recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Vyšhorodasukr. *Вишгород* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

VyšhorodasVyšhorodas

50°35′0″ š. pl. 30°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.58333°š. pl. 30.50000°r. ilg.﻿ / 50.58333; 30.50000﻿ (Vyšhorodas)Koordinatės: 50°35′0″ š. pl. 30°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.58333°š. pl. 30.50000°r. ilg.﻿ / 50.58333; 30.50000﻿ (Vyšhorodas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Kijevo sritis Kijevo sritis |
| **Rajonas** | Vyšhorodo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 27 251  |
| **Plotas** | 11,4 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 390 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Vyšhorodas |

**Vyšhorodas** (ukr. *Вишгород*) – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, 18 km į šiaurę nuo Kijevo, Dniepro dešiniajame krante, prie Kijevo tvenkinio ir Kijevo vandens jėgainės; rajono centras. Taip pat veikia Kijevo hidroakumuliacinė jėgainė, „Ukrhidroenerho" būstinė, gaminami kombinuoti pašarai, aliuminės skardinės. Yra XIX a. Šv. Boriso ir Šv. Glebo cerkvė.

Istorija
--------

Vyšhorodas rašytinuose šaltiniuose minimas jau nuo 946 m. Tuo metu tai buvo svarbus miestas, plėtojamas kunigaikštienės Olgos. Mieste gyvendavo Kijevo kunigaikščiai, 988 m. pastatyta Šv. Boriso ir Šv. Glebo cerkvė su šventųjų palaikais. XI–XII a. Vyšhorodas buvo įtvirtintas, ne kartą pultas polovcų. 1240 m. Vyšhorodą kartu su jo cerkve ir įtvirtinimais sunaikino Batijaus kariauna. Nuo 1523 m. vėl minimas Vyšhorodo kaimas. Augti pradėjo tik XX a. pr. įsikūrus plytų gamykloms. Nuo 1962 m. – miesto tipo gyvenvietė, nuo 1968 m. – miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 102
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Koordinatės: 54°43′48″š. pl. 25°14′57″r. ilg.﻿ / ﻿54.730095°š. pl. 25.249304°r. ilg.﻿ / 54.730095; 25.249304

|  |
| --- |
| **Lietuvos aklųjų ir silpnaregių ugdymo centras** |
| [[Vaizdas:|Lietuvos aklųjų ir silpnaregių ugdymo centras herbas|center|100px]] |
| Lietuvos aklųjų ir silpnaregių ugdymo centras |
| **Adresas** | Ateities g. 44, Vilnius |
| **Direktorius(-ė)** | Nerija Moskalionienė |
| **Mokinių skaičius** | 86 |
| **Įkūrimo data** | 1975 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 52 |

Ugdymo centro kiemas
**Lietuvos aklųjų ir silpnaregių ugdymo centras** – bendrojo ugdymo mokykla, skirta mokiniams, turintiems didelių specialiųjų ugdymosi poreikių dėl regos sutrikimo, taip kompleksinės negalios, kurios sudėtyje yra regos sutrikimai.
Centre mokiniai ugdomi pagal ikimokyklinio ugdymo, priešmokyklinio ugdymo programas, sudarytos sąlygos įgyti pradinį, pagrindinį ir vidurinį išsilavinimą. Mokiniams teikiama švietimo pagalba (specialiojo pedagogo, logopedo, tiflopedagogo, socialinio pedagogo ir psichologo pagalba) ir kita pagalba (judesio korekcijos specialisto). Organizuojama popamokinė veikla ir neformalusis vaikų švietimas. Atvykę iš kitų miestų mokiniai apgyvendinami Centro bendrabutyje.
Regos sutrikimų turinčių mokinių, besimokančių bendrojo ugdymo mokyklose, tėvai (globėjai, rūpintojai) ir mokytojai yra konsultuojami tiflopedagogų ir kitų švietimo pagalbos specialistų.

Istorija
--------

1975 m. rugsėjo 1-ąją Vilniuje, Ateities gatvėje pradėjo veikti 300 vietų aklųjų ir silpnaregių mokykla.

1976 m. lapkričio 23 d. Vilniaus aklųjų ir silpnaregių internatinei mokyklai suteiktas rašytojo Antano Jonyno vardas.

1994 m. vasario 1 d. Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių internatinė mokykla ir Aklųjų socialinio ugdymo mokykla nuo vasario 1 d. reorganizuotos į Lietuvos aklųjų ir silpnaregių ugdymo centrą (LASUC). (Lietuvos Respublikos Kultūros ir švietimo ministro įsakymas Nr. 48 „Dėl Lietuvos aklųjų ir silpnaregių ugdymo centro steigimo").

Direktoriai
-----------

* Vytautas Jankūnas 1975–1978

* Juozas Petkevičius 1978–1986

* Aloyzas Opulskis 1986–1989

* Angelė Daujotienė 1990–2017

* Nerija Moskalionienė 2017 iki dabar

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 42°39′00.4″ š. pl. 2°02′35.4″ v. ilg.﻿ / ﻿42.650111°š. pl. 2.043167°r. ilg.﻿ / 42.650111; 2.043167

Irache vienuolynas
**Iračės vienuolynas** (isp. *Monasterio de Santa María la Real de Irache* arba **Hyrache**, baskų kalba – **Iratxe**) – benediktinų vienuolynas Aiegi miestelyje šiaurės Ispanijoje, Navaros provincijoje.

Istorija
--------

Benediktinai vienuolyną pastatė VIII a. pirmųjų statinių neišliko. Kai kurie dabartiniai statiniai datuojami XI a. 1569 m. čia pradėjo veikti pirmasis Navaros provincijos universitetas isp. *Universidad Real de Hyrache*, kuris 1824 m. buvo uždarytas. Nuo 1877 m. balandžio 24 d. vienuolynas, kaip istorinis paminklas, saugomas valstybės

Iračės vienuolyno kompleksas
----------------------------

Irache vienuolyno kompleksą sudaro: romanistinio stiliaus XII a. bažnyčia, vienuolynas su zakristija, refektoriumu ir plateresko stiliaus varpinė

Taip pat skaitykite
-------------------

* Aiegi

Išnašos
-------

1. ↑  Irache vienuolynas

Nuorodos
--------

* Romanų turtai Navaroje. Irache vienuolynas isp.
Koordinatės: 55°06′00″š. pl. 22°59′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.100057°š. pl. 22.983254°r. ilg.﻿ / 55.100057; 22.983254

|  |
| --- |
| **Vytėnų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Vytėnų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Vytėnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Vytėnų g. 41, Pilis I |
| **Direktorius(-ė)** | Vidas Remenčius |
| **Mokinių skaičius** | 145 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | 2013 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Jurbarko rajono Vytėnų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jurbarko raj. Pilyje I, Vytėnų g. 41, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190920348. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba.

Buvusioje vienuolyno koplyčioje veikė sporto salė
Mokykla uždaryta 2013 m. vasarą.

Istorija
--------

Direktoriai
-----------

* Vidas Remenčius (nuo 2008 m. spalio).

Nuorodos
--------

* Mokyklos muziejus
* Kontrolės komiteto posėdyje - Vytėnų pagrindinės mokyklos audito rezultatai[neveikianti nuoroda]
**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Pataisos darbų kodeksas** (**LTSR PDK**) - Lietuvos TSR bausmių vykdymo sąvadas, teisynas; kodeksas. 1971 m. liepos 15 d. įstatymu patvirtino Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba ir nustatė, kad įsigalioja nuo 1971 metų spalio 1 d.

Uždaviniai
----------

Lietuvos TSR pataisos darbų įstatymų uždavinys - užtikrinti tokį kriminalinės bausmės įvykdymą, kad tai būtų ne tik nubaudimas už padarytą nusikaltimą, bet ir pataisytų bei perauklėtų nuteistuosius, kad jie sąžiningai dirbtų, tiksliai vykdytų įstatymus ir gerbtų socialistinio bendro gyvenimo taisykles, jog tai užkirstų kelią naujiems tiek nuteistųjų, tiek ir kitų asmenų nusikaltimams, taip pat padėtų panaikinti nusikalstamumą.

Bausmės vykdymu nesiekiama daryti fizinių kančių arba žeminti žmogaus orumo.

Pagrindinės nuteistųjų pataisymo ir perauklėjimo priemonės
----------------------------------------------------------

Pagrindinės nuteistųjų pataisymo ir perauklėjimo priemonės buvo šios: bausmės atlikimo režimas, visuomenei naudingas darbas, politinis auklėjamasis darbas, bendrojo lavinimo ir profesinis parengimas.

Pataisymo ir perauklėjimo priemonės turi būti taikomos, atsižvelgiant į padarytojo nusikaltimo pobūdį ir jo pavojingumo visuomenei laipsnį, į nuteistojo asmenybę, taip pat jo elgesį ir pažiūrą į darbą.

Nuorodos
--------

* Tekstas[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Irena Arlauskienė-Pupšytė** (g. 1942 m. spalio 1 d. Jurgaičiuose, Švėkšnos seniūnija) – pedagogė, mokytoja ekspertė.

Biografija
----------

1949–1953 m. mokėsi Inkaklių pradinėje mokykloje, 1953–1960 m. – Švėkšnos vidurinėje. 1960–1965 m. studijavo VPI, kuriame įgijo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojos specialybę.

1965–1974 m. Šilutės aštuonmetės mokyklos direktoriaus pavaduotoja, 1974–1979 m. Šilutės IV-os vidurinės mokyklos direktorė, vėliau lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja. Nuo 1982 m. lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja Šilutės I vidurinėje mokykloje.

Pedagoginė veikla
-----------------

I. Arlauskienės yra paruošusi ne vieną pranešimą pedagogų seminarams, konferencijoms. Jos parengti mokiniai yra dalyvavę jaunųjų filologų konkursuose ir ne kartą tapę jų nugalėtojais. Įkūrė ir vadovauja Šilutės pirmosios gimnazijos muziejaus padagoginės minties raidos skyriui. Dalyvauja H. Zudermano klubo veikloje. Veda ekskursijas, puoselėja Pamario krašto istoriją.

Įvertinimas
-----------

1989 m. I. Arlauskienei suteikta nusipelnusios Lietuvos liaudies švietimo darbuotojos vardas, 1993 m. – mokytojo eksperto kategorija. Apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu (1972 m.), "Lietuvininkų vilties" premija (2002 m.).

Bibliografija
-------------

* Antai tebeeina. Vilnius. Versus Aureus, 2005 m.
* Jos čia nėra. Vilnius. Versus Aureus, 2008 m.
* Pirmyn per aplink. Klaipėda: S. Jokužio spaustuvė–leidykla, 2011 m.
* O kas toliau? Klaipėda: S. Jokužio spaustuvė–leidykla, 2017 m.
* Kuris į Tolminkiemį? Klaipėda: S. Jokužio spaustuvė–leidykla, 2017 m.
| Vyčegda |
| --- |
| Vyčegdos žemupys prie Irtos gyvenvietės Vyčegdos žemupys prie Irtos gyvenvietės |
| **Ilgis** | 1130 km |
| **Baseino plotas** | 121 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1160 m³/s |
| **Ištakos** | Timano kalvagūbris |
| **Žiotys** | Šiaurinė Dvina |
| **Šalys** | Rusija |

**Vyčegda** (rus. *Вычегда*, kom. *Эжва*) – upė Rusijoje, Komių Respublikoje ir Archangelsko srityje; dešinysis Šiaurinės Dvinos intakas. Prasideda Timano kalvagūbrio pietiniame pakraštyje, Dziur Niuro pelkėje, susilejus Lun Božo ir Voi Vožo upėms. Teka į pietvakarius. Aukštupyje slėnis siauras, vaga slenkstėta. Žemiau slėnis išsiplėčia, krantai tampa pelkėti. Sudaro daug pratakų ir senvagių. Įteka į Šiaurinę Dviną ties Kotlasu.

Vyčegda turi 1137 intakus. Didžiausi intakai: Volė, Višera, Vymė, Jelva, Jarenga (dešinieji), Pietų Mylva, Nemas, Šiaurės Keltma, Lėkčimas, Sysola, Viledė (kairieji).

Upė užšalusi nuo lapkričio pradžios iki balandžio pabaigos. Vyčegda laivuojama nuo Voldino prieplaukos (938 km). Prie upės įsikūrę Syktyvkaro, Solvičegorsko ir Kotlaso miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. 1 2 3  Sabina Prušinskienė. *Vyčegda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-07-24.
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės kodeksas** (**LTSR ŽK**) - kodifikuotas Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos įstatymas, pagrindinis agrarinės teisės šaltinis; žemės kodeksas. Sudarė 12 skyrių, 47 skirsniai, 225 straipsniai.

Lietuvos TSR žemės kodekso uždaviniai buvo reguliuoti žemės santykius, kad būtų užtikrintas dabartinės ir būsimųjų kartų interesais moksliškai pagrįstas, racionalus žemės naudojimas ir saugojimas, kad būtų sudarytos sąlygos jos efektyvumui didinti, saugoti įmonių, organizacijų, įstaigų ir piliečių teises, stiprinti teisėtumą žemės santykių srityje (LTSR ŽK 1 str.).

Žemės santykius Lietuvos Tarybų Socialistinėje Respublikoje reguliavo TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų žemės įstatymų pagrindai ir sutinkamai su jais leidžiami kiti TSR Sąjungos žemės įstatymų aktai, Kodeksas ir kiti Lietuvos TSR žemės įstatymų aktai. Sutinkamai su TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų žemės įstatymų pagrindais Kodeksas reguliavo žemės santykius tiek Pagrinduose numatytais, tiek ir kitais klausimais, jeigu jie nepriskirti TSR Sąjungos kompetencijai (2 str.).

Kalnų, miškų ir vandenų santykius reguliavo specialūs TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai (3 str.).

Sutinkamai su TSRS Konstitucija ir Lietuvos TSR Konstitucija žemė buvo valstybės nuosavybė – „bendras visos tarybinės liaudies turtas". Žemė buvo išimtinė valstybės nuosavybė. Ji suteikiama buvo tik naudotis (ŽK 4 straipsnis „Valstybinė (visaliaudinė) žemės nuosavybė").

Istorija
--------

1970 m. gruodžio 16 d. patvirtino Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba įstatymu (paskelbta: Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos ir Vyriausybės žinios, 1970, Nr. 35-288; 1971, Nr. 8-62).

1971 m. liepos 1 d. Kodeksas įsigaliojo.

1990 m. Kodeksą recepavo Lietuvos Respublika. Jis pavadintas LR įstatymu (*Lietuvos Respublikos žemės kodekso*). 1990 m. balandžio 5 d. buvo papildytas 48 (1) straipsniu, nustatant, kad Žemės sklypai į valstiečių ūkiams skiriamą žemės fondą iš savivaldybės teritorijoje veikiančių įmonių, įstaigų ir organizacijų naudojamos žemės paimami rajono (apskrities) Liaudies deputatų tarybos sprendimu, nepriklausomai nuo sklypo dydžio, pagal žemės skirstymo komisijų ir žemėtvarkos organų parengtus projektus.

1994 m. liepos 21 d. neteko galios (įsigaliojo LR žemės įstatymas).

Nuorodos
--------

* Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos žemės kodeksas[neveikianti nuoroda] (1970 m. redakcija)
* Dėl Lietuvos Respublikos žemės kodekso papildymo (1990 m.)
| BilibinasБилибино |
| --- |
|        |
| *Bilibino vaizdas iš oro* |
|  |
| 

BilibinasBilibinas

68°03′00″ š. pl. 166°27′00″ r. ilg.﻿ / ﻿68.05000°š. pl. 166.45000°r. ilg.﻿ / 68.05000; 166.45000﻿ (Bilibinas)Koordinatės: 68°03′00″ š. pl. 166°27′00″ r. ilg.﻿ / ﻿68.05000°š. pl. 166.45000°r. ilg.﻿ / 68.05000; 166.45000﻿ (Bilibinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11)------ vasaros: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Apygarda** | Čiukčių autonominė apygarda Čiukčių autonominė apygarda |
| **Rajonas** | Bilibino rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 5 546  |
|  |
| **Tinklalapis** | www.bilibino.com |
|  **Vikiteka** | Bilibinas |

**Bilibinas** (rus. *Билибино*) – Rusijos miestas, aukso gavybos centras Bilibino rajone, Čiukčių autonominėje apygardoje. Miestas išsidėstęs prie Kolymos upės baseinui priklausančių Karalvejemo (*Каральвеем*) ir Didžiojo Kepervejemo (*Большой Кепервеем*) upių santakos, 653 km į šiaurės vakarus nuo Anadyrio.

Istorija
--------

1956 m. Karalvaamo gyvenvietė buvo pervadinta vietos aukso klodų atradėjo geologo Jurijaus Bilibino garbei. 1993 m. Bilibinas gavo miesto teises.

1989 m. Bilibine gyveno 15 558 žm. 2010 m. – 5227 žm.

Pramonė
-------

Pagrindinė pramonės šaka – aukso gavyba. Žaliavos perdirbimas vykdomas vietos metalurgijos kombinate. Nuo 1976 m. veikia atominė elektrinė (48 megavatų galios) – vienintelė atominė elektrinė Rusijos Tolimuosiuose Rytuose bei amžinojo įšalo zonoje. Dėl gyventojų mažėjimo jėgainės galia buvo sumažinta, o 2011 m. nutarta ją uždaryti.

Visus metus veikiančių kelių nėra, su apygardos gyvenvietėmis iš Bilibino susisiekiama vandens, oro transportu, žiemos keliais.

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Chukotka Autonomous Area, *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Chukotka Autonomous Area, *citypopulation.de*

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
* Bilibinas svetainėje „Moj gorod"
Verdami spagečiai
**Spagečiai** (it. *Spaghetti*) – ilgi ir ploni makaronai, ypač paplitę Europoje. Pavadinimas italų kalba pažodžiui reiškia *siauros juostelės*.

Yra populiari, tačiau neteisinga legenda, kad spagečius į Italiją iš Kinijos atvežė Markas Polas.

Spagečiai, kaip labai populiarus valgis, dažnai minimi populiariojoje literatūroje. Vienas garsiausių atvejų yra 1957 metų BBC balandžio pirmosios pokštas, kad tais metais makaronai ypač gerai užderėjo, nes beveik nebuvo vabalo-kenkėjo *makaroninio straubliuko*. Žmonės po to ėmė skambinti į redakciją klausdami, kaip reikia auginti spagečius.

Vartojimas
----------

Spagečiai paprastai parduodami džiovinti, o ruošiant maistui, verdami pasūdytame vandenyje, kol suminkštėja. Kaip pirmasis patiekalas dažnai patiekiami su pomidorų padažu, sūriu. Tai vienas iš žinomiausių itališkos virtuvės patiekalų. Kartais, kaip ir kiti makaronai, jie naudojami vietoje garnyro.

Europoje ir JAV spagečiai dažniausiai valgomi su šaukštu ir šakute. Daugumoje kitų kultūrų – tik su šakute, o rytų šalyse – lazdelėmis. Valgant šaukštu ir šakute, makaronai apvyniojami aplink šakutę, ją sukant. Šaukštas skirtas prilaikymui, į jį atremiama šakutė. Italijoje bei kai kur kitur panašiai apvyniojama ir valgant vien šakute.

* Spagečiai su žuvimiSpagečiai su žuvimi
* Spagečiai, paruošti su pomidorų padažu ir maltu sūriuSpagečiai, paruošti su pomidorų padažu ir maltu sūriu

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-04-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 **Vyčio Kryžiaus ordino medalis** – Lietuvos valstybės apdovanojimas, kuriuo Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu apdovanojami asmenys už narsą ir žygdarbius, atliktus kovos aplinkybėmis, už dvasios tvirtybę, sumanią konspiraciją bei vadovavimą, ištvermę bei pasiaukojimą ginkluoto ir neginkluoto pasipriešinimo 1940–1990 m. okupacijoms kovose už Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę ar įkalinimo ir kitokio represavimo metu, taip pat už pasiryžimą, pasiaukojimą ir ištikimybę pareigai atkuriant Lietuvos valstybingumą 1988–1990 metais ar šalinant grėsmę Lietuvos valstybingumui ar vientisumui po 1990 m. kovo 11 d. už krašto teritorijos gynimą, valstybės sienos ir kitų svarbių objektų apsaugą, už ekologinių katastrofų, stichinių nelaimių, avarijų padarinių likvidavimą, už narsumą saugant viešąją tvarką, piliečių teises ir laisves.

Vyčio Kryžiaus ordino šventė – lapkričio 23 - oji – Lietuvos karių diena.

Istorija
--------

Įsteigtas 2002 m. birželio 18 d. priėmus naują Valstybės apdovanojimų įstatymo redakciją vietoje Vyčio Kryžiaus. Kaldina Lietuvos monetų kalykla. Juosteles gamina Danijos firma „Morch and Sons".

Pirmieji Vyčio Kryžiaus ordino medaliai įteikti 2003 m. vasario 16 d. iki 2006 m. gruodžio 12 d. medaliu apdovanoti 184 asmenys.

Ordino laipsniai
----------------

* Vyčio Kryžiaus ordino Didysis kryžius (1 laipsnis)
* Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro didysis kryžius (2 laipsnis)
* Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžius (3 laipsnis)
* Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžius (4 laipsnis)
* Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius (5 laipsnis)

Aprašas
-------

Vyčio Kryžiaus ordino medalis sidabrinis, 36 mm skersmens. Priekinėje medalio pusėje Vyčio Kryžiaus ordino ženklas. Kitoje pusėje ąžuolo šakelė, įrašas „Už narsumą" ir medalio įsteigimo data „2002". Medalis tvirtinamas prie 32 mm pločio ordino kaspinėlio. Kaspinėlis – raudono muaro, su keturiomis juodomis juostelėmis kraštuose.

Vyčio Kryžiaus ordino medalio pakaitai

* Juostelė – 32 mm ilgio ir 10 mm pločio, iš medalio kaspinėlio, su trikampe sidabro žvaigždute.
* Miniatiūra – sumažintas 15 mm aukščio apdovanojimo ženklas, segamas prie medalio kaspinėlio.
Karvių parado skulptūra „Keliaujanti karvė" Ventspilio mieste Latvijoje.
**Karvių paradas** (angl. *CowParade*) – atvirojo meno projektas, vykdomas visame pasaulyje. Šis projektas laikomas vienu didžiausiu ir sėkmingiausiu meno projektu pasaulyje.

Karvių parado mintis kilo Šveicarijoje 1998 m. menininkui Walter Knappui.

Projekto tikslas yra paskatinti vietinius ir užsienio menininkus, architektus ar kitus kūrėjus sukurti įvairių spalvų, medžiagų ir dydžių karves. Vėliau jos būna eksponuojamos miesto atvirose erdvėse, o, pasibaigus projektui, parduodamos aukcionuose. Kai kurios skulptūros būna paliktos atviros.

Apskaičiuota, kad visame pasaulyje bent vieną projekto karvę yra matę daugiau nei 100 milijonų žmonių. Iš viso projekte dalyvavo daugiau kaip 5 000 menininkų.

Vidutiniškai viename mieste sukuriama apie 32 skulptūras. Daugiausiai jų yra Niujorke – 450.

Galerija
--------

* „Vaikinas ant suoliuko" Tichuanoje
* „Rožinė karvė" Ventspilyje


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karvių paradas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Our Story Archyvuota kopija 2011-09-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Geneva Cow Parade
| Ireliachas |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 112 km |
| **Baseino plotas** | 829 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2 m³/s |
| **Žiotys** | Očuguj Botuobuja |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija (Jakutijos vėliava Jakutija) |

**Ireliachas** (rus. *Ирелях*, jak. *Иирэлээх*) – upė Rusijoje, rytų Jakutijoje, Mirno uluse; Očuguj Botuobujos kairysis intakas (Viliujaus baseinas). Teka rytų kryptimi. Įteka į Očuguj Botuobują ties Almaznu.

Upė užšąla spalį, atitirpsta gegužę. Žiemą, temperatūrai nukritus tarp -25 ir -50 °C, peršąla iki dugno. Vidutinis debitas ties Mirnu – 2 m³/s, didžiausias – 135 m³/s.

Ireliacho baseine yra deimantų telkinių. Upė smarkiai užteršta pramoninėmis atliekomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ирелях*,Большая советская энциклопедия, T. X (Ива—Италики). – Москва: Советская энциклопедия, 1972
2. ↑  В Якутии превысила норму концентрация загрязняющих веществ в реке Вилюй, *regnum.ru*.
Itališki spagečiai su geldelėmis
Patiekalas iš arti (Sicilijos virtuvė)
**Spagečiai su geldelėmis**, arba su *moliuskais*, *širdelėmis* ir pan. (it. *Spaghetti alle vongole*) – populiarus itališkos virtuvės makaronų patiekalas su dvigeldžiais moliuskais, ypač Kampanijos regione.

Patiekalui ruošti naudojami moliuskai *Ruditapes decussatus* arba maži Viduržemio jūros ir Vakarų Europos Atlanto pakrančių moliuskai *Donax trunculus*, dar žinomi kaip *Tellina*. Abu moliuskai Ligūrijoje ir Toskanoje vadinami *Arselle*. Amerikoje juos galima pakeisti mažomis *cherrystone* geldelėmis.

Gaminimas
---------

Moliuskai pamirkomi sūriame vandenyje, kad kriauklelės „išspjautų" smėlį. Tada jie perskalaujami šaltu vandeniu. Moliuskų kokybė patikrinama sudavus kietu daiktu – gyvi atsivėrę moliuskai bematant užsiveria. Spagečius reikia sudėti į jau verdantį vandenį su trupučiu alyvuogių aliejaus. Makaronai išverdami kietai – *al dente*. Ant keptuvės alyvuogių aliejuje pakaitinamas sukapotas česnakas, įberiama smulkintų petražolių, porų, druskos, pipirų (juodųjų, raudonųjų), sudedami moliuskai. Įpilama šiek tiek sauso vyno, uždengus trumpai paverdama. Kaitinamos geldelės atsiveria, išskiria aromatingas sultis. Gali būti užpilamos grietinėle. Lėkštėje patiekiami makaronai (spagečiai, *linguine* ar vermišeliai) su ant viršaus uždėtomis geldelėmis ir padažu.

* Spagečiai su geldelėmis (Tokijas)
* Spagečiai su geldelėmis (Melburnas)
* Ruošiamas patiekalas (Italija)
* Spagečiai su geldelėmis (Italija)
* Spagečiai su geldelėmis (Gaeta, Lacijus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spaghetti alle vongole** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Jūros gėrybių gerbėjams: makaronai su geldelėmis. delfi.lt
2. ↑  Vakarienė pas Jurgą ir Paulių. Spagečiai „alle vongole". 15min.lt
3. ↑  Gillian Riley, *The Oxford Companion to Italian Food* (Oxford University Press, 2007), entries for "Palourde", p. 355 and "Wedge Shell", pp. 578–79.
4. ↑  See Margaret and G. Franco Romagnoli, *The New Italian Cooking* (Atlantic Monthly Press, 1980), p. 104.
| Kabarkšta |
| --- |
|  Kabarkšta prie Sabališkių tvenkinio pylimo |
| **Ilgis** | 16,4 km |
| **Baseino plotas** | 39,9 km² |
| **Ištakos** | Zubelių ežeras |
| **Žiotys** | Širvinta |
| **Šalys** | Lietuva |

**Kabarkšta** – upelis Širvintų rajone, Širvintos dešinysis intakas, įtekantis 14,7 km atstumu nuo pastarosios žiočių. Upelis 16,4 km ilgio, jo baseinas užima 39,9 km². Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 12211276.

Upelis išteka iš Zubelių ežero. Aukštupyje ir vidurupyje, iki Sabališkių, teka dirbamų laukų pakraščiais, pamiškėmis ištiesinta vaga nepastovia kryptimi (iš pradžių į vakarus, toliau į pietryčius, sukasi į vakarus, šiaurės vakarus). Sabališkiuose užtvenkta ir susidaręs Sabališkių tvenkinys. Toliau prie Sabališkių dvaro kerta kelią  **4305**  Musninkai–Čiobiškis–Gelvonai–Vytinė , natūralia vaga nuteka į Širvintą. Iki santakos likus apie 200 m prie Kabarkštos iš dešinės prisijungia Viliaupė.

Gyvenvietės prie Kabarkštos: Pramislava, Maželiai, Išeriškiai, Sabališkiai, Karališkiai.

Upėvardis *Kabarkštà* kildinamas nuo žodžio *kabarkšė́ti* („pykšėti, bildėti, daužyti, barškinti").

Išnašos
-------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 140

Nuorodos
--------

* Gamtos katalogas. Kabarkšta
* LR upių klasifikatorius
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Irena Laurinaitienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1944 m. rugsėjo 16 d. (78 metai)Gudmiškėje, Kuršėnų valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Romualdas |
| Vaikai | Loreta, Gintaras |
|  |
| Veikla | ekonomistė, auditorė, Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės visuomenės bei politinė veikėja |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Irena Laurinaitienė** (g. 1944 m. rugsėjo 16 d. Gudmiškėje, Kuršėnų valsčius) – ekonomistė, auditorė, Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės visuomenės bei politinė veikėja.

Biografija
----------

1959 m. baigė 8 klases Kuršėnų 1–oje vidurinėje mokykloje, 1962 m. baigė Šiaulių politechnikumą, zootechnikė. 1982 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistė organizatorė. 2001 m. išlaikė auditoriaus egzaminą.

1962–1964 m. Ringuvos tarybinio ūkio brigadininkė, 1964–1969 m. Šiaulių melioracijos statybos valdybos normuotoja, 1969 m. Lietkoopsąjungos Gelžbetonio konstrukcijų gamyklos normuotoja, 1970–1976 m. Žemės ūkio paruošų darbininkų ir tarnautojų profsąjungos rajono komiteto planuotoja, 1976–1985 m. Šiaulių rajono „Didžiojo spalio" kolūkio vyr. ekonomistė. 1985–1990 m. Kairių apylinkės Vykdomojo komiteto pirmininkė, 1990–1995 m. Kairių apylinkės viršaitė. 1995–1997 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos Žemės ūkio departamento žemės ūkio gamybos skyriaus viršininkė. 1997–1998 m. Vėgelių žemės ūkio bendrovės darbuotoja, 1998–2000 m. Lietuvos metrologijos inspekcijos Šiaulių apskrities sektoriaus vyr. inspektorė, 2000–2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės kontrolierė, Lietuvos savivaldybių kontrolierių asociacijos Šiaulių apskrities koordinatorė. 2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės Socialinių paslaugų centro direktorė.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narė, LSDP tarybos narė, Šiaulių rajono skyriaus pirmininkė.

1990–1995 m. Šiaulių rajono tarybos deputatė, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2003 m. (atsisakė mandato), 2007–2009 m. ir 2011 m. (atsisakė mandato) Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė.

Rajono moterų klubo „Atgaiva" tarybos narė, Šiaulių miesto Nevyriausybinių organizacijų konfederacijos tarybos narė.

Sutuoktinis Romualdas, vaikai Loreta Jurgutavičienė, Gintaras..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Irena Aleksaitė** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. rugpjūčio 9 d.Telšiuose |
| Mirė | 2018 m. rugpjūčio 7 d. (84 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos teatrologė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė. |

**Irena Aleksaitė** (1933 m. rugpjūčio 9 d. Telšiuose – 2018 rugpjūčio 7 d.) – Lietuvos teatrologė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Brolis dirigentas Jonas Aleksa, sesuo Rimantė Dušauskienė-Duž. 1954–1959 m. studijavo Leningrado teatro, muzikos ir kinematografijos instituto Teatrologijos fakultete. 1960–1964 m. Meno istorijos instituto Maskvoje aspirantė, 1980–1984 m. doktorantė. 1985 m. menotyros daktarė.

1970–1985 m. dėstė marksizmą-leninizmą Vilniaus inžinerinio statybos instituto Filosofijos katedroje, 1985–1988 m. Mūzų akademijos Bratislavoje Teatro katedroje; nuo 1987 m. profesorė. Nuo 1988 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) Teatro ir kino fakulteto Meno istorijos ir teorijos katedros profesorė, nuo 1996 m. ir Lietuvos kultūros ir meno instituto Teatrologijos skyriaus vedėja.

Daugiau, kaip 450 straipsnių teatro, dramaturgijos klausimais lietuvių ir užsienio spaudoje autorė.

Bibliografija
-------------

* Borisas Dauguvietis, monografija, 1966.
* Stepas Jukna, monografija, 1974.
* Režisierius Romualdas Juknevičius, monografija, 1998.
* Lietuvių teatro istorija, t. 1–4, 2000–2009, viena autorių.
* Be grimo, prisiminimai, 2004.

Išnašos
-------

1. ↑  *Irena Aleksaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 306 psl.
**Kabelių pagrindinė mokykla** – mokykla, buvusi Varėnos rajono savivaldybėje. Adresas: Mokyklos g. 1, Kabeliai, Marcinkonių seniūnija, Varėnos r. sav. LT-65284.

Istorija
--------

1948 m. įkurta pradinė mokykla.

1949–1994 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė mokykla.

1994–2001 m. Po Nepriklausomybės atkūrimo veikė Kabelių pagrindinė mokykla (Įmonės kodas: 190109281). Ji buvo įregistruota 1994.07.19, dirbo 84 darbuotojai). Nykstant ir tuštėjams Kabeliams, iš Kabelių pagrindinės mokyklos liko tik pradinė mokykla su dviem mokytojomis – Onute Valentukevičiene ir Danute Genserauskaite (pastaroji išdirbo 46 metus).

2001 m. mokykla veikė kaip Varėnos rajono Kabelių pradinė mokykla.

2003-06-01 Kabelių mokykla buvo išregistruota. Ji vėliau veikė kaip Marcinkonių pagrindinės mokyklos pradinis skyrius.

2013 m. spalio 25 d. buvo atidarytas Varėnos rajono Marcinkonių pagrindinės mokyklos Kabelių universalus daugiafunkcis skyrius.

Mokiniai
--------

* Jonas Grigas (1938) – radiofizikas, VU profesorius

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2021-10-25 iš Wayback Machine projekto.
Medresės Samarkande
**Medresė** (arab. مدرسة = *madrasa(h)* − 'mokykla') arabų kalboje turi dvi reikšmes:

**1)** tai vidurinė ir aukštoji musulmonų mokykla, rengianti dvasininkus, mektebių mokytojus, administracijos tarnautojus. Medresių yra Artmuosiuose Rytuose bei kitose musulmonų šalyse.

Medresės atsirado VII−VIII a. arabų šalyse. XX a. pabaigoje, reorganizuojant švietimą islamo šalyse, atsirado ir pasaulietinių valstybinių bendrojo lavinimo vidurinių ir aukštųjų medresių mokyklų. Jose berniukai ir mergaitės mokomi atskirai, be to privalomas Korano dėstymas, o mokslas yra nemokamas;

**2)** tai musulmonų mokyklos pastatas. Jis būna 1−2 aukštų, su atviru keturkampiu kiemu, dažnai su mečete, minaretu.

Medresės pagrindiniame fasade − aukštas portalas, viduje − auditorija, biblioteka, mokinių gyvenamosios patalpos. Medresės dekorui būdinga stiuko, medžio, akmens reljefai, raižytų arba spalvotų plytų ornamentai.

Medresė kaip pastato tipas, susiformavo apie X−XI a. Vidurinėje Azijoje; XII−XIII a. paplito Artimuosiuose Rytuose, XIII−XIV a. − Šiaurės Afrikoje.

Nuorodos
--------

Islamo religinės mokyklos Archyvuota kopija 2007-07-05 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Medresė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Baturynasukr. *Батурин* |
| --- |
|              |
| *Razumovskio rūmai* |
|  |
| 

BaturynasBaturynas

51°20′0″ š. pl. 32°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.33333°š. pl. 32.88333°r. ilg.﻿ / 51.33333; 32.88333﻿ (Baturynas)Koordinatės: 51°20′0″ š. pl. 32°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.33333°š. pl. 32.88333°r. ilg.﻿ / 51.33333; 32.88333﻿ (Baturynas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Černigovo sritis Černigovo sritis |
| **Rajonas** | Bachmačo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 3 066  |
| **Plotas** | 0,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 4 380 žm./km² |
| **Altitudė** | 135 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Baturynas |

**Baturynas** (ukr. *Батурин*) – miestas šiaurės Ukrainoje, Černihivo srityje, kairiajame Seimo upės krante. Šalia miesto eina plentas į Oriolą, atsišakoja kelias į Konotopą. Miestas garsus savo XVII-XIX a. architektūriniu paveldu: Kočubėjaus namas, Razumovskio rūmai, klasicistinė Kristaus Prisikėlimo cerkvė, parkai.

Istorija
--------

Baturynas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1625 m. Nuo 1669 m. šiame mieste buvo Kairiakrantės Ukrainos etmonų rezidencija. 1708 m. etmonas Ivanas Mazepa perėjo į švedų pusę Šiaurės kare, todėl Petras I atsiuntė Aleksandro Menšikovo armiją užimti Baturyną. Lapkričio 2 d. įvyko nuožmus mūšis, po kurio rusai užėmė miestą ir jį sudegino. 1760 m. etmonas Kirilas Razumovskis čia įkūrė savo rezidenciją, tačiau Baturynas savo reikšmės nebeatgavo.

Tarybiniais metais turėjo miesto tipo gyvenvietės statusą. 2006 m. teritorija paskelbta kultūriniu draustiniu, 2008 m. suteiktas miesto statusas.

* TvirtovėTvirtovė
* Prisikėlimo cerkvėPrisikėlimo cerkvė
* Kočubėjaus namasKočubėjaus namas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 52–53
**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos butų kodeksas** (**LTSR BK**) - Lietuvos TSR teisės įstatymų sąvadas, teisynas;  kodeksas. Reguliavo butų, iš dalies ir gyvenamosios patalpos gyvenamųjų namų statybos, kooperatyvo namų, namų, priklausančių piliečiui asmeninės nuosavybės teise, teisinius santykius. Lietuvos TSR butų įstatymų uždaviniai - reguliuoti butų santykius, kad būtų užtikrinta TSRS Konstitucijos ir Lietuvos TSR Konstitucijos garantuojama Lietuvos TSR piliečių teisė į gyvenamąjį plotą, tinkamai naudojamas ir išsaugomas butų fondas, taip pat stiprinti teisėtumą butų santykių srityje.

Nustatė, kad Lietuvos TSR teritorijoje esantys gyvenamieji namai, taip pat gyvenamosios patalpos kituose statiniuose sudaro butų fondą. Į butų fondą neįeina gyvenamųjų namų negyvenamosios patalpos, skirtos prekybos, buitiniams ir kitokiems nepramoninio pobūdžio reikalams.

[1982] metų gruodžio 2 d. priėmė Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausioji Taryba. Kodeksas įsigaliojo nuo 1983 metų kovo 1 dienos.

Premabulė
---------

*Nugalėjus Didžiajai Spalio socialistinei revoliucijai, mūsų šalyje buvo sudarytos. reikiamos prielaidos išspręsti vieną svarbiausių socialinių problemų – patenkinti darbo žmonių gyvenamojo ploto poreikius.*

*Įgyvendindama leninines komunistinės visuomenės kūrimo idėjas ir vykdydama materialinio bei kultūrinio liaudies gyvenimo lygio kėlimo kursą, Tarybų valstybė nuosekliai realizuoja Komunistų partijos parengtą gyvenamųjų namų statybos programą.*

*Valstybiniais planais pagrįstas spartus valstybinio ir visuomeninio butų fondo plėtojimas, valstybės priemonės kooperatinei ir individualinei gyvenamųjų namų statybai remti sudaro reikiamas sąlygas TSRS Konstitucijos ir Lietuvos TSR Konstitucijos garantuojamai piliečių teisei į gyvenamąjį plotą užtikrinti.*

*Svarbus valstybinis uždavinys yra užtikrinti butų fondo išsaugojimą, prailginti jo eksploatavimo laiką, geriau įrengti gyvenamuosius namus. Sprendžiant šį uždavinį, aktyviai dalyvauja visuomeninės organizacijos ir piliečiai.*

*TSRS Konstitucija ir Lietuvos TSR Konstitucija įpareigoja piliečius rūpestingai prižiūrėti jiems suteiktą gyvenamąjį plotą.*

*Tarybiniai butų įstatymai turi padėti užtikrinti piliečių teisę į gyvenamąjį plotą, efektyviai naudoti ir tausoti butų fondą.*

Lietuvos TSR piliečių teisė į gyvenamąjį plotą
----------------------------------------------

Sutinkamai su TSRS Konstitucija ir Lietuvos TSR Konstitucija Lietuvos TSR piliečiai turi teisę į gyvenamąjį plotą. Šią teisę užtikrina valstybinio ir visuomeninio butų fondo plėtojimas ir išsaugojimas, kooperatinės ir individualinės gyvenamųjų namų statybos rėmimas, teisingas visuomenės kontroliuojamas gyvenamojo ploto, suteikiamo vykdant gerai įrengtų namų statybos programą, skirstymas, taip pat nedideli buto nuompinigiai ir nedidelis mokestis už komunalines paslaugas.

Nuorodos
--------

* Įsakas dėl įsigaliojimo[neveikianti nuoroda]
* Kodeksas
| Batkenas*Баткен* |
| --- |
|        |
| 

BatkenasBatkenas

40°03′0″ š. pl. 70°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.05000°š. pl. 70.81667°r. ilg.﻿ / 40.05000; 70.81667﻿ (Batkenas)Koordinatės: 40°03′0″ š. pl. 70°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.05000°š. pl. 70.81667°r. ilg.﻿ / 40.05000; 70.81667﻿ (Batkenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kirgizijos vėliava Kirgizija |
| **Sritis** | Batkeno sritis |
| **Rajonas** | Batkeno rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1934 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 19 765  |
| **Plotas** | 51,8 km² |
| **Tankumas** (2021) | 382 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 036 m |

**Batkenas**, dar vadinamas **Batkentu** (kirg. *Баткен*) – miestas pietvakarių Kirgizijoje, 240 km į vakarus nuo Ošo, netoli Tadžikistano sienos. Srities ir rajono centras. Pro miestą eina Ošo–Isfanos kelias. Veikia oro uostas, kurio galimas susisiekimas su šalies sostine Biškeku. 2000 m. pradėjo veiklą Batkeno universitetas.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1934 m. balandžio mėnesį. Pavadinimas senovės persų kalba reiškia „vėjų vieta".

1999 m. Batkenas tapo naujai sukurtos srities centru, o 2000 m. gavo miesto statusą. Toks sprendimas buvo priimtas po to, kai įvairios radikalių islamistų grupuotės ėmė puldinėti miestą ir jo apylinkes. Kirgizijos valdžia nusprendė padidinti valdymo efektyvumą ir kontroliuoti situaciją, todėl buvo sudaryta atskira Batkeno sritis, o miestas tapo svarbiausiu regione.

Gyventojai
----------

2000 m. čia būta 10 987 gyventojai. O 2001 m. į miesto sudėtį įtraukti trys gretimi kaimai.

Dauguma gyventojų yra kirgizai, o taip pat esama uzbekų, tadžikų, rusų ir kitų tautinių mažumų.

Sportas
-------

* Nur-Batken FK – futbolo klubas, debiutavo Kirgizijos aukščiausioje lygoje 2022 m. sezone.
* „Centrinis" stadionas, kuriame žaidė vietos futbolo ekipos.

Išnašos
-------

1. KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
3. KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
4. ↑  KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
5. ↑  KPFL svetainė
6. ↑  SOCCERWAY (Apie klubą)
7. ↑  Centrinis stadionas (Batkenas)
Voko atplėšimas kabinetiniu peiliu
Tai *maketavimo peiliai*, ne *kabinetiniai peiliai*
**Kabinetinis peilis**, *popieriaus peilis* – peilis, skirtas naudoti kabinete sulenktų popieriaus lapų pjaustymui (ir tikrųjų tai plėšimo būdas), vokų atplėšimui.

Popierius pjaustomas ir specialių įrankiu su keičiamomis nulaužiamomis geležtėmis, kuris vadinamas *maketavimo peilis*, tačiau kartais vadinamas ir *popieriaus peilis*.

Konstrukcija
------------

Kabinetiniai peiliai paprastai padaryti iš vieno medžiagos (medienos, plastiko, rago, kaulo) gabalo, iš jo suformuota tiek tokio peilio geležtė, tiek rankena. Ašmenys būna negaląsti, bet pakankamai ploni, kad būtų galima pjauti sulenktą popierių. Geležtės smaigalys gali būti gana bukas, svarbu, kad jį eitų užkišti į užklijuoto voko plyšį, kad voką būtų galima atplėšti.

Kai kurie kabinetiniai peiliai savo sandara ir išvaizda gali atitikti darbinius  ar kovinius peilius. Tai ypač būdinga suvenyriniams kabinetiniams peiliams, kurie savo išvaizda gali priminti kalavijus ir kitokius geležtinius ginklus.

Knygų pjaustymas
----------------

Seniau tokius peilius naudodavo nevartytų knygų lapų pjaustymui. Pagal vieną ankstesnių knygų minkštais viršeliais spausdinimo būdų jų lapai būdavo taip įrišami, kad lapai vartymo krašte likdavo sujungti, todėl norint skaityti tuos lapus tekdavo atskirti vieną nuo kito sulenkimo vietoje. Tam ir buvo naudojami kabinetiniai peiliai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Kabinetinis peilis 'Хранитель' (2005г)
Koordinatės: 32°6′24.59″ š. pl. 34°48′55.76″ r. ilg.﻿ / ﻿32.1068306°š. pl. 34.8154889°r. ilg.﻿ / 32.1068306; 34.8154889

Izraelio olimpinis komitetas| Nacionalinis olimpinis komitetas |
| --- |
| Šalis/Regionas | Izraelio vėliava Izraelis |
| Kodas | ISR |
| Įkurtas | 1933 |
| Pripažintas | 1952 |
| Žemynoasociacija | EOC |
| Būstinė | Tel Avivas |
| Prezidentas | Zvi Varshaviak |
| Generalinis sekretorius | Efraim Zinger |
| Tinklalapis |  |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Izraelio olimpinis komitetas** (hebr. ‏הוועד האולימפי בישראל‏‎) – nevyriausybinė sporto organizacija, skatinanti sportinę veiklą Izraelyje ir atstovaujanti šaliai tarptautiniame olimpiniame komitete.

Istorija
--------

Izraelio olimpinis komitetas suformuotas 1933 m. dar būnant Britų Palestino mandato sudėtyje. Tuo metu organizaciją kontroliavo žydų sportinė sąjunga Maccabi. Po šalies nepriklausomybės paskelbimo 1951 m. vėl atkurtas tautinis olimpinis komitetas. Po metų jį pripažino tarptautinis olimpinis komitetas. Tais pačiais metais šalis debiutavo olimpinėse žaidynėse.

Nuo 1952 m. Izraelio tautinis olimpinis komitetas delegavo savo atstovus į visas vasaros olimpines žaidynes, išskyrus 1980 m. vasaros olimpines žaidynėse, kurias boikotavo. Žemos olimpinėse žaidynėse šalis pirmą kartą pasirodė tik 1994 m. ir nuo to karto dalyvavo visose.

1954 m. - 1974 m. Izraelio tautinis olimpinis komitetas dalyvavo Azijos žaidynėse. Nuo 1981 m. Izraelis pasitraukė iš Azijos olimpinė tarybos. 1994 m. tapo pilna Europos olimpinių komitetų nare. Nuo 1995 m. Izraelis dalyvauja Europos jaunimo olimpiniame festivalyje.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2010-02-19 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Izraelio tautinis olimpinis komitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kabimasas*Cabimas* |
| --- |
|        |
| *Kabimaso katedra* |
|  |
| 

KabimasasKabimasas

10°24′0″ š. pl. 71°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.40000°š. pl. 71.45000°r. ilg.﻿ / 10.40000; 71.45000﻿ (Kabimasas)Koordinatės: 10°24′0″ š. pl. 71°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.40000°š. pl. 71.45000°r. ilg.﻿ / 10.40000; 71.45000﻿ (Kabimasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Sulija Sulija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1758 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 278 194  |
| **Altitudė** | 3 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kabimasas |

**Kabimasas** (isp. *Cabimas*) – miestas šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijoje, Marakaibo ežero šiaurės rytiniame krante, Marakaibo naftingajame baseine. Svarbus naftos gavybos, perdirbimo ir eksporto centras. Yra jūrų uostas, plentas į Marakaibą (30 km ilgio tiltas per sąsiaurį, jungiantį Marakaibo ežerą su Venesuelos įlanka). Metalo dirbinių gamyba. Yra katedra, keletas kitų bažnyčių, Bolivaro parkas, Margarita Soto muziejus, veikia keli universitetai.

Istorija
--------

1758 m. miestą įkūrė cisteriečių vienuoliai-misionieriai. Ilgą laiką tai buvo nedidelis kaimas, kol 1917 m. pradėta naftos gavyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kabimasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Kabilų kalba*Taqbaylit*ⵜⴰⵇⴱⴰⵢⵍⵉⵜ |
| Kalbama | Alžyras (Kabilija) |
| Kalbančiųjų skaičius | >5 mln. |
| Kilmė | semitų-chamitų berberų  šiaurės berberų   **kabilų** |
| Rašto sistemos | lotynų, arabų, tifinagas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | kab |
| ISO 639-3 | kab |

**Kabilų kalba** (*Taqbaylit*/ⵜⴰⵇⴱⴰⵢⵍⵉⵜ) – berberų kalba (semitų-chamitų šeima), vartojama Šiaurės Afrikoje, šiaurės ir šiaurės rytų Alžyre gyvenančių berberų kabilų. Kabilų kalbos paplitimo sritis dar žinoma kaip Kabilija. Taip pat yra kalbančiųjų kitur Alžyre bei išeivijoje (daugiausia Vakarų Europoje). Kalbančiųjų skaičius – apie 5 mln. žmonių.

Laikoma, kad kabilų kalba kartu su zenagų kalba anksčiausiai atskilo nuo berberų prokalbės.

Užrašas Kabilijoje arabų, kabilų ir prancūzų kalbomis
Nuo seno kabilų kalba būdavo užrašoma berberų raštu tifinagu. XVIII a. prancūzų etnologas sudarė kabilų-prancūzų žodyną (naudodamas lotyniškus rašmenis). Prancūzams valdant Alžyrą, kabilų kalba pradėta užrašinėti lotyniškais rašmenimis. Viena pirmųjų knygų šiuo raštu išleista buvo Brahimo Zelalo *Tamacahutt n wuccen*. Po Alžyro nepriklausomybės paskelbimo dalis kabilų autorių grįžo prie tifinago, nors dauguma liko prie lotyniško rašto, kurį bandoma patobulinti, kad geriau atitiktų kabilų garsyną. Daug kabilų kalbos norminimui ir literatūrai nusipelnė kabilų rašytojas, poetas, kalbininkas, antropologas Muludas Mameri.

Kabilų kalba yra labiausiai paplitusi iš Alžyro berberų kalbų ir antra pagal kalbančiųjų skaičių šalyje po arabų. Plačiausiai vartojama Bumerdeso, Bedžajos, Buiros, Tizi Uzu vilajose. Kabilų kalba rengiamos radijo ir televizijos laidos, Kabilijos mokyklose kabilų kalba mokoma fakultatyviai. Kabilų aktyvistai darė spaudimą valdžiai dėl jų kalbos pripažinimo valstybine, tačiau turėjo tenkintis 2001 m. priimtu „tautinės kalbos" statusu (valstybinė kalba išlieka arabų, plačiai vartojama prancūzų kalba).

Nuorodos
--------

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Kabilų kalba***

* kab Duomenys apie kodu „kab" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
| **Bothriechis schlegelii** |
| --- |
| **Kabiauodegė palminė angis**(Kahuitos nacionalinis parkas Kosta Rika) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Duobagalvės angys  *( Crotalinae)* |
| Gentis: | Palminės angys  *( Bothriechis)* |
| Rūšis: | Kabiauodegė palminė angis  *( Bothriechis schlegelii)* |

 |
| Binomas |
| ***Bothriechis schlegelii***Berthold, 1846 |

**Kabiauodegė palminė angis** (*Bothriechis schlegelii*) – palminių angių (*Bothriechis*) genties nuodinga gyvatė, sutinkama Centrinėje ir Pietų Amerikoje. Maža, gyvenanti medžiuose, labai spalvinga, turinti charakteringus antakinius žvynus virš akių. Labai dažnai laikoma zoologijos soduose. Lotyniškas pavadinimas suteiktas vokiečių ornitologo Hermann Schlegel garbei. Jokie porūšiai šiuo metu nepripažįstami.

Fizinės charakteristikos
------------------------

 Tai palyginti maža gyvatė, retai užauganti ilgesnė nei 75 cm ilgio. Patelė didesnė už patiną. Turi plačią, trikampio formos galvą ir vertikalius akių vyzdžius. Kaip ir visos angys, kabiauodegė palminė angis viršutiniame žandikaulyje turi dideles iltis, užsilenkiančias atgal, kol nenaudojamos, taip pat šiluminius jutiklius abiejose galvos pusėse tarp akių ir šnervių.

Ši gyvatė būna įvairių spalvų, įskaitant raudoną, geltoną, rudą, žalią, rožinę, taip pat įvairias šių spalvų kombinacijas. Dažnai ji dar turi juodų arba rudų taškelių.

Geografinis paplitimas
----------------------

Jos yra paplitusios pradedant pietine Meksika (Čiapo valstijos šiaurinė dalis), visoje Centrinėje Amerikoje, iki Pietų Amerikos šiaurinės dalies Kolumbijoje ir Venesueloje. Gyvena miškuose nuo jūros lygio iki 2640 m virš jūros lygio.

Aplinka
-------

Renkasi drėgnuosius atogrąžų miškus, mažesniame aukštyje su tankia lapija, paprastai netoli nuo nuolatinio vandens šaltinio.

Elgsena
-------

 Kaip ir dauguma palminių angių genties gyvačių, kabiauodegė gyvena medžiuose ir turi labai kibią uodegą. Tai dažniausiai naktinis gyvūnas, mintantis mažais graužikais, varlėmis, driežais ir mažais paukščiais. Ši gyvatė nėra agresyvi, tačiau erzinama gali pulti.

Ji kantriai laukia savo aukos, kartais pasirinkdama specialias pasalos vietas ir sugrįždama į jas kiekvienais metais pavasarį paukščių migracijos metu. Moksliniai tyrimai parodė, kad kabiauodegė palminė angis laikui bėgant išmoksta taikliau atakuoti. 
Kartais ši gyvatė, ypatingai jaunesnio amžiaus, potencialias aukas prisivilioja apgaulingai krutindama uodegos galiuką.

Dauginimasis
------------

Palminės angys yra gyvavedės, atsivedančios vidutiniškai 10-12 jauniklių kasmet.