recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vytautas Jonas Nainys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1923 m. gegužės 26 d.Kretinga |
| Mirė | 1989 m. rugsėjo 18 d. (66 metai)Kaunas |
| Tėvas | Jonas Nainys |
|  |
| Veikla | gydytojas, antropologas, teismo medicinos specialistas |
| Partija | 1961 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1945 m. Kauno valstybinis universitetas |

**Jonas Vytautas Nainys** (1923 m. gegužės 26 d. Kretingoje – 1989 m. rugsėjo 18 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas, antropologas, teismo medicinos specialistas, medicinos mokslų daktaras, pedagogas, vadovėlių autorius.

Biografija
----------

Gimė gydytojo šeimoje. Mokėsi Kretingos gimnazijoje, 1940 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje, vėliau – Kauno valstybiniame Vytauto Didžiojo universitete, 1945 m. baigė Kauno universiteto Medicinos fakultetą. 1946 m. Kauno universiteto Anatomijos katedros dėstytojas, vėliau dirbo Patologinės anatomijos ir teismo medicinos katedroje, specializavosi teismo medicinoje. 1950 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją.

1950–1951 m. Kauno medicinos akademijos Anatomijos, 1956–1971 m. Teismo medicinos, nuo 1971 m. Anatomijos ir teismo medicinos katedros vedėjas. 1955–1960 m. Gydomojo fakulteto prodekanas ir dekanas; nuo 1968 m. profesorius. 1966 m. Tartu universitete apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją (habilitacinį darbą).

Nuo 1958 m. LSSR teismo medikų ir kriminalistų mokslinės draugijos pirmininkas. 1968–1988 m. LSSR buriavimo federacijos prezidiumo pirmininkas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė aparatą plonoms kaulų plokštelėms gauti, metodą lyčiai nustatyti, sudarė žmogaus ūgio ir galūnių ilgių nustatymo iš galūnių proksimalinių kaulų lenteles.

Dalyvavo ekshumuojant ir ištiriant Kauno IX forte palaidotų II Pasaulinio karo aukų, taip pat Kristijono Donelaičio, Stepono Dariaus ir Stasio Girėno, kitų žymių asmenų palaikus.

Skaitė pranešimus tarptautiniuose kongresuose Los Andžele (1969 m.), Leningrade (1970 m.), VDR (1977, 1978, 1982, 1984 m.), Lenkijoje (1977, 1979 m.), Čekoslovakijoje (1984 m.). Paskelbė per 200 publikacijų, išleido teismo medicinos vadovėlį, keletą mokomųjų knygų ir metodinių rekomendacijų.

Bibliografija
-------------

* Teismo medicina: vadovėlis (su Juozu Markuliu), 1969 m. 2 leid. 1979 m.
* Teismo medicininis lavono tyrimas (su A. Cėpla), 1970 m.
* Asmenybės nustatymas pagal galūnių proksimalius kaulus, 1972 m. rusų kalba
* Gyvų žmonių tyrimas teismo medicinoje (su A. Cėpla), 1973 m. 2 leid. 1982 m.
* Lavono apžiūra įvykio vietoje (su A. Cėpla), 1975 m.
* Lietuvių antropologijos metmenys, bendraautoris, 1991 m.

Įvertinimas
-----------

* 1983 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Jonas Nainys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 175
2. ↑  *Vytautas Jonas Nainys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 10 psl.
|  |
| --- |
| Votreno Liudo premija |
|  
Apdovanojimų ceremonija 2013 m. |
| Įteikiamas už | pasiekimus geografijoje |
| Pristato | Nepriklausoma 5 narių komisija |
| Vieta | Vogėzų Sen Djė |
| Šalis | Prancūzija Prancūzija |
| Atlygis | 3 500 € |
| Pirmasis apdovanojimas | 1991 m. |

**Votreno Liudo premija** (angl. *Vautrin Lud Prize*) – aukščiausias apdovanojimas geografijos srityje. Premija įsteigta 1991 m. dar žinoma kaip „Nobelio geografijos premija". Pavadinta vardu prancūzų švietėjo Votreno Liudo (1448–1527), pasiūliusio Naująjį pasaulį pavadinti „Amerika" Amerigo Vespučio garbei. Apdovanojimas kasmet rudenį teikiamas Tarptautiniame geografų festivalyje (pranc. *Festival international de géographie, FIG*), vykstančiame Lotaringijoje, V. Liudo gimtajame Vogėzų Sen Djė mieste. Premijos laureatą skiria nepriklausoma komisija iš penkių narių, išrinktų iš Tarptautinės geografijos sąjungos sąrašo. 2013 m. duomenimis, premijos dydis buvo 3 500 €.

Istorija
--------

Įsteigti Votreno Liudo premiją 1990 m. pasiūlyta Tarptautinio geografų festivalio įkūrėjui Christian Pierret, siekiant tinkamai įvertinti žymiausius gyvenančių mokslininkų pasiekimus geografijos srityje, „kaip Nobelio pamirštoje vienoje mokslo sričių".

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Votreno Liudo premija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3  U. T. Dallas’ Brian Berry to Receive World’s Top Honor for Geographers Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  voir photographie :
3. ↑  Les mystères du prix international de géographie Vautrin-Lud
**Vytautas Jasulaitis** (1929 m. gegužės 8 d. Kaunas – 2003 m. spalio 2 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius, visuomenės veikėjas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas pulkininkas Vincas Jasulaitis. 1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1969 m. technikos mokslų kandidatas.

1962–1963 m. dirbo „Lietkelprojekte". 1963–1969 m. Kauno politechnikos instituto, 1969–1993 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1987–1993 m. Kelių katedros vedėjas, nuo 1973 m. docentas. 1993–1995 m. – Vilniaus miesto meras.

Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių sąjungos vienas atkūrėjų, 1993–1994 m. – jos centro valdybos pirmininkas. 1998–2003 m. Lietuvos kariuomenės karių, nukentėjusių nuo sovietinio ir nacistinio genocido, artimųjų sąjungos pirmininkas. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie Lietuvos kariuomenę autorius.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos kariuomenės artilerijos pulkininkas Vincas Jasulaitis, 1998 m.
* Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953 m. t. 1-3, 2001–2003 m. vienas iniciatorių, autorių ir redaktorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Jasulaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 586 psl.
**Leonas Laimutis Mačiūnas** (1928 m. liepos 17 d. Alytuje – 2014 m. gegužės 29 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas chirurgas, šachmatininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1945–1946 m. studijavo Vilniaus universitete, 1946–1950 m. Kauno universiteto medicinos fakultete. 1988 m. medicinos mokslų daktaras.

1950–1967 m. dirbo Kauno greitosios pagalbos stotyje, Kauno antrojoje ligoninėje. 1953–1957 m. dėstė Kauno medicinos mokykloje. 1968–1977 m. Vilniaus klinikinės ligoninės gydytojas, kartu 1970–1977 m. dėstė Vilniaus medicinos mokykloje, 1977–1998 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1991 m. profesorius.

1983 m. šachmatų žaidimo susirašinėjant komandinių pirmenybių čempionas. Lietuvos katalikų mokslų akademijos medicinos skyriaus pirmininkas nuo 1995 m. Pasaulinės gydytojų katalikų federacijos Europos asociacijų valdybos narys nuo 2000 m. Pasaulinės gydytojų federacijos Už žmogaus gyvybę Lietuvos asociacijos valdybos narys nuo 1997 m.

Palaidotas Liepynės kapinėse.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – skrandžio ir dvylikapirštės žarnos ulcerogeninės (linkusios opėti) zonos opaligės etiopatogenezė, klinika ir chirurginis gydymas. Paskelbė daugiau kaip 270 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Opaligė – gravitacinė liga, 1991 m.
* Apendicitas, su kitais, 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonas Laimutis Mačiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 759 psl.
Brigados generolas Zaza Gogava
**Zaza Gogava** (gruz. ზაზა გოგავა, g. 1971 m. liepos 14 d.) – Gruzijos ginkluotųjų pajėgų brigados generolas, nuo 2006 m. lapkričio Gruzijos generalinio štabo viršininkas.

Biografija
----------

1994 m. baigė Tbilisio valstybinį techninį universitetą, Nuo 1995 iki 2002 mokėsi JAV.

1995 m. pradėjo dirbti Gruzijos saugumo pajėgų specialios paskirties grupėje „Omega". Nuo tada tarnavo įvairiuose priešteroristiniuose daliniuose ir specialųjų jėgų padaliniuose, nuo 2003 m. Specialiųjų operacijų centro Priešteroristinio skyriaus viršininkas, nuo 2004 m. elitinio policijos specialiosios paskirties diviziono „Gulua" (pavadinto generolo G. Gulua garbei) vadas, vėliau (2004 m.) Specialiosios paskirties brigados vadas.

Nuo 2006 m. Gruzijos ginkluotųjų pajėgų generalinio štabo viršininko pavaduotojas, nuo 2006 m. lapkričio mėn. Generalinio štabo viršininkas[1].

Nuorodos
--------

1. ↑  Chief of Joint Staff of the Armed Forces of Georgia. Ministry of Defense of Georgia. Tikrinta 2008.04.02.
| **Leonas Kozlovskislenk. *Leon Tadeusz Kozłowski*** |
| --- |
|  |
| Herbas "Jastrzębiec" |
| Herbas "Jastrzębiec" |
|  |
| Gimė | 1892 m. birželio 6 d.Rembiešicai |
| Mirė | 1944 m. gegužės 11 d. (51 metai)Berlynas |
|  |
| Veikla | Lenkijos politikas, archeologas |
| Pareigos | Lenkijos ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Jogailos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Leonas Kozlovskis |

**Leonas Tadas Kozlovskis** (lenk. *Leon Tadeusz Kozłowski*, 1892 m. birželio 6 d. Rembiešicai, Šventojo Kryžiaus vaivadija – 1944 m. gegužės 11 d. Berlynas, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lenkijos politikas, archeologas.

Biografija
----------

1914–1917 m. kovėsi lenkų legionuose, priklausė Lenkų karinei organizacijai. 1921–1931 m. ir 1935–1939 m. Lvovo universiteto profesorius. 1935 m. Lenkų mokslų akademijos narys.

1928–1935 m. Seimo narys, 1935–1939 m. senatorius. 1930–1932 m. žemės reformų ministras. 1934 m. gegužės 15 d. – 1935 m. kovo 28 d. Lenkijos ministras pirmininkas. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui 1939–1941 m. kalintas TSRS, nuteistas mirti, bet amnestuotas. Priklausė V. Anderso lenkų armijai, dezertyravo pas vokiečius. Internuotas Berlyne, lenkų karo lauko teismo už akių nuteistas mirti. Žuvo per bombardavimą.

Atstovavo vadinamajai neoautochtonų mokyklai, teigė, kad slavų protėviai gyvenę Oderio ir Vyslos baseinuose.

Bibliografija
-------------

* Ankstyvoji, vėlyvoji ir vidurinė bronzos epocha Lenkijoje (*Wczesna, starsza i środkowa epoka brązu w Polsce*), 1928 m.;
* Pietryčių Lenkijos priešistorės apybraiža (*Zarys pradziejów Polski poludniowo-wschodniej*), 1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonas Kozlovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 695 psl.
| **Vytautas Jablonskis** |
| --- |
| Gimė | 1916 m.Lenkimai, Lenkimų valsčius, Kretingos apskr. |
| Mirė | 1948 m. spalio 19 d. (~32 metai)Jokūbavas, Kretingos valsčius, Kretingos apskr. |
| Tėvas | Valys |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Vidmanto kuopos Kaributo būrio vadas |

Kryžius Jokūbave 1948 m. žuvusiems partizanams atminti (skulpt. V. Vaičiūnas, pastatė J. Mickus, 2004 m.)
**Vytautas Jablonskis (Jablonskas)**, slap. **Vanagas** (1916 m. Lenkimų k. Lenkimų valsčius, Kretingos apskr. – 1948 m. spalio 19 d. Jokūbavas, Kretingos valsčius, Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Vidmanto kuopos Kaributo būrio vadas.

1941-1944 m. dirbo Valstybės policijos Plungės skyriaus viršininku. Nuo 1944 m. Lietuvos laisvės armijos narys. 1947 m. birželio mėn. paskirtas Kardo rinktinės Skirmanto kuopos Lenkimų būrio (veikė Lenkimų, Margininkų, Juodeikių, Večių kaimų apylinkėse), vėliau – Gargždų valsčiuje veikusio Vidmanto kuopos Kaributo būrio vadas.

Žuvo 1948 m. spalio 19 d. ankstų rytą Jokūbavo kaimo rytiniame pakraštyje, prie partizanų rėmėjo ir ryšininko Jono Jokšo sodybos, kartu su būrio partizanais Petru Benečiu-Algiu ir Kazimieru Jašinsku-Krivaičiu patekęs į Kretingos stribų ir enkavedistų surengtą pasalą.

  

Vardas įamžintas 1992 m. Kardo rinktinės partizanų atminimui skirtame paminkle Kretingos senosiose kapinėse (architektas Edmundas Giedrimas) ir 2004 m. Jokūbavo bažnyčios šventoriuje pastatytame atminimo kryžiuje (skulptorius Virgilijus Vaičiūnas).

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1243, l. 288, 300.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma, l. 5.
* Dalia Kuodytė. Žemaičių apygarda Kardo (Kardų) rinktinė. – Laisvės kovų archyvas, t. 7. Kaunas, 1993, p. 5.
Palydovas „ESTCube-1"
**ESTCube-1** – pirmasis Estijos ir Baltijos šalių palydovas, sukurtas Tartu universiteto, Estijos aviacijos akademijos, Talino technologijų universiteto ir Gyvybės mokslų universiteto studentų ir sėkmingai iškeltas į orbitą 2013 m. gegužės 7 d. iš kosmodromo Prancūzijos Gvianoje. Estija tapo 41–ąja kosmine valstybe, paleidusia Žemės palydovą.

Aparatas paleistas raketos-nešėjos „Vega" pagalba su kitais dviem palydovais - Europos „Proba V" ir Vietnamo VNREDSat-1A 2 val. 6 min. Grinvičo (5 val. 6 min. Lietuvos) laiku, pasiekė orbitą apie 4 val. 6 min. (7 val. 6 min.), o Estijoje virš horizonto pirmąkart pakilo 10 val. 30 min. vietos (ir Lietuvos) laiku.

Misijos tikslai
---------------

Palydovo sandara
Misija siekiama išbandyti saulės baterijų 10 m „Hoytether" elementą (elektrinę burę), jo galią, jungtį, padaryti jo nuotraukas, taip pat fotografuoti Žemę. Saulės vėjo burė, išrasta Suomijos meteorologijos instituto mokslininko Pekkos Janhuneno. Elektrinė burė yra naujo tipo kosminis variklis, kuris judėjimo momentą sukuriamas naudojant nuo Saulės sklindantį elektringųjų dalelių srautą. Manoma, jog tokios burės ateityje galės būti naudojamos tarpplanetiniams skrydžiams, taip pat aparatuose, kurie rinktų Žemės orbitoje skriejančias kosmines šiukšles.

Palydovo įranga buvo sukurta bendradarbiaujant su Suomijos meteorologijos institutu ir Vokietijos kosmoso centru (DLR). Estijos universitetų studentai yra atsakingi už palydovo tyrimų specializacijos parinkimą, projekto finansavimo šaltinių paiešką bei formalumų, susijusių su palydovo iškėlimu į orbitą, tvarkymą. Universitetų mokslininkai atlieka stebėtojų ir konsultantų pareigas. Tikimasi ateityje vystyti Estijos kosmoso ir aukštųjų technologijų pramonę, skleisti kosminių technologijų pažinimo idėjas. Projektu taip pat siekiama įrodyti, kad estų specialistai gali dalyvauti kosmoso tyrimuose.

Istorija
--------

Sovietmečiu Estijoje buvo gaminami kai kurie kosminiuose laivuose naudojami prietaisai, tačiau per paskutiniuosius 15 metų jokios pažangos šioje srityje nebuvo pasiekta. Estijos studentų palydovo projektas prasidėjo 2008 m. Tartu universitete pagal tam reikalui sukurtą Mokslo ir švietimo bendradarbiavimo programą „ESTCUBE", kurios tikslas – vystyti kosmines technologijas, inžinerijos ir matematikos disciplinas, suteikiant studentams, be teorijos, praktinių įgūdžių.

Duomenys
--------

* Operatorius – Tartu universitetas
* Raketa-nešėja – PSLV
* Konfigūracija – CubeSat (1U)
* Masė – 1,05 kg
* Orbitos aukštis – ~670 km
* Skrydžio trukmė –

Kiti Baltijos šalių pirmieji palydovai:

* „Venta-1"
* „LituanicaSAT 1"

* Dailininko vizija
* Palydovo prototipas
* Saulės baterijų elementai
* Palydovo kameros prototipas
* Kūrėjų komanda

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   ESTCube-1 eksperimentas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: ESTCube-1** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* ESTCube-1 palydovas
* Estijos studentai ruošiasi paleisti palydovą
| ***Leonas Morenas, kunigas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Léon Morin, prêtre |
| Kilmės šalis |  Prancūzija  Italija |
| Režisierius | Jean-Pierre Melville |
| Scenaristas (-ai) | Jean-Pierre Melville |
| Vaidina | Jean-Paul Belmondo  Emmanuelle Riva  Irene Tunc  Nicole Mirel |
| Metai | 1961 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 117 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Leonas Morenas, kunigas** (pranc.  *Léon Morin, prêtre*) – 1961 m. sukurtas filmas pagal to paties pavadinimo Béatrix Beck romaną, 1952 m. apdovanotą Gonkūrų premija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Paul Belmondo – kunigas Leonas Morenas
* Emmanuelle Riva – Barnė
* Irene Tunc – Kristina
* Patricia Gozzi – Frensė
* Nicole Mirel – Sabina
* Gisele Grimm – Liusjena
* Marco Behar – Edelmanas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prancūzijos Alpių miestelis Antrojo pasaulinio karo metais. Barnė, jauna našlė, gyvenanti kartu su mažamete dukra, prijaučia pasipriešinimo judėjimui, tačiau bijo galimų represijų, nukreiptų prieš žydus. Kadangi dukters tėvas buvo žydas, moteris nusprendžia pakrikštyti dukrą ir vėliau išsiunčia ją į kaimą, kur mano būsiant saugiau. Eidama pro bažnyčią, ji nusprendžia užeiti į ją ir sutiktam kunigui išdėti viską, ką ji galvoja apie tikėjimą. Jos nuostabai, klausykloje sutiktas jaunas kunigas Leonas Morenas nepuola jai prieštarauti, tačiau pasiūlo giliau pažvelgti į tikėjimą. Suintriguota Barnė apsilanko pas jį dar kartą ir gauna knygų, kurios pamažu keičia visą jos požiūrį ir į tikėjimą, ir į tai, kas vyksta aplinkui. Palaipsniui ji tampa tikinti ir savo pasikeitimu sudomina savo bendradarbes, kurios taip pat nusprendžia aplankyti ją taip pakeitusį kunigą. Netrukus Barnė supranta, kad pavydi ir yra jam neabejinga...

Apdovanojimai
-------------

* BAFTA nomnacija – geriausias užsienio aktorius (J.-P. Belmondo)
* Venecijos kino festivalis – Venecijos miesto apdovanojimas (J.-P. Melville)
| **Vytautas Jovaiša** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. spalio 26 d. (91 metai)Klaipėdoje |
|  |
| Veikla | choro dirigentas ir pedagogas. |

**Vytautas Jovaiša** (1931 m. spalio 26 d. Klaipėdoje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1950 gegužės mėn. saugumo agentų buvo suimtas ir už antitarybinę veiklą nuteistas 25 metus kalėti. Bet, mirus Stalinui, bausmė sumažinta iki šešerių metų. Gyveno ir dirbo Sibire – Vorkutoje. Grįžęs į Lietuvą, 1956–1959 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. B. Daukintaitė, A. Buzys ir A. Kepenis). 1960–1966 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. K. Griauzdės klasė).

Nuo 1959 Priekulės vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir kultūros namų meno vadovas.

Nuo 1960 dėstė muziką ir dainavimą Šilutės 1-ojoje vidurinėje mokykloje ir dirbo kultūros namų meno vadovu. 1964 I respublikinei moksleivių dainų šventei parengė jaunučių chorą. 1960–1965 vadovavo Šilutės kultūros namų mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir solistams. Chorą paruošė 1960 ir 1965 respublikinėms dainų šventėms, respublikinėse apžiūrose su juo laimėjo prizinių vietų, dalyvavo jaunimo šventėse Rambyne, Latvijos ir Estijos rajonų dainų šventėse, koncertavo Klaipėdoje ir Kaune.

1965–1992 Šilutės vaikų muzikos mokyklos direktorius, jaunių choro ir akordeonistų orkestro vadovas. Abu kolektyvus parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei, o vaikų chorą ir 1975 respublikinei dainų šventei. 1972–1977 Šilutės melioracijos statybos valdybos mišriojo choro vadovas. Kolektyvą paruošė 1975 respublikinei dainų šventei, chorų apžiūrose su juo pelnė prizinių vietų, koncertavo Smolensko ir Maskvos sričių gyvenvietėse. 1979–1986 vadovavo Šilutės rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, su kuriuo dalyvavo 1980 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse, nemažai koncertavo, dalyvavo televizijos laidoje ir įvairiuose kultūros renginiuose.

Nuo 1992 Šilutės politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro (50 dalyvių) „Pamario aidas" (1995) vadovas. Choras dalyvavo koncertuose, chorų sąskrydžiuose Vilniuje (1993), Panevėžyje (1995) ir Klaipėdoje (1997), parengtas 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje (talkino Č. Jovaiša). 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei paruošė Žibų pradžios mokyklos jaunučių chorą.

V. Jovaiša buvo Šilutės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, 1965–1974 rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, meno mėgėjų kolektyvų vertinimo komisijos pirmininkas arba narys ir konsultantas. Sukūrė dainų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1969 jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Vytautas Jančys** (1922 m. gruodžio 20 d. Kaune – 1990 m. gruodžio 1 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos kompozitorius, smuikininkas.

Biografija
----------

1938–1943 m. studijavo Kauno konservatorijos Vlado Motiekaičio smuiko klasėje, 1946–1949 m. Štutgarto aukštojoje muzikos mokykloje, kompozicijos klasėje. 1941–1944 m. Kauno radiofono orkestro ir Valstybės teatro smuikininkas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1948 m. čia vadovavo chorui „Sietynas", dėstė muziką lietuvių gimnazijoje. Nuo 1949 m. gyveno JAV, griežė smuiku Bostono „Civic" simfoniniame orkestre, studijavo matematiką, techniką ir komerciją. 1958 m. Čikagoje įkūrė orkestrą, vėliau griežė altu lietuvių styginių kvartete.

Kūryba
------

Kūriniai: operetė „Žiedai iš anapus", mišios, 3 simfonijos, kiti simfoniniai kūriniai, koncertas smuikui, 3 styginių kvartetai, 3 sonatos fortepijonui, pramoginė ir sceninė muzika, giesmės, dainos; harmonizavo lietuvių liaudies dainų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Vytautas Jančys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 507 psl.
ETA narių pasirodymas televizijoje
**ETA** (bask. *Euskadi Ta Askatasuna*, liet. *Baskų šalis ir jos laisvė*) – ginkluota teroristinė baskų organizacija, veikusi nuo 1959 m. iki 2018 m. ETA simbolis – gyvatė (simbolizuoja įžvalgumą ir slaptumą), apsivijusi kirvį (simbolizuoja jėgą).

ETA siekė įkurti nepriklausomą baskų valstybę Ispanijos autonominių regionų Baskų krašto ir Navaros bei Prancūzijos Baskų krašto teritorijoje. ETA Europos Sąjungoje ir JAV buvo laikoma teroristine organizacija. Jai priskiriama daugiau nei 800 žmogžudysčių.

Istorija
--------

Baskų nacionalizmo pradininku laikomas *Sabino Arana Goiri*, 1895 m. liepos 31 d. įkūręs Nacionalistinę baskų partiją (*Partido Nacionalista Vasco* (PNV), baskų kalba *Euzko Alderdi Jeltzalea*). Goiri yra parašęs ir išleidęs įvairių raštų apie baskų tautą ir santykius tarp Baskų krašto ir Ispanijos.

### ETA įkūrimas ir veikla

Po Ispanijos pilietinio karo, kai jį 1939 m. laimėjo generolas ir vėliau diktatorius Franciskas Frankas, baskų nacionalizmas keliems dešimtmečiams buvo išstumtas į pogrindį. Tai ideologiškai sustiprino ir radikalizavo baskų nacionalizmą.

*Euskadi 'ta Askatasuna* buvo įkurta 1959 m. liepos 31 d. ir iš baskų kultūrinės organizacijos greitai virto sukarinta struktūra, siekiančia baskų tautos nepriklausomybės teroro keliu. Jau pirmaisiais veiklos metais ETA pasižymėjo bombų sprogdinimais, nors aukų tuomet išvengta. Nuo pat įkūrimo ETA sudarė dvi srovės – nuosaikioji, reikalavusi didesnės autonomijos Baskų kraštui, ir radikalioji, siekusi visiškos nepriklausomybės. Pirmoji ETA auka buvo policininkas, bandęs sustabdyti organizacijos vadovo automobilį (1968 m.).

Išnašos
-------

1. ↑  „Basque group ETA says has 'completely dissolved': El Diario website". *Reuters*. Reuters. 2 May 2018. Nuoroda tikrinta 2 May 2018.
2. ↑  *ETA*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leonas Strazdauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. vasario 21 d. (60 metų)Radviliškyje |
| Sutuoktinis (-ė) | Lolita |
| Vaikai | Akvilė, Gediminas |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | Kauno Politechnikos institutas |

**Leonas Strazdauskas** (g. 1963 m. vasario 21 d. Radviliškyje) – inžinierius, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1990 m. baigė Kauno Politechnikos instituto Mašinų gamybos technologijos, metalo pjovimo staklių ir įrankių fakultetą ir įgijo inžinieriaus – mechaniko specialybę.

1981–1983 m Šiaulių trikotažo fabriko „Verpstas" šaltkalvis – remontininkas, 1983–1985 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1985–1988 m. Šiaulių odos ir avalynės gamybinio susivienijimo „Elnias" šaltkalvis – remontininkas, 1988–1989 m. gamybinio susivienijimo „Elnias" komjaunimo komiteto sekretorius, 1989–1992 m. Projektavimo ir statybos susivienijimo „Šiauliai" inžinierius – mechanikas, 1992–1995 m. individualios įmonės savininkas, 1995–2002 m. UAB „Heltis" direktorius, 2002–2003 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas. 2003–2005 m. Šiaulių apskrities viršininko pavaduotojas. Nuo 2006 m. VSDF valdybos „Sodra" Šiaulių skyriaus direktorius. 2006 m. Šiaulių universiteto Viešojo sektoriaus valdymo dėstytojas.

Nuo 2001 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) Šiaulių skyriaus valdybos narys, 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Žmona Lolita (g. 1967 m.), vaikai Akvilė ir Gediminas.
| **Vytautas Jarutis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. spalio 16 d.Žagarė, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 2017 m. rugsėjo 27 d. (80 metų) |
|  |
| Veikla | kalvis, tautodailininkas |

**Vytautas Jarutis** (1936 m. spalio 16 d. Žagarėje, Šiaulių apskrityje – 2017 m. rugsėjo 27 d.) – lietuvių kalvis, tautodailininkas.

Biografija
----------

Vytautas gimė 1936 metais Žagarėje, Joniškio rajone. Bet jo tėvai greit persikėlė į Žemaitiją, ten ir užaugo. Mokėsi pradinėje Užvenčio mokykloje. Jos nebaigė. Tėvas slapstėsi nuo sovietų, bet 1946 m. buvo sugautas ir ištremtas į lagerį.

1955 m. Vytautas tarnavo sovietinėje kariuomenėje. Pradžioje Vilniuje, vėliau Latvijoje. Čia įsigijo staliaus dailidės specialybę. 1960 m. sukūrė šeimą. Dirbo Zoknių kariniame aerodrome staliumi modelistu.

Kūryba
------

Nuo 1967 m. dalyvauja visose Lietuvoje organizuojamose krašto, respublikinėse bei užsienio parodose.

Lietuvos tautodailininkų sąjungos (LTS) narys nuo 1968 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos (LTKA) narys nuo 2005 m.

2005 m. Vytautui suteiktas Meno kūrėjo statusas. Nuo 2006 m. Asociacijos Lietuvos kalvių sąjunga Garbės narys. 2007 m. Tarptautinio kalvystės plenero „Keturi vėjai" dalyvis.

Kūrinius eksponavo JAV, Italijoje, Skandinavijos šalyse, Čekijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje. Kūrinių įsigijo Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, Lietuvos dailės muziejus, nacionalinis M. K. Čiurlionio dailės muziejus, Šiaulių „Aušros" muziejus, Alytaus kraštotyros muziejus.

Jaručio kūryba plati: medžio dirbiniai, juvelyrika, kalvystės darbai: žvakidės, stovai gėlėms, žibintai, šviestuvai, grotelės, įrankiai židiniui, prizai, memorialiniai paminklai ir jų viršūnės – kryžiai ir saulutės, dekoratyvinės skulptūros.

Apdovanojimai
-------------

* 1976 m. kultūros ministerijos I laipsnio premijos laureatas;
* 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinių premijų laureatas;
* 1986 m. Lietuvos kalvių kalvis;
* 1987 m. sąjunginės parodos Maskvoje laureatas;
* 1994 m. Alytaus miesto kultūros premijos laureatas;
* 2006 m. Asociacijos Lietuvos kalvių sąjunga Garbės narys.

Nuorodos
--------

* Vytauto Jaručio kryždirba.
* Vytautas Jaruti. Lietuvos kalvių sąjunga.[neveikianti nuoroda]
* Kalvių kalvis
* Kalvystė ir juvelyrika[neveikianti nuoroda]

Išnašos
-------

1. ↑  Mirė tautodailininkas, Lietuvos kalvių kalvis Vytautas Jarutis. alkas.lt. 2017-10-01. Nuoroda tikrinta 2022-05-04.
2. ↑  Vytautas Jarutis. Lietuvos tautodailininkų sąjungos svetainėje
Lietuvos civilinės teisės raidai didžiausią įtaką daro kontinentinė teisė (Nyderlandai, Vokietija, Prancūzija); iš dalies ir angloamerikiečių (JAV, J. Karalystė), kitos pasaulio teisinės sistemos (okupacijos metais buvo svarbi socialistinė teisė)
**Lietuvos civilinė teisė** - Lietuvos privatinės teisės, Lietuvos teisės sistemos dalis; nacionalinė civilinė teisė.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos civilinės teisės istorija*.
Lietuvos teritorijoje galiojo ne tik Lietuvos, bet ir užsienio valstybių įstatymai (kai 1840 m. buvo panaikintas Lietuvos Statutas). Pvz. Prancūzijos civilinis kodeksas (Užnemunės krašte), Prūsų žemės teisynas, Rusijos imperijos civiliniai įstatymai (sudarę civilinį kodeksą, vad. X tomas). Palangos apylinkėse, Lietuvai priskirtose iš buvusios Kuršo gubernijos, buvo taikomi carinės Rusijos laikų civiliniai įstatymai Pabaltijo kraštams. Klaipėdos kraštas turėjo paklusti Vokietijos civiliniams įstatymams Sovietinės okupacijos metais buvo įvestas Lietuvos TSR civilinis kodeksas.

Teisės šaltiniai
----------------

Pagrindinis teisės šaltinis - LR civilinis kodeksas. 

Papildomi teisės šaltiniai - Lietuvos civilinės teisės mokslas, doktrina (pvz. LR civilinio kodekso komentaras) ir kt. 

Kiti šaltiniai - bendrieji Lietuvos teisės šaltiniai (pvz. LR Konstitucija).

Lietuvos prievolių teisė
------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos prievolių teisė*.

Lietuvos daiktinė teisė
-----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos daiktinė teisė*.

Lietuvos deliktinė teisė
------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos deliktinė teisė*.

Lietuvos paveldėjimo teisė
--------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos paveldėjimo teisė*.

Lietuvos intelektinės nuosavybės teisė
--------------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos intelektinės nuosavybės teisė*.

Lietuvos civilistika
--------------------

Lietuvoje civilinės teisės mokslą plėtoja:

* VU Teisės fakulteto Privatinės teisės katedra (iki 2009 m. rugsėjo 1 d. - Civilinės teisės ir civilinio proceso katedra)
* Mykolo Romerio universitete:
	+ Teisės fakulteto Civilinės ir komercinės teisės katedra
	+ MRU TF Verslo teisės katedra.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvos baudžiamoji teisė
* Lietuvos konstitucinė teisė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos notariato istorija
| Kantas*Cần Thơ* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KantasKantas

10°02′0″ š. pl. 105°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿10.03333°š. pl. 105.78333°r. ilg.﻿ / 10.03333; 105.78333﻿ (Kantas (Vietnamas))Koordinatės: 10°02′0″ š. pl. 105°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿10.03333°š. pl. 105.78333°r. ilg.﻿ / 10.03333; 105.78333﻿ (Kantas (Vietnamas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Vietnamo vėliava Vietnamas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 270 742  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kantas |

**Kantas** (viet. *Cần Thơ*) – miestas Vietnamo pietuose, didžiausias miestas Mekongo deltoje. Įsikūręs 170 km į pietvakarius nuo Hošimino, prie Mekongo pietinės atšakos Hau. Turi specialiojo miesto (provincijos lygmens) statusą. Yra upių uostas ir oro uostas, pro miestą eina pagrindinis Vietnamo plentas (1A). Per Hau upę 2010 m. nutiestas ilgiausias Pietryčių Azijoje vantinis tiltas (2,75 km).

Maisto (ryžių valymo, aliejaus), chemijos (mineralinių trąšų, plastiko), cemento pramonė. Amatai. Prekyba ryžiais, kokosais, vaisiais. Kanto apylinkės yra svarbiausia ryžių auginimo sritis Vietname. Mieste veikia 1967 m. įkurtas universitetas, agrotechnikos institutas.

Sportas
-------

* XSKT Cần Thơ FC futbolo klubas;
* „Cần Thơ" stadionas.

Galerija
--------

* Turgus ant vandensTurgus ant vandens
* Naujasis Kanto tiltasNaujasis Kanto tiltas
* Armijos muziejusArmijos muziejus
* Kanto pagodos vartaiKanto pagodos vartai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kantas (Vietnamas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Vytautas Juozas Bieliauskas** (g. 1920 m. lapkričio 1 d. Plačkojai, Višakio Rūdos valsčius) – lietuvių psichologas, filosofas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo Vilkaviškio kunigų seminarijoje, Vytauto Didžiojo universitete, 1943 m. baigė Tiubingeno universitetą, habilituotas daktaras. 1987 m. JAV katalikų mokslų akademijos tikrasis narys.

1944–1949 m. dėstė psichologiją Miuncheno universitete. 1944 m. lietuvių sąjungų Vokietijoje steigėjas ir pirmininkas. 1944–1946 m. žurnalo „Aidai" leidėjas ir vyr. redaktorius. 1949 m. išvyko į JAV, dėstė įvairiuose koledžuose, 1958–1988 m. Šv. Ksavero universitete. Nuo 1958 m. profesorius. 1968–1972 m. Medicinos, psichologijos ir religijos studijų tarptautinės sąjungos prezidentas. 1988–1992 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas, nuo 1994 m. JAV lietuvių bendruomenės Krašto tarybos vicepirmininkas. Nuo 1990 m. JAV katalikų mokslų akademijos Spaudos komiteto vadovas. 1989–1996 m. Vytauto Didžiojo universiteto Atkuriamojo senato narys. 1995 m. Lietuvos Respublikos prezidento patarėjas specialiosioms programoms.

Sūnus profesorius Linas Bieliauskas.

Bibliografija
-------------

* Žmogus šių dienų problematikoje, 1946 m.
* Tarpasmeninių santykių mokymo programa policijos priežiūros institucijų darbuotojams (*Interpersonal Relations Training Program for Police Supervisors*), 1970 m.

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Nuorodos
--------

* Vytautas Bieliauskas. Aidai. Redaktoriai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Juozas Bieliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 170 psl.
Cessna Aircraft Company|  |
| Pramonė | Aviacija |
| Įkurta | 1927 m. |
| Centrinė būstinė | Vičita, JAV |
| Produkcija | civilinės aviacijos bei verslo klasės lėktuvai |
| Darbuotojų | 8 500 (2013 m.) |
| Holdingas | Textron Aviationn |
| Padaliniai | McCauley Propeller Systems |
| Tinklalapis | cessna.com |

**Cessna Aircraft Company** civilinės aviacijos ir verslo klasės lėktuvų gamintoja iš JAV. Įmonė, įkurta 1927 m. geriausiai žinoma kaip nedidelių civilinių lėktuvų gamintoja. Šiuo metu „Cessna" priklauso JAV pramonės konglomeratui „Textron".

2014 m. buvo įkurtas naujas „Textron" padalinys „Textron Aviation", prie kurio prijungta ir „Cessna".

Istorija
--------

1911 m. amerikietis fermeris Clyde Vernon Cessna pastatė ir išbandė savo pirmąjį lėktuvą. Jis tapo pirmuoju žmogumi, skridusiu tarp Misisipės ir Uolinių kalnų. C. Cessna nepavyko gauti banko paskolos tolimesnei lėktuvų gamybai, todėl jis persikėlė į Vičitą.

1927 m. C. Cessna kartu su kitu išradėju Victor Roos įkūrė bendrą įmonę „Cessna-Roos Aircraft Company". Netrukus po įkūrimo V. Ross pasitraukė iš verslo ir visas savo teises perleido C. Cessna.

1929 m. C. Cessna gavo leidimus gaminti ir pardavinėti Cessna DC-6 lėktuvus. Juos naudojo JAV Karinės oro pajėgos.

Nuo 1932 iki 1934 m. įmonė buvo sustabdžiusi savo veiklą dėl Didžiosios ekonominės krizės.

1940 m. JAV karinės oro pajėgos užsakė tuomet didžiausią kiekį lėktuvų – 33 vnt. specialiai paruoštų Cessna AT-17 Bobcat. Vėliau Kanados karinės oro pajėgos užsakė 180 šio modelio orlaivių.

1946 m. įmonė grįžo prie civilinių orlaivių gamybos ir pradėjo gaminti Cessna 140 modelį. Po poros metų šis lėktuvas buvo pripažintas JAV metų lėktuvu.

1955 m. Cessna pagamino pirmąjį ir vienintelį savo sraigtasparnį Cessna CH-1. Jį naudojo JAV, Ekvadoro ir Irano karinės pajėgos.

1956 m. įmonė pristatė vieno variklio, keturių sėdimų vietų modelį Cessna 172. Jo gamyba vyko nuo 1956 m. iki 1986 m. o vėliau atgaivinta 1998 m. ir gaminama iki šiol. 2013 m. šio lėktuvo modelių buvo pagaminta apie 43 000 ir tai yra pats didžiausias vieno modelio lėktuvų gamybos skaičius visame pasaulyje. Šis modelis turi daug versijų priklausomai nuo galingumo ir galimo pakelti krovinio svorio.

2010 m. kompanija pranešė apie planus sukurti elektra varomą Cessna 172. 2012 m. pabaigoje šis modelis atliko sėkmingus bandymus.

Galerija
--------

* 1957 m. Cessna 1501957 m. Cessna 150
* 1971 m. Cessna 1721971 m. Cessna 172
* 1951 m. Cessna 1951951 m. Cessna 195
* 2006 m. Cessna 3502006 m. Cessna 350
* 1977 m. Cessna 404 Titan II1977 m. Cessna 404   
Titan II

Šaltiniai
---------

1. ↑  About Cessna
2. ↑  Beech and Cessna to Become Textron Aviation
3. ↑  History of Cessna Archyvuota kopija 2013-05-08 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Cessna 172: Still Relevant
5. ↑  Electric Cessna Makes Multiple Flights on Lithium Batteries Archyvuota kopija 2016-11-20 iš Wayback Machine projekto.
**Lietuvos chemikų draugija** – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti chemikus mokslininkus, inžinierius, dėstytojus, mokytojus, veikianti Vilniuje, Naugarduko 24

Istorija
--------

Iki karo Lietuvos chemikų draugijos nebuvo. Tarpukario Lietuvoje daug žymių visuomenės veikėjų buvo chemikai, kurie užėmė aukštas pareigas. Pažymėtini profesorius Antanas Purėnas, buvęs Lietuvos universiteto sekretorius 1933 – 1938 m. vėliau – rektorius 1940 – 1941 m. Ignas Končius, kuriam, prijungus Vilniaus kraštą prie Lietuvos 1939 m. teko užduotis perimti Vilniaus universiteto valdymą, profesorius Kazys Daukšas, kuris 1940 m. ėmė vadovauti Vilniaus universiteto Chemijos fakultetui, ir daugelis kitų.

1959–1988 m. Lietuvos chemikų draugija veikė kaip SSRS D. Mendelejevo chemikų draugijos skyrius. Pirmuoju draugijos pirmininku buvo išrinktas akademikas Juozas Matulis, ilgametis Lietuvos mokslų akademijos prezidentas (1946 – 1984 m.). 1960 – 1982 m. Draugijai vadovavo Vilniaus universiteto profesorius Kazys Daukšas, o nuo 1982 iki 1988 m. – Termoizoliacijos instituto direktorius profesorius Antanas Kaminskas. Pagrindiniai jos tikslai – rengti chemikų konferencijas, seminarus gamtosaugos ir medžiagų inžinerijos, chemijos medžiagų tvarkymo ir kitais su Europos Sąjungos normatyvų ir standartų įgyvendinimu susijusiais klausimais, teikti metodinę pagalbą viduriniosios ir aukštosioms mokykloms, skleisti mokslo žinias visuomenėje. Vėliau draugijos veikla nutrūko. Nuo 1996 m. buvo leidžiamas žurnalas „Chemijos panorama".<ref>{{VLE|XIII|204|

Atkūrus nepriklausomybę, Lietuvos chemikų draugija iš naujo steigėsi 2017 metais. Jos pirmininku išrinktas Vilniaus universiteto docentas Rimantas Vaitkus. Nuo 2022 metų Lietuvos chemikų draugijai vadovauja profesorė Almira Ramanavičienė. Nuo 2023-ųjų metų LChD tampa Europos chemikų asociacijos (EuChemS) nare. 

Lietuvos chemikų draugijos valdybos nariais išrinkti
prof. Kęstutis Baltakys, Kauno technologijos universitetas
dr. Skirmantė Tutlienė, FTMC
dr. Jurga Juodkazytė, FTMC
doc. Ieva Plikusienė, VU Chemijos ir geomokslų fakultetas
doc. Rimantas Vaitkus, VU Chemijos ir geomokslų fakultetas
Giedrius Mažunaitis, Lietuvos chemijos pramonės asociacijos vadovas

Pirmininkai
-----------

* Juozas Matulis – 1959–1960 m.;
* Kazys Daukšas – 1960–1982 m.;
* Antanas Kaminskas – 1982–2012 m.
* Rimantas Vaitkus – 2017 m. - 2022
* Almira Ramanavičienė - nuo 2022

Šaltiniai
---------



 www.lchd.lt
| **Liudvikas Žukauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. gruodžio 15 d. (70 metų)Bolšaja Kosul, Bogotolo rajonas, Krasnojarsko kraštas |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita Žukauskienė |
| Vaikai | Virgilija Samauskienė, Vilmantas Žukauskas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Skuodo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionys demokrataiTėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Liudvikas Žukauskas** (g. 1952 m. gruodžio 15 d. Bolšaja Kosul, Bogotolo rajonas, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos ir Skuodo rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvai Petronėlė Žukauskienė ir Pranciškus Žukauskas buvo deportuoti TSRS represinių organų. 1957 m. rudenį su tėvais grįžo į Lietuvą. 1959–1970 m. mokėsi Skuodo vidurinėje mokykloje. 1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo inžinieriaus hidrotechniko kvalifikaciją.

1975–1976 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1976–1977 m. Skuodo melioracijos statybos ir montavimo valdybos technikas, meistras. 1977–1986 m. Akmenės melioracijos statybos montavimo valdybos Gamybinio techninio skyriaus viršininkas, viršininko pavaduotojas gamybos reikalams. 1986–1992 m. Skuodo melioracijos statybos montavimo valdybos viršininko pavaduotojas gamybos reikalams, viršininko pavaduotojas ekonomikai. 1992–1997 m. UAB „Pleištas" direktorius.

1997–2007 m. Skuodo rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys. 2007–2012 m. UAB „Kuršasta" technikos direktorius, 2012–2015 m. – generalinis direktorius.

1995–2021 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Skuodo rajono skyriaus narys, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai narys.

Turi dvi seseris ir brolį. 1972 m. sukūrė šeimą, žmona Zita Žukauskienė, vaikai – Virgilija Samauskienė (g. 1976 m.), Vilmantas Žukauskas (g. 1980 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
|  Kapaukai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 157 000 |
| Populiacija šalyse | Indonezijos vėliava Indonezija (Papua provincija) |
| Kalba (-os) | kapaukų |
| Religijos | vietinis tikėjimas, krikščionybė, islamas |
| Giminingos etninės grupės | volaniai, miganiai, daniai, kiti papuasai |

**Kapaukai** (dar ***ekariai, ekagiai, me***) – papuasų tauta, gyvenanti Indonezijoje, Naujosios Gvinėjos saloje (Irian Džajoje), Paniajaus ežeryne. Populiacija – 157 tūkst. žmonių. Kapaukų (ekagių) kalba priskiriama vakarų Naujosios Gvinėjos kalnų šakai (papuasų kalbos). Skirstosi į keletą grupių, iš kurių didžiausia – tigiai (gyvena apie Enerotalį). Iš kitų papuasų kapaukai išsiskiria mažu ūgiu (vyrų vidutiniškai 151 cm, moterų 142 cm). Laikosi prigimtinės tikybos, dalis atversti į krikščionybę arba islamą.

Kalnų slėniuose gyvenantys kapaukai verčiasi paprasta kapline žemdirbyste – augina jamsus, kolokaziją, bananus, cukranendres, daržoves, pastaraisiais dešimtmečiais – dar ir manijoką, tabaką. Medžioklė ir rankiojimas antrinės reikšmės. Iki XX a. vid. kapaukai nenaudojo metalo, nemokėjo austi, žiesti indų, kaip įrankius naudojo akmeninius kirvius, lazdas-kauptukus, titnaginius rėžtukus, kaulines adatas. Pagrindinis ginklas – lankas ir strėlės. Įgudę iš karnų pinti žvejybinius tinklus, krepšius mantos pernešimui.

Kapaukų gyvenvietė padrikos struktūros, namai mediniai, stačiakampio plano, vienos patalpos, paaukštintomis grindimis.

Vyrai nešioja tik genitalijas pridengiančią kalebasą, moterys vaikšto nuogos. Maitinasi daugiausia virtais šakniagumbiais ir šakniavaisiais, šventėms valgo kiaulieną.

Kapaukai skirstosi į toteminius patrilinijinius klanus. Santuoka patrilokalinė, poligaminė. Keletas bendruomenių sudaro konfederacijas, kurios seniau tarpusavyje kariaudavo. Bendruomenei vadovauja turtingiausias (turintis daugiausia kiaulių) ir oratoriniais gabumais pasižymintis žmogus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Капауку*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Projekcija** – vienas iš psichoanalitikos mokyklos nagrinėjamų gynybos mechanizmų, kai savi neigiami bruožai, mintys, jausmai ar elgesys nesąmoningai priskiriami kitiems žmonėms ar aplinkai.

Projekcijos leidžia nesąmoningai paslėpti savyje esančius nemalonius bruožus ir impulsus priskiriant juos kitiems žmonėms ar aplinkai bei sumažinti psichologinę įtampą neįsisąmoninant pasąmonėje glūdinčių jausmų. Tokiu būdu mes įsivaizduojame savo jausmų mesto šešėlio atspindį kituose asmenyse, pavyzdžiui, kai esame paniurę, mums gali atrodyti prislėgti ir kiti žmonės, arba tuomet kai mums nesiseka, mes galime pradėti kaltinti kitus žmones dėl nesėkmingai susiklosčiusių aplinkybių.

Projekcija gali veikti dvejopai: vienu atveju kitiems priskiriame savo išgyvenimus, nors tai visai nėra jų išgyvenimai (pvz. ramus žmogus mums atrodo liūdnas, nors iš tiesų jis visai neliūdi – liūdime mes). Kitu atveju kitiems žmonėms iš tiesų daugiau ar mažiau būdingos mūsų įžvelgiamos savybės ar išgyvenimai, tačiau mes, tokių pačių savybių ar išgyvenimų sąmoningai nesuvokdami savyje, todėl nesąmoningai perkeliame juos kitiems ir tuomet matome jas kituose sutirštintai, užaštrintai.

Išnašos
-------

1. ↑  A. Palujanskienė, D. Jonušienė „Psichologijos pagrindai", Aleksandro Stulginskio Universitetas, Akademija, 2010, 37 psl.  Archyvuota kopija 2016-04-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a8 | b8 | c8 | d8 | e8 | f8 | g8 | h8 | i8 | j8 |
| a7 | b7 | c7 | d7 | e7 | f7 | g7 | h7 | i7 | j7 |
| a6 | b6 | c6 | d6 | e6 | f6 | g6 | h6 | i6 | j6 |
| a5 | b5 | c5 | d5 | e5 | f5 | g5 | h5 | i5 | j5 |
| a4 | b4 | c4 | d4 | e4 | f4 | g4 | h4 | i4 | j4 |
| a3 | b3 | c3 | d3 | e3 | f3 | g3 | h3 | i3 | j3 |
| a2 | b2 | c2 | d2 | e2 | f2 | g2 | h2 | i2 | j2 |
| a1 | b1 | c1 | d1 | e1 | f1 | g1 | h1 | i1 | j1 |

 |  |
|  |

 |
| **Kapablankos šachmatai**. Arkivyskupas stovi tarp žirgo ir rikio valdovės pusėje, kancleris – karaliaus pusėje. |

**Kapablankos šachmatai** – šachmatų žaidimas, kurio yra keli variantai, žaidžiami ant 10x10 arba 10x8 lentos. Žaidimas pavadintas jo išradėjo, trečiojo pasaulio šachmatų čempiono
Chosė Raulio Kapablankos vardu. Kapablanka manė, kad šachmatams gyvuoti beliko tik keletas dešimtmečių. Žaidimai tarp didmeistrių visada baigsis lygiosiomis.

„Lygiųjų mirtis" ir buvo pagrindinis impulsas sukurti sudėtingesnį ir turtingesnį žaidimą.

Be įprastinių figūrų, kiekvienas žaidėjas turi dar dvi naujas:

* Kancleris Kancleris, kuris juda kaip bokštas ir žirgas;
* Arkivyskupas Arkivyskupas, kuris juda kaip rikis ir žirgas.

Naujos, įdomių savybių figūros praturtina žaidimą. Pavyzdžiui, arkivyskupas gali skelbti matą vienišam karaliui (karalius kampe, arkivyskupas jo atžvilgiu stovi įstrižai, per vieną langelį).

Kapablanka tikėjosi, kad šių figūrų įvedimas sumažins lygiųjų galimybę ir žaidimas taps įdomesnis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pasakiškoji figūra
* Šachmatai 960
|  |
| --- |
| Cesária Évora |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Cesária Évora |
| Gimė | 1941 m. rugpjūčio 27 d.Žaliasis Kyšulys Mindelu, Žaliasis Kyšulys |
| Mirė | 2011 m. gruodžio 17 d. (70 metų)Žaliasis Kyšulys San Visentės sala, Žaliasis Kyšulys |
| Žanrai | World music |
| Kūrinių kalbos | portugalų, ispanų |
| Veikla | atlikėja, dainų autorė |
| Aktyvumo metai | 1988-2011 |
| Svetainė | Oficiali svetainė |

**Sezarija Evora** (port. *Cesária Évora*;1941 m. rugpjūčio 27 d. – 2011 m. gruodžio 17 d.) – Žaliojo Kyšulio salų dainininkė, atliekanti tradicinę salų muziką *morna* (artimą fado ir bliuzui). Garsi Europoje, Lotynų Amerikoje.

Būdama 16 metų Sezarija iš vieno žvejo išmoko mornos muzikos. Pradžioje koncertavo baruose, viešbučiuose, naktiniuose klubuose. Netrukus ji jau turėjo daug gerbėjų ir buvo žinoma visame Žaliajame Kyšulyje. Vėliau šaliai paskelbus nepriklausomybę, pablogėjo ekonominė padėtis ir Sezarija Evora nutraukė muzikinę karjerą. Tik po 10 metų ji vėl pradėjo dainuoti Portugalijoje, o 1988 m. Paryžiuje išleido savo pirmąjį albumą.

2004 m. Sezarija Evora laimėjo *Grammy* apdovanojimą už geriausią pasaulio muzikos albumą.

Diskografija
------------

* *La Diva Aux Pieds Nus* (1988 m.)
* *Distino di Belita* (1990 m.)
* *Mar Azul* (1991 m.)
* *Miss Perfumado* (1992 m.)
* *Cesária* (1995 m.)
* *Cabo Verde* (1997 m.)
* *Café Atlantico* (1999 m.)
* *São Vicente di Longe* (2001 m.)
* *Voz d’Amor* (2003 m.)
* *Rogamar* (2006 m.)
* *Nha Sentimento* (2009 m.)

Singlai
-------

* *Besame Mucho*
* *Sangue de Beirona*
* *Carnaval de São Vicente*
* *Yamore* (su Salif Keita)

Nuorodos
--------

* Cesária Évora svetainėje Last.fm