recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia.*
Koordinatės: 54°22′33″š. pl. 25°29′55″r. ilg.﻿ / ﻿54.3758°š. pl. 25.4986°r. ilg.﻿ / 54.3758; 25.4986

|  Akmenynės šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Šalčininkų |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Akmenynė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1928 m. |

**Akmenynės šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Akmenynės kaime, 11 km į šiaurės rytus nuo Šalčininkų, prie Šalčininkų-Turgelių kelio. Pamaldos laikomos tik lenkų kalba. Priklauso Turgelių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai.

Istorija
--------

Turgelių bažnyčios vizitacijoje 1830 m. minima unitų bažnyčia su kunigu. 1928 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1945 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu, 2 žemomis zakristijomis. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Akmenynės šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°21′28″š. pl. 26°18′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.357777°š. pl. 26.30991°r. ilg.﻿ / 55.357777; 26.30991

|  Vasiulių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vasiuliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. vid. |

**Vasiulių koplyčia** – kapinių koplyčia Vasiuliuose, Ignalinos rajone, 1 km nuo Naujojo Daugėliškio, Šv. Joakimo ir Onos parapijoje.

Koplyčia pastatyta XIX a. viduryje, 1806 m. Stovi veikiančių kapinių kalnelyje, apsuptame laukų, šalia kelio  **112**  Ignalina–Didžiasalis . Medinė, stačiakampio plano, priekiniu fasadu atsukta į šiaurės rytus (į Vasiulių pusę). Prastos būklės skardinį stogą (2017 m. duomenimis) vainikuoja išlikęs senas kryžius.

Šiuo metu koplyčia atstatyta išlaikant senąsias formas ir tūrį. Viduje įrengtas altorius.

Galerija
--------

* Koplyčia stūkso kapų apsuptyjeKoplyčia stūkso kapų apsuptyje
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* InterjerasInterjeras

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vasiulių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Naujojo Daugėliškio Šv. Joakimo ir Onos parapija *vilnensis.lt* Archyvuota kopija 2022-05-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ignalinos rajonas. Vasiuliai *sakralas.lt* Archyvuota kopija 2016-10-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Samo valstybė** – seniausia žinoma slavų valstybė. Gyvavo 623–658 m. Moravijoje, Čekijoje, Lužicoje ir Panonijoje.

Paskutiniais VI a. dešimtmečiais slavai, gyvenę Panonijos lygumoje ir aplink, pateko Avarų chanato priklausomybėn. Į daugybę genčių susiskaldę slavai negalėjo pasipriešinti avarams, kol tie buvo Bizantijos sąjungininkai. Tačiau, kai avarai pradėjo išpuolius prieš Bizantiją, Bizantijos imperatoriai tapo slavų sąjungininkais. VII a. trečiojo dešimtmečio viduryje kilo slavų sukilimas prieš avarus, kurį inspiravo Bizantija. Tuo metu pasižymėjo frankų pirklys Samo (arba Samonas). Iš avarų išsilaisvinę slavai paskelbė jį savo valdovu. Samo iš susiskaldžiusių genčių, besiremiančių primityviomis politinės organizacijos formomis (karinė demokratija) ėmė kurti gentis sujungusią valstybę.

|  |
| --- |
| **Čekijos istorija** |
| Germanija (bojai) |
| Markomanai, Kvadai |
| Samo valstybė > Didžioji Moravija |
| Bohemijos kunigaikštystė (Pšemislai) |
| Bohemijos karalystė, Moravija |
| Husitų karai |
| Liuksemburgai > Jogailaičiai |
| Habsburgai |
| *Austrijos imperija* > *Austrija-Vengrija* |
| Čekoslovakija: |
| Pirmoji, Antroji, Trečioji, Socialistinė |
| Čekija |
| **Istoriniai regionai** |
| Bohemija, Moravija, Silezija |

Samo valstybės centras buvo Moravija, tačiau valstybės sienos 623-658 m. buvo labai išplėstos, pietuose siekė Austriją, šiaurėje – Šprė upę, rytuose vidurio Oderį, o vakaruose Zalę. 629–639 m. slavų valstybė kariavo su frankų karaliumi Dagobertu I ir dukart atrėmė jo žygius, 631 m. vyko Vogastisburgo mūšis. Po Samo mirties 658 m. valstybė iširo ir vėl sugrįžo avarų priklausomybėn.

Apie pirmosios slavų valstybės susidarymą ir jos karus su Dagobertu I pasakojama Fredegaro kronikoje, parašytoje apie 660 m. anoniminio frankų kronikininko.
| **Čoi Kjūha최규하 / 崔圭夏** |
| --- |
| Pietų Korėjos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1919 m. liepos 16 d.Vondžu, Kangvono provincija, dab. Pietų Korėja |
| Mirė | 2006 m. spalio 22 d. (87 metai)Seulas, Pietų Korėja |
| Pilietybė | Korėjos Respublikos |
| Sutuoktinis (-ė) | Hong Gi (홍기) |
| Religija | nereligingas |
| Pietų Korėjos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1979 m. gruodžio 8 d. – 1980 m. rugpjūčio 16 d. |
| Ankstesnis | Pak Čionghy |
| Vėlesnis | Čion Duhan |
|  |
| Partija | Nepartinis |
|  |
|  **Vikiteka** | Choi Kyu-hah |
| Parašas |
|  |

**Čoi Kjūha** (kor. 최규하 / 崔圭夏; 1919 m. liepos 16 d. – 2006 m. spalio 16 d.) buvo Pietų Korėjos politikas, 1976–1979 m. šalies ministras pirmininkas, o 1979–1980 m. – prezidentas.

Biografija
----------

Čoi Kjūha gimė Vondžu mieste, Kangvono provincijoje, dabartinėje Pietų Korėjoje (tuo metu teritorija buvo valdoma Japonijos). 1943–1945 m. dėstytojavo Nacionaliniame Taitung institute, o 1945–1950 m. – Seulo nacionaliniame universitete. Vėliau dirbo Žemės ūkio, miškų ir žvejybos ministerijoje (1950–1952 m.), Užsienio reikalų ministerijoje (1952–1960 m.), tuometinio parlamento, vadinamo Nacionaline Konferencija Už Susivienijimą, pirmininko patarėju (1961–1963 m.), ambasadoriumi Malaizijoje (1964), užsienio reikalų ministru (1967–1971 m.), prezidento patarėju (1971), laikinuoju ministru pirmininku (1975), Nacionalinės Konferencijos Už Susivienijimą pirmininku (1979), ministru pirmininku (1976–1979).

Po Pak Čionghy mirties Čoi Kjūha, tuo metu būdamas ministru pirmininku, tapo laikinuoju prezidentu (1979 m. spalio-gruodžio mėn.), o vėliau buvo ir išrinktas į šias pareigas. Jis iškėlė siekį šalyje panaikinti Pak Čionghy sukurtą autoritarizmą, grąžinti demokratinę tvarką, tačiau nesulaukė palaikymo iš armijos, verslininkų ir kitų įtakingų grupių. Jau 1979 m. gruodį generolas Čion Duhan (전두환) surengė perversmą ir perėmė didelę dalį valdžios įgaliojimų. Nors Čoi Kjūha liko pareigose, jis nesugebėjo kontroliuoti padėties. Po šalį išplito dideli, daugiausiai studentų organizuojami protestai, kuriais reikalauta demokratijos atkūrimo. Situacijai tapus vis labiau įtemptai, 1980-tųjų gegužės viduryje generolas Čion Duhan paskelbė nepaprastąją padėtį ir galutinai perėmė valdžią. Čoi Kjūha buvo priverstas atsistatydinti.

Nuo 1980 m. Čoi Kjūha nedalyvavo politinėje veikloje. Mirė 2006 m. spalio 22 d. Seule.

Šaltiniai
---------

* Andrew C. Nahm. Historical Dictionary of the Republic of Korea. Scarecrow Press, 2004.
* Adrian Buzo. The making of modern Korea. Routledge, 2007.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Pak Čionghy** | **Pietų Korėjos prezidentas**1979 m. gruodžio 8 d. – 1980 m. rugpjūčio 16 d. | Po to:**Čion Duhan** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPietų Korėja Pietų Korėjos prezidentai |
| --- |
|  |
| Presidential Seal of South Korea | 
I Singmanas • Heo Jeong (laikinasis) • Jun Boson • Pak Čionghy • Čoi Kjūha • Pak Čhunghunas (laikinasis) • Čion Duhanas • No Tėu • Kim Jongsamas • Kim Dedžiunas • No Mu Hionas • Goh Gun (laikinasis) • I Mjongbakas • Pak Kunhe • Hvang Kioan (laikinasis) • Mun Džėinas • Jun Sokjolas | Presidential Standard of South Korea |

 |
*Kitos reikšmės – Itusaingo (reikšmės).*

| Itusaingo*Ituzaingó* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ItusaingoItusaingo

34°39′0″ p. pl. 58°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.65000°š. pl. 58.66667°r. ilg.﻿ / 34.65000; 58.66667﻿ (Itusaingo (Buenos Airės))Koordinatės: 34°39′0″ p. pl. 58°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.65000°š. pl. 58.66667°r. ilg.﻿ / 34.65000; 58.66667﻿ (Itusaingo (Buenos Airės)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Itusaingo partidas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 135 275  |
| **Plotas** | 23,6 km² |
| **Tankumas** (2010) | 5 732 žm./km² |
| **Altitudė** | 28 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Itusaingo |
|  |
| **Kirčiavimas** | Itusaingò |

**Itusaingo** (isp. *Ituzaingó*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje, į vakarus nuo Buenos Airių centro. Partido centras. Yra geležinkelio stotis (prie D. F. Sarmjento geležinkelio), miestą aptarnauja Buenos Airių maršrutiniai autobusai, praeina vakarinis įvažiavimas į Buenos Aires. Vystoma mašinų pramonė (yra „Yamaha" padalinys).

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1872 m. ir pavadinta ***Santa Rosa***. Vėliau gyvenvietė pervadinta pagal Itusaingo krioklį pietų Brazilijoje, prie kurio 1827 m. argentiniečiai nugalėjo brazilus (Itusaingo mūšis). 1994 m. atsiskyrė nuo Morono partido ir tapo Itusaingo partido centru.

Sportas
-------

Mieste veikia futbolo klubas „Club Atlético Ituzaingó".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Itusaingò.
| Akmenuotoji Tunguska |
| --- |
| Jenisiejaus ir Akm. Tunguskos santaka Jenisiejaus ir Akm. Tunguskos santaka |
| **Ilgis** | 1865 km |
| **Baseino plotas** | 240 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1750 m³/s |
| **Ištakos** | Angaros kalvagūbris |
| **Žiotys** | Jenisiejus |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Akmenuotoji Tunguska** (rus. *Подкаменная Тунгуска*), **Vidurinė Tunguska** (*Средняя Тунгуска*), **Čulakanas** (*Чулакан*) – upė Rusijoje, Sibire, Krasnojarsko krašte (Evenkijoje); Jenisejaus dešinysis intakas. Prasideda Angaros kalvagūbryje. Teka šiaurės vakarų ir vakarų kryptimi per Vidurinio Sibiro plokščiakalnį. Aukštupyje, kur vadinama **Katanga**, teka plačiu ir giliu slėniu. Nuo santakos su Tėtėre slėnis susiaurėja, vagoje atsiranda daug slenksčių. Likus 250 km iki žiočių Akmenuotosios Tunguskos slėnis išplatėja iki 20–23 km, vaga pradeda vingiuoti, skaidosi į daug protakų.

Didžiausi intakai: Tėtėrė, Čunia (dešinieji), Velmo (kairysis).

Upė užšąla nuo spalio pabaigos iki gegužės vidurio. Pavasario potvynis prasideda nuo gegužės pradžios aukštupyje iki liepos pradžios žemupyje. Upė laivuojama mažais laivais nuo Vanavaros (1146 km nuo žiočių), dideliais – nuo Baikito (571 km).

1908 m. Aukštutinės Tunguskos baseine įvyko Tunguskos incidentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Samora Mašelasport. *Samora Moisés Machel*** |
| --- |
|  |
| Samora Mašelas |
| Gimė | 1933 m. rugsėjo 29 d.Chilembene, Mozambikas |
| Mirė | 1986 m. spalio 19 d. (53 metai)žuvo aviakatastrofoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Gracia |
|  |
| Veikla | vienas žymiausių Afrikos politinių veikėjų, pirmasis Mozambiko prezidentas |
| Partija | Mozambiko FRELIMO partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Samora Machel |

**Samora Mašelas** (port. *Samora Moisés Machel*; 1933 m. rugsėjo 29 d. Chilembene, Mozambikas – 1986 m. spalio 19 d. žuvo aviakatastrofoje) – vienas žymiausių Afrikos politinių veikėjų, pirmasis Mozambiko prezidentas.

Biografija
----------

Gimęs vargingų medvilnės plantacijų darbininkų šeimoje galėjo lankyti tik katalikų misionierių mokyklą. Dirbo PAR šachtose. Vėliau studijavo teologiją Lorenco Markeso misijoje. Tačiau bestudijuodamas susipažino su Mao Dzeduno ir Ganos lyderio Kvamės Nkrumos teorijomis ir įsijungė į kova prieš Portugalijos kolonizatorius. 1962 m. įstojo į Eduardo Mondlanės vadovaujamą marksistinį Mozambiko išvadavimo frontą (**FRELIMO**, *Frente de Libertação de Moçambique*). Porą metų mokėsi karybos slaptose bazėse. o 1964 m. jau dalyvavo pirmosiose kovose su Portugalijos kariuomene. 1970 m. buvo paskirtas visos FRELIMO armijos vadu.

1974 m. Portugalijoje nugalėjus revoliucijai kolonijinę kariuomenę buvo pradėta išvesti iš Angolos, Žaliojo Rago salų, Mozambiko. 1975 m. birželio 25 d. Mozambikas gavo nepriklausomybę, o FRELIMO įgijo realią jėgą ir tapo partija. S. Mašelas buvo išrinktas šalies prezidentu.

Siekdamas padėti išsivaduoti ir kitoms Afrikos tautoms, S. Mašelas suteikė karines treniruočių bazes Pietų Afrikos, Rodezijos (dabar – Zimbabvė), išsivaduojamiesiems judėjimams, todėl prasidėjo konfliktai su šių kraštų valdžia ir jų remiamomis ginkluotomis formuotėmis, tokiomis, kaip PAR remiamu judėjimu RENAMO, (*Resistência Nacional Moçambicana*). Ekonomiškai šalis buvo palaikoma tik TSRS, bet ši parama buvo epizodinė, todėl šalis skurdo. Nepaisant to, S. Mašelas liko populiarus.

1986 m. spalio 19 d. grįžtant į Lusaką, S. Mašelo lėktuvas Tu-134 atsitrenkė į Lebombo kalnus prie sienos su Pietų Afrikos Respublika. Mašelas ir dar 24 jo palydovai žuvo, bet 9 liko gyvi. Iš pradžių dėl aviakatastrofos buvo apkaltinti kalnuose pasiklydę rusų lakūnai, bet vėliau buvo manoma, kad tuomet PAR slaptosios tarnybos panaudojo prietaisą, išvedantį iš rikiuotės lėktuvo navigacines sistemas.

Samoros Mašelo įpėdiniu prezidento ir FRELIMO vadovo postuose tapo Ž. Čisanas. S. Mašelo žmona Gracia 1998 m. ištekėjo už Pietų Afrikos Respublikos prezidento Nelsono Mandelos.
| **Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1903 m. rugsėjo 13 d.Rusija Tbilisis |
| Mirė | 1970 m. lapkričio 6 d. (67 metai)Lietuva Panevėžys |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkė. |

**Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė** (1903 m. rugsėjo 13 d. Tbilisis – 1970 m. lapkričio 6 d. Panevėžys) – Lietuvos dainininkė.

Biografija
----------

Iki 1918 m. gyveno Tbilisyje. 1921-1927 m. mokėsi Kauno muzikos mokyklos V. Grigaitienės klasėje. Gavusi valstybės stipendiją 1927-1932 m. studijavo Paryžiuje, 1931 m. baigė Normalinę muzikos mokyklą, įgijo koncertinės dainininkės diplomą, 1932 m. baigė Rusų konservatorijos S. Gladkajos–Kedrovos klasę.

1932 m. su K. Kavecko vadovaujamu lietuvių studentų choru dalyvavo įvairių šalių tautinio meno šventėje Paryžiuje. Debiutavusi Margaritos vaidmeniu Š. Guno operoje „Faustas" vieną sezoną dainavo Valstybės teatre, surengė kamerinių koncertų. Buvo valstybinio radiofono solistė, vertėsi privačiomis dainavimo pamokomis. Dėstė dainavimą Klaipėdos, Šiaulių, Panevėžio muzikos mokyklose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Stasė Dievaitytė-Skačkauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 748 psl.
| **Stasė Mičelytė** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. gruodžio 17 d.Sudeikiai, Daugailių valsčius |
| Mirė | 2012 m. gegužės 18 d. (86 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Tomas Kairiūkštis |
|  |
| Veikla | gydytoja chirurgė |
|  |
| Alma mater | 1948 m. Vilniaus universitetas |

**Stasė Mičelytė** (1925 m. gruodžio 17 d. Sudeikiuose, Daugailių valsčius – 2012 m. gegužės 18 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytoja chirurgė, urologė.

Biografija
----------

1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. medicinos mokslų kandidatė.

1959–1967 m. Vilniaus I tarybinės klinikinės ligoninės, 1967–2007 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Urologijos skyriaus vedėja. Nuo 2007 m. gydytoja konsultantė.

1963 m. su kitais įkūrė pirmąją Lietuvoje dirbtinio inksto laboratoriją. Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – bakterinio šoko, sepsio priežastys ir požymiai, pielonefrito, inkstų akmenligės, hidronefrozės, inkstų tuberkuliozės diagnostika ir gydymas. Paskelbė daugiau kaip 130 mokslinių straipsnių.

Įvertinimas
-----------

* 1986 m. LSSR nusipelniusi gydytoja
* 2006 m. Šv. Kristoforo statulėlė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Stasė Mičelytė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 69-70
3. ↑  *Stasė Mičelytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 37 psl.
4. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-05 iš Wayback Machine projekto.
**Stasė Bernotienė-Stulgytė** (1926 m. liepos 14 d. Jankūnai, Radviliškio valsčius – 2001 m. balandžio 24 d. Vilnius) – Lietuvos etnologė, muziejininkė.

Biografija
----------

1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1949–1989 m. dirbo Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejuje, 1965–1989 m. Etnografijos skyriaus vedėja, 1989–1991 m. Lietuvos dailės muziejuje.

Mokslinė veikla
---------------

Pokario metais pradėjo dalyvauti etnografinėse ekspedicijose, kuriose buvo renkami eksponatai. Per ilgus darbo metus surinko tūkstančius eksponatų, susijusių su žemdirbyste, verslais, amatais, buitimi ir liaudies menu. Iš turtingų etnografijos rinkinių ji parengė dešimtis įdomių parodų. Daugiausia tyrė lietuvių tautinius drabužius, lietuvių valstiečių transporto priemones. Išsamiau tyrinėjo XIX a. – XX a. pr. lietuvių valstiečių susisiekimo būdus ir priemones, vestuvių papročius, liaudies audinius ir drabužius. Apie tai yra parašiusi straipsnių periodikoje ir Lietuviškojoje enciklopedijoje.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių etnografijos bruožai, 1964 m. viena autorių
* Lietuvių liaudies moterų drabužiai XVIII a. pab.-XX a. pr. 1974 m.
* Lietuvių liaudies menas: Drabužiai, albumas, su kitais, 1974 m.
* Lietuvių valstiečių baldai, katalogas, su Z. Budryte, 2 d. 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Stasė Bernotienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 112 psl.
2. ↑  Ona Mažeikienė. STASĖ BERNOTIENĖ (1926–2001)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Strix occidentalis** |
| --- |
| Dėmėtoji pelėda (Strix occidentalis)Dėmėtoji pelėda (*Strix occidentalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Pelėdiniai paukščiai  *( Strigiformes)* |
| Šeima: | Tikrosios pelėdos  *( Strigidae)* |
| Gentis: | Pelėdos  *( Strix)* |
| Rūšis: | Dėmėtoji pelėda  *( Strix occidentalis)* |

 |

**Dėmėtoji pelėda** (*Strix occidentalis*) – tikrųjų pelėdų (*Strigidae*) šeimos plėšrusis paukštis, paplitęs vakarinėje Šiaurės Amerikos dalyje.

Aprašymas
---------

Paukštis 43 cm dydžio, atstumas tarp išskėstų sparnų – 115 cm, svoris apie 600 g. Paukštis aktyvus dieną, maitinasi daugiausia smulkiais žinduoliais ir paukščiais.

Dauginimasis
------------

Vietoje lizdų dėmėtoji pelėda naudoja tuščiavidurius medžius, apleistus sakalinių paukščių lizdus arba plyšius uolose. Lizdai sukami 12-60 m aukštyje. Kiaušinio dydis – 5 cm, spalva balta, su neryškiomis dėmėmis. Kiaušinius peri patelė, kai tuo metu patinėlis ieško maisto.

Porūšiai
--------

Išskiriami trys porūšiai: *S. o. occidentalis, S. o. caurina ir S. o. lucida*.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dėmėtoji pelėda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Statika** – teorinės mechanikos dalis, kurioje nagrinėjama jėgų bei kūnų pusiausvyra. Statikoje nagrinėjami šie pagrindiniai uždaviniai:

Jėgų ir momentų suma yra 0
* Jėgų sudėtis ir standų kūną veikiančios jėgų sistemos pakeitimas paprasčiausio pavidalo sistema;
* Standų kūną veikiančios jėgų sistemos pusiausvyros sąlygų nustatymas.

Pusiausvyros teorijos pradininkas yra Archimedas, jis pirmasis nagrinėjo įvairius pusiausvyros atvejus remdamasis sverto dėsniais.[1]

Pagrindinės statikos sąvokos
----------------------------

* Pagrindinė statikos sąvoka – jėgos sąvoka. Dydis, kuris yra materialių kūnų tarpusavio sąveikos matas, apibūdinantis šio poveikio intensyvumą bei kryptį, vadinamas **jėga**.

Jėga apibudinama trim parametrais:

1. jėgos skaitiniu dydžiu, arba jėgos moduliu;
2. jėgos pridėties tašku;
3. jėgos veikimo kryptimi.

* Pusiausvyra – objekto vietos pastovumas, lyginant objektą su kitais nejudančiais kūnais.
* Atskaitos sistema – erdvė, kurioje yra nagrinėjamas objektas ir erdvės atžvilgiu nagrinėjama pusiausvyra ar judėjimas.
* Standus kūnas – toks kūnas, kurio deformacijų nepaisoma.

Statikos aksiomos
-----------------

### Pirmoji aksioma

Dvi standų kūną veikiančios jėgos atsveria vieną kitą tik tada, kai jos yra vienodo didumo ir veikia vienoje tiesėje priešingomis kryptimis.

### Antroji aksioma

Pridėjus prie sistemos arba iš jos atėmus pusiausvyrą jėgų sistemą, jėgų sistemos poveikis standžiam kūnui nepasikeičia.

### Standumo aksioma

Kiekvieną besideformuojantį kūną, esantį pusiausvyroje, sustandinus–pusiausvyra išliks nepakitusi.

### Poveikio–reakcijos lygybės aksioma

Du kūnai vienas kitą veikia jėgomis, lygiomis savo moduliu, bet priešingomis savo kryptimis.
Ši aksioma labai svarbi nustatant ryšių reakcijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Voronkovas, M. Remišauskas. *Teorinė mechanika.* Vilnius: Valst. polit. ir moksl. lit. l-kla, 1961, 10 p.

Vikižodynas
| **Stasė Civinskienė** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. sausio 12 d. (81 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vincas Algimantas |
| Vaikai | Vincas, Jūratė Patricija |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogė, konkūrinio jojimo nacionalinė kategorijos teisėja |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Stasė Civinskienė** (g. 1942 m. sausio 12 d. Kaune) – Lietuvos pedagogė, konkūrinio jojimo nacionalinės kategorijos teisėja.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos geografijos fakultetą, biologijos mokytoja.

Nuo 1979 m. Riešės pagrindinės mokyklos biologijos mokytoja, 1994–2010 m. Riešės vidurinės mokyklos direktorė, 1990–2010 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos švietimo įstaigų vadovų tarybos pirmininkė.

Konkūrinio jojimo nacionalinės kategorijos teisėja, už nuopelnus Lietuvos sportui apdovanota Kūno kultūros ir sporto departamento padėkos raštais ir atminimo dovanomis. Sutuoktinis Vincas Algimantas, vaikai Vincas (g. 1965 m.), Jūratė Patricija (g. 1969 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  2007 m. savivaldybių rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-01 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°06′06″š. pl. 24°45′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.10154°š. pl. 24.76652°r. ilg.﻿ / 55.10154; 24.76652

Dūdų akmenys
„Akmuo ant akmens"
**Dūdų akmenys** – du stambūs rieduliai, slūgsantys Širvintų rajone, Gelvonų sen. Dūdų kaime, 3,5 km į šiaurę nuo Bagaslaviškio. Akmenis supa dirbami laukai ir ganyklos. Privažiavimo, kelio nuorodų nėra (2017 m. duomenimis). Rieduliai paprastai matomi nuo Kangedų kaimo kapinaičių, kol nėra užaugusių pasėlių.

Dūdų akmenys yra geologinis gamtos paminklas, paskelbtas valstybės saugomu Lietuvos TSR Valstybinio gamtos apsaugos komiteto 1990 m. kovo 5 d. įsakymu Nr. 22.

Duomenys
--------

Apatinis riedulys dar vadinamas Dideliu akmeniu. Jis žinomas seniai ir guli Leono Šarmavičiaus (gim. 1926 m.) buvusioje dirbamoje žemėje. 1989 m. vasarą melioratoriai ant jo užkėlė kitą stambų akmenį, iki tol buvusį netoli palaukėje (išvilktą seniau iš gretimo ariamo lauko). Atskirų riedulių matomi išmatavimai:

| Rieduliai | aukštis, m | ilgis, m | plotis, m | perimetras |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Apatinis* | 1,00 | 5,22 | 4,15 | 15,57 |
| *Viršutinis* | 1,56 | 2,81 | 2,43 | 7,67 |

Geologija
---------

Apatinis riedulys geros būklės, neturi įskilimų, jo viršus plokščias, bet paviršius nėra lygus. Virš žemės paviršiaus matosi tik jo nedidelė dalis. Riedulį sudaranti uoliena – biotitinis-amfibolinis granitogneisas, rusvai pilkas smulkiagrūdis ir vidutiniagrūdis. 

Viršutinis, ant Didelio akmens užritintas riedulys turi netaisyklingą formą, du jo šonai gana lygūs, paviršiuje yra gysliškų vietų, keli nežymūs įtrūkimai. Riedulį sudaranti uoliena – biotitinis- amfibolinis granitogneisas, pilkas, smulkiagrūdis, tolygiai grūdėtas.

Mitologinis akmuo
-----------------

Gretimo miško pakraštyje, už 300 m į rytus, slūgso mitologinis akmuo su „Velnio pėda"(unik. kodas 3398).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Akmuo su „Velnio pėda"". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-05-09.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dūdų akmenys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
* Lietuvos geologijos tarnyba. Geotopai (išrašas) Archyvuota kopija 2017-05-10 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠirvintų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Valstybiniai rezervatai | 
Kernavės kultūrinis rezervatas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Alionių telmologinis • Bartkuškio telmologinis • Budelių kraštovaizdžio • Lygiaraisčio telmologinis • Šešuolėlių telmologinis • Širvintos kraštovaizdžio |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Dūdų akmenys |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Brazelių kriaušė • Čiobiškio urvas • Juknonių liepa |

 |
| **Boletus erythropus**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Dėmėtasis baravykas (*Boletus erythropus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Baravykas  *( Boletus)* |
| Rūšis: | Dėmėtasis baravykas  *( Boletus erythropus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Dėmėtasis baravykas**, *perkūnbaravykis* (*Boletus erythropus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, baravykų (*Boletus*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**

Mišrieji miškai su ąžuolo, skroblo, eglės, liepos priemaiša.

* **Augimo laikas**

Pavasaris (retai), vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė gelsvai žalsvai aksomiška, kotas rausvai dėmėtas.

Vaisiakūniai dideli, mėsingi. Kepurėlė 8–20 cm skersmens, žalsvai gelsvai ruda, pilkai žalsvai ruda, juodai aksomiška. Vamzdeliai iki 2,5 cm ilgio, geltoni, poros raudonai rudos, paspaudus staigiai pamėlynuoja. Kotas iki 15 cm ilgio ir 4–5 cm storio. Trama geltona, įspausta staigiai mėlynuoja, po kurio laiko išblunka iki melsvos, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 11–19×4–6 μm.

**Būdingi požymiai:** panašūs į paąžuolį, bet dėmėtojo kotas dėmėtas, be tinklelio, mėgsta ąžuolų, eglių kaimynystę.

Auga pavieniui arba grupelėmis. Mėgsta rūgščią dirvą. Valgomas. Saugomas. Nedažnas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 54 psl.

Nuorodos
--------

* Dėmėtojo baravyko nuotraukos Archyvuota kopija 2008-08-28 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dėmėtasis baravykas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Statinių direktorius** (rus. *директор от строений*), *statinių komandoras* (rus. *командор от строений*) – Rusijos imperijos Statinių kanceliarijos (rus. *Канцелярия от строений*) vadovo pareigybė 1710–1762 m. Direktorius vadovavo miestų, tvirtovių, rūmų statyboms, sodų įrengimui ir kitoms oficialioms statyboms, kurias carinė vyriausybė organizavo sostinėje ir jos apylinkėse.

1706 m. pastačius Peterburgą Miestų reikalų kanceliarijai (rus. *Канцелярия городовых дел*) Petro I pavedimu ėmė vadovauti Uljanas Siniavinas. Pradedant 1710 m. oficialiuose dokumentuose Siniavinas imtas vadinti *statinių direktoriumi* arba *statinių komandoru*. 1723 m. *Miestų reikalų kanceliarija* pervadinta į *Statinių kanceliariją*.

Pagal 1722 m. sausio 24 d. Rangų lentelę statinių direktoriaus pareigybė buvo priskirta V klasei. Į jį turėdavo kreiptis „Ваше высокородие", nors šio reikalavimo nesilaikė.

Nuo 1735 m. birželio 16 d. statinių direktorius pavaldus oberhofmaršalui.

1746 m. kovo 10 d. Statinių kanceliarijos komandoru buvo paskirtas generolas anšefas Vilimas Fermoras (*В.В. Фермор*).

1762 m. gegužės 24 d. imperatorišku įsaku statinių direktoriaus pareigybė panaikinta, vietoj jo įsteigta statinių generalinio direktoriaus (rus. *генеральный директор строений*) pareigybė su pakeistomis pareigomis.

Nuorodos
--------

* Директор от строений
* Майков П.М. И.И. Бецкой: Опыт его биографии. СПб. 1904;
* Луппов СП. История строит-ва Петербурга в 1-й четв. XVIII в. М; Л. 1957;
* Молева Н. Белютин Э. Живописных дел мастера: Канцелярия от строений и рус. живопись 1-й пол. XVIII в. М. 1965;
* Государственность России: Словарь-справочник. М, 1999. Кн. 2. С. 219–221.
**Ivan Kardum**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Ivan Kardum |
| Gimimo data | 1987 m. liepos 18 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Osijekas, Kroatija |
| Ūgis | 187 cm |
| Svoris | 85 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Traiskircheno FCM |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–2012  2007–2008  2008–2009  2012–2014  2014–2015  2016–2021  2022– | NK Osijek  → NK Vukovar *(skol.)*  → Grafičar Vodovod *(skol.)*  FK Austria Wien  NK Slaven Belupo  FK Sūduva  Traiskircheno FCM | 077 0(0)026 0(0)00? 0(?)000 0(0)024 0(0)159 0(0)010 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. lapkričio 22 d.. |

**Ivanas Kardumas** (*Ivan Kardum*; g. 1987 m. liepos 18 d.) – Kroatijos futbolininkas, vartininkas. Ilgametis „Sūduvos" klubo žaidėjas.

Karjera
-------

Žaidėjo karjerą pradėjo gimtojo miesto komandoje.

### FK Sūduva

2016 m. atvyko į Lietuvą. Atstovavo „Sūduvos" klubui. 2019 m. pranešta, kad dar metams (iki 2020 m. sezono pabaigos), pratęsta sutartis su Ivanu. Jis buvo vienas iš trijų žaidėjų A lygoje, kurie sužaidė visas 20 rungtynių ir nebuvo keičiamas.

2021 m. į FK Sūduva atvykus graikui Makis Giannikoglou, prarado vietą starto vienuoliktuke. Pirmą kartą į vartus stojo A lygos rungtynėse prieš FK Panevėžys, kurios įvyko 2021 m. rugpjūčio 7 d. Jose marijampoliečiai efektingai sutriuškino panevėžiečius rezultatu 3:0.

Po 2021 m. sezono pabaigos, pasirodė pranešimai apie tai, kad žaidėjas palieka klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Praleisti įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2020** | **„Sūduva"** | 20 | 18 |
|
| **2021** | **„Sūduva"** | 14 | 15 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Karjera rinktinėse
------------------

Yra atstovavęs Kroatijos jaunimo rinktinę U-19.

Pasiekimai
----------

su FK Sūduva
* A Lygos

laimėtojas: 2017, 2018, 2019 m.
vicečempionas: 2020 m.
* LFF taurės laimėtojas: 2019 m.
* Supertaurė : 2018, 2019 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Statistika
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
* fksuduva.lt svetainėje
* alyga.lt svetainėje
| **Collybia maculata** |
| --- |
| Dėmėtoji plempė (*Collybia maculata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Plempė  *( Collybia)* |
| Rūšis: | Dėmėtoji plempė  *( Collybia maculata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Dėmėtoji plempė** (lot. *Collybia maculata*, sin. *Rhodocollybia maculata*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, plempių (*Collybia*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių miškai, ypač seni samanoti pušynai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ypač ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė balta, gelsva, rausvai dėmėta, labai kartaus skonio.

Vaisiakūniai vidutiniai, dideli. Kepurėlė 5–10 cm skersmens, paplokščia, su buku gūbreliu, matinė, kieta, balta, balsva, gelsvai balta su rausvai rudomis dėmelėmis. Lakšteliai labai tankūs, siauri, balti, gelsvi, rausvai dėmėti, priaugtiniai arba laisvi. Kotas 5–10 (12)×1–2 cm, kremzliškas, suktas, kietas, baltas, pamatinėje dalyje nusmailėjęs. Trama neplona, kieta, balta, nemalonaus kvapo, kartaus skonio. Soros 5–6×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai balti, gelsvi, kieti, tamprūs, sporos apvalios, nedidelės.

Auga pavieniui, grupelėmis. Dėl kartumo **nevalgoma**. Dažna. Panaši į baltos spalvos baltikus, būdama kietos konsistencijos, nesunkiai atpažįstama.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 130 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dėmėtoji plempė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Jonas Juraitis** (1926 m. gegužės 12 d. Vilkaviškio apskrities Alvito valsčiais
Boblaukio kaime – 2010 m. spalio 30 d. Šveicarijos Valės kantono Brigo apskrities Termeno miestelyje) – Romos katalikų kunigas, teologas ir pedagogas, sielovados darbą dirbęs Šveicarijoje ir Lietuvoje.

Biografija
----------

Įgijęs brandos atestatą, įstojo į Vilkaviškio kunigų seminariją. Po metų, artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, pasitraukė į vakarinę Vokietijos dalį. Mokslus tęsė Eichštato vyskupijos Aukštesniojoje teologijos filosofijos mokykloje ir kunigų seminarijoje. Nuo 1945 m. Popiežiškajame Grigaliaus universitete studijavo Filosofijos, o 1947–1953 m. – Teologijos fakultetuose, studijas baigė teologijos ir filosofijos licenciatų laipsniais. 1950 m. spalio 10 d. Romoje įšventintas kunigu, nuo 1951 m. buvo Šveicarijos lietuvių bendruomenės kapelionas. 1955 m. apgynė asketinės teologijos mokslų doktoratą tema „Kaip Bažnyčia vertina kandidatų į palaimintuosius dažnai keistokas priemones, siekiant aukščiausio dorybės laipsnio". Nuo 1957 m. trylika metų dėstė teologiją ir filosofiją Siono kunigų seminarijoje (Šveicarijos Valė kantonas), o 1962–1991 m. – Mokytojų seminarijoje ir Valstybinėje gimnazijoje Brigo mieste (Valė kantonas). 

1992–2002 m. buvo Vytauto Didžiojo universiteto Katalikų teologijos fakulteto kviestiniu profesoriumi, išrinktas Vytauto Didžiojo universiteto senatoriumi, Katalikų teologijos fakulteto tarybos nariu ir fakulteto doktorantūros komiteto pirmininku. Dėstė ir Vilniaus universitete, Vilniaus šv. Juozapo, Vilkaviškio vyskupijos palaimintojo Jurgio Matulaičio bei Kauno kunigų seminarijose. Socialinėmis, teologinėmis ir filosofinėmis temomis įvairiuose leidiniuose paskelbė daugybę straipsnių, pasirašydamas slapyvardžiu *Fater Leo*.

1998 m. Šveicarijoje įkūrė *Fondą Lietuvos sielovadai* (vok. *Seelsorge Litauen*) remti. Ir po kunigo mirties, neliečiant sukaupto kapitalo, šis fondas Lietuvos sielovadai kasmet skiria apie 30 000 Šveicarijos frankų: organizacija finansiškai padeda lietuviams kunigams ir parapijoms, siunčia lėšas Popiežiškajai lietuvių Šv. Kazimiero kolegijai Romoje.

Įvertinimas
-----------

* Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžius (2003 m.)

Šaltiniai
---------

* VDU bendruomenė neteko prof. Jono Juraičio // www.vdu.lt, 2010 m. lapkričio 2 d.
* Kan. Kęstutis Žemaitis. *Jį gerbė šveicarai ir lietuviai* // XXI amžius Nr. 80 (1865), 2010 m. lapkričio 5 d.
* Janina Survilaitė. *Vidinės ramybės pranašas, Kunigui Jonui Juraičiui atminti* // Bernardinai.lt, 2010 m. lapkričio 8 d.
* *Dievas ne tik atima, Jis ir duoda*/ Jūratė Caspersen, Šveicarijos lietuvių bendruomenė // „Pasaulio lietuvis", 2015 m. nr. 1/533
* Verta prisiminti. Kun. Jonas Juraitis: Meilė ir skalbimo mašina // Tiesos.lt, 2016 m. gegužės 1 d. Archyvuota kopija 2022-01-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dėstytojas** – asmuo, dėstantis tam tikrą dalyką kurioje nors mokykloje (paprastai – aukštojoje). Lietuvoje dėstytojais taip pat vadinami dalykų mokytojai aukštesniosiose, profesinėse, taip bendrojo lavinimo mokyklose, kitose formaliojo ir neformaliojo švietimo įstaigose (pvz. kalbų centruose ir mokyklose, įvairiuose kursuose). Gimininga pareigybė (ne tik aukštojo mokslo srityje) – lektorius (lot. *lectio* – 'lekcija', 'paskaita').

Vokietija
---------

Vokietijoje pagal § 42 Vokietijos aukštųjų mokyklų rėminį įstatymą (vok. *Hochschulrahmengesetz*) profesoriai, jaunieji profesoriai priskiriami dėstytojams (vok. *Hochschullehrer* – 'aukštosios mokyklos mokytojas'). Badene-Viurtemberge – taip pat ir aukštosios mokyklos docentai.

Dėstytojų teisinį statusą Vokietijoje reglamentuoja žemių Aukštųjų mokyklų įstatymai (*Hochschulgesetz*). Kai kur yra atskiri Dėstytojų įstatymai. Pvz. Bavarijoje – Bavarijos dėstytojų įstatymas (*Bayerisches Hochschullehrergesetz*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vokietijos aukštųjų mokyklų rėminis įstatymas
Skiautėtalapio fikuso šakelė su žaliomis figomis
Šviežios perpjautos figos
**Figa** – fikuso (*Ficus*) genties augalų valgomas vaisius.

Reikšmė gyvūnams
----------------

Figos yra gana svarbus maisto išteklius vaisėdžiams tropikų miškų gyvūnams (vaisėdžiams šikšnosparniams, kapucinams, langūrams, mangabiams ir kt.). Kai kurių rūšių paukščiai (pvz. ragasnapiniai, biulbiuliniai ir kt.) minta beveik vien figomis, kai jų yra daug.

Išvaizda
--------

Figos būna nuo geltonos iki juodai mėlynos spalvos, spalva priklauso nuo veislės ar rūšies. Skiautėtalapio fikuso figos dažniausiai gelsvažalės, forma kiek primena kriaušes, dydis sulig 1-2 graikiškais riešutais. Neprinokę vaisiai turi aitrių pieniškų sulčių, todėl nevalgomi. Figose yra daug smulkių sėklų, vaisių skonis vidutiniškai ar labai saldus, kartais – šleikščiai saldus.

Figos maistui
-------------

Fikusų rūšių labai daug, valgomos figos auga, pvz. ant:

* Skiautėtalapis fikusas (*Ficus carica*). Jis nuo senovės dėl figų auginamas Viduriniuose Rytuose, Rytų Europoje (pvz. Kryme).
* Šilkmedinis fikusas (*Ficus cocculifolia*; sinonimai *Ficus gnaphalocarpa*; *Ficus sycomorus*; *Ficus sycomorus subsp. gnaphalocarpa*; *Ficus trachyphylla*; *Sycomorus gnaphalocarpa*; *Sycomorus trachyphylla*)

Daugelio kitų rūšių fikusų vaisiai irgi valgomi, bet turi tik vietinę ekonominę reikšmę, valgomi kaip renkami laukinių augalų vaisiai.

Kaip valgomos
-------------

Figos valgomos šviežios, džiovintos, konservuotos. Iš šviežių figų verda uogienę ir džemą. Troškintos figos yra tipiškas prancūziškas delikatesas, vertinamas gurmanų ir valgomas kartu su žąsų kepenėlių paštetu (*Foie gras*), mėsa arba sūriu.

Maistingumas
------------

Šviežiose figose būna iki 24 % cukrų, džiovintose – iki 37 %. Vaisiai turi organinių rūgščių, rauginių medžiagų, baltymų, riebalų.

100 g *Ficus carica* džiovintų žalių figų cheminė sudėtis

| medžiaga | kiekis |  | vitaminai | kiekis |  | mineral.medž. | kiekis |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| energija | 1041 kJ |  | tiaminas | 0,085 mg (7 %) |  | geležis | 2,03 mg |
| angliavandeniai | 63,87 g |  | riboflavinas | 0,082 mg (5 %) |  | kalcis | 162 mg (16 %) |
| - celiuliozė | 9,8 g |  | niacinas | 0,619 mg (4 %) |  | magnis | 68 mg 18 % |
| - cukrūs | 47,92 g |  | pantoteno rūgštis | 0,434 mg (9 %) |  | fosforas | 67 mg (10 %) |
| baltymai | 3,30 g |  | vitaminas B6 | 0,106 mg (8 %) |  | kalis | 680 mg (14 %) |
| riebalai | 0,93 g |  | folio rūgštis | 9 μg (2 %) |  | cinkas | 0,55 mg 6 % |
|  |  |  | vitaminas C | 1,2 mg (2 %) |  |  |  |

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų  (2008 m.) |
| --- |
|  Egiptas | 304 |
|  Turkija | 205 |
|  Alžyras | 78 |
|  Marokas | 69 |
|  Iranas | 57 |
|  Sirija | 40 |
|  JAV | 39 |
|  Ispanija | 26 |
|  Brazilija | 22 |
|  Tunisas | 25 |

Nuorodos
--------

* Kaip senovės egiptiečiai su figomis sukūrė delikatesą *Foie gras*[neveikianti nuoroda]

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Figa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Aleksandras Paulionis** (g. 1917 m. gegužės 2 d. Rusijoje) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (bosas).

Biografija
----------

Nuo jaunystės pamėgęs muziką, išmoko vargonuoti, studijavo Kauno muzikos mokykloje ir konservatorijoje, dainavo Valstybės teatro chore, operų spektakliuose atlikdavo mažesnes boso partijas, dainavo vokaliniame vyrų kvartete.

1944 m. su šeima pasitraukė į Vokietiją, apsigyveno lietuvių stovykloje Rosenheime – Amerikos zonoje. Dainavo atgaivintame vyrų vokaliniame kvartete, kuris koncertavo lietuvių stovyklose ir Amerikos kariškiams Berlyne, Drezdene ir kitur.

1948 m. atvykęs į Kanadą, kurį laiką dirbo Ontario provincijos sidabro kasyklose, o vėliau pradėjo vargonininkauti ir koncertuoti kaip solistas. 1953 m. Toronte dalyvavo operos solistų konkurse, kuris buvo transliuojamas per Kanados radiją.

Klebono B. Mikalausko pakviestas, 1954 m. persikėlė į St. Catharines miestą ir pradėjo vargonininkauti Angelų Karalienės lietuvių parapijoje, suorganizavo apylinkės chorą, kuris giedojo bažnyčioje ir dalyvavo įvairiuose tarptautiniuose renginiuose. Vėliau buvo pakviestas vargonininko ir dirigento pareigoms anglų katalikų St. Mary’s bažnyčioje, kur dirbo visą dešimtmetį. Jo vadovaujamas vyrų choras pagarsėjo profesionaliu grigališkuoju giedojimu ir konkursuose laimėjo nemaža premijų.

1966–1982 m. – Hamiltono Aušros Vartų lietuvių parapijos vargonininkas ir choro vadovas. Jo choras giedojo bažnyčiose, rengė koncertus, bendravo su JAV Rochesterio miesto parapijos choru, dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse.

Nuo 1982 m. – vėl St. Catharines Angelų Karalienės lietuvių parapijos vargonininkas ir choro vadovas. Buvo dainų švenčių garbės dirigentas, aranžavo dainų ir giesmių chorams, 1984 m. prisidėjo prie Toronto „Gintaro" ansamblio plokštelės repertuaro parengimo.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Jataganas
**Jataganas** (turk. *yatağan*) – turkiškas vienašmenis priekin lenktas kalavijas, su rankena be skersinio ir gardos, kurios buoželė užlenkta į priekį. Turkijoje naudotas nuo XVI a. vidurio iki XIX a. pabaigos.

Konstrukcija
------------

Geležtės ilgis 60–80 cm, ji lenkta pirmyn (kaip Iberijos falkata ar graikų kopis), pats galas prie smaigalio kartais lenktas atgal. Smaigalio dalis dviašmenė, todėl jataganas tiko dūrimui. Geležtės nugarėlė iš minkštesnio plieno, ašmenys – iš kieto.

Rankena be gardos, paprastai kaulinė, dramblio kaulo, sidabro, buoželė užlenkta priekin ir dvišaka, kad rankena tvirčiau laikytųsi rankoje. Buoželės dvišakuma apgaubia delno apatinį kraštą, todėl kertant patogu truktelėti jataganą į save, ir smūgis tampa kertantis – pjaunantis.

Makštis paprastai medinė, aptraukta oda ar apkaustyta metalu. Kadangi jataganas be gardos, įkišus jį į makštį makštyje paprastai pasislepia ir dalis rankenos. Jataganus dažnai nešiojo už diržo užkištose makštyse kaip durklus.

Dalies jataganų geležtės ir rankenos išpuoštos.

Janyčarų ir kitų pėstininkų naudoti jataganai buvo mažesni ir lengvesni už kardus, kad būtų patogesni pėstininkams nešioti prie juosmens.

Vienas iš jataganų variantų: visas ilgis – 80 cm, geležtės ilgis – 65 cm, masė be makšties – 0,8 kg, masė su makštimi – 1,2 kg.

Jataganų istorija
-----------------

Jataganų pavadinimas atsirado iš Jatagano miesto (*Yatağan*) pietvakarių Turkijoje (Denizli provincija) pavadinimo.

Jataganus naudojo ne tik turkai, bet ir Artimųjų Rytų, Balkanų pusiasalio, pietų Užkaukazės šalių armijos.
Jataganus kaip trofėjus parsiveždavo kazokai. Jataganus plačiai naudojo Uždunojės Sečės kazokai.

* Vaizdas:Yatagán Turco XVII.jpgXVII a. turkiškas jataganas
* XVII a. turkiškas jataganas
* Jataganas
* Jatagano piešinys
* Jataganas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kopis
* Khopešas
* Machaira
* Falkata

Nuorodos
--------

* Yatağan Archyvuota kopija 2007-08-19 iš Wayback Machine projekto.
* Senovinis osmanų jataganas (apie 1800 m.) Archyvuota kopija 2007-08-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Jonas Jaknavičius** |
| --- |
| Gimė | 1589 m.Rytų Lietuva |
| Mirė | 1668 m. balandžio 11 d. (~79 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | SJ, Lietuvos raštijos darbuotojas, pedagogas, jėzuitas. |

**Jonas Jaknavičius** (1589 m. Rytų Lietuva – 1668 m. balandžio 11 d. Vilnius) – SJ, Lietuvos raštijos darbuotojas, pedagogas.

Biografija
----------

1609–1615 m. ir 1619–1622 m. studijavo Vilniaus universitete, 1616–1618 m. Braunsbergo (dab. Branevas), nuo 1622 m. Nesvyžiaus jėzuitų kolegijose. Po 1634 m. – Kražių, Smolensko, Vilniaus kolegijų rektorius.

Parengė ir išleido pamokslams skirtą veikalą „Lenkiškos ir lietuviškos evangelijos" (*Ewangelie polskie y litewskie*, manoma, 1637 m.; išlikęs 1647 m. leidimas; XVII a. – XIX a. išėjo daugiau kaip 40 leidimų). Spėjama, išvertė į lietuvių k. evangelijų ištraukas K. Sirvydo knygai „Punktai sakymų" (*Punkty kazań* 1629 m.), prisidėjo prie jo žodyno 2 leidimo 1631 m. parengimo. 1644 m. išleido K. Sirvydo knygos „Punktai sakymų" 2 dalį, leidiniui išvertė pamokslus į lenkų kalbą, evangelijas – į lietuvių kalbą. Lotynų ir lenkų kalba parašė knygų religinių brolijų – Šv. Dievo Kūno, Šv. Juozapo ir Nikodemo (abi 1630 m.), Šv. Izidoriaus (1639 m.) – reikalams, giesmių, pamokslų, katechetinių knygelių, eilėraščių lotynų kalba.

Literatūra
----------

* Juozas Tumelis. Švietėjas, pamokslininkas, labdarys: Jono Jaknavičiaus gimimo 400 metų sukakties proga /Katalikų kalendorius žinynas, Vilnius, 1989.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Tumelis. *Jonas Jaknavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 477 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Fidžio** **vėliava** imta naudoti 1970 m. spalio 10 d. Nuo to laiko valstybinis herbas šiek tiek pasikeitė, bet vėliava išliko tokia pat. Tai stilizuota „Mėlynoji vėliava" (originali Mėlynosios vėliavos versija naudojama kaip Vyriausybės vėliava). Ji liko nepakitusi nuo tada, kai 1987 m. Fidžis buvo paskelbtas respublika, nors kai kurie politikai (pvz. opozicijos senatorius Atu Emberson-Bain) reikalauja pakeitimų.

Dabartinė vėliava labai panaši į kolonijinę vėliavą, naudotą prieš nepriklausomybės paskelbimą; pagrindinis skirtumas yra tai, kad pastarosios mėlynas fonas buvo tamsesnis, ir joje buvo pavaizduotas visas Fidžio herbas, o ne vien skydas, kaip dabartinėje. Nors kai kurie reformatoriai reikalavo pašalinti Union Jack, kaip britų kolonijinį simbolį, kiti palaiko mintį, jog jį reikia palikti istorinio tęstinumo dėlei.

Kai kurie įtakingi Fidžio piliečiai reikalavo grąžinti į vėliavą pilną herbo versiją. 2005 m. lapkričio 30 d. Didžioji Fidžio Vadų Taryba pareikalavo, kad vėliavoje būtų pavaizduotos dviejų karių, saugančių herbo skydą, figūros, miniatiūrinė kanoja ir tautinis šūkis: *„Rerevaka na kalou ka doka na tui"* („Bijokite Dievo ir gerbkite karalienę"). Šie simboliai buvo pavaizduoti originalioje Viti karalystės, pirmosios, 1871 m. suvienytos Fidžio valstybės, vėliavos versijoje.

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |