recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Opstainio II piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis |
| 

Opstainio II piliakalnisOpstainio II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°5′10.6″ š. pl. 22°7′33.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.086278°š. pl. 22.125972°r. ilg.﻿ / 55.086278; 22.125972Koordinatės: 55°5′10.6″ š. pl. 22°7′33.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.086278°š. pl. 22.125972°r. ilg.﻿ / 55.086278; 22.125972 |

 |
| Vieta | Pagėgių savivaldybė |
| Seniūnija | Vilkyškių seniūnija |
| Aukštis | 4–8 m |
| Plotas | 19x19 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Registro Nr. | AR1108/ 23810, 20525, 3385 /A507KP |

**Opstainių II piliakalnis su gyvenviete**, *Opstė* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 20525) Pagėgių savivaldybės teritorijoje, Vilkyškių seniūnijoje, Opstainio kaime. Pasiekiamas keliu Vilkyškiai – Šereiklaukis Opstainyje pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir pavažiavus 250 m, yra į dešinę nuo keliuko.

Vaizdas nuo tvenkinio pusės
Informacinė lenta netoli kelio
Rodyklė kelyje  **4229**  Vilkyškiai–Bitėnai–Panemunė

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas mažo bevardžio upelio dešiniajame krante 1,5 km į pietus nuo Opstainių pirmojo piliakalnio. Aikštelė apskrita, 19 m skersmens, 2 m aukštesniu pietiniu kraštu - greičiausiai nuskleisto pylimo vieta. Šlaitai statūs, 4-­8 m aukščio.

Piliakalnio šiaurinė dalis nuslinkusi. Piliakalnis apaugęs pavieniais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.: 612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Pietinėje ir rytinėje pusėse, 0,2 ha dydžio plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos, molio tinko. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Birštoniškių piliakalnis 12 km | Vartūliškių piliakalnis 7 km  Opstainių I piliakalnis 1,5 km | Kiukiškių piliakalnis 28 km |  |
| Rambynas 6 km |  | Meškininkų piliakalnis 35 km |
| Ragainės piliakalnis 8,5 km | Šereitlaukio II piliakalnis 3,5 km | Kalnėnų piliakalnis 35 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 23810 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t.2 p. 182 (Nr. 822)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.182
* Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1938. p. 192.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Beer Ševa*באר שבע* |
| --- |
|  |
|  |
| 

Beer ŠevaBeer Ševa

31°14′00″ š. pl. 34°47′00″ r. ilg.﻿ / ﻿31.23333°š. pl. 34.78333°r. ilg.﻿ / 31.23333; 34.78333﻿ (Beer Ševa)Koordinatės: 31°14′00″ š. pl. 34°47′00″ r. ilg.﻿ / ﻿31.23333°š. pl. 34.78333°r. ilg.﻿ / 31.23333; 34.78333﻿ (Beer Ševa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Izraelio vėliava Izraelis |
| **Apskritis** | Pietų apskritis (Izraelis) |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 194 800  |
|  |
|  **Vikiteka** | Beer Ševa |
|  |
| **Kirčiavimas** | Beèr Ševà |

**Beer Ševa** (arba ***Beršeba***; arab. بِئْرْ اَلْسَبْعْ = *Bir' as-Sabi*) – miestas pietiniame Izraelyje, Negevo dykumoje. Pietų apskrities administracinis centras. Mieste yra Ben Guriono universitetas, 3 koledžai, Sorokos ligoninė. Apylinkėse vystoma drėkinamoji žemdirbystė. Keramikos, chemijos, statybinių medžiagų pramonė.

Istorija
--------

Beer Ševos pavadinimas iš hebrajų k. ir reiškia „gerasis septynetas". Miestas egzistavo jau nuo antikinių laikų. Daug kartų sugriautas ir atstatytas. Beer Ševa garsi tuo, kad čia, pasak Senojo Testamento, sudaryta Abimelecho ir Abraomo sąjunga. Visais laikas tai buvo svarbus transporto ir prekybos mazgas. Miestą buvo užėmę ir egiptiečiai, ir kryžiuočiai, ir arabai. Šiais laikais mieste gyvena daugiausia žydai imigrantai iš Rusijos bei beduinai.

Sportas
-------

* Hapoel Be'er Sheva FC (futbolas)
| Pašventupio piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pašventupio piliakalnisPašventupio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°42′6.3″ š. pl. 24°4′2.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.701750°š. pl. 24.067250°r. ilg.﻿ / 54.701750; 24.067250Koordinatės: 54°42′6.3″ š. pl. 24°4′2.1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.701750°š. pl. 24.067250°r. ilg.﻿ / 54.701750; 24.067250 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Ašmintos seniūnija |
| Aukštis | 10­-12 m |
| Plotas | 5,5x5,5 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1953 |
| Registro Nr. | AR840 / 22585, 22586, 5526 / A162KP |

**Pašventupio piliakalnis su gyvenviete**, *Vangai* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22586) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Pašventupio Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Ašminta – Pakuonis, yra 50 m į kairę vakaruose, pravažiavus Šventupę.

Piliakalnis
-----------

Pirmasis piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto slėnio pakraštyje, Šventupės dešiniajame krante. Aikštelė apvali, 5,5 m skersmens, žemesniu rytiniu kraštu. Jos šiaurės vakaruose krašte supiltas 6 m aukščio, 22 m pločio pylimas, kurio žemėjantys iki 0,3 m aukščio, 4,5 m pločio galai juosia visą aikštelę. Už pylimo iškastas 27 m pločio, 2 m gylio puslankio formos griovys. Šlaitai statūs, 10­-12 m aukščio.

Vakarinis šlaitas dirvonuoja, aikštelė apaugusi lapuočiais. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 67 000 m².

Tyrimai
-------

1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

Gyvenvietė
----------

Rytinėje piliakalnio papėdėje, 5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos ir žiestos keramikos. 440 m į rytus stūkso Pašventupio II piliakalnis.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Sabalėnų piliakalnis 5,5 km | Bačkininkėlių piliakalnis 5 km | Darsūniškio piliakalnis 5 km  Migonių piliakalnis 8,5 km |  |
| Griešių piliakalnis 41 km |  | Palapainės piliakalnis 9 km  Pašventupio II piliakalnis 0,44 km |
| Mačiūnų piliakalnis 9 km  Pačiudiškių piliakalnis 11 km | Pagaršvio piliakalnis 5 km | Pelekonių I piliakalnis 5 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 130 (Nr. 553)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.161
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.61
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 130-­131.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pašventupys I
| Pietų Paraiba |
| --- |
| Pietų Paraiba Žakarėjaus savivaldybėje Pietų Paraiba Žakarėjaus savivaldybėje |
| **Ilgis** | 1120 km |
| **Baseino plotas** | 56 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1118 m³/s |
| **Ištakos** | Brazilijos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pietų Paraiba |

**Pietų Paraiba** (port. *Rio Paraíba do Sul*) – upė rytų Brazilijoje, San Paulo, Minas Žeraiso ir Rio de Žaneiro valstijose. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Sera do Maro kalnagūbryje, susiliejus Paraitingos ir Paraibunos upėms ties Paraibunos miestu (į rytus nuo Moži das Kruzeso. Aukštupyje vinguriuoja į šiaurės vakarus, vėliau pasuka į šiaurės rytus ir teka Sera do Maro pašlaitėmis. Įteka į Atlanto vandenyną ties San Žuan do Bara.

Didžiausi intakai – Žaguaris, Bukira, Paraibuna, Piabanja, Pomba, Muriaė.

Ant upės įrengta Ilja dos Pomboso užtvanka su tvenkiniu. Vaga slenkstėta. Vandeningiausia vasarą, sekliausia gegužę–spalį. Pietų Paraiba laivuojama atskiruose vidurupio ruožuose ir ~250 km ruože žemupyje. Upės slėnis tankiai gyvenamas, juo eina pagrindinės transporto arterijos tarp San Paulo ir Rio de Žaneiro. Didžiausi miestai prie Pietų Paraibos: Žakareji, San Žozė dos Kamposas, Taubatė, Pindamonjangaba, Gvaratingeta, Kruzeiras, Bara Mansa, Volta Redonda, Bara do Pirajus, Tres Riosas, Sapukaja, San Fidelis, Kampos dos Goitakazesas.

* Pietų Paraiba ties Kampos dos GoitakazesuPietų Paraiba ties Kampos dos Goitakazesu
* Pietų Paraiba ties Tres RiosuPietų Paraiba ties Tres Riosu
* Ties AparesidaTies Aparesida

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paraíba do Sul River*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  *Paraíba do Sul, Rio Paraíba do Sul (Pietų Paraibà)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 329
4. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK229 |
| --- |
| **Aristava-Cinkiškiai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 31,44 km |
| Pradžia | Aristava |
| Pabaiga | Cinkiškiai |
| Apskritys | Kauno |
| Miestai | Kėdainiai |
|  |
| Kelias KK229 ties Kampais |

**KK229** – krašto kelias, jungiantis Aristavą ir Cinkiškius. Kelio ilgis – 31,44 kilometro.

Kelias prasideda netoli Aristavos, atsišakodamas nuo  **A8**  Panevėžys–Aristava–Sitkūnai  plento. Eina pietvakarių kryptimi per Kėdainių rajoną. Kėdainius kerta kaip pagrindinė miesto gatvė – J. Basanavičiaus gatvė. Toliau eina pro Josvainių ir Juodkaimių gyvenvietes. Pati kelio pabaiga patenka į Kauno rajoną. Netoli Cinkiškių kaimo praeina po  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  magistrale, kuri laikoma KK229 pabaiga. Toliau KK229 pavirsta rajoniniu keliu ir eina į Vilkiją.

Kelias kerta Malčiaus, Dotnuvėlės, Smilgos, Šušvės, Aluonos upes.

Istorija
--------

Kelias pastatytas tarpukaryje kaip Aukštaičių plento dalis. 

Ilgą laiką kelias KK229 buvo  **E67**  kelio dalis. Todėl keliu per patį Kėdainių centrą eidavo gausios sunkiasvorių automobilių kolonos. 2003 m. nutiesus *Via Baltica* aplinkkelį eismo apimtys keliu sumažėjo, šiam kelio ruožui suteiktas krašto kelio statusas. Už Kėdainių, sankryžoje su  **144**  Jonava–Kėdainiai–Šeduva  keliu įrengtas žiedas.

* Kelias KK229 ties Kėdainių pietiniu pakraščiuKelias KK229 ties Kėdainių pietiniu pakraščiu
* Kelias prie Cinkiškių (vaizdas nuo magistralės viaduko)Kelias prie Cinkiškių (vaizdas nuo magistralės viaduko)
* Sankirta su keliu  1940  Vareikoniai–Panevėžiukas–GaižuvėlėSankirta su keliu  **1940**  Vareikoniai–Panevėžiukas–Gaižuvėlė

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
Koordinatės: 55°47′17″š. pl. 21°16′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.7879727°š. pl. 21.2827346°r. ilg.﻿ / 55.7879727; 21.2827346

|  Plikių evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Plikiai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1896 m. |

**Plikių evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų bažnyčia Plikiuose, Klaipėdos rajone. Įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Savarankiška vietos liuteronų bendruomenė įkurta 1891 m. Ją sudarė iš viso 25 kaimai, anksčiau priklausę Kretingalės bei Klaipėdos laukininkų parapijoms. Plikių parapija nebuvo didelė: 1900 m. jai priklausė 2 700 žmonių (iš jų lietuvininkų apie 2 000, arba 74%), 1921 m. – 2 730, 1926 m. – 2 600 ir 1936 m. – 2 800.

Pirmasis kunigas – Feliksas Žemaitaitis, kurio pastangomis pradėti kunigo namo bei bažnyčios statybos darbai. Tai neogotikos stiliaus, vienabokštė, raudonų plytų bažnyčia, Prūsijos gotikos interpretacija. Jos pagrindinio fasado kampe – kvadratinis bokštas su aukšta smaile. Iškilo 1896 m. greta kelio Klaipėda-Jokūbavas. Bokštas kiek atitrauktas į kairę, dviejų navų stačiakampę vidaus erdvę dengia plokščios lubos, palei sienas suprojektuoti kūrai, gale įrengti vargonai. Sakykla atskira, ji dešinėje pusėje. Prie sienos pritvirtintos plokštės su ilgoku sąrašu parapijiečių, žuvusių Pirmajame pasauliniame kare. Bažnyčia turėjo du varpus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 16030 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Plikių evangelikų liuteronų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Plikių parapija Archyvuota kopija 2013-09-02 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK190 |
| --- |
| **Biržai-Germaniškis** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 21,68 km |
| Pradžia | Biržai |
| Pabaiga | Germaniškis |
| Apskritys | Panevėžio |
|  |
| Įvažiuojant į Germaniškį |

**KK190** – krašto kelias, jungiantis Biržus ir Germaniškį. Kelio ilgis – 21,68 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias pastatytas tarpukaryje kaip Aukštaičių plento dalis.

Kelias prasideda Biržuose, Rinkuškių gatvėje. Eina Biržų rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Rinkuškiai, Ripeikiai, Suostas, Svidžiai. Baigiasi Germaniškyje, prieš Nemunėlio upę, muitinės poste. Nuo Biržų iki Suosto kelias eina kairiuoju Apaščios krantu.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
| Monte Lindas |
| --- |
| Monte Lindas ties Monte Lindo kaimu Monte Lindas ties Monte Lindo kaimu |
| **Ilgis** | 440 km |
| **Baseino plotas** | 9000 km² |
| **Ištakos** | Pilkomajas |
| **Žiotys** | Paragvajus |
| **Šalys** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
|  |
|  **Vikiteka** | Monte Lindas |

**Monte Lindas** (isp. *Río Monte Lindo*) arba ***Montelindas*** (*Río Montelindo*) – upė Paragvajuje, Gran Čake; dešinysis Paragvajaus upės intakas. Prasideda iš Pilkomajo upės kairiosios atšakos Bokerono departamente. Vinguriuoja į rytus per Presidente Hajeso departamentą. Įteka į Paragvajų į šiaurę nuo Antekeros.

Vaga labai vinguriuota, skaidosi į protakas, šlapynes. Sausrymečiu daug kur išdžiūsta, o po liūčių ištvinsta. Vanduo druskingas.

Didelių gyvenviečių pro Monte Lindo nėra, tik keli kaimai: Marganinjas, Kasike Sapas, Cheneral Diasas, Monte Lindas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Paraguay Shaded Relief Map 1998, CIA.
3. ↑  Montelindo, un punto de este río chaqueño: Km. 230, *Chaco Sin Fronteras*
Falafeliai
Greito maisto užkandis
**Falafeliai** (arab. فلافل‎ = *falāfel*) – aliejuje kepamas patiekalas iš avinžirnių ir/arba pupų miltų. Tai tradicinis arabiškas patiekalas, patiekiamas su rytietiška duona, vadinama pita, arba susuktas į lavašą. Taip pat pagardinamas salotomis, daržovėmis, aštriais arba tahini padažais. Falafeliai gali būti valgomi vieni kaip užkandis arba būti meze dalis.

Daugumoje Artimųjų Rytų kraštų (taip pat ir Vakaruose) falafeliai gaminami iš avinžirnių. Šie nėra verdami, o paliekami brinkti nakčiai, tada sugrūdami drauge su prieskoniais (paprastai dedama česnako, porų, kmynų ir kt.). Iš mišinio sudaromas pailgos arba rutulio formos darinys ir kepamas aliejuje. Iš pupų gaminami falafeliai labiau paplitę Egipte.

Falafeliai kildinami iš Egipto. Greičiausiai buvo įkvėpti panašių indiškų patiekalų, kurie pradėti gaminti Keralos ir Kolkatos žydų 19 a. pabaigoje. Vėliau šis patiekalas iš Aleksandrijos žydų dėka paplito po daugelį Artimųjų Rytų kraštų ir dabar ten yra populiarus užkandis. Turkų, arabų išeiviai patiekalą išpopuliarino Europoje. Falafeliai tapo populiarūs daugelyje Vakarų šalių, ypač mėgiami kaip užkandis vegetarų ir veganų.

Koptai pasninko metu jais pakeičia mėsą, tačiau legenda nėra pagrįsta įrodymais, kad jie jų gaminti nuo seno. Ramadano metu falafeliai kartais patiekiami *iftar* – saulėlydžio vakarienės – metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helman, Anat (2015). *Jews and Their Foodways*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-049359-2.
2. 1 2 3 4 5  Lee, Alexander (1 January 2019). „Historian's Cookbook - Falafel". *History Today*. Nuoroda tikrinta 3 January 2021.
**Levišo Dievo Motinos cerkvė** (serb. *Богородица Љевишка*) – XIV a. serbų ortodoksų bažnyčia Prizrene, pietų Kosove. Valdant Osmanų imperijai bažnyčia buvo paversta į mečetę. XX a. pradžioje pertvarkyta į cerkvę.

Istorija
--------

Cerkvės statybos darbai buvo pradėti 1306 m. Baigta statyti 1309 m. Pastatyta ant senos, Bizantijos laikų bažnyčios griuvėsių.

1990 m. buvo paskelbta ypač svarbiu kultūros paminklu. 2006 m. liepos 13 d. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 1999 m. po Kosovo karo, buvo saugoma Kosovo pajėgų. 2004 m. po Kosovo neramumų, buvo sudeginta.

Galerija
--------

* Freska buvo sunaikinta 2004 m. Kosovo neramumų metuFreska buvo sunaikinta 2004 m. Kosovo neramumų metu
* Freska po Kosovo albanų vandalizmoFreska po Kosovo albanų vandalizmo
* Serbų karaliaus Stefano Urošo II freskaSerbų karaliaus Stefano Urošo II freska
* Šv. Simeono freskaŠv. Simeono freska
* „Apaštalų komunija"„Apaštalų komunija"
* Stefano Nemaničiaus freskaStefano Nemaničiaus freska
* Šv. Savo freskaŠv. Savo freska

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Levišo Dievo Motinos cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bažnyčios istorija bei nuotraukų galerija Archyvuota kopija 2015-03-06 iš Wayback Machine projekto.
* Frescos Archyvuota kopija 2010-06-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozas Vareikis** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. spalio 18 d.Vareikiai, Jonavos rajonas |
| Mirė | 1939 m. liepos 28 d. (44 metai)Maskva, Rusija |
|  |
| Veikla | revoliucionierius, partinis veikėjas |
| Partija | 1913 m. VKP(b) |

**Juozas Vareikis** (rus. *Варейкис Иосиф Михайлович*, 1894 m. spalio 18 d. netoli Vareikių, Jonavos rajonas – 1939 m. liepos 28 d. Maskvoje, Rusija) – lietuvių kilmės rusų revoliucionierius, sovietinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Podolsko amatų mokyklą, dirbo gamykloje tekintoju. Nuo 1913 m. dalyvavo bolševikiniame judėjime. 1918 m. sausio-kovo mėn. buvo Donecko-Krivoj Rogo baseino srities Vykdomojo komiteto sekretorius, socialinio aprūpinimo liaudies komisaras (dirbo kartu su Klimentu Vorošilovu).

1918 m. birželio mėn. – 1920 m. rugpjūčio mėn. RKP(b) Simbirsko gubernijos komiteto pirmininkas. Čia jis žiauriai numalšino kairiųjų eserų sukilimą (apie šį J. Vareikio gyvenimo laikotarpį sukurtas bendras „Mosfilm" ir Lietuvos kino studijos filmas „Dulkės saulėje", 1977 m. rež. Marijonas Giedrys). 1921–1923 m. Baku Tarybos pirmininko pavaduotojas (čia jo pastangomis pradėta pirmojo SSRS tramvajaus statyba).

Nuo 1923 m. RKP(b) Kijevo gubernijos komiteto sekretorius, RKP (b) Vidurinės Azijos biuro sekretorius, VKP(b) CK spaudos skyriaus vedėjas, žurnalo „Молодая гвардия" redaktorius, VKP(b) CK narys. Nuo 1928 m. Centrinės Juodžemio zonos srities komiteto I sekretorius, nuo 1934 m. birželio mėn. VKP(b) Voronežo srities, nuo 1935 m. kovo mėn. Stalingrado srities komitetų I sekretorius. Nuo 1937 m. sausio mėn. VKP(b) Tolimųjų Rytų krašto komiteto I sekretorius.

Nors J. Vareikis pats buvo aktyvus stalininių represijų organizatorius, tai jo neišgelbėjo: 1937 m. spalio mėn. suimtas, 1939 m. liepos 29 d. nuteistas mirties bausme ir tą pačią dieną sušaudytas. 1956 m. reabilituotas.

1967 m. „Baltijos" laivų statykloje pastatytas žvejybinis laivas „Juozas Vareikis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anelė Butkuvienė. *Juozas Vareikis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 453
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| Runionių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Runionių piliakalnisRunionių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°22′19.6″ š. pl. 25°20′44.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.372111°š. pl. 25.345806°r. ilg.﻿ / 55.372111; 25.345806Koordinatės: 55°22′19.6″ š. pl. 25°20′44.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.372111°š. pl. 25.345806°r. ilg.﻿ / 55.372111; 25.345806 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Alantos seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Plotas | 40x15 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |

**Runionių piliakalnis** (arba ***Pilies Kalnas***) – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Runionyse, Alantos seniūnija. Pasiekiamas keliu Alanta – Pakalniai, Runionių rytinėje dalyje, keliui leidžiantis į slėnį, pasukus į dešinę pietryčių kryptimi lauko keliuku, yra 100 m į dešinę pietvakariuose nuo keliuko.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 40x15 m dydžio. Šiaurės, vakarų ir pietiniame šlaituose, 3-5 m žemiau aikštelės yra 10-20 m pločio terasos. Pietryčiuose kalvą nuo gretimos kalvos skiria 2-3 m gylio įduba. Šlaitai vidutinio statumo, iki 15 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas arimų, dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Antakščių II piliakalnis 2 km | Jašiškio piliakalnis 5 km | Vitkūnų piliakalnis (Utena) 6,5 km |  |
| Maišiakulės piliakalnis 3 km |  | Pelenių piliakalnis 17 km |
| Alantos piliakalnis 6 km | Pakryžės piliakalnis 5 km | Svobiškėlio piliakalnis 5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 149 (Nr. 651).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Runionys
**América des Cayes**|  |
| **Pavadinimas** | América des Cayes |
| **Įkurtas** | 1973 m. gegužės 17 d. |
| **Stadionas** | *Gabiono sporto parko* stadionas, Le Kajus |
| **Talpa** | 2 000 |
| **Vadovas** | ? nežinoma |
| **Vyr. treneris** | ? nežinoma |
| **Lyga** | Ligue Haïtienne |
| **2023** | nežinoma |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**América des Cayes**, o trumpiau vadinamas **Violette AC** – profesionalus Haičio futbolo klubas, rungtyniaujantis aukščiausioje lygoje. Įsikūręs Le Kajuje. Namų rungtynes žaidžia Gabiono parko futbolo stadione (pranc. *Parc de Foot Land des Gabions des Cayes*), talpinančiame 2 tūkst. žiūrovų.

Istorija
--------

Klubas įkurtas 1973 m. gegužės 17 d. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. 

2009 m. tapo Antros lygos nugalėtojais Pietų grupėje. Po sezono buvo perkelti į aukščiausią divizioną.

Nuo 2010–2011 m. sezono rungtyniavo Pirmoje lygoje. 2014 m. tapo Haičio čempionais.

2017 m. Pirmoje lygoje užėmė penkioliktą vietą ir iškrito į žemesnį divizioną.

2018 m. sezone žaidė Antroje lygoje, Pietų zonoje, o po sezono pateko į aukštesnę pakopą.

Nuo 2019 m. sezono rungtyniavo stipriausioje šalies lygoje.

Pasiekimai
----------

**Ligue Haïtienne (1):**
* **Čempionai (1)**: 2014 m.

Klubo spalvinė gama
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **América des Cayes** | **América des Cayes** |

Apranga
-------

Sportinės aprangos pokyčiai

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 |

Garsesni žaidėjai
-----------------

Žaidėjai, atstovavę nacionalinei rinktinei.
* Haitis Wilde-Donald Guerrier, gynėjas, vingeris.
* Haitis Jean Garry Rubin, gynėjas.

Užsieniečiai
* Panama

Treneriai
---------

* 

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stadiono talpa: 2 000 žiūrovų
2. ↑  RSSSF duomenų bazė (Sezonai)
3. ↑  Informacija apie klubą
4. ↑  Apie Wilde-Donald Guerrier
5. ↑  Apie Jean Gary Rubin

Nuorodos
--------

* **[ Oficiali klubo svetainė]**
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
**Kolofo'ou No.1**|  |
| **Pavadinimas** | Kolofo'ou No.1 |
| **Įkurtas** | 1965 m. |
| **Stadionas** | Nacionalinis stadionas, Veitongas |
| **Talpa** | 1 500 |
| **Vadovas** | Tonga nežinoma |
| **Vyr. treneris** | Tonga nežinoma |
| **Lyga** | Tonga Major League |
| **2024** | TBA |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 | 




**Trečioji  apranga**
 |

 |

**Kolofo'ou No.1**, o trumpiau vadinamas **Kolofo'ou** – Tongos futbolo klubas iš Kolofu.

Istorija
--------

Klubo ištakos siekia 1965 m. Rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai.

Atstovavo Tongos valstybei Okeanijos čempionų lygos turnyro atrankose.

Pirmąjį čempionų titulą iškovojo 1969–1970 m. sezone ir kurį laiką buvo stipriausi šalyje.

1975 m. sezone iškovojo paskutinį titulą. Vėlesniais metais rezultatai suprastėjo.

1999 m. sezone buvo antroje vietoje, o 2010–2011 m. sezone iškovojo trečią vietą.

Laimėjimai
----------

Tonga Major League
 **Čempionai (5):** 1969–1970, 1970–1971, 1972, 1974, 1975 m.

Klubo spalvinė gama
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Kolofo'ou No.1Football Club** | **Kolofo'ou No.1Football Club** |

|  |  |
| --- | --- |
| **Kolofo'ou No.1Football Club** | **Kolofo'ou No.1Football Club** |

Apranga
-------

Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia tradicine apranga.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 | 




**nežinomi metai**
 |

Garsesni žaidėjai
-----------------

Žaidėjai atstovavę Tongos nacionalinei komandai
* Tonga Solomone Moa, saugas;
* Tonga Hateni Manu, puolėjas;
* Tonga Timote Moleni, saugas;

Išnašos
-------

1. ↑  RSSSF duomenų bazė
2. ↑  Apie klubo žaidėjus
3. ↑  apie žaidėją: Solomone Moa
4. ↑  apie žaidėją: Hateni Manu
5. ↑  apie žaidėją: Timote Moleni

Nuorodos
--------

* **Oficiali klubo svetainė**
* [ facebook paskyra]
* Globalsportsarchive
| Turkusuom. *Turku*  šved. *Åbo* |
| --- |
|              |
| *Turku katedra rudenį* |
|  |
| 

TurkuTurku

60°27′0″ š. pl. 22°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.45000°š. pl. 22.26667°r. ilg.﻿ / 60.45000; 22.26667﻿ (Turku)Koordinatės: 60°27′0″ š. pl. 22°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.45000°š. pl. 22.26667°r. ilg.﻿ / 60.45000; 22.26667﻿ (Turku) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Suomijos vėliava Suomija |
| **Provincija** | Vakarų Suomija |
| **Regionas** | Tikroji Suomija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 175 422  |
|  |
|  **Vikiteka** | Turku |
|  |
| **Kirčiavimas** | Tùrku (šved. Ãbas) |

**Turku** – seniausias Suomijos miestas, įkurtas XIII a. Mieste gyvena apie 175 tūkst. žmonių, įskaitant apylinkes – apie 290 tūkst. gyventojų.

Istorija
--------

Miesto pilis
Tiksli miesto įkūrimo data nežinoma, bet tradiciškai laikoma, kad miestas įkurtas apie 1229 metus. Iki pat XIX a. Turku buvo Suomijos sostinė (Suomija tuo metu buvo Švedijos karalystės sudėtyje).

1542 m. Turku vyskupijoje išleista Mikael Agricolos abėcėlė, laikoma pirmąja suomiškai spausdinta knyga.

Dešiniajame upės *Aurajoki* krante stovi seniausia (nuo 1280 m.) Suomijos pilis. Daug kartų perstatyta, kol XVI a. įgavo renesansinių bruožų, išlikusių iki šiandien. 1562 m. Suomijos kunigaikštis Jonas (vėliau Švedijos karalius Jonas III) Vilniuje vedė Žygimanto Senojo dukrą Kotryną Jogailaitę ir su ja apsigyveno Turku pilyje.

Po 1812 m. šaliai patekus Rusijos įtakon, sostinė perkelta į Helsinkį.

Kultūra
-------

Turku mieste yra išlikusi XIII a. pilis, XIV a. Katedra, Aboa Vetus muziejus, kuriame eksponuojami XIV a. archeologiniai radiniai.

Transportas
-----------

Į Turku galima atvykti autobusu iš daugelio Suomijos vietų, taip pat yra tarptautinė keltų linija (dažniausi reisai – į Stokholmą, (artimiausią stambų miestą), bei tarptautinis oro uostas.

Sportas
-------

### Futbolas

|

* TPS Turku
* FC International Turku
* ÅIFK Turku
* Turun Toverit
* TPK Turku
* TR Turku
* Turun Pyrkivä
* AIK Åbo

Nuorodos
--------

* Miesto oficiali svetainė (angl.) Archyvuota kopija 2004-10-11 iš Wayback Machine projekto.
| Sližiškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Sližiškių piliakalnisSližiškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°17′26.1″ š. pl. 25°27′15.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.290583°š. pl. 25.454222°r. ilg.﻿ / 55.290583; 25.454222Koordinatės: 55°17′26.1″ š. pl. 25°27′15.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.290583°š. pl. 25.454222°r. ilg.﻿ / 55.290583; 25.454222 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Čiulėnų seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 51x36 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. antroji pusė – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970, 1978 |
| Registro Nr. | AR641 / A845KP / 24029, 24030, 5359 |

**Sližiškių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24030) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Sližiškių kaime, Čiulėnų seniūnija. Pasiekiamas keliu Levaniškiai – Sližiškiai nuo kelio Molėtai – Skudutiškis sankryžos pavažiavus 2,5 km, už Zagurtiškės kaimo, pasibaigus kairėje esančioms ganykloms, pasukus į kairę šiaurėn lauko keliuku, yra dešinėje, miško pakraštyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas bevardžio upelio dešiniajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 51x36 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos, molio tinko. Šlaitai statūs, 3-­10 m aukščio.

Šiaurinė aikštelės dalis nuplauta upelio. Piliakalnis apaugęs pušimis ir lapuočiais.

Gyvenvietė
----------

Vakarinėje ir pietinėje papėdėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos keramikos. 600 m į šiaurę nuo piliakalnio yra I tūkstantmečio pirmosios pusės–­vidurio pilkapiai.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Rastas kultūrinis sluoksnis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. 1978 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15500 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 591000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Karališkių piliakalnis 6,5 km | Suginčių piliakalnis 7 km | Kulionių piliakalnis 7 km |  |
| Avilčių piliakalnis 7 km |  | Čiulėnų piliakalnis 4 km |
| Liesėnų piliakalnis 13 km | Kampų piliakalnis 4,5 km | Malkėsto piliakalnis 4,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5359 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 153 (Nr. 676).
3. ↑  Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva. I. V. 1996. P.206.

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.146
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2, p. 132-133.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Sližiškiai
| **Michailas Porečenkovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Michailas Porečenkovas |
| Visas vardas | Михаи́л Евге́ньевич Поре́ченков |
| Gimė | 1969 m. kovo 2 d. (54 metai)Leningradas, RTFSR |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, režisierius, prodiuseris |

**Michailas Porečenkovas** (rus. *Михаи́л Евге́ньевич Поре́ченков*, g. 1969 m. kovo 2 d. Leningrade) – Rusijos aktorius, produseris ir režisierius.

Biografija
----------

1996 m. baigė LGITMiK (kurso vadovas Benjaminas Filštinskis). Dirbo Sankt Peterburgo teatruose.

2002 m. pasirodė Maskvos meninio akademinio teatro scenoje (spektaklis „Ančių medžioklė"). 

Pagarsėjo vaidmeniu 1999–2005 m. seriale „Valstybės saugumo agentas".

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* Allmovie
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
**Toskanos didžioji kunigaikštystė** (it. *Granducato di Toscana*, lot. *Magnus Ducatus Etruriae*) – buvusi Centrinės Italijos monarchija, Florencijos kunigaikštystės įpėdinė.

Kunigaikštystę valdė Medičiai, kol išnyko 1737 m. Nors Toskana neturėjo Florencijos respublikos tarptautinio pripažinimo, ji vis tiek Medičių valdoma klestėjo. Tai ypač pasireiškė valdant Kozimui I ir jo sūnums, bet nuo Ferdinando II laikų kunigaikštystė patyrė didelį ekonominį nuosmūkį, kurio žemiausias taškas buvo Kozimo III valdymas. Didžiausias Medičių valdymo metų nuopelnas buvo iškilimas į didžiojo kunigaikščio rangą, už kurį imperatoriui Kozimas I sumokėjo 100 000 dukatų.

Jonas de Medičis, 1737 m. (Francas Ferdinandas Richteris)
Mirus Jonui de Medičiui ir išnykus pagrindinei Medičių šakai, po sutarties su kitomis didžiosiomis Europos valstybėmis, sostas kaip kompensacija atiteko Lotaringijos kunigaikštystę po ATR įpėdinystės karo praradusiam Marijos Teresės vyrui Pranciškui Steponui iš Habsburgų Lotaringų dinastijos, tolimam Medičių giminaičiui. Jo valdymo metu Toskaną kontroliavo jo vietininkas Markas de Bovo-Kraonas. Pranciškaus palikuonys gyveno ir valdė Toskaną iki 1859 m. išskyrus trumpą laikotarpį, kai Napoleonas buvo ją atidavęs Parmos Burbonams. Žlugus Napoleono santvarkai 1814 m. kunigaikštystė buvo atkurta. 1859 m. Toskaną prijungė Jungtinės Centrinės Italijos Provincijos, Sardinijos karalystės satelitinė valstybė. Toskana buvo formaliai aneksuota po 1860 m. vykusio referendumą, kuriame 95 % balsavo už.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Velde, François. „The Grand-Duchy of Tuscany". Heraldica. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.
2. ↑  Hanlon, Gregory (1998). *The Twilight Of A Military Tradition: Italian Aristocrats And European Conflicts, 1560–1800*. p. 81. ISBN ‎978-1857287042 Patikrinkite `|isbn=` reikšmę (pagalba).
3. ↑  Mutschlechner, Martin. „Tuscany as a Habsburg secundogeniture". The World of the Habsburgs. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Toskana
* Toskanos salos
| **Algirdas Jacunskas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. rugpjūčio 25 d. (79 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Janina Veronika (1943-2012) |
| Vaikai | Ilona (g.1965 m.), Kęstutis (g. 1974 m.) |
|  |
| Veikla | dainininkas |
| Organizacijos | Kauno valstybinis muzikinis teatras |
| Pareigos | solistas |

**Algirdas Jacunskas** (1944 m. rugpjūčio 25 d. Kaune)– Lietuvos operos dainininkas, Kauno valstybinio muzikinio teatro solistas.

Biografija
----------

Algirdas Jacunskas gimė Kaune, Jeronimo Jacunsko (1938 m. pirmosios Lietuvos Tautinės Olimpiados nugalėtojo, boksininko, vėliau trenerio) ir Pranės Kaitytės (virėjos) šeimoje. 1952 - 1956 m. Algirdas Jacunskas mokėsi Kauno Šančių pradinėje mokykloje, 1957 - 1962 m. - Kauno 7-oje vidurinėje mokykloje. 1963 - 1967 m. mokėsi Kauno technologijos technikume ir jau 1966 m. įstojo į Kauno valstybinio muzikinio teatro aktuorių paruošimo kursus, kur mokėsi iki 1968 m. 1975 - 1979 m. Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1960 - 1965 m. dirbo mūrininku, 1965 - 1968 Kauno dirbtinio pluošto gamyklos techniku, o nuo 1968 m. priimtas dirbti Kauno valstybinio muzikinio teatro solistu.

Darbas teatre
-------------

Per savo darbo laikotarpį teatre solistas paruošė daugiau nei šimtą pagrindinių ir epizodinių vaidmenų operetėse, miuzikluose, vodeviliuose ir operose. Be darbo teatre sukūrė dvi dešimtis epizodinių vaidmenų kine ir televizijos filmuose, tame tarpe tokiuose kaip „Raudonmedžio rojus", „Rytas", „Benjaminas Kordušas". Vsidino pagrindinį Maestro vaidmenį režisieriaus A Ulevičiaus filme „Tykusis donas", „Zuzana negali gyventi be bananų", seriale „Tokia Zuzana" ir kt.

Kita veikla
-----------

Algirdas Jacunskas daug kartų koncertavo su estradiniais ansambliais, kaimo kapelomis.

Nuo 1968 m. restoranų ir kavinių pramoginių, estradinių programų režisierius, atlikėjas. Suorganizavo dsaugiau nei 300 koncertų.

Nuorodos
--------

* Algirdo Jacunsko sukurti vaidmenys

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Jacunskas Algirdas", Kas yra kas Lietuvoje, 2002 m.
2. ↑  „Žymesni Algirdo Jacunsko vaidmenys", Kauno Valstybinio muzikinio teatro archyvas, segtuvas „Algirdas Jacunskas"
3. ↑  Kauno valstybinio muzikinio teatro solisto Algirdo Jacunsko vaidmenų sąrašas. KVMT archyvas, segtuvas „Algirdas Jacunskas". Sudarytojas Marius Domeika, 2022.
Šaolino kovos menas
**Šaolino kovos menas** (kin. 少林武功, pinyin: *Shao Lin Wu Gong*) – tradicinė kultūrinė sistema susiformavusi Songšano (kin. 嵩山, pinyin: *Songshan*) kalnų budistinėje kultūrinėje terpėje, Šaolino vienuolyne, Henano provincijoje. Šis mokymas paremtas budistiniais tikėjimais ir yra Čan (kin. 禅, pinyin: *Chan*, jap. Zen) budistų mokyklos išminties atspindys. Todėl, skirtingai nei kituose kinų kovos menuose, Šaolino kovos menų tradicijoje siekiama, kad „kovos meno praktikos tikslu tapu Čan suvokimas".

Šaolino kovos menas susideda iš daugiau nei trijų šimtų Ušu (kin. 武術, pinyin: *Wushu*) stilių, įvairių ginklų valdymo būdų, kūno tobulinimo, meditacijos ir gyvybinės energijos Či (kin. 氣, pinyin: *Qi*) mobilizavimo būdų.

Praktikuojantieji Šaolino kovos meną tradiciškai turi peržengti tris stadijas:

1. Pradžioje adeptas praktikuoja išorinę formą.
2. Tarpinėje stadijoje jis patiria „sąmonės ir kumščio integraciją", keisdamas tai, kas apčiuopiama, į tai kas, neapčiuopiama, taisykles paversdamas taisyklių nebuvimu, paklusdamas taisyklėms vėliau jų nebesilaiko ir neapčiuopdamas kontroliuoja priešininką.
3. Aukščiausia Šaolino kovos meno pakopa – savo „širdies" įsiklausymas, kova „širdyje" vietoj kovos „formoje".

Nuorodos
--------

* Daugiau informacijos apie Šaolino kovos menus lietuvių kalba Archyvuota kopija 2012-04-18 iš Wayback Machine projekto.
Tallink|  |
| Forma | akcinė bendrovė |
| Prekybos simbolis | Nasdaq Tallinn: TAL1T |
| Pramonė | transportas |
| Pirmtakas (-ai) | Estonian Shipping Company |
| Įkurta | 1989 m. |
| Centrinė būstinė | Talinas, Estija |
| Aptarnaujama teritorija | Baltijos jūros regionas |
| Paslaugos | keleivių, automobilių, krovinių gabenimas, kruizinės kelionės |
| Pajamos | 938 mln. (2016 m.) |
| Pelnas | 44 mln. (2016 m.) |
| Darbuotojų | 7306 |
| Tinklalapis | www.tallink.com |

**AS „Tallink Grupp"** – Estijos laivybos, keltų ir kruizinių kelionių bendrovė, vykdanti savo veiklą Baltijos jūroje, jos regiono valstybėse: Estijoje, Švedijoje, Suomijoje, Latvijoje. „Tallink" turi 14 laivų, valdo „Tallink" ir „Silja Line" prekės ženklus. Jos akcijos kotiruojamos *Nasdaq Tallinn* biržoje. 39 % akcijų priklauso Estijos investicijų įmonei „Infortar" ir kt. investuotojams.

Istorija
--------

1965 m. įsteigta „Estonian Shipping Company", perkėlusi keleivius tarp Helsinkio ir Talino. 1993 m. privatizuota Estijos vyriausybės. 2005 m. gruodį akcijos pradėtos kotiruoti Talino akcijų biržoje. 2006 m. įsigijo konkurentus „Superfast Ferries", „Silja Line" už 310 mln. eurų ir 470 mln. eurų atitinkamai. 2009 m. ekonomikos sunkmečio metu, bendrovę slėgė 1,1 mlrd eurų skola, tačiau ją pavyko grąžinti.

Galerija
--------

* MS Baltic QueenMS Baltic Queen
* MS MegastarMS Megastar
* MS StarMS Star
* MS Victoria IMS Victoria I

Išnašos
-------

1. ↑  „Shares - Tallink & Silja Line". *www.tallink.com*. Nuoroda tikrinta 2018-12-14.
2. ↑  Turun Sanomat: Ylivelkainen Tallink joutuu lykkäämään velanmaksua Archyvuota kopija 2011-07-17 iš Wayback Machine projekto. retrieved 2009-12-15
Koordinatės: 54°20′25.75″ š. pl. 19°34′39.95″ r. ilg.﻿ / ﻿54.3404861°š. pl. 19.5777639°r. ilg.﻿ / 54.3404861; 19.5777639

Tolkiemio akmuo užžėlusiose Aistmarėse. Tolumoje matosi Fromberko bokštai.
**Tolkiemio akmuo** – prūsų (varmių) kultinis riedulys Vakarų Lenkijoje. Stūkso Aistmarių įlankoje, administraciškai priklausančioje Varmijos Mozūrų vaivadijos Elbingo apskrities Tolkiemio valsčiui.

Tai gneisinis akmuo, sudarytas iš stambiagrūdžių ir smulkiagrūdžių elementų su kvarco intarpais. Jo apimtis – 14,25 m; aukštis – 2,30 m (tame tarpe apie vieną metrą yra po vandeniu, kiek giliai riedulys įaugęs į gruntą nėra išmatuota). *Šventuoju prūsų akmeniu* vadinamas riedulys guli apie 25 m nutolęs nuo kranto (atstumas svyruoja priklausomai nuo vandens lygio) ir pasiekiamas už keturių kilometrų nuo Tolkiemio keliaujant Fromberko link. 

Nuo XVI a. literatūroje minimą riedulį priimta įvardinti kaip kultinį (viršutinėje jo dalyje išlikusi išima – aukojimo dubuo). Manoma, kad ant šio monolito buvę deginami pirmieji javų pėdai bei sužvejotos žuvys – taip buvo garbinamas valgio dievas Kurkė (Churchė), kurio kultą pirmąkart aprašė iš Tolkiemio kilęs vokiečių kronikininkas Simonas Grunau.

Šaltiniai
---------

* Głaz narzutowy "Święty Kamień" // encyklopedia.warmia.mazury.pl
* Święty Kamień: ołtarz ofiarny Prusów // mojemazury.pl/
| Varkališkių II piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Varkališkių II piliakalnisVarkališkių II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°46′12.6″ š. pl. 24°9′35.6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.770167°š. pl. 24.159889°r. ilg.﻿ / 54.770167; 24.159889Koordinatės: 54°46′12.6″ š. pl. 24°9′35.6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.770167°š. pl. 24.159889°r. ilg.﻿ / 54.770167; 24.159889 |

 |
| Vieta | Kaišiadorių rajonas |
| Seniūnija | Kruonio seniūnija |
| Aukštis | 40 m |
| Plotas | 43x25 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Registro Nr. | /25171 /A1554 |

**Varkališkių II piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 25171; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1554) Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Varkališkių, Varkališkių miške, Kruonio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Kruonis – Darsūniškis iškart už Varkališkių miško pasukus į dešinę šiaurės kryptimi ir pavažiavus iki pat Lapainės dabartinių žiočių -­ nuo jų palei Nemuną dar 400 m – yra miške, ties nedideliu jo užsilenkimu į šiaurės rytus, dabar tai senesnio miško ir jaunuolyno riba -­ paėjus 50 m į rytus, į mišką – kalva dešinėje, pietuose. Piliakalnis sunkiau surandamas dėl vienodai giliai raižyto mišku užaugusio Nemuno kranto.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Nemuno aukštutinės terasos kyšulio vakarinėje dalyje, 300 m į šiaurės vakarus nuo Varkališkių pirmojo piliakalnio, juos skiria vienas kyšulys. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 43x25 m dydžio, 2 m iškiliu viduriu, 2 m žemesniu šiaurės vakarų galu. Jos šiaurės rytų gale yra 0,5 m aukščio, 18 m pločio pylimas. Šiaurės rytų šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės iškastas 8 m pločio, 0,5 m gylio, 4 m pločio dugne griovys, už kurio supiltas antras 7 m ilgio, 1 m aukščio nuo griovio dugno, 11 m pločio lenktas pylimas. 2 m žemiau šio pylimo iškastas antras 3 m pločio, 1 m gylio griovys ir už jo supiltas trečias 2 m pločio pylimas, virtęs 3 m pločio terasa. 2,5 m žemiau šios terasos yra plati griova 12 m pločio dugnu, skirianti piliakalnį nuo gretimos aukštumos. Aikštelės šiaurės vakarų gale iškastas 5 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,2 m aukščio, 7 m pločio pylimas, už jo yra 9 m pločio terasa. Šlaitai statūs, iki 40 m aukščio. Piliakalnis yra eglyne.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 60700 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Visginų piliakalnis 2 km | Dabintos piliakalnis 3 km | Lašinių piliakalnis (Kaišiadorys) 7 km |  |
| Guogų piliakalnis 1 km |  | Burčiakų piliakalnis 7 km |
| Darsūniškio piliakalnis 5 km  Bačkininkėlių piliakalnis 5 km | Pelekonių IV piliakalnis 7 km | Varkališkių I piliakalnis 0,3 km  Migonių piliakalnis 6 km  Būtkiemio piliakalnis 9 km |

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Varkališkės II
|  Baltoji jūra |
| --- |
| Baltoji jūra iš palydovo. Pirma nuotrauka daryta 2001 m. gegužę, o antra daryta 2000 m. balandįBaltoji jūra iš palydovo. Pirma nuotrauka daryta 2001 m. gegužę, o antra daryta 2000 m. balandį |
| Baltosios jūros žemėlapisBaltosios jūros žemėlapis |
| **Vandenyno baseinas** | Atlanto vandenyno |
| **Plotas** | 90 800 km² |
| **Tipas** | uždara |
| **Vidutinis gylis** | 60 m |
| **Didžiausias gylis** | 350 m |
| **Druskingumas** | 24–34,5 ‰ |
| **Įteka** | Šiaurinė Dvina, Mezenė, Onega, Varzuga, Umba, Ponojus |

**Baltoji jūra** (rus. *Белое море*) – beveik iš visų pusių sausumos apsuptas vandens telkinys (apribotas Kolos ir Kanino pusiasalių) su vidutiniu 60 m gyliu (didžiausias gylis 350 m). Jos plotas 90 000 km². Jos dugnas, kurį sudaro šelfas, suskaidytas įvairių įdubų ir gūbrių. Siauras Gorlo sąsiauris jungia Baltąją jūrą su Barenco jūra, o kanalai ir Onegos ežeras – su Baltijos jūra pietvakariuose. Šiaurės vakariniai krantai statūs, uolingi, pietrytiniai – lėkšti ir žemi. Vidurinė vandens temperatūra vasarą yra nuo 6 iki 15 °C, žiemą – žemiau 1 °C. Vandens druskingumas – nuo 24 iki 34,5 ‰. Potvynio ir atoslūgio ciklas trunka pusę paros, potvynio aukštis siekia iki 10 m (Mezenės įlankoje). Įteka Šiaurinė Dvina, Mezenė, Onega, Varzuga, Umba, Ponojus ir kt.

Jūra gali būti laivuojama ištisus metus, tačiau žiemą tik su ledlaužiais. Ji yra pagrindiniame kelyje, kuris jungia ekonomiškai aktyvias šiaurės vakarų Rusijos dalis su likusiu pasauliu.

Kolovaro saloje sanskrito apskritime vanduo

Įlankos
-------

* Kandalakšos įlanka
* Onegos įlanka
* Dvinos įlanka
* Mezenės įlanka

Salos
-----

* Solovkų salos, Onegos įlankoje
* Kijaus sala, Onegos įlankoje
* Moržovisos sala, Mezenės įlankoje

Ekonomika
---------

Pagrindinis Baltosios jūros uostas yra Archangelskas, nors uostas užšąlantis, bet veikia visus metus, nes žiemą uostą pasiekia ledlaužiai. Kiti uostai: Onega, Belomorskas, Kemė, Kandalakša. Baltoji jūra Baltosios–Baltijos jūrų kanalu sujungta su Baltijos jūros baseinu.

Pramoninė žvejyba (silkės, sykai, menkės), gaudomi ruoniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 56


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka:**  – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |