recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ingrida Gelminauskienė** (g. 1969 m. gruodžio 27 d. Šiauliuose) – vadybininkė.

Biografija
----------

1977–1988 m. mokėsi Šiaulių 5-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988–1992 m. studijavo Valstybinėje teatro ir muzikos akademijoje, 1997–1999 m. Tarptautinio verslo mokykloje prie VU Ekonomikos fakulteto (VU TVM).

1988–1993 m. Akademinio dramos teatro aktorė, 1993–1998 m. UAB „R. R. W. Medical trade" vedėja, Kosmetikos padalinio vadovė, 1998–1999 m. UAB „Nordija" importo vadybininkė, 2000–2005 m. UAB „Oriflame kosmetika" generalinė direktorė, nuo 2005 m. vidurio UAB „BCH Retail" (didžiausios Baltijos šalyse veikiančios įmonių grupės „Baltic Cosmetic Holding Retail", kuriai priklauso ir 14 m. Lietuvoje veikiantis plačiausias kosmetikos bei parfumerijos parduotuvių tinklas "Sarma") generalinė direktorė Baltijos šalims, SIA „Douglas Baltic" valdybos pirmininkė.

Vyras Simonas (g. 1968 m.), nekilnojamojo turto vadybininkas.

Literatūra
----------

* Ingrida Gelminauskienė[neveikianti nuoroda]
| **Elena Adomavičienė** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. balandžio 12 d. (92 metai)Kapstatuose, Klaipėdos kraštas |
| Mirė | 2012Rokiškis |
| Sutuoktinis (-ė) | Kazimieras Adomavičius |
| Vaikai | Kazimieras, Gintaras |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogė, kraštotyrininkė |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentė |
|  |
| Išsilavinimas | edukologijos mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1995 m. Garbės kraštotyrininkė,
* 1996 m. Mikelio prizas.
 |

**Elena Adomavičienė** (1931 m. balandžio 12 d. Kapstatuose, Klaipėdos kraštas – 2012 m. balandžio 1 d.) – Lietuvos pedagogė, kraštotyrininkė, edukologijos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1948 m. baigė Rietavo gimnaziją, 1952 m. – Klaipėdos mokytojų institutą, 1955-1960 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. 1981 m. apgynė disertaciją „Paskatinimai ir bausmės auklėjant mokyklinio amžiaus vaikus šeimoje", edukologijos mokslų daktarė.

1952-1962 m. Žemaitijos mokyklų mokytoja, 1962-1982 m. Plungės 1-osios mokyklos direktorė. 1982-2002 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) kalbos mokymo metodikos dėstytoja, docentė.

Ilgametė Lietuvos kraštotyros draugijos Plungės skyriaus pirmininkė. Nuo 1982 m. dalyvauja Šiaulių miesto kraštotyrininkų veikloje. 1995 m. Juliaus Janonio gimnazijoje įkūrė Šiaulių jaunųjų kraštotyrininkų ugdymo mokyklą, Mikeliukų mokyklą ir jai vadovavo.

Publikavo per 80 straipsnių, skaitė pranešimus konferencijose, dalyvavo kraštotyros darbų parodose, apdovanota diplomais. 1970 m. respublikinei parodai ji pristatė ranka rašytą darbą Gimtasis kaimas, kuriame surašė gimtųjų Kapstatų istoriją, gyventojus, surinko dainas, mįsles, patarles. Už jį gavo antrojo laipsnio diplomą. Tai buvo svarbus įvykis šalyje – kraštotyrininkai buvo paraginti rinkti kaimų istorijas ir leisti leidinius.

Bibliografija
-------------

* Pradinukų žodyno plėtimas per gimtosios kalbos pamokas, pedagoginė knyga, 1991 m.
* Lietuvių kalbos mokėjimo tikrinimas ir vertinimas I–IV klasėse, pedagoginė knyga, 1995 m.
* Mūsų Kapstatai, 1997 m.
* Žvilgsnis į praeitį: Endriejavo šv. apaštalo Andriejaus bažnyčia, 2003 m.
* Patirties skrynia, eilėraščių rinkinys, 2005 m.
* Lietuvių kalbos testai ir pratimai: pradinėse klasėse, pedagoginė knyga, 2003 m.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. Garbės kraštotyrininkė,
* 1996 m. Mikelio prizas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Elena Adomavičienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Herbas *Łabędź* ('Gulbė')
**Mščujus iš Skžyno** (lenk. *Mszczuj ze Skrzynna*), *Mscivojus iš Skžyno* (lenk. *Mściwoj ze Skrzynna*) – Lenkijos riteris, Žalgirio mūšio dalyvis. Mūšyje dalyvavo kaip Lenkijos karaliaus dvaro pulko riteris. Jo herbas – *Łabędź* ('Gulbė').

Ulrichas fon Jungingenas Žalgirio mūšyje. Jano Mateikos paveikslo „Žalgirio mūšis" fragmentas.
Pagal lenkų kronikininką Janą Dlugošą Mščujus Žalgirio mūšyje priklausė karaliaus dvaro pulko, kuriam vadovavo *Andrzej Ciołek* iš Želechovo ir *Jan Odrowąż* iš Sprovos, trečiajai kuopai. Dlugošas teigia, kad būtent Mščujus nukovė Vokiečių ordino didįjį magistrą Ulrichą fon Jungingeną. Tai teigdamas J. Dlugošas pasirėmė dviem faktais:

* Pirma, Mščujaus ginklanešys Jurga perdavė vertingą relikvijorių su šventomis relikvijomis, kuris anksčiau priklausė fon Jungingenui, ir didžiojo magistro kovinį apsiaustą.
* Antra, didžiojo magistro kūną pavyko surasti po to, kai vietą nurodė Mščujus. Manoma, kad tai rodo, jog šie riteriai mūšio lauke buvo susikovę.

1412 m. Mščujus buvo Jogailos palydos ir delegacijos pas Vengrijos karalių narys. Tenai jis kovėsi riterių turnyre.
  
1428 m. jis dalyvavo Vytauto surengtame žygyje prieš Didįjį Novgorodą.
  
1431 m. jis dalyvavo Jogailos surengtame puolime Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje prieš tuometinį Lietuvos didįjį kunigaikštį Švitrigailą. Dalyvavo jis ir Lucko apgultyje.
  
1432 m. jis vadovavo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimantui Kęstutaičiui pasiųstam pastiprinimui kovai su Švitrigaila.

Mščujus turėjo daug žemės prie Voluinės Vladimiro. Manoma, kad XV a. bažnyčią Opočne (Vidurio Lenkija) pastatė Mščujus.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Jan Długosz, "Bitwa Grunwaldzka"
2. ↑  Mieczysław Kaca, "Taczów - sanktuarium grunwaldzkiej chwały", Tygodnik Radomski,
3. ↑  Jan Długosz, "Bitwa Grunwaldzka"
4. ↑  Opoczno City Page Archyvuota kopija 2006-06-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vėžlio rikiuotė, pavaizduota ant Trajano kolonos, 113 m. e. m.
Vėžlio (*testudo*) rikiuotė, šiuolaikinė imitacija
Vėžlio rikiuotė, šiuolaikinė imitacija
**Vėžlio rikiuotė** (lot. *Testudo*, vėžlys) – įprasta senovės Romos legionierių kovinė rikiuotė, kurioje priešakiniai kariai uždengia skydais priekį, o už jų esantys – viršų. Tuo būdu apsisaugoma nuo strėlių bei kitų svaidomų ginklų. Šonuose ar gale esantys legionieriai, esant reikalui, savo skydais galėdavo kažkiek pridengti ir šias puses.

Rikiuotės trūkumas buvo jos glaudumas, trukdantis kautis artimoje kovoje. Ypač rimtai tai atsiliepė *Karės mūšyje* prieš partus 53 m. pr. m. e. kai romėnų „vėžlys" buvo tiesiog sutriuškintas partų katafraktų (sunkioji kavalerija). Taip pat, ši rikiuotė negalėdavo greitai judėti, o priešakinės linijos kojos ir veidai buvo dalinai atidengti. Galiausiai, stiprūs šaunamieji ginklai, pvz. sudėtinis lankas, galėdavo pramušti skydus ir sužeisti ar net „prikalti" juos laikančias rankas.
| **Elena Bradūnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. liepos 5 d. (74 metai)Miunchenas, Vokietija |
| Tėvas | Kazys Bradūnas |
| Motina | Kazimiera Podolskytė-Bradūnienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Audrius Aglinskas |
| Vaikai | Vaiva Aglinskaitė |
|  |
| Veikla | etnologė, visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Čikagos universitetas |

**Elena Bradūnaitė-Aglinskienė** (g. 1948 m. liepos 5 d. Miunchene, Vokietija) – JAV etnologė, JAV lietuvių bendruomenės veikėja.

Biografija
----------

1970 m. baigė antropologijos studijas Čikagos universitete, 1970–1971 m. jame dėstė lietuvių kalbą. 1973 m. Kalifornijos universitete įgijo magistro laipsnį. 1974–1977 m. studijavo tautosaką Indianos universitete, 1976 m. jame dėstė lietuvių kalbą.

Iki 1985 m. dirbo Kongreso bibliotekoje Vašingtone. 1972 m. lietuvių kolonijose Pensilvanijoje užrašė liaudies dainų. Čikagos, Los Andželo, Vašingtono Lietuvių bendruomenių valdybų, JAV lietuvių bendruomenės tarybos narė. Dirbo Lituanistikos instituto Tautotyros ir kraštotyros skyriaus vedėja. Nuo 1985 m. etninių kultūrų konsultantė Havajuose.

Bibliografija
-------------

* Pensilvanijos angliakasių Lietuva, viena autorių, 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronė Stundžienė. *Elena Bradūnaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 407 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pagurus bernhardus** |
| --- |
| Pagurus bernhardusPagurus bernhardus |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Aukštesnieji vėžiagyviai  *( Malacostraca)* |
| Poklasis: | *Eumalacostraca*  *( Eumalacostraca)* |
| Antbūris: | *Eucardia*  *( Eucardia)* |
| Būrys: | Dešimtkojai vėžiai  *( Decapoda)* |
| Pobūris: | *Pleocyemata*  *( Pleocyemata)* |
| Infrabūrys: | *Anomura*  *( Anomura)* |
| Antšeimis: | Krabai atsiskyrėliai  *( Paguroidea)* |
| Šeima: | *Paguridae*  *( Paguridae)* |
| Gentis: | *Pagurus*  *( Pagurus)* |
| Rūšis: | Vėžys atsiskyrėlis  *( Pagurus bernhardus)* |

 |
| Binomas |
| ***Pagurus bernhardus***Linnaeus, 1758 |

**Vėžys atsiskyrėlis** (*Pagurus bernhardus*) - dešimtkojų vėžių būriui priklausantis jūrinis vėžiagyvis. Gyvena Europos pakrantėse. Vėžio lervos - mėgstamas žuvų maistas, todėl brandaus amžiaus sulaukia labai mažai individų.

Gyvenimo būdas
--------------

Suaugęs vėžys atsiskyrėlis visą gyvenimą praleidžia pilvakojų moliuskų kriauklėje. Pamatęs priešą, vėžys visas sulenda į savo „namą" ir uždengia jo angą žnyplėmis. Taip jis apsaugo savo kietos dangos neturintį pilvelį.

Užauga maždaug 12 cm ilgio. Maži vėžiukai dažniausiai slepiasi po akmenimis ir plyšiuose, kol randa patikimesnį būstą. Augdamas vėžys priverstas ieškotis didesnės kriauklės.

Vežys atsiskyrėlis, kaip jau sako jo pavadinimas, yra vienišius, tačiau kartais keli individai susitinka prie maisto šaltinio. Maistas gali būti įvairus, nes šie padarai yra visaėdžiai.

Dauginimasis
------------

Gali daugintis ištisus metus. Patelė padeda iki 15 000 kiaušinėlių, kuriuos ji prilipina prie pilvelio ir specialiomis galūnėmis - pleopodais - nukreipia į juos deguonies prisotintą vandenį. Po 7-10 dienų išsirita lervos, kurios, iki tapdamos jaunais individais, neriasi 4 kartus. Subręsta maždaug 18 mėnesių amžiaus.
***Ingravescentem Aetatem*** ('Amžiaus naštos padidinimas') – 1970 m. rugsėjo 20 d. paskelbtas popiežiaus Pauliaus VI apaštališkasis laiškas *motu proprio*, kuris nustatė maksimalų kardinolų rinkikų amžių. Ši taisyklė įsigaliojo 1971 m. sausio 1 d.

Turinys
-------

Kai kurie esminiai laiško *motu proprio* teiginiai:

II. Tėvai kardinolai, sulaukę aštuoniasdešimties metų:
1. nustoja būti Romos kurijos skyrių ir kitų įstaigų, minimų ankstesniame straipsnyje, nariai;
2. ir praranda teisę dalyvauti konklavoje ir ten rinkti Aukščiausiąjį pontifiką. Bet jeigu kardinolui aštuoniasdešimt metų suėjo konklavos metu, toje konklavoje Aukščiausiojo pontifiko rinkimo teisės jis nepraranda.[1]
### Kardinolai, tarnaujantys Romos kurijoje

Romos kurijoje tarnaujantiems kardinolams, kuriems sukako 75 metai, siūloma savanoriškai atsistatydinti, o popiežius turi teisę atsistatydinimą priimti išsyk ar vėliau, bet iki tokiems kardinolui sukaks 80 m.

### Kardinolai, kuriems sukako 80 metų

Kardinolai, kuriems sukako 80 metų:

* nustoja būti Romos kurijos dikasterijų nariais;
* praranda teisę dalyvauti konklavoje ir rinkti naują popiežių.

Išimtis yra kamerlengas ir didysis penitenciarijus, kurie toliau vykdo savo pareigas, net jei popiežiaus mirties metu jiems sukako 80 metų. Tokioje situacijoje jie eina savo pareigas tol, kol juos pakeičia naujojo popiežiaus paskirtieji.

Kardinolų kolegijos dekanas, kai jam sukanka 80 metų, praranda teisę dalyvauti konklavoje. Jo pareigas ima vykdyti Kardinolų kolegijos subdekanas. Jei šis nedalyvauja arba irgi jau pasiekė 80 m. amžių, dekano pareigas vykdo vyriausias kardinolas vyskupas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Текст апостольского письма *Ingravescentem Aetatem*
| ***Žaidimai kelyje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Road Games |
| Kilmės šalis |  Australija |
| Režisierius | Richard Franklin |
| Scenaristas (-ai) | Everett De Roche |
| Vaidina | Stacy KeachJamie Lee Curtis |
| Metai | 1981 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 1,8 mln. Australijos dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Žaidimai kelyje** (angl.  *Road Games*) – 1981 m. sukurtas australų trileris, nominuotas „Saturn" apdovanojimui geriausio užsienio filmo kategorijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stacy Keach – Patrikas Kvidas
* Jamie Lee Curtis – Pamela
* Marion Edwards – Madeleinė
* Grant Page – Smitas / Džonas

Režisierius Richardas Franklinas norėjo, kad pagrindinį vaidmenį filme atliktų Šonas Koneris, tačiau numatytas biudžetas neleido pasamdyti šio aktoriaus ir vaidmuo atiteko Stacy Keach.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Patrikas – tolimųjų reisų vairuotojas, savo refrižeratoriumi gabenantis šaldytus produktus ir keliaujantis po šalį kartu su prijaukintu dingu. Gavęs užsakymą nugabenti mėsos krovinį, jis išsirengia į kelionę, kurioje nuolat per radiją girdi pranešimus apie policijos ieškomą žudiką. Kelyje jis vis sutinka žalią mikroautobusą ir ima įsivaizduoti, kad juo ir keliauja žudikas.

Pakeliui Patrikas paima pakeleivę – iš namų pabėgusią Pamelą, kuri taip pat įsitraukia į įsivaizduojamą medžioklę. Vienoje degalinėje pamatę, kad mikroautobusas taip pat čia sustojęs, o vairuotojo nėra, jie nutaria patikrinti kas yra viduje. Kol Patrikas sergsti tualeto duris, manydamas, kad vairuotojas viduje, Pamela įlenda į mašiną. Netrukus Patrikas supranta, kad tualete vairuotojo nėra, o išpuolęs į lauką neranda nei Pamelos, nei mikroautobuso. Jis puola vytis mašinos, tuo tarpu policija gauna anoniminį pranešimą, kad ieškomas žudikas vairuoja vilkiką ir juda maršrutu, atitinkančiu Patriko kelionę.
| Mėžionių pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mėžionių pilkapynasMėžionių pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°04′47″š. pl. 26°03′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.0798412°š. pl. 26.0564804°r. ilg.﻿ / 55.0798412; 26.0564804Koordinatės: 55°04′47″š. pl. 26°03′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.0798412°š. pl. 26.0564804°r. ilg.﻿ / 55.0798412; 26.0564804 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Cirkliškio seniūnija |
| Naudotas | IV a. pabaiga – V a. |
| Tirtas | 1894, 1934, 1999 m. |
| Registro Nr. | A1087 |

**Mėžionių** arba **Paulinavo pilkapynas** – pilkapynas Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 2 km į pietus nuo Mėžionių kaimo, 0,6 km į šiaurę nuo Paulinavo dvarvietės, 0,6 km į šiaurę ir 0,3 km į vakarus nuo Mėžios dešiniojo kranto, Švenčionėlių miškų urėdijos Modžiūnų girininkijos Paulinavo miške, abipus kvartalinės proskynos, skiriančios 4 ir 66 kvartalus.

Tyrimai
-------

XIX a. pabaigoje buvo apie 16 pilkapių. Sampilai buvo 5–11 m skersmens, iki 1,3 m aukščio su akmenų vainikais, apjuosti grioviais. 1894 m. Fiodoras Pokrovskis ištyrė 7 pilkapius, kitus – 1934 m. Varšuvos universiteto Lenkijos archeologijos katedra, vadovas Vlodzimežas Antonievičius. 1999 m. tyrė Vida Kliaugaitė (Vilniaus universitetas).

Mirusieji laidoti duobėse po sampilu, nedeginti, kiekviename pilkapyje po 1–6 žmones. Radiniai: aprangos detalės, papuošalai (žalvarinės antkaklės, emaliuotos segės ir kabučiai), darbo įrankiai (geležiniai kirviai, ylos, peiliai), kiti dirbiniai. Pilkapynas datuojamas IV a. pabaiga – V a. Pirmuosius radinius saugo Maskvos valstybinis istorijos muziejus ir Sankt Peterburgo Ermitažas, vėlesniuosius – Varšuvos valstybinis archeologijos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tyrinėjimai Mėžionių (Paulinavo) pilkapyne 1999 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje, 1998 ir 1999 m. V. 2000. P. 180-181.
2. ↑  Vida Kliaugaitė. *Mėžionių pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 17 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Mįslingas nutikimas Stailze** – pirmoji "nusikaltimų karaliene" tituluojamos rašytojos Agatos Kristi knyga.

Idėja sukurti detektyvinį romaną rašytojai kilo dėl jos sesers Madžės abejonių, ar ji sugebėtų parašyti detektyvą. Knyga pirmą kartą išleista 1920 m. JAV, leidėjas Džonas Leinas (angl. *John Lane*). Šioje knygoje skaitytojas pirmą kartą supažindinamas su žymiuoju sekliu Erkiuliu Puaro ir jo pagalbiniku leitenantu Artūru Hastingsu (vėlesnėse knygose – kapitonu). Taip pat pristatomas ir kitose knygose pasirodantis Skotland Jardo seklys inspektorius Džeimsas Džepas.

Aprašymas
---------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Istorijos pasakotojas – Artūras Hastingsas. Po sužeidimo fronte, leitenantas Hastingsas grįžta į gimtąją Angliją ir sutinka vaikystės draugą Džoną Kavendišą, kuris jam pasiūlo pasisvečiuoti jo pamotės Emilės dvare Stailze, Esekse. Stailze nesilankęs jau daugybę metų, Hastingsas nežino ir apie ten įvykusius pokyčius: Džono pamotė ištekėjo antrą kartą. Naujasis Stailzo gyventojas Alfredas Ingltorpas niekam nekelia pasitikėjimo. Ypač didelę neapykantą jam jaučia misis Ingltorp dešinioji ranka Evelina Hovard. Praėjus porai valandų po Hastingso atvykimo, dėl barnio su šeimininke, Stailzą palieka mis Hovard. Prieš išvykdama, ji dar ispėja Hastingsą apie tvyrantį pavojų…

Ilgai nelaukus, Evos Hovard spėjimai pasitvirtina. Hastingsas pasikviečia savo seną draugą Erkiulį Puaro, buvusį Belgijos policijos viršininką, išnarplioti šią bylą.

*„Sudaužyto kavos puodelio, vaško dėmės ant kilimo, begonijų klombos - viso to prireikė Puaro, kad atsiskleistų jo legendinis įžvalgumas"*

Veikėjai
--------

* **Emilė Ingltorp** – Stailzo savininkė;

* **Alfredas Ingltorpas** – Emilės vyras;

* **Džonas Kavendišas** – misis Ingltorp posūnis;

* **Lorencas Kavendišas** – misis Ingltorp posūnis;

* **Merė Kavendiš** – Džono žmona;

* **Sintija Merdok** – misis Ingltorp globotinė;

* **Daktaras Baueršteinas** – garsus gydytojas, nuodų žinovas;

* **Artūras Hastingsas** – leitenantas, Džono svečias, knygos pasakotojas;

* **Erkiulis Puaro** – Belgijos išeivis, seklys pasižymintis ypatingu pilkųjų ląstelių darbu ir įspūdingų ūsų savininkas.

Nuorodos
--------

* "Mįslingas nutikimas Stailze" Baltų Lankų knygyne internete[neveikianti nuoroda]
| **Kazimieras Žitkus** |
| --- |
|  |
| Kazimieras Žitkus (1934 m.) |
| Gimė | 1893 m. gruodžio 30 d.Vabalninkas |
| Mirė | 1986 m. vasario 24 d. (92 metai)Kaunas |
| Motina | Aukštikalnytė-Žitkevičienė |
|  |
| Veikla | kunigas, poetas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | 1919 m. Kauno kunigų seminarija |

**Kazimieras Žitkevičius-Žitkus** (*Vincas Stonis*, 1893 m. gruodžio 30 d. Vabalninke, Kauno gubernija – 1986 m. vasario 24 d. Kaune) – Lietuvos kunigas, poetas, vertėjas, Kauno kunigų seminarijos rektorius.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio keturklasėje mokykloje. 1919 m. baigė Kauno kunigų seminariją, 1919 m. gegužės 4 d. įšventintas kunigu.

Paskirtas Šančių bažnyčios vikaru. 1920–1921 m. dirbo „Ateities" redakcijoje. Klausė paskaitų Lietuvos universitete. Susirgęs džiova 1925–1926 m. gydėsi Italijoje, Mereno sanatorijoje. Grįžęs gavo paskyrimą į Antalieptę, vėliau dėstė tikybą Kauno Kazimieriečių mergaičių gimnazijoje ir Simono Daukanto mokytojų seminarijoje. 1932–1940 m. moksleivių ir studentų ateitininkų kapelionas. Sveikatai vėl sušlubavus, 1937 m. pedagoginį darbą nutraukė. Kurį laiką Kaune buvo altarista, vėliau Benediktinių bažnyčios rektorius, Prisikėlimo bažnyčios klebonas. 1953–1959 m. Kauno kunigų seminarijos rektorius. Nuo 1958 m. Kauno kapitulos kanauninkas, nuo 1965 m. Vilijampolės parapijos altarista.

Parašė tikybos vadovėlių pradžios mokykloms: „Tėve mūsų", „Sveika, Marija", „Tikiu", iš kurių mokėsi visa lietuvių karta visame pasaulyje.

Kūryba
------

Pirmieji eilėraščiai parašyti 1908 metais. Nuo 1911 m. spausdino eilėraščius *Vinco Stonio* slapyvardžiu (pagal Šatrijos Raganos herojų) „Ateityje", „Draugijoje", „Pavasaryje", „Naujojoje Romuvoje". Pavasarininkų himno autorius. Jo poezijoje nemaža skambių, artimų tautosakai, dainų: eilėraštis „Gražių dainelių daug girdėjau" virto liaudies daina.

Išvertė Aleksandro Puškino, Michailo Lermontovo, Jurgio Baltrušaičio eilėraščių. Parašė atsiminimų apie Vaižgantą, Balį Sruogą, Vincą Mykolaitį-Putiną.

Bibliografija
-------------

* Ašarėlės: eilėraščiai. – Kaunas, 1924. – 118 p.
* Dainų pasiklausius. – Kaunas: Lietuvių katalikų blaivybės draugijos leidinys, 1925. – 30 p.
* Tėve mūsų: tikybos vadovėlis: antrajam pradžios mokyklos skyriui. – Kaunas: Žinija, 1936. – 94 p.: iliustr.
* Sveika Marija: tikybos vadovėlis trečiajam pradžios mokyklos skyriui. – Kaunas: Žinija, 1937. – 141 p.: iliustr.
* Tikiu: tikybos vadovėlis IV pradžios mokyklos skyriui. – Kaunas: Žinija, 1938. – 173 p.: iliustr.
* Mažasis katekizmas. – Kaunas: Žinija, 1938. – 94 p.: iliustr.
* Lyrika: rinktinė / Vincas Stonis. – Vilnius: Vaga, 1970. – 163 p.
* Tau, Marija, rožinis: poetinis paslapčių apmąstymas. – Toronto: Kanados lietuvių katalikų centro liturginė komisija, 1973. – 175 p.
* Kryžiaus kelias: eilėraščiai. – Toronto: Kanados lietuvių katalikų centro liturginė komisija, 1977. – 32 p.: iliustr.
* Tėve mūsų: tikybos vadovėlis. – Vilnius: Žinija, 1990. – 104 p. – ISBN 5-89942-325-0

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gražių dainelių daug girdėjau, 2004-03-05
2. ↑  Prel. Kazimiero Žitkaus kunigystės 60 metų jubiliejus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Automagistralė M12 (Ukraina) |
| --- |
| **M12** |
|  |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Ukrainos vėliava Ukraina |
| Ilgis | 746 km |
| Sritys | Lvovo, Ivano Frankivsko, Ternopilio, Chmelnyckio, Vinycios, Čerkasų , Kirovohrado sritys |
|  |

**Automagistralė M12** (ukr. *Автошлях М12*) – tarptautinis Ukrainos greitkelis, prasidedantis Stryjuje (Lvovo sritis) ir besibaigiantis Znamenkoje (Kirovohrado sritis). 

Prasideda Stryjuje, kerta Žydačive, Chodorivą (visi Lvovo srityje), Rohatyną (Ivano Frankivsko srityje), Ternopilį, Pidvoločyską (Ternopilio sritis), Chmelnyckį, Letyčivą (Chmelnyckio sritis), Vinycią, Nemyrivą, Hajsyną (visi Vinycios srityje), Umanę (Čerkasų sritis), Novoarchanhelską, Kropivnyckį bei pasibaigia Znamenkos mieste (visi Kirovohrado srityje).

Greitkelis sutampa su europiniu keliu E50 (Brestas-Machačkala).

Bendras ilgis - 746,7 km, su privažiavimais - 756,1.

Chmelnyckio sritis

v • a • r **Ukrainos keliai** 

A road stubA road stub
**Europininės reikšmės** :  

**Е38** 
**Е40** 
**Е50** 
**Е58** 
**Е81** 
**Е85** 
**Е87** 
**Е95** 
**Е97** 
**Е101** 
**Е105** 
**Е372** 
**Е373** 
**Е381** 
**Е391** 
**Е471** 
**Е573** 
**Е583** 
**Е584**   

**Valstybinės reikšmės** :  

**Tarptautiniai** :
**М01** 
**М02** 
**М03** 
**М04** 
**М05** 
**М06** 
**М07** 
**М08** 
**М09** 
**М10** 
**М11** 
**М12** 
**М13** 
**М14** 
**М15** 
**М16** 
**М17** 
**М18** 
**М19** 
**М20** 
**М21** 
**М22** 
**М23**
**Kazimieras Žižiūnas** (1895 m. kovo 4 d. Naujuosiuose Stebekiuose, Vadoklių valsčiuje, Panevėžio apskrityje – 1964 m. kovo 28 d. Monrealyje, Kanadoje) – vargonininkas, chorvedys, kompozitorius.

Biografija
----------

Jau šešerių metų grojo lūpine armonikėle. 1913 išvyko į Kanadą, apsigyveno Montrealyje. Daug dirbo ir taupė pinigus, kad gatetų nusipirkti mažus vargonėlius. Įstojo į parapijos chorą ir privačiai mokėsi muzikos. Vėliau penkerius metus studijavo National Conservatory of Music ir gavo vargonininko diplomą. Kiek laiko kornetu grojo pučiamųjų orkestre. 1923 pradėjo vargonininkauti Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Montrealyje, kur dirbo 40 metų. Suorganizavo ir išugdė skambų chorą, kuris pajėgė atlikti sudėtingus religinius kūrinius bei lietuvių kompozitorių dainas, pastatė muzikinių veikalų. Choras dalyvavo Montrealio radijo laidose, giedojo bažnyčiose, koncertuose ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. K. Žižiūnas vadovavo ir vokaliniam vyrų kvartetui, kuris paįvairindavo choro koncertines programas.

Nuo 1936 priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai. Sukūrė dainų ir giesmių chorams, solistams ir ansambliams. Kūrybos klausimais per laiškus nuolatos konsultavosi su kompozitoriais A. Pociumi ir J. Žilevičiumi. Minėtinos jo dainos „Jaunos mintys", „Sielos ruduo", „Vytas karys", „Kas bus", „Jaunimo maršas", „Ant šienelio", „Šiandien šventė", „Šlama šilko vėjas", giesmė „Laudate Dominum".

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Elena Janušaitienė-Makarevičiūtė** (g. 1942 m. kovo 20 d. Vaidatonių k. Kėdainių r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

1960 m. baigusi Dotnuvos vidurinę mokyklą, 1961–1962 m. mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Kėdainiuose (diriguoti mokė S. Chockevičius). 1962–1966 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. V. Pučinskas). 1967–1983 m. ir 1983–1985 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko ir vyr. dėst. T. Šumsko klasės).

1966–1970 m. Vilkaviškio rajoninių kultūros namų meno vadovė, vyrų ir moterų vokalinių ansamblių vadovė.

Nuo 1968 m. vadovavo Vilkaviškio S. Nėries vidurinės mokyklos jaunučių chorui, o 1977–1986 m. Giedrių aštuonmetės mokyklos jaunučių chorui. 1983–1988 m. kartu su D. Borkertiene ir D. Virbickaite vadovavo Kybartų kultūros namų mišriajam chorui, su kuriuo išlaikė Lietuvos valstybinės konservatorijos baigiamuosius choro dirigavimo valstybinius egzaminus, jį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei. 1987 m. respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" savo grupėje choras laimėjo pirmąją vietą, dalyvavo J. Naujalio konkursuose Raudondvaryje, kultūros dienoje Vilniuje, koncertavo Vilkaviškyje, Marijampolėje ir kitur.

Nuo 1966 m. Vilkaviškio vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1988 m. direktorė.

Nuo 1985 m. mokyklos mergaičių choro vadovė. Mergaites parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1991 m. Suvalkijos regiono vaikų ir jaunimo chorų festivaliui „Dainuok, jaunoji Lietuva", 1993 m. Lietuvos mažajai jaunimo dainų šventei Vilniuje, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.

E. Janušaitienė – Vilkaviškio rajono dainų švenčių dirigentė ir įvairių kultūros renginių organizatorė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Technicolor SA|  |
| Forma | Société anonyme |
| Pramonė | Kūrybinės industrijos |
| Įkurta | 1893 m. kaip Thomson SA1914 m. kaip Technicolor Inc |
| Centrinė būstinė | Isi le Mulino, Prancūzija |
| Svarbiausi darbuotojai | Frederic Rose (generalinis direktorius)Rémy Sautter (pirmininkas) |
| Pajamos | €3,449 mlrd. (2013 m.) |
| Darbuotojų | 14 639 (2012 m.) |
| Tinklalapis | www.technicolor.com |

**Technicolor SA** (anksčiau – Thomson Inc ir Thomson Multimedia) – Prancūzijos korporacija, teikianti paslaugas ir produktus telekomunikacijų, žiniasklaidos ir pramogų industrijų srityse. Būstinė įsikūrusi Isi le Mulino. Turi biurus Rene (Prancūzija), Los Andžele (Kalifornija, JAV), Indianapolyje (Indiana, JAV), Ėdegeme (Belgija), Londone (Anglija, Jungtinė Karalystė) ir Bangalore (Indija).

Istorija
--------

Bendrovė buvo įkurta „Thomson" pavadinimu, elektros inžinieriaus Elihu Thomson, 1853 m. kovo 26 d. gimusio Mančesteryje (Anglija), garbei. Kai Tomsonui buvo 5-eri, jo šeima persikėlė į Filadelfiją. Ten jis 1879 m. kartu su Edwin Houston įsteigė „Thomson-Houston Electric Company". Ši kompanija 1892 m. susijungė su „Edison General Electric Company" ir tapo „General Electric". 1893 m. Paryžiuje buvo įkurta *Compagnie Française Thomson-Houston* (CFTH), Jungtinėse Valstijose veikusios kompanijos dukterinė įmonė.

Įmonės padalinys *Compagnie Française de Télévision*, vadovaujamas Henri de France, 1956 m. išrado SECAM, pirmąjį Europos spalvotos televizijos standartą.

2010 m. sausio 27 d. įmonė persivadino į „Technicolor SA", performuodama visą įmonę pagal JAV įsteigtą kino technologijų srityje dirbančią dukterinę įmonę.

Išnašos
-------

1. ↑  Cohen, David S. (2010-01-26). „Technicolor reinventing itself". *Variety*.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Muhamedas Jakubas** |
| --- |
|  |
| Emyras Jakubas (centre) susitikime su britų karininkais Gandamake |
| Gimė | 1849 m.Kabulas |
| Mirė | 1923 m. lapkričio 15 d. (~74 metai)Šimla, Britų Indija |
|  |
| Pareigos | Afganistano emyras 1879 m. |

**Muhamedas Jakubas** (‎1849 m. – 1923 m.) – Afganistano emyras, valdęs 1879 m.

Biografija
----------

Muhamedas Jakubas buvo Afganistano emyro Dosto Muhamedo sūnaus Širo Ali sūnus. Jis gimė 1849 m. Kai 1868 m. Širas Ali tapo Afganistano emyru Jakubui buvo perduotas Herato valdymas. Jam nepatiko, kad tėvas Kandaharo valdymą atidavė kitam sūnui Abdulai Džanui ir paskelbė Abdulą sosto įpėdiniu. Jakubas sumaištavo prieš tėvą, areštavo tėvo rėmėjus Herate ir kurstė gentis sukilti. Tėvas įkalbėjo jį nestoti atvirai į karinį konfliktą ir išsikvietė į Kabulą susitarti pažadėdamas saugumą. Tačiau 1874 m. lapkritį Jakubui atvykus jis buvo suimtas. 1878 m. prasidėjo Antrasis anglų-afganų karas. Jakubas buvo išlaisvintas iš kalėjimo ir Širas Ali pasitraukė iš Kabulo palikdamas jį valdytoju. 1879 m. vasario 21 d. mirus tėvui Jakubas buvo paskelbtas Afganistano emyru. Po keleto afganų pralaimėjimų britams jis siekė susitarti dėl taikos. Taikos sutartis buvo sudaryta gegužės mėn. Gandamako kaime, tarp Kabulo ir Džalalabado. Ja Jakubas sutiko, kad Afganistano užsienio politikos veiksmus valdytų britai, įsipareigojo priimti britų misiją Kabule, perleido perėjų į Afganistaną iš Britų Indijos kontrolę britams. Britai mainais pažadėjo ginklų ir karių paramą kitos valstybės įsiveržimo atveju ir 600 tūkst. rupijų kasmetinę išmoką.

Gandamako sutartis daugelio afganų buvo laikoma kone išdavikiška. Kabule kilo atviras sukilimas, rugsėjo 3 d. britų pasiuntinys Lui Kavanjaris ir jo palyda buvo nužudyti. Tuo metu daugelis afganų sukilo vadovaujami Jakubo brolio Ajubo, kuris valdė Heratą. Matydamas, kad praranda afganų paramą, ir spaudžiamas britų Jakubas pasitraukė iš Kabulo ir spalį atsisakė sosto. Po to perėjo pas britus ir gruodį pasitraukė į Indiją. 1880 m. liepos 22 d. Afganistano emyru buvo paskelbtas Abdur Rahmanas, Ajubo sukilimas numalšintas. Jakubas gyveno Indijoje gaudamas išmokų iš britų iki savo mirties 1923 m. lapkričio 15 d.

Šaltiniai
---------

* Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century. 2017, p. 256−257
***Weekly Shōnen Jump***|  |
| Periodiškumas | pusiau mėnesinis(1968–1969)savaitinis(1969 m. spalis–dabar) |
| Kategorijos | shōnen manga |
| 

---

 |
| Redaktorius | Hiroyuki Nakano |
| Pirmasisleidimas | 1968 m. liepos 2 d. |
| Kalba | japonų |
| Tiražas | 1 640 000 (2019) |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** shonenjump.com/e/ |

**„Weekly Shōnen Jump"** (jap. 週刊少年ジャンプ = *Shūkan Shōnen Janpu*) – savaitinė *shōnen* manga antologija, leidžiama Japonijoje leidyklos „Shueisha"; „Jump" žurnalų linijos dalis.

Pirmasis leidimas išėjo 1968 m. liepos 2 d. Žurnalas vis dar tebeleidžiamas ir yra perkamiausias bei vienas ilgiausiai leidžiamų manga žurnalų Japonijoje. Jo tiražas siekia 1,6 mln. vienetų (2019 m.).

Žurnale leidžiamų istorijų skyriai kas du-tris mėnesius surenkami į tomų rinkinį, pavadinimu „Jump Comics", ir atspausdinami. Žurnalo istorijos orientuojasi į jaunuolius, jų turinį paprastai sudaro didelis kiekis veiksmo scenų ir nemaža dalis komedijos elementų.

„Weekly Shōnen Jump" turi seserinius žurnalus – „Jump Square" (vietoje nutraukto „Monthly Shōnen Jump") ir „Saikyō Jump".

Apdovanojimai
-------------

„Weekly Shōnen Jump" kartu su „Shueisha" skatina naujus manga kūrėjus kurti vienkartinius tematinius istorijų rinkinius (angl. *one-shot*) ir už tai jiems teikia apdovanojimus. Tezuka apdovanojimas, pavadintas žymaus manga ir anime pradininko Osamu Tedzukos garbei, teikiamas už įvairaus žanro istorijas. Akatsuka apdovanojimas, pavadintas komedijos žanro manga pradininko Fudžijo Akacukos (*Fujio Akatsuka*) garbei, teikiamas už komedijinius komiksus.

Išnašos
-------

1. ↑  Thompson, Jason (2007). *Manga: The Complete Guide*. Del Rey Books. p. xxiii-xxiv. ISBN 978-0-345-48590-8.
2. ↑  „Boy's Manga" (japonų). Japanese Magazine Publishers Association. 2016 m. rugsėjo mėn. Nuoroda tikrinta 2016-11-06.
3. ↑  „Weekly Shonen Jump Lists Hiroyuki Nakano as New Editor-in-Chief". Anime News Network. 2017-07-13. Nuoroda tikrinta 2017-08-07.
4. 1 2  „Shueisha Reveals 2019 Circulation Numbers for Manga Magazines". *Anime News Network*. 2020-06-05. Nuoroda tikrinta 2020-06-05.
5. ↑  „2009 Japanese Manga Magazine Circulation Numbers". Anime News Network. 2009-01-18. Nuoroda tikrinta 2013-11-30.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (anglų k.)
| **Muhamedas al Bucharis** |
| --- |
|  |
| Muhamedo al Buchario vardo kaligrafija |
| Gimė | 810 m. liepos 19 d.Buchara, Transoksiana |
| Mirė | 875 m. rugpjūčio 31 d. (65 metai)Chartankas |
| Palaidotas (-a) | Samarkandas |
| Religija | islamas |
|  |
| Veikla | hadisų rinkėjas |

**Muhamedas al Bucharis** (arab. محمد بن اسماعيل البخاري = *Muḥammad ibn Ismā‘īl al-Bukhārī*, 810–875 m.) – IX a. musulmonų hadisų žinovas, rinkėjas. Autoritetingiausio hadisų rinkinio (sunos) tarp sunitų sudarytojas.

Biografija
----------

Abu Abdula Muhamedas ibn Izmailas, pramintas „Buchariečiu" (*al-Bukhari*), gimė 810 m. liepos 19 d. Bucharoje, tuometinėje Transoksianoje (dabar Uzbekistanas). Jis nebuvo kilęs iš arabų. Būdamas 16 metų amžiaus jis atliko hadžą į Meką. Nuo vaikystės domėjosi hadisais (Mahometo darbų, minčių pasakojimais). Jis keliavo po Hidžazą, Egiptą, Siriją, Iraką, Persiją juos rinkdamas. Pasakojama, kad jis užrašė 600 tūkst. hadisų, iš kurių išrinko apie 7275, kuriuos laikė patikimiausiais ir įtraukė į rinkinį pavadinimu *„Išsamus rinkinys patikimai perduotų hadisų, išrinktų iš Dievo pasiuntinio darbų, poelgių ir kovų"*. Paprastai šis rinkinys vadinamas trumpiau: Al Džami al Sahih („Tikrųjų rinkinys") ir Sahih al Buchari („Buchario tikrieji"). Rinkinys suskirstytas skyriais pagal temas ir daug hadisų juose pasikartoja, tad skirtingų užrašytų hadisų jame yra apie 4000. Šio rinkinio hadisai labiausiai taikyti islamo teisės nuostatoms. Kai kuriuos jų galima siauriau išskirti kaip teologinius ir iš religijos istorijos. Tarp sunitų šis rinkinys vertinamas autoritetingiausiu teisės šaltiniu po Korano.

Tarp kitų Al Buchario veikalų paminėtina „Didžioji istorija", kuri yra hadisų perdavėjų biografijų žinynas. Minima, kad Muhamedas al Bucharis buvo įsivėlęs į religinį ginčą Nišapūre ir grįžo į Bucharą. Tačiau joje atsisakė tapti vietos valdytojo ir jo vaikų mokytoju ir išsikėlė į mažą Chartanko kaimelį prie Samarkando, kur mirė 875 m. rugpjūčio 31 d. Palaidotas Samarkande. Kai kurių amžininkų jis buvo kaltintas pareiškimu, kad kieno nors iš atminties pacituotas Koranas tampa sukurtu ir nėra amžinas. Ši mintis laikyta eretiška. Vėliau pasirodžiusiose biografijose tvirtinta, kad Al Bucharis neigė tai pasakęs. Tarp jo mokinių buvo Muslimas ibn al Hadžadžas, antro pagal autoritetingumą hadisų rinkinio sudarytojas. Samarkande virš jo kapo pastatytas memorialas.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Britannica
* Josef W. Meri. *Medieval Islamic Civilization*, 2005, p. 122
Vienas iš emisinių ūkų – Didysis Oriono ūkas
**Emisinis ūkas** – jonizuotų dujų (plazmos) debesis, švytintis matomos šviesos spalvomis. Pagrindinis jonizacijos šaltinis dažniausiai būna labai energingi fotonai, išspinduliuojami iš šalia debesies esančios karštos žvaigždės. Žinomiausi emisinių ūkų tipai yra H II sritys aktyvios žvaigždėdaros rajonuose (žr. taip pat Striomgreno sfera) ir planetiškieji ūkai – paskutinių žvaigždės evoliucijos stadijų metu nusimesti žiedo pavidalo išoriniai žvaigždės atmosferos sluoksniai.

Bendra apžvalga
---------------

Paprastai jauna žvaigždė jonizuoja dalį debesies, iš kurio ji pati susidarė. Didelės, karštos žvaigždės arba ištisi jų spiečiai (OB asociacijos) sugeba jonizuoti daug didesnius debesų tūrius.

Emisinių ūkų spalvos priklauso nuo ūkų cheminės sudėties ir jonizacijos laipsnio. Kadangi tarpžvaigždinės dujos daugiausiai susideda iš vandenilio, dauguma emisinių ūkų yra raudoni. Jei apšviečianti žvaigždė spinduliuoja pakankamai daug, gali būti jonizuojami kiti elementai ir tuomet gali būti žalios ir net mėlynos spalvos ūkai. Tokiu būdu astronomai, analizuodami ūkų spektrus, gali įvertinti juose esančių cheminių elementų gausas ir ūkų temperatūras. Dauguma emisinių ūkų daugiausia| susideda iš vandenilio (~90 %), helio, deguonies, azoto bei kitų elementų.

Šiauriniame danguje žinomiausi yra Šiaurės Amerikos ūkas (NGC 7000) ir Tinklo ūkas NGC 6960/6992 Gulbėje. Gerai matomi, nors ir pietinėje dangaus hemisferoje yra Lagūnos ūkas M8 / NGC 6523, Šaulio žvaigždyne ir Oriono ūkas M42. „Messier 42" *Messier Object 42*. 12 April 2006. 17 July 2007.</ref>.

Emisiniuose ūkuose dažnai stebimos tamsios dėmės, kurios atsiranda dėl tarpžvaigždinių dulkių debesų, kurie sugeria šviesą. Emisinio ir tamsaus dujų – dulkių ūkų kombinacijos dažnai sudaro įdomiai atrodančius darinius, kurie primena kokius nors žemiškus objektus arba daiktus. Iš čia dažniausiai atsiranda tų ūkų pavadinimai (kaip, pavyzdžiui, Šiaurės Amerikos ūkas).

Kai kurie ūkai būna sudaryti iš atspindžio ūko ir emisinio ūko komponenčių, kaip, pavyzdžiui, Trilypis ūkas Šaulio žvaigždyne.

Nuorodos
--------
| **Ralph T. H. Griffith** |
| --- |
| Visas vardas | Ralph Thomas Hotchkin Griffith |
| Gimė | 1826 m. gegužės 25 d.Korslis, Viltšyras, Anglija |
| Mirė | 1906 m. lapkričio 7 d. (80 metų)Kotagiris, Tamilnadas, Britų Indija |
| Palaidotas (-a) | Kotagiris |
| Tautybė | anglas |
| Tėvai | Reverend R. C. Griffith |
|  |
| Veikla | indologas, vertėjas, švietėjas |
| Sritis | sanskritas, Vedos |
|  |
| Alma mater | Oksfordo universitetas |
| Žinomas (-a) už | dėl Vedų vertimų |

**Ralfas Tomas Hočkinas Grifitas** (*Ralph Thomas Hotchkin Griffith*; 1826 m. gegužės 25 d. – m. 1906 m. lapkričio 7 d.) – Anglijos indologas, vertėjas.

Gimė Korslio (*Corsley*) kaime, Viltšyro grafystėje, kapeliono šeimoje. Mokėsi Varminsteryje, vėliau Oksfordo Karalienės koledže įgijo bakalauro laipsnį, 1849 m. gavo Bodeno stipendiją studijuoti sanskritui. Iki 1853 m. buvo dėstytojas-asistentas Malboro mieste, 1854–1862 m. dėstė anglų literatūrą Benareso koledže Indijoje, vėliau iki 1878 m. buvo šio koledžo direktorius. 1878–1885 m. buvo Avadho mokymo įstaigos vadovu. Vėliau pasitraukė į Kotagirio miestelį Tamilnado kalnuose, kur atsidėjo Vedų studijavimui ir vertimui. Ten mirė ir palaidotas.

Ralfas Grifitas išvertė į anglų kalbą Makso Miulerio išleistus 6 Rigvedos tomus (daugiausia remdamasis Vedų komentatoriumi Sajana). Taip pat išvertė kitas 3 Vedas, indų epą Ramajaną. Vertė poetine kalba.

Bibliografija
-------------

* *Specimens of old indian poetry* (1852 m.)
* *The birth of the war-god* (1853 m.)
* *Idylls from the sanskrit* (1866 m.)
* *Scenes from the Ramayana* (1866 m.)
* *The Ramayan of Valmiki* (1870 m.)
* *Hymns of the Rigveda* (1889 m.)
* *Hymns of the Samaveda* (1893 m.)
* *Hymns of the Atharvaveda* (1896 m.)
* *The Texts of the Yajurveda* (1899 m.)

Nuorodos
--------

* Ralph T. H. Griffith vertimai (Vikišaltiniai)
**Mikheil Korkia**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1948 m. rugsėjo 10 d. |
| Gimimo vieta | Kutaisis, Gruzijos TSR, Tarybų Sajunga |
| Mirties data | 2004 m. vasario 7 d. (55 metai) |
| Mirties vieta | Tbilisis, Gruzija |
| Ūgis | 1,98 m |
| Svoris | 92 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | - |
| **Numeris** | 13 |
| **Pozicija** | Atakuojantis gynėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1965-19791980-19811982-1983 | **Kaip žaidėjas:**Tbilisio „Dinamo"**Kaip treneris:**Tbilisio „Dinamo"Maskvos „Dinamo" |  |
| Šalies rinktinė |
| 1966-1979 |  Tarybų Sajunga |  |
|  |

| Medaliai |
| --- |
|
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | Miunchenas 1972 | Tarybų Sajunga |
| **Bronza** | Monrealis 1976 | Tarybų Sajunga |
| Europos krepšinio čempionatai |
| **Auksas** | VFR 1971 | Tarybų Sajunga |
| **Sidabras** | Jugoslavija 1975 | Tarybų Sajunga |
| **Sidabras** | Belgija 1977 | Tarybų Sajunga |
| Jaunimo iki 18 metų Europos krepšinio čempionatai |
| **Auksas** | Italija 1966 | Tarybų Sajunga |

**Micheilis Korkija** (gruz. მიხეილ ქორქია, rus. *Михаил Коркия*, 1948 m. rugsėjo 10 d. – 2004 m. vasario 7 d.) – buvęs Gruzijos krepšininkas ir treneris, rungtyniavęs Tbilisio „Dinamo" klube ir TSRS rinktinėje.

Karjera
-------

M. Korkija prisijungė prie Tbilisio „Dinamo" komandos būdamas 17 metų, kurioje jis rungtyniavo visą karjerą.

1968 m. jis tapo TSRS krepšinio lygos čempionu, o 1969 m. – TSRS krepšinio taurės.

1980 m. baigus karjerą, jis tapo Tbilisio „Dinamo" vyr. treneriu, o 1982 m. jis tapo Maskvos „Dinamo" vyr. treneriu.

Šalies rinktinė
---------------

M. Korkija atstovavo TSRS jaunimo krepšinio rinktinei 1966 m. jaunimo iki 18 metų Europos čempionate, kuriame iškovojo auksą.

1970 m. jis buvo pakviestas atstovauti TSRS vyrų krepšinio rinktinei. 1972 m. tapo vasaros olimpinių žaidynių čempionu, o 1976 m. iškovojo bronzos medalį. 1971 m. tapo Europos krepšinio čempionu.

1973 m. pavasarį M. Korkija begrįžtant iš vykusių rungtynių JAV, oro uoste buvo sugautas gabenant kontrabandą. Už nusižengimą M. Korkija buvo pašalintas iš TSRS vyrų krepšinio rinktinės iki 1975 m. Grįžus į rinktinę, M. Korkija 1975 ir 1977 m. tapo Europos krepšinio vicečempionu.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

M. Korkija yra žymaus Gruzijos krepšininko ir trenerio Otaro Korkijos sūnėnas ir Tbilisio „Dinamo" krepšininko Nodaro Korkijos pusbrolis.

1983 m. krepšininkas buvo pasodintas į kalėjimą 4 metams, dėl neteisėtos verslumo veiklos.

M. Korkija mirė 2004 m. dėl širdies nepakankamumo ir buvo palaidotas Tbilisyje.

Pasiekimai
----------

* 1968 m. TSRS krepšinio lygos čempionas.
* 1969 m. TSRS krepšinio taurės čempionas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Itabo rezervatas. Itaipu tvenkinio krantas
**Itabo rezervatas** (isp. *Reserva Itabó*) – biologinis rezervatas rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, į šiaurės rytus nuo Siudad del Estės, dešiniajame ant Paranos upės įrengto Itaipu tvenkinio krante. Yra 80 km šiauriau Hernandarijaso miesto. Plotas 15 208 ha.

Paviršius lengvai banguotas. Rezervatą rytų – vakarų kryptimi kerta Itabo upė su savo dviem atšakomis – Pietų Itabo ir Šiaurės Itabo, bei intakais. Dirvožemiai lateritiniai, raudonos spalvos. Būdingas subtropinis klimatas: vidutinė metinė oro temperatūra 21-22 °C, metinis kritulių kiekis 1500–1700 mm. Santykinis oro drėgnumas 70-80 %.

Augalijoje vyrauja aukštieji miškai, su negausiais žemaisiais miškais, krūmynais ir pievomis. Gausu balamedžių, ruprechtijų, kedrenių, *Cabralea oblongifoliola*, *Cordia trichotoma*, amerikinių balfūrų, gyslotųjų kvebrachų, žaltinių karolmedžių, blizgiųjų piestojų ir kt. Iš žemųjų augalų vyrauja vienažiedė eugenija, *Campomanesia xanthocarpa*. Žolinę augaliją sudaro daugiausia įvairios bromelijos. Rezervate aptikta 40 rūšių žinduolių, 250 – paukščių ir 20 – roplių. Sutinkami pekariai, lyguminiai tapyrai, didžiosios mazamos, koačiai, šarvuočiai, iš paukščių – ibiškieji garniai, baltakakliai garniai, braziliniai kormoranai, antys *Cairina moschata*, ereliai žuvininkai, karališkieji grifai, iš roplių – kaisakos, koralinės gyvatės, plačiasnukiai kaimanai.

* Raudonžemio keliasRaudonžemio kelias
* Miško tankmėMiško tankmė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Drožlių mulčias aplink vaismedžius
**Mulčias** – natūralios organinės ir sintetinės medžiagos, naudojamos dirvos paviršiui dengti, siekiant išsaugoti drėgmę, palaikyti šilumą, padidinti derlingumą, sustabdyti piktžolių augimą, mažinti eroziją arba dėl estetinių priežasčių. Mulčiuojama paprastai pavasarį. 

Mulčias gali pakeisti agrocheminę dirvos sudėtį, jos rūgštingumą. Spygliai, žievė, durpės rūgština. O kalkinga skalda ir žvyras tinka alpinariumams, kur dažnai sodinami šarminę terpę mėgstantys augalai.

Organinės kilmės mulčias
------------------------

Organinis mulčias, kuris palaipsniui yra, turi būti nuolat atnaujinamas. Dažniausiai naudojamos organinės medžiagos: nupjauta žolė, lapai, kompostas, pjuvenos, mėšlas, medžio drožlės, skiedros, žievė, javų šiaudai. Organinis mulčias suaktyvina bakterijų veiklą ir taip sumažina azoto kiekį, todėl reiktų patręšti azotinėmis trąšomis.

Neorganinės kilmės mulčias
--------------------------

Tačiau kartais pasitelkiama ir skalda, keramzitas, žvirgždas, kartonas. Auginant kai kurias daržoves ar uoginius augalus kaip mulčias naudojama plastikinė plėvelė, kurioje iškerpama anga kiekvienam augalui.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mulčias** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lenkijos istorinis regionas:Kujawy |
| --- |
|  |
| Šalis | Kujavijos Pamario vaivadija |
| Vėliava |  |
| Tautos | lenkai (kujaviečiai) |
| Laikotarpis | 1233–1388 |
| Valstybės | Kujavijos kunigaikštystė |
| Miestai | Inovroclavas, Kujavijos Brasta |
|  |
| Žemėlapyje pažymėta geltonai |

**Kujavija** (lenk. *Kujawy*) – istorinė žemė šiaurės Lenkijoje, Kujavijos Pamario vaivadijoje. Svarbiausi regiono miestai yra Bydgoščius, Inovroclavas, Kujavijos Brasta, Vloclavekas ir kt.

Geografija
----------

Kujavija šiandieninėje Lenkijoje
Dabartinėje Lenkijoje Kujavijos istorinis regionas apima didžiąją dalį Kujavijos Pamario vaivadijos. Kujavijos apibrėžimas nėra vieningas. Be tikrosios Kujavijos į šią sąvoką neretai įtraukiamos ir teritorijos rytuose: Dobrynės žemė, o kartais ir Kulmo žemė. Į vakarus nuo Kujavijos yra Didžioji Lenkija, į vakarus – Mazovija, šiaurės vakaruose – Pomerelija, šiaurės rytuose – Prūsija.

Kujavija apima Vyslos vidurupio baseiną, kita svarbi upė yra Notecė. Būdingos lygumos ir derlingi juodžemiai, darantys Kujaviją derlingiausiu Lenkijos regionu, dar vadinamu Lenkijos grūdų aruodu.

Istorija
--------

Kujavija į Lenkijos valstybę įtraukta 960 m. valdant Meškai I. Boleslovo III Kreivaburnio sūnums pasidalinus valdas, Kujavija priskirta Mazovijos kunigaikštystei. 1194 m. sudaryta autonominė Kujavijos kunigaikštystė, kuriai vadovavo Lešekas II Baltasis. 1202–1234 m. Kujavija vėl priklausė Mazovijai, kurią valdė Konradas Mazovietis. Jis 1226 m. į savo valdas pasikvietė Teutonų ordiną. Riteriai įsitvirtino rytų Kujavijoje, Dobrynės žemėje. XIII a. antroje pusėje kraštas padalintas į dvi kunigaikštystes su centrais Inovroclave ir Kujavijos Brastoje. XIV a. Vladislovas Lokietka Kujaviją prijungė prie suvienytos Lenkijos valstybės. 1332 m. didžiąją krato dalį užkariavo teutonai, tačiau lenkai juos palaipsniui išstūmė.

Po ATR padalijimų Kujavija priklausė Prūsijos karalystei. Dabar kraštas įeina į Lenkijos Kujavijos Pamario vaivadiją.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVakarų slavų istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Lenkijoje | 
 Didžioji Lenkija **·**  Galicija **·**  Kujavija **·**  Mazovija **·**  Mažoji Lenkija **·**  Palenkė **·**  Polesė **·**  Pomeranija **·**  Pomerelija **·**  Silezija |  |
|  |
| Čekijoje | 
Bohemija **·**  Moravija **·**  Silezija |
|  |
| Kiti | 
Lužica **·**  Slovakija |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Alkasaras** – islamiškojo laikotarpio, VIII - XIV amžių, pilis, rūmai Ispanijoje ir Portugalijoje. Atsikovojus teritorijas, krikščionių valdovų maurų stiliumi statytos ar atstatytos pilys taip pat vadinamos alkasarais.

Terminija
---------

Alkasaras (isp. *alcázar*) kilo iš arabų (arab. القصر al-qaṣr) "tvirtovė, pilis, rūmai", kuris, savo ruožtu, iš lotynų (lot. *Castrum*) "tvirtovė, karinė stovykla". Panašūs terminai egzistuoja galisų, portugalų, katalonų kalbose. Terminas tapo daugelio miestų pavadinimų, toponimų dalimi. Kartais vartojamas kaip pilies *castillo* sinonimas. Daugumas pilių Ispanijoje vadinama tiesiog *castillo*.

Ispanijoje yra ir maurų citadelių vadinamų Alkasaba.

Ispanija
--------

* Madridas
* Segovija
* Sevilija
* Toledas