recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Antanas Damulis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. sausio 28 d.Šilalė |
| Mirė | 2020 m. gruodžio 26 d. (69 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Genovaitė Damulienė |
| Vaikai | Antanas, Dovydas, Kasparas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilalės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos centro sąjungaLiberalų ir centro sąjungaPilietinės demokratijos partijaKrikščionių partijaDarbo partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos veterinarijos akademija |

**Antanas Damulis** (1951 m. sausio 28 d. Šilalėje – 2020 m. gruodžio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Šilalės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius, 2005 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, edukologijos ir ugdymo proceso vadybos magistras.

1971–1973 m. „Žemaičių žemės" kolūkio veterinarijos gydytojas, 1973–1975 m. „Vienybės" kolūkio veterinarijos gydytojas. 1975–1991 m. Šilalės rajono veterinarijos vaistinės vedėjas. 1978–1990 m. Pajūrio žemės ūkio technikumo dėstytojas.

1991–2001 m. individualios įmonės „Paslauga" direktorius. 2001–2008 m. Šilalės švietimo centro direktorius. 2008–2010 m. „Šilalės žinių" redaktorius. 2011–2012 m. UAB „Antano paslauga" konsultantas. Nuo 2012 m. buvo VšĮ Šilalės ligoninė direktorius.

2003–2004 m. 2007 m. (atsisakė mandato) ir 2011–2012 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006–2010 m. Pilietinės demokratijos partijos, 2010–2013 m. Krikščionių partijos, nuo 2013 m. buvo Darbo partijos narys, partijos Šilalės skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Genovaitė Damulienė, vaikai Antanas, Dovydas, Kasparas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-29 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Pilietinės demokratijos partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2009-05-12 iš Wayback Machine projekto.
| Baudieriškis |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,016 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,67 km |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Baudieriškis

  |
| **Koordinatės:** | 54°17′19″ š. pl. 24°22′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28861°š. pl. 24.37972°r. ilg.﻿ / 54.28861; 24.37972Koordinatės: 54°17′19″ š. pl. 24°22′47″ r. ilg.﻿ / ﻿54.28861°š. pl. 24.37972°r. ilg.﻿ / 54.28861; 24.37972 |

**Baudieriškis** arba **Baldzieriškių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 8,5 km į šiaurę nuo Perlojos, Pakaršio miško pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,26 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 130,1 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis krantas aukštas ir sausas. Krantai apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurės vakaruose išteka upeliukas link toje pačioje pelkėje telkšančio mažo užankančio ežeriuko. Kiek atokiau į vakarus įsikūręs Pakaršio kaimas, į rytus – Biniūnų I kaimas. Ežeras nenutekantis, priklauso Merkio baseino upelio Karmės baseinui.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Arūnas Uogintas** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. kovo 26 d. (63 metai)Šiauliai |
| Sutuoktinis (-ė) | Reda Uogintienė |
|  |
| Veikla | dailininkas tapytojas |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Šiaulių pedagoginis institutas |

**Arūnas Uogintas** (g. 1960 m. kovo 26 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkas tapytojas.

Biografija
----------

1983 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1990–1994 m. Šiaulių vaikų dailės mokyklos direktorius, 2000–2006 m. Šiaulių dramos teatro dailininkas scenografas. Nuo 2005 m. Šiaulių universiteto Tapybos katedros docentas.

Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba
------

Kuria kartu su žmona dailininke Reda Uogintiene. 1989–1997 m. surengė teminį parodų ciklą apie Mažosios Lietuvos kaimą Giliją (dab. Matrosovas, Kaliningrado sritis). Nuo 1993 m. surengė parodų ir performansų ciklą „Archeologai", parodas „Sandrija" (1995 m. 1997 m.) „Scenografika" (2003 m.). Nuo 1996 m. dalyvauja įvairiuose tarptautiniuose meno ir mados festivaliuose: VIRUS (Šiaulių dailės galerija, 1996–2004 m.), AR’MADA (1997 m. 1998 m.), performansų festivalyje „Dimensija" (Šiuolaikinio meno centras, 1997 m.), teatro plakatų bienalėje (Lenkija, 2003 m. 2005 m.) ir kt. Dalyvavo parodose JAV, Vengrijoje, Šveicarijoje, Vokietijoje, Rusijoje ir kt.

Scenografija
------------

* Kostas Kubilinskas. Joniukas aviniukas ir sesytė Elenytė, 2000 m.
* Terensas Ratiganas. Dama be kamelijų, 2000 m.
* Antanas Vienuolis. Veronika (pagal Paskenduolę), 2001 m.
* Jaroslavas Hašekas. Juozapas Šveikas, 2001 m.

Bibliografija
-------------

* Erdvės suvokimo problemos, 2003 m.
* Ritmas gamtoje ir mene, 2005 m.
* Šiaulių dailės mokykla, sudarė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arūnas Uogintas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| Antonella Di Monte |
| --- |
|  |
| A. Di Monte 2011 m. |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1993 m. kovo 8 d. (30 metų)  Neapolis |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 2008– |
| Užsiėmimas | aktorė |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Antonela Di Montė** (it. *Antonella Di Monte*; g. 1993 m. kovo 8 d. Neapolyje) – italų aktorė.

Biografija
----------

Karjerą kine Antonela pradėjo sulaukusi 15, 2008 m. kuomet atliko vaidmenį režisierės Linos Wertmüller režisuotame TV filme „Mannaggia alla miseria".

2009 m. ji vaidino mini seriale „La mia casa è piena di specchi" kartu su Sophia Loren, o 2010 m. atliko pagrindinį vaidmenį 2 dalių mini seriale „La leggenda del bandito e del campione".

Filmografija
------------

* Mannaggia alla miseria (2008)
* La mia casa è piena di specchi (2009)
* La leggenda del bandito e del campione (2010)
* Benvenuti a tavola - Nord vs Sud (2013)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antonella Di Monte** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mannaggia alla miseria - Film - Corriere della Sera
| **Mangostaninė garcinija** |
| --- |
| Mangostaninė garcinija |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai*( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai*( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai*( Dilleniidae)* |
| Eilė: | Malpigijiečiai*( Malpighiales)* |
| Šeima: | Kliuzijiniai*( Clusiaceae)* |
| Gentis: | Garcinija*( Garcinia)* |
| Rūšis: | Mangostaninė garcinija*( Garcinia mangostana)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Garcinia mangostana***L. 1753 m. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
* **Vikiteka**Vikiteka

 | 
* GBIF: **13741249**
* ITIS: **21484**
* NCBI: **58228**

 |

 |

**Mangostaninė garcinija** (lot. *Garcinia mangostana*) – kliuzijinių (*Clusiaceae*) šeimos visžalis medis. Medžio gimtinė – Azijos tropikai. Dabar auginamas viso pasaulio tropinėje zonoje.

bla bla bla
-----------

Mangostaninė garcinija – aukštas visžalis medis užaugantis iki 25 m aukščio. Laja piramidės formos, žievė juodai rudos spalvos.

Lapai elipsiški, tamsiai žalios spalvos viršuje ir gelsvai žalia žemiau, 9 – 25 cm ilgio ir 4,5 – 10 cm pločio. Jauni lapeliai – rausvi. Žiedas – žaliais mėsingais žiedlapiais su raudonomis dėmėmis.

Vaisius apvalus – 3,4 – 7,5 cm skersmens, iš viršaus yra padengtas storu (iki 1 cm), kaštoninės-violetinės spalvos nevalgomu apvalkalu. Viduje yra 4-8 segmentų baltos valgomos mėsingos sėklos. Medis vaisių neša vėlai – pirmuosius vaisius subrandina 9-20 metais.

Vardai
------

Mangostaninė garcinija dar vadinama: angl. *King´s-Fruit, Manggis, Mangostan, Mangosteen, Purple Mangosteen*, pranc. *arbre à benjoin*, vok. *Mangostanbaum, Mangostane, Mangostane (Tree), Mangostin (Fruit)*, isp. *Mangostán, Mangostán (Tree), Mangostán, Mangustán (Fruit)*, port. *Mangostão*, taj. Mang Khút (Mangkhut, Mangkut), rus. *Мангостан* ir kt.

Panaudojimas
------------

Baltasis garcinijos vaisių minkštimas yra valgomas šviežias, kartais jie yra konservuojami. Populiarios ir garcinijų sultys. Lapų ir žievės nuoviras yra naudojamas nuo dizenterijos, viduriavimo ir karščiavimo. Vaisiaus žievė turi antioksidantų.

Išnašos
-------

1. ↑  Garcinia mangostana (King´s-Fruit)

Nuorodos
--------

* Garcinia mangostana L. Archyvuota kopija 2009-05-09 iš Wayback Machine projekto.

Video
-----

* Susipažinkite su garcinija. New York Times Video, 2008 m. balandžio 24 d. Archyvuota kopija 2010-09-29 iš Wayback Machine projekto.
| ***Šį varaką pas Alisą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Stasera a casa di Alice |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Carlo Verdone |
| Metai | 1990 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 123 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šį vakarą pas Alisą** (it.  *Stasera a casa di Alice*) – 1990 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Carlo Verone – Saverijus
* Sergio Castellitto – Filipas
* Ornella Muti – Alisa
* Yvonne Scio – Valentina
* Cinzia Leone – Džidžola
* Beatrice Palme – Katerina
* Mariangela Giordano – būrėja

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Saverijus ir Filipas dirba turismo agentūroje, priklausančioje judviejų žmonoms. Kartą Saverijus sužino, kad už agentūros lėšas Filipas nuomoja butą, kuriame gyvena filmus suaugusiems įgarsinanti Alisa. Mėgindamas užbėgti už akių būsimam skandalui, Saverijus vyksta į šios namus, ketindamas įkalbėti merginą nutraukti romaną. Judviejų pažintis baigiasi tuo, kad Saverijus taip pat įsimyli Alisą. Kai apie tai sužino Filipas, tarp abiejų vyrų prasideda varžytuvės, kuriam atiteks mergina. Galiausiai romanas iškyla į viešumą, žmonos išvaro Saverijų ir Filipą iš namų, o Alisa, palikusi juos abu, išvažiuoja iš miesto…
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Darbo užmokesčio mokesčiai** – darbdaviams ir darbuotojams taikomi mokesčiai, kurie dažniausiai apskaičiuojami kaip procentas nuo darbuotojų atlyginimų .

Darbo užmokesčio mokesčiai paprasti skirstomi į dvi kategorijas: atskaitymai iš darbuotojų darbo užmokesčio ir darbdavio mokami mokesčiai nuo darbuotojų darbo užmokesčio. Pirmojo tipo mokesčiai, kuriuos darbdaviai privalo išskaičiuoti iš darbo užmokesčio, dar žinomi kaip apmokestinimas prie pajamų šaltinio arba (angl. *en:Withholding tax*) ir einamojo finansavimo sistema (angl. *en:Pay-as-you-earn tax*, *PAYE*, *pay-as-you-go tax*, *PAYG*), dažnai apima išankstines pajamų mokesčio, socialinio ir kitų rūšių draudimo (pvz. nedarbo ar neįgalumo) įmokas. Antrojo tipo mokesčiai mokami iš darbdavio fondo ir yra tiesiogiai susiję su darbuotojų įdarbinimu. Mokestis gali būti fiksuotas arba proporcingas darbuotojo užmokesčiui. Darbdavio mokamas mokestis paprastai padengia darbdavio įmokas į socialinio draudimo, medicinos draudimo ir kitų rūšių draudimo fondus. Kartais teigiama, jog darbo užmokesčio mokesčio ekonominė našta beveik išimtinai gula ant darbuotojų pečių nepriklausomai nuo to ar mokesčiai atskaitomi iš darbdavio, ar iš darbuotojo, nes pastarieji sumoka savo darbo užmokesčio mokesčio dalį gaudami mažesnį atlyginimą nei gautų įprastai. Kadangi darbo užmokesčio mokesčiai atskaitomi vien tik iš atlyginimo, o ne finansinių ar fizinių investicijų grąžos, tikėtina, jog darbo užmokesčio mokesčiai lemia nepakankamą investavimą į žmogiškąjį kapitalą, pvz. aukštąjį išsilavinimą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3   The Knowledge Tax, University of Chicago Law Review 82: 1981, 2015.
2. ↑   Historical Effective Federal Tax Rates: 1979 to 2004, Congressional Budget Office. December 2006, p. 3.
3. ↑  „Kongreso biudžeto biuro (CBO) parengtame galiojančių mokesčių tarifų tyrime daroma prielaida, kad tiesioginių mokesčių, tokių kaip gyventojų pajamų mokestis ir darbuotojų sumokama darbo užmokesčio dalis, mokestinė našta tenka namų ūkiams. CBO, kaip ir daugelis ekonomistų, daro prielaidą, kad darbdavys perkelia savo darbo užmokesčio mokesčių dalį darbuotojams mokėdamas mažesnį atlyginimą, nei mokėtų kitu atveju. Tokiu būdu mokesčiai pridedami prie darbuotojų pajamų ir mokestinė našta tenka darbuotojams." , p.3
4. ↑   Wayback Machine (PDF). 13 July 2010. Archived from the original (PDF) on 13 July 2010. Nuoroda tikrinta 31 March 2018
| **Arkadi Kremer** |
| --- |
| Gimė | 1865 m.Švenčionys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1935 m. (~70 metų)Vilnius, Antroji Lenkijos Respublika |
| Palaidotas (-a) | Sudervės kapinės |
|  |
| Veikla | Politikas |

**Arkadi Kremer** (1865 m. Švenčionyse, Rusijos imperija – 1935 m. Vilniuje, Antroji Lenkijos Respublika) – Lietuvos žydų kilmės Rusijos imperijos ir Lenkijos politikas, vienas iš Bundo įkūrėjų.

Biografija
----------

Gimė 1865 m. Švenčionyse. Baigė Vilniaus realinę mokyklą, 1885 m. įstojo į Sankt Peterburgo technologijos institutą. Už revoliucinę veiklą buvo suimtas ir 6 mėnesius kalintas Varšuvos Paviako kalėjime. 1890 m. apsigyveno Vilniuje. 1891–1897 m. buvo vienas iš pagrindinių Rusijos žydų socialdemokratų grupės veikėjų. 1891 m. 9 mėnesius kalintas Sankt Peterburge. 1894 m. Kremeris parašė brošiūrą *Apie agitaciją*, kurią suredagavo menševikas Julijus Martovas (1873-1923). Kremeris 1896 m. lankėsi Sankt Peterburge, Kijeve, kartu su kitais kūrė vieną bendrą socialdemokratų partijos projektą. 

1897 m. spalio 8–10 d. tapo vienu iš Visuotinės žydų darbininkų sąjungos Bundo steigėjų. Kaip Bundo delegatas 1898 m. kovo 1–3 d. Minske dalyvavo Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos steigiamajame suvažiavime, buvo išrinktas Centro komiteto nariu. 1898 m. liepos 26 d. buvo suimtas ir iki 1900 m. kovo–balandžio mėn. kalėjo Maskvos kalėjime. Vėliau pabėgo į užsienį. 1905 m. grįžo į Rusiją, tapo Bundo delegatu į Sankt Peterburgo darbininkų tarybą. 1912 m. išvyko į Prancūziją. Pirmojo pasaulinio karo metais dirbo inžinieriumi Prancūzijos geležinkelyje, nuo 1920 m. – Paryžiaus metro. 

1921 m. grįžo į Vilnių, žydų technikume dėstė elektrotechniką. 1929 m. pradėjo dirbti matematikos mokytoju Žydų mokytojų seminarijoje. Iki 1927 m. nedalyvavo aktyvioje politinėje veikloje, tačiau liko moraliniu ir politiniu Lenkijos Bundo autoritetu. 1928 m. tapo Bundo Vilniaus skyriaus pirmininku ir Žydų bendruomenės tarybos nariu. Mirė 1935 m. Vilniuje, palaidotas Užupio žydų kapinėse, kapines likvidavus perlaidotas Sudervės kapinėse. Žmona Pati Kremer buvo (1867–1943) A. Kremerio bendražygė politinėje veikloje.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)

Literatūra
----------

* Arkadi: Zamlbukh tsum ondenk fun grinder fun 'Bund' Arkadi Kremer, 1865–1935. New York, 1942.
* Frankel, J. Prophecy and Politics: Socialism, Nationalism, and the Russian Jews, 1862–1917. Cambridge, 1981.
* Kremer, A. 'On Agitation' [1893]. In: Harding, N. (ed.), Marxism in Russia: Key Documents, 1879–1906. Cambridge and New York, 1983.
* Mendelsohn, E. Class Struggle in the Pale: The Formative Years of the Jewish Workers' Movement in Tsarist Russia. Cambridge, 1970.
* Shukman, H. (ed.), The Blackwell Encyclopedia of the Russian Revolution. Oxford, 1988.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Vilniaus žydų senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2021-04-13.
| **Parus major** |
| --- |
| Didžioji zylė (Parus major)Didžioji zylė (*Parus major*)Didžiosios zylės giesmė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Zyliniai  *( Paridae)* |
| Gentis: | Tikrosios zylės  *( Parus)* |
| Rūšis: | Didžioji zylė  *( Parus major)* |

 |
| Binomas |
| ***Parus major***Linnaeus, 1758 |

Paplitimo arealas.
**Didžioji zylė** (*Parus major*) – zylinių (*Paridae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitusi Eurazijoje nuo Atlanto vandenyno iki Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Baltąją jūrą, Pečioros aukštupį, Obės ir Jenisėjaus vidurupį, Stano kalnyną. Pietuose arealo riba eina Amūro vidurupiu, Mongolija, šiaurės Kazachstanu, Iranu, Artimaisiais Rytais, Viduržemio jūros regionu.

Lietuvoje labai dažna rūšis – manoma, kad peri 350 000 – 600 000 porų. Aptinkama ištisus metus, neretai žiemoja, nors dalis individų žiemą ir migruoja piečiau. Lietuvoje gyvena porūšis *Parus major major*.

Išvaizda
--------

Viršugalvis, gerklė ir pagurklis juodi, melsvo atspalvio spindesio. Nugarinė dalis gelsvai žalia. Skruostai balti. Pakaušyje balta dėmė. Sparnai melsvai pilki su šviesia skersine juostele. Kūno apatinė pusė geltona, tik gerklė, juostelė per krūtinės ir pilvo vidurį ir pauodegys juodi. Patelės kūno apatinė pusė gelsva, o ant krūtinės juoda juostelė ne tokia ryški. Sveria 16-17 g.

Elgsena
-------

Gyvena įvairiuose miškuose, priemiesčiuose, sodybose, pavieniuose medžiuose. Peri inkiluose arba uoksuose. Labai judri, aktyvi šviesiu paros metu. Žiemą skraido būriais po 5-10 individų. Vasarą patelės nakvoja lizduose, patinai – medžių šakose; žiemą – inkiluose, uoksuose, įvairiose angose.

Lizdą pradeda sukti balandžio antrojoje pusėje iš žaliųjų samanų, šerių, vilnos. Kiaušinius deda balandžio pabaigoje – gegužės pradžioje. Dėtį sudaro 8-12 ovalūs, balti ar balsvi su rudomis dėmelėmis kiaušiniai. Patelė peri 13-15 dienų. Išsiritusių jauniklių galva ir nugara apaugusi pūkų kuokštais. Lizdą jaunikliai palieka per 16-19 dienų. Apie 60 % didžiųjų zylių per metus veda dvi vadas. Gyvena apie dešimt metų, seniausi individai užfiksuoti sulaukę 13–15 metų.

Mityba
------

Maistą renka medžių lajoje, ant žemės. Minta daugiausia vabzdžiais, taip pat augaliniu maistu. Žiemą labai dažnai lankosi lesyklose, kur minta trupiniais, lašiniais, grūdais, sėklomis. Didžioji zylė – naudingas sodo paukštis, naikinantis kenkėjus.

Galerija
--------

* djdsdsdjdsds
* 
* 
* 
* KiaušiniaiKiaušiniai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jusys, V. Karalius, S. Raudonikis, L. *Lietuvos paukščių pažinimo vadovas*. Lietuvos ornitologų draugija, 2020, p. 242
2. ↑  Fransson, T. Jansson, L. Kolehmainen, T. Kroon, C. & Wenninger, T. (2017). *EURING list of longevity records for European birds*
3. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didžioji zylė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Gelovinė |
| --- |
| Gelovinės ežeras iš pietryčiųGelovinės ežeras iš pietryčių |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,172 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,02 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Gelovinė |
| Išteka | Gelovinė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gelovinė

  |
| **Koordinatės:** | 54°13′20″ š. pl. 24°10′45″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22222°š. pl. 24.17917°r. ilg.﻿ / 54.22222; 24.17917Koordinatės: 54°13′20″ š. pl. 24°10′45″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22222°š. pl. 24.17917°r. ilg.﻿ / 54.22222; 24.17917 |

**Gelovinė** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajono vakaruose, 6,5 km į šiaurę nuo Merkinės, į vakarus nuo kelio  **129**  Antakalnis–Jieznas–Alytus–Merkinė . Ilgis šiaurės-pietryčių kryptimi 0,9 km, plotis iki 0,26 km. Altitudė 110,3 m. Ežero dubuo rininės kilmės. Krantai daug kur pelkėti, rytuose ir pietuose – statūs, aukšti. Ežerą supa Subartonių miškas. Gelovinės ežeru iš šiaurės į pietus prateka Straujos (Nemuno baseinas) intakas – Gelovinės upelis.

Į šiaurę nuo ežero įsikūręs Gelovinės kaimelis.

Ežerėvardis *Gelovìnė* greičiausiai kilęs iš šaknies *gel-*, reiškiančios šaltumą (plg. *pageluo, pagela* „šaltas, žvarbus oras", *pagelus* „šaltas, žvarbus", latv. *dzeltrs* „šaltas", lot. *gelu* „šaltis, vėsa").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gelovinė (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 595
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 111
**Vladas Mačys** (1867 m. rugsėjo 5 d. Kazliškiai, Antanavo valsčius – 1936 m. vasario 12 d. Kaunas) – Lietuvos teisininkas, teisėtyrininkas procesualistas, VDU profesorius.

Biografija
----------

1889 m. baigė Maskvos universitetą. Studijuodamas priklausė Maskvos lietuvių studentų draugijai. Nuo 1890 m. Mintaujos teismo kandidatas, teisėjas. Jono Jablonskio inteligentų sambūrio dalyvis. 1918–1922 m. Kauno apygardos teismo pirmininkas. 1919 m. birželio 16 d. paskirtas Steigiamojo Seimo rinkimų įstatymui parengti komisijos nariu, nuo 1919 m. spalio 10 d. Steigiamojo Seimo Vyriausiosios rinkimų komisijos narys. 1923–1934 m. skaitė civilinio proceso ir civilinės teisės paskaitas Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas), 1925–1926 m. šio universiteto sekretorius; nuo 1923 m. profesorius.

Paskelbė straipsnių periodinėje spaudoje („Šviesa", „Ūkininkas", „Varpas", pasirašinėjo BI. Dieglio, BĮ. Dlg. Balandžio slapyvardžiais).

Bibliografija
-------------

* Broliai! Jieszkokime, reikalaukime szviesos ir mokslo! (politinis publicistinis leidinys / redagavo Kazys Grinius), 1889 m.
* Civilinio proceso paskaitos, 1924 m.
* Socialinių teisių mokslo tikslas ir mūsų žemės reformos įstatymas, 1925 m.
* Pasimokykime ir juokdamies: iš įvairių tautų jumoro srities, 1929 m.
* Apie teismo kandidatų ir advokatų pasiruošimą, 1932 m.
* Apie šeimos santvarką ir moterų teises senovėje, 1934 m.

Citatos
-------

* Nuosprendis turi skambėti iš doro, sąžiningo, išmintingo žmogaus lūpų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vladas Mačys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 756 psl.
2. ↑  „Kokių teismų reikia Lietuvai?"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Roza Parksangl. *Rosa Parks*** |
| --- |
|  |
| **Roza Parks** 1955 metais, fone matomas Martinas Liuteris Kingas. |
| Gimė | 1913 m. vasario 4 d.Tuskegee, Alabama, JAV |
| Mirė | 2005 m. spalio 24 d. (92 metai)Detroitas, Mičiganas (JAV) |
| Tėvas | Nigger |
| Motina | Nigger |
| Vaikai | Nigger |
|  |
| Veikla | Pilietinių teisių aktyvistė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Black niggers award |
|  |
|  **Vikiteka** | Rosa Parks |
| Parašas |
|  |

**Roza Parks** (angl. *Rosa Parks*; 1913 m. vasario 4 d. – 2005 m. spalio 24 d.) buvo afroamerikiečių pilietinių teisių aktyvistė, kurią JAV Kongresas vėliau praminė „Moderniųjų laikų pilietinių teisių judėjimo motina".

1955 metų gruodžio 1 dieną Montgomeryje, Alabamos valstijoje, R. Parks, kuri tuomet buvo 42-ejų metų amžiaus, atsisakė paklusti autobuso vairuotojo įsakymui užleisti sėdimą vietą baltajam keleiviui. Tokio pobūdžio veiksmai nebuvo naujiena: Irene Morgan 1946 metais ir Sarah Louise Keys 1955 metais laimėjo bylas prieš autobusų kompanijas JAV aukščiausiajame teisme. Prieš 9 mėnesius iki Parks atsisakymo užleisti vietą, penkiolikmetė juodaodė Claudette Colvin atsisakė užleisti vietą toje pačioje autobusų linijoje. Tačiau kitaip nei ankstesni individualūs pilietinio nepaklusnumo veiksmai, Parks poelgis sukėlė Montgomerio autobusų boikotą (didelė dalis žmonių, protestuojančių prieš segregaciją, boikotavo viešąjį transportą. Autobusų kompanijos dėl šios akcijos patyrė didelių nuostolių).

Rozos Parks atviras nepaklusnumas tapo svarbiu modernaus Pilietinių teisių judėjimo simboliu, o Parks tapo tarptautine pasipriešinimo rasinei segregacijai ikona. Ji bendradarbiavo su pilietinių teisių lyderiu Martinu Liuteriu Kingu. Parks padėjo Kingui tapti nacionalinio lygio reikšminga pilietinių teisių judėjimo figūra.

Nors vėlesniuose metuose Parks buvo pagerbta dėl savo veiksmų, ji taip pat daug nukentėjo. Ji buvo atleista iš (siuvėjos) darbo vietinėje universalinėje parduotuvėje. Galiausiai Parks persikraustė gyventi į Detroitą, Mičigano valstijoje, kuri gavo panašų darbą. Nuo 1965 iki 1988 metų Parks dirbo afroamerikiečio JAV Atstovų rūmų nario Džono Konjerso sekretore. Paskutiniaisiais gyvenimo metais Parks sirgo senatvine silpnaprotyste ir įsivėlė į teisminius ginčus su amerikiečių hiphopo grupe OutKast (dėl singlo pavadinimo „Rosa Parks").

Taip pat skaitykite
-------------------

Montgomerio autobusų boikotas
Laisvai ganomos avys. Ukraina
Besiganantys galvijai
Gaučas, prižiūrintis avių kaimenę. Čilė
**Ganymas** – naminių žolėdžių gyvulių, rečiau paukščių laikymas ganykloje.

Ganomi įvairūs gyvuliai – avys, ožkos, galvijai, arkliai, kupranugariai, elniai.

Pagal gyvulių laikymo būdą skiriami šitokie ganymai:

* Aptvarinis – ganykla padalijama į sklypus, kurie aptveriami nuolatinėmis ar kilnojamomis tvoromis. Kartais aptvarai dalijami kilnojama elektrine tvora. Aptvaruose galvijai gali būti ganomi grupėmis (pirmiausia ganomos melžiamosios karvės, tada užtrūkusios ir telyčios).
* Laisvasis – gyvuliai ganosi laisvai, dideliuose, dažnai skurdžiuose plotuose (stepėse, pusdykumėse, dykumose, tundroje) prižiūrimi piemenų. Šitoks ganymo būdas glaudžiai susijęs su klajokliais gyvulių augintojais.
* Rištinis – gyvulys rišamas prie pasaito. Taip ganomi pavieniai gyvuliai – arkliai, karvės, jaučiai, ožkos.

Lietuvoje ganiava tradiciškai prasideda balandžio pabaigoje ar gegužės pradžioje, kai sužydi kiaulpienės, o žolė pasiekia 8–10 cm aukštį. Baigiama ganyti trečią–ketvirtą savaitę iki žolių vegetacijos pabaigos (ganiavos pabaiga siejama su Šv. Martyno diena). Kartu ganyta karvės ir avys, naktimis arkliai ir ariamieji jaučiai, atskirai – kiaulės, žąsys. Gyvulius gindavo į ganyklas anksti ryte ir ganydavo iki pat saulės laidos. Vasarą per pačią kaitrą (gyliavą) bandą pargindavo namo.

Gatviniuose kaimuose gyventojai bendrai ganydavo gyvulius kaimo žemėse (ganyklose). Pagal gyvulių skaičių iš kiekvieno ūkio paeiliui buvo išskiriama po keletą piemenų. Jiems prižiūrėti kaimo bendruomenė vieneriems metams samdė kerdžių. Arklius ir ariamuosius jaučius paaugliai (pusberniai), jaunuoliai (bernai), rečiau merginos (mergos), ganydavo naktimis (naktigonė).

XIX a. pab. – XX a. pr. kaimams skirstantis į vienkiemius, ūkiai gyvulius ganydavo atskirai (nors Dzūkijoje bendruomeninis ganymas tebepraktikuotas iki XXI a. pr.). Iki XX a. vid. gyvulius ganydavo miškuose, pelkėse (parišant po kaklu skambalus, tarškalus, juosteles).

Dabar taikomas ir aplinkosauginis nuganymas, kai gyvuliai ganomi pirmiausia ne ūkiniais sumetimais, o siekiant išsaugoti tam tikras buveines, kurios susidaro ganomose vietose.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Vytautas Štuikys, Vacys Milius. *Ganymas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Conservation grazing. *Rare Breeds Survival Trust*.
| **Xavier Loyá** |
| --- |
|  |
| K. Loja 1962 m. |
| Gimė | 1927 m. gruodžio 31 d.Meksikas, Meksika Meksika |
| Mirė | 2020 m. rugsėjo 22 d. (92 metai)Meksikas, Meksika Meksika |
|  |
| Veikla | aktorius |

**Ksavjeras Loja** (isp. *Xavier Loyá*, 1927 m. gruodžio 31 d. Meksikas, Meksika – 2020 m. rugsėjo 22 d. Meksikas, Meksika) – meksikiečių aktorius.

Biografija
----------

Vaidino tokiuose filmuose, kaip „Karo vado šešėlis" („La sombra del caudillo", 1960), „Gvadalachara vasarą" („Guadalajara en verano", 1965), „Šėlstantis jaunimas" („Juventud desenfrenada", 1956) ir „Keršto angelas" („El ángel exterminador", 1962).

K. Loja 6-ojo dešimtmečio pabaigoje „Aktorystės studijoje", Niujorke dalijosi scena su Merlina Monro ir 1962 m. vasarį ją lydėjo vizito į Meksiką metu. 1950 m. su aktore Libertada Lamark (*Libertad Lamarque*) debiutavo filme „Praeities pėdsakai" („Huellas del pasado"), o po metų drauge su Fernandu Soleriu (*Fernando Soler*) ir Rubenu Rochu (*Rubén Rojo*) vaidino legendinio režisieriaus Luiso Bunjuelio Europos kino kompanijoje „Ultramar Filmes" pastatytame filme „Apgaulės duktė" („La hija del engaño") ir su Choakinu Korderu (*Joaquín Cordero*) filme „Moteris be meilės" („Una mujer sin amor").

Nuorodos
--------

* K. Lojos filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  „Murió Xavier Loyá, legendario actor mexicano que trabajó con Luis Buñuel y Marilyn Monroe". *infobae.com*. Nuoroda tikrinta 2023-08-01.
2. ↑  „Xavier Loyá. Credits (text only)". *IMDb*. Nuoroda tikrinta 2023-08-01.
*Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 56°15′49″š. pl. 22°18′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.2637°š. pl. 22.3050°r. ilg.﻿ / 56.2637; 22.3050

|  Tirkšlių Kristaus Karaliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tirkšliai |
| **Adresas** | P. Cvirkos g. 11 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1939 m. |
| **Stilius** | neogotika |
| **Klebonas** | kan. Petras Smilgys |

**Tirkšlių Kristaus Karaliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Tirkšlių miestelyje, prie kelio  **164**  Mažeikiai–Plungė–Tauragė .

Parapijoje stovi Tirkšlių kapinių koplyčia, Geidžių šv. Onos koplyčia, aptarnaujama Lėlaičių šv. Roko koplyčia.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Tirkšlių bažnyčiai 1612 m. dovanota žemės. 1616 m. Ldk Zigmantas Vaza paragino Tirkšlių seniūną E. Fitingą pastatyti bažnyčią. 1750 m. įsteigta parapinė mokykla.

1766 m. pastatyta nauja bažnyčia. Tirkšlių klebonas Petras Lukauskis po 1863 m. sukilimo ištremtas į Tobolską, nuo 1871 m. gyveno Kazanėje. 1936 m. liepos 1 d. bažnyčia su varpine ir varpais sudegė. Iš ugnies pavyko išgelbėti kai kuriuos šventųjų paveikslus ir statulas, 4 krucifiksus, dalį senojo parapijos archyvo. Išlikusios senienos klebono Antano Šimkaus dėka buvo išsaugotos, perkeltos į kapinių koplyčią. 1937 m. parapijai priklausė 5122 katalikai.

1937–1939 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją suprojektavo Vaclovas Michnevičius, techninę priežiūrą vykdė inžinierius Stasys Bukovskis. Statyba rūpinosi kunigas Antanas Kiela (1899–1983 m. palaidotas Tirkšlių kapinėse netoli koplyčios). Jis 1950–1955 m. ištremtas į Rusiją. Klebonas Bronislovas Burneikis (1923–1991) pastatė kleboniją. Bažnyčios bokšte buvo pakabintas 1297 kg sveriantis varpas, 1939 m. nulietas Liepojoje. 1939 m. naująją bažnyčią konsekravo vyskupas Justinas Staugaitis.

2020 m. pradėtas bažnyčios remontas (paklotos šildomos grindys ir kt.).

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside.

Galerija
--------

* Priekinis fasadasPriekinis fasadas
* Bažnyčios profilisBažnyčios profilis
* Aukotojo Igno Balvočiaus kapasAukotojo Igno Balvočiaus kapas
* Vaizdas į vargonusVaizdas į vargonus

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tirkšlių Kristaus Karalio bažnyčioje vyksta intensyvus remonto darbai *tirksliubendruomene.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tirkšlių Kristaus Karaliaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tirkšlių Kristaus Karaliaus parapija (dekanato inf.)
* 

* Tirkšlių Kristaus Karaliaus bažnyčia  Mažeikių krašto enciklopedijoje
| Aleksandro Nevskio tiltas |
| --- |
|  |
| 59°55′32″ š. pl. 30°23′43″ r. ilg.﻿ / ﻿59.92556°š. pl. 30.39528°r. ilg.﻿ / 59.92556; 30.39528﻿ (Aleksandro Nevskio tiltas)Koordinatės: 59°55′32″ š. pl. 30°23′43″ r. ilg.﻿ / ﻿59.92556°š. pl. 30.39528°r. ilg.﻿ / 59.92556; 30.39528﻿ (Aleksandro Nevskio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Sankt Peterburgas,Rusijos vėliava Rusija |
| **Kerta** | Neva |
| **Ilgis** | 905,7 m |
| **Plotis** | 35 m |
| **Pastatytas** | 1965 m. |
| **Konstrukcija** | Varstomasis tiltas |

**Aleksandro Nevskio tiltas** (rus. *Мост Алекса́ндра Не́вского*) – varstomasis tiltas per Nevos upę Sankt Peterburge, pavadintas rusų kunigaikščio Aleksandro Nevskio vardu.

Bendrieji duomenys
------------------

Tiltas jungia Aleksandro Nevskio aikštę ir Zanevskio prospektą. Šalia yra metro stotis „Aleksandro Nevskio aikštė".

Iki 2004 m. tai buvo ilgiausias tiltas mieste – 905,7 (per upę – 629) m, plotis – 35 m. Tiltas – gelžbetoninis, septynių angų, penkios iš jų yra virš upės vandens, centrinė 50 metrų ilgio anga – varstoma. Tilto konstrukcijoje panaudoti vantai – 70 mm storio legiruoto plieno lynai, prakišti per technologines kiaurymes ir standinantys atskiras tilto dalis. Lynų įtempimas reguliuojamas specialiomis gervėmis, atsižvelgiant į lauko temperatūrą – šaltu oru atleidžiama, atšilus – įtempiama. Centrinė tilto anga – dvisparnė, metalinė. 25 metrų sparnus hidraulinis keltuvas pakelia per dvi minutes. Tiltu gali eiti pėstieji, yra 6 eismo juostos bei dveji tramvajaus bėgiai.

Tilto istorija
--------------

Naktį pakeltas Aleksandro Nevskio tiltas
1959 m. šalia statomo viešbučio „Maskva" pradėtas projektuoti tiltas, turėjęs sujungti Nevos prospektą su kitoje upės pusėje esančiu nauju mikrorajonu. Tiltą projektavo architekto A.Žuko vadovaujama grupė. 1960 m. pradėti statybos darbai, 1965 m. lapkričio 1 d. vyko bandymai – tiltu pravažiavo tankų kolona. Lapkričio 5 d. tiltas iškilmingai atidarytas, minint eilines Spalio perversmo metines.

Tilto statyba vyko nesilaikant technologinių procesų, dėl prastos hidroizoliacijos lynai greitai surūdijo. 1967 m. jau 56 lynai buvo nutrūkę, todėl tiltu buvo leidžiama važiuoti tik troleibusams. 1982 m. kai į vandenį įkrito atitrūkęs 700 tonų sveriantis kairiojo pakeliamojo sparno atsvaras, eismas tiltu uždraustas, šalia pradėjo veikti keltas. Po remonto transportas tiltu vėl pradėjo važiuoti, tačiau konstrukciniai defektai ištaisyti tik 2000–2001 m. vykusios rekonstrukcijos metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Александра Невского мос Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.

  


| Artimiausi tiltai per Nevą |
| --- |
| prieš srovę: | **Aleksandro Nevskio tiltas** | pasroviui: |
| Suomijos geležinkelio tiltas | Bolšeochtinsko (Imperatoriaus Petro Didžiojo) tiltas |
| **Madame Tussaud** |
| --- |
|  |
| Marie Tussaud |
| Gimė | 1761 m. gruodžio 1 d.Strasbūras |
| Mirė | 1850 m. balandžio 16 d. (88 metai) |
|  |
| Veikla | prancūzų skulptorė. |
|  |
|  **Vikiteka** | Marie Tussaud |

**Madame Tussaud** (adapt. ***Madam Tiuso***, tikras vardas **Marija Grosholtz**; 1761 m. gruodžio 1 d. Strasbūre – 1850 m. balandžio 16 d.) – prancūzų skulptorė.

Biografija
----------

Mokėsi vaško modeliavimo iš F. Curtius – daktaro, kuris įdarbino Marijos motiną. Marija tarnavo teisme, kuriame 1793 m. per Prancūzijos revoliuciją Liudvikas XVI kartu su Marija Antuanete buvo pasmerkti. Marijai reikėjo padaryti mirčiai pasmerktų žmonių vaškines figūras. Ji taip pat paveldėjo Filypo Curtius vaškinių darbų kolekciją ir su šia kolekcija nukeliavo į D. Britaniją. 1835 metais Londone buvo atidaryta Madam Tiuso vaškinių darbų kolekcija (žr. Madam Tiuso muziejus). Nuo tada šis muziejus yra nuolatos atnaujinamas ir papildomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Marie Tussaud | French modeler". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-08-30.
2. ↑  Edward Carey (2018-10-04). „Madame Tussaud: the astounding tale of survival behind the woman who made history". *the Guardian* (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-08-30.
3. ↑  *Pamela Pilbeam*. Madame Tussaud: And the History of Waxworks
| **Aphidoidea** |
| --- |
| AmaraiAmarai |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Lygiasparniai  *( Sternorrhyncha)* |
| Antšeimis: | Amariniai  *( Aphidoidea)* |

 |

**Amariniai** (*Aphidoidea*) – lygiasparnių (*Sternorrhyncha*) vabzdžių antšeimis, anksčiau buvo pobūris, kuriam priklauso labai smulkūs, apie 0,5–5 mm gležni vabzdžiai. Gyvena didelėmis kolonijomis ant lapų ir nesumedėjusių ūglių. Kūno forma įvairi: apskrita, kiaušiniška, kriaušiška, verpstiška. Antenos 3-6-narės, dažnai ilgokos, ilgesnės už patį vabzdį. Viršūninis narelis su šereliu. Straublelis keturnaris. Kojos įvairaus ilgumo, bet nešokamosios. Sparnai ploni ir skaidrūs, palyginus su vabzdžiu gana stambūs, išsikiša toli už kūno; užpakaliniai sparnai žymiai mažesni už priekinius. Dauguma amarų pilvelio šeštame segmente turi porą stiebelių, vadinamų sifonais (pagal šį požymį amarai atskiriami nuo blakučių ir cikadų). Pilvelis iš 9 segmentų. Kūno paviršius neretai būna dengtas vaškine apnaša, todėl atrodo lyg būtų apdulkintas milteliais ar apaugęs pūkeliais. 

Amarų skystas saldžias išmatas, vad. **medaus rasa**, mėgsta laižyti įvairūs vabzdžiai, ypač skruzdėlės.

Amarai dauginasi partenogenetiškai. Daugelis yra pavojingi augalų kenkėjai. 

Iš viso žinoma apie 4000 rūšių, priklausančių 10 šeimų. Lietuvoje aptinkama viena amarų šeima - Sifoniniai amarai (*Aphididae*). Seniau buvo išskiriamos eglinių (*Adeligidae*), pūslinių (*Pemphigidae*) bei žievinių amarų (*Lachnidae*) šeimos, tačiau dabar joms priklausiusios rūšys priskiriamos sifoniniams amarams.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amariniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fauna Europaea Archyvuota kopija 2009-04-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Amariniai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 54-55
Koordinatės: 54°03′56″š. pl. 24°34′07″r. ilg.﻿ / ﻿54.0656°š. pl. 24.5685°r. ilg.﻿ / 54.0656; 24.5685



| Lynas |
| --- |
|  |
| Vieta | Varėnos r. Lietuva |
| Plotas | 0,189 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,69 km |
| Išteka | Lynupis |
|  |
|  Vikiteka | Lynas |

**Lynas** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 16,5 km į pietus nuo Varėnos, apie 6 km į vakarus nuo Rudnios, Lynežerio miške. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,18 km, plotis – iki 0,25 km. Altitudė 124,6 m. Krantai aukšti, tik pietrytinis krantas žemas.

Lyno ežeras ir Lynežerio kaimas
Plotas 19 ha. Iš ežero pietryčiuose išteka nedidelis Ūlos intakas – Lynupis. Ežeras nėra gilus, apžėlęs, todėl jame geriausiai veisiasi stambūs karosai, ešeriai ir lydekos. Seniau Lyno ežere būdavo daug lynų, bet ežerui uždumblėjus jie beveik išnyko. Apylinkėse vasarą gausiai dygsta grybai.

Prie ežero pietinio kranto įsikūręs Lynežerio etnografinis kaimas-architektūrinis paminklas, ežero pakrantėje vyksta kaimo šventės. Kaime buvo mokykla, kurioje mokėsi vietiniai arba vaikai iš kitų kaimų. Mokykla buvo šalia ežero kranto, o pastatas vis dar puošia Lynežerį.

Ežerėvardis *Lýnas* (arba *Lýnežeris*) kildinamas nuo žuvies pavadinimo *lynas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 192
| ***Emigrantas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L'emigrante |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija Vokietija |
| Režisierius | Pasquale Festa Campanile |
| Scenaristas (-ai) | Massimo FranciosaCastellano & PipoloPasquale Festa Campanile |
| Vaidina | Adriano Celentano  Claudia MoriSybil Danning |
| Metai | 1973 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Emigrantas** (it.  *L'emigrante*) – 1973 m. Italijoje sukurta komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atliko Adriano Celentano ir Claudia Mori.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Pepino Kavalo
* Claudia Mori – Rosita Flores
* Sybil Danning – Pamela
* Lino Tofolo – Tonis
* Jose Calvo – donas Nikolonė
* Manuel Zarzo – Ralfas
* Tommaso Bianco – Mikelė Kavalo
* Isa Danieli – Mikelės Kavalo žmona

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

19 amžiaus pradžioje Saturnino Kavalo paliko šeimą ir išvyko ieškoti laimės į Ameriką. Po daugelio metų jo sūnus 24 metų Pepino išsirengia į Niujorką, tikėdamasis rasti tėvą, nors teturi fotografiją, darytą prieš 20 metų vienoje picerijoje. Kadangi nėra atlikęs karinės tarnybos, patekti į laivą jis persirengia moterimi, tačiau netrukus išaiškinamas ir priverstas slėptis. Jis susipažįsta su jame pasirodymus rengiančia Rosita Flores, kuri pasirodo besanti mafijos vadeivos dono Nikolonės krikšto dukra.

Niujorke Pepino susipažįsta su nevykėliu anarchistu Toniu, o pats nesėkmingai ieško tėvo ir verčiasi trumpalaikiais darbais: dirba picerijoje, valo batus, pardavinėja laikraščius, tačiau niekaip negali pamiršti Rositos. Mėgindamas patekti į jos pasirodymą, jis sukelia sumaištį ir sulaukia dono Nikolonės pasiūlymo palikti šalį. Vienas jo parankinių, Ralfas, tampa tiesioginiu Pepino konkurentu siekiant Rositos rankos. Šis pasiūlo jai susituokti, tačiau kol neturi galimybių išlaikyti šeimą, Rosita atsisako ir Pepino nusprendžia prašyti darbo pas dona Nikolonę. Kartą išgelbėjęs jam gyvybę, Pepino tampa artimo dono patikėtiniu, o pastarasis jam praneša sužinojęs apie jo tėvo likimą: neva šis prieš 10 metų plaukė garlaiviu, kuris nuskendo. Pepino prasigyvena, tačiau dabar Rosita jį atstumia dėl ryšių su nusikaltėliais. Kai galiausiai jiedu susitaiko ir pradeda planuoti vestuves, Ralfas praneša Pepino, kad šio tėvas buvo ne nuskendo, o buvo nužudytas dono Nikolonės įsakymu. Pepino išgauna šio prisipažinimą, tačiau nenužudo, o šiam išėjus tai padaro Ralfas iš jo ginklo. Pepino apkaltinamas žmogžudyste ir suimamas. Rosita kreipiasi pagalbos į Ralfą, kuris dabar tapo įtakingu žmogumi ir šis padeda jam pabėgti iš kalėjimo. Pepino atgabenamas į laivą ir kartu su Rosita išplaukia į Italiją...
| Navikų ežeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,039 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,79 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Vilkiautinė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Navikų ežeras

  |
| **Koordinatės:** | 54°07′54″ š. pl. 24°01′18″ r. ilg.﻿ / ﻿54.13167°š. pl. 24.02167°r. ilg.﻿ / 54.13167; 24.02167Koordinatės: 54°07′54″ š. pl. 24°01′18″ r. ilg.﻿ / ﻿54.13167°š. pl. 24.02167°r. ilg.﻿ / 54.13167; 24.02167 |

**Navikų ežeras** – ežeras Lietuvoje, Varėnos rajone, 11 km į pietvakarius nuo Merkinės, 2 km į šiaurę nuo Vilkiautinio. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,31 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 127,2 m. Krantai daugiausia pelkėti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti kalvotos pievos. Pietryčiuose išteka Vilkiautinės upelis link Papiškių ežero (Nemuno baseinas). Šalia įsikūręs Navikų kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias  **133**  Merkinė–Leipalingis .

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
**LitPoliinter TV**| **Šalis** |  Lietuva |
| **Transliavimopradžia** | 1993 m. |
| **Transliavimopabaiga** | 1995 m. vasario 6 d. (~2 metai) |

**LitPoliinter TV** – komercinis televizijos kanalas, rodytas 1993–1995 m. Priklausė koncernui LitPoliinter.

Televizijos logotipas 1995 m.

Istorija
--------

Seniūnijos pastatas Lapėse (Kauno raj.), kuriame veikė televizijos studija
Įkūrėjas – Romas Bubnelis.

1993 įkurta *LitPoliinter TV* (steigėjas R. Bubnelis), 1995 reorganizuota į Laisvą ir nepriklausomą kanalą (LNK). 1993 m. rudenį – 1994 m. vasarį televizijos programa rodyta penktadieniais nuo 19 val. 25 min. iki 0 val. 35 min. per TELE-3, vėliau imta transliuoti ir šeštadieniais. LitPoliinter laimėjus Ostankino radijo ir televizijos kompanijos surengtą konkursą, 1994 m. balandį – 1995 m. vasarį televizija transliavo LTV 2 diapazonu, kuriuo prieš tai transliuotas Ostankino pirmasis kanalas. LitPoliinter TV, be savo autorinių laidų, transliuodavo ir kai kurias Ostankino pirmojo kanalo programas.

LitPoliinter TV rengiamos laidos buvo itin populiarios (ypač laida Taip. Ne), tačiau, kanalą ištikus dideliems finansiniams sunkumams, 1995 m. vasario 6 d. televizijos transliacijos nutrauktos, o kovo 1 dieną įkurta UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas", kuri nuo gegužės 5 d. pradėjo LNK transliacijas.

Bankroto istorija
-----------------

Kauno apygardos teismas 1995 m. sausio 24 d. iškėlė bankroto bylą UAB „LitPoliinter", kurios skolos bankams sudarė 11,2 mln. Lt. Vilniaus ūkinis teismas sustabdė civilinę Žemės ūkio banko UAB „LitPoliinter" iškeltą bylą „Dėl paskolos, palūkanų, delspinigių sutarties nutraukimo prieš terminą ir pirkimo-pardavimo sutarties pripažinimo negaliojančia". „LitPoliinter" televizija oficialiai baigė veiklą 1995 m. kovo 1 d. kai naujieji „LitPoliinter TV" savininkai (Lietuvos žemės ūkio bankas, AB „Vilniaus vingis", labdaros fondas „Labdarys", Kauno indėlininkų, nukentėjusiųjų nuo UAB „LitPoliinter" bendrija ir UAB „Anomas") įsteigė UAB „Laisvas ir nepriklausomas kanalas", kuri nuo gegužės 5 d. pradėjo LNK transliacijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kapitalizmo mokytojams lemtis atseikėjo ir kalėjimų, ir skurdo // Kauno diena, 2010 m. kovo 1 d.
2. ↑   Ekscentriškos Jaro tiesos
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-01-08 iš Wayback Machine projekto. 02 01 UAB „LITPoliinter" – bankrotas
| ***Papildoma diena*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Massimo Venier |
| Metai | 2011 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 112 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Papildoma diena** (it.  *Il giorno in più*) – 2011 m. sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Fabio Volo – Džiakomas
* Isabella Ragonese – Michela
* Pietro Ragusa – Dantė
* Camilla Filippi – Silvija
* Stefania Sandrelli – Džiakomo motina
* Lino Toffolo – Faustas
* Irene Ferri – Alisa
* Roberto Citran
* Luciana Littizzetto
* Valeria Bilello

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viengungis Džiakomas, artimųjų, draugų ir bendradarbių nuolat klausinėjamas apie meilės reikalus, sugalvoja situacijos sprendimo būdą: jis išsigalvoja turintis naują širdies draugę, kurios prototipu tampa mergina, kurią jis kasdien mato važiuodamas autobusu. Džiakomas sukuria visą istorija: sugalvoja jos vardą, veiklą, pasakoja kitiems apie judviejų pažintį ir pasimatymus, kol galiausiai jo darbdavys į artimiausią šventę (vestuves) liepia atsivesti tą nuostabią merginą. Vienintelis, kuris žino, kad Džiakomas draugę išgalvojo, yra jo draugas Dantė, kuris primygtinai siūlo ryžtis ir užkalbinti merginą iš autobuso. Kai Džiakomas tam beveik apsisprendžia, vieną rytą mergina pati netikėtai prie jo prieina ir pasiūlo išgerti kavos. Džiakomas džiaugiasi ir pradeda kurti tolimesnius planus, bet kavinėje netikėtai sutiktas jo viršininkas „atpažįsta" jo draugę. Supratusi, kad situacija darosi komplikuota, Michela pasišalina, tačiau Džiakomas vis tik spėja ją įkalbėti pavakarieniauti. Čia jis atskleidžia visą tiesą, o Michaela prisipažįsta, kad užkalbino jį dėl to, kad matė nuolat stebintį ją autobuse, o po kelių dienų ji išvyksta dirbti į Niujorką ir norėjo, kad Džiakomas nesistebėtų, jog daugiau šios nebemato.

Visi jo pažįstami labai nuliūsta, kai sužino, jog išgirtoji mergina „paliko" Džiakomą, o jis pats po keleto dienų suvokia, kad įsimylėjo ir privalo rasti Michelą. Gavęs paskyrimą komandiruotei į Argentiną, Džiakomas sėda į kitą lėktuvą ir skrenda į Niujorką. Žinodamas kur dirba Michela, jis greitai šią randa, tačiau mergina visiškai neapsidžiaugia jo vizitu...

Apdovanojimai
-------------

* Nastro d‘Argento nominacija – geriausia daina