recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Darašuko** |
| --- |
|  |
| Didieji Mogolai |
| Visas vardas | Padshahzada-i-Buzurg Martaba, Jalal ul-Kadir, Sultan Muhammad Dara Shukoh, Shah-i-Buland Iqbal |
| Gimė | 1615 m. kovo 20 d.Adžmeras |
| Mirė | 1659 m. rugpjūčio 30 d. (44 metai)Delis |
| Palaidotas (-a) | Humajuno kapavietė |
| Tėvai | Džahanšachas, Mumtaz Mahal |
| Vaikai | Sifiras, Suleimanas |
| Religija | islamas |
|  |
| Veikla | Mogolų princas |
|  |
|  **Vikiteka** | Darašuko |

**Darašuko** (urd. داراشکوہ = *Dārāšukoḥ*; g. 1615 m. kovo 20 d. – 1659 m. rugpjūčio 30 d.) – Mogolų dinastijos princas, Džahanšacho sūnus.

Jaunystėje buvo armijos generolu. Tėvas jį paskyrė savo įpėdiniu. 1645 m. Darašuko paskirtas Alachabado gubernatoriumi, 1648 m. jam paskirtas Gudžaratas. Silpstant Džahanšacho sveikatai, Darašuko gavo vis daugiau įgaliojimų. Tačiau kiti jo broliai taip pat siekė sultono titulo, todėl 1657 m. kilo karas dėl valdžios. Šudžašachas pasiskelbė Bengalijos valdovu, o Muradbakšas ir Aurangzebas susivienijo.

Nors Džahanchašas rėmė Darašuko, kiti jo sūnūs nugalėjo jų pajėgas 1658 m. Samugarho mūšyje. Darašuko atsitraukė į Agrą, iš ten išvyko į Gudžaratą, kur gavo vietinio valdovo Šachnavazchano palaikymą. Nesėkmingai bandė užsitikrinti radžputų paramą. Darašuko vėl pralaimėjo Aurangzebui ir tada pasitraukė į Sindhą. Tačiau vietinis valdovas išdavė Darašuko Aurangzebui. Princas buvo nugabentas į Delį, ten apkaltintas liaudies kurstymu ir islamo apostaze, ir nužudytas. Jo palaikai palaidoti Humajuno kapavietėje.

Darašuko, kaip ir jo prosenelis Akbaras Didysis, buvo mokslo, menų rėmėjas, gilinosi į dvasines temas, siekė islamo ir indų tikėjimų suartėjimo. Dėl savo polinkio į misticizmą, tradicinio islamo šalininkų buvo laikomas eretiku. Darašuko gerai sutarė su sikhais, buvo Guru Har Rai draugu. Princo iniciatyva 1657 m. parengtas 50-ies Upanišadų vertimas iš sanskrito į persų kalbą. Kūrinys pavadintas *Sirr-e-Akbar* („Didžioji paslaptis") ir laikui bėgant pateko į islamo pasaulį, o XIX a. pasiekė Europą ir tapo vienu pirmųjų indų religinių šaltinių. Taip pat parašė kūrinių sufizmo, misticizmo temomis.
| Stulgių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Stulgių piliakalnisStulgių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°5′16.8″ š. pl. 23°7′10.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.088000°š. pl. 23.119639°r. ilg.﻿ / 55.088000; 23.119639Koordinatės: 55°5′16.8″ š. pl. 23°7′10.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.088000°š. pl. 23.119639°r. ilg.﻿ / 55.088000; 23.119639 |

 |
| Vieta | Šakių rajonas |
| Seniūnija | Plokščių seniūnija |
| Aukštis | 25 m |
| Plotas | 48x25 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR996 / 3276 /A1490 |

**Stulgių piliakalnis**, *Šančius, Prancūzų Apkasai* – piliakalnis Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Dagilių, Plokščių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Plokščiai – Kiduliai pasukus į dešinę šiaurėn pro Stulgių fermas, laikantis labiau dešinės, laukais į šiaurę 450 m iki medžiais apaugusios gilios griovos Nemuno šlaite, yra 300 m į šiaurės vakarus, kitapus griovos, kurią galima apeiti 300 m lankstu pro vakarų pusę.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje tarp Nemuno kairiojo kranto ir bevardžio upelio griovos. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 48x25 m dydžio. Jos vakariniame krašte supiltas 1 m aukščio, 17 m pločio pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 25 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės rytinėje dalyje iškasta didelė duobė. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 23000 m².

500 m į vakarus yra kapinynas.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kartupėnų piliakalnis 7,5 km | Raudonėnų piliakalnis 1 km | Antkalnės piliakalnis 8,5 km |  |
| Maštaičių piliakalnis 13 km |  | Veliuonos I piliakalnis 8 km |
| Klepų piliakalnis 26 km | Viltrakių piliakalnis 36 km | Plokščių piliakalnis 4 km |

Pastaba:  
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 3276 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 156–157 (Nr. 691).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.173.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga // KPC archyvas, F1, ap.1, s.v. 72. P. 93-106.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997. P. 174.
* Gintautas Zabiela. Medinės Lietuvos pilys. V. 1995.P. 199.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Stulgiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Algimantas Čepys** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. sausio 9 d. (75 metai)Juodeikiai, Mažeikių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona |
| Vaikai | Raimonda, Algimantė |
|  |
| Veikla | pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus pedagoginis institutas 1981 m. Leningrado aukštoji partinė mokykla |

**Algimantas Čepys** (g. 1948 m. sausio 9 d. Juodeikiuose, Mažeikių raj.) – pedagogas, Lietuvos ir Mažeikių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1954–1958 m. mokėsi Juodeikių pradžios mokykloje, 1958–1961 m. Ruzgų septynmetėje mokykloje, 1961–1965 m. Mažeikių internatinėje vidurinėje mokyklose, 1971–1979 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute, 1979–1981 m. Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje.

1965–1966 m. LKJS Mažeikių rajono komiteto instruktorius, 1968–1977 m. skyriaus vedėjas, antrasis, pirmasis sekretorius. 1966–1968 m. Valstybinio radijo vietinių laidų organizatorius. 1977–1979 m. LKP Mažeikių rajono komiteto organizacinio skyriaus vedėjas, 1987–1988 m. antrasis sekretorius, 1989–1990 m. sekretorius. 1981–1987 m. Mažeikių naftos perdirbimo gamyklos partinio komiteto sekretorius. 1990–1998 m. UAB „Noris" direktorius. 1992–1996 m. LR Seimo nario padėjėjas. 1996–1998 m. UAB „Tėvija" Mažeikių atstovybės vadovas, 1998–2000 m. AB „Ventus nafta" degalinės vedėjas. 2000–2003 m. Mažeikių rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2004 m. LR Vyriausybės atstovas Telšių apskrityje.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys, pirmininko pavaduotojas, LSDP tarybos narys.

1990–1995 m. Mažeikių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. (LDDP sąraše) ir 2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė dėl užimamų pareigų) Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.

Žemaičių bendruomenės fondo valdybos pirmininkas. Sutuoktinė Ona, vaikai Raimonda, Algimantė.
| **Gallinago media**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Stulgys (*Gallinago media*) |
| Apsaugos būklė |
| Beveik nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Tilvikiniai  *( Scolopacidae)* |
| Gentis: | Perkūno oželiai  *( Gallinago)* |
| Rūšis: | Stulgys  *( Gallinago media)* |

 |
| Binomas |
| ***Gallinago media***Latham, 1787 |

**Stulgys**, sin. **dubeltas** (lot. *Gallinago media*, vok. *Doppelschnepfe*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris pagal išvaizdą labai panašus į perkūno oželį, tik apatinė kūno dalis išmarginta daugiau. Kūnas iki 28 cm ilgio, svoris – 62-74 g. Krūtinės šonai ir pilvas su skersinėmis dėmelėmis, uodegos šonai balti. Snapas platus ir trumpas.

Lietuvoje reta rūšis. Gyvena pelkėse. Lizdą suka ant žemės. Deda 4 pilkus ar gelsvus kiaušinius, išmargintus tamsiomis dėmėmis. Peri 22-24 dienas. Minta vabzdžių lervomis, kirmėlėmis.

Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stulgys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Gallinago media". IUCN Red list. [neveikianti nuoroda]
| Darataičių II senosios kapinės |
| --- |
|  |
| 

Darataičių II senosios kapinėsDarataičių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°01′03″š. pl. 21°21′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.017591°š. pl. 21.364404°r. ilg.﻿ / 56.017591; 21.364404Koordinatės: 56°01′03″š. pl. 21°21′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.017591°š. pl. 21.364404°r. ilg.﻿ / 56.017591; 21.364404 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,04 ha |
| Naudotas | XVII – XIX a. |
| Žvalgytas | 1959, 1992, 1995, 2014 m. |
| Registro Nr. | 24208 / L542 |

**Darataičių kaimo II senosios kapinės**, vadinamos *Senkapiais, Markapiais* (valstybės saugoma regioninio reikšmingumo lygmens kultūros vertybė, turinti memorialinį vertingųjų savybių pobūdį: unikalus kodas – 24208, senas vertybės kodas – L542) – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Darataičiuose (Darbėnų seniūnija), 76 m į pietvakarius nuo kelio Vaineikiai–Grūšlaukė, Akmenos dešiniajame krante.

Kapinių vaizdas iš šiaurės pusės

Vieta
-----

Įrengtos 1 m aukščio kalvelėje, apsuptoje dirbamų laukų. Netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų–pietryčių kryptimi, 23 m ilgio, 16 m pločio, apjuostos grioviu ir pylimu. Griovys užslinkęs, pylimas paskleistas, ant jo stovi statinių tvora.

Laidojimo žymių nesimato. Kapinėse stovi trejetas monumentalių kryžių ir koplytėlių. Palei pakraštį auga pavieniai lapuočiai medžiai ir dekoratyviniai krūmai.

Teritorijos plotas – 446 m².

0,6 km į pietryčius yra Darataičių I senosios kapinės.

Kapinių vaizdas iš pietų pusės

Istorija
--------

Veikė XVII–XIX a. Jose laidoti Darataičių ir Rubiniškės gyventojai. Vadinamos *Markapiais, Senkapiais*. Nuo seno stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė su šventųjų skulptūromis. Jie XX a. 6 dešimtmetyje sunyko, o po 1989–1990 m. atstatyti.

1972–1984 m. – vietinės reikšmės archeologijos paminklas (kodas AV491), 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (kodas L542), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai
-------

1974, 1982, 1995 ir 2014 m. kartografuotos. 1957 m. žvalgė Vladas Šaulys, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 ir 2014 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė, 1995 m.; Jolanta Paunksnienė, 2014 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. – Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976
2. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973
3. ↑  Valstybės žinios. – 1998 m. vasario 7 d. – Nr. 14. – P. 59
4. ↑  Valstybės žinios. – 2005 m. gegužės 7 d. – Nr. 58-2034

* Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). – Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983

Nuorodos
--------

* „Darataičių kaimo antrosios senosios kapinės, vad. Markapiais". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2019-02-10.
Trys stulpininkai
**Stulpininkai**, arba **stilitai** (gr. στυλίτης, lot. *stylita*) – religiniai atsiskyrėliai, praktikavę kraštutinį asketizmą. Buvo paplitę tarp Rytų krikščionių vienuolių. Jie gyveno ir meldėsi ant stulpo, kolonos, bokšto, akmens ar kitos panašios, atviros iškeltos aikštelės. Ilgainiui ant stulpo galėjo būti įrengiama trobelė nuo saulės ir lietaus. Kiti stulpininkai (daugiausia monofizitai) gyveno stulpe. Stulpininkų praktika pasitaikė ir tarp moterų. Ši asketizmo forma nebuvo prigijusi Vakaruose, o stačiatikiai askezę praktikavo iki 1461 m.

Sekėjai
-------

Tokio asketinio gyvenimo būdo pradininku laikomas Simonas Stulpininkas (~390?–459), turėjęs daug sekėjų Sirijoje ir Palestinoje. Šv. Danielius Stulpininkas gyveno ant stulpo šalia Konstantinopolio. VI a. ant vadinamojo Mons Mirabilio (Stebuklingojo kalno) prie Antiochijos gyveno Simonas Jaunesnysis. Išplitus jo kultui, askezę perėmė monofizitai. Tarp pagarsėjusių asketų buvo Šv. Alipijus Stulpininkas, kuris VI a. pasižymėjo prie Adrianopolio Paflagonijoje ant stulpo išstovėjęs 53 metus. Kai nebepajėgė stovėti, jis likusią gyvenimo dalį gulėjo ant šono. X a. ant Olimpo kalno gyveno šv. Lukas Jaunesnysis.

Populiariojoje kultūroje
------------------------

* Meksikiečių filmas „Simonas Stulpininkas" (1965).
* Kazio Sajos apsakymų rinkinys „Stulpininkas" (1999).

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stulpininkai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stulpininkai Katalikų enciklopedijoje (anglų k.)
* Stulpininkai Archyvuota kopija 2017-12-01 iš Wayback Machine projekto. (VLE)
* Žymieji asketai
* Vienuolis stulpininkas atgailauja jau 20 metų
| Daraarab. درعا ‎ |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

DaraDara

32°37′0″ š. pl. 36°6′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.61667°š. pl. 36.10000°r. ilg.﻿ / 32.61667; 36.10000﻿ (Dara)Koordinatės: 32°37′0″ š. pl. 36°6′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.61667°š. pl. 36.10000°r. ilg.﻿ / 32.61667; 36.10000﻿ (Dara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Daros gubernija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 75 500  |
| **Altitudė** | 435 m |

**Dara** (arab. درعا = *Darʿā*) – miestas pietvakarių Sirijoje, Jordanijos pasienyje, apie 160 km į pietus nuo Damasko; muchafazos centras. Pro miestą eina Damasko-Amano plentas ir geležinkelis. Maisto pramonė. Javų, vilnų, odų, amatų dirbinių prekyba. Dara yra svarbus prekybinis, tranzitinis punktas.

Yra senovinių urvų ir buveinių, romėnų amfiteatras, sena Omario mečetė.

Istorija
--------

Dara buvo senovės kanaaniečių miestas, egiptiečių šaltiniuose minimas XV a. pr. m. e. kaip *Atharaa*, o vėliau Senajame Testamente – kaip *Edrei*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dara*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Algimantas Česnulevičius** (g. 1955 m. vasario 16 d. Vilniuje) – Lietuvos geografas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1978 m. baigė Vilniaus universitetą. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

1978–1980 m. dirbo Vilniaus universitete, 1980–1987 m. – Lietuvos mokslų akademijos Geografijos skyriuje. Nuo 1987 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1995–2000 m. Bendrosios geografijos katedros vedėjas, nuo 2001 m. profesorius. Nuo 1991 m. dirba ir Geografijos institute (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas), 1991–2000 m. Dinaminės geomorfologijos sektoriaus vadovas, nuo 2002 m. vyriausiasis mokslinis darbuotojas.

Mokslinė veikla
---------------

Moksliniai darbai susiję su reljefo tyrimais, geomorfologinių procesų kartografavimu, kartogr. metodų taikymu gamtotyroje. A sukūrė reljefo stabilumo vertinimo metodiką, sudarė (su kitais) stambaus mastelio Lietuvos reljefo inventorizacinių žemėlapių. Parašė mokslinių darbų iš kartografijos istorijos. Visuotinės lietuvių enciklopedijos vienas autorių.

Bibliografija
-------------

* Geodinaminiai procesai Neries vidurupio slėnyje, monografija, 1992 m.
* Geodinaminiai procesai Nemuno vidurupio slėnyje, monografija, su kitais, 1992 m.
* Lietuvos reljefas: morfografiniai ir morfometriniai aspektai 1999 m.
* Lietuvos reljefo kadastras, kolektyvinė monografija, 2002 m.
* Topografijos pagrindai, vadovėlis, 1992 m.
* Geomorfologija, vadovėlis, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Česnulevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 324 psl.
| Darataičių I senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Darataičių I senosios kapinėsDarataičių I senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°00′53″š. pl. 21°22′23″r. ilg.﻿ / ﻿56.014761°š. pl. 21.37306°r. ilg.﻿ / 56.014761; 21.37306Koordinatės: 56°00′53″š. pl. 21°22′23″r. ilg.﻿ / ﻿56.014761°š. pl. 21.37306°r. ilg.﻿ / 56.014761; 21.37306 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,05 ha |
| Naudotas | XVI – XIX a. |
| Žvalgytas | 1959, 1992, 1995 m. |
| Registro Nr. | 24207 (L541) |

**Darataičių I senosios kapinės**, vadinamos *Senkapiais, Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24207; senas vertybės kodas - L541) – neveikiančios kapinės centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Darataičiuose (Darbėnų seniūnija), 0,42 km į pietryčius nuo kelio Vaineikiai–Grūšlaukė, Vinkšnupio dešiniajame krante.

Vieta
-----

Įrengtos pakrantės kalvoje, ovalo plano, pailgos šiaurės vakarų - pietryčių kryptimi, 35 m ilgio, 24 m pločio, apaugusios lapuočiais medžiais. Laidojimo žymių nėra. Ties viduriu išlikusi palaidų akmenų krūvelė žymi buvusios koplytėlės vietą. Aplinkui – dirvonuojantis laukas.

Teritorijos plotas – 0,05 ha, perimetras – 88 m.

Istorija
--------

Veikė XVI – XIX a. Jose laidoti Darataičių gyventojai. Nuo seno stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė su šventųjų skulptūromis, kurie XX a. 8 dešimtmetyje sunyko.

Pasakojama, kad kapinėse palaidotas Vaineikių pilies valdovas; pasak kitų – kažkoks vyskupas. Vadinamos *Maro kapeliais, Senkapiais*.

1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L541), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai
-------

1974, 1982 ir 1995 m. kartografuotos. 1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). – Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983
2. ↑  Valstybės žinios – 1998, vasario 7. – Nr. 14. – P. 59
3. ↑  Kultūros vertybių registras: Darataičių k. pirmosios senosios kapinės

* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. – Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976.
| Stulbeikisvok. *Stolbeck* |
| --- |
| 

StulbeikisStulbeikis

55°04′59″š. pl. 21°52′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.083°š. pl. 21.867°r. ilg.﻿ / 55.083; 21.867﻿ (Stulbeikis)Koordinatės: 55°04′59″š. pl. 21°52′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.083°š. pl. 21.867°r. ilg.﻿ / 55.083; 21.867﻿ (Stulbeikis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Sovietsko miesto rajonas |

**Stulbeikis** (vok. *Stolbeck*) – buvusi gyvenvietė Mažojoje Lietuvoje, Kaliningrado srities šiaurinėje dalyje, Smalupės žiočių dešiniajame krante, Nemuno pakrantėje, palei kelią Tilžė–Gastos, 1 km į vakarus nuo Tilžės.

Istorija
--------

XVIII a. ir XIX a. pradžioje administraciniu požiūriu sudarė vieną vienetą su Spitre (Splitter), kuri buvo įsikūrusi kitapus Smalupės. Laisvo paveldėjimo kaimas *Stolbeck-Splitter* 1785 m. įėjo į Įsruties apskrities Linkūnų valsčių, būta 40 ugniakurų.

Nuo Tilžės miesto teritorijos Stulbeikį atskyrė 1865 m. nutiesta Įsruties–Tilžės geležinkelio linija bei XIX a. išaugęs Tilžės miesto vakarinis kvartalas, kur būta kelerių kareivinių ir kapinių. 1841 m. Stulbeikyje pradėjo veikti sinagoga, greta jos buvo žydų kapinės. 1905 m. Stulbeikis buvo Tilžės kaimiškosios apskrities kaimo bendruomenė ir Stulbeikio valsčiaus centras su 81 gyvenamuoju namu, 1411 gyventojų, iš kurių 284 lietuviai, 1910 m. – 1728 gyventojais. 1919 m. balandžio 1 d. Stulbeikio kaimo bendruomenė atiteko Tilžės miesto apskričiai.

Įėjo į Tilžės parapiją.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Stulbeikis. Mle.lt (tikrinta 2021-10-15).
**Darata Zdaniūtė-Murelienė-Baltrušaitė** (g. 1913 m. lapkričio 18 d. Wilkes-Barre, PA, JAV) – Lietuvos chorvedė ir kompozitorė.

Biografija
----------

Dirigavimą ir kompoziciją studijavo *Wyoming Seminar and Conservatory of Music*. Apie 34 metus dirbo su įvairiais chorais – nuo 1929 iki 1963 m. Iš pradžių vadovavo Sisere, moterų chorui ir „Aido" chorui Wilkes-Barre, nuo 1934 m. „Lyros" chorui Šenandoa.

Apsigyvenusi Čikagoje, vadovavo „Lyros" chorui Kenoshoje, WI, paskui apie trejus metus dirbo su Čikagos Jaunimo kultūros būrelio choru, nuo 1940 m. daugiau kaip dešimt metų – su Moterų pažangos choru. 1941–1962 m. vadovavo „Aido" chorui Roslande, 1961–1963 m. lietuvių „Kanklių" chorui Čikagoje.

Su chorais daug koncertavo ir pastatė operečių, kurioms pati sukūrė ir muziką. Tai „Vestuvės pušyne" (1936 m.), „Kada kaimas miega" (1939 m.), muzikos vaizdeliai „Motina" (1940 m.), „Ant Nemuno kranto" (1943 m.), „Atsiminimai iš Lietuvos" (1947 m.) ir vaikams „Liaudies širdis" (1953 m.). Sukūrė ir dainų chorams.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Algimantas Vitolis Trušys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1936 m. rugsėjo 16 d.Kaunas |
| Mirė | 2018 m. vasario 21 d. (81 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | dailininkas, tapytojas monumentalistas |
| Partija | 1963 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1961 m. LSSR dailės institutas |

**Algimantas Vitolis Trušys** 1936 m. rugsėjo 16 d. Kaune) – 2018 m. vasario  21 d. ) –Vilniuje
Lietuvos dailininkas, tapytojas monumentalistas, Šiaulių miesto garbės pilietis.

Biografija
----------

Brolis Raimondas Juozas Trušys. Tėvas buvo matininkas. Vaikystė ir pirmieji mokslo metai prabėgo Pušalote. Gyveno Kuršėnuose, mokėsi Garliavos vidurinėje mokykloje, baigė Pušaloto vidurinę mokyklą. 1955–1961 m. studijavo LSSR dailės institute. Nuo 1961 m. Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas, docentas, profesorius, 1965–1974 m. Piešimo katedros vedėjas, vėlau Dailės didaktikos katedros vedėjas. Nuo 1964 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Nuo 2006 m. pensininkas.

Kūryba
------

Jo tapybos ir akvarelės darbai buvo eksponuojami daugelyje užsienio šalių. Surengė individualių parodų Šiauliuose (1967, 1968, 1970, 1971, 1975, 1986 m.), Vilniuje (1968, 1975 m.), Daugpilyje (1967 m.). Sukūrė freskų („Medicinos istorija", 1973 m.; „Stumbrų medžioklė", 1974 m.), mozaikų („Iš lietuvių mitologijos" Vilniaus universitete, 1978 m.; „Gyvybės medis" Šiaulių ligoninėje, 1982 m.; Jovaras, 1964 m.; Peliksas Bugailiškis, Ignas Prielgauskas, abu 1980 m.), molbertinių paveikslų, akvarelių, piešinių. Kūrinių yra įsigiję visi didieji Lietuvos muziejai, privatūs užsienio kolekcininkai.

Lietuvos dailės muziejuje saugomi darbai: „Motina" (1966 m.), „Natiurmortas su laikrodžiu" (1968 m.), „Ruduo prie Platelių" (1978 m.), „Autobiografija" (1987 m.) ir kt. Monumentalių dailininko mozaikų yra Dramos teatre, Šiaulių kolegijoje, Šiaulių universitete ir kitur. Deja, kai kurie V. Trušio darbai per įvairias rekonstrukcijas buvo sunaikinti.

Dailininkas sukūrė daugybę portretų, peizažų, istorinių paveikslų akvarele, pastele, pieštuku, aliejumi, koliažo, freskos, sgrafito, mozaikos technikomis. Profesorius yra išleidęs ir poezijos knygą. Jis kūrė Šiaulių dailės centrą, rengė pirmąsias viešas vaikų kūrybos parodas, kurios išplito visoje šalyje. Pedagoginė ir kūrybinė veikla įvertinta daugeliu apdovanojimų, o už mozaiką „Iš lietuvių mitologijos" Vilniaus universitete pelnė 1979 m. valstybinę premiją. 1979 m. apie V. Trušį išleista monografija.

Bibliografija
-------------

* Už horizonto: eilėraščiai. – Šiauliai: Šiaurės Lietuva, 2006. – 96 p.: iliustr. – ISBN 9955-579-51-X
* Laikas virto akmeniu: gyvenimo ir kūrybos proskynos. – Šiauliai: Šiaurės Lietuva, 2010. – 312 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-863-36-6

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. LSSR valstybinė premija
* 1986 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 2007 m. rugsėjo 7 d. Šiaulių miesto savivaldybės taryba suteikė Šiaulių miesto garbės piliečio vardą

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytenis Rimkus. *Algimantas Vitolis Trušys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 348
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-28 iš Wayback Machine projekto.
| **Algimantas Zaremba** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. rugpjūčio 5 d. (68 metai)Skuodas |
| Sutuoktinis (-ė) | Janina |
| Vaikai | Mindaugas, Vitalija |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, energetikas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Algimantas Zaremba** (g. 1954 m. rugpjūčio 5 d. Skuode) – Lietuvos ir Vilniaus politinis veikėjas, energetikas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 1996–1999 m. – AB „Būtingės nafta" ekonomikos ir finansų direktoriaus pavaduotojas. 1999–2000 m. – Palangos miesto savivaldybės vyr. specialistas, 2000–2009 m. – Ūkio ministerijos Energetikos reformų skyriaus viršininkas, Elektros ir šilumos skyriaus vedėjas, Energetikos departamento direktorius. „Vilniaus energijos" valdybos narys, Lietuvos elektros energijos gamintojų asociacijos prezidentas. 2011–2015 m. – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2013 m. – energetikos viceministras.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| ***Visiška tamsa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Pitch Black |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | David Twohy |
| Scenaristas (-ai) | Jim Wheat |
| Vaidina | Vin DieselRadha Mitchell |
| Metai | 2000 |
| Žanras | fantastinis, Veiksmo |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | anglų, arabų |
| Biudžetas | 23 000 000 dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Visiška tamsa** (angl. *Pitch Black*), arba **Ridiko kronikos: Visiška tamsa** (*The Chronicles of Riddick: Pitch Black*) – 2000 m. JAV mokslinės fantastikos filmas. Režisierius – David Twohy. Filmas pasakoja apie kosmoso ekspediciją, atsidūrusią svetimoje planetoje.

2004 m. sukurtas filmo tęsinys „Ridiko kronikos".

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas vaizduoja tolimą ateitį. Kosminio erdvėlaivio ekspedicija patiria susidūrimą su asteroidu ar kometa ir turi avariniu būdu nusileisti artimiausioje planetoje. Išsigelbsti 12 žmonių, kurie privalo išgyventi nesvetingoje dykumų planetoje. Tarp išsigelbėjusių yra ir pavojingas nusikaltėlis Richard B. Riddick (gabentas į kalėjimą), kuris avarijos metu ištrūksta į laisvę. Pirmojoje filmo dalyje žmonės, kepinami alinančio karščio, ieško civilizacijos prieglobsčio, konfliktuoja tarpusavyje. Visus kausto baimė dėl neprognozuojamo Ridiko elgesio. Herojai randa žmonių apleistus įrengimus, bei neveikiantį kosminį laivą. Tačiau greitai paaiškėja, kad žmonės planetoje ne vieni: paslaptingai dingsta vienas iš išsigelbėjusių. Pradžioje kaltinamas Ridikas, tačiau paaiškėja, kad čia planetoje yra daug pavojingesnių padarų. Tik sutemus, planetos gyvūnai (milžiniški vabzdžiai) milijoniniais būriais išlenda iš savo požeminių urvų ir pradeda kelti grėsmę žmonėms. Šie sutvėrimai bijo tik vieno – šviesos. Žmonės nusprendžia nelikti pastogėje, kur juos anksčiau ar vėliau ištiktų mirtis, o surinkę baterijas iš seno laivo, reikalingas pakilti, patraukia per nesvetingą dykumą. Jiems padeda Ridiko sugebėjimas matyti tamsoje (turi akių implantus). Jie naudojasi silpna šviesa atbaidyti ateivius, bet ši greit užgęsta ir padarai užpuola žmones. Išlieka gyvi tik 4 žmonės. Jiems pavyksta pasiekti laivą, tačiau Carolyn žūsta gelbėdama Ridiką.

Aktoriai
--------

| Aktorius | Vaidmuo |
| --- | --- |
| Vin Diesel | Richard B. Riddick |
| Radha Mitchell | Carolyn Fry |
| Cole Hauser | William J. Johns |
| Keith David | Abu „Imam" al-Walid |
| Lewis Fitz-Gerald | Paris P. Ogilvie |
| Claudia Black | Sharon „Shazza" Montgomery |
| Rhiana Griffith | Jack / Jackie |
| John Moore | John „Zeke" Ezekiel |
| Simon Burke | Greg Owens |
| Les Chantery | Suleiman |
| Sam Sari | Hassan |
| Firass Dirani | Ali |
| Vic Wilson | kapitonas Tom Mitchell |
| Angela Moore | žuvusi ekspedicijos dalyvė |
**Algimantas Totilas** (g. 1934 m. balandžio 19 d. Ukmergėje) – smuikininkas, kalbininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Vokiečių okupacijos metais pradėjo lankyti mokyklą Mažeikiuose, 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją ir apsigyveno Ingolstadte. Čia Algimantą mokė smuikuoti buvęs Mažeikių orkestro dirigentas Juozas Remys.

1949 m. emigravęs į JAV, A. Totilas keletą mėnesių gyveno netoli Waterbury, CT, o vėliau apsistojo Omahoje, NE. Lankė gimnaziją ir tęsė smuiko studijas pas pedagogą R. Fredicksoną, griežė pirmuoju smuiku gimnazijos simfoniniame orkestre (vienerius metus buvo smuikų koncertmeisteris), kornetu grojo ir pučiamųjų orkestre. Surengė smuiko rečitalį Omahos Joslyno muziejuje.

Baigęs gimnaziją, 1953 m. įstojo į Omahos universitetą ir metus studijavo kompoziciją bei klausos lavinimą. Susidomėjęs ispanų ir vokiečių kalbomis, 1957 m. baigė kalbų studijas Omahos universitete. 1957 ir 1964 m. lankėsi Meksikoje – magistro laipsnį gavo *La Universidad Interamericana, Saltillo, Coahuila, Mexico*.

Nuo 1960 m. mokė ispanų ir vokiečių kalbų Papilliono gimnazijoje, o 1964–1994 m. ispanų kalbą dėstė Burke gimnazijoje Omahoje.

Nuo 1976 m. – Omahos lietuvių mišriojo choro (30–35 dalyviai) „Rambynas" meno vadovas ir dirigentas. Choras kiekvieną sekmadienį gieda Šv. Antano bažnyčioje, dalyvauja dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose, koncertuoja kaimyninėse lietuvių kolonijose, dalyvauja radijo ir televizijos laidose. Pažymėtinas 1983 m. „Rambyno" religinės muzikos koncertas Šv. Antano bažnyčioje ir 1987 m. koncertas Šv. Cecilijos katedroje, minint Lietuvos krikščionybės 600 metų jubiliejų. Chorui padeda asistentė ir solistė Irena Šarkaitė, vargonininkės Aldona Agurkytė, Dana Šalkauskaitė bei kitos muzikės. „Rambyno" choristai parengti 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Vismaro įlankos vieta Meklenburgo įlankoje
**Vismaro įlanka** (vok. *Wismarer Bucht*) – pietvakarių Baltijos įlanka Meklenburgo-Priešakinės Pomeranijos pakrantėje (Vokietija), sudaryta iš kelių smulkesnių įlankų. Pati Vismaro įlanka yra dar didesnės Meklenburgo įlankos pietų centrinė dalis. Vismaro įlanka gerai apsaugota nuo vėjų ir bangų, todėl laikoma vienu geriausių natūralių uostų Baltijos jūroje, kuris seniau buvo daugelio jūrų laivybos maršrutų galutinis taškas. Apie 1910 m. laivyba ėmė menkti, nes šiuolaikiniams transportiniams laivams Vismaro įlanka ėmė darytis per sekli (mažiausias gylis – 5 m). Šiais laikais Vismaro įlanka dėl saugumo ir seklumo patraukli povandeninei archeologijai.

Vismaro įlanka eina iš pietryčių į šiaurės vakarus, jos ilgis šia kryptimi apie 22 km. 
Vismaro įlanką sudaro platus kanalas ir piečiau jų esančios keturios mažesnės įlankos, atskirtos viena nuo kitos kyšulių: 

* kanalas *Breitling* - kanalas tarp Pėlio salos pietinio kranto ir Vokietijos žemyno kranto kyšulių, ribojančių mažąsias Vismaro įlankos įlankas, galiukų.
* Boltenhageno įlanka (vok. *Boltenhagenbucht*) – kraštinė įlanka Vismaro įlankos šiaurės vakaruose.
* Volenbergerio įlanka (vok. *Wohlenberger Wiek*) – antroji įlanka, nuo Boltenhageno įlankos atskirta Tarnevicerio kyšulio (vok. *Tarnewitzer Huk*).
* Egerso įlanka (vok. *Eggers Wiek*) – trečioji įlanka, nuo šiaurės vakaruose esančios Volenbergerio įlankos atskirta *Hohe Wieschendorfer Huk* kyšulio.
* vidinė įlanka – ketvirtoji įlanka, esanti labiausiai pietryčiuose. Joje yra Valfišo (vok. *Walfisch*) salelė.
* Kirchzės įlanka (vok. *Kirchsee*) – penktoji įlanka Pėlio saloje, esanti šiauriau Breitlingo kanalo.

Pėlio salos atžvilgiu Vismaro įlanka yra vakaruose, pietvakariuose ir pietuose. 

Pagrindinis Vismaro įlankos uostas yra Vismaras (vok. *Wismar*), kuris 20 km ilgio geležinkelio linija sujungtas su Šverinu.

* Breitlingo kanalas (sąsiauris tarp Pėlio salos ir žemyno)
* Volenbergerio įlankos pakrantė
* Laivas Vismaro reide (1961 m.)
* Į Vismaro įlankos krantą išmestas gelžbetoninis laivas

Nuorodos
--------

1. ↑  „Wismar". *1911 Encyclopædia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2008-05-08.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vismaro įlanka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| *Comédie-Française* |
|  
Pagrindinis „Comédie-Française" teatras – „Salle Richelieu" |
| Šūkis | *Simul et singulis* |
| Įkurta | 1680 m. |
| Įkūrėjas | Liudvikas XIV |
| Tipas | Teatras |
| Būstinė | Paryžius, Prancūzija |
| Koordinatės | 48°51′49″š. pl. 2°20′10″r. ilg.﻿ / ﻿48.8635°š. pl. 2.3362°r. ilg.﻿ / 48.8635; 2.3362Koordinatės: 48°51′49″š. pl. 2°20′10″r. ilg.﻿ / ﻿48.8635°š. pl. 2.3362°r. ilg.﻿ / 48.8635; 2.3362 |
| Tinklalapis | www.comedie-francaise.fr |

„**Comédie-Française**" arba „**Théâtre-Français**" – vienas iš nedaugelio valstybinių teatrų Prancūzijoje. Tai vienintelis valstybinis teatras, turintis savo aktorių kompaniją. Pagrindinė įmonės vieta yra „Salle Richelieu". Teatras yra Karališkųjų rūmų komplekso, esančio 2 rue de Richelieu, André-Malraux aikštėje, 1-ojoje Paryžiaus apskrityje, dalis.

Teatras taip pat buvo žinomas kaip „Théâtre de la République" (Respublikos teatras) ir „La maison de Molière" (Moljero namas). Pastarąjį pavadinimą jis gavo iš žinomiausio dramaturgo, siejamo su „Comédie-Française", Moljero trupės. Jis buvo laikomas prancūzų aktorių globėju. Jis mirė septynerius metus prieš tai, kai „La maison de Molière" buvo pervadintas į „Comédie-Française", o kompanija ir toliau buvo populiariai žinoma ankstesniu pavadinimu dar ilgai po oficialaus pavadinimo pakeitimo.

„Comédie-Française" šiandien turi 3 000 kūrinių repertuarą ir tris teatro vietas Paryžiuje („Salle Richelieu", „Théâtre du Vieux-Colombier" ir „Studio-Théâtre").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *„Paryžiaus vietovardžiai". Lietuvos literatūros vertėjų sąjunga. Nuoroda tikrinta 2022-05-22.*
2. ↑  *„Comédie-Française". Encyclopedia Americana. 1920.*
Koordinatės: 55°41′08″š. pl. 21°10′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.6855873°š. pl. 21.175149°r. ilg.﻿ / 55.6855873; 21.175149

|  Klaipėdos šv. kankinių Veros, Nadeždos ir Liubovės bei jų motinos Sofijos cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святых мучениц Веры, Надежды и Любови и матери их Софии |
| **Dekanatas** | Klaipėdos stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos miestas |
| **Gyvenvietė** | Klaipėda |
| **Adresas** | Debreceno g. 48 |
| **Pastatyta** | 1995 m. |

Paradinis įėjimas ir ikona
**Klaipėdos Šv. kankinių Veros, Nadeždos ir Liubovės bei jų motinos Sofijos šventykla** stovi Klaipėdoje.

Istorija
--------

Šventyklos patalpos įrengtos 1995 metais tuometėje Andrejaus Rubliovo pagrindinėje mokykloje. 2014 m. mokykla reorganizuota ir iškeldinta, atsilaisvinusiose patalpose įsikūrė socialines paslaugas teikiančios įstaigos.

Parapijoje yra 150 tikinčiųjų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokykloje – socialinių paslaugų telkinys

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
* Cerkvės puslapis
| ***Omaras pusryčiams*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Aragosta a colazione |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Giorgio Capitani |
| Scenaristas (-ai) | Laura ToscanoClaude Brasseur |
| Metai | 1979 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Omaras pusryčiams** (it.  *Aragosta a colazione*) – 1979 m. Italijoje sukurta komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Unitazų pardavėjui Enriko nesiseka: gresia eilinis atleidimas iš darbo, jei per dieną jis nesudarys nei vieno sandorio (tai jam nepavyksta jau pusę metų), o žmona Matilda, dirbanti padavėja, priversta papildomai uždarbiauti vogdama iš kapinių gėles. Po nepavykusios savižudybės Enriko pamato laikraštyje skelbimą, kad į miestą atvyko turtinga gėlių augintoja Karla Spinozi su vyru Mario, buvusiu Enriko suolo draugu. Nusprendęs, kad tik draugas gali jį išgelbėti nuo darbo netekimo, jis leidžiasi šio ieškoti.

Tuo metu Mario, visiškai priklausomas nuo turtingos žmonos, šiai išvykus leidžia laiką su stiuardese Monika. Enriko pasirodymas jo visai nesudomina ir buvusį draugą jis užpjudo šunimi. Netrukus po to jam paskambina žmonos sekretorė ir praneša, kad dėl streiko lėktuvo skrydis buvo atidėtas ir Karla grįžta namo. Mėgindamas išsisukti iš padėties, Mario susitaiko su Enriko ir net pasirašo sutartį nupirkti iš jo 30 unitazų, jei šis ir Monika sutiks trupam suvaidinti jaunavedžius jo draugus.

Grįžusi namo Karla ima organizuoti svarbų vakarėlį ir į jį pakviečia Mario draugus. Enriko nori greičiau sprukti, tačiau Monika nesutinka ir jie lieka. Aptarnauti svečius Karla nusamdo restoraną, kurio komandoje pasirodo esanti ir Matilda. Prasideda eilė nesusipratimų: Mario stengiasi nors trumpam likti dviese su Monika, Enriko slapstosi, kad žmona jo neatpažintų, o Karla mėgina sudaryti svarbų sandėrį su pakviestu vokiečių verslininku. Galiausiai, kai tiesa išaiškėja, Karla išvaro Mario iš namų, Monika šio nepriima, Matilda susipyksta su Enriko ir šis lieka gyventi pas Karlą. 

Po kuriam laikui po bendro Karlo ir Enriko gyvenimo kartu (jie abu nepatenkinti, Enriko paslapčia lankosi pas žmoną, o Karla susitikinėja su Mario), ji nusprendžia prašyti Matildos, kad ši priimtų savo buvusį vyrą atgal...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Enrico Montesano – Enriko Tuči
* Silvia Dionisio – Matilda Tuči
* Claude Brasseur – Mario Spinozi
* Claudine Auger – Karla Spinozi
* Janet Agren – Monika
* Letizia D‘Adderio – Domitila Tuči

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello – specialus apdovanojimas (E. Montesano)
Montuojamas CMS (2005 m. balandžio mėn.).

  

**Kompaktiškas miuonų solenoidas** (angl. *Compact Muon Solenoid, CMS*) – vienas iš dviejų didelių bendros paskirties dalelių detektorių (ir vienas iš šešių detektorių), montuojamų Didžiajame hadronų priešpriešinių srautų greitintuve, CERN centre. Apie 2600 žmonių iš 183 institutų ir universitetų prisideda prie detektoriaus statymo. CMS bus įkurdintas požeminėje salėje Cessy (Prancūzija), užbaigtas turės cilindro formą, bus 21,5 metro ilgio ir 15 metrų pločio bei svers apie 12 500 tonų.

Tikslai
-------

Pagrindiniai eksperimento tikslai:

* tyrinėti fiziką teraelektronvoltų skalėje;
* atrasti Higso bozoną;
* ieškoti fizikos įrodymų už Standartinio modelio, pvz. supersimetrijos;
* tyrinėti sunkiųjų jonų susidūrimus.

Konstrukcija
------------

CMS suprojektuotas kaip bendros paskirties detektorius, gebėsiantis įvairiapusiškai tyrinėti protonų susidūrimus itin aukštose (teraelektronvoltų eilės) energijose. Detektorius susideda iš kelių posistemių, kurie suprojektuoti apskaičiuoti fotonų, elektronų, miuonų ir kitų susidūrimų produktų energiją ir judesio kiekį. Pačioje CMS gilumoje yra silikoninis pėdsekys, aplinkui – scintiliatorinis elektromagnetinis bei hadronų kalorimetrai. Visa tai gaubia didelis solenoidas, kuris kuria galingą (centre iki 4 teslų) magnetinį lauką. Aplink šį magnetą išdėstyti miuonų detektoriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *CMS Outreach: CMS Institutes[neveikianti nuoroda]*. Nuoroda tikrinta 2007-10-20.
2. 1 2 3  *CMS Outreach. Detector Information: Physics Performance Archyvuota kopija 2007-10-09 iš Wayback Machine projekto.*. Nuoroda tikrinta 2007-10-20.

Nuorodos
--------

* Oficiali CMS svetainė
* CMS Outreach Archyvuota kopija 2007-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* CMS Times Archyvuota kopija 2008-05-22 iš Wayback Machine projekto.
* CERN vaizdo medžiaga apie CMS
* Panoraminis CMS ir patalpos vaizdas Archyvuota kopija 2007-07-09 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDidysis hadronų priešpriešinių srautų greitintuvas (Large Hadron Collider) |
| --- |
|  |
| Eksperimentai | 

ALICE •
ATLAS •
CMS •
LHCb •
LHCf •
TOTEM
 |  |
|  |
| Pagalbiniai greitintuvai | 

Tiesiniai p ir Pb •
Protonų sinchrotrono stiprintuvas •
Protonų sinchrotronas •
Super protonų sinchrotronas
 |
|  |
| Kita | 
LHC@home |

 |
**Omnipol** (ček. *OMNIPOL a.s.*) - Čekijos kompanija, prekiaujanti karine, aviacijos ir pramonės įranga.

Omnipol yra tarpininkė tarpvalstybiniuose sandoriuose, prekiaujant karine sausumos ir aviacijos technika su įvairiomis pasaulio šalimis.

Istorija
--------

Kompanija buvo įkurta 1934 m. kaip prekybinė kompanija, pardavinėjusi Škodos gamyklų (*Škodovy závody*; Pilzenas) produkciją. Kompanija turėjo prekybinius atstovus daugiau kaip 60 pasaulio šalių, todėl sėkmingai prekiavo ne tik karinės, bet ir kitokios Čekoslovakijos pramonės gaminiais.
>br>Antrasis pasaulinis karas nutraukė kompanijos veiklą.

6-ojo dešimtmečio antroje pusėje *Omnipol* prekinis ženklas buvo atgaivintas, įkurta nauja kompanija tokiu pačiu pavadinimu. Naujoji kompanija pradžioje daugiausia prekiavo medžiokliniais ir sportiniais šautuvais, civiliniais lėktuvais. Vėliau *Omnipol* buvo įgaliota prekiauti (stebint valstybės institucijoms) ir karinėmis bei saugos sistemomis. Paskutinį XX a. dešimtmetį parduodamų prekių spektras plėtėsi, ir dabar apima ne tik sausumos kariuomenės ir karo aviacijos sistemas, bet ir maisto perdirbimo ir tekstilės pramonių mašinas, vykdo aplinkos apsaugos projektus, nuomoja transporto priemones ir įrangą.

Veikla
------

*Omnipol* kompanija, prekiaudama užsienyje, atstovauja keliasdešimties Čekijos kompanijų komercinius interesus. *Omnipol* tradiciškai tiekia užsienio valstybėms ginkluotosioms pajėgoms, policijai bei civilinei gynybai skirtus gaminius bei paslaugas. Ši kompanija taip pat yra pačios Čekijos kariuomenės ir policijos tiekėjas. *Omnipol* kompanija yra vienu iš Čekijos respublikos Gynybos pramonės asociacijos (*Association of the Defence Industry*) narių steigėjų.

Omnipol prekiauja:

* Vikšrinėmis ir ratinėmis karinėmis mašinomis:
* Tiltatiesėmis ir inžinerijos mašinomis
* Pėstininkų ginklais ir šaudmenimis
* Branduolinės, biologinės ir cheminės gynybos įranga
* Civiliniai ir kariniai orlaiviais, nepilotuojamais lėktuvais.
* Asmeniniais ir orlaivių stabdymo parašiutais.
* Skrydžių simuliatoriais ir treniravimo įranga
* Komponentais ir atsarginėmis dalimis.
* Alaus ir kitų gėrimų gamybos įranga
* Maisto perdirbimo įranga
* Metalo formavimo mašinomis,

• ir kt.

Nuorodos
--------

* OMNIPOL a.s. Archyvuota kopija 2009-04-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Rokas Kostiuškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1990 m. |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Oro balionų sportas |
|  |
| Alma mater | VU |
| Žinomas (-a) už | Europos čempionas |

| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Oro balionų sportas |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2013 m. Vloclavekas |  |
| Pasaulio jaunimo čempionatas |
| **Auksas** | 2012 m. Marijampolė |  |

**Rokas Kostiuškevičius** – Lietuvos oro balionų sporto pilotas. Europos čempionas.

Biografija
----------

2009 m. Europos čempionate užėmė 37-ą vietą.

2012 m. pasaulio jaunimo čempionas. Tais pačiais metais pasaulio suaugusiųjų čempionate sportininkas užėmė 27-ą vietą.

2013 m. Kostiuškevičius 18-ajame Europos čempionate surinko 14035 taškus ir pelnė pirmąją vietą. Nuo antroje vietoje likusio jo tėvo Rimo Kostiuškevičiaus jis atsiplėšė 160 taškų.

Treneris - R. Komža.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sūnui ir tėvui Kostiuškevičiams - Europos karšto oro balionų čempionato auksas ir sidabras!
**Omar Sívori**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Enrique Omar Sívori |
| Gimimo data | 1935 m. spalio 2 d. |
| Gimimo vieta | San Nikolasas, Argentina |
| Mirties data | 2005 m. vasario 17 d. (69 metai) |
| Ūgis | 1,63 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | *baigęs karjerą* |
| **Pozicija** | Puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1954-19571957-19651965-1969 | River PlateJuventusSSC Napoli | 63 (29) 215 (134) 63 (12) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1956–19571961–1962 | Argentina ArgentinaItalija Italija | 19 (9)9 (8) |
|  Treniruotos komandos |
| 1969–197019721972–19731979 | Rosario Central EstudiantesArgentina Argentina Racing |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Enrikė Omaras Sivoris** (1935 m. spalio 2 d. – 2005 m. vasario 17 d.) – Argentinos ir Italijos futbolininkas bei treneris; vienas iš geriausių savo kartos žaidėjų.

Puikiai valdė kamuolį, nors ir žemas (163 cm), būdavo greitas, puikiai gindavosi, mokėdavo perimti kamuolį.

Karjerą pradėjo River Plate klube, kuriame pelnė 29 įvarčius per 63 rungtynes. „Juventus" jį nusipirko 1957 m. Čia jis greitai tapo vienu pagrindinių „Juventus" žaidėjų ir vienu geriausių Europoje. Čia žaidė 8 metus ir per juos įmušė 134 įvarčius. Tai ketvirtas „Juventus" rezultatas istorijoje. 1965 m. perėjo į „SSC Napoli" klubą, kuriame po 4 metų baigė karjerą.

Žaidė už Argentinos (19 rungtynės; 9 įvarčiai) ir Italijos (9 rungtynės; 8 įvarčiai) nacionalines rinktines; atstovaudamas Italiją dalyvavo 1962 m. pasaulio čempionate.

2004 m. Omaras Sivoris Pelės buvo įtrauktas į FIFA šimtmečio geriausių pasaulio žaidėjų sąrašą.

Laimėjimai
----------

### Klubiniai

River Plate
* Primera División (3): 1955, 1956, 1957

Juventus
* Serie A (3): 1957–58, 1959–60, 1960–61
* Coppa Italia (2): 1958–59, 1959–60
* Coppa delle Alpi (1): 1963

Napoli
* Coppa delle Alpi (1): 1966

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Čilė 1962 | I etapas | 2 | 0 | - | - | - |
| **Žemyno čempionatai** |
| Urugvajus 1956 | 3 vieta | 4 | 1 | - | - | - |
| Peru 1957 | 1 vieta | 5 | 3 | - | - | - |

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**BBS** (sutr. iš angl. *Bulletin board system*, liet. *Elektroninė skelbimų lenta*) yra kompiuterinė sistema su programine įranga, leidžiančia prisiskambinti ir, naudojant terminalinę programą, atsisiųsti arba įkelti bylas, skaityti naujienas, „plepėti" (angl. *chat*), keistis žinutėmis ir net žaisti žaidimus. Buvo labai paplitusios XX amžiaus 9-10 dešimtmečiais. Šiuo metu jas beveik išstūmė internetas ir internetiniai forumai.

BBS Lietuvoje
-------------

BBS buvo glaudžiai susiję su nekomerciniu Fidonet tinklu. Didžioji dalis BBS buvo *Fidonet* mazgai. Iki 1991 m. balandžio 11 d. Lietuvos teritorijoje veikę mazgai buvo Estijos regiono sąrašuose. Buvo įkurtas atskiras Lietuvos regionas su numeriu 47, jo koordinatoriais buvo išrinkti Žygimantas Čepaitis, Šarūnas Končius, Svajūnas Laukineitis. 2009 metų spalio 2-ąją Fidonet Lietuvos regionas nustojo egzistuoti.

Papildomą „vertę" turėjo kelias linijas palaikę BBS, leidę tiesiogiai bendrauti skirtingais kanalais prisijungusiems naudotojams. 

### Administravimas

BBS stočių administratoriais (IT žargonu – „SysOpai") buvo Žygimantas Čepaitis, Jonas Marozas, Martynas Buožis, Šarūnas Končius, Dainius Valeiša, Svajūnas Laukineitis, Darius Liaugaudas, Giedrius Vegys, Jaroslavas Perepelica, Edvard Filistovic, Pranas Slušnys, Martynas Majeris, Algimantas Kantautas, Romas Pumpalavičius, Algis Kavaliauskas, Albertas Slavinskis, Mindaugas Laučius, Dainius Urbanavičius, Laurynas Butkus, Jonas Jasas, Gintaras Vedeikis, Andrius Šemeškevičius.

BBS kiekis 1997-98 m. pradėjo sparčiai mažėti. 1998 m. rudenį dar gyvavo 73 *Fidonet* tinklo Lietuvos regiono mazgai.

BBS turėjo ir kai kurios kompanijos (pvz. „Stekas", "Saitai"), jas naudoję savo produktų palaikymui ir ryšiui su vartotojais.

BBS pakeitimas interneto paslaugomis
------------------------------------

BBS naudojimą sumažino sparčiai plintantis internetas. Procesą pagreitino „Telekomo" privatizavimas (1998 m.) ir vietinių telefono skambučių apmokestinimas.

IPC centre įsikūrusi BBS, savo veikloje naudojusi Relcom tinklo naujienų grupes, vėliau tapo interneto paslaugas teikiančia įmone „Elneta".