recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Pavojingesnės už vyrus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Deadlier Than the Male |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Ralph Thomas |
| Vaidina | Richard Johnson  Elke Sommer  Sylva Koscina  Suzanna Leigh |
| Metai | 1967 |
| Žanras | veiksmo |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pavojingesnės už vyrus** (angl. *Deadlier Than the Male*) – 1967 m. sukurta veiksmo komedija, vienas iš praėjusio amžiaus 7 dešimtmečio pradžioje kilusio filmų, mėgdžiojančių agento 007 Džeimso Bondo nuotykius, bumo.

Juostos pagrindinis herojus, detektyvas Hju „Buldogas" Dramondas, yra literatūrinis personažas, kurį rašytojas H. C. McNeile sukūrė dar 1920 m. ir kurio nuotykius vėliau, po autoriaus mirties 1939 m. plėtojo Gerard Fairlie. 

Filmo pavadinimas yra paimtas iš rašytojo Rudyard Kipling poemos „The Female of the Species" eilutės „The female of the species must be deadlier than the male" ir vienos iš knygų apie detektyvą Dramondą „The Female of the Species". Toks buvo ir darbinis filmo pavadinimas. 1969 m. buvo sukurtas tęsinys „Some Girls Do".

Titulinę dainą filmui įrašė grupė The Walker Brothers.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dvi žavingos moterys Irma ir Penelopė šaltakraujiškai nužudė naftos magnatą Henrį Kelerį ir žurnalistą Deividą Vingardą. Milijoną turinti išmokėti draudimo kompanija kreipiasi pagalbos į Hju Dramondą, kad šis ištirtų aplinkybes, nes prieš pusę metų šiai sumai buvo apdraustas Kelerio kompanijos nesutikimas susijungti su kita naftos kompanija, o Keleriui mirus sąlyga įsigaliojo. Kompanijos atstovams balsuojant, sprendimas sumokėti išmoką atmetamas, todėl tą patį vakarą Irma su Penelope nužudo vieną iš valdybos narių. Kitą dieną įvyksta naujas balsavimas, šį kartą jau vienbalsis.

Dramondui pradėjus domėtis byla, Irma su Penelope bando jį nužudyti, vėliau pagrobia sunėną Robertą, tačiau jiems vis pavyksta išsigelbėti. Irma vėl pasirodo draudimo kompanijoje su nauju pasiūlymu apdrausti Akmatano karalių Fedrą, kuris yra Roberto pažįstamas. Irma ir Penelopė dirba turtuoliui Karlui Petersenui, kuris yra ir vienas iš draudimo kompanijos vadovų, lobstantis iš klientų mirčių. Jis turi visą būrį moterų, vykdančių jo pavedimus, o Irma ir Penelopė – geriausios iš jų. Dabar jos ketina susprogdinti karaliaus Fedros jachtą, pasinaudodami Roberto drauge Greise.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*

* Richard Johnson – Hju „Buldogas" Dramondas
* Elke Sommer – Irma Ekman
* Sylva Koscina – Penelopė
* Nigel Green – Vestonas/Karlas Petersenas
* Suzanna Leigh – Greisė
* Steve Carlson – Robertas Dramondas
* Virginia North – Brenda
* Justine Lord
* Laurence Naismith
* Zia Mohyeddin
* Milton Reid

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Deadlier". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-04-12.
2. ↑  p. 197 Spicer, Andrew *Sydney Box* Manchester University Press, 05/09/2006
| ***Pavogti Rembrandtą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Rembrandt |
| Kilmės šalis |  Danija   Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Jannik Johansen |
| Metai | 2003 |
| Žanras | veiksmo komedija |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | danų |
| **IMDb įrašas** |

**Pavogti Rembrantą** (dan. *Rembrandt*) – 2003 m. Danijoje sukurta veiksmo komedija, kurios premjera įvyko Kanų kino festivalyje.

Filmo idėja yra realus įvykis, kuomet 1999 m. sausio 29 d. iš nedidelio ir prastai saugomo muziejaus Danijos mieste Nivoje buvo pavogtas Rembranto paveikslas (taip pat ir Bellini darbas), tačiau likusi istorijos dalis yra išgalvota.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mikas ir jo sūnus Tomas – smulkūs nusikaltėliai, nuolat atsiduriantys už grotų ir nemėgstantys vienas kito: Tomas galvoja, kad jo tėvas nevykėlis, o Mikas nusivylęs, kad sūnus taip pat tapo nusikaltėliu.

Paleistas iš kalėjimo Tomas turi planą: vienas turtuolis žada sumokėti 10 tūkstančių dolerių, jeigu iš nedidelės galerijos bus pavogtas jo giminei priklausęs paveikslas. Kai Tomui ir jo porininkui Džimiui nepasiseka, darbo nusprendžia imtis Mikas su draugu Kenetu. Jie lengvai pavagia paveikslą, tačiau ne tą, kuris buvo užsakytas. Nusivylimą netrukus pakeičia džiaugsmas, nes per klaidą Mikas pačiupo Rembranto darbą, kurio vertė 15 milijonų. Vis tik rasti pirkėją nėra paprasta, o policija ir Interpolas jau lipa jiems ant kulnų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lars Brygmann – Mikas
* Jakob Cedergren – Tomas
* Nikoal Coster-Waldau – Kenetas
* Nicolas Bro – Džimis
* Sonja Richter – Trina
* Paprika Steen – Šarlotė

Apdovanojimai
-------------

* Bodil apdovanojimas (nominacija) – geriausias filmas, geriausias aktorius (L. Brygmann, J. Cedergren), geriausias antrojo plano aktorius (N. Bro)
* Robert apdovanojimas (nominacija) – geriausias filmas, geriausias režisierius, geriausias aktorius (L. Brygmann), geriausias montažas, geriausia muzika, geriausia daina
* Zulu apdovanojimas – geriausias aktorius (L. Brygmann)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Hårde domme til Rembrandt-banden". B.T. 2001-02-10. Nuoroda tikrinta 2009-03-01.
| Ruzajevka*Рузаевка* |
| --- |
|        |
| *Paminklas Leninui Ruzajevkoje* |
|  |
| 

RuzajevkaRuzajevka

54°04′00″ š. pl. 44°57′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06667°š. pl. 44.95000°r. ilg.﻿ / 54.06667; 44.95000﻿ (Ruzajevka)Koordinatės: 54°04′00″ š. pl. 44°57′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06667°š. pl. 44.95000°r. ilg.﻿ / 54.06667; 44.95000﻿ (Ruzajevka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Mordovija Mordvija |
| **Rajonas** | Ruzajevkos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 45 988  |
| **Plotas** | 26,5 km² |
| **Tankumas** (2017) | 1 735 žm./km² |
| **Altitudė** | 169 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ruzajevka |

**Ruzajevka** (rus. *Рузаевка*, erz. *Оразай ош*, mokš. *Орозай*) – miestas Rusijoje, pietų Mordvijoje, 25 km į pietvakarius nuo Saransko, prie Insaro upės; rajono centras. Plentas į Saranską, geležinkelių mazgas (linijos Riazanėn, Samaron, Penzon). Svarbus pramonės centras – gaminami geležinkelio vagonai, cisternos, konteineriai; taip pat vystoma maisto, tekstilės, siuvimo pramonė. Veikia krašto muziejus, Švč. Trejybės soboras.

Ruzajevkoje gyvena rusai, mokšai, erziai, totoriai.

Istorija
--------

Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1631 m. Išaugo 1783 m. pastačius cerkvę, ėmus kurtis dvarininkams.

1905 m. revoliucijos metais, vietos proletarai paskelbė Ruzajevkos respubliką. 1937 m. suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 361
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Teodoras Kijeviškis** |
| --- |
| Kijevo kunigaikštis |
| Gediminaičiai |
| Gimė | XIV a. |
| Mirė | XIV a. |
| Tėvas | Butvydas(?) |
| Kijevo kunigaikštis |
| Valdė | 1331 m. - 1362 m. (~31 metai) |
| Pirmtakas | Algimantas Alšėniškis |
| Įpėdinis | Vladimiras Algirdaitis |

**Teodoras**, arba **Fiodoras** – Kijevo kunigaikštis, valdęs XIV a. Manoma, kad jis buvo Gedimino giminės atstovas, laikomas Gedimino broliu.

Žinios apie jį labai menkos. Minimas 1331 m. kuomet Naugardo vyskupas keliauja per jo žemę. Minima, kd šis kunigaikštis valdo Kijevą ir moka duoklę Aukso ordai. Kadangi kunigaikštis žinomas tik slavišku krikšto vardu, ilgai abejota jo lietuviška kilme. Tačiau 1916 m. pirmą kartą publikuotas Teognosto brangenybių sąrašas mini Fiodorą, Gedimino brolį. Manoma, kad Kijevo Fiodoras ir sąrašo Fiodoras gali būti tas pats asmuo.

Manoma, kad Gediminas Kijevą galėjo nukariauti apie 1320 m. Šaltiniai mini, kad Kijeve vietininku jis paskyrė Algimantą Alšėniškį. Todėl Teodoras Kijevo kunigaikščiu paskirtas tikriausiai vėliau. 1362 m. įvykus Mėlynųjų Vandenų mūšiui, nauju Kijevo kunigaikščiu paskirtas Algirdo sūnus Vladimiras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Teodoras Šimkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. vasario 28 d. (82 metai)Veiviržėnuose, Klaipėdos raj. |
|  |
| Veikla | inžinierius, pedagogas, technikos mokslų daktaras, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Kauno politechnikos institutas |

**Teodoras Šimkevičius** (g. 1941 m. vasario 28 d. Veiviržėnuose, Klaipėdos raj.) – inžinierius, pedagogas, technikos mokslų daktaras, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1961 m. baigė Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą ir įgijo inžinieriaus elektromechaniko kvalifikaciją. 1964 m. įstojo į KPI aspirantūrą ir 1968 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją „Asinchroninio vienfazio mikrovariklio su nesimetriniu statoriaus magnetolaidžiu darbo režimo tyrimas ir mechaninės charakteristikos skaičiavimas". 1970 m. suteiktas pedagoginis docento mokslo vardas. 1977–1978 m. stažavosi Kanadoje, Toronto universitete.

1961 m. KPI Matematikos katedros asistentas, vėliau to paties instituto Mokslinio tyrimo sektoriaus mokslinis bendradarbis. 1967 m. atvyko dirbti į KPI Šiaulių vakarinio fakulteto Radiotechnikos ir elektrotechnikos katedrą. 1981–1992 m. KPI Šiaulių fakulteto dekanas, vėliau Elektros inžinerijos katedros docentas. Nuo 1999 m. Šiaulių universiteto Elektros inžinerijos katedros vedėjas.

1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas.
Paskelbė per 50 mokslinių publikacijų, 2 išradimų, kurių vienas užpatentuotas penkiose vakarų valstybėse, autorius.
**Jūratė Kazimierėnaitė** (1942 m. sausio 2 d. Lukiškės k. Švenčionių r.), chorvedė ir pedagogė.

Biografija
----------

1959 baigusi Švenčionių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1960–1961 mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose Švenčionių muzikos mokykloje. 1962–1967 choro dirigavimo mokėsi neakivaizdiniu būdu Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. E. Gureckytė). 1967–1973 neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė).

1962–1965 vadovavo Strūnaičio kaimo kultūros namų mišriajam chorui, 1966–1969 dėstė muziką ir dainavimą Švenčionėlių vidurinėje mokykloje – internate, vadovavo dviem moksleivių chorams. 1969–1992 muzikos ir dainavimo mokytoja Švenčionių Z. Žemaičio vidurinėje mokykloje, vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorų vadovė. Jaunučių chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei, o jaunių chorą 1985 respublikinei dainų šventei. 1985 mokykloje įkūrus vaikų dainų ir šokių ansamblį, buvo šio kolektyvo choro vadovė. Su jaunučių choru 1987 respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse laimėjo antrąją vietą. 1974–1978 vadovavo Švenčionių kultūros namų mišriajam chorui, su kuriuo 1978 koncertavo Bulgarijoje. 1979 šio choro pagrindu kultūros namuose įkūrus dainų ir šokių ansamblį „Aukštaitija", visą dešimtmetį buvo ansamblio choro vadovė. Ansamblis surengė daug koncertų Lietuvoje ir užsienyje: 1979 Užkaukazės respublikose, 1981 Čekoslovakijoje, 1983 Vokietijoje, 1984 Lenkijoje, 1985 Ukrainoje ir Rusijoje, 1986 Vengrijoje, dalyvavo respublikinėse dainų šventėse. 1992 subūrė vaikų chorą, kuris trejus metus giedojo Švenčionių bažnyčioje per vakarines pamaldas. 1992 išrinkta Švenčionių rajono valdytojo pavaduotoja – kultūros ir švietimo skyriaus vedėja, nuo 1995 rajono švietimo skyriaus vedėja, dirigavo rajoninėse dainų šventėse. 1984 ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Žvinkliškės**
išnykusi sėda [paaiškinti] (sodyba) dabartinėje šiaurės vakarų Kretingos rajono savivaldybės dalyje, 7 km į šiaurės rytus nuo Darbėnų miestelio, Nausėdų kaimo teritorijoje.

Istorija
--------

Sėda susikūrė kuršių gyvenamose vietose, Mėguvos žemėje, jos pavadinimas asmenvardinis. Spėjama, kad Žvinkliai čia apsigyveno XVI a. pradžioje, atvykus į šiuos kraštus vienam iš Johann Ulrich Zwingli (Sent Galeno, Šveicarija, magistrato nario) ir Maria Bruggmann šeimos palikuonių.

Valakų reformos metu XVI a. II pusėje suformavus Nausėdų kaimą, kuris priklausė Palangos seniūnijos Darbėnų dvarui, sėda pamažu nunyko.

XVII a. pabaigoje, tikėtina, po "Švedų tvano" kilusio bado ir maro epidemijų, Žvinkliai pasitraukė į gretimą Platelių seniūnijos Klausgalvų kaimą, o iš ten į Mosėdžio parapijos Daukšių kaimą. 1756 metų Palangos seniūnijos inventoriuje yra minima Nausėdų kaimo Žvinkliškių sėda (obrąb Zwinkliszki) tačiau Žvinkliai čia jau nebegyveno. Vėliau Žvinkliškių sėdos pėdsakų nebeaptinkama.
| Dagučiaivok. *Dagutschen, Tegnerskrug* |
| --- |
| 

DagučiaiDagučiai

54°45′08″š. pl. 22°35′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.7522°š. pl. 22.5976°r. ilg.﻿ / 54.7522; 22.5976﻿ (Dagučiai)Koordinatės: 54°45′08″š. pl. 22°35′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.7522°š. pl. 22.5976°r. ilg.﻿ / 54.7522; 22.5976﻿ (Dagučiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Dagučiai** (vok. *Dagutschen*, nuo 1938 m. *Tegnerskrug*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 6 km į pietryčius nuo Pilkalnio.

Istorija
--------

Dagučių kaimo bendruomenė 1931 m.
Viena seniausių Pilkalnio apskrities gyvenviečių. 1539 m. minimas *Janell Daguttscha*, įsikūręs didelio išsibarsčiusio *Schlosberck* (Pilkalnio) kaimo pietrytiniame pakraštyje. Jo įkurtas ūkis išaugo į kaimą, kuris minimas 1580 m. *Degützschen* vardu. 1649 m. kaimas padidintas septyniais kulmiškių ūkiais. Per Didįjį marą kaimas beveik išnyko: 1719 m. visos kulmiškosios sodybos buvo tuščios, o iš 27 valstiečių sodybų tik 3 buvo gyvenamos. 1734 m. iš 13 kaime gyvenusių šeimų 3 buvo lietuviškai kalbančios (*Kurschatis*, *Grigatis*, *Matzokatis*). 1785 m. buvo mišrusis kaimas su malūnu ir 23 ugniakurais, 1821 m. – mišrusis kaimas su 168 gyventojais.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai, 1723-1818 m. – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Varnininkų valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Pilkalnio evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Buvo mokykla, paštas, malūnas. Kaimo vakariniu ir pietiniu pakraščiu tekėjo Briedupė, šiaurės rytinėje dalyje buvo Paniabalio pelkė. Po Antrojo pasaulinio karo kaimas išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 344 | 346 | 331 | 348 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  Dagučiai (Pilkalnio apskritis), GenWiki vok.
3. ↑  XVIII-XIX a. Dagučių gyventojų sąrašai GenWiki vok.
4. ↑  Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preussen, p.26. Karaliaučius ir Leipcigas, 1785 vok.
5. ↑   Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.1 (A – F), p.243. Kümmel, Halle, 1821 vok.
6. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
7. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
|  |
| --- |
| Kvinta |
| Kilmė |  Lietuva |
| Žanrai | pop |
| Veikla | Muzikos grupė |
| Aktyvumo metai | 2006–2014 |
| Svetainė |  |
| Nariai |
| Audrius JanonisTautvydas SinkevičiusTauras MacasVainius Bizunevičius |
| Buvę nariai |
| Nojus Bartaška |

**Grupė „Kvinta"** (reikš. muzikinis intervalas, apimantis penkis gretimus diatoninės dermės laipsnius) – Lietuvos pop stiliaus vaikinų grupė iš Kauno, gyvavusi 2006–2014 metais. Grupės sudėtyje dainavo Audrius Janonis, Tauras Macas, Tautvydas Sinkevičius, Vainius Bizunevičius, o kiek anksčiau ir Nojus Bartaška.

Grupės biografija
-----------------

2006 m. pirmasis grupės „Kvinta" pasirodymas Lietuvos vaikų ir jaunimo centre vykusiame tarptautiniame dainų konkurse įvertintas Grand Prix apdovanojimu, nacionalinės Vaikų Eurovizijos finale užimta antra vieta (2008 m.), Lietuvos televizijos laidoje „Talentų ringas" „Kvinta" nominuota kaip profesionaliausia atlikėjų grupė (2008 m.), tarptautiniame populiariosios dainos konkurse „Berliner Perle" – pirma vieta (2009 m.), Lenkijoje Švidnicos miesto tarptautinio vaikų ir jaunimo festivalyje „Zimowa Fiesta – festiwal w Świdnicy" – Grand Prix ir kartu parsivežtas geriausių atlikėjų titulas (2009 m.). 2009 m. grupė sudalyvavo TV3 organizuotame „Lietuvos talentų" konkurse, kurio pusfinalyje užėmė ketvirtąją vietą ir vos per plauką nepateko į finalą. 2010 m. „Lietuvos talentų" konkurse grupė „Kvinta" pateko į finalą ir jame užėmė septintąją vietą. 2011 m. grupė „Kvinta" TV3 projekte „Vaikų balsas" nominuota kaip geriausia metų grupė, iškovota trečioji vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.panele.lt Pabaiga: išsiskyrė garsiausia Lietuvos vaikinų grupė „Kvinta"
2. ↑  www.delfi.lt „Kvinta": nebijome keistis, kur kas baisiau – likti neįdomiems
3. ↑  www.savaitrastis.siauliaiplius.lt Profesionaliausių atlikėjų vardą pelnė grupė „Kvinta"
4. ↑  www.europopcontest.com 1 platz – Gruppe Kvinta, Litauen Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  www.alfa.lt Išsamūs „Lietuvos talentų 2010" konkurso rezultatai
6. ↑  www.tv3.lt Išrinkti aštuoni „Vaikų balso 2011" nugalėtojai Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kvintas Mucijus Scevola Augūras** (lot. *Quintus Mucius Scaevola Augur*; 159–88 m. pr. m. e.) – romėnų valstybės veikėjas, juristas.

Stoiko Panaitijo mokinys.

128 m. pr. m. e. liaudies tribūnas. 125 m. pr. m. e. edilas. 121 m. pr. m. e. pretorius, Azijos vietininkas. 117 m. pr. m. e. konsulas. Vienas žymiausių to laikmečio teisininkų, retai tepasirodydavęs teisme. Nieko nemokė nei viešai, nei privačiai, vis dėlto buvo patarėju garsiems oratoriams Markui Tulijui Ciceronui ir Titui Pomponijui Atikui.

Buvo vedęs Gajaus Lelijaus dukrą Leliją, turėjo sūnų ir dvi dukteris. Viena jų, Mucija, ištekėjo už garsaus oratoriaus Lucijaus Licinijaus Kraso.

Kaip menamo pokalbio dalyvis Scevola įvedamas trijuose Cicerono veikaluose: *Apie oratorius*, *Apie valstybę* ir *Apie draugystę*.

|  |
| --- |
|   **Romos konsulas**   |
|  |
| *Anksčiau valdė:*Kvintas Marcijus ReksasMarkas Porcijus Katonas | **Kvintas Mucijus Scevola (117 m. pr. m. e.)***kartu su Lucijumi Cecilijumi Metelu Diadematu* | *Vėliau valdė:*Kvintas Fabijus Maksimas EburnasGajus Licinijus Geta |
| Straipsnių serijos apie Senovės Romą dalis |
Sidabrinis kvinarijus (211–210 m. pr. m. e.). Skersmuo 16 mm, svoris 1,96 g. Averse – deivės Romos galva, po ja L raidė – Liucerijos kalyklos ženklas. V raidė rodė vertę (5 asai). Reverse – jojantys Dioskūrai.
Sidabrinis kvinarijus (25-23 m. pr. m. e.). Svoris 1,84 g. Kaldintas Emeritos kalykloje.
**Kvinarijus** (lot. *quinarius*) – maža sidabrinė Romos moneta, lygi pusei denaro.

Kvinarijų kaldino kelerius metus po denaro įvedimo 211 m. pr. m. e. kartu su sidabriniu sestercijumi. Tuo metu kvinarijus buvo vertas 5 asams (pusei denaro).
  
101 m. pr. m. e. vėl įvedė kvinarijus kaip viktoriatų pakaitalą, bet dabar kvinarijus buvo lygus 8 asams, kadangi 118 m. pr. m. e. denaras buvo prilygintas 16 asų. Kelerius metus po pakartotinio kvinarijų įvedimo buvo nukaldinta labai daug šių monetų, kurios daugiausia buvo apyvartoje Galijoje. Šias monetas protarpiais kaldino iki III a.

*Auksiniu kvinarijumi* (lot. *quinarius aureus*) vadina pusės aurėjo monetas, lygias 12,5 denaro. Tai nėra senovinis pavadinimas.

Nuorodos
--------

* Квинарий


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvinarijus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kvitokas*Квиток* |
| --- |
| 

KvitokasKvitokas

56°30′0″ š. pl. 98°30′10″ r. ilg.﻿ / ﻿56.50000°š. pl. 98.50278°r. ilg.﻿ / 56.50000; 98.50278﻿ (Kvitokas)Koordinatės: 56°30′0″ š. pl. 98°30′10″ r. ilg.﻿ / ﻿56.50000°š. pl. 98.50278°r. ilg.﻿ / 56.50000; 98.50278﻿ (Kvitokas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
| **Rajonas** | Taišeto rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 3 048  |
| **Altitudė** | 251 m |

**Kvitokas** (rus. *Квиток*) – miesto tipo gyvenvietė Biriusos dešiniojo intako Toporoko kairiajame krante, apie 30 km į šiaurės rytus nuo Taišeto, apie 5 km nuo Baikalo-Amūro magistralės, Taišeto rajonas, Irkutsko sritis, Rusija. 3000 gyventojų (2004 m.).

Istorija
--------

1948 m. birželio mėn. į Kvitoką iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 500 žmonių. 1950 m. atvežta nemažai ukrainiečių. Tarp tremtinių buvo lenkai, suomiai, armėnai, kinai. Vieni tremtiniai kirto mišką 25–30 km nuo Kvitoko, ten barakuose visą savaitę ir gyvendavo, kiti dirbo Kvitoko lentpjūvėje, traukė iš upės rąstus, pjovė lentas, krovė vagonus. 1958 m. lietuviams tremtis panaikinta, bet grįžti į Lietuvą leista ne visiems. Kvitoko kapinėse buvo palaidota apie 20 tremtinių lietuvių. 1989 m. kai kurių palaikai parvežti į Lietuvą. XX a. pabaigoje Kvitoke dar gyveno keletas lietuvių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Kvitokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 386 psl.
Kamuoliniai debesys
**Kamuoliniai debesys** (lot. *Cumulus*) – apatiniai vidutinio aukšto debesys. Vertikalaus išsivystymo balti debesų kamuoliai, primenantys supiltą medvilnę, vatą ar žiedinį kopūstą; ryškūs debesų kontūrai su tamsesniu pagrindu. Driekiasi 2-7 km aukštyje. balti, ištįsę į viršų, nesusigrupavę, pavieniai. Lietus pasitaiko retai ir negausiai, tik iš atskirų tipų, pvz. *Cumulus congestus*.

Kamuoliniai debesys paprastai susidaro esant šiltiems, giedriems orams. Atskiras kamuolinių debesų tipas yra kamuoliniai liūtiniai debesys, nešantys smarkius kritulius. Kamuoliniai debesys susidaro tada, kai sūkuriais kylančios oro srovės vėsta ir jose esantys vandens garai pradeda kondensuotis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kamuoliniai debesys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDebesys |
| --- |
|  |
| Taurieji | 
Perlamutriniai debesys · Sidabriškieji debesys |  |
|  |
| Viršutinis aukštas | 
Plunksniniai debesys · Plunksniniai sluoksniniai debesys · Plunksniniai kamuoliniai debesys · Kondensacinis srautas |
|  |
| Vidurinis aukštas | 
Aukštieji sluoksniniai debesys · Aukštieji kamuoliniai debesys · Kamuoliniai debesys · Lęšiniai debesys |
|  |
| Apatinis aukštas | 
Rūkas · Sluoksniniai debesys · Sluoksniniai kamuoliniai debesys · Arkiniai debesys · Sluoksniniai lietaus debesys |
|  |
| Vertikalieji | 
Liūtiniai kamuoliniai debesys |

 |
| **Achmedas Abdala Mohamedas Sambisarab. أحمد عبدالله محمد سامبي‎** |
| --- |
| Komorų prezidentas |
|  |
| Achmedas Abdala Mohamedas Sambis |
| Gimė | 1958 m. birželio 5 d. (64 metai)Mucamudu, Anžuano saloje |
| Komorų prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2006 m. gegužės 26 d. – 2011 m. gegužės 26 d. (5 metai) |
| Ankstesnis | Azali Assoumani |
| Vėlesnis | Ikililou Dhoinine |
|  |
|  **Vikiteka** | Achmedas Abdala Mohamedas Sambis |

**Achmedas Abdala Mohamedas Sambis** (arab. أحمد عبدالله محمد سامبي‎, pranc. *Ahmed Abdallah Mohamed Sambi*, g. 1958 m. birželio 5 d.) – Komorų Islamo vadovas ir politikas, 2006–2011 m. Komorų prezidentas. Jis dar vadinamas ajatola.

Biografija
----------

Sambi gimė Mutsamudu, Anžuano saloje. Jis yra septynių vaikų tėvas. Jam priklauso gamyklos, kuriose gaminami čiužiniai, vanduo buteliuose ir kvepalai – pagrindinis Komorų eksportas. Jis yra įsteigęs televiziją, kuri yra vadinama „Švietimas" (pranc. *Ulezi*).

Sambis 2006 m. gegužės 14 d. lengvai laimėjo prezidento rinkimus, gavęs 58,02% balsų. Sambi buvo inauguruotas Komorų Sąjungos prezidentu 2006 m. gegužės 26 d. Tai buvo pirmasis taikus valdžios perdavimas Komorų istorijoje.

2018 m. rugpjūčio 21 d. Sambis buvo apkaltintas korupcija ir neteisėtu viešųjų lėšų pasisavinimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Azali Assoumani** | **Komorų prezidentas**2006–2011 m. | Po to:**Ikililou Dhoinine** |
| Plovdivo sritisbulg. *Област Пловдив* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Administracinis centras** | Plovdivas |
| **Savivaldybių skaičius** | 18 |
| **Gubernatorius** | Ivan Totev |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 678 860 |
| **Plotas** | 5 972 km² |
| **Tankumas** (2012 m.) | 114 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | pd.government.bg |

**Plovdivo sritis** (bulg. *Област Пловдив*) – sritis vidurio Bulgarijoje. 5 972,9 km² srities teritorija padalinta į 18 savivaldybių. 2012 m. duomenimis, Plovdivo srityje gyveno 678 860 gyventojų. Administracinis centras – Plovdivas.

Sritis šiaurėje ribojasi su Loveču, šiaurės rytuose su Gabrovu, rytuose su Stara Zagora, pietryčiuose su Chaskovu ir Kerdžalu, pietuose su Smolianu, vakaruose su Pazardžiku bei šiaurės vakaruose su Sofijos sritimi.

Miestai
-------

Srities miestai: Plovdivas, Asenovgradas, Karlovas, Rakovskis, Pervomajus, Stambolijskis, Sopotas, Kričimas, Chisarja, Saedinenijė, Kuklenas, Peruštica, Sadovas, Lykai, Brezovas.

Ekonomika
---------

Srities ekonomika priklauso nuo žemės ūkio produkcijos. Auginami vaisiai (obuoliai, slyvos, kriaušės, vyšnios, vynuogės, melionai ir arbūzai), daržovės (pomidorai, pipirai, morkos, kopūstai, bulvės), kviečiai, ryžiai, miežiai ir kita. Gerai išsivysta pramonė: geležies metalurgija, elektronikos pramonė, žemės ūkio bei karinė technika, chemijos bei maisto pramonė. Sritis turtinga kultūriniu paveldu. Daugybė mineralinių šaltinių.

Tautinė sudėtis
---------------

Iš 683 027 srities gyventojų (2011 m. duomenys), 620 373 žmonės identifikavo save kaip:

* bulgarai: 540 303 (87,09 %)
* turkai: 40 255 (6,49 %)
* čigonai: 30 202 (4,87 %)
* kitos tautybės: 9 613 (1,54 %)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-11-13 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBulgarijos sritys |
| --- |
|  |
| 
Blagojevgradas · Burgasas · Chaskovas · Dobričas · Gabrovas · Jambolas · Kerdžalai · Kiustendilas · Lovečas · Montana · Pazardžikas · Pernikas · Plevenas · Plovdivas · Razgradas · Rusė · Silistra · Slivenas · Smolianas · Sofija (miestas) · Sofija · Stara Zagora · Šumenas · Tergovištė · Varna · Veliko Tirnovas · Vidinas · Vraca | Bulgarija |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Umanakasgren. *Uummannaq*, dan. *Umanak* |
| --- |
| *Umanako miestelis* |
|  |
| 

UmanakasUmanakas

70°40′39″ š. pl. 52°07′19″ v. ilg.﻿ / ﻿70.67750°š. pl. 52.12194°r. ilg.﻿ / 70.67750; 52.12194﻿ (Umanakas)Koordinatės: 70°40′39″ š. pl. 52°07′19″ v. ilg.﻿ / ﻿70.67750°š. pl. 52.12194°r. ilg.﻿ / 70.67750; 52.12194﻿ (Umanakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Danijos vėliava Danija |
| **Autonomija** | Grenlandija Grenlandija |
| **Savivaldybė** | Avanatos savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 1 282  |
|  |
|  **Vikiteka** | Umanakas |

**Umanakas** – miestelis Avanatos savivaldybėje šiaurės vakarų Grenlandijoje, kuriame gyvena apie 1 500 gyventojų. Tai šiauriausias salos miestas, turintis sraigtasparnio nusileidimo aikštelę. Umanakas yra medžioklės ir žvejybos bazė. Jame veikia konservų fabrikas ir marmuro kasykla.

Danijos ir Grenlandijos vaikai ir dabar tiki, kad Kalėdų Senelis gyvena Spraglebugteno įlankoje, kiek į vakarus nuo Umanako. Viena Danijos televizijos kompanija ten yra pastačiusi trobelę iš durpių, kuri ir laikoma Kalėdų Senelio namais.

Geografinė padėtis
------------------

Hjertefjeldeto kalnas (Umanako miestelis kairėje)
Umanakas įsikūręs 590 km šiauriau šiaurinio poliarinio rato esančioje Umanako saloje, išsidriekusioje Umanako fjorde, kuris įsiterpęs tarp Grenlandijos ir Nusako pusiasalio. Saloje yra širdies formos Hjertefjeldeto kalnas, kurio aukštis 1 175 m.

Miestelio bendruomenės gyvenime dalyvauja kaimyninių Satuto, Ilorsjuto, Ikerasako, Kvarsuto, Ukusisato, Niakvornato, Nugatsiakvo kaimų gyventojai.

Transportas
-----------

Grenlandijos aviokompanija „Air Greenland" vykdo nuolatinius sraigtasparnių skrydžius iš Umanako į netoliese esantį Kvarsuto kaimą. Umanako kaimyninius kaimus aptarnauja krovininiai sraigtasparniai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Um Kasrasarab. أم قصر |
| --- |
| 

Um KasrasUm Kasras

30°02′0″ š. pl. 47°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.03333°š. pl. 47.91667°r. ilg.﻿ / 30.03333; 47.91667﻿ (Um Kasras)Koordinatės: 30°02′0″ š. pl. 47°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.03333°š. pl. 47.91667°r. ilg.﻿ / 30.03333; 47.91667﻿ (Um Kasras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Irako vėliava Irakas |
| **Muchafaza** | Basros muchafaza |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1958 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 107 620  |
| **Altitudė** | 9 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Um Kasras |

**Um Kasras** (arab. أم قصر = *Umm Qaṣr*) – miestas pietryčių Irake, Basros muchafazoje, Chaur Abd Alacho estuarijos (netoli Persijos įlankos) pakrantėje, Kuveito pasienyje. Svarbus giliavandenis šalies uostamiestis. Plentu ir geležinkeliu sujungtas su Basra.

Istorija
--------

Ilgą laiką Um Kasras buvo mažas žvejų kaimas. Po 1958 m. Irako revoliucijos čia įkurdinta karinė jūrų bazė, o 1961 m. – jūrų uostas. Jis tapo vieninteliu šalies giliavandeniu uostu, todėl leido sumažinti krovinių apimtis Šat al Arabo upe, tekančia Irano siena. Um Kasro reikšmė dar labiau išaugo po Irano–Irako karo. Tarp Kuveito ir Irako vykę ginčai dėl Um Kasro aplinkinių vandenų priklausomybės sukėlė Persijos įlankos karą 1991 m. Jo metu uostas buvo subombarduotas. 2003 m. Um Kasras tapo vienu iš pirmųjų Irako karo taikinių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rytų Logonė*Logone Oriental* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Čado vėliava Čadas |
| **Administracinis centras** | Doba |
| **Departamentai** | 6 |
| **Subprefektūros** | 23 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 796 453 |
| **Plotas** | 28 035 km² |
| **Tankumas** (2009) | 28 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TD-LR |

**Rytų Logonės regionas** (pranc. *Région du Logone Oriental*, arab. منطقة لوقون الشرقي = *Minṭaqâtu Lūqūni š-Šarqī*) – administracinis regionas Čado pietinėje dalyje. Pietuose turi sieną su Centrinės Afrikos Respublika ir Kamerūnu. Administracinis centras – Doba.

Geografija
----------

Regionas yra savanų gamtinėje srityje. Prateka Logonės ištakos – Rytų Logonė ir Vakarų Logonė. Paviršius pietuose kalnuotas (iki 1188 m aukščio).

Gyventojai
----------

Regionas priklauso Adamavos kultūrinei zonai. Daugiau nei pusė krašto gyventojų yra Centrinio Sudano kalba kalbantys sarai (jų subetnosai ngambajai, lakai, mangai, bedžondai, gorai, gulajai). Pietvakarinėje regiono dalyje gyvena Adamavos-Ubangio kalbomis kalbantys karangai, kuo, nzakambajai, panai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Rytų Logonės regionas padalintas į 6 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Nja departamentas (Bebedžija)
* Nja Pendės departamentas (Gorė)
* Pendės departamentas (Doba)
* Rytų Kuho departamentas (Bodas)
* Vakarų Kuho departamentas (Bebotas)
* Mons de Lamo departamentas (Baibokumas)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Čado regionai** |  |
| Bata | Bahr El Gazelis | Borku | Enedis | Ežerų | Gera | Hadžeras-Lamisas | Kanemas | Mandulas | Ndžamena | Rytų Logonė | Rytų Majo Kebis | Salamatas | Sila | Šaris–Bagirmis | Tandžilė | Tibestis | Vadajus | Vadi Fira | Vakarų Logonė | Vakarų Majo Kebis | Vidurio Šaris |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Valjegrandėisp. *Vallegrande* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ValjegrandėValjegrandė

18°29′0″ p. pl. 64°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.48333°š. pl. 64.10000°r. ilg.﻿ / 18.48333; 64.10000﻿ (Valjegrandė)Koordinatės: 18°29′0″ p. pl. 64°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.48333°š. pl. 64.10000°r. ilg.﻿ / 18.48333; 64.10000﻿ (Valjegrandė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | Santa Kruso departamentas |
| **Provincija** | Valjegrandės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 16 800  |
| **Altitudė** | 2 030 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Valjegrandė |

**Valjegrandė** (isp. *Vallegrande*), pilnai – ***Chesus i Montes Klaros de los Kabaljeros del Valjegrandė*** (*Jesús y Montes Claros de los Caballeros del Vallegrande*) – miestas Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, Andų pašlaitėje, 2030 m aukštyje. Provincijos centras. 16,8 tūkst. gyventojų (2005 m.). Svarbus žemdirbystės centras. Miestas išsaugojęs tradicinę kolonijinę architektūrą.

Istorija
--------

Valjegrandė įkurta 1612 m. kovo 30 d. Peru vicekaraliaus Juan de Mendoza y Luna. 1613 m. Ispanijos karalius Pilypas III miestui suteikė karališkąjį statusą. Valjegrandėje gyveno daugiausia kolonizatoriai ir jų palikuonys, taigi, tai buvo prestižinis miestas. 1967 m. netoliese esančiama La Higeros kaimelyje buvo nužudytas Lotynų Amerikos revoliucionierius Če Gevara.
| **Phosphuga atrata** |
| --- |
| Šliužagraužis maitvabalis (Phosphuga atrata)Šliužagraužis maitvabalis (*Phosphuga atrata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Maitvabaliai  *( Silphidae)* |
| Gentis: | Phosphuga  *( Phosphuga)* |
| Rūšis: | Šliužagraužis maitvabalis  *( Phosphuga atrata)* |

 |
| Binomas |
| ***Phosphuga atrata***Linnaeus, 1758 |

**Šliužagraužis maitvabalis** (*Phosphuga atrata*) – maitvabalių (*Silphidae*) šeimos vabalas. Randamas teritorijose nuo Europos iki Japonijos rytuose ir poliaračio šiaurėje.

Jaunas vabalas, dar neįgavęs juodos spalvos
Vabalas su įtraukta galva
Vabalas yra iki 15 mm dydžio. Nors plačiai paplitęs, bet sunkiai aptinkamas. Tai lemia vabalo gyvenimo būdas – aktyvus ir maitinasi naktį, o dieną slepiasi, tūnodamas po medžių žieve, plyšiuose. Sutrikdytas jis išskiria nemalonų geltoną skystį ir slepia galvą, ją įtraukdamas po gaubtu. Jauni individai yra rudos spalvos, suaugę tampa juodi.

Mityba
------

Maitvabalis minta gyvomis sraigėmis, vabzdžiais ir sliekais, taip pat dvėseliena. Jis yra plokščios formos, su aiškiai matoma galva, nes turi ilgą kaklą. Jo pagalba pasiekiama sraigė jos kiaute ir išpurškiamas virškinamasis skystis. Lervos yra juodos, plokščios, taip pat minta sraigėmis. Lėliukės vystosi dirvoje.

Taip pat skaityti
-----------------

* Sąrašas:Lietuvos maitvabaliai

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šliužagraužis maitvabalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šliužagraužis maitvabalis (*Ecyclopedia of Life*) Archyvuota kopija 2015-03-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šlina |
| --- |
| Šlina prie Targonie Vielkių kaimo Šlina prie Targonie Vielkių kaimo |
| **Ilgis** | 20 km |
| **Baseino plotas** | 359,5 km² |
| **Ištakos** | Jablon Košcelnos kaimo apylinkėse 146 m. a. v. j. l. |
| **Žiotys** | Narevas, šalia Targonie Vielkių kaimo 103 m a. v. j. l. |
| **Šalys** | Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Šlina |

**Šlina** (lenk. *Ślina*) – upė šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės ir Mazovijos Vysokio apskrityse, Novės Piekutų, Sokolų, Kobilino Božimų ir Zavadų valsčiuose. Upė teka Aukštutinės Mazovijos aukštumoje. Kairysis Narevo upės intakas. Upė išteka šalia Jablon Košcelnos kaimo 146 m aukštyje virš jūros lygio. Upė įteka į Narevo upę, jos 270 km, prie Targonie Vielkių kaimo 103 m aukštyje virš jūros lygio. Upės plotis siekia nuo 1 m iki 5 metrų, gylis nuo 0,3 m iki 1 metro. Kaimai per kuriuos teka upė: Jablon Košcelna, Jablon Rikače, Stara Rušas, Bruševas, Jamiolki Piotrovienta, Jamiolki Godzebai, Lešnevo Nedžviedžas, Kloski Mlinovienta, Stipulki Švienchai, Kužinai, Kobilin Božimai, Kobilin Kruševas, Milevo Zabielne, Zavadai, Lopuchovas ir Targonie Vielkiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos upė buvo gamtinė valstybinė siena tarp Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Mazovijos, o vėliau ir Lenkijos karalystės. 

* Šlinos ir Narevo upių santakaŠlinos ir Narevo upių santaka
* Tiltelis per upę Targonie Vielkių kaimeTiltelis per upę Targonie Vielkių kaime
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lietuvos III statutas (1588)
**Žemės ežių teismas** − buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės (LDK) teismo organas, veikęs 1810 − 1823 m. LDK ir jos buvusioje teritorijoje.

Žemės ežių teismas buvo renkamas apskrities bajorų 3 metams iš 15 ir daugiau narių.

Pirmos instancijos Žemės ežių teismą sudarė 1 teisėjas ir 2 šalių parinkti arbitrai. Bylas teismas nagrinėjo ginčo vietoje ir nustatinėjo ginčijamas žemių, ežerų ir įvažiavimų į miškus ribas. Dėl šio teismo sprendimų šalys galėjo apeliuoti Antros instancijos apskrities Žemės ežių teismui, kuris susidėjo iš 5 narių ir nuolatos rezidavo apskrities centre. Dėl šio teismo sprendimų buvo galima apeliuoti gubernijos Žemės ežių teismui; jo sprendimai buvo galutiniai.

Visi Žemės ežių teismai bylas sprendė pagal Lietuvos III statutą.


  

  

Literatūra: \* Tomas Čelkis. Privačios žemėvaldos ribų nustatymas ir žymėjimas XV-XVI a. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje // Istorijos šaltinių tyrimai. 2011, t. 3. p. 31-58.
| ***Esminis instinktas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Basic Instinct |
| Režisierius | Paul Verhoeven |
| Prodiuseris (-iai) | Mario KassarAlan Marshall |
| Scenaristas (-ai) | Joe Eszterhas |
| Vaidina | Michael DouglasSharon StoneJeanne Tripplehorn |
| Metai | 1992 |
| Žanras | Drama, erotika, trileris |
| Trukmė | 123 min. |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | TriStar Pictures |
| Biudžetas | 49 mln. dolerių (apytiksliai) |
| **IMDb įrašas** |

**Esminis instinktas** (angl. *Basic Instinct*) – 1992 m. režisieriaus Paul Verhoeven filmas, kurio siužetas sukasi apie detektyvą Nick Curran (vaid. Michael Douglas), tiriantį žmogžudystės bylą. Pagrindinė įtariamoji yra Catherine Tramell (vaid. Sharon Stone), turtinga ekstrevagantiška rašytoja.

Esminis instinktas per metus uždirbo apie 353 milijonus dolerių ir laikomas vienu pelningiausių 1992 metų filmu. Taip pat, buvo nominuotas dviem oskarams ir dviem auksiniams gaubliams. Filmas laikomas vienu iš ryškiausių neo-noiro pavyzdžių.

Populiariojoje kultūroje šis kūrinys turėjo didžiulę įtaką. Jis paskatino tolimesnių erotinių trilerių kūrimą, „pralaužė ledus" erotikai populiariajame JAV kine, kadangi anksčiau ši sritis buvo laikoma komerciškai nesėkminga. Garsi Catherine Tramell tardymo scena, kurioje ji perkryžiuoja kojas parodydama, kad nedėvi kelnaičių, yra daugybę sykių parodijuota ar kopijuota kituose filmuose ar net reklamose.
**Amalrikiečiai** – krikščionybės atskala, gyvavusi XII a. pab. – XIII a. pr. Prancūzijoje. Sekė Amalriko Beniečio idėjomis (iš čia pavadinimas), tačiau už jį buvo dar radikalesni.

Amalrikiečiai tikėjo, kad Dievas ir visata tapatūs (dėl to atmetė transsubstanciaciją), kiekvieną žmogų manė esant panašų į Kristų, kiekviename esąs įsikūnijęs Dievas, kiekvienas mirė ant kryžiaus ir prisikėlė (mistinis panteizmas), galiausiai atmetė esminio skirtumo tarp gėrio ir blogio egzistavimą. Manė, kad Dievas Tėvas valdė senovėje, Dievas Sūnus – pirmuosius dvylika krikščionybės amžių, o gyvenant Amalrikui prasidėjęs Šventosios Dvasios viešpatavimas.

Amalrikiečiai pasmerkti 1210 m. Paryžiuje ir 1215 m. Laterano IV bažnytiniame susirinkime. Netrukus po to atskala nunyko.

Ši krikščionybės atskala paveikė valdiečius, begardus, begines, XIV a. mistinį panteizmą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 17 psl.
2. 1 2 3 4 5 6  *Amalricians*. Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2023-04-24.
| Amarapuraအမရပူရ |
| --- |
| *Šventykla Amarapuroje* |
|  |
| 

AmarapuraAmarapura

21°54′0″ š. pl. 96°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.90000°š. pl. 96.05000°r. ilg.﻿ / 21.90000; 96.05000﻿ (Amarapura)Koordinatės: 21°54′0″ š. pl. 96°03′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.90000°š. pl. 96.05000°r. ilg.﻿ / 21.90000; 96.05000﻿ (Amarapura) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6:30) |
|  |
| **Valstybė** | Mianmaro vėliava Mianmaras |
| **Teritorija** | Mandalajaus regionas Mandalajaus provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 40 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Amarapura |

**Amarapura** (mjan. အမရပူရ ) – miestas vidurio Mianmare, Iravadžio kairiajame krante, Mandalajaus aglomeracijoje, 11 km į pietus nuo miesto centro. Turistinis centras. Vystomi tradiciniai amatai: keramika, bronzos kalyba, šilkininkystė. Yra pilies, pastatytos 1783–1823 m. ir karaliaus rūmų, pastatytų 1837–1857 m. griuvėsiai, daug budistų šventyklų ir vienuolynų. Veikia Jadanabono universitetas.

Istorija
--------

Amarapura (iš pali kalbos – „nemirtingumo miestas") įkurtas 1783 m. karaliaus Bodopajos iš Konbaunų dinastijos. Miestas tapo karalystės sostine, pastatyti rūmai, šventyklos. Karalius Badžidas 1823 m. perkėlė sostinę į Avą, bet 1837–1857 m. ja vėl buvo Amarapura. 1810 m. miestas nukentėjo nuo gaisro, 1839 m. – nuo žemės drebėjimo. Karalius Mindonas 1860 m. pastatė naują sostinę Mandalajų, jo statyboms panaudota daug medžiagų iš Amarapuros.

* Medinis tiltas per IravadįMedinis tiltas per Iravadį
* Amarapuros rūmai XIX a. vid.Amarapuros rūmai XIX a. vid.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amarapura*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°32′1.26″ š. pl. 23°32′51.54″ r. ilg.﻿ / ﻿54.5336833°š. pl. 23.5476500°r. ilg.﻿ / 54.5336833; 23.5476500

Amalvo palios
**Amalvo palios** − pelkė Marijampolės apskrityje, 11 km į rytus nuo Marijampolės; Dovinės baseino šiaurės rytuose. 

Pietryčiuose Amalvo palias nuo Žuvinto palių skiria moreninis gūbrys. Į pelkę įsiterpęs Panausupio pusiasalis skiria jas į 2 dalis. Pelkės šiaurės rytuose telkšo Amalvo ežeras. Per pelkę teka Dovinė, jos intakas Amalvė ir Šlavanta. Šie upeliai dalija Amalvos palias į 4 dalis: **Ringovėlės palias**, **Amalviškių palias**, **Plynių palias** ir **Panausupio palias**.

Toje vietoje, kur dabar Amalvo palios, poledynmečiu telkšojo vienas iš trijų Dovinės baseine buvusių ežerų. Vėliau šio ežero vietoje susiformavo didesnis nei 4000 ha vientisas pelkinis masyvas, sudarytas iš žemapelkinio ir aukštapelkinio tipo pelkių.

Dar XX a. pradžioje šis masyvas buvo beveik nepažeistas (natūralus hidrografinis tinklas), tačiau beveik visa pelkė jau buvo užaugusi sumedėjusia augalija. Amalvo pelkę sudarė vientisa 3414 ha teritorija su durpiniais dirvožemiais. Ištyrus durpės klodą jis buvo pripažintas neperspektyviu kasybai, vėliau buvo pasiūlyta šias teritorijas naudoti žemės ūkyje.

Amalvo kraštovaizdį pakeitė:

* apypelkio drenažo sistemos;
* atskirų pelkės dalių drenažo sistemos ir žemėnaudos pakeitimai;
* klimato kaita.

Pagrindiniai pelkinio masyvo pertvarkymai pradėti tik XX a. viduryje. Pritaikant teritoriją žemės ūkiui buvo nusausinta apie 60 % pelkės.

Dabar Amalvo pelke vadinama tik dalis (1439 ha) buvusio pelkinio masyvo − Amalvo botaninis zoologinis draustinis. Kitos nusausintos dalys paverstos žemės ūkio naudmenomis (pievos, ganyklos, ariama žemė) arba apaugusios pasausėjusiais miškais.

Amalvo paliose dabar yra 4 kultūros paveldo objektai:

* Varnupių piliakalnis su gyvenviete,
* Senkapis (1),
* Senkapis (2),
* Amalviškių kaimo senosios kapinės
Balkanų sąjungos 1912-1913 m. sutartas Albanijos padalinimas, pietinė siena suderinta su Graikijos pretenzijomis
**Albanijos kunigaikštystė** buvo pirmoji nepriklausoma albanų valstybė Naujaisiais laikais. Kunigaikštystė sudaryta 1913 m. po Pirmojo Balkanų karo, iš Osmanų imperijai priklausiusių teritorijų, pagal Londono pasiuntinių konferencijos susitarimus ir egzistavo iki 1925 m. Kunigaikštystės sostinė iš pradžių buvo Duresis, o 1920 m. sostinė perkelta į Tiraną.

Susidarymo problemos
--------------------

Po Turkijos pralaimėjimo Pirmajame Balkanų kare kilus albanų gyventojų sukilimams 1912 m. lapkričio 28 d. buvo paskelbta Albanijos nepriklausomybė nuo Osmanų imperijos. Vliorėje buvo suorganizuotas pietų ir vidurio Albanijos atstovų Nacionalinis susirinkimas, kuris vienbalsiai nusprendė, kad „Albanija nuo šiol tampa savarankiška, laisva ir nepriklausoma". Gruodžio pradžioje prisijungus šiaurinės Albanijos atstovams Kongresas padidėjo iki 63 narių ir paskyrė Ismail Qemali ir Myfit Libohova vadovaujamą laikinąją vyriausybę. Svarbiausia nepriklausomos Albanijos vyriausybės užduotimi tapo nuo vėlyvųjų viduramžių neegzistavusios valstybės pripažinimas. Iš tikro naujoji vyriausybė kontroliavo tik apie 4000 km² apie Vliorę, Fierį, Lušnę ir Beratį su 300 tūkst. gyventojų, įskaitant 30 tūkst. turkų karių. Likusią teritoriją kontroliavo Serbijos, Juodkalnijos ir Graikijos kariuomenės. Valstybės formos klausimo Kongresas nesprendė, nors buvo linkę į monarchiją, tuo labiau, kad visos aplinkinės šalyse buvo monarchijos. Valstietiškoji visuomenė tikėjosi, kad iš monarchijos bus daugiau naudos, nei kitų valdymo formų.

Dėl savo valstybės egzistavimo Albanija turėtų būti dėkinga aktyviam Austrijos-Vengrijos ir Italijos įsikišimui, kuris buvo nukreiptas prieš teritorines kaimynų pretenzijas. Balkanų karų išvakarėse Balkanų Sąjungos nariai (Serbija, Juodkalnija, Graikija ir Bulgarija) buvo sutarę dėl Balkanų pasidalinimo, įskaitant ir Albaniją. Albanijos nepriklausomybę 1912 m. gruodžio 16 d. Londono pasiuntinių konferencijoje galiausiai pripažino didžiosios Europos valstybės Vokietijos imperija, Austrija-Vengrija, Rusijos imperija, Jungtinė Karalystė ir Italija. 1912 m. gruodžio 27 d. pasiuntinių konferencija nusprendė sukurti Albanijos autonomiją, formaliai priklausančią Osmanų sultonui Mechmedui V, o faktiškai valdomą didžiųjų Europos valstybių. Taip Serbijai buvo užkirstas priėjimas prie Adrijos jūros.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3  Michael Schmidt-Neke: *Entstehung und Ausbau der Königsdiktatur in Albanien (1912–1939). Regierungsbildungen, Herrschaftsweise und Machteliten in einem jungen Balkanstaat.* (=*Südosteuropäische Arbeiten* 84), Verlag Oldenbourg, München 1987, ISBN 3-486-54321-0, S. 24ff.
2. ↑  Edgar Hösch: *Geschichte der Balkanländer.* Beck, München 1968, ISBN 3-406-57299-5, S. 156.
3. ↑  Robert Raymond Kritt: *Die Londoner Botschafter-Konferenz 1912-1913.* Diss. Wien 1961.
4. ↑  Wladimir Petrowitsch Potjomkin: Geschichte der Diplomatie, Zweiter Band - Die Diplomatie der Neuzeit (1872-1919). SWA-Verlag Berlin 1948 Seite 273

* Albanijos valdovai (anglų k.)