recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Danijela Martinović |
|  
Danijela 1998 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Danijela Martinović |
| Dar žinoma | Danijela |
| Gimė | 1971 m. liepos 15 d. (51 metai)  Splitas, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1990–dabar |
| Svetainė | danijelamartinovic.com |

**Danijela Martinović**, žinoma sceniniu vardu **Danijela** (g. 1971 m. liepos 15 d. Splite) – populiari kroatų dainininkė, sulaukusi sėkmės visose Balkanų šalyse.

Biografija
----------

Gimė Splite. Danijela dainuoti pradėjo nuo pat mažens. 1991 metais prisijungė prie pop grupės Magazin. Grupė kartu su operos dainininke Lidija Horvat-Dunjko atstovavo Kroatijai 1995 m. Eurovizijoje, kur su daina „Nostalgija" užėmė 6 vietą iš 23 dalyvių.

1990-ųjų pabaigoje paliko grupę ir pradėjo solinę karjerą, tačiau ji ir toliau dirbo su grupės lyderiu ir dainų autoriumi Tonči Huljić. Ši partnerystė lėmė Danijelai laimėti 1998 m. *Dora* konkursą su populiaria balade „Neka mi ne svane" ir tapti Kroatijos atstove 1998 m. Eurovizijoje. Konkurse atlikėja su 132 taškais užėmė 5 vietą.

2007 m. dalyvavo kroatų televizijos projekte „Dancing with the Stars", kuriame šoko su Nicolas Quesnoit.

2012 metais Danijela išleido vieną didžiausių vasaros hitų Kroatijoje tapusią dainą „Brodolom". Dainos klipas YouTube per mažiau nei mėnesį peržiūrėtas daugiau kaip 3 milijonus kartų.

Diskografija
------------

### Albumai

* 1996 – *Zovem te ja*
* 1998 – *To malo ljubavi*
* 1999 – *I po svjetlu i po mraku*
* 2001 – *Najbolje godine*
* 2001 – *Pleši sa mnom*
* 2003 – *Božić s Danijelom*
* 2005 – *Oaza*
* 2006 – *Canta y baila con Danijela*
* 2011 – *Unikat*

### Singlai

* 1998 – *Neka mi ne svane*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (kroatų, anglų k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**E.N.I.  *„Probudi me"*** |  **Kroatijos atstovė Eurovizijoje**1998 | Po to:**Doris Dragović  *„Marija Magdalena"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kafo sąsiauris žiūrint į Kaf of Meno salą iš *Cregneash* gyvenvietės pusės
**Kafo sąsiauris** (angl. *Calf Sound*; men. *Yn Cheyllys*) – sąsiauris, skiriantis Kaf of Meno salą nuo Meno salos. Sąsiauris yra apie 630 m pločio, jame yra mažytė Kiterlando sala, kurioje yra didelė ruonių kolonija (kartais stebima iki 30 ruonių grupė).

Turistų centras, iš kurio matomas Kafo sąsiauris, turi multimedinę ekspoziciją, teikiančią informaciją apie apylinkių laukinę gamtą ir istoriją. Centre, priklausančiame *Manx National Heritage*, taip pat yra kavinė su vidaus ir lauko sėdimomis vietomis. Turistų centro pastatas pastatytas taip, kad žiūrint iš salos gilumos link sąsiaurio kuo mažiau matytųsi. Pvz. pastato stogas padengtas velėna.
  
Prie centro yra mašinų stovėjimo aikštelė bei autobusų maršruto iš Port Irino (*Port Erin*) galinė stotelė.
|  |
| --- |
| Eva Rivas  arm. Եվա Ռիվաս |
|  
Eva Rivas 2010 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Valerija Aleksandrovna Rešetnikova-Caturian |
| Gimė | 1987 m. liepos 13 d. (35 metai), Rostovas prie Dono, Rusijos TFSR, Sovietų Sąjungos vėliava Sovietų Sąjunga |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Svetainė | evarivas.am |

**Eva Rivas** (arm. Եվա Ռիվաս, rus. *Ева Ривас*; tikrasis vardas – *Valerija Aleksandrovna Rešetnikova-Caturian*, *Валерия Александровна Решетникова-Цатурян*; g. 1987 m. liepos 13 d.) – Rusijos ir Armėnijos dainininkė.

2010 m. Eurovizijos dainų konkursas
-----------------------------------

2010 m. vasario 14 d. Rivas laimėjo Armėnijos nacionalinį finalą ir gavo teisę atstovauti Armėnijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Apricot Stone". Finale ji užėmė septintą vietą su su 141 tašku.

2012 m. dar kartą išrinkta atstovauti Armėnijai 2012 m. Eurovizijoje, tačiau galiausiai Armėnija nedalyvavo tais metais.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eva Rivas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Inga ir Anuš  *„Jan Jan"*** |  **Armėnijos atstovė Eurovizijoje**2010 | Po to:**Emmy  *„Boom Boom"*** |
**Mario Grgurovič**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1985 m. vasario 2 d. (38 metai) |
| Gimimo vieta | Zadaras, Kroatija |
| Ūgis | 182 cm |
| Pravardė | Grga |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
|  | HNK Hajduk Split |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2003–2005  2005–2008  2005–2007  2007  2007–2008  2008–2010  2011-2012  2012–2013 | HNK Hajduk Split  NK Dinamo Zagreb  → NK Međimurje Čakovec  → NK Istra 1961  → NK Inter Zaprešić  NK Inter Zaprešić  VMFD Žalgiris  HNK Gorica | 42 0(4)00 0(0)14 0(3)03 0(0)23 0(1)47 0(8)31 0(6)? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2012 m. birželio 26 d.. |

**Marijus Grgurovičius** (g. 1985 m. vasario 2 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

HNK Hajduk Split sistemos auklėtinis, prasimušęs į šio klubo pagrindinę komandą 2003 metais, tačiau pasikeitus treneriams neteko vietos startinėje vienuolikėje.

Vėliau pasirašė sutartį su Zagrebo "Dinamo". Pagrndinėje komandoje žaidėjas taip ir nedebiutavo, o buvo skolinamas Čakoveco „Medimurje" ir Pulos „Istra" (abu Kroatijos) komandoms. 

Nuo 2007-ųjų rungtyniavo Zaprešičiaus „Inter" (Kroatija) klube. 

2011 m. tarpsezonyje pasirašė kontraktą su Vilniaus „Žalgiriu".

2012 m. vasarą grįžo į Kroatiją ir pasirašė sutartį su HNK Gorica komanda.

Rinktinės
---------

Futbolininkas sužaidė 60 rungtynių U-17, U-19 ir U-21 Kroatijos jaunimo rinktinių sudėtyje.

Pasiekimai
----------

su VMFD Žalgiris

* 2011-2012 m. LFF taurės laimėtojas

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Statistika www.futbolinis.lt

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-08-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kovos atsargų laivas USNS „Spica" (T-AFS 9) (2003 m.).
**Kovos atsargų laivas**, *atsargų laivas* (angl. *combat stores ship, storeship*) – laivas, kuriame laikomos karinio laivyno atsargos. Burinių laivų laikais ir vėliau taip naudodavo užgrobtus priešo laivus. JAV kariniame laivyne tai pagalbinių laivų klasė. Atsargų laivuose laikomi šaldyti, atvėsinti ir sausi maisto produktai, laivų ir laivų aviacijos degalai, kitos atsargos, skirtos kovos laivams, kurie ilgai būna jūroje. Kituose laivynuose šios paskirties laivus paprastai vadina *laivyno papildymo laivais* (angl. *fleet replenisher*), o laikančius ir degalus – *papildymo tanklaiviais* (angl. *replenishment oiler*). JAV laivyne universalūs tiekimo laivai, gebantys plaukti kartu su kovos laivais ir aprūpinti visomis reikiamomis atsargomis, kurias prieš tai sukomplektuoja iš atsargų laivų ir panašių laivų, yra vadinami *greitaisiais kovinio tiekimo laivais*.

Šiuo metu JAV Karinis jūrų laivynas kovos atsargų laivų savo sudėtyje neturi. Paskutiniai naudoti priklausė *Sirius* ir *Mars* klasėms. 

* Šalia lėktuvnešio plaukia USNS „Saturn" (T-AFS 10).Šalia lėktuvnešio plaukia USNS „Saturn" (T-AFS 10).
* Jūrininkai iš raketinio kreiserio USS „Lake Champlain" (CG 57) šauna lyną į kovos atsargų laivą USNS „San Jose" (T-AFS 7). (2009 m.)Jūrininkai iš raketinio kreiserio USS „Lake Champlain" (CG 57) šauna lyną į kovos atsargų laivą USNS „San Jose" (T-AFS 7). (2009 m.)
* Atsargų laivo USNS „Concord" (T-AFS 5) jūrininkai Singapūre krauna į laivą maisto atsargas, kurios bus gabenamos į cunamio nusiaubtus pakrantės rajonus. (2005 m.)Atsargų laivo USNS „Concord" (T-AFS 5) jūrininkai Singapūre krauna į laivą maisto atsargas, kurios bus gabenamos į cunamio nusiaubtus pakrantės rajonus. (2005 m.)
* Atsargų laivas USNS „Niagara Falls" (T-AFS 3). (2002 m.)Atsargų laivas USNS „Niagara Falls" (T-AFS 3). (2002 m.)
* Sraigtasparniai SA-332 Super Puma kelia atsargas iš atsargų laivo USNS „Spica" (T-AFS 9) į laivą USS „Kearsarge" (LHD 3).Sraigtasparniai *SA-332 Super Puma* kelia atsargas iš atsargų laivo USNS „Spica" (T-AFS 9) į laivą USS „Kearsarge" (LHD 3).
* Atsargų laivas USNS „Sirius" (T-AFS 8). (2004 m.)Atsargų laivas USNS „Sirius" (T-AFS 8). (2004 m.)
**Evaldas Kugys**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1993 m. rugpjūčio 15 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 183 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Garliava |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| ? | Nevėžis B |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2020  2021  2022– | Nevėžis  Nevėžis  FK Garliava | 0? 0(?)18 0(1)14 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. lapkričio 27 d.. |

**Evaldas Kugys** (g. 1993 m. rugpjūčio 15 d.) – Lietuvos futbolininkas. Žaidžia saugo pozicijoje. Jungiasi į puolimą. Ilgą laiką žaidė šalies Pirmoje lygoje ir būdavo vienas rezultatyviausių ekipos žaidėjų. Tapo vienu iš Kėdainių „Nevėžio" klubo simbolių. Trejus metus iš eilės buvo rezultatyviausiu Pirmos lygos žaidėju; 2020 m. pripažintas geriausiu lygos žaidėju.

Karjera
-------

Ilgametis „Nevėžio" futbolo klubo žaidėjas. Klube žaidė jaunimo komandose (nuo 15 metų), vėliau pateko į pagrindinę komandą. 

Žaidė Kėdainių „Nevėžio" klube. 2020 m. tapo Pirmos lygos nugalėtoju, atstovaudamas Kėdainių „Nevėžiui".

2021 m. žaidė Nevėžio ekipoje, kuri debiutavo A lygoje. Pasirengimo cikle gavo traumą ir praleido sezono pradžią. A lygoje debiutavo 2021 m. gegužės 24 d. XIV (14) turo rungtynėse prieš FC Hegelmann Litauen.

2021 m. liepos 2 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris pelnė įvartį, kuris lėmė lygiąsias 1:1, prieš vienus iš pirmenybių lyderių. Įvartį E.Kugys įmušė 9 rungtynių minutę, o kauniečiai išlygino rezultatą 51 min. Žaidėjas buvo išrinktas į simbolinę XXI (21) turo rinktinę.

Statistika
----------

A lygos ir Pirmos lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | „Nevėžis" |  ? |  ? |
| 2019 | „Nevėžis" |  ? |  ? |
| 2020 | „Nevėžis" |  ? |  ? |
| **2021** | **„Nevėžis"** | 18 | 1 |
| 2022 | FK Garliava | 14 | 1 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Pasiekimai
----------

### Komandiniai pasiekimai

Futbolo klubas „Nevėžis"
* Pirmos lygos laimėtojas: 2020 m.

### Asmeniniai pasiekimai

* Rezultatyviausias Pirmos lygos žaidėjas – 2020. Pelnė 16 įvarčių.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Nuorodos
--------

* transfermarkt
* Soccerway
* alyga.lt
* lietuvosfutbolas.lt
* lfe.lt


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FK Nevėžis sudėtis |  |
| 6 Biliaminu Nurudeen · 8 Yuta Suzuki · 9 Nika Toklikishvili · 11 Jevhen Mohil · 13 Lukas Berednikovas · 18 Soichiro Suzuki · 22 Arminas Lukoševičius · 34 Robertas Granauskas · 35 Rokas Župerka · 77 Vakaris Skibiniauskas · 91 Mindaugas Butkus · 99 Karolis Rukuiža · x Aurimas Raginis
 |
Treneris: Lietuva Darius Gvildys |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kafenklubeno sala iš oro
**Kafeklubeno sala** arba **Kavos klubo sala** (dan. *Kaffeklubben Ø*; gren. *Inuit Qeqertaat*) – nedidelė sala, esanti šalia šiaurinės Grenlandijos pakrantės. Ji laikoma labiausiai į šiaurę nutolusiu sausumos tašku pasaulyje.

Geografinė padėtis
------------------

Nuo Šiaurės ašigalio Kafeklubeno sala yra nutolusi 707 km. Ji išsidėsčiusi į šiaurę nuo Frederiko E. Hydo fjordo, 37 km nutolusi į rytus nuo Moriso Džezupo kyšulio ir yra į vakarus nuo Bridžmano kyšulio. Sala yra apytiksliai 1 km ilgio.

Istorija
--------

Kafeklubeno salą pirmą kartą pamatė amerikiečių tyrinėtojas Robertas Piris 1900 m. Visgi sala pirmą sykį aplankyta tik 1921 m. Pirmasis į ją išlipo danų tyrinėtojas Lauge Kochas, kuris ir davė salai vardą pagal kavos klubą, įsikūrusį Danijos mineralogijos muziejuje.

1969 m. kanadiečių mokslininkai nustatė, kad sala yra 750 m arčiau Šiaurės ašigalio, nei Moriso Džezupo kyšulys. Nuo tada ji laikoma šiauriausiu sausumos tašku pasaulyje.

Vėliau buvo rastos kelios labiau į šiaurę nutolusios uolos, žymiausia kurių yra Odako uola. Nuo to laiko netyla diskusijos, kas turi būti laikoma šiauriausiu sausumos tašku – Kafeklubeno sala ar šios uolos. Visgi šios uolos nėra ilgalaikės – jas dažnai sugriauna judantys ledo luitai ar paskandina jūros vanduo.

Koordinatės: 83°40′ š. pl. 29°50′ v. ilg.﻿ / ﻿83.667°š. pl. 29.833°r. ilg.﻿ / 83.667; 29.833
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gornero ledynas (ties *Zermatt'*o gyvenviete, Šveicarija) su morenomis, matomomis įsiliejančiame ledyne. Gornero ledynas eina nuotraukos apačioje iš kairės į dešinę, iš viršaus į jį įsilieja šoninis ledynas.   
 Šoninė morena – aukštas besniegis pylimas kairiame viršutiniame nuotraukos ketvirtyje. Vidurinė morena – dviguba nuolaužų juosta ledyne, einanti iš viršaus žemyn, lygiagrečiai šoninei morenai. 
*Apie deivę Moreną skaityti čia – Marena.*
**Morena** (angl. *moraine*, rus. *морена*) – ledyno nešamų uolienų sankaupa ar ledyno atneštų uolienų nuolaužų (riedulių, skaldos, akmens luistų), smėlio, molio pylimas ar krūva vietoje, kur tirpo ledynas. Morenos taip pat gali dengti dideles teritorijas.

Morenos yra dvejopos:

* senos, sudarytos buvusių ledynų (pvz. ledynmečio laikų ledinio skydo) arba buvusio kalnų ledyno;
* dabartinės, „gyvosios", kurios formuojamos dabartinių ledynų (kalnų ledynai, Grenlandijos ledinis skydas).

Senos morenos (pylimas, sluoksniai) slūgso ant senesnių uolienų vietoje, kur ją paliko ledynas. Dabartinės morenos būna prie ledynų pakraščio arba ant paties ledyno (pvz. ant slėniu slenkančio ledyno ji susidaro iš uolienų nuolaužų, krentančių nuo slėnio šlaitų, pro ledyną kyšančių uolų ir pan.), taip pat po pačiu ledynu.

Labai senos morenos, susidariusios dar prieš kvartero periodą vadinamos tilitais.

Morenos skirstomos į šonines, dugnines, vidurines ir kraštines:

* Šoninės morenos (*lateral moraine*) susidaro iš uolienų, kurios dėl temperatūrinio dūlėjimo (šalčio poveikis) atitrūksta nuo slėnio šlaitų ir kaupiasi ledyno pakraščiuose, o ledynui slenkant jos juda.
* Vidurinė morena (*medial moraine*) susidaro iš dviejų sustumtų šoninių morenų susiliejus dviem slenkantiems ledynams.
* Galinė morena (*terminal moraine*, *end morane*) – morena, likusi vietoje, kur toliausiai siekė ledyno liežuvis ar kraštas.
* Dugninė morena susidaro po ledyno padu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Morena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Evaldas Grigaitis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1987 m. rugsėjo 28 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Kalvarija, Lietuva |
| Ūgis | 175 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Puolėjas, Saugas |
| Jaunimo klubai |
|  | FK Sūduva |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–20092010–20112012–201420142015–2016201720182019 | VėtraSūduvaBangaMRUŠilasTauras (T.)ŠilasMarijampolė City | 44 0(7)61 0(8)04 0(0)58 (36)27 0(6)23 (13)20 0(8) |
|  |

**Evaldas Grigaitis** (g. 1987 m. rugsėjo 28 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas. Universalus žaidėjas, rungtyniavęs saugų ir puolimo grandyse.

Žaidėjo karjera
---------------

Profesionalo karjerą pradėjo „Vėtros" klube, kuriame rungtyniavo nuo 2007 m.. 

2010 m. perėjo į Marijampolės „Sūduvą". 

Nuo 2012 m. rungtyniavo Gargždų „Bangoje".

Vėliau rungtyniavo žemesniųjų divizionų klubuose: MRU (2014 m.), Kazlų Rūdos „Šile" (2015–2016 m. sezonuose), Tauragės „Taure" (2017 m.), vėl Kazlų Rūdos „Šile" (2018 m.), ir, galiausiai, Marijampolė City ekipoje (2019 m.).

Trenerio karjera
----------------

Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą ėmėsi trenerio veiklos. 2022 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.

Dirba Marijampolės futbolo akademijoje (Marijampolės futbolo centre).

Išnašos
-------

1. ↑  E.Grigaitis: „Futbolas – neatsiejama mano gyvenimo dalis" 2017-01-08 01:22
2. ↑   Archyvuota kopija 2022-05-30 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑

Play-offs
---------

* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* Flashscore
Morbidelli|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | motociklų ir medienos apdirbimo staklių |
| Įkurta | 1967 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Giancarlo Morbidelli |
| Centrinė būstinė | Pezaras, Italija |
| Produkcija | Motociklai, medienos apdirbimo staklės |
| Tinklalapis | museomorbidelli.it |

**Morbidelli** – buvusi Italijos motociklų gamintoja.

Kompaniją įkūrė italas verslininkas Giancarlo Morbidelli. Iš pradžių kompanija gamino medienos gaminius ir jų apdirbimo stakles. Motociklai buvo didelė italo aistra, tad G. Morbidelli rūpinosi ne tik jų gaminimu, tačiau ir turėjo didelę jų kolekciją. Šiuo metu visa kolekcija laikoma Morbidelli muziejuje Pezaro mieste.

Morbidelli motociklai dalyvaudavo 125 ir 250 cm³ klasės čempionatuose. Ypač sėkmingas buvo aštuntas dešimtmetis, kuomet Morbidelli motociklai nugalėjo čempionate 1976, 1977 ir 1978 m. 125 cm³, o 1977 m. ir 250 cm³ klasėje.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Morbidelli** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Morbidelli muziejaus svetainė Archyvuota kopija 2017-05-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Vincas Griganavičius** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. gegužės 2 d.Riklikai, Kavarsko valsčius |
| Mirė | 1938 m. birželio 14 d. (38 metai)Maskva, Rusija |
| Tėvas | Antanas Griganavičius |
| Motina | Anastazija Graužinytė |
|  |
| Veikla | saugumo veikėjas |
| Partija | 1917 m. RSDDP(b) |

**Vincas Griganavičius** (1900 m. gegužės 2 d. Riklikuose, Kavarsko valsčius – 1938 m. birželio 14 d. Maskvoje, Rusija) – SSRS valstybės saugumo veikėjas, saugumo kapitonas (1936 m.).

Biografija
----------

Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Rusiją, mokėsi Voronežo lietuvių gimnazijoje. Ten susižavėjo bolševikų idėjomis ir įsitraukė į revoliucinę veiklą. Nuo 1917 m. RSDDP(b) narys. 1918 m. Voronežo internacionalinio komunistinio pulko kovotojas.

1919 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Zarasų apskrities revoliuciniame komitete, o pašalinus revoliucinę valdžią Lietuvoje, pasitraukė į pogrindį. 1919–1920 m. LKP narys. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. LKP nurodymu stengėsi įsidarbinti Lietuvos karinėje žvalgyboje. Buvo paskirtas į Generalinio štabo žvalgybos skyrių. Dirbo Kaišiadoryse, Ukmergėje. Išduodavo leidimus antivalstybinės LKP darbuotojams važinėti po šalį, pats gabeno komunistinę literatūrą. Jo padedamas Rusijos saugumas per Lietuvos Respublikos valstybinę sieną siuntė sovietinius agentus. Su kitais 1920 m. rengė šalyje komunistinį sukilimą. Šiai veiklai išaiškėjus pabėgo į Raudonosios armijos užimtą Vilnių.

Nuo 1920 m. rugpjūčio mėn. dirbo sovietinio saugumo įstaigose Minske, Maskvoje. 1921–1922 m. Rusijos, 1923–1931 m. SSRS saugumo kontržvalgybos skyrių įgaliotinis Lietuvai, nuo 1931 m. SSRS saugumo Ypatingojo įgaliotinio įstaigos poskyrio viršininkas. Per 1937 m. Didįjį valymą suimtas; SSRS Aukščiausiojo teismo karinės kolegijos nuosprendžiu sušaudytas. 1959 m. reabilituotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincas GRIGANAVIČIUS. Anykštėnų biografijų žinynas
2. ↑  Romas Šarmaitis. *Vincas Griganavičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 661
3. ↑  Eugenijus Grunskis. *Vincas Griganavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 804 psl.
| **Vincas Meilus** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. liepos 19 d.Rusija Kunigiškiai, Žemaitkiemio valsčius, Ukmergės apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1947 m. spalio 19 d. (60 metų)Lietuva Ukmergė |
| Steigiamojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos kooperacijos, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių sąjunga |

**Vincas Meilus** (1887 m. liepos 19 d. Kunigiškiai, Žemaitkiemio valsčius, Ukmergės apskritis – 1947 m. spalio 19 d. Ukmergė) – Lietuvos kooperacijos, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1895 m. mirus tėvui, nuo 8 m. dirbo žemės ūkio darbus. 1900–1903 m. mokėsi Žemaitkiemio pradžios mokyklą. 1904 m. išvyko į Rusiją, gyveno Maskvoje. Dirbo manufaktūros dažymo fabrike, mokėsi suaugusiųjų mokykloje.

1905 m. įsitraukė į Maskvos lietuvių visuomeninę veiklą, dirbo lietuvių šalpos organizacijose. 1911 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Kalvarijos „Žagrės" draugijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais vėl pasitraukė į Rusiją.

1918 m. rugsėjo 20 d. grįžo į Lietuvą, nuo 1918 m. lapkričio mėn. Žemaitkiemio valsčiaus komiteto pirmininkas, vėliau viršaitis.

1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. lapkričio 4 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje, priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, LSLDP ir LVS blokui.

Pasitraukęs iš seimo aktyviai dalyvavo Lietuvos kooperatinių bendrovių gyvenime: Lietuvos kooperatyvų bendrovių sąjungos Ukmergės skyriaus vedėjas, nuo 1928 m. jos direktorius Kaune. Nuo 1930 m. „Lietūkio" direktorius, valdybos pirmininkas. Dirbo AB „Lietuvos muilas", „Lietuvos Baltijos Loidas" vadovybėje.

Literatūra
----------

* Meilus Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 38.
* Meilus Vincas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 141
* Tamošaitis M. Meilus Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 247–248.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Mordechajus Aronas Gincburgas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1795 m. gruodžio 3 d.Salantai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1846 m. lapkričio 5 d. (50 metų)Vilnius, Rusijos imperija |
| Tėvas | Jeguda Ošer |
|  |
| Veikla | Rašytojas, vertėjas, visuomenės veikėjas |

**Mordechajus Aronas Gincburgas** (1795 m. gruodžio 3 d. Salantuose, Rusijos imperija – 1846 m. lapkričio 5 d. Vilniuje, Rusijos imperija) – vienas iš pirmųjų žydų pasaulietinės literatūros rašytojų ir vertėjų.

Biografija
----------

Gimė 1795 m. gruodžio 3 d. Salantuose, tėvas *Jeguda Ošeris* (1765–1823) Rusijos imperijoje buvo vienas iš pirmųjų žydų rašytojų ir vietos žydų gyvenimo būdo modernizacijos šalininkų maskilių. Būdamas 15 metų kartu su tėvu išsikraustė gyventi į Šiaulius, 1816 m. persikraustė į Palangą. Tėvas savo sūnų mokino gramatikos, algebros, vokiečių kalbos ir kitų dalykų. Visi M. Gincburgo tėvo rankraščiai sudegė per gaisrą Palangoje 1831 metais. Palangoje M. Gincburgas dirbo vertėju, vertė tekstus iš vokiečių kalbos. Ieškodamas geresnio gyvenimo M. Gincburgas pabuvojo Klaipėdoje ir Liepojoje, kur privačiai mokė vokiečių kalbos bei užsiiminėjo įvairiais verslais. 1823 m. parašė pirmąją knygą „Gelot Erez he-Chadascha" apie Amerikos atradimą, kuri buvo išspausdinta Vilniuje. Vėliau gyvendamas Vilniuje rašytojas vertė įvairius kūrinius ir tekstus į hebrajų kalbą. 1839 m. išvertė „Rusijos istoriją", 1842 m. „Napoleono žygį į Rusiją". Gyvendamas Vilniuje priklausė miesto inteligentams ir buvo labai gerbiamas. Mirė 1846 m. lapkričio 5 d. Vilniuje. M.Gincburgo laidotuvių metu žydų švietėjai (maskiliai) priėjo nuomonės, kad jiems reikalingos patalpos susitikimams, ir nusprendė tuo tikslu įkurti savo sinagogą ir taip atsirado Vilniaus choralinė sinagoga.

* 1863 m. išleista knyga "Aviezer"1863 m. išleista knyga "Aviezer"

Literatūra
----------

* Гинцбург, Мордехай Аарон // Еврейская энциклопедия Брокгауза и Ефрона. – СПб. 1906–1913.
* Д. Маггид, M. A. Günzburg (СПб. 1897);
* Д. Маггид, Mischpechoth Ginzburg, стр. 75–78 (СПб. 1898);
* В. Мандельштам, Chason lamoed, ч. II (Вена, 1877 г.);
* Hajom, 1887; NN, „Пережитое", том II, 289–293 (СПб. 1910);
* П. Марек, „Очерки по истории просвещения евреев в России", введение (Москва, 1909).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Choralinės Vilniaus sinagogos įkūrimo istorija[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Rašytojo knygos publikuotos internete (ang.)
| **Vincas Jonas Bartuška** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. rugsėjo 21 d.Kazliškiai, Paežerių valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 2010 m. balandžio 29 d. (92 metai)Marijampolė, Lietuva |
|  |
| Veikla | Kanonų teisės daktaras, Vilkaviškio vyskupijos generalvikaras, apaštališkasis protonotaras |

*Apie bendravardį dvasininką žr. Vincas Bartuška (1881)*.
**Vincas Jonas Bartuška** (1917 m. rugsėjo 21 d. Kazliškiuose, Paežerių valsčiuje, Rusijos imperija – 2010 m. balandžio 29 d. Marijampolėje, Lietuva) – kanonų teisės daktaras, Vilkaviškio vyskupijos generalvikaras, apaštališkasis protonotaras.

Biografija
----------

Gimė 1917 m. rugsėjo 21 d. Kazliškiuose, Paežerių valsčiuje. Giminėje jau tėvo ir senelio broliai buvo kunigai, bendravardis dėdė Vincas Bartuška buvo žymus dvasininkas, filosofijos daktaras ir visuomenės veikėjas. 1935 m. įstojo į Vilkaviškio vyskupijos kunigų seminariją. 1942 m. gegužės 10 d. vyskupas Antanas Karosas jį įšventino kunigu ir paskyrė vikaru į Šakius.

1944 metais artėjant sovietų armijai kunigas pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją, vėliau į Austriją, kol galiausiai pasiekė Romą. Tėvai ir broliai buvo ištremti į Sibirą, o Lietuvoje likusi viena sesuo greitai mirė. Romoje studijavo Grigaliaus universitete. 1948 m. gavo kanonų teisės daktaro laipsnį. Baigęs mokslus, išvyko į JAV ir nuo 1949 m. dirbo San Diego vyskupijos kurijoje, dėstė moralinę teologiją ir kanonų teisę kunigų seminarijoje, buvo jos vicerektoriumi.

Nuo 1957 m. iki 1979 m. kunigas dėstė Niujorko Manheteno kolegijoje. 1979 m. grįžo prie sielovados darbo ir iki 1993 m. dirbo Los Andželo lietuvių Šv. Kazimiero parapijoje. 1980 m. pirmą kartą po daugybės metų aplankė Lietuvą.

1993 m. prelatas sugrįžo į Lietuvą ir apsigyveno Marijampolėje. Buvo paskirtas Vilkaviškio vyskupo generalvikaru. Tuo pat metu dirbo ir pastoracinį darbą. 2007 m. gegužės 13 d. Marijampolės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčioje prelatas paminėjo savo kunigystės 65-metų jubiliejų.

Nuorodos
--------

* Marijampolėje mirė prel. Vincas Jonas Bartuška.
* Žymūs kraštiečiai Archyvuota kopija 2019-06-09 iš Wayback Machine projekto. (*Kazlų Rūdos viešoji biblioteka*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marijampolėje mirė prel. Vincas Jonas Bartuška
**Vincas Lapinskas** (1929 m. lapkričio 6 d. Raitininkai, Merkinės valsčius – 1998 m. rugsėjo 2 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. medicinos mokslų daktaras.

1954–1960 m. dirbo Vilniuje chirurgu. Nuo 1963 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1977 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė kraujotakos sutrikimo įtaką skrandžio patologijai ir hemigaslrektomijos su vagotomija reikšmę opalige sergančių ligonių gydymui. Sukūrė skrandžio ir dvylikapirštės žarnos opaligės komplikacijų gydymo metodų. Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Skrandžio ir dvylikapirštės žarnos prakiurusios opos, 1985 m.
* Klinikinė chirurgija, vadovėlis, vienas autorių, 1980 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vincas Lapinskas (1929)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 527 psl.
| Milorad Čavić |
| --- |
| Milorad Čavić 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse |
| **Pilnas vardas** | Milorad Čavić  |
| **Tautybė** | Serbas |
|  | Amerikietis |
| **Plaukimo būdai** | Kraulis, peteliškė |
| **Gimimo data** | 1984 m. kovo 31 d. |
| **Gimimo vieta** | Kalifornija, JAV |
| **Ūgis** | 1,94 m |
| **Svoris** | 98 kg |
|

**Milorad Čavić** (g. 1984 m. gegužės 31 d. Kalifornijoje, JAV) – serbų kilmės JAV plaukikas, olimpietis.

Olimpinė karjera
----------------

Būdamas 16 metų amžiaus, Čavić atstovavo Jugoslavijos rinktinei 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Sidnėjuje, Australijoje). Šioje olimpiadoje jis plaukė 100 m peteliške rungtį.

| Rungtis | Rezultatas | Laikas |
| --- | --- | --- |
| 100 m peteliške | DSQ |  |

Čavić atstovavo Serbijai ir Juodkalnijai, 2004 m. Vasaros olimpinėse žaidynėse Atėnuose, Graikijoje – plaukė 100 m peteliške rungtį. Čavić pirmavo 100 m peteliškės rungtyje, pusfinalyje, tačiau po posukio į jo plaukimo kostiumą pateko vandens, todėl jis atplaukė paskutinis.

| Rungtis | Rezultatas | Laikas |
| --- | --- | --- |
| 100 m peteliške | Pusfinalio reitingas – 18-as | 53.12 |

Čavić atstovavo Serbijai 2008 m. Pekino olimpinėse žaidynėse. Jis plaukė du nuotolius: 100 m laisvu stiliumi ir 100 m peteliške. Nors 100 m laisvu stiliumi pateko į pusfinalį, jame plaukti atsisakė, kad pagerintų savo 100 m peteliškės laiką.

| Data (Pekine) | Rungtis | Rezultatas | Laikas |
| --- | --- | --- | --- |
| Rugpjūčio 16 | 100 m peteliške | Sidabro medalis | 50.59 |

2008 m. rugpjūčio 14 d. Čavić pagerino 100 m plaukimo peteliške Olimpinį rekordą kvalifikacinėse varžybose. Finale jis buvo antras, atsilikęs 1/100 sekundės nuo Michael Phelps. Tai buvo pirmas Serbijos medalis ir septintas Michael Phelps aukso medalis šiose olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..
**Socialistinis Moterų Internacionalas** (**SIW**, angl. *Socialist International Women*:, pranc.: *L'Internationale socialiste des Femmes*, isp. *La Internacional Socialista de Mujeres*:) – tarptautinė moterų organizacija.

Įkurtas 1978 m. vietoje 1948–1954 m. veikusio Tarptautinio *moterų socialisčių komiteto* ir 1955–1978 m. veikusios *Tarptautinės moterų socialdemokračių tarybos*. Jungia 69 partijas, Socialistų Internacionalo (SI) nares.

Struktūra atitinka SI struktūrą, suvažiavimai vyksta ten pat ir tuo pačiu metu, kaip ir SI kongresai. Be to, reguliariai, 2 kartus per metus vyksta SIW Biuro posėdžiai. Biuro narėmis be pirmininkės ir Generalinės sekretorės yra 13 partijų atstovės, renkamos suvažiavime. SIW aktyviai bendradarbiauja su Jungtinėmis Tautomis ir UNESCO.

Pagrindiniai siekiai išdėstyti 1983 m. ir 1986 m. „*Veiksmų programose*". Siekia lygių galimybių ir lygių teisių visose sferose, moterų užimtumo padidinimo, lygaus atlyginimo, moterų padėties šeimose padidinimo. Kontroliuoja, kaip laikomasi tarptautinių sutarčių ir koncepcijų moterų klausimu. Rengia SI dokumentus apie moterų problemas, siekia didesnio moterų dalyvavimo visose politinėse institucijose. SIW iniciatyva 1976–1985 metai buvo paskelbti „moterų dešimtmečiu".

Iki 1986 m. SIW leido specialų biuletenį „Socialistinis moterų internacionalas", vėliau jis buvo prijungtas prie SI žurnalo „Socialist affaires". Adresas: Socialist International Women, Maritime House, Old Town, London SW4 0JW, Great Britain.

SIW narė yra ir Lietuvos socialdemokračių moterų sąjunga.

### SIW pirmininkės

* 1980 m. Liuksemburgo atstovė L. Šmit,
* 1986 m. švedė Anita Gradin (SAP),
* 2000 m. italė Pia Lokateli (SDI).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Socialinė partnerystė** – darbuotojų ir darbdavių atstovų bei jų organizacijų, o tam tikrais (įstatymų nustatytais) atvejais ir valstybės institucijų tarpusavio santykių sistema, kuria siekiama suderinti darbo santykių subjektų interesus.

Socialinės partnerystės šalimis (socialiniais partneriais) yra laikomi darbuotojų ir darbdavių atstovai bei jų organizacijos. Trišalės socialinės partnerystės atveju lygiais pagrindais šioje partnerystėje kartu su darbuotojų ir darbdavių atstovais bei jų organizacijomis dalyvauja ir Vyriausybė bei savivaldybių institucijos (LR DK 41 str.). 

Socialinės partnerystės sistemą sudaro Lietuvos Respublikos trišalė taryba; kitos trišalės ir dvišalės tarybos (komisijos, komitetai), sudaromos įstatymų ar kolektyvinių sutarčių nustatyta tvarka (LR DK 44 str.).

Socialinė partnerystė gali būti vykdoma šiais lygiais: nacionaliniu; šakos (gamybos, paslaugų, profesiniu); teritoriniu (savivaldybės, apskrities); įmonių, įstaigų ar organizacijų ir jų struktūrinių padalinių (LR DK 42 str.).

Socialinė partnerystė įgyvendinama dalyvaujant dvišalių ar trišalių tarybų (komisijų, komitetų) veikloje; darbuotojų atstovams įgyvendinant informavimo ir konsultavimo teises bei kitas dalyvavimo darbdavio sprendimų priėmime teises; vedant kolektyvines derybas ir sudarant kolektyvines sutartis (LR DK 43 str.).

Principai
---------

Socialinė partnerystė grindžiama šiais principais: 

* laisvų kolektyvinių derybų;
* savanoriškumo ir savarankiškumo priimant šalis susaistančius įsipareigojimus;
* galiojančios teisinės sistemos nepažeidžiamumo;
* realaus įsipareigojimų vykdymo;
* objektyvios informacijos suteikimo;
* tarpusavio kontrolės ir atsakomybės;
* šalių lygiateisiškumo, geranoriškumo ir pagarbos teisėtiems savitarpio interesams.

Istorija
--------

Socialinė partnerystė laikoma efektyviausia klasių kovos forma, leidžianti greičiausiai ir taikiomis priemonėmis pasiekti norimus rezultatus. Ji vyksta ne demonstracijomis ar streikais, o už derybų stalo, lygiai atstovaujant organizuotiems dirbantiesiems ir darbdaviams. Pirmiausia pradėta taikyti Vokietijoje ir Skandinavijoje per kolektyvines derybas ir kolektyvines sutartis įmonėse, vėliau išplito iki šakinio ir nacionalinio lygmens. Geriausi pavyzdžiai yra 1932 m. Salšiobadeno sutartis tarp švedų profsąjungų ir darbdavių, 1949 m. sudaryta Austrijos Paritetinė komisija, 1967–1970 m. Vokietijos darbdavių ir profsąjungų „veiksmų derinimas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR darbo kodeksas (2009-12-21 redakcija)
Radio Basarabia, 1940 m.
Visi **Moldavijos ryšių** tinklai Tarybų Sąjungos laikais priklausė valstybei. Šaliai atgavus nepriklausomybę, ryšiai pradėti atnaujinti, o po 2000 m. Moldavijos ryšiai tapo modernūs.

* **Telefonija:**
	+ fiksuoto ryšio: 1,15 mln. (2008 m.)
	+ mobilaus ryšio: 2,4 mln. (2008 m.)

Moldavijos telefono kodas – **373**

* **Radijas:**
	+ Radijo stotys: AM – 2, FM – 29, trumpųjų bangų: 3 (2006 m.)
	+ Radijo naudotojai: 3,2 mln. (1997 m.)

* **Televizija:**
	+ Televizijos kanalai: 40 (1998 m.)
	+ Televizijos naudotojai: 1,2 mln. (1997 m.)

* **Internetas:**
	+ Interneto tiekėjai: 38 (2007 m.)
	+ Interneto vartotojai: 1,2 (2009 m.)
	+ Internetinis kodas: .md

Nuorodos
--------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2015-11-25 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Europos šalių ryšiai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Šiaurės Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
| Mille Miglia |
| --- |
|  |
| **Kategorija** | Ilgų distancijų lenktynės |
| **Šalys/regionas** | Italija |
| **Pirmas sezonas** | 1927 m. |
| **Čempionas** | Italija Piero Taruffi (1957 m.) |
| **Komanda čemp.** | Italija Ferrari 315 Sport (1957 m.) |
| **Oficiali svetainė** | 1000miglia.eu/ |

**Mille Miglia** (it. *tūkstantis mylių*) buvo ilgų distancijų lenktynės, vykusios atvirais keliais Italijoje nuo 1927 iki 1957 m.

Šiose lenktynėse pirmi startuodavo silpnesniais automobiliais dalyvaujantys vairuotojai. Nuo 1949 m. automobiliams buvo duodami numeriai pagal jų starto laiką, pvz. Nr. 722 startuodavo 7 val. 22 min.

Lenktynes sugalvojo ir pradėjo organizuoti jauni italai Aymo Maggi ir Franco Mazzotti. Manoma, kad tai padaryti juos paskatino faktas, jog jų gimtasis miestas Breša prarado Italijos Grand Prix teises Monzai. Kartu su turtingais rėmėjais jie sugalvojo trasą nuo Brešos iki Romos, kurią sudarė apie 1500 km – lygiai 1000 itališkų mylių. Vėliau buvo kuriamos įvairios tokio ilgio trasos, o lenktynės trukdavo apie 12 val.

Pirmosios lenktynės įvyko 1927 m. kovo 26 d. Jose startavo 77 dalyviai (visi italai), iš kurių 51 sugebėjo laiku pasiekti finišą. Lektynių dalyviai turėjo sumokėti starto mokestį, lygų 1 lirai. Pirmasis nugalėtojas italas Giuseppe Morandi trasą įveikė per 21 val. 5 min. Pirmas tris vietas užėmė Officine Meccaniche automobiliai.

1939 ir nuo 1941 iki 1946 metų lenktynės neįvyko.

Po dviejų skausmingų tragedijų 1957 m. Mille Miglia lenktynės nebebuvo daugiau organizuojamos. Iš viso šiose lenktynėse žuvo 56 asmenys.

Nuo 1977 m. vyksta parodomosios istorinės Mille Miglia lenktynės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Car and truck fatalities by circuit
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

XIV a. freska, vaizduojanti Budoną (kairėje) ir jo įpėdinį
**Budonas** (tibet. བུ་སྟོན་རིན་ཆེན་འགྲུབ  = *Bu-ston Rin-chen 'Grub*; 1290–1364 m.) – Tibeto budizmo mokslininkas, kodifikatorius, vertėjas. Buvo 11-asis Šalu vienuolyno, priklausančio Sakja mokyklai, vyresnysis.

Budonas studijavo vinają, pradžniaparamitą, abhidharmą, buvo įšventintas į „naujųjų vertimų" tantros tradiciją. 1320 m. tapo Šalu vienuolyno (U-Cange) vyresniuoju ir juo buvo 37 metus. Ten jis ėmėsi tvarkyti budistinės literatūros archyvą ir sukūrė klasifikacijos sistemą – išskyrė du pagrindinius sąvadus Kangjur („Budos žodžiai") ir Tengjur („komentarai, pamokymai"). Jis taip pat sukūrė vidinę Kangjur ir Tengjur kladifikaciją bei tantrų klasifikaciją (4 atmainos: *kriya, carya, yoga-tantra, anuttara-yoga-tantra*). 1322 m. užbaigė klasikiniu tapusį veikalą „Budizmo istorija".
| Kalno Grikštų II senovės gyvenvietė |
| --- |
| Senovės gyvenvietės liekanos iš pietų pusės. 2021 m. |
| 

Kalno Grikštų II senovės gyvenvietėKalno Grikštų II senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°50′49″š. pl. 21°23′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.847041°š. pl. 21.390024°r. ilg.﻿ / 55.847041; 21.390024Koordinatės: 55°50′49″š. pl. 21°23′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.847041°š. pl. 21.390024°r. ilg.﻿ / 55.847041; 21.390024 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Žalgirio seniūnija |
| Plotas | 0,15 ha |
| Naudotas | I tūkst. I pusė |
| Žvalgytas | 2002 m. |

**Kalno Grikštų II senovės gyvenvietė** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – senovės gyvenvietė pietinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, ties Kalno Grikštų ir Baublių riba (Žalgirio seniūnija), 0,4 km į vakarus nuo kelio  **2314**  Raguviškiai–Baubliai–Žutautai , Minijos kairiajame krante.

Vieta
-----

Įrengta Minijos slėnio terasoje stūksančioje moreninėje kalvoje, kuri rytų pusėje susisiekia su šalia esančia aukštuma. Didžioji teritorijos dalis sunaikinta karjero, išliko tik šiaurės vakarinis pakraštys, kurio viršūne praeina lauko kelias link rytų-pietryčių pusėje esančios sodybvietės ir apleistų kaimo kapinių – Maro kapelių.

Išlikusios teritorijos plotas apie 0,15 ha.

0,9 km į šiaurės rytus yra Kalno Grikštų piliakalnis su priešpiliu, 0,55 km į šiaurę – priešistorinė gyvenvietė ir kapinynas, 0,1 km į pietryčius – Kalno Grikštų senosios kapinės.

Tyrimai
-------

2002 m. išaiškino Julius Kanarskas, karjero pakraščiuose aptikęs ugniaviečių pėdsakų ir lipdytos keramikos lygiu paviršiumi šukių.

Senovės gyvenvietė datuojama I tūkst. I puse.

Radinius saugo Kretingos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Kultūros vertybių, paminklų ir saugotinų objektų žvalgymo 2002 m. ataskaita. – Kretinga, 2002 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 479. – L. 20  
Julius Kanarskas. Archeologijos paminklai. – Kartena: 25-oji serijos „Lietuvos valsčiai" monografija. – Vilnius: Versmė, 2012. – P. 607-608
2. ↑  Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė. – Kartena: 25-oji serijos „Lietuvos valsčiai" monografija. – Vilnius: Versmė, 2012. – P. 102

Nuorodos
--------

* Julius Kanarskas. Kartenos apylinkių proistorė. – Lietuvos lokaliniai tyrimai. – 2002-2005. – T. 1(2)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie augalą. Apie miestą skaitykite straipsnyje Paulinija (Brazilija).*

| **Paullinia** |
| --- |
| *Paullinia pinnata* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Eukariotai  *( Eukaryota)* |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Muileniečiai  *( Sapindales)* |
| Šeima: | Sapindiniai  *( Sapindaceae)* |
| Gentis: | Paulinija  *( Paullinia)* |

 |

**Paulinija** (*Paullinia*) – sapindinių (*Sapindaceae*) šeimos krūmų, nedidelių medžių ir lianų gentis, paplitusi Centrinės ir Pietų Amerikos tropikuose, Karibuose.

Gentis pavadinta vokiečių botaniko Christian Franz Paullini, atradusio šią gentį, garbei.

Žymiausia genčiai priklausanti rūšis yra gvaraninė paulinija arba guarana, naudojama kaip kavos pakaitalas bei žaliava vaistams. Kofeininė paulinija naudojama medicininėms reikmėms. Kai kurių paulinijų sula yra labai toksiška ir vietinių indėnų naudojama nuodams strėlių antgaliams gaminti.

Rūšys
-----

Kai kurios rūšys:

* *Paullinia alata*
* Gvaraninė paulinija *(Paullinia cupana)*
* *Paullinia cururu*
* *Paullinia fuscescens*
* *Paullinia pinnata*
* *Paullinia plumieri*
* *Paullinia weinmannifolia*
* Kofeininė paulinija *(Paullinia yoco)*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

***Non-sequitur*** – lotyniškas terminas, reiškiantis „neišplaukia". Logikoje *non-sequitur* argumentas yra tada, kai išvados neplaukia iš prielaidų. Iš esmės, bet kokia loginė argumentacijos klaida yra kažkuris *non-sequitur* variantas.

*Non-sequitur* neturi nieko bendro su išvadų teisingumu ar klaidingumu. Argumentas *non-sequitur* yra tada, kai išvados neplaukia iš prielaidų, nepriklausomai nuo išvadų ir prielaidų teisingumo.

Pavyzdžiui:

1. Jei aš esu Niujorke, aš esu JAV.
2. Aš nesu Niujorke.
3. Vadinasi, aš nesu JAV.

Egzistuoja ir tiesiog *non-sequitur* argumentacijos klaidos, nepriskiriamos jokiems paplitusiems klaidų tipams. Pavyzdžiui: „šiandien mano plaukai gražūs, vadinasi, žmonės mane mylės". Čia išvada (žmonės mane mylės) tiesiog neplaukia iš prielaidos (mano plaukai gražūs). Tokio tipo argumentacijos klaidos ypač dažnai išnaudojamos reklamose.
Epke Zonderland
**Epkė Zonderlandas** (ol. *Epke Jan Zonderland*; g. 1986 m. balandžio 16 d.) – Nyderlandų gimnastas, laimėjęs aukso medalį 2012 m. olimpinėse žaidynėse už pratimus ant skersinio, laimėjęs aukso medalį 2013 m. pasaulio čempionate už pratimus ant skersinio. Jo pravardė yra „Skrajojantis Olandas". Jo treneris Daniel Knibbeler.

E. Zonderland gimė g. 1986 m. *Lemmer* mieste (Fryzijoje), Olandijoje. Jis pradėjo gimnastikos pratimus, kai jam buvo ketveri metai. Jis turi du brolius ir vieną seserį, kuri taip pat tarptautinė gimnastė. Zonderland studijuoja mediciną Groningeno universitete.

E. Zonderlandas pirmą kartą sulaukė pasisekimo tarptautinėse jaunių varžybose 2004 m. Tais pačiais metais jis tapo Olandijos gimnastikos čempionu, perimdamas šį titulą iš savo vyresniojo brolio Herre. 2013 m. pasaulio čempionate Antverpene jis tapo pasaulio čempionu. Jis yra laimėjęs Europos, olimpinius ir pasaulio čempionatus. Po laimėto aukso medalio 2012 m. Londono olimpinėse žaidynėse, jis nusipelnė *Orange-Nassau* ordino.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGimnastikos olimpiniai čempionai vyrų skersinio pratimuose |
| --- |
|  |
| 

* 1896:  Hermann Weingärtner (GER)
* 1900: nevyko
* 1904:  Anton Heida (USA) /1904:  Edward Hennig (USA)
* 1908–1920: nevyko
* 1924:  Leon Štukelj (YUG)
* 1928:  Georges Miez (SUI)
* 1932:  Dallas Bixler (USA)
* 1936:  Aleksanteri Saarvala (FIN)
* 1948:  Josef Stalder (SUI)
* 1952:  Jack Günthard (SUI)
* 1956:  Takashi Ono (JPN)
* 1960:  Takashi Ono (JPN)
* 1964:  Boris Shakhlin (URS)
* 1968:  Akinori Nakayama (JPN) /1968:  Mikhail Voronin (URS)
* 1972:  Mitsuo Tsukahara (JPN)
* 1976:  Mitsuo Tsukahara (JPN)
* 1980:  Stoyan Deltchev (BUL)
* 1984:  Shinji Morisue (JPN)
* 1988:  Vladimir Artemov (URS) /1988:  Valeri Liukin (URS)
* 1992:  Trent Dimas (USA)
* 1996:  Andreas Wecker (GER)
* 2000:  Alexei Nemov (RUS)
* 2004:  Igor Cassina (ITA)
* 2008:  Zou Kai (CHN)
* 2012:  Epke Zonderland (NED)
* 2016:  Fabian Hambüchen (GER)
* 2020:  Daiki Hashimoto (JPN)
 |

 |
| Kalniškių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kalniškių kapinynasKalniškių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°15′40″ š. pl. 23°27′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.26111°š. pl. 23.45000°r. ilg.﻿ / 55.26111; 23.45000Koordinatės: 55°15′40″ š. pl. 23°27′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.26111°š. pl. 23.45000°r. ilg.﻿ / 55.26111; 23.45000 |

 |
| Vieta | Raseinių rajonas |
| Seniūnija | Ariogalos seniūnija |
| Naudotas | V a. - VI a. |
| Tirtas | 1984-1997 m. |

**Kalniškių kapinynas** – kapinynas Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kalniškių kaimo (Ariogalos seniūnija), Dubysos dešiniajame krante. Kultūros paminklo kodas A368 P.

Tyrimai
-------

Kapinyną 1984–2004 m. su pertraukomis kasinėjo Istorijos institutas, tyrimų vadovas Vytautas Kazakevičius. Ištirtas 3311 m² plotas, rasti 277 kapai, datuojami V a. – VI a. iš jų 259 nedegintų ir 18 sudegintų mirusiųjų. Nedeginti mirusieji laidoti stačiakampėse apvalintais kampais ir ovalo formos duobėse nuo 80 x 30 iki 290 x 180 cm dydžio ir iki 175 cm gylio, kurių dugne rasta akmeninių konstrukcijų. Viename kape buvo akmenų grindinėlis.

Mirusieji laidoti su įkapėmis, kai kurie karstuose, vyrai galvomis guldyti į šiaurės vakarus, moterys – į pietryčių pusę. Sudeginti mirusieji laidoti apskritose (100 x 100 cm dydžio) ir ovalo formos (60 x40 cm, 80 x 50 cm dydžio) iki 15 cm gylio duobėse. Rasta gintarinių karolių apvarų, antkaklių, lankinių segių, smeigtukų, apyrankių (storagalių, juostinių, įvijinių), žiedų, įmovinių kirvių, peilių, verpstukų, pjautuvų, ylų, puodų ir galąstuvų, ietigalių, prūsiškų durklų, geležinių ir žalvarinių diržo sagčių, dažniausiai ovalo formos. Laidosenoje pastebima žemaičių ir aukštaičių laidojimo tradicijų. Nuo kapinyno apie 300 m į l yra Bažavalės piliakalnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos archeologija, Vilnius, 1999, t. 18, p. 57–67
2. ↑  Vytautas Kazakevičius. *Kalniškių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 223 psl.
| **Nora Ribokienė** |
| --- |
|  |
| Nora Ribokienė Baltijos Asamblėjos metu (2010 m. spalis) |
| Gimė | 1956 m. rugpjūčio 26 d. (66 metai)Varėnoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Eugenijus |
| Vaikai | dukra Laura |
|  |
| Veikla | gydytoja, politinė veikėja, LR Sveikatos apsaugos viceministrė, akreditavimo sveikatos priežiūros veiklai tarnybos direktorė. |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus universitetas |

**Nora Ribokienė** (g. 1956 m. rugpjūčio 26 d. Varėnoje) – gydytoja, politinė veikėja, LR Sveikatos apsaugos viceministrė.

Biografija
----------

1963-1974 m. baigė Druskininkų 1-ąją vidurinę mokyklą, 1974–1980 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto (VU) Medicinos fakultete (įgijo gydytojos specialybę), 1984–1986 m. – VVU aspirantūroje, klinikinėje ordinatūroje.

Nuo 1981 m. iki 1984 m. skyriaus vedėja Druskininkų fizioterapinėse gydyklose. Nuo 1984 m. iki 1986 m. klinikinė ordinatorė Vilniaus valstybiniame universitete. Nuo 1986 m. iki 2004 m. Mykolo Marcinkevičiaus ligoninės gydytoja terapeutė, sonoskopuotoja, seksopatologė. Nuo 2000 m. iki 2004 m. Mykolo Marcinkevičiaus ligoninės vidaus audito vadovė, vadovybės atstovė kokybei, Nuo 2004 m. VšĮ Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikose vyriausioji auditorė-Medicininio audito skyriaus vedėja bei vidaus ligų gydytoja, nuo 2008 m. gruodžio 11 d. LR Sveikatos apsaugos viceministrė. Nuo 2014 m. lapkričio mėn. Valstybinės akreditavimo sveikatos priežiūros veiklai tarnybos direktorė.

1991 m. suteikta aukščiausioji gydytojos terapeutės kategorija.

Ištekėjusi. Vyras Eugenijus, verslininkas. Dukra Laura, psichologė..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nora Ribokienė[neveikianti nuoroda] („Tūkstantmečio žmonės", Neolitas)
2. ↑  Nora Ribokienė (CV)