recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Abby Carchio**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Abby Carchio |
| Gimimo data | 1997 m. rugsėjo 19 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | JAV |
| Ūgis | 167 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugė |
| Jaunimo klubai |
| 2016–2019 | Brauno universitetas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 202020212022– | FC GintraKeflavíkAS Saint-Étienne | 10 0(8)05 0(0)02 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2020 m. lapkričio 5 d.. |

**Ebė Karčio** (g. 1997 m. rugsėjo 19 d.) – amerikiečių futbolininkė, saugė.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Keturis sezonus žaidė NCAA studenčių lygoje; atstovavo Brauno universitetui.

### FC Gintra

2020 m. vasarą persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros" klubui. Moterų A lygoje sužaidė dešimt rungtynių ir pasižymėjo aštuoniais įvarčiais. Debiutinį įvartį pelnė 2020 m. rugsėjo 16 d. rungtynėse prieš MFK Kauno Žalgiris. Tuo metu pirmavo kaunietės, o Ebė išlygino rezultatą. Sužaidė tik pirmą kėlinį, o rungtynės baigėsi rezultatu 2:1. 2020 m. spalio 7 d. rungtynėse prieš Utenos Utenis pelnė tris įvarčius per rungtynes. (Rungtynės baigėsi šiauliečių pergale 19:0.) 2020 m. tapo Lietuvos čempione. 

UEFA moterų čempionų lygos 2020–2021 m. pirmame kvalifikaciniame etape, kurio rungtynės įvyko 2020 m. lapkričio 5 d. Šiauliuose, „Gintra Universitetas" susitiko su Slovakijos čempionėmis Bratislavos „Slovan". Vieneriose rungtynėse sprendėsi, kuri komanda pateks į kitą etapą. FC Gintra nugalėjo varžoves rezultatu 4:0 ir pateko į kitą etapą. Ebės įvartis buvo antrasis šiose rungtynėse; po jo šiaulietės galutinai perėmė žaidimo kontrolę ir sutriuškino varžoves.

### Vėlesnė karjera

2021 m. žaidėja persikėlė į Islandiją ir atstovavo Keflavík ÍF. Aukščiausioje lygoje sužaidė penkerias rungtynes.

Vėliau išvyko į Prancūziją. Atstovavo AS Saint-Étienne. 2022 m. kovo 12 d. debiutavo ekipoje prieš Lyonnes klubą.

Pasiekimai
----------

**FC Gintra**
* **Lietuvos čempionė**: 2020 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  sportas.lt: apie žaidėjos karjerą
2. ↑  Gintra 2-1 Kauno Žalgiris
3. ↑  Gintra 19-0 Utenos Utenis
4. ↑  Gintra prieš Slovan (Rungtynių ataskaita)
5. ↑  LFF: Gintra žengė į kitą etapą Archyvuota kopija 2022-03-26 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  alfa.lt: „Gintra-Universitetas" žengė į kitą UEFA moterų Čempionių lygos atrankos etapą
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑

Nuorodos
--------

* FLASHSCORE
* gintra.lt (Apie žaidėją)
* Brauno universitetas (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2020 m. sezone)
* lietuvosfutbolas.lt (Statistika)
* Soccerway duomenų bazė (Apie žaidėją)
* UEFA (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
**Juozapa Giniotienė** (g. 1932 m. sausio 6 d. Šarkiai, dab. Joniškio raj. – 2008 m. gruodžio 13 d. Šiauliai) – Lietuvos pedagogė, skaitovė, poetė, Šiaulių miesto visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1949–1951 m. mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, 1951–1953 m. studijavo Šiaulių mokytojų institute, 1959 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja. 2003 m. baigė Šiaulių universitetą, vadybos magistras.

Nuo 1953 m. Šiaulių 4-osios septynmetės, 2-osios vidurinės mokyklos, 1971–2001 m. Šiaulių Juventos vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja metodininkė. Kurį laiką dėstė Šiaulių pedagoginiame institute. Nuo 1973 m. dar ir Šiaulių ekskursijų biuro gidė.

Sūnūs pedagogas Juvitas Giniotis ir aktorius bei režisierius Aidas Giniotis.

Skaitovė
--------

Nuo 1953 m. Šiaulių mokytojų choro „Varsa" koncertų, mieste vykusių dainų švenčių, sąskrydžių, susitikimų, vakaronių, ceremonialų vedančioji ir skaitovė. 1969–2002 m. surengė devynis autorinius kūrybos vakarus, su kuriais aplankyti Kuršėnai, Panevėžys, Akmenė, Pakruojis, Joniškis, Radviliškis, Kaunas, Vilnius ir kiti Lietuvos miestai. Juose skambėjo eilėraščiai, kuriuos parašė Maironis, Salomėja Nėris, Vincas Mykolaitis-Putinas, Stasys Bulzgis ir kiti lietuvių poetai.

1957 m. ir 1974 m. respublikinių skaitovų konkursų laureatė. 1988 m. suteiktas I kategorijos skaitovės vardas.

Bibliografija
-------------

* Eilėraščių rinkinys „Trys langai" (1997 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapa Giniotienė Archyvuota kopija 2008-01-23 iš Wayback Machine projekto. Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| **Alopecurus arundinaceus**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Juosvavarpis pašiaušėlis (*Alopecurus pratensis*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Pašiaušėlis  *( Alopecurus)* |
| Rūšis: | Juosvavarpis pašiaušėlis  *( Alopecurus arundinaceus)* |

 |
| Binomas |
| ***Alopecurus arundinaceus***Jean Louis Marie Poiret |

**Juosvavarpis pašiaušėlis** (*Alopecurus arundinaceus*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Paplitusi Eurazijoje, Šiaurės Afrikoje, introdukuota ar užneštinė daugelyje ne atogrąžų regionų.

Biologija
---------

Augalas daugiametis, jo stiebas status, iki 50–150 cm aukščio. Turi ilgus šakniastiebius. Žiedynas pilkšvas arba juosvas, varpažvyniai viršūnėje prasiskėtę. Žydi pavasarį, vasaros pradžioje, dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu. Laikomas geru pašariniu augalu.

Auga drėgnose pievose, pagrioviuose, šlapiuose paupiuose ir paežerėse.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje juosvavarpis pašiaušėlis nuo 1989 m. įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Žinoma 1 augavietė Kruojos upelio slėnyje Pakruojo rajone (2005). Ji užima apie 2 arų plotą, kuriame augalas auga atskirais ploteliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Vertigo angustior". IUCN Red list.
2. ↑
3. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
4. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 611 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juosvavarpis pašiaušėlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Abual Abaso paskelbimas kalifu, miniatiūra iš XIV a.
**Abasidų revoliucija** (Abasidų sukilimas) − Abasidų sukurstytas sukilimas arabų kalifate 747−751 m. per kurį buvo nuversta Omejadų valdžia ir kalifais tapo Abasidai.

Istorija
--------

Omejadai įtvirtino savo valdančiąją dinastiją kalifo Muavijos I (valdė 661−680 m.) pastangomis. Per Omejadų valdymą arabus lydėjo didžiulė karinė sėkmė. Arabų kalifatas nusitęsė nuo Pirėnų kalnų vakaruose iki Indo upės slėnio rytuose. Užkariautose teritorijose plito islamas, kėlėsi gyventi arabai. Omejadai vienijo šalį įvesdami bendrus pinigus, bendrą administracinę arabų kalbą ir centrinę valdžią, plito didžiulę teritoriją apimanti prekyba. Tačiau kalifate buvo daug ir augančių prieštarų. Kilo nepasitenkinimas Omejadų nesibaigančiomis karinėmis kampanijomis ir dėl nuolat privilegijų suteikimo arabų musulmonams. Nearabų musulmonai nuolat piktinosi didesniais mokesčiais, o Šija, Alidų šalininkai, laikė Omejadus tik valdžios uzurpatoriais ir tikėjo, kad kalifo postas turi priklausyti Ali ir Fatimos palikuonims.

Abasidai buvo Mahometo dėdės Abaso palikuonys. Jie sumaniai išnaudojo nepasitenkinimą Omejadams savo naudai skleisdami antiomejadišką propagandą. Jų veikla sulaukė didelio palaikymo Chorasane, kur vietos arabai ir nearabai ypatingai buvo priešiškai nusiteikę Omejadams. Abasidų rėmėjų tinklas veikė Irake, Palestinoje ir Sirijoje. 747 m. Chorasane prasidėjo jų šalininkų sukilimas su juodomis mahdžio vėliavomis. 748 m. vasarį sukilėliai užėmė Mervą ir patraukė į vakarus. Iki metų pabaigos jie, vadovaujami Abu Salamos ir Abu Muslimo, užvaldė centrinį Iraną. 749 m. jie užvaldė didesniąją dalį Irako ir Kufoje kalifu buvo paskelbtas Abasidų atstovas Abual Abasas as Safa. 750 m. sausį jų pajėgos pasiekė lemiamą pergalę prieš kalifo Marvano II kariuomenę mūšyje prie Didžiojo Zabo upės Šiaurės Irake. Marvanas II pabėgo į Egiptą, kur buvo nužudytas po septynių mėnesių. Omejadų giminės atstovai buvo išžudyti, išskyrus kelis, kurie pasitraukė į Iberiją ir kur Abdur Rahmanas I įkūrė Kordobos emyratą.

Kalifai Abual Abasas as Safa ir Mansūras panaikino etninę ir ekonominę diskriminaciją kalifate, sulygino visų musulmonų teises. Jie sostinę iš Damasko perkėlė į naują miestą Bagdadą. Po valdžios paėmimo Abasidai įtvirtino savo valdžią nurodydami nužudyti vakarykščius sąjungininkus: viziriu paskirtą Abu Salamą ir Irane ypač populiarų Abu Muslimą. Jie nusisuko nuo Šijos ir pradėjo persekioti Alidų teisės į kalifatą šalininkus.

Šaltiniai
---------

* Alexander Mikaberidze. *Conflict and Conquest in the Islamic World*, 2011, t. I, p. 5-6
**Istorinė gramatika** – disciplina, nagrinėjanti vienos kalbos gramatinės sandaros raidą lyginant tos kalbos įvairių laikotarpių duomenis. Pavadinimas „istorinė gramatika" netikslus: tradiciškai jai priskiriamos ne tik istorinė morfologija ir istorinė sintaksė, bet ir istorinė fonetika. Kartais tikslinama, kad istorinė gramatika aptaria ir aiškina kalbos raidą nuo pirmųjų rašytinių šaltinių pasirodymo iki šių dienų, o ankstesni, „priešistorinės" raidos laikotarpiai priklauso lyginamosios kalbotyros (komparatyvistikos) kompetencijai.

Sujungus istorinės gramatikos, besiremiančios paliudytomis formomis, ir etimologijos, kaip svarbios lyginamosios-istorinės kalbotyros dalies, kurioje hipotetinės formos yra daug svarbesnės, duomenis šios sritys viena kitą abipusiškai papildo ir leidžia suprasti atskirų kalbų raidą.

Tarp žymių lietuvių kalbos istorinės gramatikos tyrėjų minėtini Z. Zinkevičius, V. Mažiulis, L. Palmaitis ir daug kitų kalbininkų.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Историческая грамматика". academic.ru. Nuoroda tikrinta 2021-09-03.
| **Tricholoma portentosum** |
| --- |
| Juosvažalis baltikas (*Tricholoma portentosum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikas  *( Tricholoma)* |
| Rūšis: | Juosvažalis baltikas  *( Tricholoma portentosum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Juosvažalis baltikas** (lot. *Tricholoma portentosum*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių miškai, daugiausia pušynai su beržo priemaiša.

* **Augimo laikas**

Vasara (retai), ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė pilkai melsva, neretai smėlėta.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–6 (10) cm skersmens, su buku gūbreliu, blizganti, gliti, spinduliškai dryžuota, melsvai pilka, pilka, kartais melsvai violetinio atspalvio. Lakšteliai balti, seni – žalsvai gelsvi, priaugtiniai. Kotas 6–10×1–3 cm dydžio, baltas, baltai gelsvas. Trama pilkšva, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 5,5–7×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlė bukai kūgiška, senesnių grybų paplokščia, bet su gūbreliu, lakšteliai ir kotas gelsvi, žalsvai gelsvi.

Auga grupėmis. skanus šviežias, sūdytas, džiovintas, marinuotas, vertingumu nenusileidžia žaliuokei. Labai dažnas. Labai panašus į dryžuotąjį baltiką.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 145 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juosvažalis baltikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Abdalchakas II Abu Mahometasarab.: أبو محمد عبد الحق بن عثمان** |
| --- |
| Maroko sultonas |
| Marinidai |
| Gimė | 1419 m. |
| Mirė | 1465 m. (~46 metai) |
| Tėvas | Abu Saidas Usmanas III |
| Maroko sultonas |
| Valdė | 1420-1465 m. |
| Pirmtakas | Abu Saidas Usmanas III |

**Abdalchakas II Abu Mahometas** (*abū muḥammad ʿabd al-ḥaqq ben ʿuṯmān*, arab.: أبو محمد عبد الحق بن عثمان, g. 1419 m. – m. 1465 m.) – nuo 1420 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas. 

Abdalchakas II-is Abu Mahometas buvo Abu Saido Usmano III-jo sūnus.

Abdalchakas II-is Abu Mahometas formaliai paveldėjo Maroko sultono sostą būdamas vienerių metų, bet šalį faktiškai valdė Vatasidų dinastijos atstovai (**Banû Watâs**). 1465 m. liaudies sukilimo metu Abdalchakas II-is buvo nužudytas.

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-01-25 iš Wayback Machine projekto.;
* *Musulmonų vadovai*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Abu Saidas Usmanas III** | **Marinidų dinastija**1420-1465 m. | Po to:**Vatasidų dinastija** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hemaris tityus** |
| --- |
| *Hemaris tityus* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Sfinksai  *( Sphingidae)* |
| Gentis: | *Hemaris*  *( Hemaris)* |
| Rūšis: | Juosvasis kamaninis sfinksas  *( Hemaris tityus)* |

 |
| Binomas |
| ***Hemaris tityus***Linnaeus, 1758 |

**Juosvasis kamaninis sfinksas** (*Hemaris tityus*) – sfinksų (*Sphingidae*) šeimos mažiausias Lietuvoje gyvenantis drugys.

Jo viršutinis sparnas yra tik 20 mm ilgio, o tarpas tarp išskėstų sparnų 38-42 mm. Turi storą pilvelį, kuris atrodo per didelis tokiems mažiems sparnams. Drugys gali „vaidinti" gauruotą kamanę. Tai ryškiausias mimikrijos pavyzdys. Šios ypatybės tikslas – apsisaugoti nuo priešų. Jų mėgstamos mitybos vietos – gerai saulės šildomi šlaitai, žydinčios pievelės nuo vėjų užstotose pamiškėse. Skraido gegužės - liepos mėnesiais.

* Hemaris tityus ♂*Hemaris tityus* ♂
* Hemaris tityus ♂   △*Hemaris tityus* ♂ △
* Hemaris tityus ♀*Hemaris tityus* ♀
* Hemaris tityus ♀ △*Hemaris tityus* ♀ △
| Nadkėrešasveng. *Nagykőrös* |
| --- |
|        |
| *Miesto rotušė (1968 m.)* |
|  |
| 

NadkėrešasNadkėrešas

47°01′0″ š. pl. 19°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.01667°š. pl. 19.78333°r. ilg.﻿ / 47.01667; 19.78333﻿ (Nadkėrešas)Koordinatės: 47°01′0″ š. pl. 19°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.01667°š. pl. 19.78333°r. ilg.﻿ / 47.01667; 19.78333﻿ (Nadkėrešas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Peštas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 23 605  |
|  |
|  **Vikiteka** | Nadkėrešas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nãdkėrešas |

**Nadkėrešas** (veng. *Nagykőrös*) – miestas vidurio Vengrijoje, Pešto medėje, 15 km į šiaurės rytus nuo Kečkemėto. Praeina Kečkemėto–Ceglėdo plentas ir geležinkelis. Vystoma maisto (mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo), odos pramonė, baldų gamyba. Apylinkėse trykšta karštosios versmės, yra balneologinis kurortas. Veikia krašto muziejus, stovi XVIII–XIX a. evangelikų reformatų, XVIII a. katalikų bažnyčios.

2011 m. 85,6 % miesto gyventojų buvo vengrai, 1,9 % – čigonai.

Nadkėrešo centras 1968 m.

Istorija
--------

Gyvenvietė rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1266 m. (kaip *Kalanguerusy*, vėliau – kaip *Qenrus, Keurus*), buvo Barų–Kalanų kunigaikščių žemėse.

XIX a. Nadkėrešas buvo prekybinis miestelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nagykőrös*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
Miesto vėliava
**Vizigotų menas** arba **Vestgotų menas** − vizigotų (vestgotų) genčių menas migracijos laikotarpiu Europoje. Plačiąja prasme terminas taikomas I−VIII a. vizigotų menui, siaurąja − V−VIII a. vizigotų menui Iberijos pusiasalyje ir dabartinės Prancūzijos pietuose.

Apžvalga
--------

 Rekesvinto karūna, VII a.
Vizigotus, gyvenančius prie Baltijos jūros vakarinių pakrančių, I a. paminėjo romėnų istorikas Plinijus Vyresnysis. Ilgainiui vizigotai migravo į pietus ir III a. pabaigoje Romos imperatorius Aurelianas sutiko, kad jie apsigyventų Dakijoje, kur vizigotai priėmė arijoniškos pakraipos krikščionybę. Spaudžiami genčių iš šiaurės ir rytų vizigotai migravo į Romos imperiją ir 410 m. užėmė Romą. 419 m. jie buvo pripažinti Romos imperijos sąjungininkais, jiems gyventi buvo suteikta Akvitanija, kurioje vizigotai įkūrė sostinę Tulūzoje. Iki šio meto vizigotai kūrė asmeninius meninius objektus: diržo sagtis, drabužių sagtis (fibulas), žirgų pakinktus. 508 m. vizigotai buvo nugalėti frankų ir pasitraukė į Ispaniją. Iš jų palikimo Tulūzoje nieko neišliko. 1761 m. buvo nugriauta jų laikais statyta bažnyčia, kuri oktagonaliu planu ir mozaikomis dekoruotu interjeru panašėjo į San Vitale baziliką Ravenoje.

568−712 m. vizigotų sostine Ispanijoje buvo Toledas. Iš VII a. vizigotų meno išliko karaliaus Rekesvinto dovanos (aukos) karūna (Gvarazaro lobio dalis). Rekesvinto valdymo metu pastatyta maža Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia Palensijos provincijoje. Vizigotai atsinešė germanų genčių metalo dirbinių gaminimo meistrystę, tačiau Gvarazaro lobio objektai visiškai nerodo germaniško meno motyvų. Vizigotų menas buvo labiau paremtas vietoje buvusios Romos provincijos ir Bizantijos meno tradicijomis. VIII a. Iberijos pusiasalį užkariavo musulmonai arabai ir miestų vizigotų bažnyčios buvo sunaikintos. Daugiausiai išliko maži statiniai kaimiškose vietovėse.

Galerija
--------

* Diržo sagtis, VI a.
* Vizigotų fibula, VI a.
* Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios interjeras, VII a. Palensijos provincija
* *San Pedro de la Nave* bažnyčia, VII a. Samoros provincija

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vizigotų menas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* *The Grove Encyclopedia of Medieval Art and Architecture*, t II. Oxford University Press, 2012, p. 316−317
| **Širas Ali** |
| --- |
|  |
| Širas Ali, 1869 m. |
| Gimė | 1825 m.Kabulas |
| Mirė | 1879 m. vasario 21 d. (~54 metai)Mazari Šarifas |
|  |
| Pareigos | Afganistano emyras 1863–1866 m. 1868–1878 m. |

**Širas Ali** (pušt. شېر علي خان‎ = *Šēr ʿAlī Ḫān*; ‎apie 1825 m. – 1879 m. vasario 21 d.) – Afganistano emyras, valdęs 1863–1866 m. ir 1868–1878 m.

Biografija
----------

Širas Ali buvo Afganistano emyro Dosto Muhamedo trečiasis sūnus. Jis tikriausiai gimė 1825 m. Kabule. Emyru tapo 1863 m. po tėvo mirties, tačiau iškart po to prasidėjo kovos dėl sosto. Prieš jį sukilo pusbroliai Afzalis ir Azamas, kurie 1866 m. užėmė Kabulą ir 1867 m. Kandaharą. Širas Ali valdė Herate. Po Afzalio mirties 1867 m. varžovu liko Azamas, kurį su britų parama Širas Ali įveikė 1868 m. ir įsitvirtino soste kitiems 10 metų. Norėdamas sustiprinti šalį, Širas Ali pirmą kartą Afganistane bandė įgyvendinti modernizavimo reformas, tikriausiai įkvėptas Džamaludino al Afganio. Buvo įsteigtas savotiškas ministrų kabinetas ir trylikos asmenų patariamoji taryba. Pirmą kartą apribotas valdovo vienavaldiškumas provincijų valdyme. Įvesta mokesčių rinkimo sistema, kuri pakeitė mokesčių surinkimą per trečiuosius asmenis. Suorganizuotas nuolatinis pašto ryšys tarp Kabulo ir Pešavaro. Kabule įsteigta pirmoji Afganistano viešoji mokykla ir pradėtas leisti pirmasis laikraštis *„Šams al-nahār"*. Kabule ir Herate įsteigtos pirmosios pramoninio pobūdžio įmonės, gaminusios įrangą kariuomenei. 

Savo valdymo metu Širas Ali užsienio politikoje laviravo tarp Britų ir Rusijos imperijų interesų Afganistane. Britai vis daugiau nerimavo dėl Rusijos imperijos įtakos plitimo (1875 m. užimtas Kokandas). Jie reikalavo Širui Ali leisti Kabule reziduoti britų misijai. 1875 m. Širas Ali leido Kabule apsistoti Rusijos agentui ir kai 1878 m. be išankstinio pranešimo į Kabulą atvyko rusų generolas Stoletovas tartis dėl Afganistano-Rusijos sutarties, britai tai palaikė Širo Ali pasidavimu Rusijos įtakai. Po neatsakyto ultimatumo į Afganistaną įsiveržė 30 tūkst. karių Britų Indijos pajėgos, prasidėjo Antrasis anglų-afganų karas. Britų pajėgos be vargo užėmė Džalalabadą ir Kandaharą. Mėginęs organizuoti pasipriešinimą Širas Ali pabėgo iš Kabulo palikdamas emyru sūnų Muhamedą Jakubą. Jis mirė 1879 m. vasario 21 d. Mazari Šarife.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Britannica
* Enciklopedija Iranica
Tarptautinio Višegrado fondo būstinė įsikūrusi Bratislavoje
**Tarptautinis Višegrado fondas** – tai Višegrado grupės institucija, remianti bendrus Višegrado grupės šalių projektus kultūros, švietimo ir mokslo srityse bei projektus skatinančius glaudesnį šių šalių bendradarbiavimą. Višegrado grupės šalys (Čekija, Lenkija, Slovakija, Vengrija) 2000 m. birželio 9 d. įsteigė Tarptautinį Višegrado fondą. Fondo būstinė yra įsikūrusi Bratislavoje. Oficiali fondo kalba yra anglų. Fondo biudžetas 2014 m. sudarė 8 mln eurų.

Pagrindiniai fondo tikslai ir uždaviniai
----------------------------------------

Fondo tikslas yra palengvinti ir skatinti glaudesnį bendradarbiavimą tarp piliečių ir institucijų Vidurio Europos regione, tarp Višegrado grupės šalių ir kitų šalių, ypač Vakarų Balkanų ir Rytų partnerystės šalių.  

Tarptautinis Višegrado fondas finansuoja projektus tokiose srityse:

* kultūrinis bendradarbiavimas;
* bendradarbiavimas švietimo srityje;
* jaunimo mainų programos;
* pasienio bendradarbiavimas;
* turizmo skatinimas.

Šaltiniai ir išnašos
--------------------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-09-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali Tarptautinio Višegrado fondo interneto svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Maurikijus Grėbliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. vasario 8 d. (57 metai)Panevėžys |
| Vaikai | Antanas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga 2003 m. Tėvynės sąjunga. |
|  |
| Alma mater | 1988 m. Kauno politechnikos institutas |

**Maurikijus Grėbliūnas** (g. 1966 m. vasario 8 d. Panevėžyje) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, priklausęs Panevėžio miesto savivaldybės tarybai. Nuo 2013 metų ėjo Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojo pareigas.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio 5-oje vidurinėje mokykloje, kurią baigė 1983 m. Tais pačiais metais įstojo į Kauno politechnikos institutą. Jį baigė 1988 metais ir įgijo inžinieriaus – elektriko specialybę.

Nuo 1988 m. dirbo bankų sistemoje: Pramonės ir statybos banke, Valstybiniame komerciniame banke, Taupomajame banke ir Hansa banke. 2003 m. UAB „Falck security" dirbo techniniu darbuotoju, o 2003–2013 m. UAB „Togilas" struktūrinio padalinio vadovu. Nuo 2003 metų ėjo AB „Panevėžio butų ūkio" ir UAB „Aukštaitijos vandenų" stebėtoju pirmininko pareigas. 2013 metais tapo Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotoju.

Politinė veikla
---------------

Buvęs Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos narys. Nuo 2003 metų Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. TS-LKD Panevėžio skyriaus pirmininkas. 2002–2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------
Koordinatės: 54°50′16″š. pl. 25°28′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.837649°š. pl. 25.474056°r. ilg.﻿ / 54.837649; 25.474056

Nemenčinės miškų urėdija| Nemenčinės miškų urėdija |
| Forma | Valstybės įmonė |
| Pramonė | Miškų ūkio veikla |
| Įkurta | 1918 m. |
| Centrinė būstinė | Nemenčinė,Vilniaus g. 60 |
| Svarbiausi darbuotojai | Eligijus Ryškus |
| Produkcija | Mediena, miško ištekliai |
| Tinklalapis |  |

**Nemenčinės miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Nemenčinės miškų urėdija buvo įkurta 1918 m. Urėdija buvo įsikūrusi dvare prie Neries. Dabartinė miškų urėdija pastatyta 1953 m. perkeliant dvaro pastatą, o 2002 m. renovuota. Urėdijos kontora įsikūrusi Nemenčinėje, Vilniaus g. 60.

Urėdijos miškai išsidėstę Vilniaus, Švenčionių ir Molėtų rajonuose, dalis miškų patenka į Vilniaus miesto teritoriją. Urėdijos miškai suskirstyti į 10 girininkijų. Dauguma medynų dalis – pušynai, gerokai mažiau eglynų, beržynų, dar yra juodalksnynų, uosynų, drebulynų, baltalksnynų ir žaliuoja 138 ha ąžuolynų. Joje 69 mažesni ir didesni ežerai, prateka 15 upelių ir upių. Gausu čia taip pat istorijos ir gamtos paminklų. Tai Baliulių, Prienų, Abejučių, Nemenčinės, Sužionių, Bernotų piliakalniai, 16 pilkapių ir pilkapynų, „Verkianti uola", seni ąžuolai netoli Nemenčinės, ir daug kitų objektų. Urėdijos miškuose gyvena ir retų gyvūnų rūšių, tai baltieji kiškiai, kukučiai, žaliosios meletos, jūriniai ereliai, lututės, kurtiniai.

Nemenčinės miškų urėdas − Eligijus Ryškus.

Nemenčinės miškų urėdijos teritorijoje yra įsteigti: Asvejos regioninis parkas, Labanoro regioninis parkas, Europos centro kraštovaizdžio draustinis, Taurijos ornitologinis draustinis, Algirdėnų telmologinis draustinis, Baltasamanės telmologinis draustinis, Eituniškės telmologinis draustinis, Perūno telmologinis draustinis, Butvydžių hidrografinis draustinis, Maldžiūnų kraštovaizdžio draustinis, Žeimenos ichtiologinis draustinis, Žeimenos kraštovaizdžio draustinis, Skersabalių geomorfologinis draustinis, Verdeikių geomorfologinis draustinis, Dvarčionių geomorfologinis draustinis, Aukštagirio geomorfologinis draustinis, Tapelių kraštovaizdžio draustinis, Veržuvos hidrografinis draustinis, Pravalo botaninis draustinis.

Girininkijos
------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Arvydų | Bezdonių seniūnija | Arvydai |
| Liepynės | Antakalnio seniūnija | Vilnius (Liepynė) |
| Magūnų | Pabradės seniūnija | Pabradė |
| Meros | Pabradės seniūnija | Pabradė |
| Nemenčinės | Nemenčinės seniūnija | Vilkaraistis |
| Pabradės | Pabradės seniūnija | Pabradė |
| Purviniškių | Pabradės seniūnija | Purviniškiai |
| Santakos | Buivydžių seniūnija | Pakalniai |
| Sužionių | Sužionių seniūnija | Sužionys |
| Žeimenos | Švenčionėlių seniūnija | Platumai |

Nuorodos
--------

* Nemenčinės miškų urėdijos tinklalapis
**Mauricio Pinto**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Mauricio Pinto |
| Gimimo data | 1996 m. spalio 9 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Brazilija |
| Ūgis | 188 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | SHB Đà Nẵng FC |
| **Numeris** | 3 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–2017  2021–2022  2023– | Metropolitano Gargždų „Banga"SHB Đà Nẵng FC | 0? 0(?)37 0(2)04 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d.. |

**Maurisijus Pintas** (*Mauricio Pinto*; g. 1996 m. spalio 9 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, gynėjas. 

Kitados rungtyniavo Lietuvoje, atstovavo Gargdžų „Bangai".

Karjera
-------

Nuo 2015 m. atstovavo „Metropolitano" klubui (Brazilijoje).

2021 m. pirmoje pusėje buvo „Operario-MS" narys. Sužaidė 16 rungtynių Pietų Mato Groso valstijos čempionate (Campeonato Sul-Mato-Grossense).

### Gargždų „Banga"

2021 m. vasarą pranešta, kad žaidėjas atstovaus Gargždų „Bangos" klubui.

A lygoje debiutavo 2021 m. liepos 11 d. rungtynėse prieš „Hegelmann". Žaidėjas pasirodė po keitimo 72 minutę ir žaidė iki finalinio švilpuko, o gargždiškiai pralaimėjo net 1:4.

2021 m. liepos 16 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš Telšių „Džiugą". Žaidėjas pasižymėjo 42 min. pelnydamas įvartį galva ir išlygino rezultatą 1:1. Galutinis rungtynių rezultatas lygus 1:1.

2021 m. rugsėjo 3 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris nesėkmingai sužaidė gynyboje ir nuo žaidėjo kamuolys įskriejo į savus vartus. Rezultatas tapo 0:2. Žalgiriečiai nugalėjo varžovus rezultatu 3:0.

2021 m. spalio 17 d. rungtynėse prieš „Panevėžio" klubą pasižymėjo pelnydamas įvartį. Gargždiškiai netikėtai nugalėjo panevėžiečius rezultatu 2:1 ir iškovojo tris taškus.

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad pratęsta sutartis ir žaidėjas atstovaus Gargždų „Bangos" klubui ir 2022 m. sezone.

### Vietnamas

2023 m. persikėlė į SHB Đà Nẵng (Vietnamas). 2023 m. kovo 18 d. debiutavo naujame klube ir pasižymėjo įvarčiu Vietnamo aukščiausioje lygoje rungtynėse prieš Binh Dinh. Varžovai nugalėjo rezultatu 3:2.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **Gargždų „Banga"** | 13 | 2 |
| **2022** | **Gargždų „Banga"** | 24 | 0 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt: naujokas Gargždų „Bangoje"
2. ↑  sportas.lt: naujokas Gargždų „Bangoje"
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Bengalijos įlanka
**Bengalijos įlanka** (angl. *Bay of Bengal*, beng. বঙ্গোপসাগর = *Bôngopôshagôr*, hind. बंगाल की खाड़ी, IAST: *Bangāl kī khārī*, indonez. *Teluk Benggala*) – Indijos vandenyno dalis tarp Indostano ir Indokinijos pusiasalių bei Ši Lankos, Andamanų ir Nikobarų salų. Įlankos plotas 2,2 mln. km², didžiausias gylis 4490 m, vidutinis gylis 2507 m.

Dugne – storas akumuliacinių nuosėdų sluoksnis. Įlankoje yra naftos telkinių. Vandens paviršiaus temperatūra žiemą 25-27 °C, vasarą 28 °C. Druskingumas 30-34 ‰. Paviršinės (musoninės) srovės žiemą teka pagal laikrodžio rodyklę, vasarą – atvirkščiai. Įlankoje būna didžiausi pasauliniame vandenyne sezoniniai vandens lygio svyravimai, iki 1,2 m. Potvynių didžiausias aukštis 10,7 m.

Įteka Gangas su Bramaputra, Mahanadis, Godavaris, Krišna, Padma, Ajejarvadis (Iravadis).

Prie Bengalijos įlankos yra Šri Lanka ir Indija vakaruose, Bangladešas ir Indijos Vakarų Bengalijos valstija šiaurėje, Mianmaras ir Tailandas bei Andamanų ir Nikobarų salos rytuose. Pietinė sutartinė įlankos riba eina tiese nuo pietinio šri Lankos salos rago iki šiaurinio Sumatros salos rago.

Didžiausi uostai: Kadaluras, Čenajus, Mačilipatnamas, Kakinada, Kolkata, Visakhapatnamas, Paradipas (Indija), Čitagongas, Koks Bazaras, Noakhalis, (Bangladešas), Jangonas (Mianmaras).

Žymiausi kurortai: Koks Bazaras, Bakhalis, Diga, Čandipuras, Puris, Visakhapatnamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olegas Pustelnikovas. *Bengalijos įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 62 psl.
| Beneventasit. *Benevento* |
| --- |
|        |
| *Benevento panorama* |
|  |
| 

BeneventasBeneventas

41°08′0″ š. pl. 14°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.13333°š. pl. 14.78333°r. ilg.﻿ / 41.13333; 14.78333﻿ (Beneventas)Koordinatės: 41°08′0″ š. pl. 14°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.13333°š. pl. 14.78333°r. ilg.﻿ / 41.13333; 14.78333﻿ (Beneventas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kampanija Kampanija |
| **Provincija** | Benevento provincija |
|  |
| **Meras** | Fausto Pepe |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 65 289  |
| **Plotas** | 129,96 km² |
| **Tankumas** (2009) | 502 žm./km² |
| **Altitudė** | 135 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 82100 |
| **Tel. kodas** | 0824 |
|  **Vikiteka** | Beneventas |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Apaštalas Baltramiejus |

**Beneventas** (it. *Benevento*) − miestas ir komūna Kampanijoje, Italijoje, Benevento provincijos sostinė, 50 km į šiaurės rytus nuo Neapolio. Miestas įsikūręs ant kalvos, 130 m virš jūros lygio, *Kalore Iprino* ir *Sabato* santakoje. Čia įsikūrusi katalikų arkivyskupija.

Beneventas (gr. Βενεβεντός, (pagal Stefaną Bizantietį) ar Βενεουεντόν, (pagal Straboną, Ptolemėjų)) anksčiau vadinosi *Maleventu*, o dar anksčiau *Malowent* ir *Maloenton* (gr. Μαλόεντον ar Μαλεβεντός ir anksčiau Μαλοϝεντ). *-vent* tikriausiai reiškia 'turgaus vieta' ir dažnai pasitaikydavo senovės pavadinimuose. Romėnai manė, jog tai 'blogų įvykių vieta' (Mal(um) + eventum). Romos imperijos laikais paplito legenda, jog miestą po Trojos karo įkūrė Diomedas.

Ekonomika
---------

Benevente tradiciškai svarbiausias yra žemės ūkis. Pagrindiniai produktai yra vynas, alyvos, tabakas. Pagrindinė pramonė yra maisto (saldainių ir makaronų gamyba), be to yra tekstilės, mechanizmų ir statybos įmonių.

Sportas
-------

* Benevento Calcio - futbolo klubas.
* Stadio Ciro Vigorito stadionas, (talpa 12 748 žiūrovų)

Išnašos
-------

1. ↑  E. McClure, British Place-Names in their Historical Settings, London (1910), pp. 32-34
|  *Vivian Cheruiyot*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Vivian Jepkemoi Cheruiyot |
| Gimė | 1983 m. rugsėjo 11 d. (39 metai) |
| Atstovauja (-vo) |  Kenija |
| Aktyvumo metai | 1998-dabar |
|  |
| Rungtys | Ilgų nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 3000 m: 8:28.66  5000 m: 14:20.87  10000 m: 30:48.98 |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**1 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**2 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**3 |
| Pasaulio uždarų patalpų čempionatas |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  **Afrikos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**0 |
|  |
| Kiti titulai | Sandraugos čempionė |
| World Athletics profilis: |  |

**Vivian Jepkemoi Cheruiyot** (g. 1983 m. rugsėjo 11 d.) – Kenijos ilgų nuotolių bėgikė, daugkartinė pasaulio čempionė.

Biografija
----------

Cheruiyot aukšto rango varžybose debiutavo 1998 m. pasaulio kroso čempionate, jaunimo klasėje. Tąkart sportininkė užėmė 5 vietą. Po metų sportininkė vėl startavo pasaulio kroso čempionate ir šįkart pelnė sidabro medalį jaunimo rungtyje. 1999 m. pasaulio jaunių čempionate Lenkijoje sportininkė iškovojo bronzos medalį 3000 bėgime. 2001 m. bėgikė tapo Afrikos jaunimo čempione. 2002 m. Jamaikoje vykusiame pasaulio jaunimo čempionate Cheruiyot iškovojo bronzinį apdovanojimą. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Cheruiyot 5000 m bėgime užėmė penktąją vietą. 2010 m. lengvaatletė pirmą kartą tapo Afrikos čempione ir pasaulio uždarų patalpų vicečempione. 2007 m. sportininkė debiutavo pasaulio čempionatuose. 2007 m. pasaulio čempionate ji pelnė sidabro medalį, 2009 m. pasaulio čempionate ir 2011 m. pasaulio čempionate po aukso medalį.

Nuorodos
--------

* Cheruiyot IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2011-06-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Bengalijos istorija** |
| *Magadha* |
| Gauda, Vanga, Suhma, Pundra, Samatata, Harikela, Tamralipta |
| Šašankų dinastija > Matsyanyai |
| Pala imperija |
| Sena dinastija > Deva dinastija |
| *Delio sultonatas* |
| Bengalijos sultonatas: |
| Iljų dinastija > Ganeša dinastija > Habši dinastija > Husain Šahi dinastija |
| *Suri dinastija* |
| Muhamad Šahi > Karani dinastija |
| Bengalijos navabai |
| *Britų Indija* |
| Vakarų Bengalija, Bangladešas |

**Bengalijos navabai** – Mogolų imperijos, vėliau Britų Indijos vietininkai, kontroliavę Bengalijos regioną XVII-XIX a. Jų kontroliuojama teritorija buvo administracinis vienetas **Bengalijos subahas**. Navabų rezidavimo vietos buvo Radžmahalis, Daka ir Muršidabadas.

Raida
-----

Bengalija Indijos subkontinente 1831 m.
1576 m. Bengalijos sultonatas buvo prijungtas prie Mogolų imperijos, ir paverstas viena iš 12 jos provincijų - subahu. 1595 m. jo sostine tapo Radžmahalis, pastatytas visiškai naujoje vietoje į šiaurę nuo istorinės Bengalijos sostinės Gauro. Per visą XVII a. Bengalijos navabai buvo skiriami centrinės Mogolų vyriausybės.

1608 m. navabas Islam Chanas perkėlė sostinę į Džahangirnagarą (dabartinę Daką), taip siekdamas sutramdyti pietryčių Bengalijoje už nepriklausomybę kovojusius vietos kunigaikštukus (bara bhujanus) ir labiau kontroliuoti prekybą su Portugalija ir Arakanu. Taip Daka išliko sostine iki pat 1704 m. išskyrus Šah Šudža viešpatavimo laikotarpį (1639-1660), kuomet laikinai sostinė vėl perkelta į Radžmahalį ir labai išpuošta. Nuo XVIII a. navabai rezidavo Muršidabade. 

Mogolų imperijos laikais krašte klestėjo amatai ir prekyba, o Bengalija tapo imperijos turtingiausia teritorija. 1717 m. Bengalijos navabai praktiškai įgijo nepriklauomybę, nors nominaliai pripažino mogolų suverenitetą. Taip įsitvirtino pirmoji navabų dinastija Nasiri, kurią įkūrė indų kilmės musulmonas *Murshid Quli Jafar Khan*.

1740 m. nužudžius Muršido anūką, įsitvirtino Afšarų dinastija. Per XVIII a. Britų imperija ir kitos Europos kolonijinės imperijos siekė įsigalėti regione, kurdamos savo kolonijas. 1757 m. įvykus Plasėjaus mūšiui tarp Bengalijos navabo Siradž ud-Daul ir britų, pirmasis buvo užmuštas, atėjo į valdžią britams palanki Nadžafi dinastija, o Bengalijos politiką ėmė visiškai kontroliuoti Britų imperija.

1771 m. navabai nebeteko visos realios valdžios, ir čia ėmė reziduoti britų vietininkai, padarę svarbiausiu Bengalijos miestu Kalkutą. 1793 m. iš jų atimtas postas, ir navabo titulas tapo tik nominalus. 1880 m. Mansur Ali Khan buvo priverstas atsisakyti ir šio nominalaus titulo, tačiau jo įpėdiniai išlaikė titulą Muršidabado navabai iki pat 1969 m. kol dinastija pasibaigė galutinai.

Navabų sąrašai
--------------

* Skiriami subahdarai (1565-1717 laikotarpiu jų valdė 30)
* Nasiri dinastija (1717-1740, 3 navabai)
* Afšarų dinastija (1740-1757, 2 navabai)
* Nadžafi dinastija (1757-1880, 12 navabų)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 47°10′5″ š. pl. 0°14′10″ r. ilg.﻿ / ﻿47.16806°š. pl. 0.23611°r. ilg.﻿ / 47.16806; 0.23611

Šinono pilis
**Šinono pilis** (pranc. *Château de Chinon*) – pilis Prancūzijos Centre, Endro ir Luaros departamente, ant Vieno upės kranto, viena iš Luaros slėnio pilių.

Istorija
--------

Pilis buvo statoma ilgus amžius. Jai pradžią padėjo Senovės Romos kariuomenės įtvirtinimai. Ji tarsi sudaryta iš trijų dalių, kurių kieviena atspindi atskirą istorinę epochą.

Vidurinėje pilyje yra karališkieji apartamentai ir bažnyčia. Kudrė fortas pastatytas ant uolos ir atskiria vidinę pilį grioviais. Sent Žoržo fortas saugo pilį nuo lygumos pusės.

Istorinės asmenybės
-------------------

Pilyje gyveno Henrikas II Plantagenetas, Ričardas I Liūtaširdis, Jonas Bežemis, Kardinolas Rišeljė, Karolis VII Prancūzas. Šinono pilyje savo kovų kelią pradėjo Žana d'Ark.

Galerija
--------

* Sent Žoržo fortasSent Žoržo fortas
* Laikrodžio bokštasLaikrodžio bokštas
* Karališkasis takasKarališkasis takas
* Didžioji salėDidžioji salė
* Didžiosios salės portikasDidžiosios salės portikas
* Karališkųjų menių vidusKarališkųjų menių vidus
* Buasi bokštasBuasi bokštas
* Pilies donžonasPilies donžonas
* Karališkieji rūmaiKarališkieji rūmai
* Mūrinė siena saugo nuo plynaukštėsMūrinė siena saugo nuo plynaukštės
* Šunų bokštasŠunų bokštas
* Šinono pilies gobelenasŠinono pilies gobelenas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šinono pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| „Vizija po pamokslo" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Polis Gogenas |
| Metai | 1888 m. |
| Meno kryptis | postimpresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 72,2 cm × 91 cm |
| Miestas (vieta) | Edinburgas,  Jungtinė Karalystė |
| Muziejus | Škotijos nacionalinė galerija |

**Vizija po pamokslo** (arba **Jokūbo kova su angelu**) – vienas žymiausių ankstyvųjų prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Gogeno paveikslų.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą P. Gogenas sukūrė 1888 m. Pont Avene Bretanėje. Jis laikomas pirmu reikšmingu iš P. Gogeno ankstyvųjų kūrinių. Paveiksle vaizduojama bretonių moterų vizija išklausius pamokslą pagal Biblijos Pradžios knygos (32:24-30) epizodą, kuriame pasakojama, kad Jokūbas, perėjęs su šeima Jaboko upę, po to visą naktį grūmėsi su mistiniu angelu. Laiške Van Gogui P. Gogenas rašė *„Man peizažas ir kova egzistuoja tik žmonių, besimeldžiančių po pamokslo, vaizduotėje"*. Paveiksle vaizduojamos bretonių moterys su tradicine apranga: juodais drabužiais ir sekmadieniniais baltais kykais. Pačioje dešinėje prie jų besimeldžiančiu pavaizduotas vienuolis, tikriausiai P. Gogeno *alter ego*. 1925 m. paveikslą įsigijo Škotijos nacionalinė galerija.

Nuorodos
--------

* Škotijos nacionalinė galerija
Benediktinas
**Benediktinas** (pranc. *Bénédictine*) – Prancūzijoje gaminamas žolelių likeris, kurio gamyboje naudojami 27 augalai ir prieskoniai. Benediktinas taip pat gaminamas Lenkijoje ir Latvijoje. Iki 2015 m. buvo gaminamas ir Lietuvoje.

Benediktinas geriamas grynas su ledu arba iš jo gamina kokteilius.

Istorija
--------

1510 m. benediktinų *Fécamp* vienuolyne (Normandija, Prancūzija) vienuolis *Dom Bernardo Vincelli* sukūrė aromatinio eliksyro receptą. Gėrimas buvo gaminamas vienuolyne, kol Didžiosios Prancūzijos revoliucijos metu vienuolynas buvo nusiaubtas, ir receptas prapuolė.

1863 m. *Alexandre le Grand* atkūrė receptą ir pradėjo gaminti gėrimą, kurio prekinis pavadinimas yra *Bénédictine*. Jo įkurta kompanija benediktiną gamina iki šiol.

Gamyba
------

Benediktino receptas yra labai saugoma komercinė paslaptis. Skelbiama, kad jį žino tik trys žmonės. Daug kartų buvo bandyta išsiaiškinti benediktino receptūrą ir imti jį gaminti, bet nesėkmingai. Kompanija savo būstinėje Fécamp’e turi įsteigusi *Salon de Contrefaçons* ('Klastočių salė'), kur eksponuoja butelius su netikrais benediktinais.

Kai kurios benediktino žaliavos yra žinomos, tai kadagys, šafranas, arnika, melisa, arbatžolės, čiobrelis, Kalendra, gvazdikėliai, citrina, vanilė, apelsinų žievelės, medus ir cinamonas.

Gaminant benediktiną atliekamos kelios distiliacijos, o gauti distiliatai tam tikru būdu sumaišomi.

Benediktino buteliai būna pažymėti inicialais *D.O.M.* Tai santrumpa, reiškianti lotynišką frazę *Deo Optimo Maximo* (*Deus* 'dievas', *Optimus* 'geriausias', *Maximo* 'didžiausias'), kurią apytiksliai galima išversti kaip 'Dievui, geriausiam ir didžiausiam'.

Gėrimai iš benediktino
----------------------

Kompanija gamina ir gėrimą „B & B" (*Bénédictine and Brandy* 'Benediktinas ir brendis'), kuris yra benediktinas, praskiestas brendžiu. Šis gėrimas yra mažiau saldus nei pats benediktinas. „B & B" buvo sukurtas XX a. 4-ąjį dešimtmetį, kai benediktino vartotojai ėmė maišyti benediktiną su brendžiu, kad išgauti sausesnį skonį. Tiek benediktinas, tiek „B & B" yra 43 % alkoholio stiprumo.

1977 m. kompanija ėmė gaminti 30 % alkoholio stiprumo kavos likerį *Café Bénédictine*, kuris yra benediktino ir kito kavos skonio likerio mišinys.

Kompanija gamina ir *Bénédictine Single Cask*, kuris pilstomas į juodus butelius ir kuris pardavinėjamas tik *Palais de la Bénédictine* parduotvėje Fécamp’e.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Traukinys, važiuojantis Bengelos geležinkeliu
**Bengelos geležinkelis** (port. *Caminho de Ferro de Benguela*) – geležinkelio linija vidurio Angoloje, jungianti Atlanto vandenyno uostamiestį Lobitą ir Kongo DR pasienyje esantį Luau miestelį. Toliau geležinkeliu galima pasiekti Kongo DR, Zambijos geležinkelius, o per juos – Indijos vandenyno pakrantę. Linijos ilgis 1344 km. Vėžių plotis 1067 mm. Aptarnaujama bendrovės *Caminho de Ferro de Benguela*.

Istorija
--------

1899 m. Portugalijos vyriausybė pradėjo geležinkelio projektavimo darbus siekdama palengvinti iškasenų eksportą iš šalies centrinės dalies bei Kongo. 1902 m. škotų kalnakasybos magnatas seras Robert Williams perėmė geležinkelio tiesimo darbus. Iki 1914 m. buvo nutiesta 500 km geležinkelio. Dėl karo darbai sustojo, tačiau jau 1929 m. linija pasiekė Kongo sieną. Linija veikė sėkmingai, ypač Zambijai uždarius sieną.

Iki 1948 m. prie Lengue, į rytus nuo Bengelos buvo ypač stati atkarpa, kurią galėjo įveikti tik dantratinis garvežys. Šią atkarpa pakeitė ne tokia stati apylanka.

1972 m. pradėti *Variante do Cubal* atšakos tiesimo darbai. Ši atkarpa sujungė Lobitą su Kubalu šiauriaunei pirminė linija. Ši atkarpa turėjo mažiau posūkių ir žymiai didesniu posūkių radiusus bei buvo 40 km trumpesnė. Ši atkarpa buvo atidaryta 1974 m. spalį, priešpat Angolos nepriklausomybės paskelbimą. Tuo pačiu metu dauguma garvežių buvo pakeisti General Electric firmos dyzeliniais lokomotyvais.

Angolai atgavus nepriklausomybę ir prasidėjus pilietiniam karui geležinkelis nustotas naudoti, smarkiai suardytas. 1994 m. dėl išardytų bėgių į kanjoną nuriedėjo traukinys, žuvo 300 žmonių. Tik po 2005 m. pradėti rekonstrukcijos darbai remiant Kinijai.

Pagrindinės stotys:

* Lobitas (0 km)
* Bengela (33 km)
* Kubalas (194 km)
* Kaala (395 km)
* Huambas (423 km)
* Kuitas (? km)
* Luena (? km)
* Luau (1332 km)

Pastaruoju metu vyksta keleiviniai maršrutai: Lobitas-Kubalas, Lobitas-Bengela, Huambas-Kaala, Huambas-Kačiungas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Die Variante do Cubal] (anglų kalba), tikrinta birželio 12 d.
2. ↑
*Kitos reikšmės – Urupas (reikšmės).*

| Urupas |
| --- |
| Urupas Ilyčiaus apylinkėse (Krasnodaro kr.) Urupas Ilyčiaus apylinkėse (Krasnodaro kr.) |
| **Ilgis** | 231 km |
| **Baseino plotas** | 3220 km² |
| **Vidutinis debitas** | 16,5 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas |
| **Žiotys** | Kubanė |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Urupas |

**Urupas** (rus. *Уруп*, kabard. *Уэрп*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Kubanės kairysis intakas. Prasideda Karačiajų Čerkesijos vakaruoe, Kaukazo aukštikalnėse, Urupo kalno pašlaitėse. Aukštupyje teka kalnų tarpekliais, slenkstėta, už Udobnajos išteka į lygumą, teka į šiaurės vakarus per Krasnodaro kraštą. Įteka į Kubanę šalia Armaviro.

Urupo mityba mišri, bet vyrauja lietaus vandenys. Būdingi stiprūs poplūdžiai. Ledo danga nepastovi (nuo gruodžio iki vasario). Upės vandenys naudojami drėkinimui.

Didžiausi intakai: Didysis Teginis, Mažasis Teginis, Dželtmesas (kairieji).

Pagrindinės gyvenvietės prie Urupo: Urupas, Mednogorskis, Pregradnaja (Karačiajų Čerkesija), Udobnaja, Otradnaja, Besskorbnaja, Sovetskaja (Krasnodaro kr.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Уруп*,Большая советская энциклопедия, T. XXVII (Ульяновск—Франкфорт). – Москва: Советская энциклопедия, 1977
| **Vytautas Kargaudas** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gegužės 2 d. (84 metai)Kaunas |
|  |
| Organizacijos | Kauno politechnikos institutas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Kargaudas** (g. 1939 m. gegužės 2 d. Kaunas) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1972 m. technikos mokslų kandidatas. 1981 m. stažavo Maskvos valstybiniame M. Lomonosovo universitete.

Nuo 1962 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas; nuo 2002 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: hidrodinamika, statybinių ir kitokių konstrukcijų virpesiai, tamprių kūnų ir aplink juos esančio skysčio sąveika. Paskelbė daugiau kaip 50 mokslinių straipsnių. Dviejų išradimų autorius. Parašė 4 mokomąsias knygas iš teorinės mechanikos ir statybinės mechanikos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Kargaudas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 766 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Urvas** – gyvūnų iškastas tunelis arba ertmė žemėje ar kitame substrate. Urvas gali funkcionuoti kaip nuolatinė gyvenamoji vieta, laikinas prieglobstis, arba gali būti šalutinis judėjimo po žeme produktas. Urvai apsaugo gyvūnus nuo plėšrūnų ir kitų žemės paviršiuje tykančių pavojų, todėl urvų kasimas plačiai paplitęs tarp gyvūnų. Urvai gali būti įvairaus sudėtingumo, nuo neilgo nesišakojančio urvelio iki persipinančių tunelių sistemos su įvairios paskirties kameromis.

Urvus kasa tiek stuburiniai, tiek bestuburiai gyvūnai. Geriausiai žinomi žinduolių, ypač graužikų bei vabzdžiaėdžių (kurmių), urvai. Taip pat urvus rausia triušiai, plėšrieji žinduoliai (lapės, barsukai ir kt.), sterbliniai (vombatiniai). Stambiausias urvus rausiantis gyvūnas – baltieji lokiai, kurių patelės su jaunikliais gyvena sniege ar žemėje iškastuose urvuose. Stambių gyvūnų urvai dažnai vadinami **olomis**.

Paukščiai urvus dažniausiai kasa minkštame dirvožemyje. Tokių paukščių pavyzdžiai – urvinės kregždės, bitininkiniai (*Meropidae*), tulžiai, pingvinai.

Urvai gali būti įrengti ne tik dirvožemyje – termitai prasigraužia urvelius medienoje, o jūrų ežiai – akmenyse.

Galerija
--------

* Barsuko olos landaBarsuko olos landa
* Vėžys savo urvelyjeVėžys savo urvelyje
* Europinių bitininkų porelė prie urvelio (lizdo)Europinių bitininkų porelė prie urvelio (lizdo)