recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Prancūzijos profesionalų futbolo lyga** (*Ligue de Football Professionnel*) – Prancūzijos futbolo lyga, jungianti profesionalų klubus, kurių komandos žaidžia 3 aukščiausiuose Prancūzijos futbolo lygmenyse – Ligue 1 bei Ligue 2 divizionuose ir *Championnat National*.

Profesionalų futbolo lyga Prancūzijos futbolo federacijos pavedimu organizuoja Prancūzijos profesionalų čempionato (*Championnat de France de football*) varžybas, kurias sudaro Ligue 1 bei Ligue 2 divizionai, taip pat Prancūzijos lygos taurės (*Coupe de la Ligue*) turnyrą, kuriame atkrentamųjų varžybų principu iš abiejų divizionų komandos kovoja dėl taurės ir teisės atstovauti Prancūziją UEFA taurės varžybose.

Nuo 2005 m. liepos mėn. lyga taip pat organizuoja jaunimo komandų varžybas bei moterų komandų varžybas (pagrindines ir jaunių).

Istorija
--------

Jau XX a. 3 dešimtmečio pabaigoje profesionalūs Prancūzijos futbolo klubai nusprendė kurti juos vienijančią organizaciją, tačiau futbolo federacija nesutiko su visišku profesionalų atskyrimu ir 1932 metų spalio 23 d. įkūrė vidinę organizaciją, jungiančią „mėgėjų klubus, kuriuose žaidžia profesionalūs sportininkai".

Antrojo pasaulinio karo metu Viši režimui reikalaujant profesionalūs klubai atsisakė profesionalių žaidėjų paslaugų, priimdami mėgėjus. Išlaisvinus Prancūziją, jau 1944 m. spalio 27 d. klubai susibūrė į juos vienijančią lygą, pavadintą „Autorizuotų klubų grupe". „Grupė" vėliau pervadinta Nacionaline futbolo lyga (*Ligue Nationale de Football*), o nuo 2000 metų pavadinimas pakeistas į Profesionalų futbolo lygą.

Nuorodos
--------

* Prancūzijos profesionalų futbolo lygos svetainė **(**pranc.**)**

* Prancūzijos profesionalų futbolo lygos svetainė (ang.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Anne Hathaway |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Anne Jacqueline Hathaway |
|  |
| Gimė | 1982 m. lapkričio 12 d. (40 metų) Bruklinas, Niujorkas |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Mia Thermopolis (Princesės dienoraštis, 2001 m.)

Mia Thermopolis (Princesės dienoraštis 2. Karališkosios sužadėtuvės, 2004 m.)
Fantine (Vargdieniai, 2012 m.) |
| Apdovanojimai |
| **NBR Award for Best Cast**2002 *Nicholas Nickleby* |

**Anne Hathaway** (g. 1982 m. lapkričio 12 d. Niujorke, JAV) – amerikiečių aktorė, oskaro laureatė (už antraplanį vaidmenį miuzikle „Vargdieniai").

Biografija
----------

Tėvas – teisininkas, motina – aktorė ir operos dainininkė. Iš jos Anne ir paveldėjo talentą. Kai jai sukako 15 metų, nusprendė eiti motinos pėdomis. Prieš tai norėjo būti vienuole.

Studijavo Niujorko universiteto Galatino individualių studijų institute, šį laikotarpį vadina vienu geriausių savo gyvenime. Kaip ir norėjo, debiutavo teatre, tačiau galiausiai pateko į kiną.

Vaidmenys
---------

  

Po nereikšmingo vaidmens televizijos seriale „Get Real", jai pavyko sužavėti „Walt Disney" prodiuserius, taip gavo pagrindinį vaidmenį filme „Princesės dienoraštis". Po šios juostos ji iškart tapo mažų mergaičių dievaite.

Studijos vadovai, sužavėti tokia įspūdinga „Princesės dienoraščio" sėkme, netrukus nusprendė susukti antrą dalį. Ir, nors aktorei tai ne itin patiko, sutiko vaidinti. Ir vėl sėkmė.

Tačiau Anne nenorėjo būti tik mažamečių dievaite, o prasimušti kino pasaulyje ne taip paprasta. Iš pradžių suvaidino tikrai nereikšmingame filme „Havoc", tačiau netrukus gavo kiek rimtesnį vaidmenį filme „Kuprotas kalnas". Ango Lee filmas, nominuotas „Oskarams" 8 kategorijose, pelnė 3 statulėles ir tapo labiausiai aptarinėjama 2005 m. premjera.

„Kuprotas kalnas" pakeitė Anne, tačiau filmas „Ir velnias dėvi „Pradą" galutinai įrodė ją esant jauną, gabią aktorę. Ji prisipažįsta, kad galimybė vaidinti šalia Meryl Streep jai buvo tarsi galimybė pabendrauti su legenda, dievaite.
**Seniūnaitis** – gyvenamosios vietovės ar jos dalies bendruomenės išrinktas atstovas, turintis įstatymų nustatytas teises ir pareigas seniūnaitijos teritorijoje.

Funkcijos
---------

Seniūnaičio funkcijos – tai visi reikalingi veiksmai, kurie atliekami bendruomenės interesais ir kurie nepatenka į Seimo narių, miesto tarybos narių, kitų viešojo administravimo subjektų kompetenciją, tarp jų – gyventojų skatinimas, bendravimas su gyventojais teritorijos priežiūros ir plėtojimo, kultūrinio ir sportinio gyvenimo organizavimo klausimais, tarpininkavimas gyventojų bendravime su Miesto tarybos nariais, savivaldybės administracija, gyventojų pirminis konsultavimas – „kur kreiptis?".

Pareigos
--------

* Seniūnaitis gali kreiptis į valstybės ir savivaldybių institucijas, kitus asmenis su prašymais, siūlymais, reikalavimais, teikti atsakymus į paklausimus.
* Pareikšti nuomonę dėl priimamų sprendimų, teisės aktų.
* Gauti informaciją (tame tarpe teisės aktų projektus).
* Dalyvauti savivaldybės tarybos ir jos komitetų darbe ir pareikšti gyventojų nuomonę, teikti siūlymus.
* Gauti išmoką su seniūnaičio veikla susijusioms išlaidoms apmokėti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Seniūnas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
**Annelizė Mačiulat** (vok. *Annelise Matschulat*; 1923 m. kovo 31 d. Karaliaučiuje, Rytprūsiai – 2007 m. gegužės 13 d. Rostoke, Vokietija) – iš lietuvninkų kilusi Vokietijos kino ir teatro aktorė.

Biografija
----------

Gimė ir augo tarnautojų šeimoje. Karaliaučiuje baigusi licėjų, gimtajame mieste ji ėmė privačias vaidybos pamokas pas žinomus aktorius (pvz. Vernerį Rafaelį). Pirmąjį vaidmenį gavo muzikiniame spektaklyje „Brilijantai iš Vienos". Priartėjus Antrojo pasaulinio karo frontui, laivu perplaukė Baltijos jūrą ir atsidūrė Rytų Vokietijoje. Apsigyveno brolio šeimoje Magdeburge, šio miesto teatre tęsė aktorės karjerą. 1954 m. pervažiavo į Halę, o po metų – į Rostoką. Pastarojo miesto Liaudies teatre vaidindavo spektakliuose iki pat išėjimo į užtarnautą poilsį 1992 m. Rostoko Liaudies teatre ji kūrė vaidmenis Viljamo Šekspyro, Maksimo Gorkio, Antono Čechovo, Bertoldo Brechto ir kt. klasikinių autorių dramose, taip pat ir pramoginiuose spektakliuose. Tuo pačiu metu dirbo ir pedagoginį darbą – ugdė jaunuosius aktorius.

Daug kartų Anelizei Mačiulat teko stoti prieš VDR televizijų ir Rytų Vokietijos kino studijos DEFA kameras, kino ir TV filmuose ji sukūrė nemažai įsimintinų vaidmenų. Du spektakliai, jai dalyvaujant, *Litera* garso studijoje buvo įrašyti į plokšteles.

Filmografija
------------

* Frauenschicksale (1952 m.)
* Alarm im Zirkus (1954 m.)
* Schlösser und Katen (1957 m.)
* Eine alte Liebe (1959 m.)
* Karriere (1971 m.)
* Polizeiruf 110: Der Mann (TV serialas, 1975 m.)
* Sabine Wulff (1978 m.)
* Der elegante Dreh (TV serialas 1979 m.)
* Der Bärenhäuter (1986 m.)
* Stielke, Heinz, fünfzehn… (1987 m.)
* Polizeiruf 110: Drei Flaschen Tokajer (1989 m.)
* Abschiedsdisco (1990 m.)
* Polizeiruf 110: Mit dem Anruf kommt der Tod (1991 m.)
* Endstation Harembar (TV filmas, 1992 m.)
* Polizeiruf 110: und tot bist du (1993 m.)

Įvertinimas
-----------

* Rostoko Liaudies teatro garbės narė (1995 m.)

Išnašos
-------

1. ↑  Das Ostpreußenblatt / Preußische Allgemeine Zeitung vom 29. März 2003

Šaltiniai
---------

* Annelise Matschulat (1923–2007) // Internet Movie Database[neveikianti nuoroda]
* Annelise Matschulat // filmportal.de
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 11°15′ š. pl. 169°48′ r. ilg.﻿ / ﻿11.250°š. pl. 169.800°r. ilg.﻿ / 11.250; 169.800

Atolo palydovinė nuotrauka
**Utirikas** (marš. *Utrōk*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Ratako salų grandinės šiaurėje. Atolas yra tuoj į rytus nuo Takos atolo, artimiausias atolas į pietus – Ailukas, į šiaurę – Bikaras.

Atolas trikampio formos, ilgis 16 km, plotis 10 km. Rifas vakaruose su pertrūkiais, jį sudaro 10 salelių, iš kurių didžiausios – Utiriko (pietrytinis kampas) ir Aono (pietvakarinis kampas). Atolo sausumos plotas 2,43 km², lagūnos plotas 55,73 km².

Atolą 1527 m. pastebėjo Alvaro de Saavedros ekspedicija. Utirikas patyrė radioaktyvią taršą dėl branduolinių bandymų Bikinio atole.

1998 m. Utirike gyveno 409 gyventojai. Jie gyvena Utiriko kaime, šalia kurio yra lėktuvų nusileidimo takas.

Atolo žemėlapis
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų buriavimas |
| **Atstovaujant: Danijos vėliava Danija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Radial |
| **Bronza** | 2016 Rio | Radial |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2009 Brestas | Europe |
| **Auksas** | 2015 Al Musana | Radial |
| **Sidabras** | 2008 Sant Antonijas | Europe |
| **Bronza** | 2018 Orhusas | Radial |
| **Bronza** | 2016 Valarta | Radial |

**Anė Mari Rindom** (*Anne-Marie Rindom*, g. 1991 m. birželio 14 d.; Seleredo k. Rudersdalio sav.) – Danijos buriuotoja sportinėmis jachtomis, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2009 m. Rindom tapo pasaulio čempione buriavimo Europe klasės jachtomis.

Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse danė užėmė 13-ą vieta. 2015 m. sportininkė pirmą kartą tapo Laser Radial klasės pasaulio čempione.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Rindom dalyvavo moterų vienviečių jachtų varžybose. Sportininkė laimėjo vieną iš dešimties plaukimų ir užėmė 7-ą vietą finaliniame plaukime. Iš viso surinkusi 71-ą tašką Danijos atstovė pelnė bronzos medalį.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Danijos atstovė startavo moterų Laser Radial varžybose. Sportininkė laimėjo vieną iš dešimties plaukimų ir užėmė 7-ą vietą finaliniame plaukime. Iš viso surinkusi 78-is baudos taškus Anne-Marie Rindom tapo olimpine čempione. Sportininkė tapo pirmąją Danijos atstove laimėjusia Laser Radial klasės olimpinį auksą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 3 d.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBuriavimo olimpinės čempionės moterų Laser Radial klasės jachtų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2008:  Anna Tunnicliffe (USA)
* 2012:  Xu Lijia (CHN)
* 2016:  Marit Bouwmeester (NED)
* 2020:  Anne-Marie Rindom (DEN)
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cyanocorax caeruleus** |
| --- |
| Lazūrinis margasis kėkštas (*Cyanocorax caeruleus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Varniniai  *( Corvidae)* |
| Gentis: | Margieji kėkštai  *( Cyanocorax)* |
| Rūšis: | Lazūrinis margasis kėkštas  *( Cyanocorax caeruleus)* |

 |

**Lazūrinis margasis kėkštas** (*Cyanocorax caeruleus*) – paukščių rūšis, priklausanti varninių (*Corvidae*) šeimai. Paplitusi Atlanto miškuose pietryčių Brazilijoje, taip pat rytų Paragvajuje, šiaurės rytų Argentinoje. Brazilijos Paranos valstijos simbolis.

Paukščio kūno ilgis 40 cm, sveria apie 270 g ir yra didžiausias iš Pietų Amerikos varninių paukščių. Kūną dengia mėlynos plunksnos, kontrastuojančios su juoda galva ir pagurkliu. Patinai ir patelės labai panašūs, tik pastarosios kiek mažesnės.

Minta daugiausia sėklomis, araukarijų riešutais, tačiau kartais minta ir vaisiais bei vabzdžiais. Kaip ir kiti varniniai paukščiai, lazūriniai margieji kėkštai yra labai sumanūs. Bendravimas sudėtingas, skleidžia bent 14 skirtingų garsų. Gyvena hierarchinėse grupėse po 4-15 individų. Grupės išlieka stabilios per dvi generacijas.
| Vilkaviškio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1996-01-12* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1969* |
|  |
|  *LDK priimtas 1791-12-09* |
|  |
| Ž • A • R |

**Vilkaviškio herbas** – pagrindinis Vilkaviškio miesto ir Vilkaviškio rajono savivaldybės heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Mėlyname herbinio skydo lauke vaizduojama raudona heraldinė dviguba lelija.

Istorija
--------

Vilkaviškio miestui herbas buvo suteiktas 1697 m. rugsėjo 19 d. Herbo simbolį nulėmė ta aplinkybė, kad Vilkaviškiui tapti miestu padėjo didikų Pacų giminė. Šios giminės herbe nuo seno vaizduojama dviguba sidabrinė lelija raudoname lauke. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės iždininko St. Paco ir jo sūnaus kanclerio Kristupo Zigmanto Paco garbei ir teisėms į miestą pažymėti Vilkaviškio herbas panašus į Pacų herbą. Ši parinkta simbolika tik patvirtina, kad jo savivaldos teisių ir heraldikos iniciatoriai buvo Lietuvos didikai Pacai. Lelija heraldikoje yra gėrio, vilties, dorovingumo ženklas. Balta spalva simbolizuoja skaistumą, mėlyna – didingumą ir grožį. Herbo skydo forma, smailėjanti į apačią, pabrėžia jo kilmę iš Prancūzijos.

1791 m. gruodžio 9 d. Lietuvos ir Lenkijos valdovas Stanislovas Augustas pakartotinai patvirtino miesto teises ir dovanojo miestui senąjį herbą. Privilegijos originalas saugomas Vyriausiajame senųjų aktų archyve Varšuvoje. Miesto herbo simbolika pasiskolinta iš Pacų heraldikos, mat Lietuvos kancleris Kristupas Zigmantas Pacas buvo Vilkaviškio seniūnu. Pacų herbe lelija buvo sidabrinė raudoname fone, todėl, kad kiek skirtųsi nuo pastarojo, miesto herbe buvo pakeistos spalvos. 1792 m. panaikinus savivaldą miesto herbas neteko galios.

XX a. tarpukariu herbą išpopuliarino T. Daugirdo ir B. Šaliamoro išleisti atvirukai, kuriuose heraldinė lelija buvo pakeista į paprastą darželio leliją. Istorinis herbas buvo atgaivintas 1969 m. bet jau sekančiais metais tuometinės valdžios uždraustas. Iš naujo atgaivintas Vilkaviškio herbas buvo patvirtintas Lietuvos Prezidento 1996 m. sausio 23 d. Etalono autorė – dailininkė Laima Ramonienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilkaviškio istorija Archyvuota kopija 2006-04-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pietų Arabijos Federacija** (arab. اتحاد الجنوب العربي) – Britų imperijos protektoratas, egzistavęs Arabijos pusiasalio pietinėje dalyje, dabartinio Jemeno teritorijoje. Sukurtas 1962 m. sujungus keletą britų kolonijinių valdų. Nustojo egzistuoti 1967 m. sujungus jį su gretimu Pietų Arabijos Protektoratu ir iškovojus nepriklausomybę kaip Pietų Jemeno Liaudies Respublika.

Istorija
--------

Pietų Arabijos Federacija susiformavo nuo XIX a. pabaigos britų užimtose srityse, kurios buvo paverstos kolonijinėmis valdomis. Britų įtaka regione pradėjo augti kai 1893 m. sausio 13 d. jie užėmė Adeno uostą. Iki 1937 m. Adenas buvo valdomas kaip Britų Indijos dalis, vėliau įsteigta Adeno kolonija. Šiauriau Adeno buvusios sritys, sudarė Adeno protektoratą. Iš vakarinės protektorato dalies 1959-63 m. 15 smulkių emyratų susijungė kaip **Pietinių Arabų Emyratų Federacija**, ir tapo naujosios federacijos pirmtakais.

1963 m. prie Pietinių Arabų Emyratų Federacijos prijungus Adeno koloniją, o vėliau savanoriškai prisijungus Aukštutinio Aulako sultonatui, suformuotas protektoratas, turintis 17 valstijų.

1967 m. Federacija buvo sujungta kartu su kaimyniniu Pietų Arabijos Protektoratu ir iškovojo nepriklausomybę.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Federacijos vienetaiFederacijos vienetai
Federacija buvo dalinama į 17 valstijų, kurioms pradžią davė tradiciniai feodaliniai emyratai, egzistavę čia iki Britanijos valdymo:

* Adeno kolonija
* Alavi šeichystė
* Akrabi šeichystė
* Audhali šeichystė
* Beihano emyratas
* Dathina šeichystė
* Dhalos emyratas
* Fadhli sultonatas
* Haušabi sultonatas
* Lahedžo sultonatas
* Žemutinio Aulaki šeichystė
* Aukštutinio Aulaki šeichystė
* Aukštutinio Aulaki sultonatas
* Žemutinio Yafa sultonatas
* Maflahi šeichystė
* Šaib šeichystė
* Vahidi Balhafas
| Stadion FK Partizan |
| --- |
|  |
| Vieta | Belgradas, Serbija |
| Atidarytas | 1949 m. spalio 9 d. |
| Savininkas | FK Partizan |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | Futbolas: 32 710Koncertai: 40 000 |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | FK Partizan |

**Stadion FK Partizan** (serb. *Стадион ФК Партизан*) yra įvairios paskirties stadionas Belgrade, Serbijoje. Pastatytas vietoje seno *BSK* stadiono, talpinusio 25 000 žiūrovų. Namų rungtynes žaidžia FK Partizan. Daugelį metų vadintas JNA stadionu. Partizano sirgaliai (*Grobari*) stadioną vadina *Fudbalski Hram* ('futbolo šventove'). Oficialiai atidarytas 1949 m. spalio 9 d. Atidarymo dieną vyko tarptautinės futbolo varžybos tarp Jugoslavijos ir Prancūzijos rinktinių. Prieš įvedant naujus UEFA saugumo reikalavimus stadionas talpino 55 000 žiūrovų. Po 1998 m. rekonstrukcijos turi 32 710 sėdimų vietų.

2010 m. rugsėjį, prieš UEFA Čempionų lygą, buvo šiek tiek pakoreguotas. Apsauginės tvorelės rytinėje ir vakarinėje tribūnose buvo sumažintos, futbolo aikštė padidinta vienu kvadratiniu metru. Pastatyti nauji modernūs vartai, sukonstruotos naujos vietos žurnalistams. Tų pačių metų rugsėjo 29 d. Partizan klubas žaidė UEFA Čempionų lygoje prieš Arsenal FC.

Klubas ateityje planuoja statyti naują, modernų stadioną, talpinantį 42 000 žiūrovų, taip pat penkių žvaigždučių viešbutį, biznio centrą, mašinų stovėjimo aikšteles, kino teatrą, teniso kortus ir apie 400 butų.

Galerija
--------

* 
* 
* Grobari, klubo sirgaliai

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: FK Partizan stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie stadioną oficialioje FK Partizan svetainėje Archyvuota kopija 2011-12-19 iš Wayback Machine projekto.
| „Vilkdalgiai" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Vincentas van Gogas |
| Metai | 1889 m. |
| Meno kryptis | postimpresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 74,3 × 94,3 cm |
| Miestas (vieta) | Los Andželas,  JAV |
| Muziejus | J. Paul Getty muziejus |

**Vilkdalgiai** (kitaip **Irisai**) – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Vilkdalgiai" V. van Gogas sukūrė savo pirmąją savaitę Šv. Pauliaus beprotnamyje prie Sen Remi netoli Arlio Provanse, apie 1 metus laiko prieš savo savižudybę 1890 metais. Van Gogas jį apibūdino žodžiais *„šviesos vadovas mano ligoje"*, nes tikėjo, kad tapyba gali jam padėti įveikti psichinę negalią. Nėra žinomas nei vienas Van Gogo paruošiamasis piešinys paveikslui ir jis jį laikė tik eskizu. Teo van Gogas, kuriam buvo išsiųstas kūrinys, manė kitaip ir 1889 m. rugsėjį eksponavo jį Nepriklausomųjų dailininkų draugijos parodoje Paryžiuje. Teo parašė Vincentui: *„jis iš toli patraukia akį. Tai nuostabi studija, kupina šviesos ir oro"*.

Skirtingai nuo kitų to meto Van Gogo kūrinių, „Vilkdalgiuose" nėra perteikiama įtampa. Paveiksle jaučiama japonų estampų įtaka, pasireiškianti paryškintais kontūrais, plokštuminiu vaizdavimu, artimu vaizdu ir netikėtais vaizdavimo rakursais. Paveikslą įsigijo vienas iš pirmųjų Van Gogo gerbėjų, literatas Oktavas Mirbo 1892 m. iš „tėtušio" Tangi už 300 frankų. 1987 m. „Vilkdagiai" tapo brangiausiu paveikslu meno istorijoje, kai viešo aukciono metu buvo parduoti už 53,9 mln. JAV dolerių. 1990 m. paveikslas perėjo į J. Paul Getty muziejaus Los Andžele nuosavybę.

Išnašos
-------

1. ↑  Helvey, Jennifer. Irises. Getty Publications, 2009, p. 170

Nuorodos
--------

* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* J. Paul Getty muziejus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 57°16′ š. pl. 7°19′ v. ilg.﻿ / ﻿57.267°š. pl. 7.317°r. ilg.﻿ / 57.267; 7.317

Salos padėtis
**Pietų Juistas** (angl. *South Uist*, škot. gėl. *Uibhist a Deas*) – sala Škotijoje, Išoriniuose Hebriduose, tarp Benbekjulos šiaurėje ir Baros pietuose. Plotas – 320,26 km².

Salos ilgis iš šiaurės į pietus 35 km, plotis iki 11 km. Kranto linija vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Krantai skardingi. Aplink gausu smulkių salelių (Eriskėjus, Viajus ir kt.). Paviršius kalnuotas, aukštis iki 620 m (Beinmoro k.).

2011 m. Pietų Juiste gyveno 1754 gyventojai. Dalis tebevartoja gėlų kalbą. Pagrindinė gyvenvietė – Lochboisdeilis. Salos vakaruose yra ginkluotės bandymų poligonas. Veikia keltai į Obaną, Barą.

Pietų Juiste buvo rastos Klad Halano mumijos, datuojamos XIII–XVI a. pr. m. e.

* Salos kraštovaizdisSalos kraštovaizdis
* LochboisdeilisLochboisdeilis
* Kalvėjaus pilies liekanosKalvėjaus pilies liekanos
* BeinmorasBeinmoras
| Bonirigasangl. *Bonnyrigg*škot. gėl. *Bonnyrigg* |
| --- |
| *Bonirigo parapinė bažnyčia* |
|  |
| 

BonirigasBonirigas

55°52′31″ š. pl. 03°06′21″ v. ilg.﻿ / ﻿55.87528°š. pl. 3.10583°r. ilg.﻿ / 55.87528; 3.10583﻿ (Bonirigas)Koordinatės: 55°52′31″ š. pl. 03°06′21″ v. ilg.﻿ / ﻿55.87528°š. pl. 3.10583°r. ilg.﻿ / 55.87528; 3.10583﻿ (Bonirigas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Škotija Škotija |
| **Sritis** | Vidurinis Lodianas |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 18 320  |

**Bonirigas** (angl. *Bonnyrigg*, škot. gėl. *Bonnyrigg*) – miestas Škotijoje, Vidurinio Lodiano grafystėje, 13 kilometrų į pietryčius nuo Edinburgo miesto centro.

Istorija
--------

1750 m. žemėlapyje pažymėtas mažytis kaimas ir pavadintas Bonibrigu. 1865 m. buvo sujungti aplinkiniai kaimai ir suformuotas naujas darinys, pavadintas **Bonirigu**. Miesto plėtra susijusi su kasyba, kuri ten tęsėsi iki 1920 m. 1880-aisiais miestas buvo apibūdintas kaip švarus ir draugiškas, o Edinburgo šeimos čia praleisdavo vasaros atostogas.

Daugelis miesto centre pastatai statyti XIX a. 1994 m. buvo nugriauta buvusi kilimų gamykla.

Gyventojai
----------

1861–1881 metais miestas sparčiai plėtėsi. Gyventojų skaičius per šį laikotarpį išaugo nuo 898 iki 2060.

Tai tęsėsi ir XX amžiuje. Nuo 1961 m. gyventojų skaičius išaugo daugiau nei dvigubai (6333).

2011 m. buvo 15 667 gyventojai.

Sportas
-------

* Bonnyrigg Rose – futbolo klubas;
* New Dundas Park – futbolo stadionas, talpinantis 2 640 žiūrovų.
* Lasswade Rugby Football Club – regbio futbolo klubas.
* Broomieknowe Golf Club – golfo klubas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  SOCCERWAY
4. ↑  Globalsportsarchive

Nuorodos
--------

* canmore.org.uk
| Krasnoarmeiskis*Красноармейский* |
| --- |
| 

KrasnoarmeiskisKrasnoarmeiskis

58°07′40″ š. pl. 114°28′10″ r. ilg.﻿ / ﻿58.12778°š. pl. 114.46944°r. ilg.﻿ / 58.12778; 114.46944﻿ (Krasnoarmeiskis)Koordinatės: 58°07′40″ š. pl. 114°28′10″ r. ilg.﻿ / ﻿58.12778°š. pl. 114.46944°r. ilg.﻿ / 58.12778; 114.46944﻿ (Krasnoarmeiskis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
| **Rajonas** | Bodaibo rajonas |

**Krasnoarmeiskis** (rus. *Красноармейский*) – auksakasių gyvenvietė apie 80 km į šiaurės rytus nuo Bodaibo, Kropotkino kalnuose, amžinojo įšalo zonoje, Bodaibo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

Lietuviai
---------

1950 m. į Krasnoarmeiskį iš Aprelsko ir kitų aukso kasyklų atgabenta apie 300 tremtinių iš Lietuvos, daugiausia – jaunimo. Tremtiniai prie Krasnoarmeisko statė hidroelektrinę, turėjusią tiekti elektros energiją kasykloms – kasė kelių kilometrų ilgio kanalą, kalnuose sprogdino uolas, skaldė ir vežiojo akmenis. Per pirmuosius 2 metus daug žmonių mirė nuo išsekimo, žuvo šachtose, statybose. Mirusieji buvo laidojami tarp uolų įrengtose kapinėse. 1958 m. pirmieji tremtiniai grįžo į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Krasnoarmeiskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 714 psl.
| Bonė |
| --- |
| Bonė Kėkštų apylinkėse Bonė Kėkštų apylinkėse |
| **Ilgis** | 7,6 km |
| **Baseino plotas** | 20,3 km² |
| **Ištakos** | Katkų apylinkės |
| **Žiotys** | Danė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Bonė |

**Bonė** – upelis vakarų Lietuvoje, Klaipėdos ir Kretingos rajonuose; Danės kairysis intakas. Prasideda Lapieniškių miške netoli Katkų. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi, sudaro rajonų ribą. Įteka į Danę 23,1 km nuo jos žiočių, ties Vitiniais (į rytus nuo Kretingalės).

Intakas – Bonalė (kairysis). Prie Bonės įsikūręs Kėkštų kaimas.

Upėvardžio kilmė neaiški. Jei tai naujas žodis, gali būti kilęs iš vok. *Bahn* („kelias, geležinkelis") arba iš slavizmo *bania* („indas, burburlas"). Jei senas žodis, tai galbūt sietinas su skr. भानुः = IAST: *bhānú-ḥ* „šviesa, spindulys, saulė", isl. *bān* „šviesus", s. angl. *bōnian* „šveisti".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 53°50′š. pl. 23°40′r. ilg.﻿ / ﻿53.83°š. pl. 23.66°r. ilg.﻿ / 53.83; 23.66

| Valavičaucų valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **XIX a. – 1939 m.** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Valavičaucai, Sapackinė |
|  |
| **XIX a. – 1939 m.** | Augustavo apskritis |

**Valavičaucų valsčius** (rus. *гмина Воловичевцы*, lenk. *gmina Wołłowiczowce*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje, Augustavo apskrityje. Valsčiaus centras buvo Valavičaucai, vėliau – Sapackinė. 5094 gyventojai (1921 m.). Lietuvai dabar priklausanti dalis buvo valsčiaus šiaurės rytinėje dalyje, kairiajame Nemuno krante, piečiau Kapčiamiesčio ir Leipalingio. Dabar beveik visa valsčiaus teritorija priklauso Baltarusijai, maža vakarinė dalis – Lenkijai, šiaurės rytinė – Lietuvai.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas XIX a. 2-ojoje pusėje. 1870 m. gegužės 31 d. jam priskirtas Sapackinės miestas, netekęs miesto teisių, o keli Valavičaucų valsčiaus kaimai prijungti prie Kuriankos valsčiaus, Didžiosios Balios valsčiaus ir Halynkos valsčiaus.

1923 m. šiaurinė valsčiaus dalis (Varviškė) atiteko Lietuvai. 1929 m. balandžio 13 d. du Didžiosios Balios valsčiaus kaimai perduoti Valavičaucų valsčiui. Po II pasaulinio karo beveik visas valsčius atiteko TSRS.

| Valsčiaus istorija |
| --- |
| ***Metai*** | ***Plotas, km²*** | ***Gyventojų sk.*** | ***Ūkių sk.*** | ***Suskirstymas*** | ***Gyvenvietės*** |
| 1888 |  | 7970 |  |  |  |

Tautinė sudėtis
---------------

1888 m.:

* Lenkai – 54,3 %
* Žydai – 34,3 %
* Baltarusiai – 11,4 %

Šaltiniai
---------

1. ↑  Postanowienie z 27 lutego (11 marca) 1870, ogłoszone 19 (31) maja 1870 (Dziennik Praw, rok 1870, tom 70, nr 241, str. 93)
2. ↑  Dz. U. z 1929 r. nr 23, poz. 243
3. ↑  Списки населенныхъ мѣстъ Сувалкской губерніи: как матеріалъ для историко-этнографической географіи края. Собралъ Э. А. Вольтеръ. Санктпетербургъ, 1901. (Archive.org nuoroda)
| Valandovasmaked. *Валандово* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ValandovasValandovas

41°19′1″ š. pl. 22°33′40″ r. ilg.﻿ / ﻿41.31694°š. pl. 22.56111°r. ilg.﻿ / 41.31694; 22.56111﻿ (Valandovas)Koordinatės: 41°19′1″ š. pl. 22°33′40″ r. ilg.﻿ / ﻿41.31694°š. pl. 22.56111°r. ilg.﻿ / 41.31694; 22.56111﻿ (Valandovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| **Rajonas** | Pietryčių Makedonijos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2002 m.) | 4 402  |
|  |
| **Tinklalapis** | Savivaldybės svetainė |
|  **Vikiteka** | Valandovas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Valándovas |

**Valandovas** (maked. *Валандово*) – miestas Pietryčių Makedonijos regione, pietryčių Makedonijoje. Valandovo savivaldybės administracinis centras. Savivaldybės teritorijoje, 2002 m. duomenimis, gyveno 11 890 gyventojų.

Istorija
--------

Dabartinio miesto teritorijoje, žmonės gyvena maždaug nuo X–VII a. prieš mūsų erą. Romos laikais buvo žinomas kaip *Mal Konstantinopol* (liet. *Mažasis Konstantinopolis*).

XIX a. pab. – XX a. pr. priklausė Osmanų imperijai. Po Balkanų karų, 1913 m. tapo Serbijos karalystės dalimi, vėliau iki 1941 m. buvo Jugoslavijos karalystės sudėtyje. Nuo 1941 iki 1944 m. buvo okupuotas Bulgarijos karalystės.

Tautinė sudėtis
---------------

Žemiau yra pateikta gyventojų tautinė sudėtis 2002 m. duomenimis:

* Makedonai: 9 830 (82,67 %)
* Turkai: 1 333 (11,21 %)
* Čigonai: 32 (0,27 %)
* Serbai: 639 (5,37 %)
* Bosniai: 1
* Valakai: 1
* kiti: 52 (0,45 %)
| Valensijos uostas |
| --- |
| Valensijos uostas |
| Vieta |
| Valstybė |  Ispanija |
| Jūra | Viduržemio jūra |
| Bendra informacija |
| Būklė | Veikiantis |
| Direktorius | Rafael Aznar Garrigues |
| Tipas | Natūralus, dirbtinis |
| Krantinės | 12 km |
| Prieplaukos | 72 |
| Statistika |
| Darbuotojų skaičius | 15 000 |
| Sandelių plotas | 1,2 km² |
| Metinis laivų skaičius | 7 702 (2016 m.) |
| Metinė krova | 71,28 mln. t (2016 m.) |
| Konteinerių krova | 4,7 mln. TEU (2016 m.) |
| Keleivių skaičius | 403 264 (2016 m.) |
| Nuoroda | valenciaport.com |

**Valensijos uostas** – tarptautinis jūrų uostas Valensijoje, Ispanijoje. Vienas užimčiausių uostų Europoje. Tai didžiausias uostas Viduržemio jūros regione.

Istorija
--------

Valensijos uosto pradžia datuojama nuo 1483 m. kuomet Ferdinandas II Katalikas suteikė teisę statyti medinį tiltą-prieplauką Grao regiono paplūdimyje. Iki XIX a. uoste pastatyta daug konstrukcijų apsaugai nuo tvinstančios Turijos upės ir paplūdimio smėlio išnešiojimo.

1679 m. uostui suteikta teisė prekiauti su užsienio karalystėmis. 1791 m. uostui suteikta teisė prekiauti su Amerikos žemynais.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2017-02-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie rūkymo prietaisą skaitykite straipsnyje Bongas.*

Bongai
**Bongai** – iš Lotynų Amerikos kilęs perkusinis instrumentas, sudarytas iš dviejų, skirtingo dydžio būgnų, pritvirtintų vienas šalia kito. Didesnysis būgnas vadinamas *hembra* (isp. – moteris), mažesnysis – *macho* (isp. – vyras).

Bongų tipai
-----------

Paprastai bongai gaminami iš medžio, metalo ar kitų panašių medžiagų, abu būgnai sujungiami stora medine dalimi. Viršus gaminamas iš gyvūnų odos arba sintetikos.

Panašaus tipo būgnais grojama Maroke, Egipte ir kitose Artimųjų Rytų šalyse. Taip pat bongus galima išgirsti flamenko ir kitoje tradicinėje ispanų muzikoje.

Grojimo technika
----------------

Bongai grojant dažniausiai laikomi tarp kelių, didesnysis būgnas – dešinėje. Jų garsas, lyginant su kitais perkusiniais instrumentais, gana aukštas.

Paprastai būgnai mušami delnais ir pirštais, nors kai kuriose šiuolaikinėse kompozicijose naudojamos ir lazdelės bei šluotelės.
Koordinatės: 54°13′š. pl. 23°22′r. ilg.﻿ / ﻿54.21°š. pl. 23.36°r. ilg.﻿ / 54.21; 23.36

| Krasnavo valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **XIX a. – 1954 m.** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Krasnavas,  Rimkežeriai,  Galiniai (188?–1915) |
|  |
| **1867–1924 m.** | Seinų apskritis |
| **1925–1954 m.** | Suvalkų apskritis |

**Krasnavo valsčius** (rus. *гмина Красново*; lenk. *gmina Krasnowo*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas šiaurės rytų Lenkijoje. Valsčiaus pavadinimas kilęs nuo Krasnavo kaimo, bet valsčiaus centras buvo Rimkežerių kaimas, vėliau – Galiniai. Dalis valsčiaus kaimų buvo dabartinės Lietuvos teritorijoje.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.

Lenkijos Kongreso karalystės laikais valsčiaus teritorija priklausė Suvalkų apskričiai, Suvalkų gubernijai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1919–1924 m. valsčius priklausė Seinų apskričiai, Balstogės vaivadijai. 1925 m. sausio 1 d. valsčius buvo perkeltas į Suvalkų apskritį. 1952 m. liepos 1 d. valsčiuje buvo 22 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą 1954 m. rugsėjo 29 d. valsčius buvo panaikintas. 1973 m. sausio 1 d. atkūrus valsčių sistemą, valsčius nebebuvo atkurtas.

| Valsčiaus istorija |
| --- |
| ***Metai*** | ***Plotas, km²*** | ***Gyventojų sk.*** | ***Ūkių sk.*** | ***Suskirstymas*** | ***Gyvenvietės*** |
| 1888 |  | 8067 |  |  |  |

Tautinė ir religinė sudėtis
---------------------------

1888 m.:

* Lietuviai – 90,2 %
* Žydai – 3,6 %
* Vokiečiai – 3,6 %
* Lenkai – 2,2 %
* Rusai – 0,2 %

Pagal 1921 m. lenkų valdžios atliktą gyventojų surašymą valsčiuje gyveno 3009 gyventojai, iš kurių 64,1 % (1931) lietuviai, 31,8 % (958) lenkai, 2,7 % (84) vokiečiai, 0,6 % (21) žydas, 0,4 % (13) rusų ir 0,06 % (2) gudai. Religinė sudėtis atrodė taip: 93,9 % (2827) katalikai, 4,2 % (128) protestantai, 0,9 % (28) judėjai ir 0,4 % (14) stačiatikių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Krasnowo*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. IV (Kęs — Kutno). Warszawa, 1883, 639 psl. **(**lenk.**)**
2. ↑  Списки населенныхъ мѣстъ Сувалкской губерніи: как матеріалъ для историко-этнографической географіи края. Собралъ Э. А. Вольтеръ. Санктпетербургъ, 1901. (Archive.org nuoroda)
3. ↑  1921 m. gyventojų surašymo duomenys (lenk.)

* Główny Urząd Statystyczny w Warszawie: Województwa centralne i wschodnie Rzeczypospolitej Polskiej – podział na gminy według stanu z dnia 1.IV 1933 m. roku, Książnica-Atlas, Lwów 1933 m.
* Wykaz Gromad Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej według stanu z dnia 1.VII 1952 m. PRL, GUS, Warszawa
* 1924 m. valsčiaus perkėlimo į Suvalkų apskritį įstatymas (lenk.) Archyvuota kopija 2013-10-24 iš Wayback Machine projekto.
* 1954 m. valsčiaus panaikinimo įstatymas (lenk.) Archyvuota kopija 2012-05-12 iš Wayback Machine projekto.
* 1972 m. Lenkijos valsčių atkūrimo įstatymas (lenk.) Archyvuota kopija 2013-01-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rudos spalvos rainelė
**Rainelė** (lot. *iris*) – akies priekinės dalies raumeninė diafragma, reguliuojanti į akį patenkantį šviesos srautą. Ji skritulio formos, 10-12 mm skersmens, jos centre yra apvali anga – vyzdys. Rainelė prasišviečia pro rageną, tačiau nuo jos yra toliau. Rainelė yra 0,4 mm storio, jos stromą sudaro jungiamojo audinio skaidulos, kraujagyslės. Savo laisvuoju kraštu rainelė prisiglaudusi prie lęšiuko ir šliaužioja jo paviršiumi. Kai lęšiuko nėra, tuomet rainelė nebeturi atramos ir akį vartant ji ima drebėti.

Rainelės stromoje yra chromatoforinės ląstelės, kurios turi pigmento melanino. Nuo šio pigmento kiekio priklauso rainelės spalva, kuri senstant kinta. Dažniausiai abiejų akių spalva vienoda, tačiau pasitaiko ir skirtingų spalvų. Albinizmo atvejais nėra nei strominio, nei tinklainės pigmento, tokių rainelių spalva pilkai rausva nuo prasišviečiančių kraujagyslių. Rainelė reguliuoja šviesos patekimą į akį ir dalyvauja akomoduojant.

Rainelės priekinis paviršius nelygus ir kiekvieno žmogaus yra kitoks. Egzistuoja alternatyviosios medicinos sritis, vadinama iridodiagnostika (arba *iridologija*), kuri teigia, kad pagal tai, kaip pakinta rainelės paviršiaus piešinys ir kaip yra pasiskirstęs pigmentas, gali būti diagnozuojamos kitų organų veiklos sutrikimas. Objektyvūs tyrimai tokios diagnostikos veiksmingumo nepatvirtina, todėl oficialioji medicina iridodiagnostikos nepripažįsta. Nepaisant to, kad eksperimentiškai iridodiagnostika nepatvirtinta, ją praktikuojančių medikų gana daug. Todėl iridodiagnostika priskiriama pseudomokslams.

Ligos
-----

* Iridociklitas – rainelės ir krumplyno uždegimas;
* Iritas – rainelės uždegimas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rainelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros  




|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Raimundas Šiaučiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. balandžio 23 d. (63 metai)Panevėžyje |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva |
| Vaikai | Miglė |
|  |
| Veikla | Kauno technologijos universiteto rektorius. |

**Raimundas Šiaučiūnas** (g. 1960 m. balandžio 23 d. Panevėžyje) – Kauno technologijos universiteto rektorius.

Biografija
----------

1967–1978 m. mokėsi Panevėžio 9-ojoje vidurinėje mokykloje, kurią baigė aukso medaliu. 1978–1983 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultete, kurį baigė su pagyrimu. 1989 m. Rygos politechnikos institute apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją, kuri 1993 m. nostrifikuota daktaro mokslo laipsniu. 1991 m. suteiktas docento pedagoginis vardas. 2003 m. suteiktas profesoriaus pedagoginis vardas.

1983–1988 m. Kauno politechnikos instituto Statybinių medžiagų probleminės laboratorijos inžinierius, jaunesnysis mokslinis bendradarbis, nuo 1988 m. Kauno politechnikos instituto (dab. Kauno technologijos universitetas) Silikatų technologijos katedros asistentas, docentas, profesorius. 1992–1997 m. Kauno technologijos universiteto Cheminės technologijos fakulteto prodekanas, 1997–2000 m. Cheminės technologijos fakulteto dekanas, 2000–2007 m. akademinių reikalų prorektorius, studijų prorektorius, 2002–2007 m. Lietuvos aukštųjų mokyklų asociacijos bendrajam priėmimui organizuoti (LAMA BPO) prezidentas. 2007 m. gegužės 23 d. išrinktas Kauno technologijos universiteto rektoriumi.

1982 m. vedė, žmona – Daiva; 1984 m. gimė dukra Miglė.

Mokslinė veikla
---------------

Apie 100 mokslinių straipsnių, 3 vadovėlių (vieno iš jų – bendrojo), 2 mokomųjų knygų autorius, 3 sėkmingai apgintų daktaro disertacijų mokslinis vadovas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Janina Gendvilienė** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. (~74 metai)Pasvalio rajonas |
|  |
| Veikla | pedagogas |
|  |
| Alma mater | Šiaulių universitetas |

**Janina Gendvilienė** (g. 1949 m. Pasvalio rajone) – Lietuvos pedagogė.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kriukų vidurinę mokyklą. 1970 m. dirbo Šakynos aštuonmetėje mokykloje pradinių klasių mokytoja, o 1971 m. direktorės pavaduotoja. 1973 m. baigė ŠPI pradinių klasių mokytojos specialybę. 1973 m. pradėjo dirbti Ruzgų aštuonmetės mokyklos direktoriaus pavaduotoja. 1977 m. dirbo Mažeikių rajono Švietimo skyriaus metodinio kabineto vedėja, vyriausiąja inspektore. Nuo 1994 m. dirba Mažeikių Kazimiero Jagmino pradinės mokyklos direktore. 2000 m. suteikta pradinių klasių mokytojo metodininko kvalifikacinė kategorija, o 2007 m. – vadovo II vadybos kvalifikacinė kategorija.
| **Montia fontana**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Šaltininės menuvos (*Montia fontana*) iliustracija |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Eilė: | Gvazdikiečiai  *( Caryophyllales)* |
| Šeima: | Portulakiniai  *( Portulacaceae)* |
| Gentis: | Menuva  *( Montia)* |
| Rūšis: | Šaltininė menuva  *( Montia fontana)* |

 |
| Binomas |
| ***Montia fontana***Carl von Linné |

**Šaltininė menuva** lot. *Montia fontana*, angl. *water-blinks, water brickweed*) – portulakinių (*Portulacaceae*) šeimos augalas, priklausantis menuvos (*Montia*) genčiai. Žolinis vienmetis augalas yra įvairių morfologinių formų, randamas drėgnoje aplinkoje visame pasaulyje, nuo tropikų iki Arktikos, kartais prisitaikantis augti vandenyje.

Vandens aplinkoje
Šaltininės menuvos sąžalynas
Žiedas
Augalo stiebai yra 1–30 cm ilgio, besidriekiantys pažeme, suformuojantys „kilimėlius", kai kada plūduriuojantys. Žydėjimo laikas trunka liepą–rugpjūtį. Dauginasi vegetatyviniu būdu ir sėklomis. Vaisiai 1–2 mm dydžio.

Lietuvoje rūšis įtraukta į Raudonąją knygą (4 apsaugos kategorija). Vienintelėje radavietėje 1974 m. šaltininių menuvų aptikta kelių kvadratinių metrų plote Kalotės ežere (10 km į šiaurę nuo Klaipėdos). Pakartotinių tyrimų metu nerasta, nes ežero šiaurinėje pakrantėje nelikę augalais neapžėlusių dumblingų pakrančių bei atabrado.

Sinonimai
---------

* *Claytonia fontana*
* *Montia hallii*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
2. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 416 p. ISBN 978-9955-692-71-3

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šaltininė menuva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jepson Manual Treatment
* USDA Plants Profile
* Flora of North America
* Fotogalerija
Jane’s Information Group| Pramonė | Leidyba |
| Įkurta | 1898 m. |
| Centrinė būstinė | Londonas, JK |
| Produkcija | Transporto ir karybos žinynai ir žurnalai |
| Tinklalapis | www.janes.com |

Nuotrauka iš žinyno „Jane’s Fightning Ships" 
*Iron Duke* klasės linijinio laivo schema iš žinyno „Jane’s Fightning Ships" (1919 m.)
**Jane’s Information Group**, kitaip dar **Jane’s** – D. Britanijos leidybos kompanija, besispecializuojanti leidinių apie pasaulio šalių transportą ir karines techniką bei pajėgas srityje.

Kompanija įsikūrusi Londone, dabar ji priklauso „IHS Inc.". Anksčiau priklausė „The Woodbridge Company", o dar anksčiau – „The Thomson Corporation".

Pagrindiniai kompanijos varžovai yra „Defense News", „Flight International", „Aviation Week & Space Technology" ir „Shephard Group".

Istorija
--------

Kompaniją 1898 m. įkūrė Fredas Džeinas (*Fred T. Jane*). Jis anksčiau buvo karinio laivyno mėgėjas ir rinko kovinių laivų apžvalgas, o vėliau jo hobis išsivystė į enciklopedinį leidinį *All the World’s Fighting Ships* ('Visi pasaulio koviniai laivai'), kuris 1898 m. ir buvo išleistas.

Palaipsniui kompanija apėmė ir kitas karinės informacijos sritis. Kompanijos leidžiami žinynai ir profesiniai žurnalai dažnai laikomi vieša informacija apie karinės technikos ir transporto sistemas.

Kompanija iki šiol tiekia iš atvirų informacijos šaltinių surinktą informaciją apie gynybos, saugumo, transporto ir įstatymų priežiūros sritis.

Publikacijų sąrašas
-------------------

### Žinynai

*(kasmetiniai)*

* *Jane's Aircraft Recognition Guide*
* *Jane's All the World's Aircraft*
* *Jane's Defence Industry News*
* *Jane's Fighting Ships*
* *Jane's Guns Recognition Guide*
* *Jane's High Speed Marine Transportation*
* *Jane's Infantry Weapons*
* *Jane's Military Communications*
* *Jane's Urban Transport Systems*
* *Jane's Vintage Aircraft Recognition Guide*
* *Jane's World Railways*

### Periodiniai leidiniais

* *Jane's Intelligence Weekly* (nebespausdinamas)
* *Jane's Defence Weekly*
* *Jane's International Defence Review*
* *Jane's Navy International*
* *Jane's Intelligence Review*
* *Jane's Intelligence Digest*
* *Jane’s Defence Industry Archyvuota kopija 2012-09-05 iš Wayback Machine projekto.*
* *Jane's Airport Review*
* *Jane's Police Review* (nebeleidžiamas)

### Žaidimai

* *Jane's Combat Simulations* – kompiuterinių žaidimų, leistų 1996–2002 m. prekės ženklas. Žaidimų licencija priklausė kompanijai „Electronic Arts"

Nuorodos
--------

1. ↑  „IHS Acquires Jane’s Information Group –Move Creates Global Powerhouse for Aerospace, Defense and Security Insight and Analysis". IHS Inc.. Nuoroda tikrinta 2011-03-04.
2. ↑  articles.janes.com Archyvuota kopija 2012-09-05 iš Wayback Machine projekto.
| Šaltinėnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Šaltinėnų piliakalnisŠaltinėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°32′55″ š. pl. 23°59′53″ r. ilg.﻿ / ﻿54.54861°š. pl. 23.99806°r. ilg.﻿ / 54.54861; 23.99806Koordinatės: 54°32′55″ š. pl. 23°59′53″ r. ilg.﻿ / ﻿54.54861°š. pl. 23.99806°r. ilg.﻿ / 54.54861; 23.99806 |

 |
| Vieta | Birštono savivaldybė |
| Seniūnija | Birštono seniūnija |
| Aukštis | 12 m |
| Plotas | 41x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1953 |
| Registro Nr. | / 31475 /VT496 |

**Šaltinėnų piliakalnis**, *Aštrusis kalnas, Šaltinėliai* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 31475; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. VT496) Birštono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Šilėnų, Birštono seniūnija. Pasiekiamas keliu Nemajūnai–Siponys Šaltinėnų pradžioje, už miško pasukus į dešinę šiaurės rytų, 400 m iki sodybos, yra į šiaurės vakarus nuo jos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulio pietrytiniame krašte. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 25x20 m dydžio. Jos šiaurės vakarų pusėje yra 0,5 m aukščio, 9 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas leidžiasi į 10 m pločio griovio vietą; už jo yra 15 m pločio, 0,3 m aukščio greičiausiai natūralus kauburys, primenantis nuskleistą pylimą. Šlaitai statūs, 12 m aukščio. Piliakalnio vieta buvo užmiršta ir piliakalniu pradėtas vadinti 50 m į vakarus esantis aukštumos kyšulys be piliakalnio požymių. Piliakalnis apaugęs pušimis su tankiu krūmų pomiškiu.

Tyrimai
-------

1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Įregistravimo registre data: 2007-09-26. Paminklo teritorijos plotas 1,30 ha.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pašlavančio piliakalnis 18 km | Naravų piliakalnis 4,5 km | Birštono piliakalnis 6 km  Nemajūnų piliakalnis 5,5 km |  |
| Šakališkių piliakalnis 20 km |  | Šilėnų piliakalnis (Birštonas) 7 km |
| Norkūnų II piliakalnis 6 km | Margaravos piliakalnis 6 km | Punios piliakalnis 7,5 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 159-160 (Nr. 709).

* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t.1, p. 120-121.
* Arūnas Strazdas. 2006 m. rugsėjo 13 d. komandiruotės ataskaita. Kultūros paveldo centro duomenų skyriaus vietų poskyris.
* Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas 2007-09-26; Nr.: KPD-RM-496 Dėl teisinės apsaugos suteikimo.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Šaltinėnai
**Ferrari Tipo 500**|  |
| **Statistika Formulėje 1** |
| Komanda (-os) | Scuderia Ferrari |
| Dizaineris (-iai) |  |
| Lenktynininkai | Alberto Ascari, Nino Farina, Luigi Villoresi, Piero Taruffi, Mike Hawthorn ir kt. |
| Aktyvūs metai | 1952–1957 m. |
| Dalyvauta GP | 19 |
| Pergalės | 14 |
| Podiumai |  |
| Pole pozicijos | 13 |
| Greičiausių ratų | 12 |
| Pirmas GP | 1952 m. Šveicarijos Grand Prix |
| Pirmoji pergalė | 1952 m. Belgijos Grand Prix |
| Paskutinė pergalė | 1954 m. Ispanijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 1957 m. Italijos Grand Prix |

**Ferrari Tipo 500** automobilis iš pradžių buvo skirtas Formulės 2 lenktynėms, tačiau dėl FIA sprendimo 1952 m. sezone naudoti F2 čempionato automobilius, Ferrari Tipo 500 pasirinko Scuderia Ferrari ekipa. Šiuo automobiliu nenugalimas buvo italas Alberto Ascari, laimėjęs visas 1952 m. sezono lenktynes išskyrus JAV Grand Prix. 1953 m. sezone italas vėl buvo nenugalimas, pelnęs 4 pergales čempionu tapo antrą kartą iš eilės.

Ferrari Tipo 500 automobilį sukūrė italas Aurelio Lampredi. Tipo 500 naudojo 4 cilindrų 1984 cc kubatūros variklį.

1954 m. kai Formulėje 1 įsigaliojo naujos variklių taisyklės, Tipo 500 buvo modifikuotas ir pradėjo naudoti 2,5 litrų variklius. Nepaisant dviejų pelnytų pergalių 1954 ir 1955 m. naujasis automobilis nebuvo toks greitas ir negalėjo konkuruoti su konkurentais. Netrukus Ferrari ekipa pradėjo naudoti Lancia D50 modelį, o Tipo 500 paskutinį kartą trasoje pasirodė 1957 m. sezone.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ferrari 500
2. ↑  Victory by Design Ferrari Tipo 500