recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gembinė kėdė „Freischwinger B55", dizaineris *Marcel Breuer*.
**Gembinė kėdė** (angl. *Cantilever chair*) – kėdė, neturinti užpakalinių kojų ir stovinti tik ant priekinių kojų, kurių apatinės dalys gembiškai atlenktos atgal. Kojos turi būti iš labai tvirtos medžiagos, tad paprastai jos metalinės.

Pirmą tokią kėdę 1926 m. suprojektavo *Mart Stam*, ji laikoma svarbiu XX a. dizaino pavyzdžiu. Kiti gembinių kėdžių dizaineriai buvo *Ludwig Mies van der Rohe* ir *Marcel Breuer*.

*Alvar Aalto* sukūrė kelis modelius gembinių kėdžių iš laminuoto beržo.

Egzistuoja ir analogiški *gembiniai foteliai*.

* Gembinė kėdė (1990 m.)Gembinė kėdė (1990 m.)
* Dar viena Marcel Breuer gembinė kėdėDar viena *Marcel Breuer* gembinė kėdė
* Gembinis fotelisGembinis fotelis
* Gembinis fotelis. Dizaineris W.H. Gispen (1933 m.)Gembinis fotelis. Dizaineris *W.H. Gispen* (1933 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gembinė kėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
GoPro|  |
| Pramonė | techninė įranga |
| Įkurta | 2002 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Nick Woodman |
| Centrinė būstinė | Jungtinės Amerikos Valstijos San Mateo, JAV |
| Produktai | GoPro Hero |
| Produkcija | vaizdo kameros |
| Tinklalapis | www.GoPro.com |

**„GoPro"** – populiariausia pasaulyje dėvimų vaizdo kamerų gamintoja. Bendrovės rinkodara daugiausiai dėmesio skiria ekstremalaus sporto populiarinimui ir jos kamerų panaudojimui toje srityje.

„GoPro" steigėjas ir generalinis direktorius Nick Woodman teigia, „jog žmogus mėgsta save išreikšti vizualiai jau nuo tų laikų, kai žmonės pradėjo piešti urvuose, ir kad didžiausias laimikis atitenka toms bendrovės, kurios gali padėti žmonėms būti įdomesniais pasakininkais bei visa tai jiems padėti kuo lengviau perteikti kitiems."

2016 m. „Red Bull" įsigijo mažiau nei 1 % „GoPro" akcijų ir pasirašė bendradarbiavimo sutartį, kuri užtikrina, kad „Red Bull" prisidės prie produkto inovacijos bei vaizdo turinio kūrimo bei jo platinimo „Red Bull Media House" žiniasklaidos kanale. Tiek „Red Bull", tiek „GoPro" pasižymi didžiausiu socialinės medijos gerbėjų įsitraukimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tan, Gillian (2016-05-25). „Red Bull Deal Isn't Enough". *Bloomberg Gadfly*. Nuoroda tikrinta 2016-05-28.
2. ↑  „Red Bull Deal Boosts GoPro Visibility". *L2: Benchmarking Digital Performance*. Nuoroda tikrinta 2016-05-28. [neveikianti nuoroda]
| **Gemiras Maksimovas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. gruodžio 31 d.Permė, Rusija |
| Mirė | 2006 m. vasario 14 d. (74 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos augalų fiziologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Biologijos mokslų daktaras. |

**Gemiras Maksimovas** (1931 m. gruodžio 31 d. Permė, Rusija – 2006 m. vasario 14 d. Vilnius) – Lietuvos augalų fiziologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. Biologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1954 m. baigė Mičiurinsko vaisių ir daržovių institutą. 1957-1960 m. dirbo Chabarovsko žemės ūkio institute, 1960-1968 m. – Sibiro augalų fiziologijos institute Irkutske. 1968-1989 m. dėstė Leningrado universitete, šio universiteto Biologijos instituto Augalų biofizikos laboratorijos vadovas. Nuo 1989 m. dirbo Lietuvoje, Botanikos instituto Augalų fiziologijos laboratorijoje; nuo 1990 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausia mokslinio darbo sritis – augalų ląstelių membranose vykstančių procesų hormoninė reguliacija. Patobulino ir įdiegė 2 metodų grupes: augalų subląstelinių struktūrų išskyrimą bei identifikavimą ir katijonų pernašos tyrimą augalo ląstelių barjerinių membranų sistemose (naudojant fluorescencinius zondus) metodus. Išradimo autorius, paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Darginavičienė. *Gemiras Maksimovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 112 psl.
Belgorodo vėliava
**Belgorodo vėliava** – vienas iš oficialių Rusijos Federacijos Belgorodo srities Belgorodo miesto simbolių (kartu su herbu). Vėliava yra miesto gyventojų vienybės ir bendradarbiavimo simbolis.

Dabartinė vėliava buvo patvirtinta 1999 m. liepos 22 d. Belgorodo miesto tarybos sprendimu Nr. 321 ir 2002 m. buvo įtraukta į Rusijos Federacijos valstybinį heraldikos registrą, suteikiant registracijos numerį 978.

Aprašymas
---------

Belgorodo miesto vėliavoje (mėlynas audeklas su balta juosta apačioje) pavaizduotas ant užpakalinių kojų stovintis geltonas liūtas, o virš jo pakilęs baltas erelis. Miesto simbolika yra daugiau nei 300 metų senumo ir siekia Petro I valdymo laikus. Rusijos caras herbą Belgorodo gyventojams padovanojo norėdamas įamžinti pergalę prieš švedus Poltavos mūšyje (1709 m.). 1712 m. ši emblema buvo pavaizduota ant Belgorodo pulko, nugalėjusio priešą, vėliavos, o 1727 m. tapo naujai įkurtos gubernijos simboliu.

Išnašos
-------

1. ↑  Решение Белгородского городского Совета депутатов от 22.07.1999 № 321 «О внесении изменений в решение городского Совета депутатов от 18 июня 1999 года № 279 „Об утверждении Положения о флаге города Белгорода"» Archyvuota kopija 2023-01-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
| **Visvaldas Marijus Mažonas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. rugpjūčio 25 d. (81 metai)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | ultraradikaliais pareiškimais garsėjantis politikas |
| Partija | Lietuvių patriotų sąjunga |

**Visvaldas Marijus Mažonas** (g. 1941 m. rugpjūčio 25 d. Šiauliuose) – ultraradikaliais pareiškimais garsėjantis politikas, Lietuvių patriotų sąjungos vadovas.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno 1-ojoje vidurinėje mokykloje ir „Saulės" vidurinėje mokykloje. 1973–1976 m. mokėsi Kauno specialiojoje milicijos mokykloje, įgijo aukštesnįjį juridinį išsilavinimą. 1977–1979 m. mokėsi Volgogrado aukštojoje tardymo mokykloje (jos nebaigė). Vėliau dirbo vairuotoju ekspeditoriumi, apsaugos sistemoje, statybininku, sargybos viršininku.

Rolando Pakso prezidentinio skandalo metu lydėjo prezidento delegaciją po Lietuvos miestus, veldavosi į konfliktus su prezidento oponentais (vieno iš konfliktų metu panaudojo smurtą ir už tai buvo teisiamas). Visvaldas Mažonas taip pat dažnai lydi kito radikalo Mindaugo Murzos rengiamas antisemitines, antidemokratines akcijas, rengia provokacijas tremtinių sąskrydžiuose.

Visvaldo Mažono vieši pasisakymai kupini netolerancijos, agresijos, necenzūrinių žodžių, raginimų nuversti teisėtą valdžią .

2011 m. spalio 2 d. Mindaugas Murza pašalino jį iš savo vadovaujamos Lietuvių Tautos Sąjungos narių.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-06-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
*Kitos reikšmės – Teresė (reikšmės).*

| **Šventoji Teresė iš Avilos*Teresa Sančės de Cepeda y Ahumada*** |
| --- |
|  |
| Teresė iš Avilio Rubenso paveiksle |
| Gimė | 1515 m. kovo 28 d.Aviloje |
| Mirė | 1582 m. spalio 4 d. (67 metai) |
| Šventasis |
| Įšventintas | 1614 m. balandžio 24 d. |
| Kanonizuotas | 1622 m. kovo 12 d. |
| Kanonizavo | Grigalius XV |
|  |
| Veikla | Ispanijos vienuolė ir mistikė, karmeličių nuostatų reformatorė |
|  |
|  **Vikiteka** | Šv. Teresė Avilietė |

**Šventoji Teresė iš Avilos** (**Teresa nuo Jėzaus**, **Didžioji Teresa**, **Ispanijos Teresa**, **Teresa Sančės de Cepeda y Ahumada**, 1515 m. kovo 28 d. – 1582 m. spalio 4 d.) – Ispanijos vienuolė ir mistikė, karmeličių nuostatų reformatorė. Kanonizuota 1622 m.

Biografija
----------

Buvo Aviloje gyvenusio Alonso Sančeso de Cepeda trečias vaikas su antrąja žmona Beatriče. Jos šeima kilo iš atsivertusių į katalikybę žydų (maranų), o jos dėdė nuo tėvo pusės atsivertė į krikščionybę 1485 metais.

Nuo jaunystės buvo perpildyta švietimosi idealais dėl tikėjimo. Praradus mamą nuo 1530 m. jos tėvas ją atidavė globoti augustinėms iš Avilijos, kur Teresė nusprendė tapti vienuole. Po metų pablogėjus sveikatai grįžo namo. 1534 m. slapta įstojo į karmeličių vienuolyną Aviloje, 1555 m. po mistinių išgyvenimų nusprendė grąžinti senesnius, griežtesnius karmelitų nuostatus, kurie buvo sušvelninti XIV a. Nežiūrint karmelitų pasipriešinimo, sutikus popiežiui 1562 m. įkūrė pirmą reformuotą sąjungą, nuo 1567 m. bendradarbiavo su Šv. Kryžiaus Jonu toliau vykdant reformas. Atsirado daugiau vienuolynų su reformuotomis regulomis (basosios karmelitės šv. Juozapo pašaukimo), taip pat vyriški Medina del Campo, Malagon, Valladolid, Toledo, Pastrana, Salamanca ir Alba de Tormes. Jos veikla turėjo įtakos religiniam Europos atgimimui ir kontrreformacijos sustiprėjimui.

Šventoji Teresė iš Avilos beatifikuota 1614 m. balandžio 24 d. popiežiaus Pauliaus V, kanonizuota popiežiaus Grigaliaus XV 1622 m. kovo 12 d. o popiežius Paulius VI 1970 m. rugsėjo 27 d. ją paskelbė bažnyčios mokytoja.

Bosnių rašytojas Dževad Karahasan rašė apie mistikę Teresą Avilietę ir Rabiją al-Adaviją dramoje "Nolaupīts angelas" („Sužavėtas angelas", premjera įvyko 1995 m. ARBOS – Kompanijoje muzikai ir teatrui).

 „Šv. Teresės ekstazė", Berninis, 1652 m. 
Atributai: kryžius, plunksna su knyga, užrašas *Misericordias Domini in aeternum cantabo*, angelas, perveriantis jos širdį Dievo meilės strėle.

Šventoji Teresė priklauso prie Ispanijos literatūros klasikų. Jos svarbiausi veikalai yra:

* *Vidinės pilies buveinės*, 2014 (*El castillo interior o las Moradas*, 1577) ISBN 978-9955-29-263-0
* *Gyvenimas jos pačios aprašytas*, 1998 (*Libro de mi vida*, 1562–1565) ISBN 9986-9165-0-X
* *Tobulumo kelias* (*Camino de Perfección*, 1565–1570)
* *Apie Dievo meilę: pagal „Giesmių giesmę"*, 2004 (*Meditaciones sobre los Cantares*, 1567) ISBN 9986-969-90-5
* *Vienuolynų steigimas*, 2004 (*Libro de las Fundaciones*, 1573–1582) ISBN 9955-426-30-6

Nuorodos
--------

* Internetinė svetainė, skirta šv. Teresei iš Avilos (Lenkų kalba) Archyvuota kopija 2005-08-31 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Vita Vadoklytė** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. spalio 14 d. (54 metai)Boniškyje, Kauno raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kupiškio rajono kultūros darbuotoja bei visuomenės veikėja, teatro režisierė |

**Vita Vadoklytė** (g. 1968 m. spalio 14 d. Boniškyje, Kauno raj.) – Lietuvos ir Kupiškio rajono kultūros darbuotoja bei visuomenės veikėja, teatro režisierė.

Biografija
----------

1986 m. baigė Širvintų raj. Gelvonų vidurinę mokyklą, 1990 m. Klaipėdos universitete baigė dramos režisūrą. 2007 m. Klaipėdos universitete Menų fakulteto Režisūros katedroje baigė dramos režisūros magistrantūros studijų programą, suteiktas teatro magistro kvalifikacinis laipsnis.

1991 m. Kupiškio kultūros centro Skapiškio kultūros namų režisierė. Vaikų teatro „Ku – kū", jaunimo studijos, satyros ir humoro grupės „Kvailių kaimas", teatro „Stebulė", tarptautiniais tapusių vaikų teatrų festivalio „Pienių medus", kaimo teatrų festivalio „Pienių vynas" ir senjorų teatrų šventės „Pienės pūkas" sumanytoja bei režisierė.

Nuo 2007 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narė, nepartinė.
Kūrybos ir tarpregioninių kultūrinių ryšių palaikymo sambūrio „Lieptas" pirmininkė, programos „Veiklus jaunimas" konsultantė. Nuo 2017 metų - Lietuvos mėgėjų teatro sąjungos prezidentė.

Įvertinimai
-----------

2004 m. „Aukso paukštės", teikiamos geriausiems šalies mėgėjų meno kolektyvams, laureatė nominacijoje „Geriausias kaimo teatras ir režisierius". 2009 m. „Aukso paukštės" laureatė nominacijoje „Geriausias vaikų teatras ir vadovas". 2009 m. apdovanota Kupiškio rajono savivaldybės mero ženklu „Už nuopelnus".

2011 m. apdovanota Kupiškio rajono savivaldybės nominacija „Metų geriausieji" Sidabrinio dobilo statulėle „Už atsidavimą teatrui".

2014 m. už kūrybinį prevencinį darbą apdovanota Lietuvos policijos generalinio komisaro ženklu „Už paramą policijai".

2016 m. apdovanota Kupiškio rajono savivaldybės mero nominacija „Už nuopelnus kultūrai".

2020 m. Lietuvos Respublikos Seimo apdovanota Gabrielės Petkevičaitės-Bitės medaliu „Tarnaukite Lietuvai".

2021 m. apdovanota Lietuvos nacionalinio kultūros centro ir Lietuvos mėgėjų teatro sąjungos statulėle ir diplomu „Už nuopelnus Lietuvos mėgėjų teatrui".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „2004 m. Aukso paukštės laureatai". Nuoroda tikrinta 2010-03-23. [neveikianti nuoroda]
2. ↑  „Į Skapiškį vėl atskrenda „Aukso paukštė"". Nuoroda tikrinta 2010-03-23. [neveikianti nuoroda]
**Vitalij Polianskij**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1988 m. lapkričio 30 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Ukraina |
| Ūgis | 189 cm |
| Svoris | 82 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2001–200320042005 | UFK DnepropetrovskObrij NikopolInter Dnepropetrovsk |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–20072007–20082008–20092009–20102010–20112011201220132015201620162017–2018201920192020–20212021– | FC Stal DniprodzerzhynskSC Olkom MelitopolJK Pärnu VaprusFK Volinʹ LucʹkFC Feniks-Illichovets KalinineFK MažeikiaiOlimpikSlavutičFC DžiugasFK RFSU. UtenisFC DžiugasMetalurh Zap.BukovinaFK Nikopol-NPHUTrostianec | 00 0(0)09 0(0)17 0(2)09 0(0)03 0(0)26 0(0)08 0(0)05 0(0)21 0(6)03 0(0)15 0(2)51 0(6)00 0(0)19 0(2)21 0(1)18 0(8) |
|  |

**Vitalij Polianskij** (ukr. *Полянський Віталій Володимирович*) (g. 1988 m. lapkričio 30 d.) – Ukrainos futbolo žaidėjas, gynėjo.

Karjera
-------

Ukrainoje, Dnipro mieste gimęs žaidėjas pradėjo sportuoti gimtojo miesto futbolo mokykloje.

### FK Stal

Profesionalo kelią pradėjo „Stal" klube, kuriam priklausė 2006–2007 m. sezone, tačiau pagrindinės ekipos sudėtyje nesužaidė nei vienerių oficialių rungtynių. 

### SK Olkom

2007–2008 m. sezoną praleido SC Olkom ekipoje. 

### JK Vaprus

O 2008 m. persikėlė į Estiją ir atstovavo JK Pärnu Vaprus.

### FK Volynė

2009 m. sugrįžo į Ukrainą ir priklausė FK Volinʹ Lucʹk.

### FK Feniks-Iljičovec

2010 m. rungtyniavo Kryme. Atstovavo Kalininės (Kalinino) „Fenikso-Ilijčoveco" klubui (tot. *Feniks-İlyiçovets*).

### FK Mažeikiai

2011 m. sausio 16 d. pasirašė sutartį su „Mažeikių" klubu. A lygoje sužaidė dvidešimt šešerias rungtynes.

### FK Olimpikas ir Slavutič

Grįžo į Ukrainą ir rungtyniavo Donecko „Olimpike" bei Čerkasų „Slavutič" klubuose.

### FC Džiugas

2015 m. persikėlė į Lietuvą ir atstovavo „Džiugo" klubui, kuris tuo metu rungtyniavo Pirmoje lygoje. Per dvidešimt vienerias rungtynes pelnė šešis įvarčius Pirmoje lygoje.

### FK RFS

2016 m. pradžioje perėjo į FK RFS (Latvija), bet šiame klube įsitvirtinti nepavyko. Sužaidė vos trejas rungtynes.

### FK Utenos Utenis

2016 m. vasarą pasirašė sutartį su U. Uteniu. A lygoje sužaidė penkiolika rungtynių ir pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.

### FC Džiugas

2017 m. pradžioje persikėlė į Telšius. Vėl žaidė „Džiugo" klube. Atstovavo žemaičiams du sezonus, per kuriuos Pirmoje lygoje sužaidė penkiasdešimt vienerias rungtynes, pasižymėjo pelnydamas šešis įvarčius. Rungtyniavo ir LFF taurės turnyruose.

### FK Metalurh

2019 m. pirmoje pusėje priklausė Zaporožės „Metalurh", tačiau pagrindinėje ekipoje oficialių rungtynių nesužaidė.

### FSK Bukovina

2019 m. vasarą persikėlė į Černivcius ir atstovavo „Bukovinos" klubui.

### FK Nikopol-NPHU

2020–2021 m. sezone priklausė „Nikopolio" klubui.

### FK Trostianec

Nuo 2021 m. vasaros rungtyniavo „Trostianeco" klube, o 2022 m. vasario mėn. į Ukrainą įsiveržė Rusijos karinės pajėgos, dėl Trostianeco miesto vyko mūšiai tarp Ukrainos ir Rusijos.

Nuorodos
--------

* Transfermarkt
* SOCCERWAY
Šv. Petro kėdės katedra
**Šv. Petro kėdė** (kartais vadinama Šv. Petro sostu) − krikščionių relikvija, esanti Šv. Petro bazilikoje, jai Džianlorenco Berninio XVII a. sukurtame relikvijoriuje (katedroje, it. *Cathedra Petri*).

Krikščionių tikėjimu, kėdė, vadinama Šv. Petro kėde, buvo medinė kėdė, kuria naudojosi Šv. Petras, pirmasis Romos vyskupas. Iš tiesų ši kėdė buvo Karolio II Plikagalvio karūnacijos kėdė ir 875 m. padovanota popiežiui Jonui VIII. Tarp jos kaulo papuošimų yra Karolio II Plikagalvio portretas. XVII a. valdant popiežiui Urbonui VIII kėdė buvo vienoje iš šoninių Šv. Petro bazilikos koplyčių netoli įėjimo į baziliką. Aleksandras VII nurodė ją parkelti į bazilikos apsidę ir užsakė Dž. L. Berniniui sukurti jai relikvijorių. Iš pradžių Dž. L. Berninis planavo relikviją būsiant nišoje už pagrindinio altoriaus. 1659−1660 m. jis pagamino medinį relikvijoriaus modelį. Į baziliką iškviestas darbo įvertinti Andrėja Sakis, dar nepriėjęs transepto, pareiškė, kad figūros per mažos, ir apsisukęs išėjo. Tuomet Dž. L. Berninis padvigubino katedros matmenis ir ji visiškai uždengė nišą. Bendra kompozicija iš marmuro, stiuko, paauksuotos bronzos ir vitražo Dž. L. Berninio ir jo padėjėjų baigta 1666 m. Katedra buvo sukomponuota, kad derėtų su Šv. Petro baldakimu, taip vizualiai susiejant Šv. Petro kapo vietą su kėde.

Šv. Petro kėdė yra galutinis krikščionių piligrimystės Romoje objektas. Jos katedra susideda iš keturių lygmenų. Žemiausiame lygmenyje yra masyvus marmurinis pjedestalas su popiežiaus Aleksandro VII herbu. Aukštesniame lygmenyje yra keturios bronzinės Bažnyčios daktarų skulptūros: Augustino, Ambraziejaus, Atanazo ir Jono Auksaburnio. Jie pavaizduoti tik pirštų galais laikantys patį relikvijorių su kėde. Tai sudaro įspūdį, tarsi kėdė pati kybotų ore. Iš relikvijoriaus šonų yra dviejų angelų skulptūros ir virš jo − dviejų putų, laikančių Šv. Petro raktus ir popiežiaus tiarą. Relikvijoriuje iškaltos scenos *Pasce Oves Meas* („ganyk mano bandą") centre ir šoninės „Raktų įteikimo" ir „Kojų plovimo". Aukščiau pavaizduota angelų šlovė debesyse, o scenos centre Dž. L. Berninis ovalo formos vitražiniu stiklu uždengė virš nišos esantį langą. Vitraže pavaizdavo balandžio pavidalo Šv. Dvasią. Dar aukščiau, virš lango kylantys bronziniai vamzdžiai pagauna ir atspindi pro langus sklindančią šviesą suteikdami katedrai magiško spindėjimo įspūdį. Šv. Petro kėdės šventė švenčiama kasmet vasario 22 dieną.

Šaltiniai
---------

* Lilian H. Zirpolo. *Historical Dictionary of Baroque Art and Architecture.* Rowman & Littlefield, 2010, p. 129−130
Geminidai 2013 m. gruodį
**Geminidai** – meteorų srautas, kiekvienais metais matomas gruodžio 6–19 d. Taip pavadintas dėl to, kad šio srauto radiantas yra Dvynių (*Gemini*) žvaigždyne netoliese Kastoro (*α Gem*) žvaigždės (šiame žvaigždyne taip pat esama mažesnio intensyvumo meteorų srautų – ε Geminidų ir ρ Geminidų). Nurodoma, kad didžiausias geminidų intensyvumas būna gruodžio 13–14 d.

Manoma, kad meteoroidų šaltinis yra 1,434 m. periodo asteroidas nr. 3200 (Fajetonas), kuris gali būti nebeaktyvus kometos branduolys. Kad geminidų šaltinis yra būtent Fajetonas, sprendžiama iš šiam dangaus kūnui artimos orbitos. Tai vienintelis žinomas meteorų srautas, kurį sukelia ne kometos, o asteroido paskleistos dulkės.

Geminidai atrasti XIX a. vid. Nuo to laiko stebima šio meteorų srauto laipsniško intensyvėjimo tendencija.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Geminidai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-16.
2. ↑  Jonas Vaiškūnas. „Gruodžio danguje – įspūdingieji Geminidai (tiesioginė transliacija, video)". Alkas.lt, 2017-12-13. Nuoroda tikrinta 2021-10-16.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Belgrano**| **Plotas** | 6,8 km² |
| **Gyventojų sk.** | 138 942 (2001) |
| **Gyventojų tankumas** | 20 432 žm./km² |
| ***Komuna*** | C13 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | Belgrano universitetas* Estadio Monumental Antonio Vespucio Liberti
* Kinų kvartalas
 |
| 

---

 |

**Belgranas** (isp. *Belgrano*) – kvartalas šiaurinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje.

Kvartalas pavadintas Argentinos didvyrio Manuelio Belgrano garbei. Vyrauja daugiabučių namų rajonai, tačiau yra ir ramių individualių namų rajonų. Taip pat daug kavinių, restoranų, parduotuvių. Kvartale įsikūręs Belgrano universitetas. Taip pat Belgrane yra Buenos Airių kinų kvartalas.

Individualių namų rajonas Belgrane

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
**Vitalija Bogutaitė-Keblienė** (g. 1934 m. balandžio 11 d. Krakėse) – lietuvių poetė, chemikė, pedagogė.

Biografija
----------

1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją, vėliau į JAV. 1956 m. baigė chemiją Notre Damo universitete Baltimorėje. Mokytojavo.

Kūryba
------

Poezijoje reiškė bežemių kartos pasaulėjautą: lietuvių išeivijos ir kūrybos gimtąja kalba lemtis svetimoje žemėje suvokiama ir kaip universali XX a. žmogaus būsena. Eilėraščiai lakoniški, santūrūs, juose gausu Lietuvos istorijos, tautosakos įvaizdžių, konkrečių kasdienybės detalių, įgyjančių simbolinę prasme. Parašė libretą D. Lapinsko operai „Lokys" (pastatyta 1966 m.).

Sutuoktinis literatūros kritikas Kęstutis Keblys.

Bibliografija
-------------

* Veidrodis jūros dugne, Bruklinas, Ateitis, 1960 m.
* Lietus ir laikas, Bruklinas, Ateitis, 1969 m.
* Po vasaros, Bruklinas, Ateitis, 1978 m.
* Kelionė, poezijos rinktinė, Vilnius, Vaga, 1989 m.
* Apmąstymai arba pokalbis su savim, Vilnius, Aidai, Ateities literatūros fondas, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilius Gužauskas. *Vitalija Bogutaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 317 psl.
Išlieta KNM-WT 17000 kaukolės kopija (Londono gamtos istorijos muziejus)
**KNM-WT 17000** arba **Juodoji kaukolė** (angl. *The Black Skull*) – priešistorinio hominino kaukolė, aptikta 1985 m. Vakarų Turkanoje (Kenija). Kaukolė priskiriama *Paranthropus aethiopicus* rūšiai, jos amžius siekia 2,5 mln. metų. Daugiau suaugusių šios rūšies atstovų kaukolių nėra aptikta (2021 m. duomenimis).

Kaukolę aptiko Alan Walker. Dirvožemyje, kuriame ši kaukolė gulėjo, buvo gausu mangano, tad per daugybę metų vykstant fosilizacijos procesui ir mineralų absorbcijai, kaukolė įgavo jai būdingą tamsią spalvą.

Kaukolė išlikusi beveik visa. Jos tūris nedidelis – 410 cm³. Būdingas labai prognatiškas veidas, plačiai išsikišę zigomatiniai lankai, ryški sagitalinė ketera (didesnė nei bet kurio kito pirmykščio žmogaus). Iš kaplių ir krūminių dantų šaknų sprendžiama, kad šio individo dantys buvo stambūs. Kaip teigiama, visi šie požymiai rodo prisitaikymą daug kramtyti.

Atsižvelgdami į nedidelį kaukolės tūrį bei ryškią sagitalinę keterą, tyrinėtojai iš pradžių priskyrė šią kaukolę kitai *Paranthropus* genties rūšiai – *Paranthropus boisei*. Visgi vėliau paaiškėjo, kad esama daugiau panašumų į *Australopithecus afarensis*. Dėl šio bruožų derinio mokslininkai kaukolę priskyrė naujai *Paranthropus aethiopicus* rūšiai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *KNM-WT 17000*. Smithsonian Institution. Nuoroda tikrinta 2021-04-06.
**Belgijos socialistinė partija** (SPA; nuo 1977 m. Belgijos socialinė progresyvi alternatyva - *Sociaal Progressief Alternatief*, nuo 2002 m. *Socialistische Partij – Anders*) – olandiškai kalbančių Belgijos socialistų partija.

Pirmoji Flandrijos socialistinė partija – *De Vlaamsche Socialistische Arbeiderpartij* buvo įkurta 1877 pagal vokiečių pavyzdį. Po trejų metų jos dalis susijungė su Belgijos socialistų partija, o 1885, susijungusi su darbininkų organizacijomis, tapo Belgijos darbo partija -*Belgische Werkliedenpartij*, nuo 1945 – Belgijos socialistų partija.

1977 Belgijos socialistų partija pasidalino į flamandų ir valonų partijas. Po skyrybų Flandrijos socialistai sustiprino savo įtaką tik provincijoje. 1981–1988 SPA buvo opozicijoje. 1995 turėjo daugumą 260 iš 305 savivaldybių, burmistrus Antverpene, Gente, Leuvene, Haselte, Sint-Truidene, Dendermonde. Parlamento rinkimuose 1999 gavo 14 vietų, 2003 – 23 vietas 149 vietų Atstovų rūmuose ir 4 bei 7 vietas 40 vietų Senate. 2004 įėjo į Guy Verhofstadto koaliciją. Naujasis partijos lyderis Johanas Van de Lanotas yra Biudžeto ministras.

2004 SPA turėjo 115 000 narių. Spaudos organai: ol. *De Morgen* (iki 1977 *Volksgazet*).

Socialistų Internacionalo narė.

SPA pirmininkai:

* 1975-1977 Vilis Klasas,
* 1977-1989 Karelas Van Miertas,
* 1989-1994 Frankas Vanderbrukas,
* 1994- 1998 Luisas Tobakas,
* 1998-1999 Fredas Erdmanas,
* 1999-2003 Patrikas Jansensas,
* 2003-2005 Stevas Stevaertas
* 2005 Karolina Genez,
* nuo 2005 Johanas Van de Lanotas.

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2008-07-13 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2021-02-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK215 |
| --- |
| **Bubiai-Ramučiai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 17,89 km |
| Pradžia | Bubiai (Šiauliai) |
| Pabaiga | Ramučiai (Kelmė) |
| Apskritys | Šiaulių |
|  |
| Krašto kelias 215 netoli Kurtuvėnų |

**KK215** – krašto kelias, jungiantis Bubius ir Ramučius. Kelio ilgis – 17,89 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Bubiuose, viaduke su  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  ( **E77**  Pskovas-Ryga-Šiauliai-Karaliaučius-Varšuva-Krokuva-Budapeštas ). Eina Šiaulių ir Kelmės rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Bubiai, Kurtuvėnai ir Šaukėnai. Baigiasi Ramučiuose, kairiajame Ventos krante. Kelias eina į pietus nuo Ventos perkaso ir jo tvenkinių. Šis kelias nutiestas šalia Paraudžių miško. Kelią ypač pamėgę dviratininkai.

Ties Bubiais (Šiaulių raj.)

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
šv. Pauliaus sala
**Šv. Pauliaus sala** (malt. *Il-Gżejjer ta' San Pawl*, angl. *St Paul's Island*) – nedidelė salelė, esanti netoli šv. Pauliaus įlankos. Kartais vertinama kaip dvi salos, kadangi, priklausomai nuo jūros lygio ir audringumo, salas jungianti sąsmauka kartais būna užlieta. Drauge su kitomis septyniomis salomis sudaro Maltos archipelagą ir Maltos Respubliką.

Prieš keliasdešimt metų salą paliko vienintelis čia gyvenęs ūkininkas, tad dabar ji – negyvenama.

Legenda
-------

60 m. Romos imperijos Palestinos regiono gubernatorius *Porcius Festus* įsakė apaštalui Pauliui leistis į kelionę laivu nuo Cezarėjos iki Romos ir stotis prieš imperatoriaus Nerono teismą.

Apaštalas ir kiti erezija kaltinami žmonės buvo įsodinti į galerą ir išplukdyti.

Ilgainiui oras pasikeitė, prasidėjo audra. Žmonės pradėjo nerimauti, tačiau apaštalas juos nuramino: „Jūs nieko nevalgėte 14 dienų, laukdami audros. Šiandien jūs privalote valgyti. Dievo angelas pasakė man, kad niekas nežus, visi bus išgelbėti ir saugiai apsistos saloje."

Taip ir atsitiko. Kaip parašyta „Apaštalų darbuose", kai galera priartėjo prie salos, žmonės šoko į vandenį ir plaukė kranto link.

Taip buvo išgelbėtos visos 276 gyvybės.

Greičiausiai šį legenda byloja būtent apie šv. Pauliaus salą, nors iki šių laikų tai lieka diskutuotinu dalyku.

Galerija
--------

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Maltos archipelago nuotraukos

Koordinatės: 35°57′55″ š. pl. 14°24′2″ r. ilg.﻿ / ﻿35.96528°š. pl. 14.40056°r. ilg.﻿ / 35.96528; 14.40056

v • a • r Maltos archipelagas 

Malta (Malta) • Gozas (Għawdex) • Kominas (Kemmuna) • Kominotas (Kemmunett) • Filfla (Filfla)  
Šv. Pauliaus sala (Il-Gżejjer ta' San Pawl) • Manuelio sala (Il-Gżira Manwel) • Grybo uola (Il-Ġebla tal-Ġeneral)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK223 |
| --- |
| **Užventis-Varniai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 19,88 km |
| Pradžia | Užventis |
| Pabaiga | Varniai |
| Apskritys | Šiaulių, Telšių |
|  |
| Kelias nuo Varnių pusės |

**KK223** – krašto kelias, jungiantis Užventį ir Varnius. Kelio ilgis – 19,88 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Užventyje, sankryžoje su  **158**  Kelmė–Užventis  ir  **194**  Užventis–Tryškiai–Viekšniai . Eina Kelmės ir Telšių rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Kolainiai, Veniai, Ožtakiai. Baigiasi 1 km į pietus nuo Varnių, kai įsilieja į  **160**  Telšiai–Varniai–Laukuva . Kelias dusyk kerta Ventą.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
| **Vita Pimpienė** |
| --- |
| Gimė | 1975 m. liepos 10 d. (47 metai)Lietuva Ignalinos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Artūras |
| Vaikai | Gabrielė |
|  |
| Veikla | Muzikos pedagogėLietuvos ir Visagino savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |

**Vita Pimpienė** (g. 1975 m. liepos 10 d. Ignalinos raj.) – muzikos pedagogė, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

2006 m. Vilniaus pedagoginiame universitete baigė muzikos pedagogiką. Gyvena Visagine, yra Visagino Česlovo Sasnausko muzikos mokyklos mokytoja ekspertė. Žymiausi auklėtiniai: Ilja Aksionovas, Ona Kolobovaitė, Polina Kristina Mačerauskaitė, Viktorija Pak, Lina Gurina, Lidija Gurova. „Dainų dainelės" vertinimo komisijos narė, TV projektų „2 minutės šlovės", „Lietuvos supermiestas", „Žvaigždžių duetai" dalyvė.

Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narė. Nuo 2011 m. – Visagino savivaldybės tarybos narė.

Sutuoktinis Artūras, duktė Gabrielė.

Apdovanojimai
-------------

* 2016 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybė, Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija už reikšmingiausius pedagogikos srities darbus, visuomenės demokratinės kultūros, bendražmogiškų ir pilietinių vertybių ugdymą suteikė Metų mokytojo vardą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šv. Samsono parapijaSaint Sampson |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  | (Išsamiau) |
| (Himnas) |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Karūnos priklausinys** | Gernsis Gernsis |
| **Oficialios kalbos** | anglų, prancūzų |
|  |
| **Gyventojų** (2001 m.) | 8 592 |
| **Plotas** | 6,0 km² |
| **Tankumas** (2001 m.) | 1 432 žm./km² |

**Šv. Samsono parapija** (Gernsio tarme *Saint Samsaon*, pranc. *Saint Sampson*) – viena iš dešimties Gernsio parapijų. Šiaurėje ribojasi su Valei parapija, kuri *Šv. Samsono parapiją* dalina į dvi atskiras teritorijas: didesnė parapijos dalis yra rytinėje pakrantėje, mažesnė dalis yra vakarinėje.

Šiandieninė šiaurinė parapijos riba seniau ėjo palei pietinę *Le Braye du Valle* potvynių kanalo, kuris šiauriausiu Gernsio tašku padarė *Le Clos du Val* potvynių salą, pakrantę.

1806 m. *La Braye du Valle* buvo nusausintas ir regeneruotas britų vyriausybės, kaip gynybinė teritorija. 1820 m. buvusio kanalo rytinis galas tapo Šv. Samsono miesteliu ir uostu, kuris vėliau tapo antru pagal dydį Gernsio uostamiesčiu.

Manoma kad Šv. Samsono parapijos bažnyčia yra viena seniausių Gernsyje, stovinti toje vietoje, kurioje išsilaipino *Samsonas iš Dolo* (pranc. *Samson de Dol*) atvykęs iš Bretanės, VI amžiuje ketinęs atverti salos gyventojų tikėjimą į krikščionybę.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGernsio parapijos |
| --- |
|  |
| 
Šv. Andriaus · Kastelas · Forestas · Šv. Martyno · Šv. Petro · Šv. Petro Uostas · Šv. Samsono · Šv. Ksavero · Tortevalas · Valei |  |

 |
KNM ER 3733 kaukolė
**KNM ER 3733** – pirmykščio žmogaus kaukolė, aptikta Koobi Foroje, netoliese Turkanos ežero (Kenija). Ši kaukolė priskiriama *Homo erectus* arba *Homo ergaster* rūšiai, jos amžius siekia apytikriai 1,8 mln. metų.

KNM ER 3733 kaukolę 1975 m. aptiko fosilijų medžiotojas Bernard Ngeneo. Iš žemės kyšojo tik viršutinė akiduobių dalis. Radinį atkasus, paaiškėjo, jog tai viena geriausiai išsilaikiusių šio laikotarpio pirmykščio žmogaus kaukolių.

Kaukolė išsilaikusi beveik visa. Teigiama, kad KNM ER 3733 – suaugusios moters kaukolė. Lytis nustatyta, palyginus šios kaukolės anatomines ypatybes su kitomis panašiomis kaukolėmis, taip pat aptiktomis Koobi Foroje – KNM-ER 3883 bei Turkanos berniuko arba KNM-WT 15000 (aptikta kitapus Turkanos ežero), kurios abi priklausė vyriškosios lyties individams. Skirtingai nuo pastarųjų, KNM ER 3733 būdingi gerokai smulkesni bruožai. Kaukolę priklausius suaugusiam žmogui rodo keletas požymių: dantų nusidėvėjimas, išdygę tretieji (protiniai) krūminiai dantys, visiškai suaugusios kaukolės siūlės.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Jeffrey K. McKee, Frank E. Poirier, W Scott Mcgraw. Understanding Human Evolution. Routledge, 2015, p. 220.
2. 1 2 3 4 5  *KNM-ER 3733*. Smithsonian Institution. Nuoroda tikrinta 2021-04-07.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 22°19′53″ p. pl. 68°0′37″ v. ilg.﻿ / ﻿22.33139°š. pl. 68.01028°r. ilg.﻿ / 22.33139; 68.01028

El Tatijas
**El Tatijas** (isp. *El Tatio*) – geizerių laukas šiaurės Čilėje, Andų kalnuose, 4200 m aukštyje virš jūros lygio. Tai nėra pats aukščiausias geizerių laukas pasaulyje, priešingai nei kartais teigiama. Čia yra ~80 veikiančių geizerių; El Tatijas savo dydžiu nusileidžia tik Jeloustaunui ir Kamčiatkos Geizerių slėniui.

Nors geizerių daug, tačiau paprastai jų čiurkšlės nėra aukštos, vidutiniškai 75 cm. Aukščiausia užfiksuota čiurkšlė buvo 6 m aukščio.

El Tatijas yra greta San Pedro de Atakamos miestelio ir yra svarbus turistinis objektas. Nepaisant gamtosaugininkų, vietinių gyventojų ir turistų protestų, Čilės kalnakasybos bendrovė 2009 m. išgręžė gręžinį norėdama pradėti geoterminės energijos gavybą. Iš gręžinio padėjo trykšti fumarolė, nulėmusi vandens lygio nuoslūgį visame El Tatijo baseine.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: El Tatijas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK218 |
| --- |
| **Kretinga-Skuodas** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 52,43 km |
| Pradžia | Kretinga |
| Pabaiga | Skuodas |
| Apskritys | Klaipėdos |
|  |
| Prie Skuodo |

**KK218** – krašto kelias, jungiantis Kretingą ir Skuodą. Kelio ilgis – 52,43 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Kretingoje, Šventosios gatvėje, sankryžoje su  **A11**  Šiauliai–Palanga  ( **E272**  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ) ir  **168**  Klaipėda–Kretinga . Eina Kretingos ir Skuodo rajonuose. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Tarvydai, Darbėnai, Nausėdai, Senoji Įpiltis, Juodeikiai, Lenkimai, Luknės, Kulai I. Baigiasi Skuode, sankryžoje su  **169**  Skuodas–Plungė . Kelią kerta geležinkelis Klaipėda – Telšiai, į vakarus nuo kelio, iki Darbėnų eina Kretingos–Skuodo geležinkelis, Darbėnų šiaurėje ir Skuodo pietvakariuose jis dukart kerta kelią. Šiauriau Lenkimų kelias kerta Šventosios upę, Skuode – Bartuvos tvenkinį.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  Makai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 845 |
| Populiacija šalyse |  Paragvajus |
| Kalba (-os) | makų |
| Religijos | katalikybė |
| Giminingos etninės grupės | čulupiai, čorotai |

**Makai** (*makás, mac’as*) – indėnų tauta, gyvenanti Paragvajuje. Gyvena daugiausia *Nueva Colonia Indígena Maká* kolonijoje Asunsjono priemiesčio Roke Mariano Alonso apygardoje. Kalba matakų-gvajkurų kalbų šeimai priklausančia makų kalba, ispaniškai ar gvaraniškai kalba nedidelė dalis gyventojų.

Verčiasi daugiausia amatais, savo dirbinius parduoda turistams, dalis verčiasi žemės ūkiu.

Seniau makai gyveno Gran Čiake (tarp Konfuso ir Montelindo upių) ir vertėsi tradiciniu rankiojimu bei medžiokle. Tačiau dėl Čiako karo buvo priversti trauktis į rytus. 1940 m. įkurdinti *Fray Bartolomé de las Casas* kolonijoje Prezidento Hajeso departamente. Vėliau perkelti į koloniją drauge su kitomis gentimis, o 1985 m. – į *Nueva Colonia Indígena Maká* koloniją.

XX a. vid. makų dvasiniu vadu tapo rusų imigrantas, karininkas Ivanas Beljevas (*Juan Belaieff*), kuris tapo kone kultūriniu didvyriu makų mitologijoje. Tikybai būdingas krikščionybės ir prigimtinės religijos sinkretizmas, išlikusi turtinga mitologija, atgimsta šamanizmas. Makai nepasiduoda asimiliacijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  *Мака (Южная Америка)*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| El Čičonas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Meksika Meksika |
|  |
| Aukštis | 1205 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | 220 tūkst. m. |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1982 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 17°21′0″ š. pl. 93°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.35000°š. pl. 93.21667°r. ilg.﻿ / 17.35000; 93.21667Koordinatės: 17°21′0″ š. pl. 93°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.35000°š. pl. 93.21667°r. ilg.﻿ / 17.35000; 93.21667 |

**El Čičonas** arba **El Čičonalis** (isp. *El Chichón, El Chichonal*) – ugnikalnis pietryčių Meksikoje, Čiapaso valstijoje, apie 70 km į šiaurę nuo Tustla Gutjereso. Aukštis 1205 m. Tai kupoliškas lavos kūgis, sudarytas iš lavos ir vulkaninio tufo. Viršūnėje yra 1 km skersmens kaldera, kurioje telkšo rūgštingas ežerėlis.

Iki 1982 m. ugnikalnis buvo mažai žinomas, apaugęs miškais, neišsiskyrė aukščiu nuo aplinkinių kalnų. Viršūnėje ir šlaituose buvo iš viso 3 krateriai. Istorinių duomenų apie El Čičono išsiveržimus nebuvo žinoma. Tačiau 1982 m. kovo 29 – balandžio 4 d. ugnikalnis prabudo. Sieringa anhidritinė lava išsprogdino ugnikalnio kūgį, o piroklastiniai srautai sunaikino viską 8 km spinduliu. Žuvo daugiau nei 2000 žmonių.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program Archyvuota kopija 2010-06-10 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  *El Čičonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Beiruto muchafazaمحافظة بيروت‎ |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Libano vėliava Libanas |
| **Administracinis centras** | Beirutas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 361 366 |
| **Plotas** | 19,8 km² |
| **Tankumas** (2012) | 18 251 žm./km² |

**Beiruto muchafaza** (arab. محافظة بيروت = *Muhāfazat Bayrūt*) – vienintelė Libano muchafaza, sudaryta iš vieno rajono ir vieno miesto – Beiruto, kuris yra jos bei Libano sostinė.

Beiruto plotas yra 19,8 km² (neįskaičiuojant priemiesčių). Neskaitant jo dydžio, Beirutas yra laikomas svarbiausiu Libano regionu dėl ekonominės, politinės, kultūrinės ir socialinės veiklos. Ši vietovė pasižymi didžiausiu religijų įvairumu Vidurio Rytuose. Beirute ir jo priemiesčiuose gyvena maždaug 3 mln. žmonių. 50% iš jų yra krikščionys (šiaurėje ir rytuose), 25% šiitai (pietuose) bei 25% sunitai (Beiruto centrinėje bei vakarinėje dalyse).
|  Makahai |
| --- |
| Makahų banginių medžiotojai (1910 m.)Makahų banginių medžiotojai (1910 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~2200 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos(Vašingtono valstijos vėliava Vašingtono valstija) |
| Kalba (-os) | anglų, makahų† |
| Religijos | krikščionybė, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kiti vakašai: nutkai, tolimesni – kvakiutliai, haislai, heiltsakai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Makahai |

**Makahai** (iš klalamų k. *màq̓áʔa*, sav. *Qʷidiččaʔa·tx̌*, angl. *Makah*) – indėnų tauta, priklausanti vakašams, gyvenanti Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės vakaruose, Vašingtono valstijoje, Olimpiko pusiasalyje. Populiacija – 2200 žmonių. Makahų kalba, priskiriama vakašų šeimai, kaip gimtoji jau išnykusi (nuo 2002 m.), vartoja anglų kalbą.

Makahai turėjo 5 gyvenvietes, susijusias giminystės ryšiais, kalba ir papročiais. 1855 m. sutartimi perleido didžiumą savo žemių amerikiečiams. Buvo ženkliai asimiliuoti. XIX a. makahai dalyvaudavo jūrinių kotikų medžioklėse Ramiojo vandenyno šiaurėje, dalis – kaip laivų savininkai.

Tradicinė kultūra panaši į kitų šiaurės vakarų indėnų. Tradiciškai vertėsi žvejyba, banginių ir kitų jūros gyvūnų medžiokle, rankiojimu. Kultūriškai artimi nutkams. Dabar makahai dirba žvejybos, miškų pramonėje, prekiauja suvenyrais.

1979 m. susikūrė makahų Kultūros ir istorijos centras, imtasi gaivinti gimtąją kalbą. Kasmet rengiama makahų diena.

Dauguma makahų gyvena Makahų rezervacijoje Olimpiko pusiasalyje (Klalamo apygarda). Pagrindinė gyvenvietė – Nėj Bėjus (netoli Flaterio kyšulio). Kitą, Ozeto rezervaciją (prie Ozeto ežero) apleido apie 1937 m.

* Šakalių rinkėja prie Nėj Bėjaus (1910 m.)Šakalių rinkėja prie Nėj Bėjaus (1910 m.)
* Krepšių pynėjos (1910 m.)Krepšių pynėjos (1910 m.)
* Makahų moteris (~1900 m.)Makahų moteris (~1900 m.)
* Makahų pintinėlėMakahų pintinėlė
* Makahų kaukė (~XIX a. vid.)Makahų kaukė (~XIX a. vid.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  myh Duomenys apie kodu „myh" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Маках*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Ruhurateras** arba **Lahuratis** (*Ruhurater*, *Lahurati*) – elamitų panteono dievas. Panašu, kad babiloniečiai šią dievybę tapatino su akadų Ninurta, kuris taip pat buvo tapatinamas su kita elamitų dievybe – Inšušinaku; kita vertus, elamitų įrašuose šis dievas atliko sutarčių sergėtojo vaidmenį, šiuo atžvilgiu jis artimas dievui Šamašui, o ne Ninurtai.

Dievavardis bandomas aiškinti kaip „(dievas, kuris yra) žmogaus kūrėjas", Ruhurateras siejamas su įvairiomis dievybėmis kūrėjomis (bendrai įvardijamos *Napratep*), tačiau šios dievybės vaidmuo elamitų tikėjimuose neaiškus.

Huhnure būta Ruhuratero šventyklos; karalius Amar-Sinas ją atstatė ir sugrąžino dievybės statulą.

Išnašos
-------

1. ↑  W. M. F. Henkelman, *Ruhurater* [in:] *Reallexikon der Assyriologie und vorderasiatischen Archäologie* vol 11, 2008, p. 449
2. ↑  M. Jahangirfar, *The Elamite Triads: Reflections on the Possible Continuities in Iranian Tradition*, *Iranica Antiqua* 53, 2018, p. 113
3. ↑  F. Malbran-Labat, *Elamite royal inscriptions* [in] J. Álvarez-Mon, G. P. Basello, Y. Wicks (eds), *The Elamite World*, 2018, p. 465
| Makadi Bei |
| --- |
| *Kurortas iš paukščio skrydžio* |
|  |
| 

Makadi BeiMakadi Bei

26°59′0″ š. pl. 33°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.98333°š. pl. 33.90000°r. ilg.﻿ / 26.98333; 33.90000﻿ (Makadi Bei)Koordinatės: 26°59′0″ š. pl. 33°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.98333°š. pl. 33.90000°r. ilg.﻿ / 26.98333; 33.90000﻿ (Makadi Bei) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Egipto vėliava Egiptas |
| **Muhafaza** | Raudonosios jūros muchafaza |
|  |
|  **Vikiteka** | Makadi Bei |

**Makadi Bei**, taip pat **Makadi Bėjus**, **Makadis** – kurortas Raudonosios jūros pakrantėje, tarp Safagos ir Hurgados, apie 25 km į pietus nuo Hurgados oro uosto. Išsidėstęs palei to paties pavadinimo įlanką, supamas Arabijos dykumos. Kurortą sudaro keletas viešbučių kompleksų, didžiausias iš jų - Madinat Makadi sudarytas iš Sol Y Mar, Jaz ir Iberotel tinklų (atitinkamai italų, vokiečių ir prancūzų) viešbučių. Kurortas nutolęs nuo vietinių gyvenviečių, krantai koraliniai, smėlėti.

Pagrindiniai turistų užsiėmimai be pliažinio poilsio (vandens temperatūra visus metus nenukrinta žemiau 20 laipsnių) yra nardymas, vandens sportas. 1 km nuo gyvenvieės centro yra Madinat Makadi Golf Course golfo laukai.

Nuorodos
--------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑