recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nora Dimitrova**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nora Kirilova Dimitrova |
| Gimimo data | 1996 m. birželio 26 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], Bulgarija |
| Ūgis | m |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Lokomotiv Stara Zagora |
| **Numeris** | 5 |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018–2019  2022– | Bulgarija Sofijos NSA  Bulgarija Lokomotiv Stara Zagora | 0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019– | Bulgarija Bulgarijos rinktinė | ? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. balandžio 6 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. balandžio 6 d.. |

**Nora Kirilova Dimitrova** (bulg. *Нора Кирилова Димитрова*; g. 2000 m. birželio 9 d.) – Bulgarijos futbolininkė, gynėja. Atstovavo nacionalinei Bulgarijos rinktinei.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti šioje šalyje. Atstovavo Sofijos NSA, ir tapo daugkartine Bulgarijos čempione. Rungtyniavo moterų UEFA čempionių lygos atrankose.

Vėlesniais metais perėjo į Lokomotiv Stara Zagora. Nuo 2022–2023 m. atstovavo Lokomotiv.

Karjera nacionalinėje rinktinėje
--------------------------------

Kitados atstovavo jaunimo rinktinėms. 

2019 m. debiutavo Bulgarijos moterų futbolo rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Kroatiją. Kroatės sutriuškino bulgares rezultatu 6:0.

2023 m. balandžio 6 d. draugiškose rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę pasižymėjo įvarčiu. Bulgarės nugalėjo rezultatu 3:0. Dimitrova pelnė antrąjį rungtynių įvartį.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Pasiekimai
----------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOFASCORE
* SOCCERDONNA
* soccerpunter
* Globalsportsarchive
*Kitos reikšmės – Nonkonformizmas (reikšmės).*
**Nonkonformizmas** (iš lot. *non* – 'ne' ir *conformis* – 'tinkamas, pritampantis') – individo sociokultūrinė laikysena, kuomet atsiribojama tuo laikotarpiu toje vietovėje būdingų socialinių, kultūrinių, moralinių normų, madų, elgiamasi priešingai, nei dauguma. Nonkonformizmo priešybė yra konformizmas – siekis neišsiskirti nuo aplinkinių žmonių. Tiesa, šie terminai ne visada yra visiškai priešingi – jei konformistas siekia būti grupėje ir joje pritapti, tai nonkonformistas taip pat dažnai siekia būti grupėje, bet tyčia nepritapti, pasirodyti kitoks. Abi šios pozicijos sukonstruotos individui bandant atrasti savęs ir grupės santykį.

Nonkonformizmas dažnai pasireiškia per priklausymą subkultūroms, gyvenimą atsiskyrėliškai, disidentinę ir revoliucinę veiklą. Mene nonkonformizmas neretai lemia naujų meno srovių suklestėjimą – pavyzdžiui, racionalizmui oponavę menininkai XIX a. davė pradžią romantizmui. Nonkonformistai neigiamai vertina žmonių prisitaikėliškumą ir laiko tai daugelio pasaulio problemų priežastimi.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Balta varna
* Individualizmas

Šaltiniai
---------

1. ↑
*Kitos reikšmės – Nonkonformizmas (reikšmės).*
**Nonkonformizmas** (lot. *non* 'ne' + *conformis* 'panašus, atitinkantis') – Jungtinės Karalystės protestantų srovė, nepriklausiusi anglikonų bažnyčiai. Šis simbolinis pavadinimas vartotas XVII–XX a.

**Nonkonformistai** – nariai religinių Jungtinės Karalystės organizacijų, kurios daugeliu teologinių klausimų nesutinka su anglikonų bažnyčia, nonkonformistais vadinti, pavyzdžiui, baptistai, metodistai, kongregacionalistai, kvakeriai ir kiti. Istoriškai terminas susijęs su puritonų atsisakymu paklusti (angl. *to conform*) 1559 m. Suprematiniam (Act of Supremacy) ir Uniformistiniam (Act of Uniformity) aktams.

Anglijoje vykstant Reformacijai, prasidėjusiai XVI a. valdant karaliui Henrikui VIII, dėl karaliaus konflikto su popiežiumi dalis Romos katalikų bažnyčios karaliaus buvo atskirta nuo Romos ir karalius tapo tos bažnyčios dalies, tapusios savarankiška anglikonų bažnyčia, vadovu.

Naujoji bažnyčia daugeliu atvejų išsaugojo ankstesnę prabangą bei sudėtingas apeigas, ir prieš tai ėmė protestuoti atsiradę naujieji jos tolesnio reformavimo šalininkai, buvusieji radikalesni protestantai. Dalis jų oficialiosios bažnyčios sudėtyje suformavo asketiškesnę Žemąją bažnyčią (angl. *Low Church*), priešinamą su Aukštąja bažnyčia, o kiti iš viso nematė galimybės bendradarbiauti su valstybine Anglijos bažnyčia ir tapo jos priešininkais, „disenteriais" (angl. *dissenters* < lot. *dissentio* 'nesutinku'). Jie buvo susiskirstę į daugybę srovių.

1665 m. priimtas Klarendono ediktas draudė nonkonformistams eiti pareigas valstybės tarnybose, jiems buvo atimtos politinės teisės, buvo suvaržyta laisvė praktikuoti savo religinį kultą. XVII a. pabaigoje daug nonkonformistų bendruomenių išaugo, sustiprėjo, iškilo daug žymių teologų (Dž. Banjanas, Dž. Miltonas, Dž. Ovenas, R. Baksteris). XVIII a. tarp nonkonformistų gausiausi buvo metodistai. 1689 m. valdant Vilhelmui III buvo priimtas Tolerancijos aktas, jis įteisino visų protestantų nonkonformistų (išskyrus antitrinitorius) tikėjimo išpažinimo laisvę. XIX a. visi nonkonformistus varžantys įstatymai buvo panaikinti. XX a. nonkonformistų bažnyčios pradėtos vadinti Laisvosiomis bažnyčiomis (angl. *Free Churches*).

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Holger Lahayne (2018-12-07). „Nonkonformistai". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-02-26.
Perkūnkulkės iš Žibulių apylinkių
Titnaginiai įrankiai, kurie galbūt laikyti Perkūno strėlėmis
**Perkūnkulkė** (dar Perkūno kirvelis, Perkūno strėlė, Perkūno kūjis, kaukaspenis, Laumės spenis, Velnio pirštas) – senovės baltų ir kitų indoeuropiečių tikėjime – maginis akmuo, siejamas su griaustinio dievu Perkūnu.

Perkūnkulkės atitikmenys senovės germanų kultūroje yra *doners pfile* („griaustinio strėlės"), *donneräxte* („griaustinio kirviai"), *donnersteine* („griaustinio akmenys") ir kt. Apie perkūnijos dievo svaidomus akmenis žinoma iš Vedų, slavų mitologijos (sen. sl. *стрѣлкы громнiи*) ir kt.

Tautosakoje perkūnkulkės apibūdinimas įvairuoja, bet dažniausiai tai yra glotnus akmuo, kurio vienas galas ar abu galai smailėjantys, primenantys pirštą, dažnai su skylute, gelsvos, rudos, mėlynos, pilkos, juodos spalvos. Pasak tautosakos, perkūnkulkes į Velnią audros metu svaido dievas Perkūnas. Jam nepataikius kulka susminga giliai žemėn ir iškyla po 7 ar 9 metų. Perkūno ir akmens sąsaja labai glaudi indoeuropiečių mitologijoje, kadangi tikima, kad Perkūnas rieda akmeniniu dangaus skliautu, griaustinis yra tų akmenų griūtis, žaibas – kibirkštis, skeliama akmenų.

Tikima, kad rasti perkūnkulkę yra laimingas ženklas. Tautosakoje pasakojama, kad perkūnkulkė, nešiojama kaip amuletas, saugo nuo velnių, raganų, kitų piktųjų dvasių, į namą, kuriame yra perkūnkulkė netrenkiąs žaibas, ji naudojama gydant nuo įvairių ligų (akmuo glaudžiamas prie ligotos vietos arba naudojami nugrandyti jo milteliai).

Nėra visiškai aišku, koks akmuo geologiškai yra perkūnkulkė. Dažnai tai yra belemnitas – suakmenėję priešistorinių moliuskų kūnai. Tačiau Perkūno kirveliu dažnai įvardijamas ir titnagas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Fulguritas

Šaltiniai
---------

* Perkūnkulkė – griaustinio dievo ženklas, Nijolė Laurinkienė
2020 m.
**Vilniaus autobusų parkas** – valstybinė kontora, teikusi keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas autobusais Vilniuje. 1995 reorganizuota į specialiosios paskirties SP UAB Vilniaus autobusų parkas.

Istorija
--------

1945 m. lapkričio 18 d. įkurta Vilniaus keleivių susisiekimo kontora. Autobusų parką sudarė 17 senų suremontuotų trofėjinių (vokiečių armijos paliktų) autobusų, taip pat žmonių vežimui pritaikytos „tritonės" – sunkvežimiai ZIS-5, gauti iš rusų kariuomenės. 

1946 m. kovo 13 d. Vilniuje pradedamas reguliarus keleivių susisiekimas: atidaromas pirmas reguliarus maršrutas „Žvėrynas-Geležinkelio stotis", o netrukus autobusai pradėjo kursuoti dar dviem maršrutais. 

1959 m. Vilniaus keleivių susisiekimo kontora pavadinama *Vilniaus autobusų parku*. 

1964 m. Verkių gatvėje pastatyta dabartinė autobusų parko gamybinė bazė. 

1992 m. Vyriausybės nutarimu kontora *Vilniaus autobusų parkas* perduodamas į Vilniaus miesto savivaldybės pavaldumą.

1995 m. perregistruota UAB, akcijos perduotos Vilniaus miesto savivaldybei, suteiktas specialios paskirties įmonės statusas ir pavadinta SP UAB „Vilniaus autobusų parkas".

Eksploatuoti autobusų modeliai
------------------------------

| Autobusų modeliai | Gamybos m. | Pastabos |
| --- | --- | --- |
| Ikarus 180 | 1972-1973 |  |
| Ikarus 250 | 1984-1989 |  |
| Ikarus 260 | 1981-1990 |  |
| Ikarus 263 | 1989 |  |
| Ikarus 280 | 1975-1990 |  |
| Ikarus 556 | 1970-1971 |  |
| LAZ-695 | 1959-1991 |  |
| LAZ-697 | 1966 |  |
| LAZ-42021 | 1991 |  |
| PAZ-3205 | 1991 |  |
| Gräf & Stift GSÜH240 | 1979 | Perpirktas |
| Kutter 9S | 1981 | Perpirktas |
| MAN SL200 | 1975-1977 | Perpirkti |
| Mercedes-Benz O305 | 1977-1982 | Perpirkti |
| Mercedes-Benz O305G | 1978, 1980 | Perpirkti |
| Mercedes-Benz O307 | 1979 | Perpirktas |
| VBK M500 | 1982 | Perpirktas |

Šaltiniai
---------

1. ↑  UAB "Vilniaus viešasis transportas" istorija
| **Bombus hortorum** |
| --- |
| Sodinė kamanė (Bombus hortorum)Sodinė kamanė (*Bombus hortorum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Plėviasparniai  *( Hymenoptera)* |
| Šeima: | Bitės  *( Apidae)* |
| Gentis: | Kamanės  *( Bombus)* |
| Rūšis: | Sodinė kamanė  *( Bombus hortorum)* |

 |
| Binomas |
| ***Bombus hortorum***Linnaeus, 1761 |

**Sodinė kamanė** (*Bombus hortorum*) – bičių (*Apidae*) šeimos vabzdžių kamanių genties rūšis, paplitusi Europoje, Azijoje, introdukuota Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, Pietų Afrikoje. Viena dažniausių kamanių Lietuvoje.

Biologija
---------

Dydis 19–24 mm (darbininkės ir tranai gali būti ir mažesni). Pilvelio galas baltas, plaukelių juosta ant nugaros ir už galvos gelsva arba šviesiai ruda. Lizdus kasa negiliai žemėje, gyvena nedidelėmis šeimomis. Maitinasi įvairių augalų nektaru, tačiau dėl ilgo liežuvėlio dažnai pirmenybę teikia piltuvėlio formos žiedams (raudonųjų dobilų, notrelių, dagių, usnių, sausmedžių ir kt.).

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bombus hortorum, ITIS
2. ↑  Vytautas Tamutis, Justinas Straigis, Algirdas Amšiejus. (2010). *Kamanės*. Lututė
3. ↑  Gibbons, B. (2011). *Field guide to insects of Britain and Northern Europe.* Crowood Press.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sodinė kamanė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Bronislovas Mačernis** (1945 m. spalio 15 d. Petrikaičiai, Kretingos valsčius – 1993 m. kovo 25 d. Šilutė) – Lietuvos sunkiaatletis, tarptautinės klasės sporto meistras, sunkiosios atletikos treneris.

Biografija
----------

Su tėvais išvežtas į Sibirą 1964 m. baigė Irkutsko kūno kultūros technikumą. Metus dirbo M. Golousnenskos vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytoju, 1964–1967 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1967–1968 m. Klaipėdos sporto mokyklos, nuo 1968 m. Šilutės pagrindinės mokyklos kūno kultūros mokytojas, subūrė sunkiosios atletikos entuziastų grupę. Nuo 1970 m. sporto draugijos „Nemunas" specializuotos olimpinio rezervo vaikų ir jaunių sporto mokyklos sunkiosios atletikos treneris. 1977 m. tarptautinės klasės sporto meistras.

Paruošė 8 sporto meistrus, 1 tarptautinės klasės meistrą. Respublikinės kategorijos sunkiosios atletikos teisėjas.

Pasiekimai
----------

* 1970-1980 m. daugkartinis Lietuvos sunkiosios atletikos ir rovimo čempionas.
* 1969-1971 m. TSRS kaimo draugijų daugkartinis čempionas ir rekordininkas.
* 1975 m. TSRS ir TSRS tautų spartakiados II pussunkio svorio sunkumų kilnojimo čempionas,
* 1978 m. TSRS rovimo vicečempionas.
* 1977 m. II pussunkio svorio rovimo pasaulio rekordininkas (išrovė 160 kg).

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. apdovanotas Lietuvos trenerio ženklu.
* 1983 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusio trenerio vardas.
* 2004 m. „Sidabrinės nendrės" premija (po mirties)
* Šilutėje vyksta B. Mačernio sunkiosios atletikos memorialas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronislovas Mačernis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 754 psl.
2. ↑  Birutė Paulauskaitė. Bronislovas Mačernis. Kretingos savivaldybės biblioteka[neveikianti nuoroda]
*Marija Lupu*. (Dailininkas Hiršas Leibovičius, 1758 m.)
**Marija Lupu-Radvilienė** (rumun. *Maria Lupu*; g. ? – m. 1660 m. Sluckas) – Moldavijos kunigaikštytė, Lietuvos didžiojo etmono Jonušo Radvilos žmona.

Biografija
----------

Gimė Moldavijos gospodario Baziliaus Lupu šeimoje. Tėvas, būdamas Osmanų imperijos vasalas, turėjo gauti turkų sultono sutikimą savo vaikų vedyboms. Viena duktė Ruksandra ištekėjo už Ukrainos kazokų vado Bogdano Chmelnickio sūnaus Timofejaus, o Marija – už našlio Jonušo Radvilos. Pastarosios jungtuvės vyko 1646 m. liepos 5 d. (kitais duomenimis 1645 m. vasario 15 d.) Moldavijos mieste Jasuose, Trijų hierarchų cerkvėje (?) (rumun. *Biserica Trei herarhi*).

Į vyro valdas Kėdainiuose Marija Radvilienė atsivežė didelį kraitį. Jos lėšomis miesto Knypavos aikštėje 1648–1650 m. buvo pastatyta Šv. Andrejaus cerkvė ir šalia įsteigtas Kristaus Atsimainymo stačiatikių vyrų vienuolynas. Vienuolynas ilgainiui nunyko, o cerkvė buvo perkelta į stačiatikių kapines, dar vėliau – į Rumšiškių Liaudies buities muziejų. 

Jonušą Radvilą už sąjungos su Švedijos karalyste sudarymą imta persekioti, 1655 m. kariuomenės apgultoje pilyje Tikocine jis mirė. Likusi viena, Marija norėjo dalį savo kraičio paaukoti vienuolynui Zabluduve, kitų dviejų stačiatikių vienuolynų steigimui Vilniuje. Tokius sprendimus užginčijo vyro pusbrolis Lietuvos didysis žirgininkas kunigaikštis Boguslavas. Bylą kelis kartus nagrinėjo Vyriausiasis Lietuvos Tribunolas.

Kunigaikštienė Marija Radvilienė mirė Slucke, palikuonių neturėjo. Buvo palaidota vietiniame Šv.Trejybės stačiatikių vienuolyne. Po Antrojo pasaulinio karo vienuolyno teritorijoje buvo įkurdintas karinis dalinys, kapas neišliko.

Išnašos
-------

1. ↑  Regina Laukaitytė. *Kova dėl cerkvių* Archyvuota kopija 2020-10-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Postilei 400 metų Archyvuota kopija 2006-04-17 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   *Knypavos rinka.* // Kėdainių turizmo ir verslo informacijos centras

Šaltiniai
---------

* Mołdawska małżonka Janusza Radziwiłła
| **Bronius Jakubauskas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. sausio 8 d.Kaltinėnuose |
| Mirė | 1980 m. balandžio 30 d. (76 metai)Biržuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos vargonininkas, dainininkas, muzikos mokytojas ir chorvedys |

**Bronius Jakubauskas** (1904 m. sausio 8 d. Kaltinėnuose – 1980 m. balandžio 30 d. Biržuose) – vargonininkas, dainininkas, muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Vietos mokytojo M. Danilevičiaus padedamas, Kaune eksternu išlaikė egzaminus iš progimnazijos kurso. Pas vietos vargonininką pramokęs muzikos, 1919–1922 m. Kauno muzikos mokykloje pas Juozą Naujalį mokėsi vargonuoti ir chorvedybos. Kitas disciplinas dėstė Juozas Babravičius, Aleksandras Kačanauskas, Elena Laumenskienė ir Juozas Tallat-Kelpša.

1924–1927 m. mokytojavo Žagarės progimnazijoje, muziką dėstė ir mokytojų kursuose, o vasaros atostogų metu lankė muzikos mokytojų kursus Klaipėdoje.

1928–1933 m. mokytojavo Karmėlavos mergaičių žemės ūkio mokykloje, vargonininkavo bažnyčioje ir vadovavo chorams. 1933–1937 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Viekšniuose, o vėliau – Biržuose. Kartu lankė Konrado Kavecko vadovaujamus vargonininkų kursus Kaune. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Biržų bažnyčios 53 dalyvių chorą. 1940 m. subūrė Biržų miesto profsąjungų didelį mišrųjį chorą ir surengė koncertų.

1941–1966 m. – Biržų vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, rengė koncertus, dalyvavo rajono ir respublikinėse dainų šventėse, apžiūrose bei konkursuose pelnydavo pirmąsias ir kitas prizines vietas. Buvo Biržų rajono dainų švenčių, festivalių organizatorius ir vyr. dirigentas. Kaip solistas koncertavo Kaune, Klaipėdoje, Biržuose ir kitur.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Centrinė banko būstinė Hanoveryje
**NORD/LB** (abrev. *Norddeutsche Landesbank – Girozentrale*) – Vokietijos bankas.
NORD/LB tinklas apima visą Skandinaviją (išskyrus Daniją), Baltijos valstybes ir Lenkiją, sparčiai plečiasi augančiame Šiaurės Rytų Europos regione.
NORD/LB yra didžiausias Šiaurės Vokietijos bankas, valdantis daugiau nei 211 mlrd. eurų turtą, veikia kaip žemių bankas trijose Vokietijos federalinėse žemėse – Žemutinėje Saksonijoje, Saksonijoje-Anhalte, Maklenburge – Vakarų Pomeranijoje; yra 80-ies taupomųjų kasų bankas yra skolos vertybinių popierių rinkos lyderis.
Specializuojasi investicinėje bei asmeninėje bankininkystėje, žemės ūkio ir nekilnojamo turto bankininkystėje, laivybos ir orlaivių statybos projektų finansavime.

NORD/LB yra atstovaujamas visuose svarbiausiuose pasaulio finansų ir prekybos centruose, bendradarbiauja su 1500 korespondentinių bankų visame pasaulyje.

Istorija
--------

1998 m. Vilniuje buvo įkurta NORD/LB atstovybė, kuri po 1 metų tapo skyriumi.
1999 m. buvo atidarytas skyrius Stokholme, Švedijoje, o 2000 m. NORD/LB įsigijo Pirma Banka Rygoje. Tais pačiais metais buvo atidaryta atstovybė Taline, Estijoje.

2001 m. bankui tapus MHB *Mitteleuropäische Handelsbank* Frankfurte prie Maino akcininku, buvo įsteigta dukterinė įmonė Varšuvoje, taip pat buvo atidaryta atstovybė Helsinkyje, Suomijoje, kuri vėliau tapo skyriumi. 2002 m. NORD/LB įsigijo Lietuvos žemės ūkio banką Vilniuje, Lietuvoje. 2002 m. pabaigoje buvo atidaryta atstovybė Osle, Norvegijoje.

Nuorodos
--------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: NORD/LB** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus „DnB NORD" tinklalapis Archyvuota kopija 2011-05-06 iš Wayback Machine projekto.
* NORD/LB Braunschweigische Landessparkasse

Koncerno dukterinės bendrovės:

* Bremer Landesbank Archyvuota kopija 2018-02-24 iš Wayback Machine projekto.
* Öffentliche Versicherung Braunschweig
* NORDCON Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* NORDHolding
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsnis – apie Graikijos administracinį vienetą. Apie istorinį regioną žiūrėkite Korintija*

| Korintijos nomasgr. Νομός Κορινθίας |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija** | Peloponeso periferija |
| **Administracinis centras** | Korintas |
| **Demų skaičius** | 15 |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 144 527 |
| **Plotas** | 2 290 km² |
| **Tankumas** (2005) | 63 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GR-15 |
| **Pašto kodas** | 20x xx |
| **Tel. kodas** | 274x0 |

**Korintijos nomas** (gr. Νομός Κορινθίας) – vienas iš Graikijos nomų, Peloponeso periferijos dalis. Sostinė – Korintas (36,5 tūkst. gyv.).

Pietuose Korintijos nomas ribojasi su Argolidės nomu, vakaruose – su Achajos nomu, rytuose – su Atikos periferija. Į šiaurę nuo jo yra Korinto įlanka, kuri skiria nuo Bojotijos nomo.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Korinto lyga** (gr. Συνέδριο της Κορίνθου = *Synedrio tes Korinthou*), arba **Helenų lyga** – Senovės Graikijos lyga, miestų-valstybių ir regionų sąjunga, egzistavusi 338–322 m. pr. m. e. kurios sukūrimas buvo inspiruotas Makedonijos.

Raida
-----

|  |
| --- |
| **Senovės Graikijos istorija** |
| Priešistorinė Graikija |
| Egėjo civilizacija: |
| Kikladų kultūra |
| Mino civilizacija |
| Mikėnų kultūra |
| Graikijos tamsieji amžiai |
| Archajinis laikotarpis: |
| regionai, poliai, kolonijos |
| Klasikinis laikotarpis: |
| Persų karai > Delo l. > Peloponeso l. > Tėbų h. > Korinto l. |
| Makedonijos imperija (Argeadai) |
| Helenizmas |
| Antipatridai, Antigonidai, Epyras, Achajos lyga, Etolijos lyga |
| *Romos imperija*: |
| Achaja, Makedonija, Epyras, Kreta ir Kirenaika |
| **Graikijos istorija** |

338 m. pr. m. e. jungtinės graikų pajėgos pralaimėjo Makedonijai Cheronėjos mūšį, ir po to Makedonijos karalius Filipas II sukūrė Helenų lygą, apėmusią didelę dalį graikų polių: senosios Tėbų hegemonijos, Antrosios Atėnų imperijos, Korinto, Etolijos ir kitas sritis.

Steigimo dokumente buvo numatyta, kad lygos nariai išlaikys savo konstitucijas, bet sostinė, kur rinksis pagrindinis valdymo organas sinedrionas bus Korinto mieste. Nariai įsipareigojo teikti karines pajėgas, priklausomai nuo jų dydžio ir galių, tačiau pagrindiniu armijos vadu buvo skiriamas Makedonijos karalius.

Teritoriškai lyga apjungė didžiąją dalį graikų miestų-valstybių, ir tai istorijoje atsitiko pirmą kartą. Lygai nepriklausę svarbiausios graikų valstybės buvo Sparta (Lakonija), Kretos lyga, Epyro lyga ir Tesalijos lyga. 331 m. pr. m. e. ir Sparta buvo priversta į ją įsijungti.

Lyga nustojo egzistuoti 322 m. pr. m. e. įvykus Lamijos karui. Vėlesniais laikais ją pakeitė Achajos ir Etolijos lygos.
|  |
| --- |
| **Adutiškio vidurinės mokyklos Svirkų skyrius** |
| [[Vaizdas:|Adutiškio vidurinės mokyklos Svirkų skyrius herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Adutiškio vidurinės mokyklos Svirkų skyrius|250px]] |
| **Adresas** | Svirkos, Švenčionių rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Algirdas Uziala |
| **Mokinių skaičius** | 86 |
| **Įkūrimo data** | 1962 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

**Adutiškio vidurinės mokyklos Svirkų skyrius** (buvusi ***Svirkų pagrindinė mokykla***) – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Svirkose (Švenčionių raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 290509650. Steigėjas Švenčionių rajono savivaldybės taryba. Nuo 2012 m. Adutiškio vidurinės mokyklos Svirkų skyrius.

Istorija
--------

Mokykla įsteigta 1962 m. Nuo 1952 m. Svirkose veikė lenkiška pradinė mokykla. 1955 m. ji perkelta į dabartinį pastatą, 1957 m. joje įsteigtos lietuviškos pradinės klasės. 1962 m. pastačius mokyklos priestatą, sujungtos Svirkų ir Davaisių septynmetės mokyklos. Mokiniai mokomi lietuvių, lenkų, rusų kalbomis. Tėvams pageidaujant nuo 1964 m. mokykloje dėstoma lietuvių ir rusų kalbomis. 2000 m. rugsėjo 1 d. mokykla tapo lietuviška. 2012 m. rugsėjo 1 d. Svirkų pagrindinė mokykla prijungta prie Adutiškio vidurinės mokyklos.

Direktoriai
-----------

* Algirdas Uziala

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2013-06-25 iš Wayback Machine projekto.
Zambijos gyventojų sk. kitimas 1961-2008 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Zambijos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 13 881 336 (2011 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 46,7 %
* *15-64 m.:* 50,8 %
* *65 m. ir vyresni:* 2,5 % (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 16,6 m.
* *vyrų:* 16,5 m.
* *moterų:* 16,6 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 3,062 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 44,08 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 12,61 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,84 migrantų/1000 gyv. (2011 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 36 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 3,2 % (2010 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,02 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,68 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1 vyro vienai moteriai (2011 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 66,6 mirusiųjų/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 52,36 m.
* *vyrų:* 51,13 m.
* *moterų:* 53,63 m. (2011 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 80,6 %
* *vyrų:* 86,8 %
* *moterų:* 74,8 % (2003 m. sur.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Zambija (angliškai) Archyvuota kopija 2020-04-24 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zambijos demografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Zambijos miestai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rospudalenk. *Rospuda* |
| --- |
| 

RospudaRospuda

54°12′23″ š. pl. 22°37′23″ r. ilg.﻿ / ﻿54.20639°š. pl. 22.62306°r. ilg.﻿ / 54.20639; 22.62306﻿ (Rospuda (kaimas))Koordinatės: 54°12′23″ š. pl. 22°37′23″ r. ilg.﻿ / ﻿54.20639°š. pl. 22.62306°r. ilg.﻿ / 54.20639; 22.62306﻿ (Rospuda (kaimas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Suvalkų apskritis Suvalkų apskritis |
| **Valsčius** | Pilypavo valsčius |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 16-424 |

 *Kitos reikšmės – Rospuda (reikšmės).*
**Rospuda** (lenk. *Rospuda*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 5 km į šiaurę nuo Pilypavo, apie 26 km į šiaurės vakarus nuo Suvalkų ir 128 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra šalia Rospudo ežero.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Pasak Suvalkijos vietovardžių ir vandenvardžių tyrinėtojo, švedų profesoriaus Knut Olof Falk, šalia kaimo esanti upė ganėtinai ilgai būdavo vadinama *Dowspuda* ir *Rowspuda*, tikėtina, kad pagrindinis upės hidronimo žodis yra *Dowspuda*, kuris kilęs nuo jotvingių ar lietuvių kalbos žodžių junginio *Dau* ir *Spūda* – *Daug spausti*. Toks pavadinimas galėjo atsirasti dėl pavasariais labai stipriai kylančio vandens lygio (kartais apie 1 m.) ir upės sraunumo. Toks vandens lygio pakilimas pakeisdavo upės intakų vandens srovės kryptį. Pirmą kartą upė paminėta Račkų bažnyčios kronikose 1599 metais.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Rospudo ežeras;
* Rospudos upė.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPilypavo valsčiaus gyvenvietės |
| --- |
|  |
| 
Agrafinuvka • Bartnia Gura • Bitkovas • Čarnė • Čostkuvas • Garbas • Jemielistė • Mėrūniškiai • Nova Dempščizna • Nove Motulė • Olšanka • Pieckai • Pilypavas • Rospuda • Smolenka • Stara Dempščizna • Stare Motulė • Supieniai • Šafrankai • Tabaluvka • Ūta • Vulka • Zusnas  |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Dantų implantas** – natūralios danties šaknies pakaitalas, titaninis varžtelis, kuris chirurginiu būdu įsukamas į žandikaulį vietoje iškritusio ar pašalinto danties šaknies. Implantai naudojami vienam, keliems ar visiems dantims atkurti. Yra daug būdų atkurti danties vainiką, tačiau tik implantai leidžia atkurti visą dantį – tiek šaknį, tiek vainiką. Jie laiko dirbtinių dantų vainikėlį ar tiltą taip, kaip šaknys laiko dantį savo vietoje. Dantų implantai padeda atkurti prarastus dantis nešlifuojant ir neapkraunant šalia esančių dantų. Implantas įsriegiamas į žandikaulio kaulą. Esant poreikiui prie jo tvirtinamas laikinas dantis ar dantys, kurie vėliau pakeičiami naujais nuolatiniais dantimis.

Dantų implanto schema

Dantų implantų atsiradimo istorija
----------------------------------

Šiuolaikinių titaninių dantų implantų išradėju laikomas švedų mokslininkas profesorius Per-Ingvar Brånemark. Praėjusio amžiaus šeštajame dešimtmetyje mokslininkas atrado, kad titanas, labai stiprus ir lengvas metalas, įsodintas į natūralų kaulą, gali tarnauti kaip pagrindas, keičiant natūralius dantis dirbtiniais. Žmogaus organizmas, paprastai atmetantis bet kokius svetimkūnius, priima titaną, ir šis lengvai „adaptuojasi" žandikaulyje. Šis fenomenas buvo pavadintas osteointegracija t.y „kaulo susijungimu". Pirmuoju pasaulyje pacientu, kuriam 1965 metais profesorius Per-Ingvar Brånemark įdėjo implantus, tapo švedas Gösta Larsson. Naujieji dantys jam tarnavo iki gyvenimo pabaigos, t.y daugiau nei 40 metų - Gösta Larsson mirė 2006 metais.

Profesoriaus Per-Ingvaro Brönemarko garbei jo išrasta implantavimo sistema, kurią gamina dantų implantų gamintoja „Nobel Biocare", vadinama *Brånemark System*. Iki šių dienų ji išliko viena sėkmingiausių iš pasaulyje egzistuojančių implantavimo sistemų. 1982 metais Toronte vykusioje konferencijoje profesorius pristatė savo mokslinius tyrimus „Osteointegracija klinikinėje odontologijoje". Šie tyrimai laikomi atskaitos tašku, kuomet buvo pripažintas ir pradėtas dantų atkūrimui plačiai taikyti dantų implantavimas. Tais pačiais metais JAV maisto ir vaistų administracija patvirtino titano naudojimą implantavimui Jungtinėse Amerikos Valstijose.

2012 metais osteointegracijos gimimo miestu vadinamame Geteborge buvo atšvęstas 60 metų osteointegracijos ir 30 metų kliniškai patvirtinto gydymo dantų implantais jubiliejus, renginyje dalyvavo pats išradėjas Per-Ingvar Brånemark ir jo komanda.

Šaltiniai
---------


Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Dantų implantai***

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Virškinimo sistema ← **Burna**  

Dantys -
Dantenos -
Liežuvis -
Seilių liaukos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rutilo papuošalas
**Rutilas** – oksidų klasės mineralas, cheminė sudėtis – titano dioksidas TiO2. Kristalinė struktūra – tetragoninė. Tuo jis skiriasi nuo tos pačios cheminės sudėties kitų dviejų titano dioksidų. Kaip ir ilmenitas, rutilas yra vienas iš titano rūdų.

Rutilas turi labai didelį lūžio rodiklį. Tankis – 4,25. Kietumas pagal Moso skalę – 6-6,5.

Rutilas yra rausvos, rusvos spalvos. Kartais pasitaiko gelsvo, violetinio atspalvio agregatų. Dažniausiai randama neskaidri rutilo forma, tačiau pasitaiko ir skaidrių agregatų. Lūžis – sub - kriaukliškas, blizgesys – metališkai - deimantinis.

Rutilas randamas magminėse uolienose, kaip antai gneise, kuris būna paveiktas cheminio dūlėjimo procesų. Taip pat metamorfinėse uolienose.

Rutilas naudojamas kaip dažų priedas. Skaidrūs kristalai naudojami juvelyrikoje.
**486958 Arrokoth**|  Arokoto vaizdas iš New Horizons kosminio zondo |
| Atradimas |
| Atradėjas | Marc Buie |
| Atrastas | 2014 m. birželio 26 d. |
| Orbitos charakteristikos |
| Epocha | 2458600.5(2019 m. balandžio 27 d.) |
| Afelio nuotolis | 46.442 AU |
| Perihelio nuotolis | 42.721 AU |
| Didysis pusašis | 44.581 AU |
| Ekscentricitetas | 0.04172 |
| Orbitinis periodas | 297.67 m |
| Posvyris | 316.551° |

**486958 Arakotas** (iš pradžių vadintas **2014 MU69**) – transneptūninis objektas Koiperio juostoje. Objektas yra 36 km ilgio, sudarytas iš dviejų planetoidų (21 km ir 15 km ilgio), kurie atskirai vadinami *Ultima* ir *Thule*. Didesnis *Ultima* objektas pradžioje susidarė iš 8 skirtingų 5 km diametro dydžio objektų, vėliau prie susidariusio kūno prisijungė *Thule*.

Pro šį objektą 2019 m. sausio 1 d. praskriejo NASA kosminis zondas „New Horizons". Tokiu būdu Arakotas tapo tolimiausiu Saulės sistemos kosminiu kūnu, kurį ištyrė kosminis aparatas.[1]

Tuo metu, kai zondas praskriejo pro šį objektą, jis buvo vadinamas **Ultima Thule**. Vėliau, 2019 m. lapkričio 12 d. oficialios ceremonijos metu objektas buvo pavadintas Arokoto vardu. Šis vardas duotas nuo išnykusios algokinų kalbų pošeimio pouhatanų kalbos žodžio, reiškiančio įkvėpimą stebėti žvaigždes ir dangų.[2]

Arakotas buvo atrastas 2014 m. birželio 26 d. JAV astronomo Marc Buie ir „New Horizons" atradimų mokslinės komandos, naudojant Hablo kosminį teleskopą. Šis atradimas padarytas jau prasidėjus „New Horizons" misijai.[3]

Arakoto žvaigždinis periodas yra 298 metai, jis priskiriamas prie koiperoidų.

Galerija
--------

* 24 val. iki artimiausio praskriejimo, 1,9 milijono km
* 1 milijonas km
* 5:27 UT, 6 600 km
* 5:42 UT, po artimiausio praskriejimo; 8 900 km

Šaltiniai
---------

1. ↑  New Horizons Successfully Explores Ultima Thule
2. ↑  New Horizons Kuiper Belt Flyby Object Officially Named 'Arrokoth'
3. ↑  The Moment We First Saw Ultima Thule Up Close
**Sosipatra Efesietė** (sen. gr. Σωσιπάτρα) – IV a. pr. helenų filosofė neoplatonikė, teurgė. Jos gyvenimas žinomas iš Eunapijo „Sofistų gyvenimo".

Gimė turtingoje žemvaldžių šeimoje netoli Efeso. Pasak legendos, kai Sosipatrai buvo penkeri metai, į dvarą užsuko du seneliai, nešini didelėmis krivūlėmis ir dėvintys odinius rūbus. Jie pasiprašė prižiūrėti dvaro vynuogyno. Šis stebuklingai užderėjo, ir tėvas pamatęs judviejų stebuklingas galias, atidavęs jiems mokyti savo dukterį.

Senoliai įšventino mergaitę į „chaldėjų išmintį", ji gavo aiškiaregystės dovaną. Sosipatra puikiai išmanė poeziją, filosofiją, retoriką, cituodavo klasikinius autorius, lengvai išspręsdavo filosofinius klausimus.[1]

Vėliau ji ištekėjo už Eustatijaus Kapadokiečio. Judviejų sūnus Antoninas taip pat tapo neoplatoniku. Po vyro mirties Sosipatra pasitraukusi į Pergamą, kur mokė filosofijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algis Uždavinys. *Helėniškoji filosofija. Nuo Numenijo iki Sirijano*. Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2003. p. 232–234.
| ***Juodasis Turinas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Torino nera |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Carlo Lizzani |
| Scenaristas (-ai) | Nicola BdaluccoLuciano Vincenzoni |
| Vaidina | Bud Spencer |
| Metai | 1972 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Juodasis Turinas** (it.  *Torino nera*) – 1972 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po to, kai futbolo rungtynių metu stadione nužudomas žmogus, policija suima ir apkaltina Rosario Rao – darbininką, anksčiau turėjusi konfliktų ir su teisėsauga, ir su nužudytuoju. Vyras atsiduria už grotų, o jo nepilnamečiai sūnūs Rafaelis ir Mino, padedami advokato Mankuzo, mėgina surinkti įrodymus ir rasti tikrąjį žudiką...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Bud Spencer – Rozario Rao
* Francoise Fabian – Liusija Rao
* Andrea Balestri – Rafaelis Rao
* Domenico Santoro – Mino Rao
* Marcel Bozzuffi – Frida
* Vittorio Duse – Kamarata
* Nicola Di Bari – Mankuzo
* Maria Baxa
* Carla Mancini
| **Danuta Jaskanislenk. *Danuta Jaskanis*** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. kovo 6 d. (91 metai)Siedlcas |
| Sutuoktinis (-ė) | Janas Jaskanis |
|  |
| Veikla | Lenkijos archeologė |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |

**Danuta Jaskanis** (lenk. *Danuta Jaskanis*, g. 1932 m. kovo 6 d. Siedlcas) – Lenkijos archeologė.

Biografija
----------

Vyras Janas Jaskanis. Studijavo Varšuvos ir Poznanės universitetuose.

1956-1980 m. Balstogės archeologijos muziejaus archeologijos skyriaus vedėja, Balstogės vaivadijos archeologijos paminklų konservatorė, nuo 1981 m. šios tarnybos vedėja, be to, Lenkijos archeologijos paminklų dokumentacijos centro darbuotoja.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria pirmųjų amžių baltų, daugiausia jotvingių, kultūrą ir baltų bei slavų kultūrų paribį ankstyvaisiais viduramžiais. Parengė Varšuvos archeologijos muziejaus parodos „Baltai – šiauriniai slavų kaimynai", 1978 m. lenkų kalba ir 1981 m. anglų kalba, 1987 m. vokiečių kalba, su M. Kačinskiu, katalogą, kuriame pateikė išsamią V a. pr. m. e. – XIV a. baltų kultūros apžvalgą. Tęstinio leidinio „Nemuziejinių archeologinių rinkinių katalogas" (*Katalog archeologicznych zbiorów pozamuzealnych*) 1988-1993 m. ir knygos „Archeologinis paminklas ir jo aplinka" (*Zabytek archeologiczny i środowisko*) 1980 m. redaktorė.

Bibliografija
-------------

* Jotvingiai (*Jaćwiez*), 1962 m.
* Balstogės vaivadijos proistorė (*Pradzieje Bialostoczyzny*), 1969 m.
* Lenkijos archeologinių vietų, įrašytų į saugomų vertybių sąrašą, katalogas (*Katalog stanowisk archeologicznych objętych rejestrem zabytków nieruchomych w Polsce*), 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Danuta Jaskanis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 582 psl.
| **Urtica urens** |
| --- |
| Gailioji dilgėlė (Urtica urens)Gailioji dilgėlė (*Urtica urens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Dilgėliečiai  *( Urticales)* |
| Šeima: | Dilgėliniai  *( Urticaceae)* |
| Gentis: | Dilgėlė  *( Urtica)* |
| Rūšis: | Gailioji dilgėlė  *( Urtica urens)* |

 |

**Gailioji dilgėlė** (*Urtica urens*) – dilgėlinių (*Urticaceae*) šeimos, dilgėlių (*Urtica*) genties augalas.

Vienmetis, 25-40 cm aukščio augalas, visas apaugęs smailiais ir trapiais dilginamaisiais plaukeliais. Palietus dilgėlę, plaukeliai įsminga į odą, nulūžta ir į žaizdelę patenka skruzdžių rūgšties lašelis. Rūgštis žaizdą graužia. Todėl nusidilginus oda parausta, ją niežti ir degina. Šaknis nedidelė, liemeninė. Stiebas status, keturbriaunis, gausiai šakotas ir lapuotas. Lapai priešiniai, kotuoti, kiaušiniški, pjūkliškai dantyti, viršūnė apybukė. Žiedai vienalyčiai. Kuokeliniai žiedai iš 4 balsvai žalių apyžiedžio lapelių ir 4 kuokelių, piesteliniai iš 4 žalių apyžiedžio lapelių ir 1 piestelės. Augalai vienanamiai, t. y. šluotelės pavidalo žiedynuose yra abiejų lyčių žiedai. Vaisius – mažas, pilkšvas, kiaušiniškas kaulavaisis. Vienas augalas subrandina 100–1300 ir daugiau sėklų. Jos geriausiai sudygsta peržiemojusios.

Žydi liepos – rugsėjo mėnesiais. Anksčiau buvo dažna piktžolė. Auga visoje Lietuvoje šiukšlynuose, soduose, daržuose, patvoriuose. Lapus galima vartoti maistui. Augalas vaistinis.

Šaltiniai
---------

* *Rudenį žydintys augalai*, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 8 psl.

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 60


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gailioji dilgėlė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°02′50″š. pl. 22°33′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.04722°š. pl. 22.55917°r. ilg.﻿ / 56.04722; 22.55917

Pavirvyčio alėjos ąžuolas
**Pavirvyčio alėjos ąžuolas** – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Telšių rajone, apie 2 km į pietvakarius nuo Tryškių, į pietus nuo Pavirvyčio kaimo, Juodėjuose, Virvytės hidrografiniame draustinyje. Auga netoli Pavirvyčio dvaro.

Kelyje  **4612**  Tryškiai–Kiršiai  pastatyta rodyklė veda į platų suartą lauką. Medis lengviau pasiekiamas pasukus pagal kitą nuorodą – „Pavirvyčio dvaro ąžuolas". Pavažiavus grunto keliu apie 200 m iki sodybos, toliau nuo šlagbaumo paeiti į pietus apie 100 m tarp sodybos ir dirbamo lauko, kur netoli seno šulinio tarp medžių pastatytas informacinis ženklas. Ąžuolas praktiškai nepasiekiamas, nes stūkso už vandeningos Juodupio vagos. Per upelį permestas kelių tarpsnių medinis lieptas sugriuvęs. Šalia yra senvagių, veši krūmokšniai, drėgmę mėgstanti augmenija.

Ąžuolas paskelbtas saugomu Lietuvos Respublikos aplinkos ministro 2012 m. birželio 13 d. įsakymu Nr. D1-495.

Duomenys
--------

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje: 5,50 m
* Medžio aukštis – 23,50 m
* Lajos aukštis – 3 m
* Amžius – apie 350 m

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Pavirvyčio alėjos ąžuolas žemėlapyje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTelšių rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Varnių regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Buožėnų geomorfologinis • Germanto kraštovaizdžio • Minijos pralaužos kraštovaizdžio • Plinkšių kraštovaizdžio • Virvytės hidrografinis |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Lauko Sodos botaninis-zoologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Aklažeris „Vokštelis" • Didysis Jomantų akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Degaičių parkas • Pavirvyčio alėjos ąžuolas • Pavirvyčio beržas • Pavirvyčio dvaro ąžuolas • Saloto dvikamienės liepos • Skliausčių ąžuolas • ~~Tado Blindos pušis~~ • Tryškių akmuo |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Buišių augavietė • Jomantų ąžuolas • Triliemenis ąžuolas |

 |
| **Danutė Čiurlionytė-Zubovienė** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. birželio 12 d.Petrovčizna, Baltarusija |
| Mirė | 1995 m. vasario 27 d. (84 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Tėvas | Mikalojus Konstantinas Čiurlionis |
| Motina | Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vladimiras Zubovas |
| Vaikai | Dalia, Konstantinas, Vytautas |
|  |
| Veikla | rašytoja, vertėja |
|  |
| Alma mater | 1936 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Danutė Čiurlionytė-Zubovienė** (1910 m. birželio 12 d. Petrovčizna prie Minsko – 1995 m. vasario 27 d. Kaune) – Lietuvos rašytoja, vertėja.

Biografija
----------

Tėvas Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, motina Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė, vyras architektas Vladimiras Zubovas. Vaikai Dalia, Konstantinas, Vytautas.

D. ir V. Zubovų kapas
1928–1936 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete. Tobulinosi Prancūzijoje.

Vaikams parašė prozos kūrinėlių „Šuniukas Padauža ir sumanioji Aldutė" (1936 m.), „Kiškis Piškis baltasis bajoras" (1940 m.), „Mažoji ligoninė" (1955 m.), scenos vaizdelių ir vaidinimų (rinkinys „Jonuko Dunduliuko teatras", 1946 m. „Miško mokykla", 1957 m.). Išvertė Žiulio Verno, Kornejaus Čiukovskio, Džanio Rodario knygų. Parašė atsiminimų knygą apie motiną „Patekėjo saulė" (išleista 1996 m.), periodikoje paskelbė atsiminimų apie lietuvių kultūros ir politikos veikėjus.

1999 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolės vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramutis Karmalavičius. *Danutė Čiurlionytė-Zubovienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 371 psl.

Nuorodos
--------

* Tokią Ją pažinojau // XXI amžius, 2005 m. gegužės 18 d. Nr. 38 (1339)
Koordinatės: 54°59′1.61″ š. pl. 23°30′5.72″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9837806°š. pl. 23.5015889°r. ilg.﻿ / 54.9837806; 23.5015889


|  |
| --- |
| **Lekėčių mokykla-daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Lekėčių mokykla-daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Pušyno g. 8, Lekėčiai |
| **Direktorius(-ė)** | Linas Adomaitis |
| **Mokinių skaičius** | 166 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1823 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 22 |

**Šakių rajono Lekėčių mokykla-daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Lekėčiuose (Šakių raj.), Pušyno g. 8, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190821325. Steigėjas Šakių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Lekėčių vidurinės mokyklos įkūrimo metais laikomi 1823 m. kai dvarininkas Dambravičius savo dvaro rūmuose Lekėčiuose atidarė mokyklą. Mokytoją samdė jis pats. Už mokslą mokykloje reikėjo atlikti tam tikrus patarnavimus dvarui, duoti maisto produktų mokinių išlaikymui. Dėstomoji kalba tuo metu buvo lenkų.

Dvarą nupirkus kitiems dvarininkams, apie 1858 m. mokykla uždaryta. Kai dvaras atiteko dvarininkui Jakubovskiui, jis 1874 m. vėl atidarė mokyklą savo namuose. Dėstė pats Jakubovskis, o algą jam mokėjo valstybė. Dėstoma buvo rusų kalba. 1882 m. Jakubovskis iš Lekėčių išvyko, o mokykla persikėlė į Mikytų kaimą, nors mokyklos pavadinimas liko toks pat: *Lekečaiskoje gminoje učilišče*. 1901 m. mokykla vėl grįžo į Lekėčius ir įsikūrė špitolės patalpose. Dėl neaiškių priežasčių 1906 m. mokykla perkeliama į gretimą kaimą, vadinamą Paryžiumi. 1911 m. mokykla vėl grįžta atgal į Lekėčius, į tas pačias špitolės patalpas, kurias užleidžia vietinis klebonas.

1915 m. vokiečių okupacinė valdžia mokyklą vėl iškėlė į Paryžių. Ir tik 1923 m. vietiniai gyventojai surinko pinigus mokyklos statybai pačiame miestelyje. Statybose dirbo vietiniai meistrai. Mokykla naujuose pastatuose dirbo iki pat 1979 m. vėliau persikėlė į sovietmečiu pastatytą naują pastatą.

1945 m. Lekėčiuose atidaryta progimnazija, kurioje veikė 1-4 klasės. Pradinėje mokykloje dirbo 3 mokytojai, progimnazijoje – 6. 1949 m. pradinė mokykla ir progimnazija sujungtos į septynmetę moyklą. Tuo metu mokėsi 261 mokinys. Nuo 1955 m. mokykla tapo vidurine. 1957 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. 2013 m. rugsėjo 1 d. Lekėčių vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę.

Direktoriai
-----------

* Linas Adomaitis

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Danutė Pečkaitienė-Majauskaitė** (1938 m. rugsėjo 30 d. Žikaronių k. Kaišiadorių r.), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Baigusi Semeliškių (Trakų r.) vidurinę mokyklą, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. J. Narvidas), kartu mokytojavo Marijampolio vidurinėje mokykloje. 1959–1964 choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. K. Kavecko klasė).

Nuo 1962 choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (konservatorijoje), 1976–1979 moksleivių choro studijos chormeisterė. Mokykloje išugdė apie 70 jaunųjų dirigentų.

1967–1987 Vilniaus statybos technikumo moksleivių mišriojo choro (60-90 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Chorą išmokė sudėtingesnių klasikinių ir šiuolaikinių autorių kūrinių, surengė koncertų Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, Latvijoje, Estijoje, Ukrainoje ir Rusijoje. Chorą parengė 1970, 1975, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė chorų apžiūrose bei konkursuose. Taip pat vadovavo vokaliniams ansmbliams ir jauniesiems solistams.

Nuo 1987 Trakų meno mokyklos (Grigiškių filialo) jaunių choro chormeisterė, šį chorą padėjo parengti 1995 išvykai į Vokietiją, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms bei 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje. Buvo renkama Vilniaus miesto Liaudies tarybos deputate. Sesuo Filomena Majauskaitė irgi kvalifikuota chorvedė – Trakų meno mokyklos Grigiškių filialo direktorė, vaikų choro vadovė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Leklanšė elemento** konstrukcija: 1 – amonio chlorido tirpalas, 2 – anglis ir mangano oksidas, 3 – akytas rezervuaras, 4 – anglies strypas, 5 – cinko strypas.
**Leklanšė elementas** – elementas, kuriame poliarizacija įveikiama naudojant mangano oksidą (kaip depoliarizuojantį reagentą). Oksidas šalina vandenilį lėčiau negu šis gaminasi, bet šalinimo procesas nenutrūksta ir kai elementas neveikia. Toks elementas sukuria 1,5V elektrovarą.

Istorija
--------

1866 metais Georgas Leklanšė sukonstravo ir užpatentavo savo vardu pavadintą galvaninį elementą. Jį sudarė elektrolitas iš amonio chlorido tirpalo, katodas iš anglies, depoliarizuojantysis reagentas iš mangano oksido ir anodas iš cinko.
  

Skystą elektrolitą sumaišius su užpildu (kleisteriu, krakmolu), buvo pašalinta elektrolito išsiliejimo tikimybė. Toks elementas vadinamas sausuoju elementu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Voltos elementas
* Paprastasis elementas