recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Daugiskaita** (lot. *pluralis*) – gramatinė kategorija (gramatinis skaičius), kuri apibrėžia kalboje vartojamas žodžių formas, nurodančias, jog žodis apibūdina ne vieną, o daug daiktų. Daugiskaitą, kaip ir vienaskaitą (vnsk.) turi dauguma pasaulio kalbų. Kai kurios kalbos, pvz. esperanto, vietoj atskiros gramatinės kategorijos naudoja papildomą elementą (galūnę, prielinksnį ir pan.) daugiskaitai sudaryti, todėl jų žodžiams daugiskaitos forma nereikalinga.

Indoeuropiečių kalbose daugiskaita yra privalomas modelis nurodant daugiau negu vieną (ar du) objektus, tačiau kitose kalbose daugiskaitos vartojimas neretai būna labiau sąlyginis. Pavyzdžiui, tiurkų kalbose vardažodžių daugiskaita sudaroma prie šaknies pridėjus priesagą *-lar/ler*, tačiau jei iš konteksto aišku, kad minimas objektas nėra vienas, daugiskaitos nereikia (pvz. turk. *elmalar* – „obuoliai", turk. *yedi elma* – „7 obuolys"). Dalyje indėnų kalbų (kečujų, tupių-gvaranių) vardažodžių daugiskaita nurodoma tik prireikus pabrėžti jų kuopiškumą. Dalis pasaulio kalbų turi ir triskaitą, didžiąją daugiskaitą (kai nurodoma daugybė dalykų).

Daugiskaita lietuvių kalboje
----------------------------

Bendrinėje lietuvių kalboje dauguma žodžių turi vienaskaitą ir daugiskaitą: didžioji dalis daiktavardžių, būdvardžių, veiksmažodžių, įvardžių, taip pat kai kurie skaitvardžiai.

Lietuvių, kaip ir kitose baltų-slavų kalbose, yra išlikę didžiosios ir mažosios daugiskaitos požymių; pvz. 1 daiktas, 2 daiktu, 3-9 daiktai, > 10 daiktų.

### Dviskaita

Istoriškai dauguma lietuvių kalbos tarmių žodžių turėjo atskirą daugiskaitos subkategoriją, dviskaitą, skirtą nurodyti, jog žodis apibūdina ne daug, o tik būtent du objektus. Pvz. *mudu turėjova du puodu* (mes-dviese turėjome-dviese du-puodus). Tačiau šiuo metu bendrinėje lietuvių kalboje yra išlikę tik kai kurių dviskaitos elementų, pvz. *katras* ('kuris iš dviejų'), *abu*, *anuodu*.

Yra kalbų, kuriose naudojamos panašios į dviskaitą daugiskaitos subkategorijos, taikomos apibūdinti tris, keturis, mažą kiekį ar labai didelį kiekį objektų.

### Daugiskaitos pavyzdžiai

**Daiktavardžiai**:

* *Plaukai* (vnsk. *plaukas*)
* *Uogoms* (vnsk. *uogai*)

**Būdvardžiai:**

* *Žaliaisiais* (vnsk. *žaliuoju*)
* *Mediniuose* (vnsk. *mediniame*)

**Veiksmažodžiai (ir dalyviai)**:

* *Ausite* (vnsk. *ausi*)
* *Svajoję* (vnsk. *svajojęs*)

**Skaitvardžiai**:

* *Šimtai* (vnsk. *šimtas*)
* *Tūkstančiai* (vnsk. *tūkstantis*)

**Įvardžiai**:

* *Kurių* (vnsk. *kurio*)
* *Josioms* (vnsk. *jajai*)
| **Cirsium acaule** |
| --- |
| Bestiebė usnis (*Cirsium acaule*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Usnis  *( Cirsium)* |
| Rūšis: | Bestiebė usnis  *( Cirsium acaule)* |

 |
| Binomas |
| ***Cirsium acaule***Scop. |

**Bestiebė usnis** (*Cirsium acaule*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos usnių (*Cirsium*) genties augalas. Savaime auga Europoje.
Dažnas Šiaurės Lietuvoje, kai kur apyretis, o pietiniuose ir pietryčių rajonuose visai nepastebėtas.

Ekologija
---------

Iliustracija iš *Flora Batava*
Auga pievose, ganyklose, dirvonuose, pamiškėse ir miško aikštelėse.

Žiedai lankomi kamanių, bičių ir kitų vabzdžių. Pašarinės vertės neturi, laikoma ganyklų piktžole.

Biologija
---------

Tai daugiametis, labai dygus medėjantį šakniastiebį turintis augalas. Stiebo neturi, arba jis būna iki 25 cm aukščio. Lapai pailgi, trumpakočiai, plunksniškai suskaldyti, garbanoti, dantyti, dantelių viršūnės dygliškos. Skroteliniai lapai prigludę prie žemės.

Vienas, rečiau du ar trys pailgi, gana stambūs graižai išauga lapų skrotelės viduryje ir retai pakyla virš žemės ant neilgo nesparnuoto stiebelio. Skraistlapiai žali, dygliuoti, išsidėstę keliomis eilėmis, jų viršūnė neretai spalvota. Visi graižo žiedai vamzdiški, juose yra nektaro. Vainikėlis giliai suskaldytas, rausvai violetinis, retai citrinos spalvos ar baltas.

Žydi nuo liepos iki rugsėjo mėnesio. Vaisiai – keturbriauniai, pailgi, 3-4 mm ilgio lukštavaisiai su balkšvais, ilgais skristukais iš plunksniškų plaukelių.

* Vaizdas iš viršaus
* Žiedynai
* 
* Vaisiai

Nuorodos
--------

* Bestiebės usnies mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org Archyvuota kopija 2019-06-27 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Bestiebės usnies porūšiai, varietetai ir formos per tropicos.org (anglų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bestiebė usnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 164 p.
* Enciklopedinė miško knyga, Gediminas Isokas, Vilnius, Mintis, 2001, 313 p. ISBN 5-417-00831-1
| **Antuonas Austrinislatv. *Antons Austriņš*** |
| --- |
|  |
| Antuonas Austrinis |
| Gimė | 1884 m. sausio 31 d.Kakaišiai, Vecpiebalgos valsčius |
| Mirė | 1934 m. balandžio 17 d. (50 metų)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių rašytojas, poetas |

**Antuonas Austrinis** (latv. *Antons Austriņš*, 1884 m. sausio 31 d. Kakaišiai, Vecpiebalgos valsčius – 1934 m. balandžio 17 d. Ryga, palaidotas Rygos Miško kapinėse) – latvių rašytojas, poetas.

Biografija
----------

Mokėsi Vecpiebalgos parengiamojoje ir pagrindinėje mokyklose, Rygos mokytojų seminarijoje, Žemietijos seminarijoje Sankt Peterburge.

Nuo 1904 m. mokytojavo Gipkoje, 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis, kelis mėnesius po sausio 13-osios demonstracijos Rygoje praleido kalėjime. Iki 1917 m. gyveno be paso. 1919 m. vienas Latvijos švietimo ministerijos kūrėjų, 1920–1923 m. dirbo laikraštyje „Latvijas Vēstnesis", vėliaus atsidėjo kūrybai.

Kūryba
------

Apysakoje „Kasparas Glūnas" sukūrė romantinio herojaus paveikslą. Parašė eilėraščių, realistinių apsakymų, autobiografinį romaną „Ilga mylia".

Bibliografija
-------------

* Vakarykštė diena (*Vakardiena*), 1907 m.
* Kasparas Glūnas, 1908 m.
* Gyvenimo stebuklas (*Dzīves burvība*), 1925 m.
* Vyturių pūga (*Cirulu putenis*) apsakymai 1913 m.
* Atodūsiai vėjuje (*Nopūtas vējā*) 1920 m.
* Be iškabos (*Bez izkārtnes*) 1934 m.
* Ilga mylia (*Garā jūdze*), romanas, 3 t. 1926–1935 m.
* Saules grieži. Liesma, Rīgā, 1979 m.

Literatūra
----------

* Antons Austriņš – pazīstamais un nezināmais, sastādītāja Alīna Romanovska, Pils, 2004.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Silvestras Gaižiūnas. *Antuonas Austrinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002 298 psl.
Hevondas Ališanas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hevondas Ališanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Hevondas Ališanas** (arm. Ղեվոնդ Ալիշան, tikroji pavardė **Kerobvė Ališanian**, 1820 m. liepos 18 d. Konstantinopolis – 1901 m. lapkričio 22 d. Venecija) – armėnų poetas, filologas, mokslininkas.

Biografija
----------

Nuo 1838 m. Šv. Mchitaro kongregacijos Venecijoje vienuolis, nuo 1870 m. kongergacijos viršininkas. Dėstė armėnų kolegijose Venecijoje ir Paryžiuje. 1866 m. apdovanotas Prancūzijos Garbės legiono ordinu.

Armėnų nacionaliniam susipratimui pagyvinti pagal Prancūzijos vėliavos pavyzdį sukūrė Armėnijos trispalvę.

Kūryba
------

Tyrė armėnų tautosaką, senovės religiją („Senasis tikėjimas" 1895 m.), parašė istorinės geografijos, etnografijos („Airaratas", „Sisakanas", „Sisuanas"), botanikos veikalų. Parengė ir išleido armėnų istorikų darbų. Parašė istorinę kroniką „Kamenecas: Lenkijos ir Rumunijos armėnų kronika" (1895 m.), kurioje yra žinių ir apie armėnų kolonijas Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje.

Parašė religinių eilėraščių grabaru. Nuo 1847 m. kūrė ašcharabaru. Romantinėje poezijoje (poema „Avarairo lakštingala" 1847 m.), eilėraščių rinkinyje „Giesmės" 5 t. 1857–1858 m.), prozos kūriniuose („Armėnų tėvynės atminimai" 2 t. 1865-1870 m. aukštino senovės Armėniją.

Parašė monografiją apie poetą Nersesą Šnorhali (1873 m.) Į armėnų kalbą išvertė D. Miltono, D. Bairono, F. Šilerio, H. Longfelou kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Marytė Kontrimaitė Visuotinė lietuvių enciklopedija, I t.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žaliosios arbatos lapeliai mirksta puodelyje
**Mirkymas** (angl. *steeping; weltering*) – medžiagos laikymas skystyje (paprastai vandenyje), kol ji persisunkia skysčio arba kol į medžiagą ar iš medžiagos pereina tam tikra tirpi medžiaga ar jų mišinys.

Mirkymas maisto gamyboje
------------------------

### Paprastas mirkymas

Taip paprastai mirkomi sausi ar džiovinti produktai (pvz. džiovinta žuvis, džiovinti vaisiai, džiovinti žirniai, kruopos ir pan.). Mirkomas produktas išmirksta ir pasidaro tinkamas tolimesnėms operacijoms – smulkinimui, virimui ir t. t.

### Įmirkymas

Produktas merkiamas į skystį su reikiamomis medžiagomis ir laikomas tol, kol tos medžiagos pereina iš skysčio į produktą.

Tokio mirkymo atvejai yra mėsos marinavimas, sūdymas.

### Išplaunamasis mirkymas

* Ekstrakcija – produktas pamerkiamas vandenyje ar kitame skystyje ir laikomas, kol tirpi medžiaga ar medžiagos pereis iš produkto į vandenį. Vanduo su perėjusiomis medžiagomis ir yra pageidaujamas rezultatas. Tai vyksta užplikius arbatžoles ar žoleles – nuo pereinančių medžiagų vanduo virsta norimu gėrimu.
* Šalinamasis mirkymas – nereikalingos medžiagos pereina į vandenį ir pašalinamos. Pvz. mirkant sūdytą mėsą ar žuvį iš jos pašalinama konservavimo efektą suteikusi druska, nebereikalinga būsimame patiekale. Mirkant ryklieną iš jos pašalinamas natūraliai esantis šlapalas.
| Mireille Darc |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Mireille Aigroz |
|  |
| Gimė | 1938 m. gegužės 15 d.Tulonas, Prancūzija |
| Mirė | 2017 m. rugpjūčio 28 d. (78 metai) Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Šalis |  Prancūzija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Mireille Darc** (tikrasis vardas – *Mireille Aigroz*; 1938 m. gegužės 15 d. – 2017 m. rugpjūčio 28 d.) buvo prancūzų kino aktorė bei fotomodelis, už nuopelnus kultūrai apdovanota Ordre national du Mérite.ordinu.

Ji baigė Tulono konservatorijos dramos mokslus, o 1959 m. persikėlė į Paryžių, kur jau kitais metais gavo pirmuosius nedidelius vaidmenis kine ir televizijoje.

1968 m. kino aikštelėje ji susipažino su aktoriumi Alain Delon, su kuriuo poroje išgyveno iki 1982. Dviese jie vaidino eilėje filmų, taip pat turėjo bendrą verslą (pvz. drabužių ir kvepalų liniją). 1983 m. Delonas ją paliko dėl jaunesnės aktorės Anne Parillaud.

1980 m. Dark buvo atlikta širdies operacija, o 1983 m. ji pateko į automobilio avariją, kurios metu patyrė daugybę sužalojimų ir buvo priversta kuriam laikui nutraukti savo karjerą. Vėliau ji sėkmingai grįžo į kiną ir į televiziją, o 2005 m. išleido autobiografinę knygą.

Dalinė filmografija
-------------------

* Prašau, ne dabar! (1961)
* Blondinė iš Pekino (1967)
* Savaitgalis (1967)
* Džefas (1969)
* Madly (1970)
* Aukštas blondinas juodu batu (1972)
* Nėra dūmų be ugnies (1973)
* Pasakyk, kad mane myli (1974)
* Aukštojo blondino sugrįžimas (1974)
* Niekšo mirtis (1977)

Apdovanojimai
-------------

* Mar del Plata filmų festivalis – geriausia aktorė (1966)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biographie". *Mireille DARC - Site officiel*. Nuoroda tikrinta 2009-07-29.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mireille Darc** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
|  |
| --- |
| António Calvário |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | António Calvário da Paz |
| Gimė | 1938 m. spalio 17 d. (84 metai)  Mozambiko vėliava Mozambikas |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas, aktorius |
| Aktyvumo metai | 1957–dabar |

**António Calvário da Paz** (g. 1938 m. spalio 17 d. Mozambike) – portugalų dainininkas ir aktorius.

Biografija
----------

Gimė Mozambike, imigrantų iš Portugalijos šeimoje. Būdamas 8-erių su tėvais persikėlė į Portimauną. Muzikos karjerą pradėjo 1957 m. pasirodęs per radiją. Atlikėjo populiarumas sparčiai augo: 1961 m. António pelnė Rei da Rádio apdovanojimą, o 1963-aisiais pasirodė didelės sėkmės sulaukusiame miuzikle „Chapéu Alto".

1964 m. jis tapo pirmuoju festivalio „Festival RTP da Canção" laureatu bei išrinktas Portugalijos atstovu 1964 m. „Eurovizijos" dainų konkursui. Konkurse pasirodęs su daina „Oração" (liet. *Malda*), António užėmė paskutinę vietą nesurinkęs nei vieno taško (kartu su Šveicarijos, Vokietijos ir Jugoslavijos atstovais).

Vėliau atlikėjas dar tris kartus bandė patekti į „Euroviziją": 1965, 1966 bei 1968 metais, tačiau nelaimėjo. 1967 m. išleido debiutinį albumą „Canções de Natal".

Diskografija
------------

* 1967, *Canções de Natal*
* 1973, *Regresso*
* 1984, *Saudade*
* 1993, *António Calvário*
* 1994, *O Melhor de António Calvário*
* 1994, *O Melhor dos Melhores*
* 1996, *Oração – Colecção Caravela*
* 1997, *Canto Avé-Maria*
* 2000, *Volta*
* 2003, *Clássicos da Renascença*
* 2008, *Vida*
* 2008, *O melhor de António Calvário*

Nuorodos
--------

* António Calvário IMDB svetainėje **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Portugalijos atstovas Eurovizijoje**1964 | Po to:**Simone de Oliveira  *„Sol de inverno"*** |
| Antvardė |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 41,3 km |
| **Baseino plotas** | 86,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,66 m³/s |
| **Ištakos** | Jurbarko rajonas |
| **Žiotys** | Mituva |
| **Šalys** | Lietuva |

**Antvardė** – upė Jurbarko rajone, kairysis Mituvos intakas, įteka į ją 20,6 km nuo jos žiočių, piečiau Vertimų. Antvardė išteka prie Paantvardžio kaimo, Raudonės seniūnijoje. Teka vakarų kryptimi. Upę kerta du krašto keliai:  **146**  Raseiniai–Šilinė  ir  **198**  Jurbarkas–Skaudvilė . Krantai žemi. Aukštupys ir vidurupis vasarą dažnai išdžiūsta.

Intakai
-------

* Dešinieji: Antvardaitė (9,2 km), Kilintakis (4,1 km).

Etimologija
-----------

Spėjama upėvardžio *ant-vardė* kilmė yra „ančių vardo upė", nors neatmestina, kad *ant-* gali būti priešdėlis (tokiu atveju nuo „ant vardo").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antvardė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 82
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Centrinis Čakas. Formosos provincija
**Centrinis Čakas** (isp. *Chaco Central*) – Gran Čako gamtinės srities subregionas, esantis tarp Pilkomajo upės šiaurėje ir Bermecho upės pietuose. Didžioji dalis yra Argentinoje (Formosos provincija, Saltos provincijos rytai), bei nedidelė dalis Bolivijoje (Tarichos departamentas). Šiaurėje yra tektontinė įduba, kurioje susiformavę laikini ežerai ir šlapynės (Patinjo, Estreljos). Kaip ir kitoms Čako dalims, Centriniam Čakui būdinga savana su galeriniais miškais upių pakrantėse. Rytinė dalis drėgnesnė už vakarinę. Lietinguoju laikotarpiu susiformuoja daug laikinų upių ir ežerų.

Klimatas žemyninis, su didele dienos ir nakties temperatūrų amplitude. Žiemos dienomis temperatūra gali svyruoti nuo 1 °C iš ryto iki 30 °C vidurdienį. Žiemą tęsiasi sausasis laikotarpis. Vasarą būna lietingasis laikotarpis, o temperatūra pakyla iki 30-45 °C.

Pagrindinės Centrinio Čako indėnų gentys yra viči, čorotai, pilagai, tobai. Po XIX a. vykdytos Centrinio Čako kolonizacijos dabar dauguma regiono gyventojų yra baltieji.
| **Aloyzas Paulikas** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. lapkričio 29 d. (72 metai)Šaukliuose, Skuodo raj. |
| Mirė | 2009 m. birželio 13 d. (58 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Aldona |
| Vaikai | Saulius, Giedrius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Skuodo rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos valstiečių partija,
* Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga,
* Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga

 |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Aloyzas Paulikas** (1950 m. lapkričio 29 d. Šaukliuose, Skuodo raj. – 2009 m. birželio 13 d.) – Lietuvos ir Skuodo rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Mosėdžio vidurinėje mokykloje. 1972 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, įgijo zootechniko specialybę.

1976–1986 m. Skuodo rajono žemės ūkio valdybos gamybos skyriaus vyr. zootechnikas. 1990–1992 m. Skuodo rajono žemės ūkio skyriaus vedėjo pavaduotojas, vėliau skyriaus vedėjas. 1995–2007 m. Skuodo rajono savivaldybės administratorius, administracijos direktorius. 2007 m. Skuodo rajono savivaldybės tarybos narys, administracijos direktoriaus pavaduotojas. Po sūnaus sukeltos avarijos, taip pat žiniasklaidoje prisiminus anksčiau jo paties sukeltas avarijas iš administracijos direktoriaus pavaduotojo pareigų atsistatydino.

Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Skuodo rajono skyriaus narys.

Sutuoktinė Aldona, vaikai Saulius, Giedrius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Kandidato anketa Archyvuota kopija 2013-07-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Miriam Markel-Mosessohn** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1839 m.Vilkaviškis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1920 m. gruodžio 18 d. (~81 metai)Grajevas, Antroji Lenkijos Respublika |
|  |
| Veikla | rašytoja, vertėja. |

**Miriam (Viežbolovska) Markel-Mosessohn** (1839 m. Vilkaviškyje, Rusijos imperija – 1920 m. gruodžio 18 d. Grajeve, Antroji Lenkijos Respublika) – Lietuvos žydų kilmės viena iš pirmųjų moterų rašiusi ir vertusi hebrajų kalba.

Biografija
----------

Gimė 1839 m. Vilkaviškyje. 1851 m. kartu su tėvais persikraustė gyventi į Suvalkus, kur mergina studijavo hebrajų kalbą bei tuo pačiu tobulinosi vokiečių ir prancūzų kalbose. 1863 m. ištekėjo už Anshel Markel-Mosessohn (1844–1903). Baigusi mokslus vertė vokiškus kūrinius į hebrajų kalbą. 1869 m. gyvendama Varšuvoje į hebrajų kalbą išvertė Eugen Rispart knygos I tomą *Die Juden und die Kreuzfahrer unter Richard Lowenherz*, tačiau II tomą išvertė tik 1895 m. dėl nuolatinių sveikatos ir vyro finansinių problemų. 1881 m. kartu su vyru apsigyveno Vienoje. Gyvendama Vienoje rašė straipsnius į žurnalą *Ha-Meliz*. Mirė 1920 m. gruodžio 18 d. Grajeve.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.).

Literatūra
----------

* Balin, Carole. "The Makings of a Maskilah: Miriam Markel-Mosessohn (1839–1920)," in To Reveal Our Hearts: Jewish Women Writers in Tsarist Russia, 13–50. New York: 2000.
* Yaari, Avraham, ed. A Collection of Yehudah Leib Gordon’s Letters to Miriam Markel-Mosessohn (Hebrew). Jerusalem: 1936).
* Dinur, Ben-Zion, ed. The Letters of Avraham Mapu, 160, 164 and 183–84. Jerusalem: 1970.
* Markel-Mosessohn, Miriam. The Friend of the Poet: Miriam Markel-Mosessohn’s Letters to Yehudah Leib Gordon. Introduction and Notes by Shmuel Verses (Hebrew). Jerusalem: 2004.
| **Aloyzas Kruopys** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. (~60 metų)Nerimdaičiai, Telšių rajonas |
|  |
| Veikla | teisininkas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyrius |
| Pareigos | teisėjas |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Aloyzas Kruopys** (g. 1963 m. Nerimdaičiai, Telšių rajonas) – teisininkas, Apeliacinio teismo teisėjas, buvęs Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Telšių rajono Nerimdaičių aštuonmetę mokyklą, 1981 m. – Telšių 5-ąją vidurinę mokyklą. 1986 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete – teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1986 m. rugsėjo iki 1990 m. birželio Jurbarko rajono Juodaičių kolūkio tarpūkinis juriskonsultas, nuo 1990 m. liepos iki 1994 m. gruodžio Šilutės rajono apylinkės teismo, nuo 1995 m. Klaipėdos apygardos teismo, nuo 2002 m. rugsėjo iki 2003 m. gruodžio mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo, nuo 2004 m. Lietuvos apeliacinio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas.

Moka vokiečių,, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (Teismai.lt)
| **Isokratas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 436 m. pr. m. e. |
| Mirė | 338 m. pr. m. e. |
|  |
| Veikla | senovės graikų retorius, kalbų kitiems rašytojas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Isokratas |

**Isokratas** (436–338 m. pr. m. e.) – senovės graikų retorius, publicistas, kalbų kitiems rašytojas.

Isokratas buvo sofistų mokinys. Mokytis pas žymiausius sofistus Isokratui sąlygas sudarė tai, kad jo tėvas buvo turtingas atėnietis (jam priklausė fleitų dirbtuvė). Teigiama, jog Isokratas buvo drovaus būdo, pasižymėjo silpnu balsu, tad, užuot pats sakęs kalbas, Atėnų teisme dirbo jų sudarinėtoju.

Isokratas apytikriai 390 m. pr. m. e. Atėnuose įkūrė retorikos mokyklą. Tvirtinama, kad ši mokykla padėjo pagrindus retorinei istoriografijai. Iškilmingai (epideiktinei) kalbai jis suteikė publicistikos pavidalą, taip pat sukūrė periodą ir įtvirtino jį retorikoje. Šiuos laikus pasiekė 21 Isokrato kalba (iš jų 6 kitiems parašytos teismo kalbos bei 15 politinių kalbų) ir 9 laiškai. Jų stilius apibūdinamas kaip nušlifuotas, pakilus.

Savo kalboje „Panegirika" Isokratas gynė pasiturinčiųjų interesus. Vadinamosiose Kipro kalbose liaupsinama monarchija, o kalboje „Archidamas" išsakoma kritika demokratijai. Kalbose „Apie taiką", „Aeropagitikas" kritikuojama Atėnų politika. Be to, Isokratas savo kalbose ragino graikų bendruomenes suvienyti pajėgas ekspansijai į Persiją. Kalboje „Pilypas" Isokratas ragina Makedonijos karalių Pilypą suvienyti Eladą ir vesti graikų pajėgas žygyje į Persiją.

Nusižudė 338 m. pr. m. e. po graikų pralaimėjimo mūšyje prie Chaironėjos.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Isokratas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IV t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.IV: Gariga-Jančas
2. 1 2 3 4 5  Dalia Dilytė. *Isokratas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-04-25.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Isokratas***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Galaktikos Mesjė 81 centrinis telkinys
**Centrinis telkinys** (ankstesnėje literatūroje dar plačiai naudotas terminas **baldžas**) – didelio tankumo žvaigždžių grupė. Paprastai šis terminas naudojamas nusakyti žvaigždžių grupei spiralinės galaktikos centre. Baldžą daugiausia sudaro senesnės II populiacijos žvaigždės, kurių orbitos atrodo atsitiktinės lyginant su galaktikos disko žvaigždžių - taip gaunama sferoidinė centrinio telkinio forma. Be to, centriniame telkinyje yra labai mažai dujų ir dulkių (lyginant su galaktikos disku), taigi jame mažai jaunų žvaigždžių (pernelyg mažai medžiagos, kad vyktų žvaigždėdara).

Baldžai pasižymi panašiomis savybėmis kaip elipsinės galaktikos, ir dauguma astronomų laiko juos vienu ir tuo pačiu - t. y. elipsinės galaktikos yra tos pačios spiralinės galaktikos, netekusios savo disko (veikiausiai sąveikų su kitomis galaktikomis metu).

Manoma, kad daugumos centrinių telkinių viduryje yra supermasyvios juodosios bedugnės. Tokios bedugnės pagal apibrėžimą negali būti stebimos, bet yra netiesioginių jų egzistavimo tiek spiralinių galaktikų baldžuose, tiek ir elipsinių galaktikų centruose įrodymų.

Kai kurių galaktikų centriniuose telkiniuose yra ir jaunų I populiacijos žvaigždžių. Nors to priežastis tiksliai nežinoma, paprastai tai laikoma sąveikos su kita galaktika (pvz. galaktikų susiliejimo) pasekmė.
| Alor Setaras*Alor Setar* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Alor SetarasAlor Setaras

6°07′0″ š. pl. 100°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.11667°š. pl. 100.36667°r. ilg.﻿ / 6.11667; 100.36667﻿ (Alor Setaras)Koordinatės: 6°07′0″ š. pl. 100°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.11667°š. pl. 100.36667°r. ilg.﻿ / 6.11667; 100.36667﻿ (Alor Setaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Malaizijos vėliava Malaizija |
| **Valstija** | Kedahas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1735 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 217 368  |
|  |
|  **Vikiteka** | Alor Setaras |

**Alor Setaras** (arba ***Alor Staras***; malaj. *Alor Setar*) – miestas šiaurės vakarų Malaizijoje, Malakos pusiasalyje, prie Kedaho upės, 45 km nuo Tailando sienos, netoli Malakos sąsiaurio pakrantės. Kedaho valstijos sostinė.

Svarbus transporto mazgas (oro uostas, jūrų uostas, geležinkelio stotis). Svarbus ryžių auginimo rajono prekybos bei ryžių valymo centras.

Yra Kedaho sultono rezidencija, Balai Nobat bokštas, televizijos bokštas, fortas, menų galerija, Pekan Rabu (trečiadieninis turgus), akvedukas, mauzoliejus, mečetė, budistų šventykla, bažnyčia. Veikia universitetas.

Sportas
-------

* Kedah FA
* Darul Aman" stadionas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alor Setaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Santjago sala
Pietinė Santjago dalis
**Santjago sala** (port. *Ilha de Santiago*) – didžiausia, daugiausiai gyventojų turinti ir ekonomiškai svarbiausia Žaliojo Kyšulio sala. Yra Atlanto vandenyne, Pavėjinių salų grupėje, tarp Majo rytuose (40 km) ir Fogo vakaruose (50 km). Plotas 991 km². Sala vulkaninės kilmės, aukščiausia vieta 1394 m aukščio *Pico d’Antónia* kalnas. Verčiamasi žemės ūkiu (auginami javai, cukranendrės, bananai, kava, mangai), žvejyba, turizmu, smulkia pramone.

Santjago salą 1460 m. atrado portugalų keliautojas António Noli. Jis įkūrė Sidad Veljos garizoną. Saloje klestėjo vergų prekyba, piratavimas.

Santjage gyvena virš 266 tūkst. gyventojų. Svarbiausi miestai: Praja (šalies sostinė), Tarafalas, Sidadi Velja (pirmoji sostinė), San Domingošas.

Santjago sala padalinta į 9 savivaldybes:

* Tarafalo savivaldybė
* San Migelio savivaldybė
* San Salvador du Mundo savivaldybė
* Santa Kruso savivaldybė
* San Domingošo savivaldybė
* Prajos savivaldybė
* Santa Katarinos savivaldybė
* San Lourenso dos Organjošo savivaldbė
* Ribeira Grandės di Santjago savivaldybė
| Alovės dvaras |
| --- |
| Vieta | Alovė, Alytaus rajonas |
| Bajorų giminės | Oginskiai |

**Alovės dvaras** – dvaras, esantis Alovėje, Alytaus rajone. Dvi dvarvietės netoli plento iš Daugų į Alytų, prie Alovės ežero.

XV a. čia stovėjo pilis ir didžiojo kunigaikščio dvaras. Vėliau išsiskyrė dvi Alovės – Baltoji, išsidėsčiusi arčiau kelio, ir Raudonoji – kitapus ežero. Taip gyvenvietės vadintos, nes vienoje vyravo baltos spalvos pamatai, kita iš toli raudonavo plytų statiniai. Abiejose buvo įsikūrę dvarai.

Dabar iš dvarų telikę Raudonosios Alovės fragmentai: svirnas, gyvenamas namas.

XX a. devintajame dešimtmetyje per melioraciją sunaikinti paskutiniai Baltosios Alovės dvaro likučiai. Senųjų rūmų vietoje stovi jau ne dvaro laikotarpio ūkinis pastatas. Teišliko apie 60 cm kultūrinis sluoksnis, kuriame randama koklių fragmentų, puodų, stiklo šukių ir kitokių radinių.

Iš Alovės kilęs žymus LDK didikas Marcijonas Aleksandras Oginskis (1632–1690), nuo 1670 m. – Trakų vaivada, nuo 1684 m. – LDK kancleris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
Mircenas
**Mircenas** (angl. *myrcene*), *β mircenas* (angl. *β-myrcene*), *7-metil-3-metilen – okta-1,6-dienas*, *2-izopropil-5-metilcikloheksanolis* – alkeninis junginys, priskiriamas angliavandeniliams bei monoterpenams.

Mircenas gaunamas dviem būdais:

* Išskiriamas iš eterinių aliejų, gaunamų iš verbenos, kilniojo lauramedžio, *Myrcia* ir kitų augalų lapų.
* β pineno pirolizė 600–700°С temperatūroje.
* Linaloolio dehidratacija

Apynių eteriniame aliejuje mirceno būna iki 50 %. Daug jo terpentine. Daug mirceno turi tokie augalai kaip krapas, kalendra, gailis.

Tirpsta etanolyje, vandenyje netirpsta. Ore lengvai oksiduojasi.

Mircenas yra vienas cheminių junginių, labai svarbių parfumerijos pramonėje. Plačiai naudojamas kaip tarpinis junginys sintetinant tokius gardiklius ir kvapiklius kaip mentolis, citralis, citronelolis, citronelalis, geraniolis, nerolis, linaloolis.

*α mircenas* (*α-myrcene*) yra struktūrinis 2-metil-6-metilen-1,7-oktadieno izomeras, kurio gamtoje nebūna.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Myrcene, *Chemical Land*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Akanų valstybė:Sanwi |
| --- |
|  |
| Šalis | Pietų Komoė |
| Vėliava |  |
| Tautos | anji |
| Laikotarpis | 1740–1959 |
| Miestai | Krindžabo |
| Valdovai | Ohene |
|  |
|  |

**Sanvi** (*Sanwi*) – istorinė valstybė XVIII–XX a. egzistavusi Aukso kranto regione, dabartinio Dramblio Kaulo Kranto pietrytinėje dalyje. Jos užimamos teritorijos buvo Pietų Komoės regione. Svarbiausi jos kūrėjai buvo akanai anji.

Raida
-----

Anji gentys migravo iš rytų dėl Ašančio imperijos agresijos, ir jų migraciją sustabdė Komoės upė. Čia jie įkūrė Sanvi karalystę su sostine Krindžabo, kuri buvo viena iš trijų svarbiausių anji karalysčių.

Sanvi karalystė 1843 m. tapo pirmuoju prancūzų protektoratu regione, įgalinusi tolimesnę Prancūzijos kolonizaciją Dramblio Kaulo Kranto teritorijoje. Tačiau tradicinės valdymo struktūros ir karalystės vadai, tituluojami ohene išlaikė savo dinastinę liniją ir valdžią.

XX a. viduryje Sanvi diduomenė sukūrė atskirą politinę partiją, siekdama karalystės autonomijos Dramblio Kaulo Krante. Nepasisekus, 1959 m. Sanvi karalystė buvo oficialiai panaikinta, kas paskatino ją paskelbti nepriklausomybę. Tuometinis ohene Amon N'Douffou III buvo priverstas migruoti iš šalies į gretimą Ganą, kur susilaukė palaikymo iš tuometinio prezidento Kvamės Nkrumo. Kitas ohene, Kaku Andoh, sugrįžo į tėvynę 1981 m. ir išlaikė tik simbolinę valdžią.

Ohene sąrašas
-------------

* nuo 1740 Amalaman Anoh
* Anob N’Douffou I Kpangni
* Malan Alloua
* Kodja Assi
* Kodjo Adou
* Amon Koutoua I
* Koua Malan
* iki 1834 Assemin Dihiye
* 1834–1840 Amon Kadgo
* 1844–1885 Amon N’Douffou II Koutoua
* 1886–1902 Aka Simadou
* 1903–1908 Boroba
* 1908–1908 Amoun Assegin
* 1908–1909 Adinga I
* 1909–1934 Kogyale Kassy
* 1934–1937 Amon Koutoua II
* 1937 Philippe Kouanelan
* 1937–1940 Adinga I
* 1940–1942 Kouane Adinga II
* 1944–1979 Amon N’Douffou III
* 1980–1985 Kakou Andoh
* 1985–2005 Amon N’Douffou IV
* nuo 2005 Amon N’Douffou V

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAukso kranto akanų valstybės  |
| --- |
|  |
| Akanai | 
Adansė **·**  Akimas (Abuakva **·**  Bosomė **·**  Kotoku) **·**  Akvamu (Tvifas) **·**  Akvapemas (Anafo **·**  Guanas **·**  Okerė) **·**  Asenas **·**  Ašantis **·**  Brongai (Bonas **·**  Džiamanas **·**  Bono-Tekimanas) **·**  Denkira **·**  Dvabena **·**  Mankesimas **·**  Anji (Indenie **·**  Sanvi **·**  Moronu) **·**  Bauliai |  |
|  |
| Kitos tautos | 
Ga (Akra) **·**  Efutu |

 |
Alonso Sánchez Coello
**Alonsas Sančesas Koeljas** (isp. *Alonso Sánchez Coello*, apie 1531-32 m. – 1588 m. rugpjūčio 8 d. Madridas) – XVI a. ispanų renesanso tapytojas-portretistas.

Biografija
----------

Alonsas Sančesas Koeljas gimė apie 1531-32 m. Benifairo de les Vals miestelyje netoli Valensijos. Jo tėvai persikėlė į Lisaboną ir Koeljas buvo apmokytas tapytojo amato Portugalijoje. Jo mokslus rėmė Portugalijos karalius Jonas III. Su karaliaus siuntimu Koeljas lankėsi Flandrijoje ir mokėsi pas Antonį Morą. 1550 m. jis grįžo į Portugaliją ir tapo karališkuoju tapytoju. 1555 m. jis persikėlė į Madridą, kur stojo tarnauti Ispanijos karaliui Pilypui II tikriausiai rekomenduotas Jono III sūnaus našlės, princesės Chuanos, kuri buvo Pilypo II sesuo. Koeljas daugiausiai tapė portretus, yra nutapęs religinių scenų. Taip pat jis kūrė poeziją (poema *La Belgiada*), parašė traktatus tapybos ir teisės klausimais. Alonsas Sančesas Koeljas mirė 1588 m. rugpjūčio 8 d. Madride. Jo duktė Izabelė Sančes tapo žinoma portretų tapytoja. Alonso Sančeso Koeljo portretams būdinga jo mokytojo Antonio Moro ir Ticiano portretūros įtaka, bet dailininkas išreiškė ir nuosavą stilių. Geriausiu jo portretu minimas infantos Izabelės Klaros Eugenijos portretas.

Darbų galerija
--------------

* „Portugalijos princesė Chuana Austrė" (1557, Bilbao vaizduojamojo meno muziejus)
* „Princas Don Karlosas Austras" (apie 1558, Prado muziejus, Madridas)
* „Mistinės Šv. Kotrynos vestuvės" (1578, Prado muziejus, Madridas)
* „Infanta Izabelė Klara Eugenija" (1579, Prado muziejus, Madridas)
* „Infanta Kotryna Mikelė" (apie 1585, Prado muziejus, Madridas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alonso Sánchez Coello** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* Prado muziejus
* wga.hu tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sanukio žemė Japonijos žemėlapyje
**Sanukis** (讃岐国; *Sanuki no kuni*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra Kagavos prefektūra. Ribojosi su Avos bei Ijo žemėmis ir ties Naruto sąsiauriu – su Avadžio žeme. Pagal administracinį suskirstymą, tai buvo Nankaido srities dalis. Sanukis buvo apgyvendintas VII-ame amžiuje.

Manoma, kad senoji Sanukio sostinė turėjo būti netoli Sakaidės, tačiau tikslių duomenų nėra. Viduramžiais svarbiausiu tapo Takamacu miestas, kuris ir dabar yra Kagavos prefektūros sostinė.

Sengoku laikotarpiu Sanukį valdė Mijošio klanas. Į Sanukio valdymą įsikišo ir Čiosokabės klanas, tačiau jiems pralaimėjus mūšį prieš Tojotomį Hidejošį, Sanukis atiteko pastarajam ir jo žmonėms.

  

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
*Šis straipsnis apie Afrikos regioną. Apie valstybę skaitykite straipsnyje Centrinės Afrikos Respublika.*
**Centrinė Afrika**, **Vidurio Afrika** arba **Pusiaujo Afrika** – gamtinis ir politinis regionas Afrikos centre, abipus pusiaujo, tarp Gvinėjos įlankos (Atlanto vandenynas) vakaruose ir Rytų Afrikos plokščiakalnio rytuose. Šiaurine regiono riba laikoma 7° š. pl. lygiagretė, pietinė – 13° p. pl. lygiagretė. Tai vienas skurdžiausių regionų pasaulyje.

Centrinė Afrika

Politinis suskirstymas
----------------------

Politinei Centrinei Afrikai priskiriamos šios valstybės:

* Čadas
* Centrinės Afrikos Respublika,
* Kamerūnas
* Pusiaujo Gvinėja,
* Gabonas
* Kongo Respublika
* Kongo Demokratinė Respublika
* San Tomė ir Prinsipė salos.

Geografija
----------

Geografinę Centrinę Afriką sudaro daugiausia Kongo įduba, taip pat ją supantys neaukšti plokščiakalniai, plynaukštės: Adamava, Azandė, Lundos-Katangos plynaukštė, Žemutinė Gvinėja. Būdingas paviršiaus aukštis 300–500 m (vidurinėje dalyje), šiaurėje ir vakaruose – 500–1000 m, rytuose ir pietuose – 1000–1500 m. Klimatas aplink pusiaują ekvatorinis; ten vidurinė metinė oro temperatūra siekia 23-25 °C, per metus vidutiniškai iškrenta 2000 mm kritulių. Einant į šiaurę ir pietus nuo pusiaujo vyrauja subekvatorinis klimatas su ryškiais sausuoju ir drėgnuoju laikotarpiais: vasarą vyrauja ekvatorinis musonas, tada iškrenta 1000–1500 mm kritulių. Į pietus nuo Kongo žiočių esančias Centrinės Afrikos sritis ištisus metus veikia sausos tropinės oro masės, todėl per metus iškrenta 300–500 mm kritulių.

Upių tinklas tankus; dauguma jų priklauso Kongo baseinui; pagrindinės – Ubangis, Kasajus, Kvilu, Ogovė, Šaris, Logonė). Upės slenkstėtos, jose daug krioklių. Didžiausi ežerai – Tumbos, Mai Ndombės, šiaurėje siekia Čado ežerą. Centrinėje regiono dalyje veši Kongo drėgnosios pusiaujo džiunglės, toliau nuo pusiaujo – sezoniškai drėgnieji subekvatoriniai miškai, toliau už miškų – savanų plotai. Centrinės Afrikos drėgnuosiuose atogrąžų miškuose veisiasi okapijos, gorilos, šimpanzės, nykštukiniai begemotai, subekvatoriniuose retmiškiuose ir savanose – afrikiniai buivolai, afrikiniai drambliai, žirafos, okapijos, antilopės, begemotai, krokodilai. Sutinkama ~400 rūšių paukščių, išplitusi musė cėcė.

Daug naudingųjų iškasenų, tačiau nemažai telkinių dėl prastos infrastruktūros neeksploatuojami; randama vario, kobalto, mangano, švino, cinko, alavo, urano, geležies rūdų, deimantų, naftos, gamtinių dujų.

XX a. didžiąją dalį Centrinės Afrikos užėmė Prancūzijos kolonija Prancūzijos Pusiaujo Afrika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Centrinė Afrika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Augustinas Jakučionis** (1884 m. rugpjūčio 19 d. Daugirdėliai, Alytaus valsčius – 1969 m. kovo 5 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogas.

Biografija
----------

1904 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją mokytojavo Lenkijos pradžios mokyklose. 1915–1916 m. Vilniaus lietuvių dviklasės mokyklos vedėjas. 1919 m. dirbo Švietimo liaudies komisariate, 1919–1929 m. – Kauno „Aušros" gimnazijos mokytojas. 1940–1941 m. Švietimo liaudies komisariato suaugusiųjų švietimo valdybos referentas, 1945–1949 m. Pedagoginės literatūros leidyklos redaktorius.

1905 m. vienas Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos steigėjų. Pradžios mokykloms ir gimnazijų pirmosioms klasėms parengė vadovėlių. Spaudoje pasirašinėjo Juokų Senio, Jurgio Taučiabalio ir kt. slapyvardžiais.

Bibliografija
-------------

* Kelias į šviesą, 3 d. elementorius; d. 1. 1916 m. 2 leid. 1939 m. d. 2 – 1921 m. 2 leid. 1938 m. d. 3 – 1933 m. 2 leid. 1937 m.
* Pirmoji pradžia, 1928 m.
* Aplinka ir kraštas, 1932 m.
* Praktiška rašymo ir skaitymo metodika, 1934 m.
* Oras, vanduo, žemė, 1934 m.
* Gamtos vadovėlis, 1936 m.
* Negyvoji gamta, 1936 m.
* Augalai, 1936 m.
* Elementorius suaugusiems, 1941 m. 2 leid. 1948 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Augustinas Jakučionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 487 psl.
Populiacijos kitimas 1961 - 2005 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Centrinės Afrikos respublikos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 4 511 488 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 40,9 %
* *15-64 m.:* 55 %
* *65 m. ir vyresni:* 4,1 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 18,8 m.
* *vyrų:* 18,5 m.
* *moterų:* 19,1 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,491 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 32,75 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 17,84 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 39 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 2,3 %

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,99 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,63 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,98 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 80,62 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 44,47 m.
* *vyrų:* 44,4 m.
* *moterų:* 44,54 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 48,6 %
* *vyrų:* 64,8 %
* *moterų:* 33,5 % (2000 m. apsk.)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Centrinės Afrikos Respublikos demografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* CŽV pasaulio faktų knyga: Centrinė Afrikos Respublika (angliškai) Archyvuota kopija 2019-05-07 iš Wayback Machine projekto.
| Nanšanas |
| --- |
| Sulisiango kaimas Nanšano papėdėjeSulisiango kaimas Nanšano papėdėje |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** |  Kinija |
| **Aukščiausias taškas** | 6346 m |
| **Koordinatės** | 39°12′ š. pl. 98°32′ r. ilg.﻿ / ﻿39.200°š. pl. 98.533°r. ilg.﻿ / 39.200; 98.533Koordinatės: 39°12′ š. pl. 98°32′ r. ilg.﻿ / ﻿39.200°š. pl. 98.533°r. ilg.﻿ / 39.200; 98.533 |
| **Uolienos** | smiltainis, skalūnai, klintis |
| **Kalnodara** | alpinė |
| **Iškasenos** | geležis, polimetalai |

**Nanšanas** (kin. 南山) arba **Čiljanšanas** (kin. 祁连山, pinyin: *Qílián Shān* – 'pietų kalnai') – kalnų sistema vidurio Kinijoje, sudaro Činghajaus ir Gansu provincijų ribą. Driekiasi tarp Čaidamo dubumos pietuose ir Alašano dykumos šiaurėje, kartais laikomas Kunluno masyvo dalimi. Ilgis iš rytų į vakarus ~800 km, plotis iki 320 km. Nanšaną sudaro keletas neilgų, aukštų, lygiagrečių kalnagūbrių ir pavienių masyvų: Čiljanšanas, Sulenanšanas (aukštis iki 6346 m), Ulan Dabanas, Daken Dabanas.

Kalnai sudaryti daugiausia iš smiltainio, skalūnų ir klinties, paplitę karstiniai reiškiniai. Yra geležies, polimetalų rūdų telkinių. Būdingas alpinis reljefas, yra ~1000 ledynų. Nanšane prasideda daug Kinijos upių, tarp jų Huanghė ir jos intakai.

Vakarinėje kalnų pusėje vyrauja dykumos ir stepės, rytuose – miškastepės, spygliuočių miškai, pievos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 296
**Jungtinių Tautų konferencija prekybos ir vystymo klausimais** (angl. *United Nations Conference on Trade and Development*; sutrumpintai: **UNCTAD**) – 1964 m. įkurta tarptautinė organizacija, priklausanti Jungtinių Tautų sistemai. Pagrindinis UNCTAD deklaruojamas tikslas yra skatinti tarptautinį bendradarbiavimąjų, kuris padėtų siekti darnaus besivystančių valstybių vystymosi ir gilintų jų integraciją į pasaulinę ekonomiką. Organizacija veikia kaip tarpvalstybinių diskusijų ir ekspertų forumas, vykdo tyrimus, renka informaciją ir teikia techninę pagalbą besivystančioms šalis.[1] 2012 m. duomenimis, UNCTAD priklauso 194 šalys (visos 193 JTO narės ir Vatikanas).[2] Organizacijos būstinė įsikūrusi Ženevoje.

UNCTAD konsultuoja valstybes, valstybines institucijas ir nevyriausybines organizacijas tiesioginių užsienio investicijų, tarptautinės prekybos, vystymosi, ekonominės globalizacijos klausimais. Taip pat renka ir viešina finansinę informaciją, kuri padėtų besivystančioms šalims efektyviau išnaudoti investicijas. Pagrindinis UNCTAD valdymo organas yra kas ketverius metus vykstanti konferencija, kurioje diskutuojama dėl Pasaulinės Prekybos Organizacijos (buvusios GATT) taisyklių išimčių besivystančioms valstybėms, technologinės pagalbos teikimo, prekybos žaliavomis, įsiskolinimo ir kitokiais klausimais.

Pirmasis UNCTAD susitikimas vyko 1964 m. nuo kovo 23 iki birželio 16 dienos Ženevoje, inicijuotas besivystančių Lotynų Amerikos, Afrikos ir Azijos valstybių ir organizuotas Jungtinių Tautų Ekonominės ir socialinės tarybos. Buvo tikėtasi, kad susitikimas iš pradžių bus tik konferencija, tačiau delegatai pasisakė už nuolatinės institucijos įsteigimą.[3]

Išnašos
-------

1. ↑  About UNCTAD, UNCTAD
2. ↑  UNCTAD's Member States, UNCTAD
3. ↑  John Allphin Moore, Jerry Pubantz. Encyclopedia of the United Nations. Infobase Publishing, 2008, p. 438-440
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Augustinas Frenzelis** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. gruodžio 4 d.Plutiškėse, Marijampolės raj. |
| Mirė | 1968 m. birželio 23 d. (69 metai)Toronte |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kanados socialdemokratų veikėjas |
| Partija | 1922 m. Lietuvos socialdemokratų partija |

**Augustinas Frenzelis** (1898 m. gruodžio 4 d. Plutiškėse, Marijampolės raj. – 1968 m. birželio 23 d. Toronte) – Lietuvos ir Kanados socialdemokratų veikėjas.

Biografija
----------

1919–1921 m. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1921 m. dirbo pardavėju „Paramos" parduotuvėje Kaune.

1922 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, vienas iš jaunimo sąjungos „Žiežirba" organizatorių. Po 1926 m. valstybės perversmo buvo persekiojamas policijos, todėl 1930 m. kovo 9 d. emigravo į Kanadą.

Socialdemokratų grupių organizatorius Kanadoje – 1932 m. gruodžio mėn. Toronte suorganizavo lietuvių socialdemokratų kuopą. 1940 m. Toronte įkūrė Kanados Lietuvių tarybą, buvo išrinktas jos CK pirmininku.

Nuo 1952 m. iki mirties buvo *Kanados lietuvių socialdemokratų sąjungos* pirmininkas. Nuo 1931 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Naujienos" ir „Keleivis".
| Dubokas*Дубок* |
| --- |
| *Duboko koplyčia XX a. tarpukariu* |
|  |
| 

DubokasDubokas

54°40′11″ š. pl. 26°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66972°š. pl. 26.36667°r. ilg.﻿ / 54.66972; 26.36667﻿ (Dubokas (Astravas))Koordinatės: 54°40′11″ š. pl. 26°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66972°š. pl. 26.36667°r. ilg.﻿ / 54.66972; 26.36667﻿ (Dubokas (Astravas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Astravo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 5  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Dubõkas  |

**Dubokas** (blrs. *Дубок*, rus. *Дубок*) – kaimas šiaurės vakarų Gudijoje, Gardino srityje, Astravo rajone, Gervėčių kaimiškojoje apylinkėje. Įsikūręs 27 km į šiaurės rytus nuo Astravo, 14 km į rytus nuo Gervėčių, giliai miškuose, Neries (Vilijos) kairiajame krante (artimiausias tiltas per upę – Žadiškėse).

Istorija
--------

Atkampioje vietoje išsidėsčiusi gyvenvietė nuo seno traukė archeologų dėmesį – apylinkėse gausu rytinių baltų kultūrai priskiriamų pilkapių. Konstantinas Tiškevičius, 1857 m. surengęs mokslinę ekspediciją Neries upe, netoliese aptiko didžiulį riedulį, dviem ratais apdėtą mažesniais akmenimis. Jo nuomone, toje vietoje galėjo stovėti lietuvių pagonių altorius. Šį Panerio kraštą tyrinėjusių archeologų – lenkų Helenos Cehak-Holubovičovos (1935 m.) ir baltarusių 1999 m. ekspedicijoje dirbusio Edvardo Zaikovskio – aptikti radiniai taip pat patvirtino spėjimą, kad Duboko vietovėje galėjo būti įrengta ikikrikščioniška šventykla. Šaltiniuotose apylinkėse auga buvusio ąžuolyno likučiai. Vienas šimtametis ąžuolas yra ypač galingas, jis tarsi patvirtina kaimo pavadinimo teisingumą (blrs. *Dubok* – liet. *Ąžuoliukas*).

Kai gretimame *Pastarynės* kaime stovėjusi medinė bažnyčia neišgyveno per I pasaulinį karą ir buvo sugriauta, parapijiečiai nutarė šventovės nebeatkurti, o Duboke pastatyti naują. 1929 m. gegužės 29 d. kaime buvo pašventinta koplyčia, iki šiol priklausanti Žadiškių Šv. Trejybės parapijai. Tai dviaukštis netašytų rąstų bebokštis pastatas su mediniu stogeliu ir dviem kolonomis prie įėjimo durų. 1934 m. vienas Katovicų pramonininkas šventovei padovanojo varpą, kuris dabar kabo paprastos konstrukcijos bokštelyje. Šalia koplyčios išliko 1935 m. statytas didžiulis medinis kryžius. 1936 m. kaimo šiaurės vakaruose atidarytas katalikiškas Kryžiaus kelias. Neries krante išsidėstęs kompleksas šiandieną reikalauja remonto, išliko tik keletas Kelio stotelių.

Tarpukaryje Dubokas buvo palivarkas, priklausęs Lenkijos Vilniaus vaivadijos Vilniaus-Trakų apskrities Gervėčių valsčiui.

Šaltiniai
---------

1. Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
3. ↑  *Atvirkštinis lietuvių kalboje vartotinų tradicinių Baltarusijos Respublikos (Gudijos) vietovardžių formų sąrašas*. Vilnius: MELI, 2002.

* Верующие молились Матери Божьей в Дубке // ostrovets.by
* Дубок // globus.tut.by
* Дубок, вёска // radzima.net