recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Etnoarcheologija** (gr. ethnos – tauta + archeologija) – archeologijos šaka, archeologinės medžiagos interpretacijai naudojanti etnografijos duomenis.

Mokslas
-------

Etnoarcheologija nagrinėja archeologijos radinių paskirtį bei materialinės kultūros visumą, remiantis dabartinių bendruomenių, išlaikiusių bendruomeninį gyvenimą, etnografinių tyrimų duomenimis, ieško sąsajų tarp statinės praeities ir dinaminės dabarties. Etnoarcheologija padeda tirti visuomenės ūkinę veikią ir gyvenimo būdą. Svarbiausias etnoarcheologijos tyrimų metodas – palyginimas.

Etnoarcheologijos terminą XIX a. ir XX a. sandūroje įvedė Džesas Volteris Fiuksas (JAV). XX a. pirmoje pusėje ir viduryje terminas plačiai taikytas ieškant etnografinių paralelių tarp Afrikos ir Australijos bendruomenių bei archeologinių radinių. XX a. septintame – aštuntame dešimtmetyje tapo vadinamosios naujosios archeologijos sudedamąja dalimi. Vieni išsamiausių etnoarcheologijos tyrimų buvo atikti dabartinėse medžiotojų-rankiotojų bendruomenėse: R. Lee, J. Yellenas tyrė Kalahario dykumoje (Pietų Afrika) gyvenančius sanus, L. Binfordas – Aliaskos eskimus (nunamiutus). Šių tyrimų duomenys leido geriau pažinti vidurinio ir vėlyvojo paleolito medžiotojų-rankiotojų kultūras.

Su etnoarcheologija glaudžiai siejasi eksperimentinė archeologija ir gyvoji archeologija. Eksperimentinė archeologija tiria archeologijos radinių formavimosi procesą ir atkuria proistorės žmonių įvairius gyvenimo aspektus, rekonstruoja daiktus (svarbiausi metodai – trasologija ir eksperimentas). Gyvoji archeologija per eksperimentinę archeologiją supažindina visuomenę su archeologijos paveldu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksiejus Luchtanas, Egidijus Šatavičius. *Etnoarcheologija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 638 psl.
| **Ivanas Leonidovasrus. *Иван Ильич Леонидов*** |
| --- |
|  |
| Ivanas Leonidovas |
| Gimė | 1902 m. vasario 9 d.Babinas, Tverės sritis |
| Mirė | 1959 m. lapkričio 6 d. (57 metai)Maskva |
|  |
| Veikla | rusų tarybinis architektas. |

**Ivanas Leonidovas** (rus. *Иван Ильич Леонидов*, 1902 m. vasario 9 d. d. Babinas, Tverės sritis – 1959 m. lapkričio 6 d. Maskva) – rusų tarybinis architektas. Vienas žymiausių konstruktyvistų.

Biografija
----------

1927 m. Maskvoje baigė Aukštąsias meno ir technikos dirbtuves, mokytojas Aleksandras Vesninas. 1928–1930 m. meno ir technikos dirbtuvių dėstytojas. Dalyvavo „Šiuolaikinių architektų grupuotės" (OSA) veikloje. Ketvirtame dešimtmetyje TSRS valdžiai konstruktyvizmą oficialiai pripažinus netinkamu, atsisakė projektavimo. Dėstė Maskvos architektūros institute, sukūrė utopinį Saulės miesto projektą.

Kūryba
------

Ankstyvuosiuose pastatų ir miestų planavimo projektuose diegė naujas funkcijų, technologijų ir estetines idėjas. Sukūrė konstruktyvistinių pastatų projektų, dauguma jų gavo aukštas premijas konkursuose, bet liko neįgyvendinti.

Projektai
* Lenino bibliotekininkystės institutas Maskvoje, 1927 m.
* Proletarų rajono kultūros rūmai Maskvoje, 1930 m.
* Sunkiosios pramonės ministerijos rūmai Maskvoje, 1934 m.
* Naujo tipo visuomeninis klubas, Santo Domingas, Dominikos Respublika, 1929 m.
* Kristupo Kolumbo paminklas, Santo Domingas, Dominikos Respublika, 1929 m.
* Urbanistinis kompleksas, Magnitogorskas, 1930 m.
* Ordžonikidzės sanatorijos parko terasos ir laiptai, Kislovodskas, 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karolina Buivydaitė. *Ivanas Leonidovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 16 psl.
Malvos plynaukštė
**Malvos plynaukštė** (angl. *Malwa Plateau*, hind. मालवा, IAST: *Mālvā*) – plynaukštė Indijoje, Dekano plokščiakalnio šiaurės vakaruose, tarp Aravalio ir Vindhjos kalnų, Madhja Pradešo vakaruose (istorinėje Malvos žemėje). Būdingas aukštis 200–600 m, didžiausias 614 m (Bhainsroro k.). Šiaurės rytuose žemėja Indo–Gangos lygumos link.

Malvos plynaukštė susidariusi iš bazalto, smiltainio. Terasinės lygumos kaitaliojasi su sudūlėjusiais kalnų masyvais. Čambalio upė ir jos intakai kalnus raižo giliais slėniais.

Klimatas subekvatorinis musoninis. Kritulių apie 1000 mm per metus. Veši sausų lapus metančių subekvatorinių miškų likučiai (salmedžiai, tikmedžiai, juodmedžiai, santalmedžiai, žaliūnai), krūmynai (akacijos, mimozos, bambukai, viršūkliai). Žemdirbystė (kviečiai, medvilnė, soros). Prie Čambalio yra hidroelektrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Малва*,Большая советская энциклопедия, T. XV (Ломбард—Мезитол). – Москва: Советская энциклопедия, 1974
2. ↑  *Malvos plynaukštė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
| **Ivanas Rybakovasrus. *Иван Рыбаков*** |
| --- |
| Gimė | 1870 m.Kalugos gubernija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. (~72 metai)Mednogorskas, SSRS |
|  |
| Veikla | Vilniaus piešimo mokyklos dėstytojas, tapytojas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo imperatoriškoji dailės akademija |

**Ivanas Rybakovas** (rus. *Иван Рыбаков*; 1870 m. Kalugos gubernija, Rusijos imperija – 1942 m. Mednogorskas, Rusijos TFSR) – Vilniaus piešimo mokyklos dėstytojas, tapytojas.

Biografija
----------

Ivanas Rybakovas gimė 1870 m. Kalugos gubernijoje, Rusijoje. 1889–1894 m. jis mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje, 1895–1898 m. studijavo – Sankt Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje. 1899 m. baigė ir šios akademijos pedagogikos kursus. Baigęs studijas, atvyko į Vilnių. Dėstė piešimą Vilniaus chemijos – technologijos mokykloje. 1899 m. Rybakovas tapo Ivano Trutnevo padėjėju Vilniaus piešimo mokykloje.

Ivanas Rybakovas kartu su kitais tapytojais 1902 m. Vilniuje įkūrė dailės būrelį ir 1908 m. Vilniaus dailės draugiją.

Po Trutnevo mirties Ivanas Rybakovas buvo paskirtas Vilniaus piešimo mokyklos vedėju, tačiau šias pareigas ėjo neilgai. Kitaip nei I. Trutnevas, Rybakovas mokinius skatino studijas tęsti Paryžiuje, ne Sankt Peterburge. Jo oficialus nušalinimas nuo vadovo pareigų buvo grindžiamas „pažangumo kritimu ir visišku disciplinos smukimu". Buvo mėgiamas mokinių. 1912–1915 m. Rybakovas buvo vadovavo Vilniaus dailės draugijos aukštesniajai dailės mokyklai, kuri populiariai buvo vadinama Rybakovo mokykla.

Nuo 1913 m. Ivanas Rybakovas išvyko į užsienį, keliavo po Prancūziją, gyveno Turkestane, Rusijoje.

Kūryba
------

Ivanas Rybakovas tapė portretus, buitinio žanro paveikslus, natiurmortus. 1904 m. nutapė ikonų Vilniaus Lukiškių kalėjimo cerkvei. Yra nutapęs Vilniaus apylinkių peizažų. Kūryboje rėmėsi plenerizmu, impresionizmu, „tapybiniu realizmu". Žinomi kūriniai: „Verandoje" (1910), „Mickūnų dvarelis" (1910).

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4 5  Sudarytoja Jolanta Širkaitė. Academie de Vilna. Parodos katalogas. Vilnius, 2017. ISBN 978-9955-8689-34.
2. 1 2 3 4 5  Glausta Ivano Rybakovo biografija svetainėje "Lietuvos menas.lt"
3. ↑  Vilniaus dailės galerijos informacija apie Ivaną Rybakovą.
4. ↑  Goda Aksamitauskaitė. Vilniaus akademija, 2017. Skelbta „Literatūra ir menas.lt"
5. ↑  Glausta Ivano Rybakovo biografija svetainėje LDM dailininkai. [neveikianti nuoroda]
| Maltupis |
| --- |
| Maltupis ties Nevainionimis Maltupis ties Nevainionimis |
| **Ilgis** | 10,3 km |
| **Baseino plotas** | 35,9 km² |
| **Ištakos** | Mankevičių apylinkės |
| **Žiotys** | Šalčia |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Maltupis** – upelis Lietuvoje, Šalčininkų rajone; Šalčios kairysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda laukuose prie Mankevičių kaimo. Teka į šiaurės vakarus pro Pabarę, tada – pro Šalčios–Tetėnų miškus. Įteka į Šalčią 20,5 km nuo jos žiočių, šalia Nevainionių.

Intakas – Kubanka (kairysis).

Aukštupio vaga ištiesinta, tolimesnė – vingiuota. Ties Pabare sudarytas Pabarės tvenkinys.

Kaimai prie Maltupio: Žalabiškės, Jacionys, Pabarė, Kubonys, Kukiškės, Nevainionys.

Seniau dar vadinta ***Kukavka*** (lenk. *Kukawka*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 432 psl..
2. ↑  *Kukawka*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. IV (Kęs — Kutno). Warszawa, 1883, 853 psl. **(**lenk.**)**
**Adamitai** arba **adamijonai** – krikščionių religinė grupė, egzistavusi Šiaurės Afrikoje II, III m. e. a.

Teigiama, kad adamitų tikėjimas buvo paremtas tam tikrų gnosticizmo ir asketizmo doktrinų deriniu; adamitai tikėjo susigrąžinę pirmapradį Adomo tyrumą, nepripažino santuokos, kuri, jų teigimu, niekad nebūtų egzistavusi, jei ne nuodėmė. Be to, šios religinės grupės nariai tikėjo, jog jų poelgiai nesą nei geri, nei blogi (kad ir ką jie bedarytų).

Adamitus mini Epifanijus ir Augustinas, jie aprašė šios religinės grupės praktikas. Tvirtinama, esą adamitai savo bažnyčią vadino rojumi, santuoką smerkė kaip svetimą Edenui, bendrų apeigų metu jie išsirengdavo nuogai. Ši religinė grupė nebuvo gausi. Pateikiamos įvairios jos kilmės versijos. Kai kurie adamitus laikė gnostikų karpokratų, esą išpažinusių juslinį misticizmą ir skelbusių visišką išsilaisvinimą iš moralinių įstatymų, atšaka. Tokios nuomonės laikėsi Teodoretas, kuris adamitus tapatino su religinėmis grupėmis, kurių praktikas aprašė Klemensas Aleksandrietis. Kiti adamitus laikė asketais, kurie siekę įveikti kūniškuosius troškimus, gyvendami paprastesnį gyvenimą bei atsisakydami santuokos.

Viduramžiais šios trumpai gyvavusios religinės grupės idėjas Europoje atgaivino Laisvosios dvasios broliai ir seserys, egzistavę Nyderlanduose XIII a. XIV a. Vokietijoje adamitų praktikas atgaivino begardai, kurie Bohemijoje tapo pikardais. Šie Nežarkos upėje buvo užėmę salą. Janas Žižka, husitų lyderis, 1421 m. šią religinę grupę beveik išnaikino. Po 1781 m. adamitų doktrinos Bohemijoje vėl trumpam buvo atgaivintos (tam sąlygas sudarė Juozapo II išleistas tolerancijos ediktas). Visgi 1849 m. šie neoadamitai buvo jėga numalšinti.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Encyclopædia Britannica", 1911 m. leidimas, straipsnis „Adamites".
2. 1 2  Francis Patrick Havey, „Adamites" // „The Catholic Encyclopedia", Vol. 1, New York: Robert Appleton Company, 1913
Kauno miesto 1916 m. žemėlapis – XX a. pradžios miesto ir apylinkių atspindys
**Istorinė geografija** – gretima istorijos ir geografijos mokslams disciplina, tirianti šalių, regionų praeities fizinę, ekonominę ir politinę geografiją. Remiasi aktualizmo (lyginimo) metodu. Objekto pobūdis glaudžiai sieja ją su gyventojų geografija. Žinių apie baltus, lietuvius, Lietuvą yra Europos keliautojų aprašymuose, archyvuose, archeologiniuose radiniuose, kartografiniuose dokumentuose, istoriniuose mokslo veikaluose, istoriniame šaltinyje Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymai, XIX a. ir XX a. pradžios mokslininkų Simono Daukanto, Stanislovo Čerškio, Liudviko Adomo Jucevičiaus, Kazimiero Būgos, Jono Basanavičiaus raštuose. Pradininkas Lietuvoje – Povilas Matulionis. Istorinę kartografiją vystė Joachimas Lelevelis. Problemas tiria istorikai, archeologai, geografai, etnografai, lingvistai. Lietuvoje dėstoma Vilniaus ir pedagoginiame universitetuose.

Literatūra
----------

* Matulionis P. Lietuvos žemė ir jos gyventojų gausumas istorijos būvyje. Kultūra, 1930, Nr. 5; Geografinis metraštis.- V. 1976.- T. 22.

Nuorodos
--------

* Kategorija:Lietuvos istorinė geografija
Autožyro viršutinis rotorius, varomasis rotorius ir *Subaru* variklis, sumontuoti ant VPM M-16 autožyro.
**Malūnsparnis** (arba *autožyras*) – panašus į lėktuvą rotorinis skraidymo aparatas, turintis besisukantį sraigtą. Malūnsparnis ir sraigtasparnis yra skirtingi orlaiviai, nes *malūnsparnio* viršutinis sraigtas, skirtingai nei sraigtasparnio, nėra varomas variklio, jį įsuka judantis priešpriešinio oro srautas. Malūnsparniui stumiamąją jėgą suteikia orlaivio gale arba priekyje esantis, variklio varomas propeleris. Malūnsparniui pakilti reikia daug trumpesnio tako negu lėktuvui, o nutūpti gali beveik vertikaliai.

Šiuolaikinis malūnsparnis
1923 m. pirmąjį *malūnsparnį* sukūrė ispanas Juan de la Cierva. Iki sraigtasparnių sukūrimo malūnsparniai buvo gana paplitusi skraidymo aparatų rūšis, nes galėjo kilti nuo labai trumpų pakilimo takų, o leistis – beveik vertikaliai.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Malūnsparnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Malūnsparnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑  FRENCH & GERMAN HELICOPTER PIONEERS
| **Hayato Ikeda** |
| --- |
|  |
| Hayato Ikeda 1962 metais. |
| Gimė | 1899 m. gruodžio 3 d.Takehara, Hirošimos prefektūra, Japonija |
| Mirė | 1965 m. rugpjūčio 13 d. (65 metai) |
|  |
| Partija | Liberalų demokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Hayato Ikeda |

**Hajato Ikeda** (jap. 池田 勇人 = *Ikeda Hayato*, 1899 m. gruodžio 3 d. – 1965 m. rugpjūčio 13 d.) – Japonijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas (1960–1964 m.), finansų ministras (1949–1952 m. ir 1956–1957 m.), tarptautinės prekybos ir pramonės ministras (1952 m. ir 1959–1960 m.)

Biografija
----------

Ikeda gimė 1899 metais Hirošimos prefektūroje. Mokėsi Tokijo imperatoriškajame universitete (dabartinis Tokijo universitetas). Po karo tapo Finansų ministerijos viceministru, o 1949 m. – ir ministru. Šias pareigas ėjo iki 1952 m. bei dar kartą 1956–1957 metais. Taip pat trumpai 1952 m. ir 1959–1960 m. buvo Tarptautinės prekybos ir pramonės ministerijos ministru. Pagarsėjo kaip stambių pramonės įmonių šalininkas.

1960 m. atsistatydinus ministrui pirmininkui Nobusukė Kiši, Ikeda užėmė jo vietą. Vadovavimo metu siekė sumažinti politinį susipriešinimą tarp partijų, agitavo už susitelkimą siekiant Japonijos ekonomikos vystymo ir socialinių konfliktų mažinimo. Vienas iš garsiausių Ikedos iškeltų tikslų buvo Pajamų padvigubėjimo planas, kuriuo siekta per ateinančius metus du kartus padidinti atlyginimus eiliniams šalies darbuotojams, taip leidžiant jiems pajausti spartų šalies ekonominį augimą. Planą pavyko įgyvendinti ir net viršyti per palyginti greitą laiką – septynerius metus.

Užsienio politikoje Ikeda išlaikė glaudžius ryšius su JAV, tačiau tuo pat metu siekė ir santykių su Kinija gerinimo. Taip pat inicijavo Japonijos tarpininkavimą Indonezijos–Malaizijos konfrontacijos (1962–1966 m.) metu. Ikedos vadovavimo metu Tokijuje įvyko 1964 m. vasaros olimpinės žaidynės.

1964 m. liepą Ikeda laimėjo partijos prezidento rinkimus prieš Eisaku Sato ir išliko ministro pirminiko poste, tačiau tų pačių metų lapkritį susirgo gerklės vėžiu ir buvo priverstas atsistatydinti. Dėl šios ligos Ikeda mirė 1965 m.

Ikeda laikomas viena iš pagrindinių figūrų, atsakingų už taip vadinamą Japonijos pokario ekonominį stebuklą.

Šaltiniai
---------

* James Arthur, Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan.* Routledge, 2003, p. 159–160

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Nobusuke Kishi** | **Japonijos ministras pirmininkas**1960–1964 | Po to:**Eisaku Satō** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Aggrotech** – muzikos stilius apjungiantis agresyvią, ritmingą ir šokių muziką.

XX a. paskutiniojo dešimtmečio pabaigoje susikūrė visiškai naujas muzikos stilius, dėka tokių atlikėjų kaip „Funker Vogt", „Suicide Commando", „Hocico" ar „wumpscut:", kurie prieš tai grojo Dark Electro ir Electro-industrial. Dėl to pastarajame dešimtmetyje buvo stipriai paveikta techno muzika.

Greitos šokių ir ritminės melodijos su perkrautu ir stipriai pakeistu balsu, praleistu per vokoderį ar mikšerį, gavo angliška pavadinimą – *aggrotech*. Dažnai šis stilius turi industrial metal stiliaus elementų. Priešingai nei traktuojama, terminas atsirado JAV. Juo buvo apibūdinama antrojo grupės „Psyclon Nine" albumo „I.N.R.I." (Dark Electro su gitaromis) muzika. Vokietijoje taip pat naudojamas terminas „Hellektro".

Atlikėjai
---------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Agonoize
* Amduscia
* Aslan Faction
* C-Drone-Defect
 | * Combichrist
* Freak Theatre
* Funker Vogt
* Feindflug
 | * God Module
* Hocico
* Psyclon Nine
* Run Level Zero
 | * Suicide Commando
* Tactical Sekt
* X-Fusion
 |
**Tarptautinis šokio festivalis AURA** – kasmetinis modernaus ir šiuolaikinio šokio festivalis, rengiamas Kaune. Organizuoja Kauno šokio teatras AURA. Festivalyje pristatomi Lietuvos šokėjai ir šokio meistrai iš užsienio šalių. Festivalio metu taip pat vyksta ir šokio seminarai. Jie skirti profesionaliems šokėjams ir šokio studentams. Seminarus veda šiuolaikinio šokio mokytojai. Seminaruose nemokamai gali dalyvauti visi festivalio dalyviai. Festivalį globoja Lietuvos kultūros taryba ir Kauno miesto savivaldybė.

Tikslai
-------

* Supažindinti su šiuolaikinio šokio tendencijomis,
* suteikti galimybę festivalio dalyviams pasikeisti šokio meno patirtimi ir idėjomis, kviesti priimti naujus kūrybinius iššūkius,
* plėsti šokio meno suvokimo ribas,
* skatinti tarpkultūrinių mainų plėtrą,
* prisidėti prie Lietuvos įvaizdžio kūrimo užsienyje,

Istorija
--------

1989 m. Teatras AURA surengė pirmąjį modernaus šokio festivalį Lietuvoje. 

2011 m. festivalis buvo pervadintas į Tarptautinį šokio festivalį AURA. 

2013 m. dalyvavo choreografas iš Benino kilęs choreografas Tchekpo Dan Agbetou kartu su 4 šokėjais iš Dramblio Kaulo Kranto, Senegalo, Nigerijos ir Kongo. Jie parodė Šokio spektaklį „Trys lygiai".

2014 metais buvo 14 pasirodymų. Šoko choreografai, šokėjai ir trupės iš Belgijos, Italijos, Izraelio, Lenkijos, Meksikos, Pietų Korėjos, Prancūzijos, Švedijos. Taip pat pasirodė ir Kauno šokio teatro „Aura" bei „Artscenico" (Vokietija) su savo premjeriniu spektakliu (choreografas Paul Hess).

Dalyviai
--------

Festivalyje yra dalyvavę įvairios šokio trupės ir šokėjai. Tarp jų: Johannes Wieland, kompanija „Drift", Yossi Berg ir Oded Graf šokio teatras, Virpi Pakhinen, Sylvio Dufrayer šokio trupė, Camea šokio tupė, Tami šokio trupė, Marcel Leemann fizinio šokio teatras, Ben J. Riepe trupė, „Manantiales", teatras „Tranvia", šokio teatras „Zawirowania", Karel Vanek, A.lter S.essio, Ferenc Feher, kompanija Thor, Anne Juren & Annie Dorsen, Niv Sheinfeld & Oren Laor, Nadar Rosano, Merav Cohen Reinan, Ofra Idel, Sasha Waltz&Guests ir daugelis kitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno šokio teatras „Aura" savanorius kviečia žengti į šiuolaikinio šokio pasaulį (Laikraštis 15min)
2. ↑  Šokio festivalis „Aura '23" kviečia į kelionę po Afriką Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. („Kultūra": „Meno pulsas"; Kultura.lrytas.lt)
3. ↑  Lietus scenoje ženklins „Auros" šokio festivalio pradžią Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. (Lietuvos rytas)
4. ↑  Istorija

Nuorodos
--------

* Festivalis „AURA"
| **Ivanas Ochlobystinas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Ivanas Ochlobystinas |
| Visas vardas | Охлобыстин, Иван Иванович |
| Gimė | 1966 m. liepos 22 d. (56 metai)Polenovas, Tulos sritis, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Ivanas Ochlobystinas** (rus. *Иван Охлобыстин*, g. 1966 m. liepos 22 d. Polenovo, Tulos srityje) – Rusijos aktorius, kino režisierius, scenaristas, prodiuseris, dramaturgas, žurnalistas, rašytojas.

Labiausiai žinomas dėl Andrejaus Jevgenievičiaus Bykovo vaidmens televizijos seriale „Internai".

Biografija
----------

Karjeros pradžia buvo Nikitos Tiagunovo režisuotas filmas „Koja", pasirodęs 1991 m.

1997 m. vaidino filme „Mama, neverk". Vaidmuo buvo epizodinis, o jo herojus – jaunas banditas.

Vėlesniais metais dirbo teatre. 2000 m. filmui „DMB" parašė scenarijų, o 2001 m. pasirodė kita komedija – Down House (šiuolaikinė Fiodoro Dostojevskio romano „Idiotas" interpretacija). Okhlobystinas filme atliko Parfyono Rogožino vaidmenį.

2001 m. jis buvo Georgijaus Šengelijos režisuotos filosofinės dramos scenarijaus autorius.

2001 m. pradžioje paaiškėjo, kad Taškento ir Vidurinės Azijos arkivyskupas Vladimiras (Ikimas) Taškento vyskupijoje Okhlobystiną įšventino į kunigus. Po septynerių mėnesių tarnystės šeimą grįžo į Maskvą. 2010 m. Ivanas Ochlobystinas nusišalino nuo bažnytinių reikalų ir pasinėrė į kinematografiją.

2010–2016 m. jis vaidino komiškame televizijos seriale „Internai" arba „Stažuotojai". Jame atliko pagrindinį vaidmenį.

Savo sugrįžimą į kiną paaiškino tuo, kad šeima neturėjo pakankamai pinigų.

2019–2021 m. filmavosi seriale Poliarnas (rus. *Полярный*).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Hašišas
Ant kanapės besiformuojanti derva, kurią išskyrus gaunamas Hašišas
*Sebsi* (Marokas).
**Hašišas** – narkotinė medžiaga, tam tikru būdu žmonių vartojimui paruoštos kanapės. Tai kieta rusva medžiaga, šildant minkštėja. Vartojama rūkant arba dedant į valgį.

Hašišo ir kanapių skirtingumas
------------------------------

Esminis skirtumas tas, kad hašiše veikliųjų medžiagų koncentracija gerokai didesnė ir jame visai nėra žaliosios masės.

Kanapės išskiria eterinius aliejus dar vadinamus dervomis. Kuriuose būna psichoaktyvios medžiagos – tetrahidrokanabinolio. Daugiausia šio kanabinolio gamina moteriški augalai žydėjimo metu. Vyriškos lyties kanapės augalai, kurie būtent gamina ir skleidžia žiedadulkes, THK išskiria labai mažai. THK paskirtis apsauginė – nuo įvairių kenkėjų, karščio. Kanapė THK išsiskiria dervų pagalba. Hašišu vadinama ši, įvairaus grynumo, THK prisotinta derva.

Hašišas – tai nebūtinai kanapių žiedadulkės. Nors labai retai tai gali būti ir dalis žiedadulkių.

Istorija
--------

Tikima jog hašišas pradėtas gaminti centrinėje Azijoje nors jokių įrodymų nėra. Pirminis gamybos procesas tikriausiai buvo tiesiog ritinti džiovintus lapus per kilimą ir surinkti nuo jų atsiskiriančią medžiagą.
Vos atrastas hašišas pasklido po Aziją.
Taip patvirtina ir pavadinimas kilęs nuo arabiško žodžio حشّاشين (skaitoma: haššašin) kuris kilo nuo Asasinų sektos pavadinimo.

Šiandieninis vartojimas
-----------------------

Pagrindiniai būdai tai nuryti arba rūkyti. Rūkant dažnai maišomas su tabaku, o valgoma[reikalingas šaltinis] su šokoladu ar pyragėliais. Kavinėse, kuriose pardavinėjamas hašišas (dabartiniu metu tokia veikla beveik visur draudžiama), buvo laikoma labai nemandagiu gestu užsisakyti tik hašišo, be kitų patiekalų.

Labiausiai jis paplitęs Europoje, Afrikoje (šiaurinėje dalyje) ir Azijoje, mažiau Amerikoje. Pagrindine šalimi gamintoja laikomas Marokas.

### Kontrabandinis hašišas

Tai, kad hašišas gerokai kompaktiškesnis, nei kanapė ir stovi negesdamas ilgesnį laiką[reikalingas šaltinis] daro jį itin populiariu šiandien, kai visi kanapės gaminiai keliauja kontrabandos keliais. Svarbu, kad kai jį gabena nepatyrę kontrabandininkai ir kai jis slepiamas ir laikomas visiškai netinkamai hašišo kokybė labai pablogėja. Prastos kokybės kontrabandinio hašišo kvapas beveik nejuntamas, jis tampa kietas, netgi pakitęs chemiškai, susioksidavęs. Kartais vartotoją pasiekiantis hašišas tiesiog primena gabalėlį juodos kelio dangos.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hašišas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Linksmos Velykos*** |
| --- |
|  |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Georges Lautner |
| Vaidina | Jean-Paul BelmondoSophie MarceauMarie Laforet |
| Metai | 1984 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Linksmos Velykos** (pranc. *Joyeuses Pâques*) – 1984 m. Prancūzijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Paul Belmondo – Stefanas
* Sophie Marceau – Žiuli
* Marie Laforet – Sofi, Stefano žmona
* Rosy Varte – Žiuli motina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Stefanas – savimi pasitikintis verslininkas, nepraleidžiantis progos suvilioti kiekvieną sutiktą moterį. Išlydėjęs oro uoste žmoną į verslo kelionę, jis čia pat užkalbina jauną merginą Žiuli, kurią ką tik paliko vaikinas. Stefanas lengvai įkalba ją važiuoti pas save į namus, tačiau netikėtai juose pasirodo ir jo žmona Sofi, kurios reisas buvo atidėtas. Užkluptas Stefanas tuoj pat randa išeitį ir pristato Žiuli kaip savo seniai matytą dukterį. Žmona apsimeta patikėjusi, Žiuli taip pat įsijaučia į vaidmenį, tačiau kuo toliau, tuo labiau Stefanas painiojasi savo paties mele...
| Adanaturk. *Adana* |
| --- |
| *Adana* |
|  |
| 

AdanaAdana

37°0′0″ š. pl. 35°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.00000°š. pl. 35.31667°r. ilg.﻿ / 37.00000; 35.31667﻿ (Adana)Koordinatės: 37°0′0″ š. pl. 35°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.00000°š. pl. 35.31667°r. ilg.﻿ / 37.00000; 35.31667﻿ (Adana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Adanos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 562 306  |
| **Plotas** | 14,256 km² |
| **Tankumas** (2010) | 109 589 žm./km² |
| **Altitudė** | 23 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Adana |
|  |
| **Kirčiavimas** | Adanà |

**Adana** (arba ***Seihanas***) – miestas pietinėje Turkijoje, netoli sienos su Sirija, provincijos centras. Penktasis pagal dydį Turkijos miestas). Išvystyta mašinų, tekstilės, maisto, medienos apdirbimo, cemento pramonė. Yra universitetas. Apylinkėse intensyviai auginama medvilnė, apelsinai, daugeliui turkų Adana siejasi su kebabais ir labai karštu oru.

Vienas didžiausių ir dinamiškiausių Turkijos miestų yra išsidėstęs lygumoje į pietryčius nuo Tauro kalnų. miesto šiaurinę dalį supa Seihano rezervuaras, pastatytas 1957 m. Dirbtinis ežeras naudojamas elektros gamybai, irigacijai. Du irigaciniai kanalai teka per miestą iš rytų į vakarus.

Mieste išlikę VIII a. pilies griuvėsiai, senasis turgus, stovi didysis laikrodis (pastatytas 1882 m.), vienas seniausių pasaulyje Akmens tiltas, mečetės.

Istorija
--------

Hetitų laikais žinoma kaip ***Atanija***. Bandyta kildinti iš ide. *\*danu-* 'upė'.

Senovėje vadinta ***Kilikijos Antiochija*** (sen. gr. Ἀντιόχεια τῆς Κιλικίας). Adana nuo seno buvo svarbus Kilikijos regiono ir karalystės miestas, klestėję nuo II tūkst. pr. m. e. IX–VI a. buvo Kuės karalystės sostinė. Vėliau jį užgožė Tarso miestas.

Adana smarkiai apgriauta per 2023 m. žemės drebėjimą.

Sportas
-------

### Futbolas

* Adana Demirspor
* Adanaspor FC

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 13
2. ↑  В. А. Никонов. *Краткий топонимический словарь*. Москва: Мысль, 1966.
3. ↑  Osman Fikri Sertkaya, „ Adana, Begrek, Beyrek ve Elma Kelimelerinin Kökeni Üzerine", iš: *Ankara Üniversitesi Dil ve Tarih Coğrafya Fakültesi Türkoloji Dergisi*, S.12, (2012), p. 101–103.
| ***He Got Game*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | He Got Game |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Spike Lee |
| Scenaristas (-ai) | Spike Lee |
| Vaidina | Denzel WashingtonRay AllenZelda HarrisMilla JovovichRosario Dawson |
| Metai | 1998 |
| Žanras | sportinė drama |
| Trukmė | 136 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 25 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**He Got Game** – 1998 m. JAV sukurtas draminis filmas sporto tematika, kurio prodiuseris ir režisierius Spike Lee. Pagrindinius vaidmenis atliko Denzel Washington ir Ray Allen.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džizesas Šatlsvortas yra vienas iš geriausių krepšininkų šalyje, todėl jį į savo gretas siekia patraukti daugelis koledžų. Jo tėvas Džeikas Šatlsvortas buvo apkaltintas savo žmonos nužudymu, kai sūnui buvo tik 12 metų, ir už tai bausmę atlieka kalėjime. Džeikas vietos viršininko laikinai paleidžiamas iš kalėjimo, šiam manant, kad Džeikas galbūt padės įtikinti sūnų prisijungti prie Didžiosios Valstijos koledžo, kuriame viršininkas buvo vienas iš buvusių įtakingiausių narių, ir į kurį besirinkdamas iš kelių koledžų Džeiko sūnus Džizesas svarsto įstoti ir atstovauti krepšinio komandai. Jei tai įvyks, Džeikas greičiau galės išeiti iš kalėjimo ir džiaugtis laisve, nors santykiai su sūnumi yra įtempti ir pašliję.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Denzel Washington – Džeikas Šatlsvortas
* Ray Allen – Džizesas Šatlsvortas
* Zelda Harris – Merė Šatlsvort
* Milla Jovovich – Dakota Barns
* Rosario Dawson – Lala Bonila
* Hill Harper – Koulmanas „Bugeris" Saiksas
* Ned Beatty – Vordenas Vajatas
* Jim Brown – Spaivis
* Jill Kelly – Siuzė

Kadras iš filmo
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Adamava*Adamaoua, Adamawa* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kamerūno vėliava Kamerūnas |
| **Administracinis centras** | Ngaunderė |
| **Departamentų skaičius** | 5 |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 801 307 |
| **Plotas** | 63 691 km² |
| **Tankumas** (2005) | 13 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CM-AD |

**Adamavos regionas** (pranc. *Région de l'Adamaoua*, angl. *Adamawa Region*) – administracinė teritorija vidurio Kamerūne. Ribojasi su Centriniu ir Rytų regionais pietuose, su Šiaurės Vakarų ir Vakarų regionais pietvakariuose, su Nigerija vakaruose, su Šiaurės regionu šiaurėje ir su Centrinės Afrikos Respublika rytuose. Administracinis centras – Ngaunderė.

Geografija
----------

Didžiąją dalį teritorijos užima 1000–2000 m aukščio Adamavos plokščiakalnis, išraižytas slėnių ir tektoninių lūžių. Aukščiausia vieta siekia 2460 m (Džabal Mbabo k.). Adamavos regione prasideda dauguma Kamerūno upių. Jos priklauso 3 skirtingiems baseinams – Nigerio, Čado ežero ir Atlanto vandenyno. Svarbiausios upės yra Mbamas, Kimas, Džeremas, Mberė. Yra kraterinių ežerų. Būdingi savanų kraštovaizdžiai, miškų yra išlikę kalnuose ir draustiniuose.

Gyventojai
----------

Pagrindinės krašto tautos yra fulbiai, gbajai, tikarai, mbumai ir kt. Ryškią daugumą regiono gyventojų sudaro musulmonai (dauguma jų – fulbiai), tarp kitų tautų yra išpažįstančių krikščionybę ir vietinius tikėjimus (ypač Nigerijos pasienyje).

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Regionas padalintas į 5 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Džeremo departamentas (Tibatis)
* Faro ir Deo departamentas (Tigneras)
* Majo-Banjo departamentas (Banjas)
* Mberės departamentas (Meiganga)
* Vinos departamentas (Ngaunderė)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Kamerūno regionai** |  |
| Adamava | Centrinis | Pakrantė | Pietūs | Pietvakariai | Rytai | Šiaurė | Šiaurės Vakarai | Tolimoji Šiaurė | Vakarai |
Aghoras
Aghorų tantrikė
Aghorų sadhus
**Aghorai** (skr. अघोर पंथ = IAST: *Aghora pantha* – „bebaimių kelias") – hinduizmo atšaka, kuriai priklauso šaivų asketai (sadhūs), praktikuojantys neortodoksines, tradicinei hindų moralei priešingas praktikas. Aghorai yra Šivos apraiškos Bhairavos garbintojai, besitikintys pasiekti išsilaisvinimą (mokšą) per kraštutinio nedualizmo išpažinimą, t. y. pripažįstant, kad bet kokios priešybės yra apgaulė. Aghorai nepripažįsta tradicinės hindų ortopraksijos ir atlieka, ortodoksinio hinduizmo požiūriu, tamsybines (*tamas*) praktikas.

Aghorų sadhūs, siekdami praktiškai įgyvendinti nedualizmą, atlieka praktikas, susijusias su įprastų tabu ir draudimų laužymu: jie įsikuria mirusiųjų deginimo vietose (*śmaśān*), kuriose, kaip tikima, pilna šmėklų (pišačų), tepasi kūną velionių pelenais, iš mirusiųjų kaukolių gaminasi gėrimo indus (kapalas), puošiasi kaulais, vartoja svaiginančias medžiagas (alkoholį, hašišą ir kt.), nepaiso padorios kalbos, mandagumo tradicijų, vaikšto nuogi ir panašiai; kartais netgi praktikuoja kanibalizmą. Pasak aghorų, visa tvarinija yra tobulasis Šiva, todėl atmesti kurį nors pasaulio atžvilgį tolygu atmesti visos pasaulio šventybės raišką ir Viešpaties tobulumą. Tikima, kad kiekvieno siela yra Šiva, tačiau dieviškumui atsiskleisti trukdo „aštuoni didieji pančiai" (*aṣṭamahāpāśa*) – malonumai, pyktis, gobšumas, baimė, neapykanta, prieraišumas ir kt. Tokiomis drastiškomis praktikomis siekiama įveikti šiuos pančius, peržengti mirties baimę ir pasiekti sadašivos (*sadāśiva* „praamžiškojo Šivos") būvą bei mokšą. Be Šivos Bhairavos aghorų teologijoje svarbūs ir kiti Šivos atspindžiai – Mahakala, Avadhutis, Vyrabhadra, jogos globėjas Datatrėja, taip pat Deivės apraiškos – ypač Tara, taip pat Dhūmavatė, Bagalamukhė, Bhairavė.

Aghorų praktikai negausiomis bendruomenėmis paplitę visoje Pietų Azijoje, paprastai laikosi slaptai. Vietos gyventojai gerbia aghorus, nes laiko, kad jie turi stebuklingų, gydomųjų galių, yra pasiekę didelį asketinį įkarštį (tapasą). Taip pat labai bijomasi užrūstinti aghorus ir būti jų prakeiktiems. Svarbiausi aghorų piligriminiai (jatra) traukos centrai yra Varanasyje, Hingladže (Baludžistanas), taip pat šaktizmo piligriminių centrų laidojimo vietos.

Aghorų mokymo kilmė neaiški – jie galimai išsivystė viduramžiais iš Kašmyro šaivų kapalikų bei vidurio Indijos kalamukhų. Visgi savo gurumi aghorai laiko XVII a. gyvenusį Babą Kynaramą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  John Bowker, John Westerdale Bowker, *The Meanings of Death*, p. 164, Cambridge University Press
2. ↑  Indian doc focuses on Hindu cannibal sect
3. ↑  Агхора – тёмная сторона Бога
4. ↑  Parry, Jonathan P. (1994). *Death in Banaras*. Cambridge University Press.
Atskirtos aukštumos ir žemumos
**Škotijos aukštumos** (škot. gėl. *A' Ghàidhealtachd*, angl. *Scottish Highlands*) – istorinis Škotijos regionas. Didysis Glenas atskiria pietryčių Grampiano kalnus nuo šiaurės vakarų aukštumos. Škotų gėlų kalba vietovė *A' Ghàidhealtachd* reiškia „gėlų vietą", įskaitant Vakarų salas. Vietovė yra retai apgyvendinta dėl kalnagūbrių ir didžiausio Britų salose Ben Nevio kalno. Iki XIX amžiaus regiono gyventojų skaičius buvo žymiai didesnis, bet dėl pramonės perversmo masinė migracija į urbanistines vietas padarė teritoriją rečiausiai apgyvendinta Europoje. Vidutinis gyventojų tankumas regione ir salose yra mažesnis nei Švedijoje, Norvegijoje, Papua Naujoje Gvinėjoje ar Argentinoje.

Hailando savivaldybė yra administracinis centras beveik viso regiono, kurio sostinė – Invernesas. Regiono teritorija įeina į tokius administracinius suskirstymus kaip Aberdynšyras, Angusas, Argailas ir Bjutas, Morėjus, Pertas ir Kinrosas bei Stirlingas. Nors Arano sala priklauso Šiaurės Eršyrui, taip pat įeina į Škotijos aukštumų regioną.

Galerija
--------

* Loch Longas
* Invernesas, administracinė regiono sostinė
* Glenfinano viadukas

Nuorodos
--------

* Am Baile – Hailando istorija ir kultūra


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Škotijos aukštumos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Ivanas Redovskis** |
| --- |
| Gimė | 1774 m. sausio 1 d.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1807 m. vasario 8 d. (33 metai)Kamčiatkos pusiasalis, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | botanikas |

**Ivanas Redovskis** (1774 m. sausio 1 d. Klaipėdoje – 1807 m. vasario 8 d. Kamčiatkos pusiasalyje) – botanikas.

Biografija
----------

Gimė 1774 m. sausio 1 d. Klaipėdoje. Studijavo Karaliaučiaus universitete. Medicinos mokslų daktaru tapo Leipcigo universitete, vėliau dirbo Rygoje. 1799 m. pradėjo dirbti Maskvoje, kur susipažino su dvarininku Aleksejumi Razumovskiu, dirbo botaniku jo dvare netoli Maskvos. 1805 m. išvyko į ekspediciją į Kiniją. Vėliau Sankt Peterburge buvo išrinktas mokslų akademijos botanikos profesoriaus asistentu. 1806 m. išvyko į ekspediciją Kamčiatkoje ir Kurilų salose. Ekspedicijos metu neaiškiomis aplinkybėmis mirė 1807 m. vasario 8 dieną. Botaniko vardu pavadintos kelio jo atrastos augalų rūšys: *Redowskia*, *Andromeda redowskii*, *Arenaria redowskii*, *Erysimum redowskii* ir *Rhododendron redowskianum*.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
**Benetis** − lietuviška vyriškos giminės pavardė.

Šios pavardės moteriškosios giminės formos yra: Benetienė (ištekėjusi moteris), Benetytė (mergautinė pavardė) bei Benetė (universali).

Pasak Lietuvių pavardžių žodyno, pavardė Benẽtis paplitusi daugiausia šiaurės vakarų žemaičių plote ir siejama su krikštavardžio Benedictus vokiškaisiais variantais Benath, Benatke, Benad, Bened.

Lietuvių pavardžių žodyne pateikiamas tik vienas šios pavardės kirčiavimo variantas Benẽtis, priskirtinas antrajai kirčiuotei. Tuo remiantis sukirčiuojamos ir susijusios pavardės – Benetýtė, Benetíenė, Benẽtė.

Pavardę turi šie garsesni asmenys:

* Edmundas Benetis (g. 1953) – Lietuvos architektas, karikatūristas;
* Jokūbas Benetas (*Benetis*) – poetas
* Rimantas Benetis (g. 1957) – Lietuvos gydytojas kardiochirurgas, biomedicinos mokslų daktaras;



|  |  |
| --- | --- |
|  | *Šis straipsnis yra **nuorodinis**, vardijantis žmones, turinčius pavardę **Benetis**. Jei čia patekote per konkretaus žmogaus nuorodą iš straipsnio, labai prašome, jei galite, pakeisti nuorodą, kad rodytų į konkretų puslapį. Jei šiame sąraše nėra atitinkamo konkretaus žmogaus, papildykite šį sąrašą.* |
| Vieta |
| --- |
| **Šalys** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Trasa** | Škotija Tvainholmas - Šiaurės Airija Aislandmadžis |
| **Nutiestas palei** | {{{nutiestas palei}}} |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Rangovai** | European Marine Contractors |
| **Vamzdžio gamintojas** | {{{vamzdžio gamintojas}}} |
| **Atidarymas** | 1996 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 135 km |
| **Jungties pajėgumai** | {{{Jungties pajėgumai}}} |
| **Skersmuo** | ~610 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Škotijos-Šiaurės Airijos dujotiekis** – gamtinių dujų dujotiekis tarp Škotijos ir Šiaurės Airijos regionų Jungtinė Karalystėje.

1992 m. paskelbta apie Northern Ireland Electricity elektros tiekėjo privatizaciją, kurios metu parduota viena svarbiausių Šiaurės Airijos elektrinių Balylumfordo jėgainė britų koncernui British Gas. Dujų tiekimui elektrinėje užtikrinti bendrovė paskelbė apie planus statyti dujotiekį tarp Škotijos ir Šiaurės Airijos regionų. 1994 m. Anglijoje pradėti dujotiekio dalių liejybos darbai, o 1996 m. projektas jau buvo užbaigtas.

Balylmufordo jėgainė - didžiausia dujotiekio vartotoja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Upgrade of the SNIP (Scotland to Northern Ireland) pipeline to accommodate physical reverse flow between Ballylumford and Twynholm" (PDF). europa.eu. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 31 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 5°55′ š. pl. 168°38′ r. ilg.﻿ / ﻿5.917°š. pl. 168.633°r. ilg.﻿ / 5.917; 168.633

Atolo palydovinė nuotrauka
**Džaluitas** (marš. *Jālwōj, Jālooj*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Atolas yra 220 km į pietvakarius nuo Madžūro atolo. 155 km į pietvakarius nuo Džaluito yra Ebonas, už 48 km – Kilis, už 152 km į šiaurės vakarus – Ailinglaplapas.

Atolas netaisyklingos formos, ištęstas iš šiaurės vakarų į pietryčius. Koraliniame rife yra keletas pertrūkių. Atolo žiedą sudaro net 91 salelė; didžiausios: Džaluitas (10,4 km²), Džaboras, Imedžas, Adžedženas, Pinglepas, Bokanakė. Bendras sausumos plotas – 11,34 km². Lagūna užima 690 km². Tai vienas didžiausių Maršalo Salų atolų.

Džaboro salelės vaizdas 1978 m.
XIX a. atole veikė vokiečių prekybinis punktas, jis sudarė Vokietijų kolonijų protektoratą. Po Pirmojo pasaulinio karo atiteko Japonijai ir tapo Pietų Ramiojo Vandenyno Mandato Maršalo Salose administraciniu centru. Į atolą atvyko nemažai japonų, buvo įkurta karinė oro bazė. Vėliau, salyną užėmus amerikiečiams, krašto administracija persikėlė į Madžūrą.

1998 m. Džaluito atole gyveno 1669 žmonių. Dauguma gyvena Džaboro salelėje: joje yra oro uostas, dokas, viešbutis, kelios parduotuvės, degalinė, katalikų bažnyčia, mokykla. Taip pat žmonės gyvena Džaluito salelėje. Imedžo salelėje yra japonų karinės bazės, elektrinės, šintoistų šventyklos, ginkluotės liekanos.
|  |
| --- |
| Finn Kalvik |
|  
Finn Kalvik 1995 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Finn Bjørn Kalvik |
| Gimė | 1947 m. balandžio 30 d. (76 metai)  Fåvang, Oplandas, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Veikla | dainininkas, kompozitorius |
| Aktyvumo metai | 1967–dabar |
| Svetainė | finnkalvik.no |

**Finn Bjørn Kalvik** (g. 1947 m. balandžio 30 d.) – norvegų dainininkas ir kompozitorius.

Biografija
----------

Finn gimė *Fåvang* miestelyje, tačiau 1952 metais jo šeima persikėlė į Oslą. Scenoje debiutavo 1967 metais, jau 1970 metais Finn įsitvirtino kaip vienas žinomiausių Skandinavijos dainininkų. Kelerius metus su atlikėju ir gitaristu Fred Åkerström dalyvavo Vesterviko dainų festivalyje.

Pirmieji keturi albumai „Tusenfryd og grå hverdag" (1971), „Finn" (1972), „Nøkkelen ligger under matta" (1974) ir „Fyll mine seil" (1976) užėmė aukščiausias vietas Norvegijos muzikos įrašų topuose.

1981 m. išleisto albumo „Natt og dag" daina „Aldri i livet" laimėjo Norvegijos *Melodi Grand Prix 1981* konkursą, o atlikėjas išrinktas šalies atstovu „Eurovizijoje". Tačiau jo pasirodymas 1981 m. „Eurovizijos" konkurse buvo nesėkmingas – atlikėjas nesurinkęs nei vieno taško užėmė paskutinę vietą. Daina tapo sėkminga Norvegijoje, buvo išleista ir angliška kūrinio versija „Here in My Heart". Į *Melodi Grand Prix* konkursą jis grįžo 1987-aisiais, kur su kūriniu „Malene" liko ketvirtas.

Diskografija
------------

* 1971: *Tusenfryd og grå hverdag*
* 1972: *Finn*
* 1974: *Nøkkelen ligger under matta*
* 1976: *To tunger*
* 1976: *Fyll mine seil*
* 1977: *Nederst mot himmelen*
* 1979: *Kom ut kom fram*
* 1980: *Nærbilde av Finn Kalvik*
* 1981: *Natt og dag*
* 1982: *Tenn dine vakre øyne*
* 1984: *Det søte liv*
* 1986: *Lille persille*
* 1988: *Livets lyse side*
* 1990: *Spotlight Finn Kalvik*
* 1991: *Innsida ut*
* 1995: *I egne hender*
* 2000: *Imellom to evigheter*
* 2010: *Neste stasjon Grorud* (su Erik Fosnes Hansen)
* 2012: *Sommersangeren*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Finn Kalvik** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2014-12-06 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Sverre Kjelsberg ir Mattis Hætta  *„Sámiid Ædnan"*** |  **Norvegijos atstovas Eurovizijoje**1981 | Po to:**Jahn Teigen ir Anita Skorgan  *„Adieu"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Finansų makleris** – asmuo, turintis teisę tam tikra (valstybės) nustatyta tvarka teikti finansinio tarpininkavimo paslaugas.

Finansų maklerių misija – suvesti konkrečios paslaugos interesantą (pirkėją) su (potencialiu) pardavėju ir sklandžiai įvykdyti konversinę operaciją.

Veikla finansų organizacijose
-----------------------------

Finansų makleris atlieka profesines funkcijas arba dirba pagal darbo sutartį. Jo pareigos yra susijusios su vertybinių popierių rinkos funkcionavimu; jis gali būti dirbti arba būti išrenkamas vadovu:

1. finansų maklerio įmonėje;
2. komercinio banko specializuotame vidaus struktūriniame padalinyje, teikiančiame investicines paslaugas;
3. investicijų bendrovėje;
4. valdymo įmonėje;
5. pensijų fonde;
6. vertybinių popierių biržoje;
7. vertybinių popierių depozitoriume;
8. vertybinių popierių komisijoje;
9. įmonėje ar institucijoje, kurios pagrindinė veikla yra susijusi su vertybinių popierių rinka.

Sąlygos
-------

Asmens, pretenduojantis tapti finansų makleriu, turi turėti žinių apie vertybinių popierių rinkos (VPR) funkcionavimo principus, VPR dalyvių veiklos būdus, formas bei teisinį reguliavimą; tokios žinios paprastai yra patikrinimos kvalifikacinio egzamino metu.

Paprastai makleriu gali būti fizinis asmuo, tik turintis finansų rinkos priežiūros institucijos (Lietuvoje – Vertybinių popierių komisijos) išduotą licenciją. Tokia licencija vadinama **finansų maklerio licencija**.

Reikalavimai
------------

Asmeniui, norinčiam laikyti kvalifikacinį egzaminą finansų maklerio licencijai gauti, gali būti keliami įvairūs reikalavimai:

* pretendentas turi turėti vidurinį išsilavinimą ir 1 metų darbo, susijusio su vertybinių popierių rinka, stažą kredito ar finansų institucijoje. Pretendentui, turinčiam aukštąjį išsilavinimą, darbo stažas Lietuvoje yra nebūtinas;
* pretendentas, norintis gauti tam tikrą licencijos rūšį (pvz. norėdamas gauti konsultanto ar generalinę licenciją), turi turėti aukštąjį išsilavinimą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džambis*Kota Jambi* |
| --- |
|        |
| *Candi Tingis* |
|  |
| 

DžambisDžambis

1°35′24″ p. pl. 103°36′36″ r. ilg.﻿ / ﻿1.59000°š. pl. 103.61000°r. ilg.﻿ / 1.59000; 103.61000﻿ (Džambis (miestas))Koordinatės: 1°35′24″ p. pl. 103°36′36″ r. ilg.﻿ / ﻿1.59000°š. pl. 103.61000°r. ilg.﻿ / 1.59000; 103.61000﻿ (Džambis (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Indonezijos vėliava Indonezija |
| **Provincija** | Džambis |
|  |
| **Meras** | Bambang Priyanto |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 531 857  |
| **Plotas** | 205,38 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 590 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Džambis |

**Džambis** – miestas Indonezijoje, Sumatroje, Džambio provincijos sostinė. Džambis yra didelis uostas prie Batang Hario upės, gumos ir naftos apdirbimo centras. Miestas yra 26 km nuo Muaro Džambio, senosios Šrividžajos sostinės, griuvėsių. Šalia yra Sultono Tahos oro uostas.

Istorija
--------

1946 m. gegužės 17 d. miestas tapo Džambio autonominės srities sostine. 1956 m. Džambiui suteiktas miesto statusas, 1957 m. sausio 6 d. miestas tapo Džambio provincijos sostine.

Klimatas
--------

Džambyje vyrauja tropinis klimatas, minimali temperatūra 22–23 °C, maksimali 30–32 °C, drėgnis kinta tarp 82 ir 28 %. Per metus mieste iškrenta 2296,1 mm kritulių, lietingas sezonas yra nuo spalio iki kovo mėn. su 20 lietingų dienų per mėnesį. Sausasis sezonas trunka nuo balandžio iki rugsėjo mėnesio su 16 lietingų dienų per sezoną.
| Urubamba |
| --- |
| Tiltas per Urubambą Tiltas per Urubambą |
| **Ilgis** | 650 km |
| **Baseino plotas** | 60 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2330 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Ukajalis |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru |
|  |
|  **Vikiteka** | Urubamba |

**Urubamba** (isp. *Río Urubamba*) – upė Peru. Prasideda Andų kalnuose, Kunuranos kalno šlaite, į pietryčius nuo Kusko, netoli Agvas Kaljenteso. Aukštupyje vadinama ***Vilkamaju*** (isp. *Río Vilcamayo*, keč. *Willkamayu*). Teka į šiaurę-šiaurės vakarus giliais tarpukalnių kanjonais. Nuo vidurupio išsilieja į Amazonijos lygumas (tekėdama Torontojaus slėniu per 32 km nusileidžia nuo 3400 m iki 2400 m). Ties Atalaja susilieja su Apurimaku (Tambu) ir suformuoja Ukajalio upę (viena Amazonės ištakų).

Urubambos slėnis ties Maču Pikču
Didžiausi intakai: Laresas, Salka, Javeras, Kamisea, Lukumajas, Kusičaka, Kačimajas, Inuja, Vilkabamba, Koširenis.

Urubamba aukštupyje sudaro Šventąjį inkų slėnį, kuriame klestėjo Inkų imperija (prie jo įsikūręs Maču Pikču). Žemupyje teka mačigengų ir ašaninkų žemėmis.

Pagrindiniai miestai prie upės: Sikuanis, Urkosas, Urubamba, Kiljabamba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Ministerio del Ambiente, *Estudio linea base ambiental de la cuenca del río Vilcanota*, Lima-Peru, 2010
3. ↑  Urubamba River, *Encyclopaedia Britannica*