recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Švenčionių rajono savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje:██ Lietuvos laisvės sąjungos (liberalų) frakcija: 16 

 ██ Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų aljanso koalicijos „Krikščioniškų šeimų sąjunga" frakcija: 4 

 ██ Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos frakcija: 3 

 ██ Darbo partijos frakcija: 2 

 
**Švenčionių rajono savivaldybės taryba** – Švenčionių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Kęstutis Trapikas – 1995–1996 m.
* Vytautas Vigelis – 1996–2015 m.
* Rimantas Klipčius – nuo 2015 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Švenčionių rajono taryba 1990–1995 m.
* Švenčionių rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Švenčionių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Švenčionių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Švenčionių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Švenčionių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Švenčionių rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-11-29 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑
**Švenčionių žudynės** – masinės civilių Švenčionių gyventojų, daugiausiai lenkų, baltarusių ir rusų žudynės, kurias 1942 m. gegužės 19-20 d. įvykdė naciai ir jų vietiniai talkininkai vadovaujami Jono Maciulevičiaus.

Istorija
--------

1942 m. gegužės pradžioje Švenčionių miesto gyventojai pamatė išklijuotus didelius spalvotus skelbimus, kuriuose buvo grasinama, kad žmonės, nepaklusę vokiečių karinės ir civilinės valdžios įsakymams, bus kariami, o už kiekvieną nušautą vokiečių valdininką bus suimta ir sušaudyta po 200 vietos gyventojų. 

Žudynių pretekstu tapo 1942 m. gegužės 19 d. sovietinių partizanų vadovaujamų Fiodoro Markovo nužudytas kreiskomisaras Beck ir jo pavaduotojai Grulys ir vyr. leitenantas Šmitas. Nužudymas įvyko moteriai sustabdžius vermachto lengvąją mašiną, kelyje iš Švenčionių į Lentupį, tuo metu sovietiniai partizanai iš Baltarusijos atakavo mašiną 5-6 rankinėmis granatomis ir automatais. Vokiečių valdžios atstovai buvo palikti gulėti ant žemės vienmarškiniai, su nupjautais lyties organais. Uniformas ir batus nusinešė užpuolikai.

Sovietiniai partizanai, įvykdę išpuolį sėkmingai pasislėpė, o vokiečiai, keršydami už nužudytuosius, pradėjo žiaurią baudžiamąją akciją, kurios metu buvo nužudyta virš 300 niekuo nekaltų taikių gyventojų. Švenčionėliuose buvo sušaudyti 33 žmonės, Švenčionyse – 37, Adutiškyje – 34. Iš viso 104 žmonės. Tik apie 10 sušaudytųjų buvo ne lenkų tautybės. Lentupio miestelyje sušaudyta 180 žmonių, nemažai sušaudyta ir Kliuščionyse. Vietoje vieno nužudyto vokiečių kariškio sušaudyta apie 100 civilių žmonių, tarp sušaudytųjų buvo ir 2 Švenčionėlių kunigai – Boleslovas Bazevičius ir Janas Naumovičius. Jie vėliau buvo palaidoti Švenčionėlių kapinėse.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie žudynes (lenk.)[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lenkijos URM išleido brošiūrą apie lietuvių žudytus lenkus bei „lietuvių okupaciją" Vilniaus krašte
2. ↑  Dar kartą apie Y.Arado knygą "The Partisans" Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Audronė Janavičienė. Sovietiniai diversantai Lietuvoje (1941–1944)
4. ↑  Įvykiai, kurių negalime pamiršti[neveikianti nuoroda]
| Šišponiškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Šišponiškių piliakalnisŠišponiškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°46′14.1″ š. pl. 25°57′42.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.770583°š. pl. 25.961833°r. ilg.﻿ / 55.770583; 25.961833Koordinatės: 55°46′14.1″ š. pl. 25°57′42.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.770583°š. pl. 25.961833°r. ilg.﻿ / 55.770583; 25.961833 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Dusetų seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 67x29 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1949, 1972 |
| Registro Nr. | AR1515 / A1020P / 5725 |

**Šišponiškių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 5725; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1515; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1020P) ir gyvenvietė Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Vainiūnų, Dusetų seniūnija. Pasiekiamas nuo kelio Aviliai – Dusetos ties akmeniu kairėje ir kelio posūkiu į dešinę paėjus į kairę rytų kryptimi 630 m per laukus, yra priekyje, kiek žemiau.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, žemesnėje, nei esanti į pietvakarius, Kiaulinio ir bevardžio upelio santakoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 67x29 m dydžio. Joje rasta apie 20 akmeninių su skyle kotui ir įtveriamųjų kirvių, išgrąžų, geležies šlako, brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos. Pietvakariniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 25 m pločio terasa. Vakariniame šlaite 15 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 10-20 m aukščio. 

Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1949 m. ir 1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Iki 1938 m. 8 akmeniniai kirviai buvo patekę į Dusetų muziejų, 8 saugojo Vytauto Didžiojo karo muziejus, vieną – Rokiškio krašto muziejus, atskirus radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 51000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1371000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pakačinių piliakalnis 6 km | Ivoniškių piliakalnis 6 km | Petraučiznos piliakalnis 2,5 km |  |
| Marciūniškių piliakalnis 3 km |  | Golubiškių piliakalnis 7 km |
| Morkūnų piliakalnis 4,5 km | Varniškių piliakalnis (Zarasai) 2 km | Mineikiškių piliakalnis 12 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 165 (Nr. 735).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.213
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 428-429.
* Pranas Gipiškis. Zarasų kraštas. Zarasai, Lietuvos turizmo sąjungos Zarasų skyrius, 1936.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p. 212, 214.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Šišponiškės
Lenkiškas šišakas (X a.)
**Šišakas** (rus. *шишак*, *ерихонка*) – rytietiškas apvalus šalmas, pereinantis į smaigalį viršuje (vadinama svogūniška forma).

Šišakas dengia viršutinę galvos dalį (panašiai kaip skrybėlė). Priekyje paprastai turi siaurą ar didesnį snapelį. Veidas paprastai atviras, bet gana dažnai šišakai turėdavo nuo kaktos dalies žemyn besileidžiančią metalinę juostą (antnosį), dengiančią nosį. Viršugalvio smaigalys gali turėti vamzdelį, į kurį įkišamas plunksnų sultonas.

Kai kurie šišakai turėdavo veidą dengiantį nejudamą antveidį, dengiantį akių sritį (puskaukės tipo) ar visą veidą (kaukės tipo) .

Šišakai su grandine skraiste
----------------------------

Mongoliški šišakai būdavo kupoliški.[reikalingas šaltinis] Indiški ir musulmoniški šišakai irgi kupoliški, tik žemesni. Sprandą, galvos šonus ir skruostus dažniausiai saugodavo grandinė skraistė, pritvirtinta prie šišako kraštų.

Turkiškieji šišakai ir cišagai
------------------------------

Turkiški šišakai šonuose paprastai turi ausis pridengiančias plokšteles, o pakaušio srityje – sprandą pridengiančią plokštę. Plokštės būdavo pritvirtintos grandinėlėmis ar odiniais dirželiais. Tokius šišakus su sultonais neretai naudodavo janyčarai. Turkišką šišaką, kuris turi sprandą ir galvos šonus saugančias plokšteles, o ne grandinę skraistę, rusiškai dažnai vadina *jerichonka* (rus. *ерихонка*).
  
Turkiški šišakai savo konstrukcija artimi burgonetams.

Šio tipo šalmai, gaminti ir naudoti Vakarų Europoje, vadinami ***cišagais*** (*Zischagge*), *kavaleristų šalmais*, husarų šalmais*, angliškai „omaro uodegos šalmais" (angl.* lobstertail helmet*).*

Šie šišakai iš Turkijos paplito Lenkijoje, Austrijoje. XVI–XVII a. jie buvo gana populiarūs ir Vakarų Europoje.

Nuorodos
--------

1. ↑  Шишак мусульманский с накладками и личиной (Musulmoniškas šišakas su kauke)
2. ↑  Zischagge or Husaria Helm

* Оборонительное оружие и снаряжение. Шлем Archyvuota kopija 2007-08-22 iš Wayback Machine projekto. iš W. Boeheim (1890) Handbuch der Waffenkunde.
* А.Лемешко. Ближневосточные доспехи и шлемы из Музея Армии в Париже
* Варварская энциклопедия: Туркестанские доспехи (Strapsnio iliustracijose kariai su įvairiais šišakais)
* Shishak
* Turkiški šišakai:
* Cavalry Helmet (Zischägge), ca. 1630–40
* Polish Zischagge Helmet Archyvuota kopija 2007-10-11 iš Wayback Machine projekto. (nuotrauka)
* Zischagge
* Zischagge / Lobstertail Burgonet Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* Antique 17th century Cromwellian Lobstertail Helmet Zischagge
*Šis straipsnis apie dvarą Kėdainių r. Apie dvarą Radviliškio r. skaitykite straipsnyje Pašušvio dvaras (Grinkiškis).*
Koordinatės: 55°24′27″ š. pl. 23°38′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40750°š. pl. 23.63417°r. ilg.﻿ / 55.40750; 23.63417


| Pašušvio dvaras |
| --- |
|  Pašušvio dvaro svirnas |
| Vieta | Pašušvys, Kėdainių rajonas |
| Įkurtas | Prieš XVI a. |
| Bajorų giminės | Pilsudskiai, Zaborskai |
| Parkas | XVIII a. |

**Pašušvio dvaras** – dvaras, buvęs Pašušvyje, netoli Šušvės upės. Išlikęs parkas, apgriuvę neogotikiniai dvaro parko vartai. Parke yra I pasaulinio karo rusų kareivių kapai. Kultūros paveldo objektas.

Iš dvaro statinių išlikę:

* Ūkinis pastatas – akmeninio pamato, su pastoge, akmenų mūro sienomis;
* Svirnas – dviejų aukštų, su pastoge ir rūsiu, raudonų plytų ir akmenų mūro sienomis;
* Kumetynas – vieno aukšto, su pastoge, fasado frontonas dekoruotas, įrėžta data – 1872 m.;
* Šv. Antano skulptūra – ant baltų plytų mūro postamento;
* Vandens malūno ir buvusio tilto griuvėsiai;
* Daug gyvenamųjų pastatų raudonų plytų mūro.

* Kumetynas
* Ūkinis pastatas
* Tilto liekanos

Istorija
--------

Paminklas I pasaulinio karo metu Dubysos mūšyje žuvusiems rusų kariams
Nuo XVI a. minimas dvaras ilgą laiką priklausė Pilsudskiams. Dvare gyveno maršalo J. Pilsudskio senelė Teodora Butlerytė-Pilsudskienė (1811–1886), palaidota Pajieslio bažnyčios kapinėse (fundavo Pajieslio bažnyčią). Po Pilsudskių dvarą valdė Zaborskai.

1820 m. Pašušvio dvare gyveno 19, 1902 m. – 94 žmonės.

Pašušvio dvaro parko vartai, pastatyti 1890 m.

Parkas
------

Netoli kaimo yra valstybės saugomas XVIII a. Pašušvio dvaro parkas. Plotas 20 ha. Auga liepos, beržai, ąžuolai, eglės, pušys, uosiai, klevai, maumedžiai, mandžiūriniai riešutmedžiai. Išlikę neogotikiniai vartai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 224 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 38295 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  „Objekto Nr. 38293 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  „Objekto Nr. 38294 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
5. ↑  „Objekto Nr. 14791 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Monika Bičiūnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1969 m. birželio 16 d. (53 metai)Kaunas |
| Tėvas | Rimas Bičiūnas |
| Motina | Jūratė Stauskaitė |
| Vaikai | Rapolas Gražys |
|  |
| Veikla | teatro ir kino aktorė |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Lietuvos muzikos akademija |

**Monika Bičiūnaitė** (g. 1969 m. birželio 16 d. Kaune) – Lietuvos teatro ir kino aktorė.

Biografija
----------

1975–1987 m. mokėsi Vilniaus 48-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988–1992 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijos Aktorinio meistriškumo fakultete.

1993–1994 m. dirbo Vilniaus mažajame teatre, nuo 1994 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro aktorė. Taip pat vaidino Lietuvos kino studijos ir televizijų vaizdo filmuose, TV serialuose ir kt. įgarsina filmus, kuria spektaklius, režisuoja TV laidas ir jas veda, yra dalyvavusi tarptautiniuose aktorinio meno projektuose. Vaidmenys pasižymi ekspresyvumu, įtaiga, subtiliu herojaus charakterio perteikimu.
**Pašto ženklų byla** – 1935 m. Lietuvoje vykusi byla.

Istorija
--------

1932 m. Valstybės kontrolė gavo anoniminių skundų dėl netvarkos Adolfo Sruogos (1887–1941) vadovaujamoje Pašto valdyboje taip pat ir Klaipėdos skyriuje. Skunduose buvo minima, kad trūksta tvarkos, netvarkinga pašto ženklų apskaita ir apsauga, užsimenama, kad galbūt pašto ženklai ir falsifikuojami.

Atliktos revizijos metu buvo tikrinami ženklai nuo 1923 iki 1932 m. Nustatyta, kad A. Sruoga iš sandėlio ėmė vartojamus pašto ženklus ir juos pardavinėjo, o vietoj jų padėdavo netikrus 3 ir 5 litų nominalų pašto ženklus. Kaip ekspertas, nustatant ženklų tikrumą, dirbo garsus tapytojas ir grafikas Adomas Varnas (1879–1979). Vykstant teismui neįrodyta, kur buvo spausdinami pašto ženklai. A. Varnas teigė, kad tai galėjo būti padaryta asmeninėje A. Sruogos spaustuvėje. Iš viso netikrų ženklų vertė ir valstybei padarytos žalos suma siekė 2 860 000 Lt.

1935 m. vasario mėn. vykusiame teisme dalyvavo atsakomybėn patraukti: Pašto valdybos direktorius A. Sruoga, Klaipėdos pašto viršininkas I. Augūnas, kasininkas A. Vasiliauskas, Jurkšaitis ir Šimanskas. Bylos svarstymas vyko 10 dienų, kurio metu buvo apklausta daugiau kaip 100 liudytojų.

A. Sruoga kaltu neprisipažino, tvirtino, jog ženklų nefalsifikavo, o tai tik techninis spaudos brokas. Tai, ką jis pirko ar pardavė, buvo asmeninės kolekcijos dalis. Liudytojai tvirtino priešingai. Remdamasis liudytojų parodymais teismas pripažino A. Sruogą ir kitus bendrininkus kaltais. Pašto valdybos direktorius buvo nuteistas 15 metų sunkiųjų darbų kalėjimo, konfiskuotas visas jo turtas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfo Sruogos byla
2. ↑  Tarpukario Kauno milijonieriai garsėjo ne tik turtais // Kauno diena, 2005 m. sausio 8 d.
| **Monika Bičiūnienė** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. balandžio 28 d.Baubliai, Panemunio valsčius |
| Mirė | 2009 m. spalio 23 d. (99 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Lionginas Bičiūnas |
| Vaikai | Rimas Bičiūnas |
|  |
| Veikla | tautodailininkė tapytoja |

**Monika Bičiūnienė** (1910 m. balandžio 28 d. Baubliuose, Panemunio valsčius – 2009 m. spalio 23 d.) – Lietuvos tautodailininkė tapytoja.

Biografija
----------

Gimė Rokiškio krašto žvejo šeimoje. Ištekėjusi už kaimo siuvėjo Liongino Bičiūno kartu su vyru siuvo drabužius. 1945 m. gimus sūnui, šeima apsigyveno Pandėlyje. Nuolat dirbo kasdienius namų ruošos darbus, mokykloje – valytoja, teisme – kurjere, internate – naktine budėtoja.

Tapyti pradėjo sulaukusi 50 metų, apie 1960 m. paskatinta sūnaus – tapytojo Rimo Bičiūno. Nuo 1966 m. dalyvavo parodose, surengė keliolika individualių parodų Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje.

Nutapė (aliejus, tempera, pastelė) darbo, poilsio, švenčių, šeimyninių scenų, gamtovaizdžių, portretų, natiurmortų. Kūriniai („Linarūtė" 1967 m. „Naujasis Vilnius" 1976 m. „Kaimas" 1986 m. „Armėnija" 1991 m. „Močiutė prie šaltinėlio" 1998 m. portretai – „Rokiškio muziejaus direktorius su gaidžiu" 1962 m. Giedrė Kaukaitė, 1978 m. Konstantinas Bogdanas, 1984 m.) primityvistiniai, jiems būdinga simetriška, ritmiška vaizdo struktūra, dekoratyvumas, ryškios lokalios spalvos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Monika Bičiūnienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 166 psl.

Literatūra
----------

* Monika Bičiūnienė (sud. Rimas Bičiūnas). – Vilnius: Tautodailės leidybos ir informacijos centras, 2004. – 158 p.: iliustr. – ISBN 9986-9189-3-6
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sodinė monilija (*Monilia fructigena*)

Slyvinė monilija (*Monilia laxa*)
**Moniliozė** – augalų liga, kurią sukelia monilijiečių (*Moniales*) eilės grybai. Augalai maitintojai: obelys, kriaušės, svarainiai, slyvos, vyšnios, abrikosai. Grybo užpulti vaisiai sode ir sandėliuose pradeda pūti.

Iš pradžių puvimo dėmė nedidelė, apskrita, tačiau, greitai plisdama, apima ne tik vaisiaus paviršių, bet ir vidinę dalį. Pūvančio vaisiaus paviršiuje susidaro pilkšvai gelsvos, dulkingos, koncentriškais ratais išsidėsčiusios karputės – **stromos**. Ant stromų susiformuoja bespalvės arba citrinos spalvos grandinėlėmis sukibusios sporos – **konidijos**, kuriomis užkratas ir plinta. Supuvę vaisiai virsta mumijomis. Todėl profilaktiškai reikia tokias likusias mumijas nudaužyti nuo medžių, surinkti ir užkasti arba sudeginti.

Moniliozė labai pavojinga liga, todėl nesiimant profilaktinių ir gydymo priemonių, sandėliuose ir soduose supūva labai daug vaisių.
| **Monika Ražanauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. spalio 15 d. (75 metai)Alytaus raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Jonas |
| Vaikai | Rasa, Jūratė ir Andrius |
|  |
| Veikla | pedagogė, Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Tėvynės sąjungaLietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Monika Ražanauskienė** (g. 1947 m. spalio 15 d. Alytaus rajonas) – pedagogė, Lietuvos ir Alytaus rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1977 m. Vilniaus pedagoginiame institute įgijo biologijos – žemės ūkio pagrindų mokytojos specialybę. Alytaus rajono Kančėnų pradinės mokyklos mokytoja metodininkė. 2004–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės merė.

1995 m. Tėvynės sąjungos narė, Alytaus skyriaus pirmininko pavaduotoja. 2010 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė, Alytaus skyriaus pirmininko pavaduotoja. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narė.

Vyras Jonas, vaikai Rasa, Jūratė ir Andrius.. Kančėnų bendruomenės „Dėmesio centras" pirmininkė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Algirdas Vrubliauskas** | **Alytaus rajono meras**2004–2007 | Po to:**Algirdas Vrubliauskas** |
Koordinatės: 55°20′0″ š. pl. 22°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33333°š. pl. 22.40000°r. ilg.﻿ / 55.33333; 22.40000

Žydų kapavietė Tauragės miške, netoli Antšunijų
**Tauragės-Batakių miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Tauragės rajone, 3 km į šiaurės rytus nuo Tauragės. Apima ~85,7 km² ir priklauso Tauragės miškų urėdijai (Tauragės, Skaudvilės, Pužiškės girininkijos). Masyvą sudaro šie miškai: Tauragės, Batakių, Bernotiškės, Pužiškės, Anelyno, Gryblaukio, Leoniškės.

Reljefas lygus, vakarinė ir pietvakarinė dalys yra nusausintos. Dirvožemiai – velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai. Miškai yra Jūros baseine: teka Šunija, Agluona (su intakais Raudupiu, Bijotu), Miliuša, Beržė. Yra Leoniškės pelkė.

Eglynai sudaro 35 % medynų, beržynai – 25 %, pušynai – 22 %, juodalksnynai – 10 %, drebulynai – 5 %, ąžuolynai – 1 %, uosynai – 1 %, baltalksnynai – 1 %. Dauguma (47 %) medynų pusamžiai, jaunuolynai užima 25 %, pribręstantys medynai – 17 %, brandūs – 11 %. Vidurinis medynų amžius – 50 metų.

Tauragės-Batakių miškuose sutinkamos stirnos, briedžiai, šernai, lapės, kiškiai, kiaunės, usūriniai šunys, voverės, barsukai, bebrai, ondatros, įvairūs paukščiai (jerubės, slankos, juodieji gandrai).

Gryblaukio Miško 83 kvartale stovi koplytstulpis (dailės paminklas), Tauragės miško 31 kvartale – nacių aukų kapavietė. Miškų masyvą kerta plentas  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  bei Rygos–Kaliningrado geležinkelis. Prie miško prieina šiaurinis Tauragės pakraštys, greta yra šie kaimai: Trakšeliškiai, Joniškė, Leoniškė, Antšunijai, Papušynė, Juodpetriai, Lapurvis, Pužiškė, Balčiškė, Bernotiškė, Gryblaukis, Antegluonis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tauragės–Batakių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 280
**Tauragės rajono taryba** – Tauragės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Tauragės rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Tauragės rajono taryba*. Kadencija pasibaigė 1995 m. kovo 31 d.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Tauragės rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Stanislovas Bartkus
* Laima Damanskienė
* Jūratė Daukšienė
* Algimantas Dedūra
* Albynas Flederžinskis
* Salomėja Gedvilienė
* Mindaugas Gylys
* Petras Jokubauskas
* Algis Judelis
* Jonas Kalvanas
* Gediminas Katinas
* Vytautas Kenstavičius
* Sigita Kinderienė
* Stasys Lapė
* Antanas Marčius
* Virginija Martutaitienė
* Jonas Mickus
* Sigitas Mičiulis
* Antanas Paliutis
* Vladislovas Paulauskas
* Vytautas Pečiulis – Rajono valdytojas
* Viktoras Petraitis
* Pranas Petrošius
* Jonas Samoška
* Nijolė Savickienė
* Donatas Simaitis
* Vitolė Vikienė
* Vytautas Venckus – Tauragės rajono tarybos pirmininkas

Veikla
------

1993 m. birželio 25 d. pasirašyta bendradarbiavimo sutartis tarp Tauragės rajono ir Rydštato (Vokietija). Įsteigtas Tauragės rajono garbės piliečio vardas. Pradėtas prekybos ir gamybos įmonių privatizavimas ir žemės reforma. Išspręsti Tarybinės armijos dalinių išvedimo iš Tauragės rajono klausimai.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2021-05-07 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Kunigiškių mokykla.*

|  |
| --- |
| **Tauragės rajono Kunigiškių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Tauragės rajono Kunigiškių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Tauragės rajono Kunigiškių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Kunigiškiai, Tauragės raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Audronė Bartušienė |
| **Mokinių skaičius** | 65 |
| **Įkūrimo data** | 1969 m. |
| **Uždarymo data** | 2008 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

**Tauragės rajono Kunigiškių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Tauragės rajone, Kunigiškiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190470634. Steigėjas Tauragės rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Plečiantis Kunigiškių gyvenvietei, 1969 m. buvo pastatyta Kunigiškių mokykla. Senajame mokyklos pastate buvo įrengtas mokinių bendrabutis toliau gyvenantiems vaikams. Šalia Šešuvies įrengtas mokyklos stadionas. Prie mokyklos buvo įveista mokinių sodintų ąžuolų giraitė. Mokykla 2008 m. buvo uždaryta dėl moksleivių stygiaus.

Direktoriai
-----------

* Audronė Bartušienė

Nuorodos
--------

* Kunigiškių bendruomenės tinklalapis
Paminklas („U" formos) buvusio malūno vietoje, statytas 1976 m.

Paminklo Tauragės konvencijai maketas, pastatytas 2009 metais. Jis pakeistas nauju, atkurtu iš monolitinio luito, minint konvencijos metines 2012 m.
**Tauragės konvencija** – pagal prancūzų – prūsų sutartį Prūsijos karalius Frydrichas Vilhelmas III turėjo sudaryti tris armijas, kurios saugotų 1812 m. prancūzų užgrobtus Rusijos kraštus. Vienai iš tų armijų vadovavo generolas leitenantas Hansas Davidas Liudvikas fon Jorkas (*H. D. Liudvig von York*). Jam buvo pavesta saugoti Žemaitiją.

1812 m. gruodžio 29 d. Jorkas davė įsakymą savo kariuomenei susirinkti jo būstinėje Tauragėje. Jis kariuomenei pasakė, jog prancūzų kariuomenė sunaikinta ir jie – prūsai – turi galimybę atkurti savo nepriklausomybę, jei susijungs su rusų kariuomene. Kitą dieną Jorkas kartu su rusų generolu Ivanu Dibičiumi pasirašė konvenciją dėl neutraliteto. Prūsai, vadovaujami Jorko, turėjo laikytis neutraliteto Klaipėdos–Tilžės ruože. Kai Napoleonui buvo pranešta apie Tauragės konvenciją, jis pasakė: „Tai skaudžiausia, kas galėjo įvykti – ne tiek kariniu, kiek politiniu požiūriu."

Po šimto metų, netoli vietos kur stovėjo Požerūnų vandens malūnas, kitame krante buvo pastatytas paminklas. Jis buvo akmens kubas su 2 metrų briaunomis, iš tašyto pilko granito plokščių. Kubas pastatytas ant keturių žalvarinių rutulių, simbolizuojančių 1812 m. patrankos sviedinius. Pokaryje buvo susprogdintas. 2012 m. toje pačioje vietoje atstatytas toks pat kubas. Šalia jo aikštelėje išdėstytos pirmojo kubo nuolaužos. 

Priešingame upės krante malūno vietoje 1976 m. buvo pastatytas „U" formos betoninis konvencijos atminimo paminklas, tebestovintis iki šiol. Abu paminklus jungia 2014 m. atnaujintas takas ir Požerūnų pėsčiųjų tiltas per Ežeruoną.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tauragės konvencija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Konvencijai skirtas tinklalapis Archyvuota kopija 2013-08-13 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių, rusų, vokiečių, anglų, prancūzų k.)
* „Objekto Nr. 11251 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
| **Clitocybe gibba** |
| --- |
| Dauburiuotoji tauriabudė (*Clitocybe gibba*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Dauburiuotoji tauriabudė  *( Clitocybe gibba)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Dauburiuotoji tauriabudė** (lot. *Clitocybe gibba*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių. lapuočių, mišrieji miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė taurelės formos, gelsvai rusvos spalvos, išblunkanti.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–7 (10) cm skersmens, jauna - iškiniai dubi, vėliau - taurelės formos, smulkiai plaušuota, gelsva, šviesiai rausvai ruda. Lakšteliai balti, vėliau - gelsvi, tankūs, nuaugtiniai. Kotas 3–8×0,3–0,8 (1) cm, gelsvas, rusvas, baltai plaušuotas, tamprus, vienodo storumo arba į pagrindą storėjantis. Trama balta, švelnaus skonio, malonaus kvapo. Sporos 6–7×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė plonamėsė, įdubusi, su mažu gūbreliu, nevagota.

Auga pavieniui ar po kelis vaisiakūnius, grupelėmis, mėgsta žolėtas vietas. Valgoma, labai dažna. Ypač tinka sriuboms paskaninti.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 114 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dauburiuotoji tauriabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Capsicum chinense** |
| --- |
| *Habanero* datulinė paprika |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Bulviniai  *( Solanaceae)* |
| Gentis: | Paprika  *( Capsicum)* |
| Rūšis: | Datulinė paprika  *( Capsicum chinense)* |

 |

**Datulinė paprika** (*Capsicum chinense*) – bulvinių (*Solanaceae*) šeimos augalas, priklausantis paprikų (*Capsicum*) genčiai. Tai viena iš čili pipirų rūšių.

Paplitimas
----------

Nors lotyniškas pavadinimas *chinense* reiškia „kiniškas", iš tiesų ši rūšis kilusi iš Amazonės baseino, dabar ji paplitusi visuose Karibuose, Centrinėje ir Pietų Amerikoje, auginama Azijoje.

Auginimas
---------

Ši tropinė rūšis geriausiai dera drėgname klimate. Labiausiai tinka auginti ten, kur klimatui būdingas ilgas augimo sezonas, nes jų sėkloms reikia ypač daug laiko sudygti.

Kilmė
-----

Datulinėms paprikoms priklauso daugelis aštriausių pasaulio pipirų, įskaitant *habanero*, *scotch bonnet* ir *red savina*. Patys pipirai, kaip ir jų krūmeliai, yra labai skirtingi, priklausomai nuo varieto. Dažnai sakoma, kad būdingas savitas vaisių aromatas, ypač abrikosų.

* Red savina*Red savina*
* Hainano geltonųjų žibintų čiliHainano *geltonųjų žibintų* čili
* Bhut Jolokia*Bhut Jolokia*
* Scotch Bonnet*Scotch Bonnet*

Nuorodos
--------

* www.aštriai.lt[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Slinkupis |
| --- |
| **Ilgis** | 2,175 km |
| **Ištakos** | Dauginčiai, Kretingos rajonas |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Slinkupis** – upelis Kretingos rajono savivaldybės teritorijos rytinėje dalyje, kairysis Minijos intakas.

Išteka 1,5 km į šiaurę nuo kelio  **A11**  Šiauliai–Palanga  ( **E272**  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ), Dauginčių kaimo žemių šiaurės rytinėje – rytinėje dalyje. Teka šiaurės vakarų kryptimi. Aukštupyje vaga melioracijos ištiesinta, 300 m nuo ištakų kerta Vyšnių gatvę. Aplenkdamas iš pietvakarių pusės dvi vienkiemines sodybas, toliau leidžiasi nuo aukštumos šlaitu žemyn natūralia, vingiuota vaga. Toliau teka Minijos senslėniu, kuriame kerta į Šilpelkės mišką vedančią Kalno gatvę. Į Miniją įteka Dauginčių kaimo šiauriniame pakraštyje, 101 km nuo jos žiočių.

Monumentalus kryžius šalia upelio
Minijos slėnyje dešinėje Kalno gatvės pusėje upelis dviejose vietose užtvenktas. I tvenkinio plotas – 0,38 ha, II tvenkinio – 0,63 ha.

Turi bevardį dešinįjį intaką.

Kairiajame krante stūkso Dauginčių II senosios kapinės (Prancūzkapiai), o priešais santaką su Minija – Dauginčių piliakalnis (Pilis). Šalia Kalno gatvės prie upelio pastatytas monumentalus kryžius.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *slinkti* (lėtai judėti).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įmonės logotipas
**Tauragės keramika** – plytų gamybos įmonė, veikianti Tauragėje.

Istorija
--------

Įmonės veikla prasidėjo dar tarpukario metais, kai jos vietoje veikė dvi plytinės. Pokario metais įmonė sparčiai įsitvirtino rinkoje, nes sugriautiems pastatams reikėjo daug plytų. 1949 m. per dviejų pamainų darbo dieną buvo pagaminama 30 000 plytų. 1960 m. tapo ištisus metus veikiančia įmone.

1961 m. pradėjo veikti pirmoji tunelinė krosnis. Tauragės keramika buvo pirmoji įmonė Tarybų Sąjungoje, kurioje drenažo vamzdžiai pradėti išdegti tunelinėse krosnyse. 1965 m. pradėtas eksploatuoti keramikos cechas, kurio pajėgumas dvigubai viršijo iki tol veikusios įmonės pajėgumus. Ilgainiui plytų „apyvarta" išaugo iki 40 mln. o drenažo vamzdžių – iki 150 mln. sąlyginių vienetų.

1991 m. sustojus tokiems dideliems melioracijos mastams, drenažo vamzdžių pagaminta tik 75 mln. plytų – 51 mln. ir 16 mln. keraminių blokelių sąlyginių vienetų per metus.

Tauragės keramika turi savo poilsio namus prie Baltijos jūros, sporto salę, klubą, yra pastačiusi keletą bendrabučių ir gyvenamųjų namų savo darbininkams. Daugelį metų šiai įmonei vadovavo V. Daujotas, dabar direktorius J. Gudelis.
Šiuo metu įmonė yra sustabdžiusi savo veiklą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°48′59″š. pl. 22°04′18″r. ilg.﻿ / ﻿55.816344°š. pl. 22.071615°r. ilg.﻿ / 55.816344; 22.071615

|  Medingėnų Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Plungės |
| **Savivaldybė** | Rietavo savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Medingėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1902 m. |
| **Stilius** | neogotika |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Medingėnų Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Medingėnų kaime, Minijos kairiajame krante, prie Rietavo–Žarėnų kelio.

Istorija
--------

2015 m. vasarą
Kunigo Gečo rūpesčiu 1671 m. pastatyta medinė bažnyčia. Ji buvo Žarėnų parapijos filija. 1769 m. pastatyta nauja bažnyčia, 1881 m. pailginta. 1890 m. apmūrytas šventorius, 1891 m. pastatyta mūrinė varpinė (Ustino Golinevičiaus projektas). Klebono Kazimiero Malinausko rūpesčiu 1901–1902 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (Nikolajaus Andrejevo projektas). 1907 m. įsigyti nauji vargonai, 1913 m. įkurta parapija. Medingėnuose klebonavo iš kalėjimo (1950–1956) grįžęs Jonas Paliukas (1913–1990 m.), 1968 m. išleisto „Liturginio maldyno" autorius.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame stovi varpinė.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Medingėnų Švč. Trejybės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Telšių apskrities archyvas** buvo įsteigtas 1963 m. Savo veiklos pradžioje jis saugojo nemažai Lietuvos Respublikos laikotarpio dokumentų (Telšių, Plungės, Mažeikių miestų savivaldybių, ligoninių, kredito draugijų, mokyklų, notarų, kalėjimo, žemės rūšiavimo komisijų, hipotekos įstaigų, teismų, fabrikų ir kitų įstaigų dokumentus, tačiau 1968–1969 m. visi jie buvo perduoti Lietuvos TSR centriniam valstybiniam archyvui bei Istorijos archyvui. Telšių apskrities archyve liko tik pokarinio sovietinio laikotarpio dokumentai ir keletas Lietuvos Respublikos laikotarpio fondų (Telšių Žemaitės gimnazijos fondas, Žemės mokesčių knygų kolekcija, Telšių kalėjimo fondas).

Nuo savo įsikūrimo iki 1986 m. archyvas veikė tuomečio Telšių rajono liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto pastato (dabar – Vyskupų rūmai) rūsyje, iš kur persikėlė į naują, specialiai archyvui projektuotą dabartinį pastatą.

Archyve saugomi:

* Sovietų okupacijos laikotarpio dokumentai – Telšių apskrities teritorijoje iki 1990 m. veikusių vietos valdžios, teisingumo, teisėtvarkos, statistikos, planavimo, finansų, statybos, architektų, transporto, prekybos ir kooperacijos, mokymo ir švietimo, kultūros, sveikatos apsaugos įstaigų, pramonės įmonių, visuomeninių organizacijų veiklos dokumentai.
* Nepriklausomybės laikotarpio dokumentai – nuo 1990 m. Telšių apskrities teritorijoje veikusių ir veikiančių valstybės ir savivaldybių institucijų, įstaigų, įmonių veiklos dokumentai, taip pat nevalstybinių organizacijų, privačių juridinių ir fizinių asmenų perduoti dokumentai.

Nuorodos
--------

* Telšių apskrities archyvas[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos vyriausiojo archyvaro tarnyba, Lietuvos valstybės archyvai, „Atrask Lietuvos archyvus", Vilnius 2013 m. 90-92 psl.
|  |
| --- |
| **Telšių „Germanto" pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Telšių „Germanto" pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Telšių „Germanto" pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Žemaitės g. 37, Telšiai |
| **Direktorius(-ė)** | Alma Mikienė |
| **Mokinių skaičius** | 727 |
| **Įkūrimo data** | 1961 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 62 |

**Telšių „Germanto" pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšiuose, Žemaitės g. 37, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190554559.

Istorija
--------

1961 m. rugsėjo 9 d. duris atvėrė Telšių 3-oji vidurinė mokykla. 1084 mokiniai džiaugėsi erdviomis klasėmis, puikiomis dirbtuvėmis, gražiais kabinetais. 1961/1962 mokslo metais susibūrė ir pirmasis sporto klubas, kuris pasiekė gražių pergalių ne tik rajoninėse, bet ir respublikinėse varžybose. 1962 m. pavasarį brandos atestatus gavo ir išleistuves šventė 37 abiturientai. Per septynerius direktoriaus P. Beresnevičiaus vadovavimo metus mokykla pasiekė žymių rezultatų, o molėtas mokyklos kalnas pavirto žydinčiu gėlių kilimu, džiuginančiu kiekvieno praeivio akį.

1968 m. sausio 27 d. juridiškai įteisintas trečiasis respublikoje vidurinių mokyklų sporto klubas „Džiugas", kuriam vadovavo mokytojas Vytautas Giedraitis. Septynerius metus iš eilės mokykla iškovojo Telšių rajono moksleivių spartakiados nugalėtojos vardą, šešis kartus iš eilės šokių ratelis pelnė pirmąsias vietas tarp tautinių šokių kolektyvų. Mokyklą garsino ne tik chorai bei šokių rateliai, bet ir estradinis ansamblis „Bildukai", pučiamųjų orkestras.

1971 m. mokykla pirmoji rajone įvedė kabinetinę sistemą. 1973 m. mokinių skaičius siekė bemaž 1800. Mokykloje, statytoje mokytis 920 mokinių, pasidarė ankšta. 1984 m. mokykloje prasidėjo kapitalinis remontas. Pusantrų metų mokykla buvo uždaryta, o mokiniai mokėsi kitose vidurinėse mokyklose.

2001 m. mokyklai suteiktas „Germanto" vardas. 20 buvusių auklėtinių grįžo dirbti į savo mokyklą. 2012 m. jai perduota Gedrimų pagrindinė mokykla kaip skyrius. Vėliau pagrindinė mokykla tapo progimnazija.

Direktoriai
-----------

* 1961 m. Paulius Beresnevičius
* 1968 m. Jonas Prūsas
* 1971 m. Zenonas Šešplaukis
* Julijonas Jankauskas
* 1985 m. Bronislovas Žalys
* 2004 m. Alma Mikienė, buvusi mokyklos auklėtinė

Žymūs mokiniai
--------------

* Vilius Paulauskas, LFTA Teisėjas
* Egidijus Aleksandravičius, istorikas
* Lina Bocytė, Šiaulių dramos teatro aktorė
* Laimutis Sėdžius, Panevėžio Juozo Miltinio dramos teatro aktorius
* Žilvinas Šilgalis, Politikas

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-04-29).
2. ↑  Istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 50°06′10″ š. pl. 8°40′26″ r. ilg.﻿ / ﻿50.10278°š. pl. 8.67389°r. ilg.﻿ / 50.10278; 8.67389

 Štedelio meno institutas
**Štedelio muziejus** (trumpiau − Štedelis, pilniau − Štedelio meno institutas ir savivaldybės galerija, vok. *Städelsches Kunstinstitut und Städtische Galerie*) − meno muziejus Frankfurte prie Maino, Vokietijoje.

Istorija
--------

Štedelio muziejus įkurtas 1816 m. Frankfurto bankininko Johano Frydricho Štedelio (Johann Friedrich Städel, 1728–1816) testamentu, kuriuo bankininkas paliko savo meno kolekciją ir turtą jo vardo meno institutui Frankfurto mieste įsteigti. Institutas apėmė meno muziejų ir dailės mokyklą. 1816 m. bankininkas jau buvo sukaupęs apie 500 paveikslų, daugiausiai olandų ir vokiečių baroko tapybos kūrinių. 1817 m. muziejus atidarytas viešajam lankymui. Pasak muziejaus svetainės, tai yra seniausias meno muziejus Vokietijoje.

Kolekcijos
----------

Štedelio kolekcijos suskirstytos į 4 skyrius:

* Senųjų meistrų
* Moderniojo meno
* Šiuolaikinio meno
* Grafikos ir piešinių

Muziejaus kolekcijose yra daugiau nei 3000 paveikslų, 600 skulptūrų, 4 000 fotografijų ir 100 000 piešinių bei grafikos kūrinių, datuojamų nuo viduramžių iki XX a.

Kai kurie kolekcijos garsiausių kūrinių:

* „Idealizuotas damos portretas", 1480 m. aut. Sandras Botičelis
* „Samsono apakinimas", 1636 m. aut. Rembrantas
* „Geografas", 1669 m. aut. Johanesas Vermejeris
* „Orkestro muzikantai", 1872 m. aut. Edgaras Dega

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Štedelio muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Encyclopaedia Britannica
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šri Matadži Nirmala Devi
**Šri Matadži Nirmala Devi** (gimė: 1923 m. kovo 21 d. Indijoje, mirė: 2011 m. vasario 23 d. Genujoje, Italijoje.) Sachadža Jogos, populiarios visame pasaulyje meditacijos formos, įkūrėja, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Gimė 1923 m. kovo 21 d. ir išaugo Indijoje, indų krikščionių šeimoje. Jos tėvas buvo žymus advokatas ir politikas, Nacionalinės Ansamblėjos narys, aktyvus kovotojas už Indijos nepriklausomybę britų okupacijos metais, kalbų žinovas, vertėjas (išvertė Koraną į hindi kalbą). Motina turėjo matematikos mokslinį laipsnį. Abu tėvai buvo ilgai kalinami už dalyvavimą nepriklausomybės judėjime. Kai Šri Matadži buvo dar mergaite, jai tekdavo būti kartu su tėvais Mahatmos Gandžio ašrame, kur Mahatma Gandis aptarinėjo su ja dvasinius dalykus, judėjimo tikslus ir uždavinius. Šri Matadži buvo Indijos judėjimo už nepriklausomybę jaunimo lyderė. Ji aktyviai dalyvavo pogrindinėje veikloje, metė mokslus, jau po Indijos nepriklausomybės atgavimo, paklususi savo tėvų sprendimui, nebaigusi savo medicinos studijų, ištekėjo 1947 m. ir tapo paprasta namų šeimininke. Jos vyru, abiejų pusių tėvų sutarimu, tapo S. P. Šrivastava.

Šri Matadži yra iniciatorė ir dalyvė daugelio tarptautinių konferencijų. Už savo taikdarišką veiklą ji apdovanota JTO Taikos medaliu ir yra daugybės miestų garbės svečias, įskaitant Ameriką ir Europą. 1997 m. Vieningu tarptautiniu fondu ji įtraukta į iškiliausių planetos žmonių sąrašą.

Šri Matadži palaikė Namų raupsuotiesiems įkūrimą ir darbą, Namų vienišoms moterims (našlėms ir t. t.), organizavo aklųjų apmokymą Bombėjuje, vadovavo Filmų Jaunuomenei Draugijai. Įkūrė Sachadža Jogą – jogos sistemą.

Tarptautiniai nuopelnai ir apdovanojimai
----------------------------------------

* 1986 m. – Italijos valdžia paskelbė „Metų Asmenybe";
* 1989 m. – SNO taikos medalis;
* 1993 m. – Sankt-Peterburgo Mokslo ir Meno akademijoje išrinkta garbės nariu;
* 1993 m. – Ajatola Medchi Ruchani, vienas iš tarptautinių Šiitų musulmonų lyderių, sukvietė religijų lyderių pasaulinį kongresą, kad sukurti pasaulinę chartiją, besiremiančią Šri Matadži mokymu;
* 1995 m. – apdovanota Rumunijos Ekologijos universiteto garbės Daktarės laipsniu parapsichologijos ir mąstymo moksle;
* 1998 m. – Tarptautinio Santarvės fondo Santarvės apdovanojimas.

Įkurtos nevyriausybinės organizacijos
-------------------------------------

* Tarptautinė ligonininė Mumbajuje, kurioje, naudojant Sahadža jogos metodus, žmonėms duodamas šansas išsigydyti nuo neišgydomų ligų.
* Tarptautinis vėžinių susirgimų tyrimų centras Mumbėjuje, studijuojantis Sahadža jogos metodų poveikį, gydant įvairiausius susirgimus, įskaitant ir psichosomatinius.
* Tarptautinė klasikinės indiškos muzikos mokykla Nagpure.
* Paramos namai neturtingiesiems Delio gyventojams, suteikiantys prieglaudą benamiams.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Štabshauptmanas** (vok. *Stabshauptmann* 'štabo kapitonas') – aukščiausias karininkų specialistų (*Offiziere des Militärfachlichen Dienstes; MFD*) laipsnis bundesvere. Tokie karininkai gauna ne majoro laipsnį, būdingą rikiuotės karininkams, o štabshauptmano laipsnį ir majoro atlyginimą.
  
Štabshauptmanai priklauso NATO OF-2 kategorijai (viršutinė dalis).

Štabshauptmanų antpečiuose yra keturios sidabrinės žvaigždės.

Štabshauptmano laipsnis yra labai retas bundesvere. Šis laipsnis buvo specialiai sukurtas karininkams specialistams, kurie iškilo iš puskarininkių specialistų, baigusių specialias apmokymo programas. Jų pareigos artimos angliakalbių šalių kariuomenių vorentams (angl. *warrant officer*).
  
Kartais štabshauptmanais tampa ir rikiuotės karininkai, jei jų dalinyje nėra laisvo majoro posto.

* Sausumos pajėgų hauptmanas (kapitonas)OF-2 (apačia)Sausumos pajėgų hauptmanas (kapitonas)  
OF-2 (apačia)
* Sausumos pajėgų štabshauptmanasOF-2 (viršus)Sausumos pajėgų štabshauptmanas  
OF-2 (viršus)
* Sausumos pajėgų majorasOF-3Sausumos pajėgų majoras  
  
OF-3

* Oro pajėgų hauptmanas (kapitonas)OF-2 (apačia)Oro pajėgų hauptmanas (kapitonas)  
OF-2 (apačia)
* Oro pajėgų  štabshauptmanasOF-2 (viršus)Oro pajėgų štabshauptmanas  
OF-2 (viršus)
* Oro pajėgų  majorasOF-3Oro pajėgų majoras  
  
OF-3

Vokietijos kariniame laivyne yra analogiškas štabskapitono leitenanto laipsnis (vok. *Stabskapitänleutnant*)
| Šridevi |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Śrī Devī Kapūr |
|  |
| Gimė | 1963 m. rugpjūčio 13 d. Šivakašis, Tamilnadas, Indija |
| Mirė | 2018 m. vasario 24 d. (54 metai) Dubajus, JAE |
|  |
| Šalis |  Indija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Anju and Manju(ChaalBaaz, 1989 m.)Rajni(Nagina, 1986 m.)Seema(Mr. India, 1987 m.) |
| Apdovanojimai |
| Filmfare geriausia aktorė (1990, 1992; telugų - 1991, tamilų - 1982), Padmašri (2013 m.) |

**Šridevi Kapūr** (hind. श्री देवी कपूर, IAST: *Śrī Devī Kapūr*; 1963 m. rugpjūčio 13 d. – 2018 m. vasario 24 d.) – Indijos aktorė, Bolivudo „žvaigždė", bharat natjam šokėja.

Gimė kaip Šri Ama Janger Ajapan pietų Indijos Tamilnado valstijoje, Šivakašio mieste. Vaikystėje vaidino tamilų, malajalių ir telugų filmuose, 1971 m. už vaidmenį filme „Poombatta" (ml.പൂമ്പാറ്റ, liet. *Drugys*) gavo Keralos valstybinį filmų apdovanojimą už geriausią vaiko vaidmenį. 1975 m. Šridevi debiutavo Bolivude, filme *Julie*. Nepaisant to, toliau ji daugiausia vaidino Pietų Indijos kine, 1981 m. už vaidmenį filme *Meendum Kokila* buvo apdovanota „Filmfare" geriausios tamilų filmų aktorės apdovanojimu, o kitais metais gavo tokį patį Tamilnado filmų apdovanojimą už vaidmenį filme *Moondram Pirai*.

Šridevi Bolivude įsitvirtino po vaidmens 1979 m. filme *Solva Sawan*, o vaidmenys filmuose *Tohfa*, *Nagina*, *Mr. India* suteikė jai „superžvaigždės" statusą. Jos „gyvatės šokis" filme *Nagina* bei šokis šlapiu sariu ir Čarlio Čaplino imitacija filme *Mr. India* tapo vienais ikoniškiausių Šridevi pasirodymų. 1990 m. ji gavo Filmfare apdovanojimą kaip geriausia aktorė už vaidmenį filme *ChaalBaaz*. Kiti žymūs to laikotarpio jos filmai buvo *Chandni*, *Khuda Gawah* (hindi), *Kshana Kshanam* (telugų). 1997 m. Šridevi suvaidino paskutiniame savo filme *Judaai*. Po to ji ištekėjo už režisieriaus Bonei Kapūro ir savo karjerą kine sustabdė. 2012 m. Šridevi grįžo į ekranus kaip pagrindinė filmo *English Vinglish* veikėja.

2018 m. mirė nelaimingo atsitikimo metu (paskendo vonioje) viešbutyje Dubajuje.

2013 m. Šridevi buvo apdovanota Indijos valstybiniu „Padmašri" apdovanojimu.

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* Šridevi „Gyvatės šokis" filme *Nagina*