recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vairas** – literatūros, dailės, mokslo, visuomenės ir politikos laikraštis, iliustruotas žurnalas, leistas 1914–1915 m. Vilniuje, 1923–1924 m. 1929–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Leido Martynas Yčas, Antanas Smetona, „Rašto" ir „Pažangos" bendrovės. Ėjo kartą per mėnesį (1914 m. 1930–1937 m. 1940 m.) dukart per mėnesį (1938 m.) kas savaitę (1915 m. 1923–1924 m. 1939 m.).
Spausdino M. Kuktos spaustuvė Vilniuje, Š. Levi spaustuvė, Raidės spaustuvė Kaune. 1924 m. vasario 25 d. karo komendanto nutarimu sustabdžius žurnalo leidimą, išleisti vienkarčiai leidiniai „Irklas", „Skeveldrų rinkinys", „Tautos vairas". Išleido priedus „Švietimo ministerijos žinios" (1931–1933 m. redaktorius Liudas Gira), „Vairo Naujiems metams dovana".

Tautininkų leidinys svarstė teorinius filosofijos, mokslo, kultūros, literatūros ir kt. klausimus, nagrinėjo Lietuvos politinio, ekonominio, socialinio gyvenimo problemas, spausdino lietuvių ir užsienio rašytojų kūrinius. Jisai ketvirtajame dešimtmetyje būrė radikalius tautininkus, nepatenkintus prezidento Antano Smetonos nuosaikia politika. Juos vadino vairininkais.

Bendradarbiai
-------------

Bendradarbiavo Vytautas Alantas, Petras Babickas, Juozas Balčikonis, Jonas Balys, Liudas Balvočius, Kazys Būga, Sofija Čiurlionienė, Paulius Galaunė, Liudas Gira, Valentinas Gustainis, Martynas Yčas, Jonas Jablonskis, Kazimieras Jasėnas, Vladas Juodeika, Juozas Jurkūnas, Vladas Kairiūkštis, Martynas Kavolis, Faustas Kirša, Mečislovas Kviklys, Lazdynų Pelėda, Vincas Maciūnas, Pranas Mašiotas, Kostas Meškauskas, Ričardas Mironas, Jonas Murka, Bronys Raila, Balys Sruoga, Petras Vaičiūnas, Augustinas Voldemaras ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Antanas Smetona – 1914–1915 m. ir 1923–1924 m. vėliau – Domas Cesevičius, Bronius Dirmeikis, Vladas Nausėdas.
* Izidorius Tamošaitis – 1929–1938 m.
* Stasys Leskaitis-Ivošiškis – 1938 m.
* Kazys Dausa – 1939–1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 542 psl.

Nuorodos
--------

* „Vairas". E-paveldas.lt
* „Irklas". E-paveldas.lt
* „Skeveldrų rinkinys". E-paveldas.lt
* „Švietimo ministerijos žinios". E-paveldas.lt
* „Tautos vairas". E-paveldas.lt
| **Algimantas Žukas (1944)** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. sausio 3 d.Vilgirdaičiai, Šeduvos valsčius |
| Mirė | 2001 m. kovo 20 d. (57 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Latvijos universitetas |

**Algimantas Žukas** (1944 m. sausio 3 d. Vilgirdaičiai, Šeduvos valsčius – 2001 m. kovo 23 d. Vilnius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1960 m. baigė Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1976 m. – Rygos valstybinį universitetą, 1980 m. – Leningrado aukštąją partinę mokyklą.

1963–1972 m. dirbo Lietuvos žvejybos ir prekybos laivyne, įvairiose gamyklose. 1972–1975 m. dienraščio „Tarybinė Klaipėda" korespondentas, 1975–1978 m. savaitraščio „Lietuvos žvejys" redaktorius, 1980–1984 m. dienraščio „Tarybinė Klaipėda" atsakingasis sekretorius, 1984–1990 m. – LKP CK instruktorius. 1990–1994 m. – dienraščio „Respublika" apžvalgininkas, užsienio naujienų skyriaus redaktorius, 1994–1996 m. dienraščio „Diena" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1996 m. spalio mėn. laikraščio „Lietuvos žinios" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1997–1998 m. vyriausiasis redaktorius.

1985–1990 m. Lietuvos televizijoje vedė laidas „Vyriausybės studija" ir „Dialogai", 1995–1996 m. – LNK televizijos laidą „Monitorius". Nuo 1989 m. – radijo stoties „Laisvė" korespondentas Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 587 psl.
*Kitos reikšmės – Luo (reikšmės).*

|  Luo |
| --- |
| Luo laidotuvių metu (1929 m.)Luo laidotuvių metu (1929 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~3,47 mln. |
| Populiacija šalyse | Kenijos vėliava Kenija: ~3,25 mln.Tanzanijos vėliava Tanzanija: ~2000000 |
| Kalba (-os) | dholujų, suahilių |
| Religijos | prigimtinė tikyba, krikščionybė, islamas |
| Giminingos etninės grupės | ačioliai, langiai, kiti nilotai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Luo |

**Luo** (sav. *joluo*) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti nilotams. Gyvena pietvakarių Kenijoje (buv. Nianzos provincijoje) ir šiaurės Tanzanijoje. Populiacija – 3,47 mln. žmonių. Kalba dholujų kalba, priklausančia Nilo-Sacharos kalboms. Dauguma išpažįsta prigimtinę tikybą, apie trečdalis – krikščionys (daugiausia katalikai), yra musulmonų (sunitų).

Luo tauta susidarė gyvulių augintojams nilotams II tūkst. pr. m. e. keliantis iš Nilo aukštupio į Didžiųjų ežerų kraštą, o XV–XVII a. – į dabartinę Keniją.

Palaipsniui iš klajojančių gyvulių augintojų luo tapo žemdirbiais ir augina sorgus, kukurūzus, batatus, bananus, ananasus, kolonijiniu laikotarpiu augino ir medvilnę, cukranendres. Taip pat užsiima ganykline gyvulininkyste (galvijai, avys, ožkos, asilai). Moterys užsiima puodininkyste, vyrai – kalvyste, gyvulių ganymu.

Luo gyvenvietės padriko plano. Būstas apskrito arba kvadratinio plano, jo griaučius sudaro vytelės, apdrėbtos moliu. Stogas kūgiškas arba piramidiškas, pastriegtas šiaudais.

Tradicinis luo rūbas – apdangalai ir juosmens raiščiai iš odos, galvos apdangalai iš gyvūnų ragų ir stručio plunksnų. Luo puošia savo veidus, galūnes, yra paprotys išrauti 4 dantis iš apatinio žandikaulio.

Luo virtuvės pagrindą sudaro sorgų arba kukurūzų košė, bandelės, mėsa, įvairūs bananų patiekalai.

Būdinga bendruomeninė-gimininė santvarka: patrilinijinės giminės, didžioji šeima, poliginija, suaugusiųjų grupuotės.

Luo tauta pasižymi turtinga žodine istorine tradicija. Daug kultūrinių bruožų perėmė iš kaimynų bantų, ypač luhijų. Tradicinei tikybai būdingas protėvių kultas, magija. Aukščiausioji dievybė vadinama Njasaje.

* Luo trobelės Nairobio muziejujeLuo trobelės Nairobio muziejuje
* Luo karys (XX a. pr.)Luo karys (XX a. pr.)
* Luo šokėjai (1968 m.)Luo šokėjai (1968 m.)
* Luo rankdarbiaiLuo rankdarbiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Луо*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Vytautas Saulis** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. balandžio 10 d. (72 metai)Sėlynė, Rokiškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Saulienė |
| Vaikai | Neringa Pukalskienė, Raimonda Saulienė, Mindaugas Saulis |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1978 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vytautas Saulis** (g. 1951 m. balandžio 10 d. Sėlynėje, Rokiškio rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958–1962 m. mokėsi Rokiškėlių pradžios mokykloje, 1962–1966 m. Ragelių aštuonmetėje mokykloje, 1966–1969 m. Rokiškio E. Tičkaus vidurinėje mokykloje. 1969–1974 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, inžinierius mechanikas.

1974–1978 m. Rokiškio rajono Liudo Giros kolūkio inžinierius mechanikas, 1978–1979 m. „Laimės" kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1979–1981 m. SSRS kariuomenės karininkas. 1981–1982 m. Liudo Giros kolūkio inžinierius mechanikas. 1982–1989 m. Rokiškio paukštininkystės tarybinio ūkio vyr. inžinierius mechanikas, 1989–1991 m. direktorius. 1991–1992 m. Vengerinės žemės ūkio bendrovės direktorius.

1992–1996 m. 2000–2008 m. ir 2012–2016 m. 2016-2020 m. LR Seimo narys. 1996–1999 m. AB Lietuvos žemės ūkio bankas Rokiškio skyriaus valdytojas. 1999–2000 m. AB „Obelių aliejus" komercijos direktorius. 2009–2011 m. Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas-sekretorius. 2011–2012 m. Rokiškio rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2016 m. Seimo narės Ramintos Popovienės padėjėjas-sekretorius.

1978–1989 m. SSKP, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys, 2009–2013 m. Rokiškio skyriaus pirmininkas, nuo 2013 m. pirmininko pavaduotojas.

1990–1995 m. Rokiškio rajono tarybos deputatas, 1997–2001 m. 2008–2011 m. ir 2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Ona, vaikai Neringa, Raimonda, Mindaugas.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  1992–1996 m. kadencijos Seimo narys
2. ↑  2012 m. Seimo rinkimai Archyvuota kopija 2013-03-28 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
5. ↑
6. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑
| Puejredono ežerasKokrano ežeras |
| --- |
| Ežeras iš Čilės pusėsEžeras iš Čilės pusėsEžeras iš Čilės pusės |
| Vieta | Argentinos vėliava Argentina, Čilės vėliava Čilė |
| Plotas | 325 km² |
| Kilmė | Ledyninė |
| Išteka | Kokranas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Puejredono ežerasKokrano ežeras

  |
| **Koordinatės** |  47°16′00″ p. pl. 72°03′00″ v. ilg.﻿ / ﻿47.26667°š. pl. 72.05000°r. ilg.﻿ / 47.26667; 72.05000Koordinatės: 47°16′00″ p. pl. 72°03′00″ v. ilg.﻿ / ﻿47.26667°š. pl. 72.05000°r. ilg.﻿ / 47.26667; 72.05000 |
|  |
|  Vikiteka | Puejredono ežerasKokrano ežeras |

**Puejredono ežeras** (isp. *Lago Pueyrredón* – Argentinoje), **Kokrano ežeras** (isp. *Lago Cochrane* – Čilėje) – ežeras Patagonijoje, Argentinoje (Santa Kruso provincija) ir Čilėje (Aiseno regionas), 105 km į pietvakarius nuo Perito Moreno. Išsidėstęs Patagonijos Anduose, 155 m aukštyje. *U* raidės formos, kurios „ragai" atsukti į pietinę pusę. Krantai statūs, skardingi. Pietrytiniame gale sąsiauriu jungiasi su Posado ežeru. Ežero ilgis 45 km, plotis iki 6 km. Ežere daug salų (Vilmos, Viktoro, Marijos Sofijos; Karlos Kampo salynas).

175 km² ežero priklauso Čilei, 150 km² – Argentinai.

Išteka Kokrano upė, priklausanti Beikerio baseinui.

Čilėje netoli ežero įsikūręs Kokrano miestas. Vakarinę ežero dalis įeina į Kokrano gamtos rezervatą.

Puejredono pavadinimas suteiktas Argentinos nepriklausomybės kovotojo Chuano Martino de Puejredono garbei, o Kokrano – britų kilmės Čilės nepriklausomybės kovotojo Tomaso Kokreino (Kokrano) garbei.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. 1 2 3 4  Hans Niemeyer F. HOYAS HIDROGRÁFICAS DE CHILE: UNDÉCIMA REGIÓN
| Aiseno regionas*Región Aisén* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Aiseno regiono vėliava | Aiseno regiono herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Administracinis centras** | Kojajkė |
| **Provincijų skaičius** | 4 |
| **Vadovas** | Silvia Moreno González |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 103 158 |
| **Plotas** | 108 494 km² |
| **Tankumas** (2017) | 0,95 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.goreaysen.cl |

**Generolo Karloso Ibanjeso del Kampo Aiseno regionas** (arba **Aiseno regionas**; isp. *XI Región Aisén del General Carlos Ibáñez del Campo*) – pietinis Čilės regionas.

Istorija
--------

Iki pat XX amžiaus devintojo dešimtmečio čia esantys miestai nebuvo sujungti keliais – Augustas Pinočetas savo valdymo metu pabandė pakeisti situaciją. Buvo nutiestas beveik 1000 kilometrų ilgio žvyrkelis iš pietų į šiaurę, turintis magistralės statusą ir sujungęs svarbiausius regiono miestus (tačiau jis nesijungia su jokiais kitų regionų keliais); jis vadinamas „Carratera Austral" (Pietų plentas), dėl to ir visas regionas, ypač turistiniuose bukletuose, dažnai vadinamas „Pietų plentu". Į šiaurę yra Ežerų regionas (*Los Lagos*), į pietus – Magelano ir Čilės Antarktidos regionas.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Regionas padalintas į 4 provincijas:

* Aiseno provincija (Puerto Aisenas)
* Kojhaikės provincija (Kojhaikė)
* Kapitan Prato provincija (Kokreinas)
* Cheneral Kareros provincija (Čile Čikas)

* Beikerio upėBeikerio upė
* Kastiljo kalnas AnduoseKastiljo kalnas Anduose
* Puerto Sisneso bažnyčiaPuerto Sisneso bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  CHILE: Regions and Urban Agglomerations, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Čilės regionai** |  |
| Aisenas | Antofagasta | Araukanija | Arika ir Parinakota | Atakama | Biobio | Kokimbas | Los Lagosas | Los Riosas | Magelano r. ir Antarktida | Maulė | O'Higinso regionas | Santjago Metropolija | Tarapaka | Valparaisas |
| **Rimantas Velykis** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. sausio 25 d. (69 metai)Lietuva Dvaralaukiai, Pasvalio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vilija |
| Vaikai | Jurgita, Darius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Rimantas Velykis** (g. 1955 m. sausio 25 d. Dvaralaukiuose, Pasvalio rajonas) – Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Nakvosų pradinėje ir Vaškų vidurinėje mokyklose. 1978 m. baigė Lietuvos Žemės ūkio akademiją, agronomas.

1994–1999 m. žemės ūkio bendrovės „Dviragis" valdybos pirmininkas. 1999 m. Salų pagrindinės mokyklos kiemsargis. 2000–2003 m. Rokiškio rajono savivaldybės Panemunėlio seniūnijos seniūnas, 2003–2007 m. Rokiškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas, Panevėžio regiono plėtros tarybos narys, 2007–2008 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras. 2008 m. UAB „Rokiškio vandenys" direktoriaus pavaduotojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Rokiškio rajono skyriaus narys, 2001–2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys, 2005-2008 m. skyriaus pirmininkas, Rokiškio skyriaus prezidiumo narys.

1990–1995 m. Rokiškio rajono tarybos deputatas, 1995–2019 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Vilija, vaikai Jurgita, Darius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Gediminas Matiekus** |
| --- |
| Gimė | 1964 m. rugpjūčio 21 d.Cibeliai, Rokiškio rajonas |
| Mirė | 2017 m. lapkričio 2 d. (53 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Ilona |
| Vaikai | Eimantas, Getautė |
|  |
| Veikla | pedagogas, Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos centro sąjungaLiberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutasŠiaulių pedagoginis institutas |

**Gediminas Matiekus** (1964 m. rugpjūčio 21 d. Cibeliuose, Rokiškio rajonas – 2017 m. lapkričio 2 d.) – pedagogas, Lietuvos ir Rokiškio rajono savivaldybės ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971–1974 m. mokėsi Rokiškio rajono Apaščios pradinėje mokykloje, 1974–1982 m. – Rokiškio rajono Pandėlio vidurinėje mokykloje. 1982–1990 m. studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, rusų kalbos mokytojas, 1992–1994 m. – Šiaulių pedagoginiame institute, lietuvių kalbos mokytojas.

1990–1994 m. Rokiškio rajono savivaldybės Kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vyriausiasis inspektorius metodininkas, 1994–2000 m. Rokiškio 3-iosios vidurinės mokyklos direktorius. 2000–2001 m. – Rokiškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2001–2003 m. Rokiškio rajono savivaldybės meras. Nuo 2003 m. Rokiškio „Romuvos" gimnazijos direktorius.

Nuo 1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys, 1995–2004 m. Lietuvos centro sąjungos Rokiškio skyriaus pirmininkas. Nuo 2004 m. – Liberalų ir centro sąjungos Rokiškio skyriaus pirmininkas.

2000–2003 m. 2003–2004 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Ilona (g. 1965 m.), vaikai Eimantas (g. 1987 m.) ir Getautė (g. 1992 m.).

Mirė 2017 m. lapkričio 2 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-21 iš Wayback Machine projekto.
**Algis Petras Krutkevičius** (g. 1951 m. birželio 29 d. Skarulių k. Jonavos r. – m. 2015 m. rugsėjo 6 d.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1958–1966 mokėsi Skarulių aštuonmetėje mokykloje, 1966–1969 Kauno 22-ojoje technikos mokykloje. 1971–1978 choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Kondrotienė), 1978–1983 choro dirigavimo studijas neakivaizdžiai tęsė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dėst. R. Misiukevičiaus klasė).

1970–1981 Kelmės rajono įvairių kultūros švietimo įstaigų darbuotojas. 1981–1989 Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1989–1990 direktoriaus pavaduotojas, vėliau mokytojas. 1983–1990 mokyklos vaikų choro vadovas – parengė 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms bei 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje.

1990–1991 Kelmės rajono kultūros skyriaus vedėjas, 1991–1995 rajono valdytojo pavaduotojas – kultūros ir švietimo skyriaus vedėjas, nuo 1995 rajono kultūros ir sporto skyriaus vedėjas.

Nuo 1980 su pertrauka Kelmės kultūros centro mišriojo choro vadovas. Kolektyvą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. 1989 choras dalyvavo tarptautiniame chorų festivalyje Haapsalu (Estija) ir 1997 II Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventėje Gotlande (Švedija).

A. Krutkevičius buvo Kelmės rajono dainų švenčių dirigentas, daugelio kultūros renginių organizatorius.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. *Pasaulio lietuvių chorvedžiai*: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.

1. ↑  Prisiminė Algį Petrą Krutkevičių, *Šiaulių kraštas*
Kauno apygardos teismas
Šiaulių apygardos teismas
**Apygardos teismas** – pirmąja instancija ir apeliacine instancija civilinėse ir baudžiamosiose bylose veikiantis teismas. Lietuvoje teismo veiklą nustato LR teismų įstatymas (19 str.).

Kompetencija
------------

Baudžiamosios justicijos pastatas, Hamburgo apygardos ir apylinkės teismų kompleksas
Apygardos teismas Lietuvoje yra pirmoji instancija civilinėms byloms:

* kuriose **ieškinio suma** didesnė kaip **150 000** litų, išskyrus šeimos teisinių santykių bylas dėl turto padalijimo;
* dėl autorinių neturtinių teisinių santykių;
* dėl civilinių viešo konkurso teisinių santykių;
* dėl bankroto ir restruktūrizavimo;
* pagal banko laikinojo administratoriaus pareiškimą dėl banko akcinio kapitalo sumažinimo;
* kurių viena šalis yra užsienio valstybė;
* pagal ieškinius dėl priverstinio akcijų (dalių, pajų) pardavimo;
* pagal ieškinius dėl juridinio asmens veiklos tyrimo;
* kitoms civilinėms byloms, kurias pagal įstatymus kaip pirmosios instancijos teismas nagrinėja apygardos teismai (LR CPK 27 str.);

Apygardos teismas Lietuvoje yra pirmoji instancija baudžiamosioms byloms, kuriose asmenys kaltinami padarę sunkius ir labai sunkius nusikaltimus, išskyrus LR BPK nurodytas bylas, taip pat bylos, kuriose kaltinamieji nusikalstamos veikos padarymo metu buvo Respublikos Prezidentu, Seimo ar Vyriausybės nariais, Konsti­tucinio Teismo teisėjais, teisėjais ar prokurorais.

Apygardos teismas yra apeliacinė instancija byloms dėl apylinkių teismų sprendimų, nuosprendžių, nutarčių, nutarimų ir įsakymų; atlieka kitas jo kompetencijai įstatymų priskirtas funkcijas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Apygardos administracinis teismas
* Apygardos teismas (Vokietija)

Nuorodos
--------

* Teismų savivaldos Lietuvoje tinklalapis Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių, anglų k.)
| Buniškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Buniškių piliakalnisBuniškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°14′5.6″ š. pl. 23°25′59″ r. ilg.﻿ / ﻿54.234889°š. pl. 23.43306°r. ilg.﻿ / 54.234889; 23.43306Koordinatės: 54°14′5.6″ š. pl. 23°25′59″ r. ilg.﻿ / ﻿54.234889°š. pl. 23.43306°r. ilg.﻿ / 54.234889; 23.43306 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Lazdijų seniūnija |
| Aukštis | 11 m |
| Plotas | 18x9 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1954 |
| Registro Nr. | AR579 / 22627, 5297, 22628/ A93K |

**Buniškių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22628) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Buniškių, Lazdijų seniūnija. Pasiekiamas keliu Lazdijai – Galiniai už Buniškių pervažiavus Lindės kanalą ir pasukus į dešinę šiaurėn 500 m - didesnę kelio dalį reikia eiti laukais – tai apaugęs kalnelis už aukštos įtampos elektros linijos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 18x9 m dydžio. Šiaurės rytų, pietryčių ir pietvakarių šlaituose, 1-1,5 m žemiau aikštelės yra 2-2,5 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 11 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų bei duobių, apaugęs pušimis.

Šiaurinėje ir šiaurės vakarų pašlaitėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 32 200 m².

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Navininkų piliakalnis 15 km | Rudaminos piliakalnis 5,5 km | Verstaminų I piliakalnis 9 km |  |
| Aglinės piliakalnis 20 km |  | Ežerėlių piliakalnis 12 km |
| Vidugirių piliakalnis 14 km | Ūdininkų piliakalnis 3,5 km | Papalazdijų piliakalnis 5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 45 (Nr. 109)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.142
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 58-59.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Buniškiai
| Buteliūnų piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Buteliūnų piliakalnisButeliūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°11′32.9″ š. pl. 23°41′10.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.192472°š. pl. 23.686167°r. ilg.﻿ / 54.192472; 23.686167Koordinatės: 54°11′32.9″ š. pl. 23°41′10.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.192472°š. pl. 23.686167°r. ilg.﻿ / 54.192472; 23.686167 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Šlavantų seniūnija |
| Aukštis | 8-­20 m |
| Plotas | 17x12 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1954 |
| Tirtas | 2001 m. |
| Registro Nr. | AR594/ 5312/ |

**Buteliūnų piliakalnis** – piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Buteliūnų kaime, Šlavantų seniūnija. Pasiekiamas plento iš Gudeliai – Seirijai pasukus į Buteliūnus, yra kaime, į dešinę rytuose nuo kelio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje Prapunto ežero pietrytiniame krante. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 17x12 m dydžio, iki 0,5 m iškilusiu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 8-­20 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, šiaurės vakarų šlaitas apaugęs lapuočiais.

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. 2001 m. Eugenijus Ivanauskas piliakalnyje ištyrė 16 m² plotą, kultūrinio sluoksnio nerado.

Piliakalnis datuojamas I tūkst. pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Mikyčių piliakalnis 4 km | Prelomčiškės piliakalnis 13 km | Paliūnų piliakalnis 3,5 km |  |
| Kuklių piliakalnis 8 km |  | Vainiūnų piliakalnis 10 km |
| Šlavantų piliakalnis 4 km | Mėčiūnų piliakalnis 12 km | Druskininkėlių piliakalnis 15 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 47 (Nr. 118))

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Buteliūnai
| **Edvardas Žakaris** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. gegužės 25 d. (71 metai)Pagėgiai, Klaipėdos sritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Jolanta |
| Vaikai | Vaidas, Donatas, Lukas, Ignas, Urtė |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademijaŠiaulių pedagoginis institutas |

**Edvardas Žakaris** (g. 1952 m. gegužės 25 d. Pagėgiuose, Klaipėdos sritis) – ekonomistas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Kelmės 1-ą vidurinę mokyklą, 1985 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius ekonomistas organizatorius, 1988 m. Šiaulių pedagoginį institutą, tiflopedagogas.

1973–1974 m. Kelmės 1-os vidurinės mokyklos mokytojas. 1982–1984 m. Vilniaus vaisių ir daržovių susivienijimo darbininkas. 1984–1989 m. Lietuvos aklųjų ir silpnaregių sąjungos Kelmės rajono organizacijos pirmininkas. 1989–1992 m. LASS Šiaulių įmonės, viešosios įstaigos „Aksida" direktoriaus pavaduotojas, 1992–2004 m. ir nuo 2017 m. direktorius.

2004–2016 m. Seimo narys.

1987–1990 m. Kelmės rajono, 1990–1995 m. Šiaulių miesto tarybos deputatas, 2000–2004 m. 2007 m. (mandato atsisakė), 2011 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2019 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 2002–2003 m. valdybos narys, 2004 m. Kultūros, švietimo ir sporto komiteto pirmininkas.

Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 2000–2001 m. LSDP Šiaulių skyriaus pirmininkas, 2001–2010 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys, 2010–2019 m. skyriaus pirmininkas.

LASS tarybos narys, Lietuvos neįgalių žmonių įmonių asociacijos pirmininkas, Lietuvos socialinių įmonių asociacijos tarybos narys.

Žmona Jolanta, vaikai Vaidas, Donatas, Lukas, Ignas, Urtė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
3. ↑   Archyvuota kopija 2010-01-31 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°38′16.829″ š. pl. 22°55′34.871″ r. ilg.﻿ / ﻿54.63800806°š. pl. 22.92635306°r. ilg.﻿ / 54.63800806; 22.92635306

|  Gauronskių koplyčia-mauzoliejus |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Alvitas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1824 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Gauronskių koplyčia-mauzoliejus** – koplyčia-mauzoliejus Lietuvoje, Vilkaviškio rajono savivaldybėje, Alvite. Koplyčia stovi Alvito Šv. Onos bažnyčios šventoriaus artimajame kampe, šalia pagrindinių vartų. Ilgus dešimtmečius, iki 2020 m. joje laikytos pamaldos, kol buvo atstatoma per karus nukentėjusi Šv. Onos bažnyčia. 

Bažnyčią atstojusi koplyčia

Istorija
--------

Mūro koplyčia pastatyta 1824 m. Jos rūsyje palaidoti dvarininkai Gauronskiai, kurie buvo susigiminiavę su garsia Oginskių gimine. Pastarieji save kildina iš pirmųjų Rusios carų Riurikovičių giminės. Vienas iš pa­lai­do­tų po Al­vi­to kop­ly­čia – Vladimiras Gauronskis. Pae­že­rių ir Ašt­rio­sios Kirs­nos dva­rų sa­vi­nin­kas Zig­man­tas Gau­rons­kis ve­dė M. K. Ogins­kio anū­kę Na­ta­li­ją. Natalija ir Zigmantas Gau­rons­kiai buvo su­si­lau­kę sū­naus Vla­di­mi­ro.

Pirmą kartą pamaldos į Gauronskių koplyčią buvo laikinai perkeltos 1925 m. kai Alvito bažnyčia buvo nukentėjusi ir per Pirmąjį pasaulinį karą. Tuomet buvo apgriauta bažnyčia, sunaikinta klebonija, ūkiniai pastatai, kuriuos reikėjo atstatyti. Kol buvo statoma naujoji bažnyčia vietoje Antrajame pasauliniame kare sunaikintos, ją iki 2020 m. atstojo ši koplyčia.

Architektūra
------------

Koplyčios architektūrai būdingas neogotikos stilius. Statinio fasadai simetriški. Vidus suskliaustas smailėjančiu cilindriniu skliautu su ramstine arka, susijungiančia su sienų piliastrais. Pristatyta šoninė zakristija. Koplyčios priekyje stovi stulpinė varpinė su varpeliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alvitas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑  Kaip dvarininkai Gauronskiai susigiminiavo su Oginskiais Archyvuota kopija 2021-11-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Alvito Šv. Onos parapija Archyvuota kopija 2021-04-23 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Alvitas. Šv. Onos bažnyčia Archyvuota kopija 2022-01-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gauronskių koplyčia-mauzoliejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gauronskių koplyčia-mauzoliejus Archyvuota kopija 2022-01-02 iš Wayback Machine projekto. (*etnografija.vilkaviskis.lt*)
* Gauronskių koplyčia, nuotraukos (*miestai.net*)
| **Gotfridas Ektis** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. balandžio 30 d. (85 metai)Šventoji |
| Sutuoktinis (-ė) | Vidutė Marija |
| Vaikai | Vilma |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Ignalinos rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Kauno politechnikos institutas |

**Gotfridas Ektis** (g. 1938 m. balandžio 30 d. Šventojoje) – Lietuvos ir Ignalinos rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius statybininkas. 1968 m. įstojo į TSKP. 1980 m. baigė Lenin­grado aukštąją partinę mokyklą.

Nuo 1962 m. dirbo vadovaujamą darbą Plungės, Mažeikių, Ignalinos rajonuose. 1971–1978 m. ėjo Mažeikių rajono vykdomojo komiteto pir­mininko pavaduotojo pareigas. 1980 m. Lietuvos TSR Ministrų Tarybos darbuotojas. 1980 m. tapo Ignali­nos rajono liaudies deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininku. 1990–1992 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos pirmininkas. 1994–1998 m. Ignalinos rajono savivaldybės kraštovaizdžio architektas, vėliau privatus projektuotojas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1995 m. Lietuvos ūkio partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ignalinos rajono skyriaus narys.

1990–1992 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos deputatas. Žmona Vidutė Marija, duktė Vilma.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Gotfridas Ektis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, III t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.III: Demokratinis-Garibaldžio, 168 psl.
2. 1 2  *Gotfridas Ektis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 501

Nuorodos
--------

* Biografija (vrk.lt)
| **Irena Vaišytė** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. lapkričio 13 d.Šaukėnai, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 1994 m. rugpjūčio 7 d. (67 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | teatrologė, teatro pedagogė |
| Partija | 1952 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1949 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Irena Vaišytė** (1926 m. lapkričio 13 d. Šaukėnuose, Šiaulių apskritis – 1994 m. rugpjūčio 7 d. Vilniuje) – Lietuvos teatrologė, teatro pedagogė.

Biografija
----------

Gimė vargonininko šeimoje. Baigusi Šaukėnų Vlado Pūtvio Putvinskio vidurinę mokyklą, Vilniaus pedagoginiame institute studijavo pedagogiką ir psichologiją. 1949 m. kartu baigė aktorystės studiją prie LSSR dramos teatro (kurso vadovas Juozas Rudzinskas).

1949 m. pradėjo dirbti Šiaulių dramos teatro aktore, 1949–1952 m. dėstė psichologiją Šiaulių mokytojų institute. Nuo 1953 m. studijavo Maskvoje, Valstybiniame teatro meno institute (GITIS), bene žymiausių to meto rusų pedagogų – Aleksejaus Popovo ir Marijos Knebel – kurse. Baigusi aspirantūrą, 1956 m. apsigynė disertaciją tema „Aktoriaus kūrybinio charakterio formavimasis", menotyros mokslų kandidatė. 1961 m. Maskvoje disertacijos pagrindu išleido knygą (rusų k.).

Nuo 1956 m. dėstė LSSR konservatorijoje, vadovavo penktajam šios mokymo įstaigos aktorių kursui. 1958–1989 m. Aktoriaus meistriškumo (dab. Vaidybos ir režisūros) katedros vedėja, 1961–1982 m. prorektorė, 1979 m. profesorė. 1961 m. jos pastangomis konservatorijoje įkurtas Mokomasis teatras.

Irena Vaišytė išleido devynias aktorių laidas – 97 absolventus. Tarp buvusių jos mokinių – Regimantas Adomaitis, Vincas Aleknavičius, Henrikas Andriukonis, Saulius Bareikis, Milita Bazevičiūtė, Dalia Brenciūtė, Julius Dautartas, Olegas Ditkovskis, Eglė Gabrėnaitė, Nijolė Gelžinytė, Aidas Giniotis, Eugenijus Ignatavičius, Sigutis Jačėnas, Sigitas Jakubauskas, Saulius Kizas, Virginija Kochanskytė, Rimanta Krilavičiūtė, Otonas Laniauskas, Nijolė Lepeškaitė, Edmundas Leonavičius, Vincenta Miežlaiškytė, Aurelija Mikušauskaitė, Silva Miliauskaitė, Nijolė Oželytė, Algirdas Paukštaitis, Saulius Sipaitis, Regina Šaltenytė, Aleksandras Šimanskis, Antanas Šurna, Bronius Talačka, Judita Ušinskaitė, Antanas Venckus, Gerardas Žalėnas, Juozas Žibūda ir kiti.

Palaidota Vilniaus Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. LSSR nusipelniusi kultūros veikėja

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Irena Vaišytė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 424

Literatūra
----------

* Ko nespėjome pasakyti: Ireną Vaišytę prisimenant (sud. Judita Angelė Ušinskaitė). – Vilnius: Lietuvos muzikos ir teatro akademija, 2006. – 87 p.: portr. – ISBN 9986-503-62-0

Nuorodos
--------

* Ko nespėjome pasakyti: Ireną Vaišytę prisimenant, 2006-11-21
| **Jonas Pipynė** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. lapkričio 30 d.Biržai |
| Mirė | 1997 m. rugsėjo 23 d. (61 metai)Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Juozapas Pipynė |
| Motina | Alvina Pipynienė (Punytė) |
|  |
| Veikla | lengvaatletis, slidininkas |
|  |
| Alma mater | LVKKI (1960)VVPI (1963) |

**Jonas Pipynė** (1935 m. lapkričio 30 d. Biržuose – 1997 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje) – buvęs Lietuvos lengvaatletis (bėgikas) ir slidininkas, treniravosi pas Viktorą Barkalają.

Sporto pasiekimai
-----------------

J. Pipynė (1500 m bėgime) – penkiskart SSRS čempionas, keturiskart SSRS rekordininkas, SSRS tautų spartakiados nugalėtojas ir Pasaulio jaunimo žaidynių laimėtojas (SSRS rekordas – 3:41,1), 1956 metų Melburno olimpiados dalyvis.

J. Pipynė 1954 m. buvo Lietuvos slidinėjimo čempionas.

Jis buvo pirmas geriausias Lietuvos lengvaatletis. Geriausi lengvaatlečiai pirmą kartą buvo renkami 1957 m. Tame sezone jis 800 m nubėgo per 1:50.0, 1500 m – per 3:41.1 ir 5000 m – per 14:34,6. Jis nugalėjo pasaulio jaunimo žaidynėse Maskvoje, įveikdamas pasaulio rekordininką Stanislavą Jungvirtą ir pasiekdamas 1500 m distancijoje vėliau 30 metų gyvavusį Lietuvos rekordą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-02-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Jonas Pipynė Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Jonas Pipynė LRT mediatekoje
* Jonas Pipynė (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2009-02-05 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lietuva Algirdas Šocikas** | **Geriausias Lietuvos sportininkas**1957 | Po to:**Lietuva Birutė Kalėdienė** |
| **Jonas Vitkevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1806 m. gruodžio 19 d.Pašiaušė, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 1839 m. gegužės 6 d. (32 metai)Sankt Peterburgas, Rusija |
|  |
| Veikla | keliautojas, etnografas, geografas, istorikas |

**Jonas Vitkevičius-Batyras** (1806 m. gruodžio 19 d. Pašiaušėje – 1839 m. gegužės 6 d. Sankt Peterburge) – lietuvių keliautojas, etnografas, geografas, istorikas, karininkas.

Biografija
----------

Gimė senoje Žemaitijos bajorų šeimoje, Pašiaušės dvare. Slaptos anticarines Kražių moksleivių organizacijos „Juodieji broliai" vienas iš įkūrėjų. 1824 m. kartu su kitais „Juodųjų brolių" organizacijos nariais – Kražių gimnazijos mokiniais – karo teismo nuteistas mirties bausme, bet kaip nepilnamečiui mirties bausmė pakeista ir jis atiduotas į kariuomenę, eiliniu kareiviu. Tarnaudamas kariuomenėje pramoko keletą užsienio kalbų, dėka savo gabumų atleistas iš drausmės dalinio.

Gyvendamas tremtyje Urale, o vėliau Orenburgo karinėse tvirtovėse, tyrinėjo Vidurinės Azijos tautų papročius, jų istoriją. Buvo poliglotas, mokėjo 19 kalbų. Didelę reikšmę gaunant poručiko karinį laipsnį turėjo pažintis su vokiečių keliautoju Aleksandru Humboltu. Artimai bendravo su Tomu Zanu.

1839 m. gegužės 6 d. rastas pagal vieną versiją – nušautas, pagal kitą – nusišovęs „Paryžiaus viešbučio" kambaryje Peterburge. Jo kelionių aprašymai ir moksliniai tyrimai paskelbti knygoje „Užrašai apie Bucharos chanatą (P. Demezono ir J. Vitkevičiaus ataskaitos)".

Šis lietuvis yra minimas britų istoriko, meno istoriko, kuratoriaus ir žurnalisto Viljame Delrimplio 2013 m. išleistoje knygoje apie pirmąjį anglų-afganų karą "Karaliaus sugrįžimas. Mūšis dėl Afganistano 1839-1842 m." ("Return of a King. The Battle for Afghanistan 1839-1842"). Autoriaus knygos yra laimėjusios daugelį literatūrinių premijų, tarp kurių *Duff Cooper* ir *Wolfson Prize*. (lietuviškai neišversta). 

Regimanto Dimos "Vilniaus plovas" susijęs su Jono Vitkevičiaus gyvenimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vitkevičių šeimos istorija: angelas iš Pašiaušės dvaro Archyvuota kopija 2021-10-17 iš Wayback Machine projekto.
| Jonėnų piliakalnis |
| --- |
| Girnų sala (Jonėnų piliakalnis) nuo pietinio Asvejos kranto |
| 

Jonėnų piliakalnisJonėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°2′31.5″ š. pl. 25°30′21.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.042083°š. pl. 25.505917°r. ilg.﻿ / 55.042083; 25.505917Koordinatės: 55°2′31.5″ š. pl. 25°30′21.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.042083°š. pl. 25.505917°r. ilg.﻿ / 55.042083; 25.505917 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Joniškio seniūnija (Molėtai) |
| Aukštis | 11 m |
| Plotas | 170x30 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | VT56 / 30765 |

**Jonėnų piliakalnis** – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Joniškio seniūnijoje, šalia Vilniaus rajono Jonėnų kaimo. Pasiekiamas keliu Sužionys–Jonėnai privažiavus iki pat Asvejos ir jos pakrante į vakarus iki poilsiavietės, paplaukus ežeru į vakarus 800 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra Asvejos ežero Girnų (Žernuvkos, Vainikų) 2,3 ha ploto saloje. Aikštelė ovalo smailiais galais formos, pailga vakarų – rytų kryptimi, iki 1 m aukščio iškiliu viduriu, 1-1,5 m žemesniais kraštais, 170x30 m dydžio. Šlaitai statūs, 10-­11 m aukščio.

Piliakalnyje rasta brūkšniuotos keramikos. Jis apaugęs lapuočiais su krūmų pomiškiu ir paskiromis pušimis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas Dėl teisinės apsaugos suteikimo. 2006-09-12; Nr. KPD-RM-56. Paminklo teritorijos plotas 2,15 ha.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Didžiokų piliakalnis 12 km | Malkėsto piliakalnis 23 km | Pavandenės piliakalnis 14 km Bendžiukų piliakalnis 7 km |  |
| Laužiškio piliakalnis 25 km |  | Baluošos piliakalnis 2,5 km |
| Gaukeliškių piliakalnis 8 km | Sužionių piliakalnis 5 km | Danilavos piliakalnis 7 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 30765 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

* Lietuvos piliakalniai, atlasas. Vilnius, 2005. T. 2, p. 110–111.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Jonėnai
**Jurgis Fledžinskas** (1924 m. balandžio 27 d. Ginkūnuose, Šiaulių apskrityje – 1988 m. rugpjūčio 12 d. Vilniuje) – altininkas, pedagogas, dirigentas.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi Šiauliuose. 1941 m. baigė Šiaulių gimnaziją. 1949 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją. Nuo 1949 m. joje dėstė, 1974 m. profesorius. Tarp jo mokinių Petras Radzevičius, Donatas Katkus ir kiti.

1941–1944 m. styginių kvarteto, kurį sudarė Stasys Jurkevičius (I smuikas), Jurgis Fledžinskas (II smuikas), Jonas Fledžinskas (altas), Aleksandra Kašubienė (violončelė), narys. 1946-1981 m. griežė „Lietuvos" kvartete, tarptautinių konkursų laureatas, 1959 m. Budapešte, 1964 m. Lježo tarptautinių konkursų antros vietos laimėtojas. 1959–1972 m. Konservatorijos simfoninio orkestro dirigentas. Pirmasis atliko Valentino Bagdono, Balio Dvariono, Benjamino Gorbulskio, Juozo Gruodžio, Aleksandro Kačanausko kūrinius.

1959 m. LTSR nusipelnęs artistas, 1964 m. nusipelnęs meno veikėjas. 1965 m. su kitais apdovanotas LTSR valstybine premija.

1981 m. muzikinė karjera nutrūko dėl patirtos avarijos ir atsiradusio neįgalumo. Keletą metų bandęs adaptuotis, nenuleisti rankų, pasitraukė iš gyvenimo.

Tėvai – Aleksandra Zubovaitė-Fledžinskienė ir Jonas Fledžinskas Brolis Vytautas Fledžinskas, seserys Aleksandra Kašubienė ir Sofija Pempienė. Žmona Kornelija Kalinauskaitė-Fledžinskienė, sūnūs Putinas ir Taurius.

Literatūra
----------

* *Jurgis Fledžinskas*, sudarytoja Audronė Girdzijauskaitė. Vilnius: Gairės, 2008.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurgis Fledžinskas, *VLE*
**Kalvarijos dvaras** – dvaras, buvęs Kalvarijoje. Išlikę daugiaaukštis vandens malūnas, kumetynas, gyvenamasis namas, tvenkinys ir senovinio grindinio atkarpa.

Istorija
--------

Neabejojama, kad XVII a. 2-ojoje pusėje prie nedidelio Šešupės vingio, upės dešiniajame krante, jau egzistavo dvaras. Besikuriantiems kaimams valdyti prie Šešupės buvo įkurtas dvaras, pavadintas Kalvarija. Šis dvaras pirmą kartą paminėtas 1690 m. Trakų pavieto padūmės rejestre. Tada Kalvarijos dvarui priklausė 65 dūmai. Dvarą valdė Rečycos vaiskis ir Bresto teisėjas Kristupas Aleksandras Gordzijevskis. Iki šiol nėra aišku, kodėl netoli Triobių įsikūręs dvaras buvo pavadintas Kalvarija. Nuo 1700 m. jau vartojamas dvigubas pavadinimas Triobiai-Kalvarija, kas rodo, jog kaimas su dvaru jau sudarė vieną vienetą.

Skirtinguose šaltiniuose minimi skirtingi galimi dvaro įkūrėjai: galbūt tai Sapiegos, galbūt - Pacai, nes visi jie yra valdę Užnemunės girias. Vėliau dvaras ėjo iš rankų į rankas, 1836 m. Rusijos caras jį padovanojo generolui Stegmanui. 1918 m. dvaras išparceliuotas.

1923 m. gyventojų surašymo duomenimis dvaro pastatuose gyveno 246 žmonės. Malūną ir kai kuriuos statinius valdė stambus miestelio verslininkas, milijonierius I. Romanovas, bet nuolat užsienyje ieškojo šių statinių pirkėjų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
Koordinatės: 55°25′26″š. pl. 21°15′27″r. ilg.﻿ / ﻿55.423831°š. pl. 21.257494°r. ilg.﻿ / 55.423831; 21.257494

Kintų Didžioji tuja|  
Didžioji tuja 2021 m. liepą |
| Vieta | Kintai |
| Rūšis | didžioji tuja |
| Aukštis | 19,5 m |
| Lajos plotis | daugiau nei 10 m |
| Amžius | ~100 m. |

**Kintų Didžioji tuja** – išskirtinis medis, augantis Kintuose, šalia girininkijos pastato, aukščiausia Lietuvos didžioji tuja (manoma, jog Europoje aukštesnė didžioji tuja auga tik Šveicarijoje). 1986 m. pripažinta gamtos paminklu, 1987 m. priskirta respublikinės reikšmės gam­tos paminklams.

Kada konkrečiai ši tuja buvo pasodinta, nėra žinoma, kadangi tuja dvikamienė, medžio amžiaus neįmanoma nustatyti ir pagal medžio rievių skaičių. Veikiausiai medis pasodintas maždaug 1902–1912 m. kai buvo statomas girininkijos pastatas.

1973 m. duomenimis, šios tujos aukštis siekė apie 16 m, kamieno skersmuo 1 m aukštyje nuo žemės – 85 cm, medžio šakos sudarė 9 m skersmens ratą ir siekė žemę. Dar sykį tuja išmatuota 2004 m. Kintų girininkijos darbuotojų; tuo metu jos aukštis siekė 18,2 m, kamieno skersmuo 1,3 m aukštyje – 1,02 m, lajos skersmuo – apytikriai 10,5 m, vešlios šakos siekė žemę. Tuja buvo matuojama ir 2012 m. jos aukštis siekė 19,5 metro, lajos skersmuo – daugiau nei 10 metrų. 2021 m. atliktas matavimas parodė, kad aukštis siekė 19,5 m.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Kruizas po pamario kraštą – egzotika neišvykus iš Lietuvos". Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-07.
2. ↑  Gediminas Isokas. Lietuvos gamtos paminklai. – Vilnius: Mintis, 1995, 285 psl.
3. 1 2  „Kur ošia Didžioji tuja". Žaliasis pasaulis. Nuoroda tikrinta 2022-04-07.
4. ↑  „Atrask savo kraštą: didžiausia Lietuvoje tuja". Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2022-04-07.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠilutės rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Nemuno deltos regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Graumenos hidrografinis • Kintų botaninis • Meškinės pedologinis • Minijos ichtiologinis • Norkaičių botaninis • Pleinės telmologinis • Stemplių kraštovaizdžio • Svencelės telmologinis • Veiviržo ichtiologinis • Veiviržo kraštovaizdžio |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Vainuto miškų |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Didžioji tuja • Hermano Zudermano ąžuolas • Jurgaičių ąžuolas • Pagrynių ąžuolas • Šilutės dvaro senųjų kapinių ąžuolas |

 |
| Klebiškio piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis 2018 m. kovą |
| 

Klebiškio piliakalnisKlebiškio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°40′14″ š. pl. 23°50′7.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67056°š. pl. 23.835333°r. ilg.﻿ / 54.67056; 23.835333Koordinatės: 54°40′14″ š. pl. 23°50′7.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67056°š. pl. 23.835333°r. ilg.﻿ / 54.67056; 23.835333 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Šilavoto seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AR850/22587, 22588, 5536/A164KP |

**Klebiškio piliakalnis su gyvenviete**, žinomas ir *Pakiauliškio* vardu – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22588) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, Klebiškio kaime, Šilavoto seniūnija. Pasiekiamas važiuojant Klebiškio vakariniu pakraščiu einančiu keliu į šiaurę, yra kairėje vakaruose nuo kelio, už 30 m neprivažiavus jo posūkio į dešinę. Šalia stovi Klebiškio koplyčia.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Kiauliškės dešiniajame krante. Išliko tik piliakalnio pylimas ir griovys, o į šiaurės vakarus nuo jų buvusi aikštelė nuplauta upelio. Duomenų apie jos dydį ir formą nėra. 13 m pločio pylimas iškilęs 20 m virš upelio. Jo 7 m aukščio išorinis rytinis šlaitas leidžiasi į 14 m pločio, 2 m gylio griovį, kurio dalis išlikusi ir piliakalnio pietvakarių papėdėje. Pylimo vakarinė – šiaurės vakarų dalis nuslinkusi, šiaurės vakarų ir pietryčių šlaitai eroduoja. Šiaurės vakarų šlaite, 30-40 cm gylyje matyti iki 20 cm skersmens akmenys, molis. Pylimo šiaurės vakarų šlaitas apaugęs lapuočiais, vakarinis šlaitas nukirstas, kiti šlaitai dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 41 000 m².

Tyrimai
-------

1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Jonas Basanavičius spėjo čia buvus Vaiguvos pilį.

Rytinėje papėdėje, 3,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos, šlako.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Virbališkių piliakalnis 27 km | Pajiesio piliakalnis 22 km | Sabalėnų piliakalnis 11 km  Pačiudiškių piliakalnis 4,5 km |  |
| Naujasodžio piliakalnis 5 km |  | Pagaršvio piliakalnis 17 km  Pelekonių III piliakalnis 24 km |
| Pašlavančio piliakalnis 8 km  Šakališkių piliakalnis 17 km | Kieliško piliakalnis 21 km | Prienlaukio piliakalnis 7,5 km  Naravų piliakalnis 16 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 86 (Nr. 325)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.162
* Aleksander Połujanski. Wędrówka po gubernii augustowskie w celu naukowym odbite. Warszawa. 1989 Archyvuota kopija 2009-06-24 iš Wayback Machine projekto. p. 340–341
* Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 116-­117.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Klebiškis