) neretai irgi laikomos leginų rūšimi.

Šiuolaikiniai *leginai* (*blauzdinės*, *leginsai*) - aptemptos kelnės, dengiančios kojas nuo juosmens iki kulkšnių. JAV anglų kalboje tokios kelnės dar vadinamos *tights* (lietuviškai *glaudinės*), bet gali būti ir trumpesnės, ne tik iki kulkšnių. angl. *tights* reiškia ir nepermatomas 'kojakelnes'.

Nuorodos
--------

* Clothing and armour[neveikianti nuoroda]

Paveikslai:

* (Timpės (vyriškos). Iš Maciejovskio Biblijos)
* (Dar vienos timpės (vyriškos). Iš Maciejovskio Biblijos)
* (vyriškos timpės)[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Platycerus caraboides** |
| --- |
| Žygiškasis elniavabalis (Platycerus caraboides)Žygiškasis elniavabalis (*Platycerus caraboides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Plokštėtaūsiniai  *( Scarabaeoidae)* |
| Šeima: | Elniavabaliai  *( Lucanidae)* |
| Gentis: | *Platycerus*  *( Platycerus)* |
| Rūšis: | Žygiškasis elniavabalis  *( Platycerus caraboides)* |

 |
| Binomas |
| ***Platycerus caraboides***Linnaeus, 1758 |

**Žygiškasis elniavabalis** (*Platycerus caraboides*) – elniavabalių (*Lucanidae*) šeimos vabalas.

Išvaizda, gyvenimo būdas
------------------------

Kūnas 9 - 13 mm ilgio, plokščias, melsvo (patinėlių) ar žalsvo (patelių) blizgesio. Išvaizda primena žygį (nuo to kilo ir vabalo pavadinimas), bet lengvai nuo jų atskiriamas pagal elniavabaliams būdingas alkūniškas antenas užsibaigiančias šukiška buožele. (žygių antenos tiesios, siūliškos, be šepetėlio.)

Suaugę vabalai aptinkami nuo gegužės iki liepos, minta medžių lapais ir pumpurais. Lervos vystosi trūnijančioje lapuočių medžių medienoje.

Paplitimas
----------

Paplitęs Europoje, Artimuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje.

Lietuvoje neretas lapuočių ir mišriuose miškuose.

Nuotraukos
----------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žygiškasis elniavabalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°55′27″ š. pl. 23°59′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.92417°š. pl. 23.99639°r. ilg.﻿ / 54.92417; 23.99639


|  |
| --- |
| **Kauno statybininkų rengimo centras** |
| Kauno statybininkų rengimo centras herbas |
|  |
| **Adresas** | V. Krėvės pr. 114, Kaunas |
| **Direktorius(-ė)** | Stanislovas Janukaitis |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1991 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Kauno statybininkų rengimo centras** – valstybinė profesinio mokymo įstaiga, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą, įsikūrusi V. Krėvės pr. 114, Kaune. Mokyklos kodas – 190972416, teisinė forma – biudžetinė įstaiga, steigėjas – LR Švietimo ir mokslo ministerija.

Kauno statybininkų rengimo centre yra penki skyriai: gimnazijos, transporto, metalo, medienos apdirbimo ir statybos, smulkiojo verslo organizavimo. Du Centro padaliniai įsikūrę Taikos pr. 127, Kaune: medienos apdirbimo ir statybos skyrius ir smulkiojo verslo organizavimo skyrius. 

Šiuo metu yra ruošiami apdailininkai (statybininkai), staliai, baldžiai, pastatų šiltintojai, automobilių mechanikai, santechnikai, suvirintojai, kompiuterinės įrangos derintojai, logistai ekspeditoriai, informacinių technologijų sistemų pardavėjai, smulkaus verslo organizatoriai, smulkiojo verslo paslaugų teikėjai.

Istorija
--------

Kauno statybininkų rengimo centras įkurtas 1991 m. sujungus tris profesines mokyklas. Tai buvusios 36-oji, 49-oji bei 19-oji profesinės technikos mokyklos. Pagal rengiamų specialybių specifiką buvo sudaryti 4 skyriai: Transporto, Metalo, Bendrastatybinis (nuo 2004 m. – Medienos apdirbimo ir statybos), Mechanizacijos (nuo 2006 m. – Smulkaus verslo organizavimo).

Direktoriai
-----------

* Stanislovas Janukaitis, nuo 1991 m.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2014-01-31 iš Wayback Machine projekto.
* Informacija apie mokyklą (*aikos.smm.lt*) Archyvuota kopija 2014-02-25 iš Wayback Machine projekto.
Berlyno karališkieji rūmai
**Berlyno karališkieji rūmai** – Prūsijos karalių ir Vokietijos imperatorių rezidencija Berlyne, Pilies aikštėje.

Istorija
--------

Berlyno karališkųjų rūmų vietoje gotikinę rezidencinę pilį XV a. viduryje pradėjo statyti Brandenburgo markgrafas ir Šventosios Romos imperijos kurfiurstas Frydrichas II Hohencolernas. Po šimtmečio pilis buvo perstatyta į puošnius renesansinius rūmus, tapo viena svarbiausių šios dinastijos rezidencijų. Vėliau rūmai buvo plečiami ir rekonstruojami, įgijo ankstyvojo baroko bruožų. Valdant kurfiurstui Frydrichui III, kuris 1701 m. Karaliaučiuje karūnuotas Prūsijos karaliumi Frydrichu I, buvo pradėtas didžiausias Berlyno rūmų pertvarkymas. Jie tapo svarbiausia Prūsijos karalystės valdovų rezidencija. Rūmų architektas Andreasas Šliuteris rezidenciją perstatė į brandžiojo baroko rūmus. Architektas Johanas Eosanderis fon Gėtė 1706–1713 m. išplėtė karališkųjų rūmų kompleksą, suformavo antrąjį vidinį kiemą. Šią rekonstrukciją užbaigė Martinas Heinrichas Bėmė. Rūmai nuo tol tarnavo ir kaip Prūsijos karalių, vėliau – Vokietijos imperatorių rezidencija, ir kaip valstybės valdymo institucijų būstinė. Tarpukariu juose veikė rūmų muziejus.

1944 m. gegužės mėnesį ir 1945 m. vasarį rūmai buvo bombarduojami, Berlyno šturmo metu juos apšaudė artilerija. Tačiau fasadai ir konstrukcija išliko gana tvirti. Po karo planuota rūmus atstatyti, tačiau Vokietijos socialistinės vienybės partijos generalinio sekretoriaus Valterio Ulbrichto įsakymu 1950 m. jie buvo susprogdinti. Rūmų vietoje suformuota K. Markso ir F. Engelso aikštė bei 1974 m. pastatyti Respublikos rūmai – VDR parlamentas. Respublikos rūmai buvo nugriauti 2002–2008 m. 2008 m. prasidėjo Berlyno karališkųjų rūmų atstatymas.

Saitai
------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Berlyno karališkieji rūmai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Asociacija Berlyno rūmų (vokiečių kalba)
* Grafika ir statybos nuotraukos Berlyno rūmų (anglų)
Kartūzų katė
**Kartūzų katė** (pranc. *Chartreux*) – trumpaplaukių kačių veislė. Nėra labai populiari, daugiausia šių kačių Prancūzijoje ir Belgijoje.

Istorija
--------

Šios veislės istorija pakankamai miglota, yra daug versijų, kodėl šios katės vadinamos kartūzų katėmis. Tikrai žinoma, kad kad maždaug XVI a. Romoje ir Paryžiuje gyveno melsvos katės. XVIII a. knygose melsvos trumpaplaukės katės iš Prancūzijos sostinės vadinamos kartūzų katėmis.

Taip pat yra žinoma, jog Prancūzijos Didžiojo Šartrezo regione nuo XI a. stovėjo vienuolių kartūzų vienuolynas, kur taip pat buvo laikomos melsvos katės. Matyt, augintinės laikytos tam, kad neleistų įsisiautėti graužikams. Didysis Šartrezas – nuošalus, sunkiai pasiekiamas kalnų regionas, todėl čionykštės katės poravosi tik tarpusavyje. Ilgainiui atsirado savita kačių rūšis. Tiesa, šie duomenys dar nėra visiškai įrodyti.

Azerbaidžane išleistas pašto ženklas su kartūzų kate

Charakteris
-----------

Tai meilios, santūrios, ramios katės. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Puikiai tinka vaikams. Įžeistos beveik nesidrasko, o tiesiog pasitraukia į ramesnę vietą. Mėgsta draugiją.

Nors kartūzų katės ramesnės už daugelį trumpaplaukių, visgi ir jos mėgsta karstytis bei žaisti.

Fizinės savybės
---------------

Tai vidutinio stambumo arba stambios katės, pilnai subręstančios maždaug pustrečių metų amžiaus. Kūno sudėjimas tvirtas, ypač masyvūs būna patinai. 

Kojos ilgos, letenos didelės. Uodega prie pagrindo stora, į galą smailėja, galas bukas.

Galva apverstos trapecijos formos, ilgis šiek tiek didesnis už plotį. Nosis tiesi, plati, ilga, be įlinkio. Ausys vidutinio dydžio, aukštai ant viršugalvio. Akys didelės, išoriniai akių kampučiai šiek tiek užsirietę aukštyn, vario arba gintaro spalvos.

Kailis žvilgus, švelnus, su silpnai pūkuotu poplaukiu. Pripažįstami visi melsvi atspalviai. Populiariausios yra pelenų spalvos katės. Ant nosies, ūsų pagalvėlių, ausų užpakalinės dalies ir letenų galų plaukas sidabriškesnis.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kartūzų katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
| **Poelagus marjorita** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | **Afrikiniai kiškiai**  *( Poelagus)* |
| Rūšis: | Ugandinis kiškis  *( Poelagus marjorita)* |

 |
| Binomas |
| ***Poelagus marjorita***S. Leger, 1929 |

**Ugandinis kiškis** ( *Poelagus marjorita*) – kiškinių (*Leporidae*) šeimos žinduolis. Tai vienintelė rūšis, priklausanti **afrikinių kiškių** (*Poelagus*) genčiai.

Kūnas 45 cm, uodega – 5 cm ilgio. Sveria apie 2,7 kg. Kailis šiurkštus. Nugara pilkai ruda ir geltona, šonai geltonos spalvos. Pilvas baltas. Pavilnė minkšta ir reta. Turi labai trumpas ausis.

Paplitęs Ugandoje, Angoloje, Zaire, Ruandoje, Sudane. Aptinkamas savanoje ir miškuose. Aktyvus naktį. Dieną slepiasi žolės tankmėje. Jauniklius pagimdo urvuose. Nėštumas trunka apie 35 dienas. Veisiasi visus metus.

Nuorodos
--------

* Род Африканские ·зайцы – Poelagus Archyvuota kopija 2008-03-16 iš Wayback Machine projekto.
Kuros-Arakso kultūra (pilka) ir jos įtaka
**Kuros-Arakso kultūra** – ankstyvojo bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal paminklus, tyrinėtus Kuros ir Arakso upių baseinuose (Kuros-Arakso žemuma).

Arealas
-------

Kuros-Arakso kultūra 4 tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje – 3 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Kaukaze ir Užkaukazėje. Jos paminklų aptinkama Gruzijoje, Armėnijoje, Dagestane, Čečėnijoje, Ingušijoje ir Šiaurės Osetijoje. Manoma, susiklostė apie 3300 m. pr. m. e. Armėnijos kalnyno regione.

Kultūra
-------

Kuros-Arakso kultūros žmonės gyveno sėsliai; gyvenvietes kūrė prie upių, ant įtvirtintų kalvų arba upių ir ežerų terasose. Jų gyvenvietes juosė nedegtų plytų gynybinės sienos, grioviai. Namai apskriti, dažniausiai 4,5 m, kartais iki 13 m skersmens. Prie jų buvo prišliejamos stačiakampės patalpos. Sienų storis apie 1 m. Aptinkama ir akmeninių stačiakampių namų, išdėstytų terasomis apie 60–90 m² aikštelę. Namai vienos patalpos, jos viduryje buvo molinis kilnojamas židinys.

Gyventojai vertėsi žemdirbyste (sėti kviečiai ir miežiai, auginti linai) ir gyvulininkyste. Naudojo arklą ir akėčias, kauptuką, trinamąsias girnas. Keramika – įv. formų, gludinta, puošta reljefiniais spiralės ir koncentrinių žiedų motyvais bei raižyta geom. ornamentais. gyvenvietėse randama antropomorfinių ir zoomorfinių figūrėlių, tarp jų dažnai aptinkama molinė jaučio statulėlė. Kuros-Arakso kultūros žmonės mokėjo lydyti bronzą ir apdirbti metalą. Ankstyvajame Kuros-Arakso kultūros periode pastebima Rytų Anatolijos kultūrų įtaka, vėlyvajame – sąsajų su vėlesne Harapos kultūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kuros-Arakso kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 314 psl.
| **Kurtas Fišerisvok. *Kurt Fischer*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1900 m. liepos 1 d.Halė, Vokietija |
| Mirė | 1950 m. birželio 22 d. (49 metai)Bad Kiolbergas (Tiuringija), Vokietija |
|  |
| Veikla | VDR vidaus reikalų ministras |
|  |
|  **Vikiteka** | Kurt Fischer |

**Kurtas Fišeris** (vok. *Kurt Fischer*, 1900 m. liepos 1 d. – 1950 m. birželio 22 d.) – VDR politinis veikėjas.

Biografija
----------

Kurtas Fišeris 1900 m. Halė prie Zalės siuvėjo šeimoje. 1915 m. baigė liaudies mokyklą, paskui mokėsi Poznanėje. 1917 m. išklausęs karininkų kursus, pradėjo tarnybą Vokietijos kariuomenėje leitenantu. 1918 m. buvo pažemintas pareigose už revoliucinę propagandą.

1918–1921 m. Liuterstato Eislebeno ir Merseburgo Pedagoginių institutų studentas, bet, už dalyvavimą revoliuciniame judėjime, jam nebuvo leista laikyti baigiamųjų egzaminų. „Spartako sąjungos" (vok. *Spartakusbund*), o nuo 1919 m. ir KPD narys.

1921–1923 m. Kurtas Fišeris išvyko į TSRS, mokykloje dirbo vokiečių kalbos mokytoju. 1923 m. lapkritį CK KPD sprendimu atšauktas atgal į Vokietiją. Dirbo partijos laikraščio redaktoriumi Esene, Halėje, Kaselyje, Berlyno centrinės KPD štabo spaudos tarnybos darbuotojas. 1924 m. vasarį partijos vadovybės sprendimu gražintas į TSRS. 

Nuo 1924 m. vasario TSKP narys ir iki 1928 m. dirbo informacinio skyriaus referentu {Kominternas|Kominterno] vykdomajame komitete (rus. *Исполнительный комитет Коммунистического интернационала*). Nuo 1928 m. Raudonosios armijos narys. 1932 m. baigė karo akademiją (rus. *Военная академия имени М.В. Фрунзе*)

Nuo 1932 m. kovo iki 1940 m. rugsėjo Raudonosios armijos štabo IV valdybos karininkas, vadovavo žvalgybos grupėms įvairiose šalyse. 1934 m. buvo areštuotas Vienoje ir 9 mėn. praleido kalėjime. Nuo 1935 m. dirbo Tolimuosiuose Rytuose. 1936 m. suteiktas majoro laipsnis.

Nuo 1940 m. rugsėjo iki 1941 m. birželio dirbo Raudonosios armijos generalinio štabo aukštosios spec. mokyklos, žvalgybos katedros 3-iojo fakulteto, vyriausiuoju dėstytoju. Prasidėjus karui - Kuibyševo karo medicinos akademijos (rus. *Куйбышевский медицинский институт им. Д.И. Ульянова*) karo disciplinų dėstytojas. 1942–1943 m. Kazanės universiteto docentas, karinės katedros dekanas, komiteto „Laisvoji Vokietija" (vok. *Nationalkomitee Freies Deutschland, arba NKFD*) narys, vedė antifašistinę propagandą vokiečių belaisvių tarpe.

1945 m. gegužę grįžo į Vokietiją ir iki 1946 m. buvo Drezdeno meru ir Saksonijos žemės valdybos pirmuoju vice prezidentu. 1946-1948 m. Saksonijos žemės vidaus reikalu ministras. Nuo 1948 m. Vokietijos vidaus reikalų valdybos prezidentas, vokiečių liaudies policijos (vok. *Deutsche Volkspolizei*) valdybos vadovas.

Kurtas Fišeris mirė 1950 m. birželio 22 d. Bad Kiolbergo vidaus reikalų sanatorijoje, palaidotas Berlyno karo memorialo kapinėse (vok. *Zentralfriedhof Friedrichsfelde*).

Nuorodos
--------

* А.И.Колпакиди, Д.П.Прохоров, Империя ГРУ (Rusijos karinės žvalgybos istorijos studijos). „ОЛМА-ПРЕСС", 1999 m. 2 knyga.