recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
JAV chirurgas, atliekantis operaciją apie 1990 m.
**Chirurgas** (sen. gr. χείρ – „plaštaka" + *ἔργον* – „darbas, veiksmas") – medicinos profesija, kurios pagrindinė veikla yra chirurgija, t. y. kūno operavimas. Skaičiuojama, kad pasaulyje per metus chirurgai atlieka per 300 milijonų operacijų, tarp jų apie 0,5 mln. Lietuvoje.

Istorija
--------

Sušruta
Pirmuoju chirurgu laikomas VI a. pr. m. e. indų gydytojas Sušruta. Vėliau, islamo mokslo klestėjimo laikais ypač išgarsėjo Al-Andalusijos arabas Zahravis (963–1013), laikomas vienu iš šiuolaikinės chirurgijos pradininkų. Viduramžių Europoje chirurgo darbą dažniausiai atlikdavo barzdaskučiai.

Lietuvoje kai kurios chirurginės operacijos darytos jau III–IV a. 1781 m. chirurgus pradėjo rengti Vilniaus universitetas. 1809 m. Jacques Briotet prie Vilniaus universiteto įkūrė 13 lovų chirurgijos kliniką su operacine, išugdė gerų vietinių chirurgų. 1847 m. Liudvikas Liachovičius praėjus vos 4 mėnesiams po eterio narkozės atradimo, ją pritaikė per operaciją Vilniuje. 1922 m. įkūrus Lietuvos universitetą jame įsteigta Chirurgijos katedra. 1935 m. įkurta Lietuvos chirurgų draugija. Po Antrojo pasaulinio karo pradėta kurti specializuota chirurgija.

Lietuva
-------

2021 m. Lietuvoje buvo 908 chirurgai (chirurgai, abdominalinės chirurgijos gydytojai, koloproktologai, kraujagyslių chirurgai, širdies chirurgai, neurochirurgai, krūtinės chirurgai, plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos gydytojai, veido ir žandikaulių chirurgai, urologai, onkologai chirurgai, abdominalinės onkochirurgijos gydytojai, krūtų onkochirurgijos gydytojai), 67 vaikų chirurgai (vaikų chirurgai, vaikų neurochirurgai, vaikų urologai), dalis chirurgų dirbo odontologijos srityje (burnos chirurgai, veido ir žandikaulių chirurgai). Pas chirurgus užfiksuota apie 0,5 mln. apsilankymų, tarp jų – 25,8 tūkst. pirminėje priežiūroje, 330,6 tūkst. bendrosios chirurgijos, 49,6 tūkst. neurochirurgijos, 60,4 tūkst. kraujagyslių chirurgijos, 4,5 tūkst. krūtinės chirurgijos, 0,5 tūkst. širdies chirurgijos, 16,5 tūkst. plastinės ir rekonstrukcinės chirurgijos, 11,8 tūkst. veido ir žandikaulių chirurgijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Weiser TG, Haynes AB, Molina G, et al. Estimate of the global volume of surgery in 2012: an assessment supporting improved health outcomes. Lancet. 2015;385(suppl 2):S11.
2. ↑  Surgeons and surgical spaces. 2018-11-27, Sciencemuseum.org.uk (tikrinta 2022-05-27).
3. ↑  Chirurgija. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-05-27).
4. ↑  Lietuvos gyventojų sveikata ir sveikatos priežiūros įstaigų veikla 2021 (išankstiniai duomenys). Higienos instituto Sveikatos informacijos centras, Vilnius, 2022. // psl. 49, 61, 94[neveikianti nuoroda]
| Žakuipė |
| --- |
| Žakuipė Feira de Santanos apylinkėse Žakuipė Feira de Santanos apylinkėse |
| **Ilgis** | 370 km |
| **Ištakos** | Šapada Diamantina |
| **Žiotys** | Paragvasu |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Žakuipė |

**Žakuipė** (port. *Rio Jacuípe*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Bahijos valstijoje; Paragvasu kairysis intakas. Prasideda Šapada Diamantinos masyve, 1070 m aukštyje, Moro do Šapeu apylinkėse. Teka plokščiakalniu į rytus, toliau į pietryčius. Įteka į Paragvasu (Pedra do Kavalo tvenkinį) netoli Konseisaun da Feiros.

Didžiausias intakas – Sakrainas (dešinysis).

Žakuipė keliose vietose patvenkta. Miestai prie upės: Moro do Šapeu, San Žoze do Žakuipė, Riašaun do Žakuipė, Feira de Santana.

Upės pavadinimas tupių kalba reiškia „penelopių (toks paukštis – *îaku*) upėje" (*îaku-y-pe*).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Bahia
3. ↑  Mapa Multimodal Bahia, DNIT, 2013.
4. ↑   NAVARRO, E. A. *Dicionário de tupi antigo: a língua indígena clássica do Brasil*. São Paulo. Global. 2013. p. 578.
Ūkininkai protestuoja dėl žemės reformos Indonezijoje, 2004
**Žemės reforma** (taip pat vadinama **agrarine reforma**) – žemės nuosavybės įstatymų, taisyklių ar papročių keitimas. Žemės reforma yra agrikultūrinės žemės perdalinimas, kurią dažniausiai inicijuoja arba skatina vyriausybė. Šia prasme žemės reforma yra turto perdalinimas. Žemės reforma dažniausiai apima nuosavybės perleidimą iš turtingųjų, kurie valdo didžiulius žemės plotus, plantacijas, ūkius, mažiau turtingiems ir vargšams, kurie dirba žemę. Toks nuosavybės perdavimas gali būti kompensuojamas arba nekompensuojamas; kompensacija gali skirtis nuo simbolinių sumų iki pilnos žemės vertės.

Žemės reformos gali būti ir žemės nacionalizacija, o tai reikštų žemės perdavimo iš atskirų savininkų – netgi valstiečių nuosavybės – vyriausybės kolūkiams. Istoriškai buvo atvejų, kai valstybinė arba bažnytinė žemė buvo išdalinta valstiečių ūkiams. Bendras žemės reformų bruožas yra esamų žemės panaudojimo reguliacijų ir įstatymų pakeitimas arba panaikinimas. Taigi, nors žemės reforma gali būti radikali, pvz. didelio žemės ploto perdavimas iš vienos grupės į kitą, žemės reforma taip pat gali būti mažiau dramatiška, pvz. įstatymų ir reguliacijų pakeitimai skirti gerinti žemės administravimą.

Vis dėlto, bet koks pakeitimas ar reformos šalies žemės nuosavybės įstatymuose yra labai intensyvus politinis procesas, kuris keičia santykius tarp bendruomenių, taip pat tarp bendruomenių ir valstybės. Taigi net ir nedidelio masto žemės reformos ir teisiniai pakeitimai gali sukelti daug diskusijų ar konfliktų.

Žemės reformos Lietuvoje
------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Žemės reformos Lietuvoje*.

Žemės reformos Rusijos imperijoje
---------------------------------

*Pagrindiniai straipsniai – Baudžiavos panaikinimo reforma ir Stolypino reforma*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Batty, Fodei Joseph.
2. ↑  Borras, Saturnino M. Jr. "The Philippine Land Reform in Comparative Perspective: Some conceptual and Methodological Implications. "
3. ↑  Adams, Martin and J. Howell.
4. ↑  Adams, Martin and J. Howell.
5. ↑  Ghana’s Land Administration Project
6. ↑  Lund, Christian.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Patris Emeris Lumumbapranc. *Patrice Émery Lumumba*** |
| --- |
|  |
| Patris Lumumba |
| Gimė | 1925 m. liepos 2 d.Onalujoje |
| Mirė | 1961 m. sausio 17 d. (35 metai) |
|  |
| Veikla | Kongo Demokratinės Respublikos politinis veikėjas |
| Partija | 1958 m. *Nacionalinis Kongo Sąjūdis* |
|  |
|  **Vikiteka** | Patris Lumumba |

**Patris Emeris Lumumba** (pranc. *Patrice Émery Lumumba*; 1925 m. liepos 2 d. Onalujoje – 1961 m. sausio 17 d.) – Kongo Demokratinės Respublikos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Patris Lumumba gimė 1925 m. liepos 2 d. Baigęs protestantų mokyklą Lumumba dirbo pašto tarnautoju, buhalteriu ir neetatiniu žurnalistu. Bet sulaukęs trisdešimties įsitraukė į Profesinės sąjungos judėjimą ir pradėjo domėtis politika.

1958 m. jis padėjo įkurti *Nacionalinį Kongo Sąjūdį*, dalyvavo visos Afrikos konferencijoje Ganoje, kur susitiko su vadovais, primygtinai reikalaujančiais ir kitų Europos kolonijų nepriklausomybės. 1959 m. belgų valdžia P. Lumumbą suėmė už riaušių kurstymą, tačiau jis buvo paleistas ir 1960 m. pradžioje dalyvavo Briuselyje susitikime, kuris atvėrė kelią Kongo nepriklausomybei birželio 30 d. paskelbti. Kartu su savo partija laimėjęs rinkimus, Lumumba tapo ministru pirmininku.

Kai Jungtinių Tautų pajėgoms nepavyko greitai išspręsti Katangos provincijos atskilimo klausimo, Lumumba kreipėsi į Sovietų Sąjungą. Dėl to prezidentas *Kasavubu* atleido jį iš pareigų. Ketindamas pasiekti savo rėmėjus šalies viduje, Lumumba pabėgo iš Leopoldvilio, bet buvo sučiuptas ir perduotas Katangos sukilėliams, kurie jį nužudė.

Pagerbdama nužudytą Afrikos lyderį, Sovietų Sąjunga Maskvoje įkūrė *Patriso Lumumbos Tautų draugystės universitetą*.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Patrice Lumumba*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-11-07.
2. ↑   *Patrice Lumumba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-04-15.
Kamparo molekulė
**Kamparas** – aromatinio kvapo bespalvių kristalų pavidalo medžiaga, įeinanti į daugelio eterinių aliejų sudėtį, terpenoidas, turintis cheminę formulę C10H16O. Gamtinės kilmės kamparas randamas nuolat žaliuojančiame kampariniame cinamone (*Cinnamomum camphora*), augančiame Azijoje, daugiausiai Sumatroje, Borneo, Taivane, taip pat kamparmedyje (*Dryobalanops*), okotijose (*Ocotea usambarensis*). Daugiausiai kamparo kaupiasi medienoje ir šaknyse. Sintetinis kamparas gaunamas iš balteglės sakų ir terpentino.

Kiniško sintetinio kamparo, skirto kenkėjams vabzdžiams naikinti, pakuotė
Plačiai naudojamas medicinoje  kaip antiseptinė, tonizuojanti, nervų spazmus malšinanti priemonė. Iš jo aliejaus gaminami preparatai, kurie naudojami kvėpavimo takų ligoms, peršalimams gydyti, taip pat kaip skausmo malšinamoji priemonė. Kamparas pasižymi baktericidinėmis ir dezinfekuojamosiomis savybėmis, turi refleksinį poveikį vartojant įtrynimams, gerina kraujo apytaką ir gaivina odą. Vartojamas lokaliai kamparas dirgina odoje esančias juntamųjų nervų galūnes, todėl išsiplečia odos ir po ja esančių audinių kraujagyslės, toje vietoje gerėja kraujotaka ir medžiagų apykaita. Preparatas tinka mažinti raumenų, sąnarių skausmą, slopinti uždegimą, skatinti uždarų traumų gijimą. Paprastai kamparas vartojamas išoriškai. Gaminami įvairūs tepalai, linimentai (vaistinių medžiagų mišiniai su aliejais), milteliai, spiritai. 

Kamparo medžių žievė ir lapai naudojami kamparo smilkalų gamybai. Šių smilkalų kvapas yra gana aitrus, tačiau vertinamas, nes padeda susikaupti, tonizuoja, teikia energijos.

Istorija
--------

Senovės Egipto medicinos traktatuose aprašyta gydomoji kamparo galia - jį nuo įvairių ligų gydymui žmonės naudojo nuo senų laikų: gydė žemą kraujo spaudimą, vartojo gaivinimui ar prasidėjus epidemijoms. Senovės gydytojai pacientams pabrėždavo, kad jie nesirgs ir džiaugsis gyvenimu tuomet, jei šalia namų augins kamparo medį. Naudojo aromaterapijoje. Kamparo smilkalus senovėje vartojo organizmo valymui nuo toksinų, o patalpas – nuo kenkėjų vabzdžių, dvasių, neigiamos energijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kamparo gydomosios savybės

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kamparas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie kamparą[neveikianti nuoroda] (iš *Natural Medicines Comprehensive Database*)
| Žemytės kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Žemytės kapinynasŽemytės kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°10′22″š. pl. 21°18′43″r. ilg.﻿ / ﻿56.172768°š. pl. 21.312008°r. ilg.﻿ / 56.172768; 21.312008Koordinatės: 56°10′22″š. pl. 21°18′43″r. ilg.﻿ / ﻿56.172768°š. pl. 21.312008°r. ilg.﻿ / 56.172768; 21.312008 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Lenkimų seniūnija |
| Plotas | 1,4 ha |
| Naudotas | IX–XIII a. |
| Žvalgytas | 2004 m. |
| Registro Nr. | 30300 /A1868/ |

**Žemytės kapinynas** yra vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žemytėje (Lenkimų seniūnija), 45 m pietryčius nuo kelio Kretinga–Skuodas, miške.

Kapinynas
---------

Įrengtas smėlingoje pakilumoje, apaugusioje mišku. Teritorija netaisyklingo plano, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, iki 153 m ilgio, nuo 70 (pietvakariniame gale) iki 114 (šiaurės rytinėje dalyje) pločio. Paviršius nelygus, duobėtas. 

Teritorijos plotas – 1,4 ha.

87 m į pietvakarius yra Žemytės kaimo kapinės ir prasideda Žemytės senovės gyvenvietės teritorija.

Istorija
--------

Kapinynas datuojamas IX–XIII a. Jo teritorijoje XX a. I pusėje buvo kasamos duobės bulviarūsiams, stovėjo sodyba, kurią nugriovus vietovė užsodinta mišku. Vykdant žemės judinimo darbus buvo randama įvairių archeologinių dirbinių. 

2004 m. žvalgė Kultūros paveldo centras (Linas Tamulynas). Rasta žalvarinė pasaginė segė.

2005 m. įrašytas į kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1878), pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Kapinynas būdingas kuršių materialinei kultūrai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Žemytės kapinynas, Skuodo r. sav. Žemytės k. (Lenkimų sen.)
| **Harald Mueller** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. gegužės 18 d.Klaipėda, Lietuva |
|  |
| Veikla | režisierius, vertėjas |

**Harald Mueller** (g. 1934 m. gegužės 18 d. Klaipėdoje) – režisierius, vertėjas.

Biografija
----------

Gimė 1934 m. gegužės 18 d. Klaipėdoje. 1945 m. su šeima pasitraukė į Šlėzvigą-Holšteiną. Jaunystėje dirbo šachtininku, liftininku, karinėje bazėje bei pjesių radijuje ir televizijoje skaitovu. 1955-1959 m. studijavo germanistiką ir teatro režisūrą Miuncheno ir Hamburgo mokyklose. 1969 m. gavo dramaturgijos stipendiją ir 1970 m. surežisavo savo debiutinį spektaklį *Großer Wolf*. 1971-1974 m. dirbo dramaturgu Berlyno *Šilerio teatre*. Baigęs dramaturgo karjerą apsigyveno Ziulto saloje ir pradėjo versti tekstus. Dukra Maike von Bremen yra aktorė.

Spektakliai
-----------

* *Großer Wolf* 1970
* *Halbdeutsch* 1970
* *Stille Nacht* 1973
* *Winterreise* 1975
* *Henkersnachtmahl* 1978
* *Totenfloß* 1984
* *Bolero* 1987
* *Bonndeutsch* 1987
* *Doppeldeutsch* 1992
* *Luther Rufen* 1996

Nuorodos
--------

* Susijusi literatūra (vok.)
* Biografija (vok.) Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Michaela Bürger-Koftis: Das Drama als Zitierimperium. Zur Dramaturgie der Sprache bei Harald Mueller. St. Ingbert: Universitätsverlag Röhrig 2005, ISBN 3-86110-393-1
Marjagerio fiardas Danijoje
**Fiardas, fjardas** (šved. *fjärd*) yra įlankos tipas, kuriam būdingi žemi krantai. Fiardų yra Danijoje, Vokietijoje, kiek mažiau Suomijoje, Švedijoje, keli Kanadoje. Vokietijoje fiardai yra vadinami fiordais, nors Vokietijoje nėra fiordo požymių turinčių įlankų.

Fiardų ir fiordų skirtumai
--------------------------

Fiardai nėra fiordai, nors jų išvaizda yra panaši. Pagrindiniai skirtumai:

* fiardo slėnis suformuotas tekančio vandens
* fiardo skerspjūvis yra V formos (skirtingai nuo fiordo, kurio skerspjūvis yra U formos)
* fiardai neturi didelių išsišakojimų;
* fiarduose potvynių metu vanduo nepakyla taip aukštai kaip fiorduose.

Kartais šie du įlankų tipai neišskiriami dėl nustatymo sunkumų.

Fiardų kilmė
------------

Fiardai susidarė per paskutinįjį apledėjimą, kai stačiašlaičius slėnius išplovė ledyno tirpsmo vanduo. Vėliau, kai teritorija nusileido, ją apsėmė jūros vanduo. Fiardų kryptys sutampa su ledyno traukimosi kryptimi.

Uostai
------

Fiardai yra labai gilūs, todėl ties jais yra patogu įkurti uostus. Žemiau pateikiami didžiausi uostamiesčiai įsikūrę prie fiardų:

* Danija Orebro;
* Danija Horsensas;
* Danija Vailė;
* Danija Haderslevas;
* Švedija Kungsbacka;
* Suomija Nykarlebis;
* Suomija Tornijas
* Švedija Sangis;
* Švedija Torė;
* Švedija Hudiksvalis;
* Kanada Houpdeilas.

Šaltiniai
---------

* *R. Šalna, E. Baleišis, R. Baubinas, V. Daugirdas, „Žemė" geografijos vadovėlis 9 klasei, I dalis, 2005 m.*
* --- (2003) Dictionary of Earth Science. 2nd ed. McGrow-Hill

Nuorodos
--------

* About.com
* Labradoro krantų apybraižos
| Žemytės paminklas partizanams |
| --- |
| Paminklas iš vakarų pusės |
| 

Žemytės paminklas partizanamsŽemytės paminklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°10′26″š. pl. 21°18′41″r. ilg.﻿ / ﻿56.173971°š. pl. 21.311369°r. ilg.﻿ / 56.173971; 21.311369Koordinatės: 56°10′26″š. pl. 21°18′41″r. ilg.﻿ / ﻿56.173971°š. pl. 21.311369°r. ilg.﻿ / 56.173971; 21.311369 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Lenkimų seniūnija |
| Aukštis | 3,5 m |
| Plotas | 0,01 ha |
| Naudotas | Pastatytas 2000 m. |

**Žemytės paminklas partizanams** yra vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žemytėje (Lenkimų seniūnija), 0,27 km į šiaurę nuo Žemytės kapinių, 20 m į pietryčius nuo kelio Kretinga–Skuodas, miške.

Paminklas
---------

Memorialinė lentaMemorialinė lenta
Obelisko tipo, plokščios piramidės nukirsta viršūne formos, akmenų mūro, su metaliniu kryželiu. Priekyje įbetonuotas juodo šlifuoto akmens Vyčio kryžius ir statmena stačiakampė memorialinė lenta. Joje iškalinėti ąžuolo lapai, Gedimino stulpai ir užrašas: "Žuvę už Lietuvos laisvę / VADAS / JUSTINAS BAUŽYS / JUOZAS RAIŠUTIS / KAZIMIERAS BUTIS / JUSTINAS BRUŽAS / JUSTINAS RIMKUS / KAZIMIERAS MICKUS / KABALINIENĖ / KAZIMIERA JONUŠAITĖ / KAZIMIERA STRAKŠAITĖ / JUSTINAS STRAKŠIS / AUGUSTAS BAUŽIS / AUGUSTAS VEITAS / VLADAS PLIUŠKIS / LEONAS DAMALIS / VLADAS SĖRUTIS / PRANAS LENKAUSKAS / LENKAUSKAS / LENKAUSKAS / LENKAUSKAITĖ / VALERIJONAS APULSKIS / ANTANAS BARTAŠIUS / BRONIUS BAKŠYS / ADOLFAS BAUŽYS / VYTENIS LIUTKUS / JURGIS LENKAUSKAS / BRONIUS RAMANAUSKAS / JURGIS PUODKALIS / VINCAS ŠMITAS / 1945–1952". Paminklo aukštis 3,5 m, plotis – 1,88 m, storis – 98 cm. 

Teritorijos plotas – 0,01 ha.

Istorija
--------

Paminklas pastatytas 2000 m. Skirtas 1945–1952 m. žuvusių Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto ir Tautvaišos kuopų partizanams atminti.

Šaltiniai
---------


* E. Untulis. Kam pastatytas paminklas prie Lenkimų-Darbėnų kelio? - Klaipėda, 2000, rugpjūčio 12
* V. Viršilas. Melas nėra tiesa, arba Dar kartą apie paminklą Kardo rinktinės partizanams. - Klaipėda, 2000, rugsėjo 9
* Atsiliepiant į straipsnį: „Melas nėra tiesa, arba Dar kartą apie paminklą Kardo rinktinės partizanams" - Žemaitija, 2001, Nr. 1
| **Rytis Šatkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1969 m. balandžio 4 d. (54 metai)Lietuva Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalia |
| Vaikai | Matas, Adelė, Kasparas, Elzė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija |
|  |
| Alma mater | Kauno technologijos universitetas |

**Rytis Šatkauskas** (g. 1969 m. balandžio 4 d. Klaipėdoje) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Klaipėdos 14-ąją vidurinę mokyklą su sustiprinta matematika. 1994 m. baigė Kauno technologijos universiteto (KTU) Radioelektronikos fakultetą ir tapo diplomuotu inžinieriumi. 2001 m. KTU Ekonomikos ir vadybos fakultete baigė vadybos mokslų magistro studijas.

1996 m. įkūrė ir pradėjo vadovauti UAB „Sabelija" Kauno skyriui. 1997–2005 m. UAB „Sabelijos prekyba" Plėtros departamento direktorius. 2007–2013 m. UAB „Sabelijos prekyba" Plėtros departamento direktorius, 2011–2012 m. ėjo AB „Kauno energija" Stebėtojų tarybos pirmininko pareigas, 2011–2012 m. pirmininkavo Kauno m. sav. Ūkio komitetui, Kauno m. trišalei tarybai. 2013–2014 m. užėmė Žemės ūkio ministerijos viceministro pareigas, priklausė privatizavimo komisijai. Nuo 2014 m. UAB „Sabelijos prekyba" direktorius.

2003 m. aktyviai dalyvavo kuriant Darbo partiją, partijos Informacinės visuomenės plėtros komiteto pirmininkas. 2006 m. kelias dienas Seimo narys, mandato atsisakė. 2007–2011 m. ir 2011–2013 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

Žmona Dalia, vaikai Matas, Adelė, Kasparas ir Elzė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *ŠATKAUSKAS RYTIS*[neveikianti nuoroda]. Kas yra kas Lietuvoje 20/21. Nuoroda tikrinta 2022-06-13.
2. 1 2 3  *ŠATKAUSKAS RYTIS* Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2022-06-13.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-07 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2011-02-23 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie automobilį, gamintą nuo 1957 iki 1975 m. Apie automobilį, gaminamą nuo 2007 m. skaitykite straipsnyje Fiat 500 (2007).*

|  |
| --- |
| Fiat 500 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Fiat |
| Metai | 1957–1975 |
| Gamykla | Turinas,Dezijus,Termini Imereze |
| Dizaineris (-iai) | Dante Giacosa |
| Chronologija |
| Prieš tai | Fiat 500 "Topolino" |
| Po to | Fiat 126 |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Miesto automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų sedanas3 durų universalas3 durų panel venas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 479 cc I2499 cc I2594 cc I2 |
| Transmisija (-os) | 4 pavarų mechaninė |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |

**Fiat 500** – miesto automobilis, nuo 1957 iki 1975 m. gamintas Italijos kompanijos „Fiat". Iš viso buvo pagaminti 3 893 294 šio modelio vienetai.

Pradėtas gaminti 1957 m. liepą kaip Nuova 500 (naujasis 500), jis tapo pigiu ir praktišku miesto automobiliu. Jo ilgis siekė tik 2,97 m, buvo varomas 479 cm³ dviejų cilindrų oru aušinamu varikliu. Fiat 500 laikomas vienu pirmųjų miesto automobilių pasaulyje.

2007 m. minint 50 metų Fiat 500 jubiliejų, kompanija išleido visiškai atnaujintą Fiat 500, stilistiškai panašų į senąjį, tačiau didesnį ir sunkesnį, varomą priekyje esančiu varikliu ir varomą priekiniais ratais.

Istorija
--------

### Nuova (1957–1960)

Pirmasis Fiat Nuova 500 turėjo 2 cilindrų 479 cm³ variklį, išvystantį vos 13 AG. Šis modelis yra vienas iš trijų Fiat 500, turinčių atvirkščiai pritaisytas duris. Šis modelis buvo išleistas ir sportine versija, turinčia galingesnį 499,5 cm³ variklį.

### D (1960–1965)

1960 m. buvo išleista nauja modelio versija D. Jis turėjo du svarbiausius skirtumus nuo ankstesnio modelio – galingesnį variklį (499 cm³, 17 AG) bei naują stogą, kuris galėjo būti nuleidžiamas.

### K arba Giardiniera (1960–1975)

K modelis tapo ilgiausiai gamintu Fiat 500 – jis turėjo universalo kėbulą. Jo stogas taip pat atsidarydavo iki pat automobilio galo. 1966 m. šio modelio gamyba buvo perkelta į Dezijų, o modelis buvo žymėtas Fiat filialo Autobianchi vardu.

### F arba Berlina (1965–1973)

Nuo 1965 iki 1969 m. F versija buvo žymima taip pat kaip D, tik turėjo vieną skirtumą – naujesnės versijos durys buvo tvirtinamos priekyje. Iki 1972 m. F versija buvo gaminama kartu su Lusso versija, kuri buvo pigesnė standartinės versijos alternatyva.

### L arba Lusso (1968–1972)

Lusso versija tapo žymiu Fiat 500 modelio vidaus dizaino atnaujinimu – jis tapo šiuolaikiškesnis ir patogesnis.

### R arba Rinnovata (1972–1975)

Paskutinė Fiat 500 modelio versija buvo R – ji turėjo galingesnį 594 cm³ variklį, kurį sukūrė Abarth kompanija. Variklis išvystydavo 23 AG. Šis modelis buvo gaminamas iki 1975 m. nepaisant to, kad jo įpėdinis Fiat 126 jau buvo gaminamas 2 metus.

Naujasis Fiat 126 niekad nepasiekė 500 versijos populiarumo Italijoje, tačiau labai išpopuliarėjo Rytų bloko šalyse, kuriose 126 modelis buvo giriamas už mechaninį patvarumą ir kuro taupymą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fifty years since the launch of the Fiat 500 (Part II) Archyvuota kopija 2014-12-05 iš Wayback Machine projekto.
| Kamičių pilkapynas |
| --- |
| Vienas iš Kamičių pilkapyno pilkapių |
| 

Kamičių pilkapynasKamičių pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°15′11″š. pl. 25°00′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.253°š. pl. 25.006°r. ilg.﻿ / 54.253; 25.006Koordinatės: 54°15′11″š. pl. 25°00′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.253°š. pl. 25.006°r. ilg.﻿ / 54.253; 25.006 |

 |
| Vieta | Šalčininkų rajonas |
| Seniūnija | Dainavos seniūnija |
| Plotas | 7336 m² |
| Žvalgytas | 2020 m. |
| Registro Nr. | 47186 |

**Kamičių pilkapynas** – senovės laidojimo vieta pietryčių Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 3 km į pietvakarius nuo Pabarės, 2 km į rytus nuo Šalčininkų. Yra Kamičių miške, tarp Kamičių ir Pulstakų kaimų, 50 m nuo kelio  **3906**  Vėžionys–Dainava–Pabarė–Butrimonys .

Rasta 15 sampilų – 5–9 m skersmens, 0,3–1,2 m aukščio. Sampiluose pastebimi vainikų akmenys; akmenys užslinkę, apsamanoję.

Apie pilkapius pranešė Onutė Grigaitė. 2020 m. pilkapyną žvalgė archeologai Vykintas Vaitkevičius ir Arūnas Strazdas. 2022 m. įregistruotas į kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 47186 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Informacija apie Kamičių pilkapyną (Kamičių k. Dainavos sen. Šalčininkų r.)
| Brod Pikas |
| --- |
| Brod Pikas nuo Konkordijos |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** |  Pakistanas,  Kinija |
| **Aukščiausias taškas** | 8051 m |
| **Koordinatės** | 35°48′39″ š. pl. 76°34′06″ r. ilg.﻿ / ﻿35.81083°š. pl. 76.56833°r. ilg.﻿ / 35.81083; 76.56833Koordinatės: 35°48′39″ š. pl. 76°34′06″ r. ilg.﻿ / ﻿35.81083°š. pl. 76.56833°r. ilg.﻿ / 35.81083; 76.56833 |
| **Kalnodara** | alpinė |

**Brod Pikas** (angl. *Broad Peak*) – Karakorumo kalnų viršūnė Gašerbrumo masyve, ties Pakistano ir Kinijos siena, 8 km nuo K2 kalno. Aukštis – 8051 m (12-as pagal aukštį kalnas pasaulyje).

Pradžioje kalnas pavadintas **K3**, kadangi neturėjo vietinio pavadinimo. Taip pat kartais vartojamas pavadinimo „Broad Pikas" vertimas į baltų kalbą **Faičan Kangri** (ཨིྰན་ཨངརི).

Į Brod Piką 1957 m. pirmieji įkopė Fritz Wintersteller, Marcus Schmuck, Kurt Diemberger ir Hermann Buhl (Austrijos/Vokietijos ekspedicija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Brod Pikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
Paskutiniai pajagvai
**Pajagvai** – gvajkurų gentis, gyvenusi Šiauriniame Čiake, į vakarus nuo Paragvajaus upės, nuo Pantanalio šiaurėje iki dabartinės Čiako provincijos pietuose. Pajagvai kalbėjo gvajkurų šeimai priklausančia pajagvų kalba (kartais laikoma gvajkurų kalbos dialektu).

Tai buvo klajokliai, besivertę medžiokle ir žvejyba, su savo kanojomis dominavę Paragvajaus upėje. Kariavo su dešiniajame krante gyvenusiais gvaraniais, vogdavo jų derlių. 1537 m. su pajagvais ties Kandelarija susidūrė ispanų keliautojas Juan de Ayolas, kitais metais buvo jų nužudytas, kuomet grįžo iš savo ekspedicijos po Gran Čiaką. Įkūrus Asunsjoną puldinėdavo ispanų laivus.

1719 m. pajagvų gentys *sarigués, cadigué, kadigué* sudarė sąjungą su kitais gvajkurais ir užpuolė portugalų teritorijas Pantanalyje. *Tacumbú* gentis 1750 m. sudarė taiką su gubernatoriumi Rafael de la Moneda.

Mirusius laidojo Paragvajaus upės salose.

Manoma, kad nuo pajagvų kilo Paragvajaus upės, o vėliau ir valstybės pavadinimas, kadangi *Payaguá-y* gvaranių kalba reiškia „pajagvų upė".

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 55°31′48″ š. pl. 25°6′31″ r. ilg.﻿ / ﻿55.53000°š. pl. 25.10861°r. ilg.﻿ / 55.53000; 25.10861


| Anykščių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Anykščių rajonas) |
| Plotas | 0,216 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,65 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,2 m |
| Įteka | Šventoji, Šiekštupys, Elmė, Piestupys, Anykšta, Valaukis, bevardis upelis |
| Išteka | Šventoji |

**Anykščių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių miesto centrinėje ir šiaurinėje dalyse. Sudarytas užtvenkus Šventosios upę (Neries intakas) 88,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus - 3,2 km, plotis - iki 0,1 km. Altitudė 67,5 m. Tvenkinys siauras ir ilgas, beveik neišsiliejantis iš upės vagos. Krantai vietomis aukšti, daugiausia apaugę medžiais ir miškeliais, šiaurvakarinėje pakrantėje stūkso Pavarės (Lagedžių) miškas. Vidurinę tvenkinio dalį skersai kerta siaurasis geležinkelis (Anykščių geležinkelio tiltas). Šiauriniame tvenkinio gale įsikūręs Šeimyniškėlių kaimas. Yra įrengtas žuvitakis.

Tvenkinys įrengtas 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Paišači पैशाची |
| Kalbama | šiaurės Indija |
| Kalbančiųjų skaičius | mirusi |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | indoeuropiečių 0indoiranėnų 
00indoarijų 000**paišači** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | - |

**Paišači** (पैशाची = *Paiśācī*) – prakritas (senovės Indijos šnekamoji kalba), priklausanti indoarijų kalbų grupei. Tiesa, jis greičiausiai buvęs literatūrine priemone, o ne šnekamąja to meto kalba.

Šios kalbos pavadinimas kildinamas nuo pišačų – šmėklų, vaiduoklių – todėl paišači reiškia „mirusiųjų, vaiduoklių" arba „mirusi kalba". Manoma, kad tai buvo kadaise plačiai paplitusi kalba, bet vėliau tapusi archajybe ir panaudota kaip literatūrinė priemonė.

Paišači sąvoka glaudžiai susijusi su pali kalba – Magadhos krašte iš magadhi prakrito sudaryta kalba, kurią pradžioje vartojo sthaviravados atšakos budistai. Pali (sinonimiškai vadinama paišači) kalba parašyti seniausi kavjos kūriniai (V–II a. pr. m. e.), sudarantys sthaviravados agamų korpusą. IV–I a. pr. m. e. paišači paplito po Dekaną ir ten pradėta vadinti ***maharaštri*** (tačiau nuo II a. paplitęs maharaštri prakritas jau gerokai skiriasi nuo paišači). Tiesa, manoma, kad paišači (kaip maharaštri) tebebuvo ilgą laiką vartojama Satavahanų dinastijoje. Literatūroje panaudota senoji (artima pali) paišači atmaina laikoma ***archajine paišači*** (t. y. darant skirtį nuo maharaštri).

Vienintelis žinomas kavjos kūrinys archajine paišači kalba buvo Gunadhjos *Bṛhatkathā*. Jis originalu neišliko, šiuos laikus pasiekė tik nuotrupos, išverstos į sanskritą ar kitus prakritus. Tiesa, Ratnašrydžniana (X a.) mini kitą paišači romaną, *Ratnaprabhā*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Brizantiškumas** (angl. *brisance*; rus. *Бризантность*; iš pranc. *briser* 'skaldyti, trupinti') – sprogstamosios medžiagos (SM) savybė sprogimo metu pasiekti maksimalų sprogimo dujų slėgį ir trupinti aplinką, kurioje vyksta sprogimas.

Brizantiškumas yra praktiškai svarbus, nes rodo sprogimo, kai šis skaldo iš vidaus artilerijos sviedinio, aviacinės bombos, granatos ir pan. korpusą, efektyvumą. *Brizantine sprogstamąja medžiaga* vadinama tokia SM, kuriai sprogstant taip greitai pasiekiamas dujų slėgio maksimumas, kad susidaro smūginė banga. Skaldoma supanti ar viršgarsinės detonacijos bangos paliesta medžiaga. Tad brizantiškumas yra sprogstamosios medžiagos trupinančiosios gebos išraiška, kuri nebūtinai tiesiogiai koreliuoja su maksimaliai galimu atlikti darbu.

Brizantiškumas priklauso nuo SM sudėties, tankio, susmulkinimo laipsnio. Paprastai brizantiškumas didėja didėjant SM tankiui ir detonacijos greičiui.

Brizantiškumo matavimas
-----------------------

Brizantiškumas matuojamas keliais būdais.

### *Guess* testas

Vienas paprasčiausių ir populiariausių metodų yra Guess’o testas. Testo metu susprogdinamas 50 g užtaisas, padėtas ant švininio cilindro. Po sprogimo matuojama, kiek sumažėjo to cilindro aukštis. Skirtumas tarp vidutinių cilindro aukščių prieš sprogimą ir po jo laikomas sprogstamosios medžiagos brizantiškumo matu. Brizantiškumas tradiciškai matuojamas milimetrais.

##### Kai kurių SM brizantiškumas

* Trotilas (TNT) – 16,5 mm
* uolinis amonitas Nr.1, presuotas – 22 mm
* amonitas Nr. 6ŽV – 14-17 mm
* amonalas – 16 mm
* heksogenas – 24 mm (netiesioginis įvertinimas, nes sprogimo metu švininis cilindras suskyla).

### Varinio krešerio testas

SM su labai dideliu detonacijos greičiu ir mažu ribiniu detonavimo skersmeniu brizantiškumą matuoti naudojant švininį cilindrą nepavyksta, nes cilindras suskyla.
  
Tokiais atvejais gali būti naudojamas varinio cilindro (krešerio) suspaudimo testas.

##### Kai kurių SM brizantiškumas varinio krešerio teste

Kelių SM brizantiškumas pagal varinio krešerio suspaudimo testą:

* flegmatizuotas heksogenas – 4,01-4,2 mm
* heksogenas, kurio tankis 1,75 g/cm³ – 4,8 mm
* oktogenas, kurio tankis 1,83 g/cm³ – 5,4 mm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Garstyčios sėklos (v.k.)  
Grūstos garstyčios sėklos (v.d.)  
Keturios garstyčių rūšys:  
Angliškos garstyčios – spalvą suteikia ciberžolė (c.k.)  
Bavariškos garstyčios saldžios (c.d.)  
Dižono garsyčios (a.k.)  
Prancūziškos garstyčios, pagamintos iš sveikų juodosios garstyčios sėklų (a.d.)
**Garstyčios** – koncentruoto skonio maisto produktas kryžmažiedžių šeimos baltosios garstyčios augalo sėklų pagrindu, pagamintas naudoti kaip prieskonis ar papildyti padažams, suteikiantis specifinį kvapą ir aštriai aitrų skonį.  

Garstyčioms specifinį aštriai aitrų skonį suteikia trigliukozidai − sinigrinas (juodosiose ir sarepto garstyčiose) bei sinalbinas (baltosiose garstyčiose).

Iš garstyčios sėklų spaudžiamas aliejus. Garstyčios sėklose jo būna 23−47 %.  

Iš sumaltų garstyčios sėklų išspaudų gaminami garstyčių milteliai, kurie ir panaudojami garstyčioms paruošti.

Geros kokybės garstyčios yra geltonos spalvos (leidžiamas rudas atspalvis), vienodos tepamos konsistencijos.

Garstyčios kulinarijoje
-----------------------

Tai vienas seniausių prieskonių, Kinijoje žinomas 3000 metų.

Kulinarijoje garstyčios naudojamos kaip prieskonis įvairiems mėsos valgiams, užkandžiams, padažams. Suteikia specifinį aštriai aitrų skonį, padidina virškinimo sulčių išsiskyrimą, pagerina virškinimą. Jų dedama ruošiant įvairius padažus ir pagardus. Garstyčias rekomenduojama dėti baigiant ruošti ar į jau paruoštus patiekalus bei padažus, nes verdant ar kepant jos praranda skonio savybes.

Garstyčios kartais naudojamos ir kaip pigus padažo pakaitalas, skonį suteikiantis ar pakeičiantis produktas įvairiems riebiems ar greito paruošimo patiekalams.

Garstyčias rekomenduojama laikyti tamsioje ir vėsioje vietoje. Nuo saulės šviesos ir aukštos temperatūros jos praranda savo savybes, tampa nebetinkamos vartoti.

Garstyčios medicinoje
---------------------

Medicinoje vartojamas garstyčių trauklapis. Tai popieriaus lapelis, apteptas lygiu garstyčių miltelių sluoksniu. Trauklapį reikia suvilgyti šiltu vandeniu ir uždėti tiesiai ant odos arba, jei oda labai jautri, per popieriaus lapą, marlės ar kitokio audeklo sluoksnį. Garstyčių trauklapį reikia laikyti tol, kol oda parausta − apie 5−10 min. Trauklapį nuėmus, reikia šiltu vandeniu nuplauti nuo odos garstyčių liekanas, atsargiai nušluostyti, o smarkiai paraudusią odą rekomenduojama patepti vazelinu.

Sergant viršutinių kvėpavimo takų uždegimu, trauklapiai dedami ant krūtinės ir blauzdų. Sergant bronchitu − ant vienos arba abiejų krūtinės pusių, hipertonija − ant sprando ir t. t.  

Sergant odos ligomis, garstyčių trauklapiai netinka.

Garstyčios skalbimui
--------------------

Dažniausiai garstyčios naudojamos skalbiant vilnonius blunkančius drabužius, rečiau − medvilninius ir šilkinius.  

8−10 l vandens naudojama 100−150 g garstyčių miltelių. Garstyčios ištrinamos su trupučiu vandens, tuomet atskiedžiamos karštu vandeniu. Skystį išmaišius, leidžiama nusistovėti, paskui perpilama į indą su šiltu (40−45 °C) vandeniu ir skalbiama.
Brodvėjaus bokštas.
Vaizdas į įėjimo pusę.
**Brodvėjaus bokštas** – pastatas imituojantis pilį (ang. terminas *folly*) stovintis ant Brodvėjaus kalvos, šalia kelio A44 tarp Evešamo ir Moretono, 1,6 km į pietryčius nuo Brodvėjaus kaimo, Vorčesteršire, Anglijoje. Brodvėjaus kalva, antra pagal aukštį kalva Kostvolde po Klevio kalvos. Bokštas yra 312 metrų virš jūros lygio, skaičiuojant nuo pamato. Paties bokšto aukštis 17 metrų. Gražiu oru nuo bokšto viršaus galima matyti trylika Anglijos grafysčių nuo Severno slėnio iki Velso kalnų. Šiandienai tai mėgstama turistų vieta, bokšte dažnai vyksta įvairios parodos .

Bokštą, panašų į pilį suprojektavo Džeimsas Vyatas (James Wyatt) 1794  metais ledi Koventri (Lady Coventry) užsakymu. Statyba baigta 1799 metais. Bokštas pastatytas ant "švyturio" kalvos, kur švyturiai buvo uždegami specialiais atvejais. Ledi Koventri, sužinojusi, kad švyturys ant šios kalvos gali būti matomas iš jos namų Vorčesteršire - apytiksliai už 35 km - finansavo dekoratyvinės pilies stytybas, kad tuo įsitikintų. Bokštas išties puikiai matomas.

Metų bėgyje, bokštas tarnavo kaip spaustuvė serui Tomui Filipsui (Sir Thomas Phillipps) ir buvo kaimietišku prieglobsčiu tokiems visuomenės veikėjams kaip Viljamas Moris (William Morris).
Bokštas yra prie Kostvoldo kelio; jį lengva pasiekti važiuojant šiuo keliu nuo A44 kelio ar pėščiomis pakylant nuo Brodvėjaus kaimo.

Netoli bokšto yra paminklas Antrojo Pasaulinio karo bombonešiui, kuris čionai sudužo treniruočių skrydžio metu.

Šaltiniai ir išnašos
--------------------

Paminklas sudužusiam bombonešiui.

1. 1 2  Broadway Tower Country Park Archyvuota kopija 2008-01-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Noted from
3. ↑  Croome Court, noted by Howard Colvin, *A Biographical Dictionary of British Architects 1600-1840*, 3rd ed. (Yale University Press) 1995.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brodvėjaus bokštas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Brizgelislenk. *Bryzgiel* |
| --- |
| *Vygrių ežero vaizdas iš Brizgelio observatorijos bokšto* |
|  |
| 

BrizgelisBrizgelis

54°00′00″ š. pl. 23°05′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.00000°š. pl. 23.08333°r. ilg.﻿ / 54.00000; 23.08333﻿ (Brizgelis)Koordinatės: 54°00′00″ š. pl. 23°05′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.00000°š. pl. 23.08333°r. ilg.﻿ / 54.00000; 23.08333﻿ (Brizgelis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Augustavo apskritis |
| **Valsčius** | Naujinės valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 110  |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 16-304 |
|  **Vikiteka** | Brizgelis |

**Brizgelis** (lenk. *Bryzgiel*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Naujinės valsčiuje, Augustavo apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 10 km į šiaurės rytus nuo Naujinės, 19 km į šiaurės rytus nuo Augustavo ir 99 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Kaimas yra pietiniame Vygrių ežero krante.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimą XVIII a. pradžioje įkūrė Vygrių vienuoliai atsiskyrėliai, kurie čia vertėsi žvejyba. 1740 m. kaimas buvo įtrauktas į mokesčius mokančių kaimų sąrašus. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Per Antrąjį pasaulinį karą dauguma kaimo pastatų sudegė. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs iš Tabalio kilusios *Bryzglów* šeimos pavardės. Pats žodis *Bryzgać*, išvertus iš lenkų kalbos reiškia – „taškyti, šlakstyti".

Turizmas
--------

Kaimo apylinkėse yra kaimo turizmo sodybų ir observatorijos bokštas, iš kurio atsiveria *Ordów Wigry*, *Ostrów* ir *Krowa* salų vaizdas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aprašymas apie kaimą I (lenk.) Archyvuota kopija 2011-02-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Aprašymas apie kaimą II (lenk.) Archyvuota kopija 2011-04-27 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNaujinės valsčiaus gyvenvietės |
| --- |
|  |
| 
Atenai • Barščova Gura • Blizna • Brizgelis • Bušnica • Cisuvekas • Danovskiai • Jurizdika • Juzefovas • Kopanica • Krušnikas • Mankynė • Naujinė • Nove Gatnė • Olšanka • Osinska Būda • Pijavne Polskiai • Pijavne Velkiai • Podkruluvekas • Podnovinka • Povalai • Sokolnė • Stare Gatnė • Strenkovizna • Ščeberka • Ščebra • Ščepkai • Tabalis • Valnė • Zakontai  |  |

 |
Belzebubas – Ekrono dievas
**Belzebubas** (arba ***Belzebulas***; hebr. ‏בעל זבוב‏‎) – dievybė, kuri buvo garbininima Palestinoje, Ekrono mieste, arba krikščionių mitologijoje demoniškos būtybės vaizdinys. Senesniuose tekstuose Belzebubas buvo tapinamas su Baalu, tačiau žydų tekstuose simbolizavo velnią. *Ba'al Zebûb* hebrajų kalboje reikštų 'Zebubo viešpats' arba 'Musių viešpats', tačiau Zebuvo vietovė nežinoma. Kitas žodis – *Zebûb* – vartojamas musėms vadinti arba veiksmažodžiui *skraidyti, skristi*. Taip pat hebrajai Belzebubo dievo reikšmę sumenkina iki musės, kuriai svarbiausias maistas mėšlas. Bendrai Belzebubas simbolizuoja piktąsias dvasias ar jų išvarymą.

Belzebubo vardą išgalvojo žydai, norėdami sumenkinti svarbiausią vietinę Kanaano žemės dievybę. Iš tikrųjų ligi tol hetitų dievas buvo vadinamas Baalzebubu (*Baal* – viešpats, valdovas + *zebub* – kunigaikštis). Apgalvotai pakeisdami antrąjį balsį (aa -> ee) žydai „Dievų kunigaikštį" pavertė „Musių viešpačiu".

Evangelijoje yra pasakojama, kad fariziejai ir raštų aiškintojai vadinę Jėzų Kristų Belzebubu arba tvirtinę, kad jis „Belzebubo galia" išvaro piktąsias dvasias (Mt 10:25; 12:24; Lk 11:15-19). Tačiau Kristus jiems atkirto: jei aš išvarau „Belzebubo galia", tai kokia galia piktąsias dvasias „išvarinėjo" jūsų mokytojai.

Išnašos
-------

1. ↑  Gintaras Beresnevičius. Religijų istorijos metmenys. // Vilnius, „Aidai", 1997. 92 p.
2. ↑  „Mitologijos enciklopedija: 2 tomas", Vaga, Vilnius, 1999
Bandomoji lenta su užbaigta schema
**Bandomoji plokštė** (angl. *breadboard*) – daugkartinio naudojimo įtaisas, kuriuo galima surinkti įvairiaus sudėtingumo bandomuosius įtaisus (netgi veikiančius procesorių modelius).

Šiuolaikinė bandomoji montažinė plokštė susideda iš daug skylučių turinčio plastikinio bloko ir kiekvienai skylutei įrengtų bronzinių spyruoklinių kontaktų. Skylutės išdėstytos taip, jog galima įstatyti įprastiniam (ne paviršiniam) montavimui skirtas mikroschemas, likusius schemos elementus bei jungiančius laidus. Skylutės tarpusavyje jau sujungtos kaip parodyta iliustracijoje.

Kalbama, jog bandomoji 1970 m. pasirodžiusios fotokameros *Polaroid SX-70* elektronikos versija buvo surinkta ant 4 pėdų pločio ir aštuonių pėdų ilgio prototipavimo plokštės ir buvo visiškai veikianti. Projektas buvo toks slaptas, jog montuojantys inžinieriai nežinojo kuriamos schemos paskirties. Vėliau ši elektronika buvo perkelta į specializuotą integrinę mikroschemą.

Plokštės vidinių jungčių schema

Privalumai
----------

* Nereikia lituoti, todėl mažiau kenčia detalės. Be to, tokią metodiką saugiau taikyti vaikų mokymui.
* Visus komponentus lengva panaudoti pakartotinai.
* Galima surinkti ir gana sudėtingas schemas.
* Galima modeliuoti ir tokias schemas, kurioms nesukurti pakankamai tikslūs matematinai modeliai (privalumas palyginus su matematiniu modeliavimu nerenkant schemų).

Trūkumai
--------

* Dėl didelės elektrinės talpos schemų veikimo dažnis apribotas maždaug 10 MHz.
* Konstrukcija neatspari smūgiams ir vibracijai (netinka, pavyzdžiui, montuoti į judantį modelį).
* Konstrukcija užima gana daug vietos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bandomosios plokštės patentas <



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bandomoji lenta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  


|  |  |
| --- | --- |
| **Elektronikos montavimo būdai** |  |
| Kabantis montažas  |
Nulinė plokštė |
Bandomoji lenta |
Spausdinta schema |
Malkų metodas |
Vielos vyniojimas |
Skylinis montavimas |
Paviršinis montavimas  |
|  |
| --- |
|  |
| Skulptūros nugara |
|  |

|  |
| --- |
|  |
| Skulptūra iš priekio |
|  |

**Belvederio torsas** – marmurinės antikinės skulptūros liekanos, esančios Vatikano muziejuose. Skulptūra, spėjama, vaizdavo kurį nors antikinį dievą ar mitologinį herojų. Iš jos teliko torso dalis ir viršutinės kojų dalys.

Apie skulptūrą
--------------

„Belvederio torsas" buvo rastas XV a. pradžioje Romos Campo dei Fiori aikštėje, netoli Karakalos pirčių komplekso. Priklausė Romos Kolonų giminei ir buvo daugiausia laikomos giminės rūmuose Romoje. Popiežius Klemensas VII įsigijo statulą savo kolekcijai apie 1530 m. Ant statulos yra autografas, kuris nurodo, kad jos autorius yra Apolonijus, Nestoro sūnus, atėnietis (apie kurį nežinoma nieko). Statula datuojama 1 a. pr. m. e. Tikriausiai sukurta Graikijoje. Buvo manoma, kad ji yra originali, tačiau dabar linkstama manyti, kad Apolonijus kopijavo ją nuo dar senesnės, II a. pr. m. e. sukurtos bronzinės statulos.

Statulos liekanos vaizduoja galingą vyro nuogą figūra, ties klubais prisidengusia panteros kailiu. Yra daug spėlionių, kas joje vaizduojama. Herkulis, Dionisas, Ajaksas, Polifemas, Prometėjas − tik keletas siūlomų variantų. Apie 1500 m. į skulptūrą dėmesį atkreipė renesanso menininkai. Ypač ja žavėjosi Mikelandželas. Skulptūros įtaką galima įžvelgti Siksto koplyčios lubų freskų figūrose ir ypač pagarsėjusioje „Paskutiniojo teismo" Šv. Baltramiejaus figūroje. Anot legendos, popiežius Julijus II esą pasiūlė Mikelandželui kaip nors restauruoti statulą, atstatyti. Mikelandželas į tai atsakė, kad statula yra tokia graži, kad bet koks įsikišimas ją tik sugadintų. Vėliau statulą studijavo sekančios manieristų ir baroko menininkų kartos. „Belvederio torsas" tapo viena žymiausių antikinių skulptūrų, tik jos šlovė buvo labiau akademiniuose ir menininkų sluoksniuose, nei tarp plačiosios publikos. 1798-1815 m. laikotarpiu statula buvo pagrobta Napoleono ir eksponuojama Luvre.

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Belvederio torsas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Belvederio Apolonas
* Laokoonas ir jo sūnūs
* Mirštantis galas

Nuorodos
--------

* Vatikano muziejai
* Encyclopaedia Britannica
* Oxford Reference
* l'Enciclopedia Italia
* romaexperience.com Archyvuota kopija 2013-12-07 iš Wayback Machine projekto.
| *Ben* |
| --- |
|  |
| Michael Jackson studijinis albumas |
| Išleistas | 1972 m. rugpjūčio 4 d. |
| Įrašytas | 1971-1972 |
| Žanras | RitmenbliuzasJazzSoul |
| Trukmė | 31:31 |
| Įrašų kompanija | Motown |
| Prodiuseris | Hal Davis |
| Apžvalgos |
| * Allmusic nuor.
* Rolling Stone  nuor.
 |
| Michael Jackson chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Got to Be There" (1972) |  | „Music and Me" (1973) |

 |

**Ben** – antrasis amerikiečių dainininko Michaelo Jacksono studijinis albumas. Jis buvo išleistas 1972 m. rugpjūčio 4 d. Pavadinimas albumui buvo duotas nuo paties pirmojo M. Jacksono singlo numeris 1 JAV reitinguose „Ben".

Dainų sąrašas
-------------

(numeris, daina, prodiuseriai, trukmė)

  
1. „Ben" Don Black, Walter Scharf 2:44
  
2. „The Greatest Show on Earth" Mel Larson, Jerry Marcellino 2:48
  
3. „People Make the World Go Round" Thom Bell, Linda Creed 3:15
  
4. „We’ve Got a Good Thing Going" The Corporation [Alphonso Mizell, Berry Gordy Jr. Deke Richards, Freddie Perren] 2:59
  
5. „Everybody’s Somebody’s Fool" Gladys Hampton, Regina Adams, Ace Adams 2:59
  
6. „My Girl" Smokey Robinson, Ronald White 3:08
  
7. „What Goes Around Comes Around" Allen Levinsky, Arthur Stokes, Dana Meyers, Floyd Weatherspoon 3:33
  
8. „In Our Small Way" Bea Verdi, Christine Yarian 3:39
  
9. „Shoo-Be-Doo-Be-Doo-Da-Day" Sylvia Moy, Henry Cosby, Stevie Wonder 3:21
  
10. „You Can Cry on My Shoulder" Berry Gordy 2:39
| Mainas |
| --- |
| Mainas prie Miulheimo Mainas prie Miulheimo |
| **Ilgis** | 524 km |
| **Baseino plotas** | 27 200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 170 m³/s |
| **Ištakos** | Aukštutinė Frankonija |
| **Žiotys** | Reinas |
| **Šalys** | Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Mainas |

**Mainas** (vok. *Main*) – upė vakarinėje Vokietijos dalyje; dešinysis ir vienas svarbiausių Reino intakų. Prasideda šiaurinėje Bavarijos dalyje, Aukštutinės Frankonijos regione, susiliejus Baltajam Mainui ir Raudonajam Mainui netoli Kulmbacho. Teka daugiausia vakarų kryptimi, kalvotomis lygumomis ir vidutinkalniais. Prateka Bavarijos, Badeno-Viurtembergo ir Heseno žemes. Įteka į Reiną ties Maincu.

Didžiausi intakai: Frankonijos Zalė, Kincigas, Nida (dešinieji), Regnicas, Tauberis (kairieji). Upė laivuojama nuo pat aukštupio, laivybiniu Reino-Maino-Dunojaus kanalu sujungta su Dunojumi. Prie Maino įsikūrę miestai: Lichtenfelsas, Švainfurtas, Kicingenas, Viurcburgas, Ašafenburgas, Hanau, Ofenbachas prie Maino, Frankfurtas, Riuselhaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 265