recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Monte Alegrė (reikšmės).*

| Monte Alegrė*Monte Alegre* |
| --- |
|        |
| *Monte Alegrės panorama* |
|  |
| 

Monte AlegrėMonte Alegrė

1°53′16″ p. pl. 55°07′01″ v. ilg.﻿ / ﻿1.88778°š. pl. 55.11694°r. ilg.﻿ / 1.88778; 55.11694﻿ (Monte Alegrė (Para))Koordinatės: 1°53′16″ p. pl. 55°07′01″ v. ilg.﻿ / ﻿1.88778°š. pl. 55.11694°r. ilg.﻿ / 1.88778; 55.11694﻿ (Monte Alegrė (Para)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 25 820  |
|  |
|  **Vikiteka** | Monte Alegrė |

**Monte Alegrė** (port. *Monte Alegre*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Paros valstijoje, 82 km į šiaurės rytus nuo Santareno. Išsidėstęs tarp kairiojo Amazonės kranto ir rytinio Didžiojo Monte Alegrės ežero galo. Yra prieplauka, oro uostas, keliai į Boa Višta do Taparą, link Prainijos. Šalia įsteigtas Monte Alegrės valstijos parkas su Pedra Pintados urvu (su maždaug 11 tūkst. metų senumo radiniais).

Savivaldybės plotas – 18 153 km², gyventojų skaičius – 58 289 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Limanas, Ingles de Suza, Pariko, San Diogas, Kusaru, Mulata.

Savivaldybės padėtis Paros valstijoje

Istorija
--------

Pradžioje šiose vietose buvęs indėnų kaimas Gurupatuba. XVII–XVIII a. čia steigėsi pranciškonų misijos. 1758 m. Monte Alegrei suteiktas miestelio statusas, 1880 m. tapo miestu ir savivaldybės centru.

Šaltiniai
---------

1. PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Monte Alegre, IBGE
| Sveti Stefanas*Свети Стефан* |
| --- |
| *Sveti Stefano panorama* |
|  |
| 

Sveti StefanasSveti Stefanas

42°15′20″ š. pl. 18°53′28″ r. ilg.﻿ / ﻿42.25556°š. pl. 18.89111°r. ilg.﻿ / 42.25556; 18.89111﻿ (Sveti Stefanas)Koordinatės: 42°15′20″ š. pl. 18°53′28″ r. ilg.﻿ / ﻿42.25556°š. pl. 18.89111°r. ilg.﻿ / 42.25556; 18.89111﻿ (Sveti Stefanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Budvos opština |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 364  |
|  |
| **Pašto kodas** | 85315 |
| **Tinklalapis** | svetistefan.biz |
|  **Vikiteka** | Sveti Stefanas |

**Sveti Stefanas** (serb. *Свети Стефан*, it. *Santo Stefano di Pastrovicchio*) – kurortinis miestelis Juodkalnijoje, Adrijos jūros pakrantėje, Budvos opštinoje, 5 km į pietryčius nuo Budvos. Virš 400 gyventojų. Įsikūręs nedidelėje salelėje, kuri atoslūgio metu virsta pusiasaliu. Dabar sausumą ir salą jungianti nerija nebeužliejama. Verčiamasi iš turizmo.

Istorija
--------

XV a. Sveti Stefanas buvo žvejų kaimelis. Iki XX a. vid. gyventojai iškeldinti, o sala paversta ištaigingu kurortu. Nors tradicinė architektūra išsaugota, pastatų viduje įrengti prabangūs apartamentai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Raugulys
**Raugulys** (lot. *eructatio*) – skrandžio motorikos sutrikimas, kai nevalingai pro burną iš skrandžio ar stemplės išsiskiria dujos. Taip atsitinka dėl to, kad skrandyje padaugėja dujų arba į jį patenka oro su maistu. Paprastai dujos patenka į žarnyną, bet kai jų susikaupia per daug, ima dirginti skrandžio gleivinę. Tada refleksiškai susitraukia diafragmos ir pilvo preso raumenys, ir įvyksta raugulys. Šio proceso metu išsiskiria truputį skrandžio turinio, dėl to burnoje jaučiamas rūgštus arba kartus skonis. Raugulys atsiranda ir dėl intesnysvių puvimo ir rūgimo procesų, kai susidaro daug anglies dvideginio, metano, sieros vandenilio, amoniako ir kt. Taip pat atsirūgstama sergant gastritu, skrandžio opalige, vėžiu ir kt. Sveikas žmogus atsirūgsta persivalgęs arba išgėręs gazuoto skysčio, pvz. mineralinio vandens.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Variakojis** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. gegužės 11 d. (65 metai) |
|  |
| Veikla | lietuviško cirko artistas-klounas, oro gimnastas (karjeros pradžioje), dresuotojas. Seniausios Lietuvos cirko artistų dinastijos atstovas. Vienintelio Lietuvoje profesionalaus „Baltijos cirko" įkūrėjas ir direktorius. |

**Petras Variakojis** (g. 1957 m. gegužės 11 d. Kaune) – lietuviško cirko artistas-klounas, oro gimnastas (karjeros pradžioje), dresuotojas. Seniausios Lietuvos cirko artistų dinastijos atstovas. Vienintelio Lietuvoje profesionalaus „Baltijos cirko" įkūrėjas ir direktorius.

Biografija
----------

1976 m. baigė Maskvos estrados ir cirko meno mokyklą. Cirko arenoje debiutavo su oro gimnastikos numeriu „Oro skrydis" (atlikdavo 5 gimnastai). Netrukus vedė tos pačios cirko mokyklos auklėtinę Olgą – dviračių figūristę.

Nuo 1981 m. kartu su žmona Olga kolektyvo „Vilnius" programoje atgaivino populiarų dresūros numerį su kiaulėmis – „Piemenaitė ir piemuo". Per liepsnojančius lankus šokančios kiaulės, su humoru vadintos „Baltijos tigrais" – ne vienerius metus buvo „Vilniaus" reklaminis veidas. Numeris, kuris buvo rodytas ir užsienio cirkuose, arenoje gyvavo iki 1996 m.

1995 m. įkūrė viešąją įstaigą „Baltijos cirkas". Yra šio cirko direktorius ir artistas.

2000 m. P. Variakojui suteiktas Rusijos cirko meno akademijos akademiko vardas.

2007 m. P. Variakojis apdovanotas sidabriniu Rusijos cirko meno akademijos garbės ženklu.

Nuorodos
--------

* Kas yra kas Lietuvoje. Tūkstantmečio žmonės. Petras Variakojis[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Petras Stirbys** (g. 1948 m. vasario 4 d. Šiuraičiuose, Klaipėdos rajonas) – kardiochirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, profesorius.

Biografija
----------

1955–1963 m. mokėsi Skomantų aštuonmetėje mokykloje (Klaipėdos raj.), 1963–1966 m. – Švėkšnos vidurinėje, 1966–1972 studijavo Kauno medicinos institute. 1981 m. apgynė daktaro, 1988 m. habilituoto daktaro disertacijas, 1991 m. suteiktas profesoriaus vardas.

1972–1973 m. atliko internatūrą Klaipėdos Respublikinėje ligoninėje, 1973–1974 m. pagal paskyrimą dirbo Klaipėdos medicinos mokykloje, 1974–1978 m. – Kauno Medicinos institute moksliniu bendradarbiu, 1978–1983 m. – Kauno klinikose. 1983 m. grįžo į Kauno medicinos institutą. 1989–1991 m. – KMA (KMU) prorektorius gydymo reikalams, nuo 1992 – Širdies elektrostimuliacijos klinikos vadovas, o nuo 1995 m. dar ir KMU Kardiologijos klinikos gydytojas, kardiochirurgas. Per darbo praktiką implantavo daugiau kaip 5000 elektrostimuliatorių.

Lietuvos, Europos kardiologų draugijos narys, Niujorko (JAV) MA tikrasis narys, Šiaurės Amerikos širdies elektrostimuliacijos ir elektrofiziologijos, Pasaulio širdies ritmo, Tarptautinės kardiovaskulinės, Tarptautinės nesočiųjų riebalinių rūgščių ir lipidų tyrimų draugijų narys.

15 išradimų autorius ar bendraautoris, 150 mokslinių publikacijų, 80 straipsnių laikraščiuose autorius.

Bibliografija
-------------

* Programuojama širdies elektrostimuliacija (su kt.), 1989 m.
* Jūs ir Jūsų širdies elektrostimuliatorius, 1992 m.
* Širdies ligos (vadovėlis, su kt.), 2001 m.
* Širdies elektrostimuliacija optimaliais energiniais parametrai, 2003 m.
| **Petras Valiūnas** |
| --- |
|  |
| Petras Valiūnas |
| Gimė | 1961 m. balandžio 11 d. (62 metai)Druckūnuose, Varėnos raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita |
| Vaikai | Kristina, Karolina, Gintarė |
|  |
| Organizacijos | VSDFV Alytaus skyrius |
| Pareigos | vyr. specialistas |
| Partija | LVŽS |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija,Vilniaus universitetas |

**Petras Valiūnas** (g. 1961 m. balandžio 11 d. Druckūnuose, Varėnos raj.) – agronomas, socialinio draudimo specialistas, Alytaus rajono politikas, Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos Alytaus rajono skyriaus pirmininkas, Europos Parlamento nario Bronio Ropės padėjėjas.

2016 m. vienmandatėje rinkimų apygardoje išrinktas į LR Seimą.

Biografija
----------

Mokėsi Alytaus rajono Punios vidurinėje, o 1979 m. baigė Miroslavo vidurinę mokyklą. 1979–1980 m. mokėsi Vilniuje 35-ojoje technikos mokykloje, kurioje įgijo tekintojo specialybę. 1980–1981 m. dirbo Alytaus šaldytuvų gamykloje krovėju.

1981–1986 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, įgijo mokslinio agronomo specialybę. 1986–1988 m. buvo Alytaus rajono „Saulės" kolūkio augalų apsaugos agronomas, 1988–1992 m. – Mikalavo kolūkio vyriausiasis agronomas, 1992–1998 m. – Mikalavo žemės ūkio bendrovės valdybos pirmininkas. 1998–2005 m. dirbo UAB „Algos" saugos tarnybos Alytaus padalinio vadovu.

2005–2010 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete ir įgijo teisės magistro kvalifikaciją. 2005–2013 m. ėjo AB bankas „Snoras" Alytaus filialo saugos skyriaus viršininko pareigas. Nuo 2013 m. – Sodros valdybos Alytaus skyriaus specialistas.

Nuo 2014 m. – Europos Parlamento nario Bronio Ropės padėjėjas Lietuvoje.

1995–1997 m. ir nuo 2015 m. – Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys, nuo 2010 m. – Jungtinio demokratinio judėjimo tarybos narys, vėliau – Nepartinio demokratinio judėjimo tarybos, valdybos narys, Alytaus rajono skyriaus pirmininkas. Nuo 2014 m. – Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos Alytaus rajono skyriaus pirmininkas.

Žmona Zita, dukros – Kristina, Karolina, Gintarė. Moka anglų, rusų, prancūzų kalbas. Pomėgiai: muzika, sportas, medžioklė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Biografija (*vrk.lt*)
**Jozef Kuqi**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Jozef Kuqi |
| Gimimo data | 2000 m. sausio 5 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Čakovecas, Kroatija |
| Ūgis | 175 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018  2018–2019  2020  2020 2020–2021 2021  2021–20222022–2023  2023– | HNK Rijeka → Liublijanos „Olimpija" *(skol.)* Telšių „Džiugas"  Medjimurje  NK Omladinac  NK Opatija  KF Dukagjini  Medjimurje  NK Sesvete | 0? 0(?)0? 0(?)00 0(0)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 7 d.. |

**Jozefas Kučis** (*Jozef Kuqi*; g. 2000 m. sausio 5 d.) – futbolininkas, kilęs iš Kroatijos, rungtyniaujantis centro saugo pozicijose.

Karjera
-------

Saugas yra Rijekos „HNK Rijeka" (Kroatija) klubo sistemos auklėtinis. Žaidė Slovėnijoje, kur buvo paskolintas Liublijanos „Olimpija" klubui.

2019 m. vasarą dalyvavo „Manchester City" akademijos peržiūroje.

2020 m. vasario 12 d. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FC Džiugas Telšiai. O vasario 21 d. oficiali svetainė paskelbė, kad šio žaidėjo komandoje nebus.

Vėlesniais metais spėjo parungtyniauti Medjimurje, NK Omladinac, NK Opatija, KF Dukagjini ir vėl Medjimurje.

2023 m. perėjo į NK Sesvete (Kroatija).

Rinktinės
---------

Žaidėjas yra atstovavęs Kroatijos U-15 rinktinei.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Kiek burgerių galima nusipirkti už 50 dolerių (2012 m.)
**„Big Mac" indeksas** arba **Mėsainio indeksas** – valiutos nuvertinimo ar pervertinimo nustatymo būdas, siekiant nustatyti kiek reikės pinigų norint nupirkti tiek pat ir tokių pačių prekių ar paslaugų įvairiose valstybėse.

Žurnalas „The Economist" nuo 1986 m. lygina mėsainių kainas įvairiose valstybėse taip siekdamas nustatyti realų valiutų kursą. Greito maisto restorano „McDonald's" gaminamas mėsainis „Big Mac" pasirinktas dėl to, kad yra parduodamas daugelyje pasaulio šalių, o jam pagaminti naudojama daug maisto komponentų: duona, mėsa, daržovės, vaisiai, todėl jį galima laikyti universaliu tam tikros šalies ūkyje esančių produktų kainų atspindžiu.

Pastebėta, kad aukštą išsivystymo lygį turinčiose valstybėse mėsainis yra brangesnis, skurdesnėse – pigesnis.

Paskaičiavimai
--------------

2018 m. liepos 11 d. „The Economist" duomenimis, šiose šalyse ar regionuose „Big Mac" mėsainiai buvo brangiausi:

1. Šveicarijos vėliava Šveicarija – $6,57 (6,50 CHF)
2. Švedijos vėliava Švedija – $5,83 (51,00 SEK)
3. Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos – $5,51 (5,51 USD)
4. Norvegijos vėliava Norvegija – $5,22 (42 NOK)
5. Kanados vėliava Kanada – $5,08 (6,65 CAD)
6. Europos Sąjunga Euro zona – $4,75 (4,56 EUR)

Išnašos
-------

1. ↑  „The Big Mac index". *The Economist*. 2018-07-11.
| **Petras Vaitiekūnas** |
| --- |
| Gimė | 1891 m. spalio 29 d.Kikonys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1946 m. gegužės 22 d. (54 metai)Jonava, Lietuvos TSR |
| Motina | Klebonas, politikas. |

**Petras Vaitiekūnas** (1891 m. spalio 29 d. Kikonyse, Rusijos imperija – 1946 m. gegužės 22 d. Jonavoje, Lietuvos TSR) – kanonų teisės licenciatas, Jonavos klebonas (1927–1942), Jonavos miesto burmistras (1937–1940).

Biografija
----------

Gimė 1891 m. spalio 29 d. Kikonyse. 1907–1910 m. privačiai mokėsi vaistininku Vilniuje, 1911–1914 m. – Kauno kunigų seminarijoje, 1917–1918 m. studijavo Petrogrado dvasinėje akademijoje. 1914 m. dirbo subdiakonu Panevėžyje, 1915 m. – diakonu Vašokėnų dvare netoli Troškūnų. Provincijoje toliau mokėsi privačiai ir laikė egzaminus. Lietuvą okupavus vokiečiams, pasitraukė į Rusijos gilumą, toliau privačiai tęsė mokslus ir Petrogrado seminarijoje laikė egzaminus.

Kunigu įšventintas 1916 m. Peterburge ir paskirtas į Veližo mokyklą kapelionu. Apie 1918 m. paskirtas Kvėdarnos vikaru. Čia jis tapo vienu iš aktyviausių naujo gyvenimo propaguotojų ir kūrėjų. 1920 m. buvo perkeltas į Kauną. 1920–1921 m. ėjo Švč. Trejybės parapijos vikaro pareigas, kartu dirbo ir kapelionu bei tikybos mokytoju Kauno mokyklose. 1921–1923 m. dėstė tikybą ir kapelionavo Kauno 8-ojoje lenkų mokykloje. 1923 m. paskirtas Žaliojo kalno bažnyčios rektoriumi, 1924–1926 m. – Žemaičių vyskupijos kurijos notaru.

1927 m. liepos 28 d. paskirtas į Jonavą dėstyti tikybą ir kapelionu Jonavos progimnazijoje. 1927–1942 m. Jonavos parapijos klebonas. Dėstė tikybą progimnazijoje, rūpinosi miestelio ir parapijos kultūrine veikla, bažnyčios remontu ir rekonstrukcija, pasižymėjo kaip sumanus ūkio reikalų žinovas. 1937–1940 m. išrinktas Jonavos burmistru. Bolševikams okupavus Lietuvą, išvyko į Panevėžį, kurį laiką gyveno Baisogaloje ir buvo altarista, 1943 m. paskirtas kapelionu į Krakių progimnaziją, 1944 m. – Bukonių parapijos administratoriumi.

„Kaip niekas kitas iki tol Jonavoje, išvystė įvairiapusę veiklą, kokios iki tol miestelis nežinojo, skiepijo lietuvybę nutautėjusiame krašte". P. Vaitiekūno iniciatyva vietoje senos varpinės (nugriauta 1934–1935 m.) Jonavos bažnyčiai pristatyti du bokštai, bažnyčios viduje pastatytas naujas choras, ji gražiai išdekoruota, kartu sutvarkyti šventovės požemiuose esantys Kosakovskių giminės palaidojimai, įrengta kripta. 1936 m. birželio 21 d. Jonavoje suruošė Tautos šventę. Kunigas buvo šaulių globėjas. Nugriautos stačiatikių cerkvės vietoje burmistro kunigo P. Vaitiekūno iniciatyva pradėtas statyti didžiulis pradžios mokyklos rūmas, į kurį mokykla persikėlė 1940 metais. Klebonaudamas Jonavoje turėjo galimybę dalyvauti Eucharistiniame kongrese Kartage (1930 m.) ir Dubline (1932 m.), lankėsi Jeruzalėje (1933 m.), lankėsi Jungtinėse Amerikos Valstijose (1939 m.). Mirė 1946 m. gegužės 22 d. palaidotas tėviškėje, Papilių kaimo kapinėse.

Lieteratūra
-----------

* Jonavos krašto žmonės. – Jonava : Linotipas, 2000. – P. 183–184.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2016-04-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Jozefas Liubomirskis** |
| --- |
| Liubomirskiai |
| Herbas „Družina" |
| Herbas „Družina" |
|  |
| Gimė | 1673 m. |
| Mirė | 1732 m. (~59 metai) |
| Tėvas | Stanislovas Iraklijus Liubomirskis |
| Motina | Elžbieta Denhof |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo Erelio ordinasBaltojo Erelio ordinas |

Kunigaikštis **Jozefas Liubomirskis** (1673 m. – 1732 m. birželio 11 d. Pševorskas) – ATR valstybinis veikėjas, Ceškovo seniūnas (nuo 1720 metų), Černigovo vaivada (1726–1732), senatorius.

Biografija
----------

Žymios Lenkijos magnatų Lioubomirskių giminės atstovas, herbo „Szreniawa" savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos Stanislovo Iraklijaus Liubomirskio (1642–1702) ir Elžbietos Denhof (1656–1702) sūnus. Broliai – Krokuvos vaivada Janas Teodora ir Pranciškus.

1726 metais Jozefas Liubomirskis gavo tituluotą Černigovo vaivados pareigybę ir tapo ATR senatoriumi.

Šeima ir vaikai
---------------

Buvo vedęs du kartus. 1711 metais vedė Kateriną Belžecką (m. 1714), nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo. 1715 metais vedė antrą kartą Terezę Mnišek (1690–1746), nuo santuokos su kuria turėjo dukterį ir du sūnus:

* Ana Liubomirska (1720–1763), Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Vaclovo Petro Rževuskio (1706–1779) žmona
* Stanislovas (1722–1783), Karūnos didysis sargybinis ir Karūnos didysis maršalka
* Antonas (1718–1782), Krokuvos vaivada ir kaštelionas, generolas-majoras

Nuorodos
--------

* Józef Lubomirski // Minakowski M.J. *Genealogia potomków Sejmu Wielkiego*.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Petras Jonas Potockis** |  **Černigovo vaivada**1726–1732 | Po to:**Juzefas Remigianas Potulickis** |
**Žuanas Fereira de Almeida** (*João Ferreira de Almeida*; 1628 – 1691 m.) – portugalų protestantų pastorius, viena svarbiausių protestantizmo asmenybių šalyje, pirmasis Biblijos vertėjas į portugalų kalbą.

Biografija
----------

João Ferreire de Almeida gimė Mangualdės rajone *Torre Tavares* vietovėje, katalikų šeimoje. Pasilikęs našlaitis buvo priglaustas dėdės iš Lisabonos, kuris buvo religinio ordino narys. Gavo gerą išsilavinimą, bet dėl nežinomų priežasčių paliko Portugaliją ir išvyko į Nyderlandus. Iš ten būdamas 14-os išvyko į šios šalies koloniją Javą.

Keliaudamas iš Malaizijos į Bataviją João Ferreira de Almeida perskaitė protestantišką brošiūrą ispaniška antrašte „Krikščionybės skirtumai". Tas veikalas smarkiai paveikė jaunuolį ir šis 1642 m. perėjo į protestantizmą bei pradėjo versti evangelijas iš ispanų į portugalų kalbą (mat katalikybėje dievo žodis nebuvo skelbiamas vietinėmis kalbomis). Dirbo Batavijos reformatų bažnyčioje. 1654 m. baigė versti Naująjį Testamentą. Nors siuntė kopijas į Amsterdamą, Ceiloną, niekas nesiėmė jo spausdinimu.

Vėliau João Ferreira de Almeida įstojo į Olandijos Bažnyčios ministeriją, kaip „pirmas asmuo, lankantis sergančius žmones" ir, po to, kaip „piemuo". 1656 m. išlaikęs teologijos egzaminą tapo misionieriumi ir pastoriumi. Dirbo Ceilone, vėliau Indijoje, buvo vienas pirmųjų protestantizmo skleidėjų tuose kraštuose. Rašto aiškinimui dažnai naudojo portugalų kalbą. 1661 m. portugalų kolonijos Goa inkvizicinis teismas misionierių už ereziją nuteisė myriop. Tačiau olandų pagalba buvo išvaduotas ir grąžintas į Bataviją.

1676 m. João Ferreira de Almeida Batavijos reformatų bažnyčiai pristatė savo Naujojo Testamento vertimą į portugalų kalbą. Tačiau revizoriai prieštaravo dėl netinkamo stiliaus, dialekto. Tuomet Almeida nusiuntė tekstus į Amsterdamą kur 1681 m. testamentas galiausiai atspausdintas, tačiau Batavijos revizoriai atliko savo keitimus, kuriems Almeida prieštaravo. Visgi Almeida išsaugojo dalį originalo kopijų. Vėliau pradėjo versti Senąjį Testamentą. 1689 m. dėl pablogėjusios sveikatos atsisakė misionieriaus darbo ir atsidėjo tik Biblijos vertimui. Mirė 1691 m. versdamas paskutinę Ezechielio knygos kapitulą. Jo darbą 1694 m. baigė kolega Jacobus op den Akker.

1693 m. išleistas nekoreguotas Almeidos Naujojo Testamento vertimas. Almeidos vertimas tapo pagrindine portugališkos Biblijos versija, tačiau laikui bėgant ji daug kartų taisyta.

Nuorodos
--------

* Almeidos Biblija
Redutas
Devonširo reduto (Bermudai, 1614 m.) piešinys
**Redutas** (angl. *redoubt*; rus. *редут*; iš pranc. *redoute*, iš it. *ridotto*, iš viduramž. lot. *reductus* 'slapta vieta', iš lot. būtojo laiko dalyvio lot. *reducere* 'vesti atgal, pasitraukti') – uždaro kontūro įtvirtinimas, dažniausiai (bet ne visada) gruntinis, iš pylimo su grioviu, skirtas žiedinei gynybai. Dažniausiai statydavo keturkampius redutus, nors naudojo ir penkiakampius ar šešiakampius.

Ilgis paprastai būdavo 50–200 žingsnių, priklausomai nuo įgulos dydžio (paprastai 200–800 karių). Redutą sudarydavo:

* išorinis griovys,
* pylimas su gruntine vidine terasa, kur būdavo šauliai ir pabūklai,
* vidinis griovys, kuriame slėpdavosi besiginantieji.
* įėjimo į redutą, kuris paprastai būdavo 6 žingsnių pločio, goržos pusėje (nugarinėje pusėje)
* traverso – pylimo redute, dengiančio įėjimą nuo bandančio įsiveržti priešo apšaudymo.

Redutai žinomi nuo XVI a. Plačiai naudoti XVII–XIX a. kaip atraminiai punktai. Redutai įėjo į Rusijos pasienio įtvirtinimų linijų sudėtį. Petras I vienas pirmųjų sėkmingai panaudojo redutų sistemą lauko kautynėse (Poltavos mūšis). Redutai naudoti Napoleono karuose, Rusijos-Japonijos kare kaip lauko įtvirtinimų dalis.

Redutai pasidarė nebeefektyvūs Pirmojo pasaulinio karo pradžioje dėl padidėjusio artilerijos galingumo.

Nuorodos
--------

* Редут
| **Lactarius aurantiacus** |
| --- |
| Švelnusis piengrybis (*Lactarius aurantiacus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Švelnusis piengrybis  *( Lactarius aurantiacus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Švelnusis piengrybis** (*Lactarius aurantiacus*) – piengrybių (*Lactarius*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs arba vidutinio didumo. Kepurėlė 3-5 (8) cm skersmens, jauna apvali, gaubta, vėliau paplokščia, kiek įdubusi, lipni, po lietaus gleivėta, neplaušuota, oranžiškai geltona, oranžinė, pakraščiai iš pradžių palinkę žemyn, vėliau išsitiesia.
Lakšteliai šviesiai gelsvi, vėliau oranžiškai geltoni, ploni, tankūs, priaugtiniai. Kotas 2-5 (7) cm ilgio, 0,3-0,8 cm storio, tuščiaviduris, stangrus, trapus, neplaušuotas, kepurėlės spalvos, prie pagrindo balsvas.

Trama gelsva, koto rausva, jaunų grybų trapi, senesnių elastinga, nekarti, malonaus kvapo. Sultys baltos, ištryškusios spalvos nekeičia, jauni grybai labai sultingi, malonaus kvapo, kartokas.

Auga liepos–spalio mėnesiais lapuočių, spygliuočių (ypač eglynuose) miškuose, kartais labai gausiai. IV kategorijos, vartojamas sūdytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 83.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švelnusis piengrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Švelnūs tardymai**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Jurga Ivanauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | interviu rinkinys |
| **UDK:** | 888.2-4 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Švelnūs tardymai |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Tyto alba |
| **Išleista** | 2005 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 298 |
| **ISBN:** | 9986-16-411-7 |

**Švelnūs tardymai** – 2005 m. išleista lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės knyga, kurioje publikuojama daugiau nei 20 interviu su menininkais, filosofais ir kt. Tarp jų – Leonidas Donskis, Paulius Normantas, Rolandas Kazlas, Nijolė Oželytė ir kt. Kai kurie interviu prieš tai publikuoti spaudoje.

Knygoje vengiama banalių, kasdienių temų, gvildenamos egzistencinės bei filosofinės dilemos. Tai viena paskutinių Jurgos Ivanauskaitės knygų.

Pagal šią knygą pavadinta radijo programoje „LRT Opus" transliuojama pokalbių laida (vedėjas – Richardas Jonaitis).

Nuorodos
--------

* Apie knygą
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Velionių miškas.
**Velionių miškas** (isp. *Bosque de los Ausentes*) – Ispanijos sostinės Madrido El Retiro parke esantis memorialas, skirtas atminti 191 aukų, žuvusių 2004-ųjų kovo 11-ąją per teroro aktą traukiniuose, ir specialiojo agento, žuvusio susisprogdinus savižudžiams mirtininkams 2004-ųjų balandžio 3-ąją, atminimui.

Monumentas sudarytas iš 192 alyvmedžių ir kiparisų – po vieną kiekvienam žuvusiajam. Jis apsuptas kanalu tekančia vandens srovele, simbolizuojančią gyvybę. Velionių miškas yra ant kalvos netoli Atocha geležinkelio soties, kur įvyko tragedija.

Atidengimas
-----------

Ispanijos karalius Chuanas Karlosas I ir karalienė Sofija dalyvavo memorialo atidengimo atidengimo ceremonijoje, kuri vyko 2005-ųjų kovo 11-ąją. Jiems buvo suteikta garbė pirmiesiems padėti gėles ant memorialo. Prie karališkosios poros padėtos baltų gėlių puokštės buvo prisegtas raštelis su užrašu „Visų teroristų aukų atminimui".

Ceremonijoje taip pat dalyvavo: Princas Filipas ir Azturijos princesė Leticija, Ispanijos premjeras *José Luis Rodriguez Zapatero*, visų Ispanijos politinių partijų atstovai, Generalinis Jungtinių Tautų sekretorius Kofi Ananas, Maroko princas Mohamedas VI, Afganistano prezidentas *Hamid Karzai*, Senegalo prezidentas *Abdoulaye Wade*, Mauritanijos prezidentas *Maaouya Ould Sid'Ahmed Taya*, Lenkijos premjeras *Marek Belka*, Portugalijos prezidentas *Jorge Sampaio*, Didysis Liuksemburgo kunigaikštis Henri, Europos Sąjungos užsienio reikalų komisaras Javier Solana, Europos Parlamento pirmininkas *Josep Borrell* ir 16 šalių, kurių piliečiai žuvo atakų metu, ambasadoriai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Velionių miškas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Ceremonijos metu nebuvo pasakyta nė viena kalba, tačiau septyniolikmetis violončelininkas atliko kompozitoriaus *Pau Casals* kūrinį *„El Cant dels Ocells"* (išvertus iš katalonų kalbos – „paukščių giesmė").
**Reduplikacija** (lot. *reduplicatio* – 'sudvejinimas') – žodžio arba jo dalies atkartojimas.

Kai kuriose senovės indoeuropiečių kalbose reduplikacija vartota kaip tam tikrų veiksmažodžių lyčių pagalbinė raiškos priemonė. Pvz. sanskrite reduplikacija būdinga III klasės veiksmažodžiams (*sṛ-* > *sisarti* „srūna"), perfektui (*muc-* > *mumoca* „yra paleidęs"), desideratyvui (*vac-* > *vivakṣati* „nori kalbėti").

Lietuvių kalboje reduplikacija pasitaiko ištiktukuose („kukū", „rarapt"), sudurtiniuose žodžiuose („mažmožis", „kartkartėmis"), archajiškos darybos žodžiuose („papartis", „vieversys", „vievesa"). Žodžio reduplikacija būdinga būdiniui („bėgte bėga"), norint pabrėžti intensyvumą („tada graži graži buvai", „labai labai senas"),  daugiskaitos kilmininku reduplikuoti žodžiai pažymi išskirtinumą, sustiprina ypatybę (*dainų daina, senų senovėje, gražių gražiausias, stiprių stipriausias),* taip pat reduplikuojama deminutyvais (*vargas vargelis, darbas darbelis*) ir kt.

Žodžio reduplikacija dažna daugelyje pasaulio kalbų norint pabrėžti veiksmo, savybės kokybę arba daikto gausą, pvz. indoneziečių *orang* „žmogus", *orang-orang* „žmonės", turkų *zaman* („laikas"), *zaman zaman* („kartais", plg. „kartkartėmis"), hindi *rang* („spalva"), *rangbirang* („margas"). 

Dar pasitaiko reduplikacija, kai atkartojamo žodžio pirmas garsas pakeičiamas. Dažniausiai tokio pobūdžio reduplikacija turi menkinamąjį pobūdį arba nurodo pirmam žodžiui artimų reikšmių aibę: „kiškis piškis", turkų *yeşil meşil* („kažkoks žalias "), hindi *pyār-vyār* („meilė-seilė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Reduplikacija*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 523
| **Linyphiidae** |
| --- |
| Linyphiidae sp. tinklasLinyphiidae sp. tinklas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Gaubtatinkliai  *( Linyphiidae)* |

 |

**Gaubtatinkliai** (*Linyphiidae*) – vorų (*Araneae*) šeima.

Šie vorai tarp žolių, dirvos įdubimuose, ant medžių ir krūmų šakų įsirengia šiek tiek išgaubtus kupolą ar lietsargį primenančius gaudomuosius tinklus. Virš gaubtuvo, sudarančio tankiai supintų siūlų dangą, vorai nutiesia beveik nematomas gijas. Skrisdamas vabzdys į jas atsitrenkia ir nukrenta ant gaubtuvo, kur įsivelia lipniuose jo siūluose. Apatinėje tinklo pusėje esantys pritvirtinimo siūlai laiko gaubtuvą gerai įtemptą. Voras tupi apatinėje dangos pusėje nugara žemyn. Tokioje pozoje jis vos pastebimas, nes apatinė tamsioji pusė susilieja su dirvos ir šakų fonu, o viršutinė, šviesesnioji, sunkiai įžiūrima dangaus fone. Auką pačiumpa prakąsdamas dangalą. Tačiau kai kurios įkritusios skruzdėlės (*Lasius*, *Formica*) sugeba iš spąstų pabėgti arba pasipriešina puolančiam vorui. 

Rudenį šie vorai savo voratinkliais, primenančiais nedidelius baltus skraidžius debesėlius, persikrausto iš vienos vietos į kitą („bobų vasara").

Tai gausi, visame pasaulyje paplitusi vorų šeima, kurioje žinoma 562 gentys ir 4263 rūšys. Lietuvoje yra 170 rūšių.

* Linyphiidae sp.Linyphiidae sp.
* Linyphiidae sp.Linyphiidae sp.
* Linyphiidae sp.Linyphiidae sp.
* Linyphiidae sp.Linyphiidae sp.

Nuorodos
--------

* LINYPHIID SPIDERS OF THE WORLD by TANASEVITCH A.V. Archyvuota kopija 2012-02-04 iš Wayback Machine projekto.
* Linyphioid Genera of the World (Pimoidae and Linyphiidae),

An Illustrated Catalog

* Sheet web spiders
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Refleksija** – galimybė programinėmis priemonėmis išgauti aukšto lygio programos struktūrą – informaciją apie tipus, klases, klasių metodus ir pan. Kai kuriose programavimo kalbose refleksija suteikia galimybę modifikuoti programos struktūrą (dinamiškai kurti klases, funkcijas). Refleksija būdinga aukšto lygio programavimo kalboms, tokios kalbos kompiliavimo metu ne tik sukuria vykdymo kodą, bet ir išsaugo metainformaciją apie struktūrą, todėl atsiranda galimybė programos kode tirti šiuos metaduomenis, pavyzdžiui, dinamiškai perrinkti tam tikros iš anksto nežinomos klasės metodus, taip pat juos vykdyti.

Vienaip ar kitaip dinaminę refleksiją palaiko nemaža dalis interpretuojamų kalbų, pilnai – objektinės kalbos. Kai kurios refleksiją palaikančios kalbos:

* SmallTalk
* Lisp
* Java
* Objective-C
* .NET kalbos (C#, VB.NET)
* PHP
* JavaScript
* Python
* Ruby
| ***Loterija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La riffa |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Francesco Laudadio |
| Scenaristas (-ai) | Francesco Laudadio |
| Metai | 1991 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Loterija** (it.  *La riffa*) – 1991 m. Italijoje sukurtas filmas, vienas pirmųjų, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Monica Bellucci.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Monica Bellucci – Frančeska
* Giulio Scarpati – Antonio
* Massimo Ghini – Čezarė
* Elena Cantarone
* Carla Cassola
* Sandra Collodel
* Paolo Burisi Vici D‘Arcevia
* Roberto Della Casa
* Christina Engelhardt

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna moteris Frančeska praranda vyrą ir lieka viena su dukterimi Džulija. Dar blogiau, kad vyras paliko daugybę skolų ir moteris turi atsisakyti visko, kad tik atsiskaitytų su kreditoriais. Nesėkmingai išbandžiusi keletą darbų, ji pradeda pardavinėti likusį asmeninį turtą bei drabužius, kad turėtų už ką išgyventi. Supratusi, kad vis dar traukia vyrus, šeimos advokato padedama Frančeska nusprendžia organizuoti privačią loteriją, kurios pagrindinis prizas būtų ji pati ir praleistų su nugalėtoju 4 metus. Netrukus atsiranda 20 pretendentų ir Frančeska susitinka su kiekvienu, kad šie galėtų su ja artimiau susipažinti ir įvertinti loterijos objektą. Sulaukusi draugių paniekos ir sužinojusi, kad šių vyrai taip pat dalyvauja, Frančeska ima ieškoti būdų, kaip atsisakyti savo sumanymo. Tuo pačiu metu ji susipažįsta su Antonio, kurį pati partrenkia automobiliu, o policija, sužinojusi apie loteriją, pradeda tyrimą dėl prostitucijos...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gaubtuvėlio padėtis moters makštyje
**Gaubtuvėlis** (arba ***gimdos kaklelio gaubtuvėlis***) – tai kontraceptinė priemonė. Gimdos kaklelio gaubtuvėlis savo forma ir veikimo principu labai panašus į diafragmą. Tai mažas, gilus guminis gaubtuvėlis (dažniausiai iš latekso arba silikono), glaudžiai užmaunamas ant gimdos kaklelio ir neleidžiantis sėklai pro jį prasiskverbti. Jis taip pat naudojamas su spermicidu. Gaubtuvėlį galima įsikišti į makštį ir užsidėti ant gimdos kaklelio bet kuriuo metu prieš lytinius santykius, tačiau nenuimti jo reikia bent 6 valandas po to. Ilgiausiai gaubtuvėlis gali būti užmautas 48 valandas. Gimdos kaklelio gaubtuvėlis apsaugo nuo nėštumo ir kai kurių lytiniu keliu plintančių ligų, bet ne nuo AIDS.

Gaubtuvėliai būna įvairių formų ir dydžių. Gaubtuvėlio efektyvumas iš esmės priklauso nuo to, ar jį naudojanti moteris yra gimdžiusi, ar ne. Negimdžiusioms moterims nesėkmių pasitaiko maždaug 10–20 proc. gimdžiusioms 25–40 proc. atvejų.

Gaubtuvėlį 1838 m. išrado Berlyno gydytojas *Friedrich Wilde*.
| **Unė Kaunaitė** |
| --- |
| Gimė | 1991 m. balandžio 26 d. (32 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | rašytoja, švietimo ekspertė |
|  |
| Išsilavinimas | Švietimo studijų magistras, psichologijos ir socialinės antropologijos bakalauras |
| Alma mater | Kembridžo universitetas, Šv. Andriaus universitetas |

**Unė Kaunaitė** (g. 1991 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – rašytoja, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

2010 m. baigė Vilniaus licėjų. 2010–2014 m. studijavo Šv. Andriaus universitete Škotijoje, suteiktas psichologijos ir socialinės antropologijos bakalauro kvalifikacinis laipsnis. 2015–2016 m. studijavo Kembridžo universitete Didžiojoje Britanijoje, suteiktas Švietimo studijų magistro kvalifikacinis laipsnis.

2014–2015 m. dirbo VšĮ „Investuok Lietuvoje" projektų vadove programoje „Kurk Lietuvai", vykdė projektus Švietimo ir mokslo ministerijoje, Nacionalinėje Martyno Mažvydo bibliotekoje ir Vidaus reikalų ministerijoje. 2016–2020 m. dirbo Ministro Pirmininko Sauliaus Skvernelio patarėja švietimo, mokslo, kultūros ir sporto klausimams.

U. Kaunaitės romanas „Sudie, rytojau" išrinktas į Metų knygos rinkimus (paauglių kategorija) 2012 m. ir išleistas Brailio raštu. 2021 m. tapo Lietuvos rašytojų sąjungos nare.

Kūrybos bruožai
---------------

U. Kaunaitės kūriniuose aiški pilietinė laikysena, jos romanai realistiniai, socialinio pobūdžio. Jos kūriniuose nagrinėjamos Nepriklausomybės kartos problemos: pasirinkimai ir vyresniosios kartos primetama atsakomybė už laisvos šalies kūrimą, emigravusių jaunų žmonių santykis su tėvyne, patyčios, tapatybė ir žmogiškumas. Jos romanas „Sudie, rytojau" apibūdinamas kaip „unikalus riboženklis, <...> pasukęs ne tik gana reta problemų prozos, bet ir intelektualesnės paauglių literatūros linkme", „keliantis labai originalią ir mūsų paauglių ir jaunimo literatūroje dar netyrinėtą temą".

Bibliografija
-------------

* *Sudie, rytojau*. Vilnius, Žara, 2011. ISBN 978-9986-34-267-0
* *Žmonės iš Alkapės*. Vilnius, Žara, 2014. ISBN 978-9986-34-307-3
* *Laiškai Elzei*. Vilnius, Alma Littera, 2016. ISBN 978-6090-12-394-2
* *2084*. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2023. ISBN 978-6094-80-354-3

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-21 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
8. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-20 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-21 iš Wayback Machine projekto.
10. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-21 iš Wayback Machine projekto.
11. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-21 iš Wayback Machine projekto.
| Unter den Linden gatvė |
| --- |
|  |
|  |
| **Gyvenvietė** | Berlynas |
|  |
| **Ilgis** | 1,5 km |
| **Pradžia** | Pilies aikštė |
| **Pabaiga** | Paryžiaus aikštė |
| **Atidaryta (-as)** | XVII amžius |
| **Miesto dalys** | Mitės rajonas |

**Unter den Linden** (liet. *po liepomis*) – bulvaras Mitės rajone Berlyne. Ši gatvė prasideda Pilies aikštėje ir baigiasi Paryžiaus aikštėje.

Kadaise šia gatve būdavo vykstama į karališkuosius medžioklės plotus. XVII a. gatvė buvo apsodinta liepomis, pagal kurias ir pavadinta. Senieji medžiai išrauti 1658 m. tačiau 1820 m. vėl pasodintos keturios liepų eilės. XVIII a. Unter den Linden tapo pagrindine į vakarus besiplečiančio miesto gatve, prie kurios pamažu kilo prestižiniai pastatai. Šie pastatai buvo apgriauti Antrojo pasaulinio karo metu, vėliau restauruoti.

1990 m. suvienijus Vokietiją, šiame bulvare buvo pastatytos naujos kavinės ir restoranai, mados prekių parduotuvės, gatvė tapo daugybės renginių vieta.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------
**Uodeginė rekursija** (angl. *tail recursion*) – rekursijos atvejis, kai rekursiją galima pakeisti ciklu (kompiliatorius gali optimizuoti į steko nenaudojančius veiksmus). Uodeginė rekursija kai kuriose programavimo kalbose (pavyzdžiui, Scheme) yra būtinas reikalavimas realizacijai. C kompliatoriai dažnai taip pat sugeba tai atlikti, tačiau būtinas optimizacijos įjungimas.

Principas
---------

Paprastai kviečiant funkciją, steke saugomas grįžimo adresas. Tačiau jeigu kreipinys į funkciją yra paskutinis veiksmas funkcijoje, ir funkcijos į kurią kreipiamasi argumentų dydis yra toks pats kaip funkcijos, iš kurios kreipiamasi, tuomet galima steke palikti anksčiau buvusią grįžimo funkciją, o dabartinės neįrašyti, taigi po kreipimosi, bus iš karto grįžtama į aukštesnę funkciją.

Pavyzdys
--------

Pavyzdžiai pateikti C kalba. Pirmoji funkcija, naudojanti paprastą rekursiją:

```
  int factorial(int n) {
    if (n == 0) {
      return 1;
    } else {
      return n \* factorial(n-1);
    }
  }

```

Anksčiau pateikta funkcija nėra optimizuojama, kadangi paskutinis sakinys programoje yra ne kreipinys į funkciją, o daugybos veiksmas. Kompiliatorius nėra pakankamai gudrus, kad tai suprastų. Tačiau galima funkciją perrašyti taip:

```
  int factorial(int n, int m) {
    if (n == 0) {
      return m;
    } else {
      return factorial(n-1, n\*m);
    }
  }

```

Tiesa, visus factorial(N) kreipinius reikia pakeisti į factorial(N, 1), arba naująją funkciją factorial apgaubti kita funkcija, kuri tai darytų automatiškai. Antrojo tipo funkcijos paskutinis sakinys yra kreipinys į funkciją su tokiais pačiais argumentais, tad steko vieta gali būti atlaisvinta prieš kreipinį.

Funkcijų perrašymas į šią formą kartais yra sudėtingas, tačiau dažnai tai vis tiek paprasčiau negu parašyti efektyvų nerekursinį problemos sprendimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paul E. Black, «tail recursion», in Dictionary of Algorithms and Data Structures [online], Paul E. Black, ed. U.S. National Institute of Standards and Technology. 14 August 2008.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Obsidianas, JAV
**Obsidianas** – efuzinė, magminė uoliena, o tiksliau stikliška uoliena.

Susidaro vulkaniškai aktyviose zonose, kai silicio dioksido turtinga lava labai sparčiai vėsta ir joje nespėja išsikristalizuoti kristalai. Todėl obsidianas dar vadinamas vulkanišku stiklu.

Obsidianą sudaro daugiausia silicio dioksidas (SiO2). Jo sudėtis artima granitui ar riolitui.
Obsidiano spalva kinta dėl įvairių priemaišų. Geležis ar magnis suteikia tamsiai žalią spalvą. Kristobalito balti kristalai obsidiane atrodo kaip snaigės. Taip pat obsidiane gali būti įvairių dujų burbuliukų, kitų uolienų inkliuzų.

Obsidianas naudojamas apdailai ir juvelyrikoje. Akmens amžiuje obsidianas buvo naudojamas įrankių gamyboje – jau prieš 9 tūkst. metų graikų protėviai plaukdavo jo parsigabenti į jūrą apie 100 km.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Obsidianas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Choras (reikšmės).*

| Choras |
| --- |
| Choras ties Bičevaja Choras ties Bičevaja |
| **Ilgis** | 453 km |
| **Baseino plotas** | 24 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 388 m³/s |
| **Ištakos** | Sichote Alinis |
| **Žiotys** | Usūris |
| **Šalys** | Rusija |

**Choras** (rus. *Хор*) – upė Rusijoje, Chabarovsko krašto pietuose; Usūrio dešinysis intakas. Prasideda Sichote Alinio kalnų vakariniuose šlaituose. Pradžioje teka kalnų pašlaitėmis į pietus, paskui teka į vakarus Amūro žemupio žemuma. Įteka į Usūrį Kinijos pasienyje.

Didžiausi intakai: Matajus, Katenas, Kafenas, Čukenas, Čerenajus, Čujus, Sukpajus, Kabulis.

Upė vasaromis smarkiai ištvinsta. Vietinė laivyba 196 km nuo žiočių ruože. Didžiausia gyvenvietė prie upės – Choras.

Nuorodos
--------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 470
Koordinatės: 56°56′57″ š. pl. 24°06′16″ r. ilg.﻿ / ﻿56.94917°š. pl. 24.10444°r. ilg.﻿ / 56.94917; 24.10444

Rygos katedra
Vidinis kiemelis
Katedros varpai
**Rygos katedra** (latv. *Rīgas Doms*) – Rygos liuteronų katedra, didžiausia viduramžių bažnyčia Baltijos šalyse.

Istorija
--------

Rygos katedros kertinį akmenį šventinėje ceremonijoje vyskupas Albertas padėjo 1211 m. liepos 25 d. Pirmąjį katedros statybos periodą apibūdina romanų stiliaus formos. Meno istorikai mano, kad iš pradžių Rygos katedra buvo suplanuota kaip bazilikos tipo bažnyčia, tačiau vėliau ji pastatyta kaip halės tipo bažnyčia.

Katedra išplėsta XIV a. pabaigoje ir XV a. pradžioje, pastačius vakarinę navą ir šonines kapelas, paaukštinta centrinė nava, taip katedra paversta į baziliką. Tuo pat metu paaukštintas bažnyčios bokštas su aštuonkampe piramidine smaile tapo aukščiausiu bokštu Rygos mieste.

1547 m. prieš Sekmines Rygoje kilo gaisras, per kurį sudegė katedros bokšto smailė. Naujas bokštas pastatytas 1595 m. su piramidine smaile.

1710 m. Rygos apsiausties metu stipriai nukentėjo bažnyčios stogas. Atnaujinant sugadintą, buvo perstatyti ir bažnyčios šoninių navų stogai, pakeičiant jų nuolydžius.

1772 m. Rusijos carienei Jekaterinai II uždraudus kapavietes bažnyčiose, iš katedros buvo pervežti palaikai, paaukštintas bažnyčios grindų lygis.

1775 m. Rygos miesto valdyba nusprendė nugriauti bokšto smailę ir pastatyti naują - šiuo metu esančią - barokinę.

Nuo 1881 m. iki 1914 m. vyko Istorijos ir senovės tyrinėtojų bendrijos atlikti Rygos katedros remonto ir restauracijos darbai. Dabartiniai katedros vargonai pagaminti 1882–1883 m.

Sovietų okupacijos metais nuo 1959 m. iki 1962 m. katedra buvo pritaikyta koncertų salės reikmėms, demontuotas altorius.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rygos katedra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rygos katedros internetinis puslapis Archyvuota kopija 2016-03-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Greifsvaldo įlanka
**Greifsvaldo įlanka** (vok. *Greifswalder Bodden*) – įlanka Baltijos jūros pietuose, prie Vokietijos krantų. Plotas – 514 km², vidutinis gylis – 5,6 m, didžiausias gylis – 13,5 m.

*Flachlandschaft am Greifswalder Bodden* (Lėkštas Greifsvaldo įlankos kraštovaizdis), Caspar David Friedrich, apie 1830-1834 m.
Į šiaurę nuo įlankos yra Riugeno sala, į vakarus ir pietus – žemynas, į pietryčius – Uznamo sala, į rytus – Baltijos jūra (Pomeranijos įlanka). Su Baltijos jūra taip pat jungiasi ir vakaruose esančiu Strelasundo sąsiauriu.

Iki Vokietijos suvienijimo 1990 m. Greifsvaldo įlanka buvo vienintelė Rytų Vokietijos pakrantės dalis kuriose buvo galima užsiimti vandens sporto šakomis toliau nuo kranto. Vietos geografija sudarė puikias sąlygas stebėti žmones ir užkirsti kelią bandymams pabėgti. Artimiausia ne Varšuvos pakto šalies pakrantė buvo Danijos Bornholmo sala esanti už 100 km.

Koordinatės: 54°13′22″ š. pl. 13°32′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22278°š. pl. 13.54667°r. ilg.﻿ / 54.22278; 13.54667
Lipštatas
Didžioji Heidelbergo rūmų statinė
**Anton Praetorius** (**Antonas Pretorijus**, 1560 m. Lipštatas, Vokietija – 1613 m. gruodžio 6 d. Laudenbachas prie Bergštrasės) – protestantų pastorius, Kalvino bažnyčios teologas ir rašytojas. Kovojo prieš raganų procesus ir kankinimus, kalvinizmo pradininkas.

Biografija
----------

Raganų deginimas
Laudenbach pastoriaus namas
1602 m. pranešimo titulinis puslapis
1586 m. jo žmona Marija pagimdė sūnų Johanesą. 1595 m. Pretorijus parašė eilėraštį apie Heidelbergo rūmų Didžiąją statinę. 1596 m. Pretorijus tapo Biršteino kunigaikščio (Frankfurtas prie Maino) pastoriumi.

1597 m. viename raganų procese Pretorijus protestavo prieš kankinimus. Teisėjui užbaigus bylą, kaltinamoji buvo paleista laisvėn, tačiau Pretorijus prarado pastoriaus vietą.

1598 m. Pretorijus tapo Laudenbacho (Bergštrase) pastoriumi. Jis išleido knygą „Pranešimas apie kerėjimus ir kerėtojus". Tokiu būdu jis protestavo prieš raganų persekiojimą ir kankinimus. Šią knygą jis išleido „Johaneso Skultetuso" (jo sūnaus vardas) slapyvardžiu. 1602 m. ir 1613 m. Pretorijus išleido knygą savo vardu.

1629 m. po jo mirties pasirodė ketvirtasis knygos „Pranešimas apie kerėjimus ir kerėtojus" leidimas.

Bibliografija
-------------

* Gründlicher Bericht von Zauberey und Zauberern per „Ioannem Scultetum Westpahlo-camensem", 1598 m. (knyga prieš raganų persekiojimą ir kankinimus)
* Naujieji 1602 m. 1613 m. ir 1629 m. leidimai
* *De sacrosanctis novi foederis Iesus Christi Sacramentis.* 1602 m.
* *De pii magistratus officio, iure ac potestate in religione et ecclesiis ad verbi Dei normam reformandis.* 1596 m.

Literatūra
----------

* Hartmut Hegeler: *Anton Praetorius, Kämpfer gegen Hexenprozesse und Folter.* Unna 2002, ISBN 3980896943 (Hartmuto Hegelerio biografija apie Antoną Pretorijų, kovotoją prieš raganų procesus)

Nuorodos
--------

* (Antono Pretorijaus gyvenimo datos ir literatūra)
* (Originalus Pretorijaus knygos tekstas vokiečių kalba, 1613)
* Archyvuota kopija 2005-03-26 iš Wayback Machine projekto. biografija
| Antofagastos provincija*Provincia de Antofagasta* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Antofagastos regionas Antofagastos regionas |
| **Administracinis centras** | Antofagasta |
| **Komunų skaičius** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 468 980 |
| **Plotas** | 67 814 km² |
| **Tankumas** (2022) | 7 žm./km² |

**Antofagastos provincija** (isp. *Provincia de Antofagasta*) – viena iš trijų Antofagastos regiono, esančio Čilės šiaurėje, provincijų. Administracinis centras – Antofagasta.

Tai antra pagal dydį Čilės provincija (po Čilės Antarktidos).

Geografija
----------

Provincija ribojasi su El Loa ir Tokopilijos provincijomis šiaurėje, Čanjaralio provincija (Atakamos regionas) pietuose ir Argentina rytuose. Iš vakarų skalauja Ramusis vandenynas. Beveik visą teritoriją užima Atakamos dykuma, rytuose iškilę Andai. Gausu svarbių rūdynų – vario, sidabro, mangano, geležies, taip pat yra druskų, salietros telkinių.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provinciją sudaro 4 komunos:

* Taltalio komuna. Centras – Taltalis
* Siera Gordos komuna. Centras – Siera Gorda
* Mechiljoneso komuna. Centras – Mechiljonesas
* Antofagastos komuna. Centras – Antofagasta

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Administrative Division, *citypopulation.de*