recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pusininkystė** – žemės nuomos ir atodirbio rūšis – mokestis žemvaldžiui už naudojimąsi žeme arba žemdirbiui už darbą sudaro pusę derliaus. Jei atsilyginama ne puse, o kitokia derliaus dalimi, ji kartais vadinama ir dalininkyste. Pusininkystė buvo būdinga feodalizmui ir kapitalizmui, ypač perėjimui iš feodalinės nuomos į kapitalistinę. Vis dar praktikuojama kai kur Ispanijoje, Italijoje, JAV, Prancūzijoje, daugelyje rytų šalių tebėra vyraujanti nuomos norma.

Rusijoje
--------

Rusijoje XIII a.–XIX a. pirmojoje pusėje pusininkystė praktikuota kaip viena valstiečių vertimo baudžiauninkais formų. Nusigyvenę bendruomenininkai, laisvieji žmonės, paleisti laisvėn cholopai pagal sutartį iš feodalo gaudavo sklypą ir paskolą. Už tai jam turėjo duoti nuo pusės iki dviejų trečdalių derliaus, dirbti ir mokėti mokesčius. Neišgalėdami grąžinti skolos ir sumokėti mokesčių, jie laikui bėgant tapdavo baudžiauninkais. Pusininkystė buvo svarbi atodirbio atmaina.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje XIX a. antrojoje pusėje ir XX a. pradžioje pusininkystė buvo daugiausia praktikuojama atodirbio atmaina, tačiau dominuojanti žemės nuomos rūšis nebuvo. Skirtingai nei Rusijoje, Lietuvoje dažniausiai iš pusės nuomota žemė su trobesiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pusininkystė*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 272 psl.
| **Motiejus Mikalojus Radvila** |
| --- |
| Radvilos |
| Trimitai |
| Trimitai |
|  |
| Gimė | 1873 m. liepos 27 d.Zegžoje |
| Mirė | 1920 m. lapkričio 5 d. (47 metai)Stašuve |
| Tėvas | Motiejus Juozapas Radvila |
| Motina | Jadvyga Krasinska |
| Sutuoktinis (-ė) | Rožė Potockytė |
| Vaikai | Kristupas Mikalojus Radvila  Rožė Radvilaitė  Arturas Mikalojus Radvila  Konstantinas Mikalojus Radvila  Motiejus Mikalojus Radvila II |

**Motiejus Mikalojus Radvila** (lenk. *Maciej Mikołaj Radziwiłł*, 1873 m. liepos 27 d. Zegžoje – 1920 m. lapkričio 5 d. Stašuve) – didikas, Lenkijos ūkio ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Nesvyžiaus šakos, tėvas Motiejus Juozapas Radvila, motina Jadvyga Krasinska. Brolis Pranciškus Pijus Radvila.

Šeima
-----

Žmona Rožė Potockytė (*Róża z Potockich*) (1878 m. gegužės 6 d. − 1931 m. gegužės 26 d.), grafo Artūro Patockio (1850−1890) ir Rožės Liubomirskos (1860−1881) duktė, vaikai Kristupas Mikalojus Radvila, Rožė Radvilaitė (mirė jauna), Arturas Mikalojus Radvila, Konstantinas Mikalojus Radvila, Motiejus Mikalojus Radvila II.

Valdė Zegžos dvarą, tačiau gyveno Sichove prie Stašuvo ir dalyvavo steigiant krašte pramonės įmones. Įsteigė akcinę bendrovę „Jėga ir šviesa" (*Sila i Swiatlo*), kuri užsiėmė apylinkių elektrifikavimu. Dalyvavo steigiant Lenkijos elektrotechnikos įmonių akcinę bendrovę „Siemens". Kai kurioms jų vadovavo.

Palaidotas Rytvianų (*Rytwiany*) Šv. Kryžiaus Tėvų kamedulių koplyčioje.

Nuorodos
--------

Trimitų herbo Radvilos Archyvuota kopija 2007-01-28 iš Wayback Machine projekto. lenkų kalba

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |
| Medūza |
| --- |
|  |
| Menininkas | Karavadžas |
| Metai | 1595-1599 |
| Meno kryptis | Barokas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, drobė |
| Matmenys | apie 58 cm |
| Miestas (vieta) | Florencija, Italija |
| Muziejus | Uficių galerija |

**Medūza** (kitaip **Medūzos galva**) – italų baroko dailininko Karavadžo (1571–1610) tondo formos paveikslas, vaizduojantis nukirstą Medūzos galvą.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslas nutapytas apie 1595-99 m. Jį užsakė Karavadžo rėmėjas kardinolas Francesco del Monte ir padovanojo Toskanos didžiajam hercogui Frančeskui I Medičiui. Medičių kolekcijoje paminėtas 1631 m. esantis ant turnyro skydo.[1]

Pagal mitus Medūza buvo gorgonė, kurios galvą juosė gyvatės ir kas tik pamatydavo jos akis, tas suakmenėdavo. Persėjas nukovė ją žiūrėdamas per veidrodį. Apskrita paveikslo forma yra dėl to, kad drobė aptrauktų medinį skydą. Karavadžas nutapė du paveikslų variantus (ankstesnis ir mažesnis yra privačioje kolekcijoje). Jame pavaizduota Medūzos galva tik nukirsta ir ne tiek kelia siaubą, kiek atrodo pati išsigandusi. Medūzos galvai, spėjama, pozavo vyras ar berniukas.

Išnašos
-------

1. ↑  virtualuffizi.com

Nuorodos
--------

* wga.hu
* theguardian.com
| **Augustas Daugulislatv. *Augusts Daugulis*** |
| --- |
| Gimė | 1830 m. sausio 13 d.Tartu |
| Mirė | 1899 m. lapkričio 20 d. (69 metai)Sankt Peterburgas |
|  |
| Veikla | latvių grafikas |

**Augustas Daugulis** (latv. *Augusts Daugulis*, 1830 m. sausio 13 d. Tartu – 1899 m. lapkričio 20 d. Sankt Peterburgas) – pirmasis profesionalus latvių grafikas.

Biografija
----------

Baigė Sankt Peterburgo dailės akademiją, nuo 1850 m. jos narys. 1858 m. Sankt Peterburge atidarė grafikos dirbtuvę.

Kūryba
------

Kūrė daugiausia reprodukcinę grafiką: iliustravo laikraščius („Pēterburgas avīze" priedo „Zobugals" karikatūros, vinjetės, 1862–1865 m.), žurnalus (Vsemirnaja illiustracija, 1869–1898 m.), estiškus kalendorius ir kitų leidinius. Padėjo pagrindus latvių politinei karikatūrai.

Ypač domino istorinė tematika. Žymiausi kūriniai – portretai: „Petras I" 1872 m. „Jekaterina II" 1874 m. „Džiuzepė Garibaldis" 1878 m. „Martinas Liuteris" 1883 m. pagal L. Kranachą). Daugiausia kūrė medžio raižinio technika, garsėjo meistriška, subtilia raižysena.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Augustas Daugulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 525 psl.
| **Morchella semilibera**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Puslaisvis briedžiukas (*Morchella semilibera*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Aukšliagrybūnai  *( Ascomycota)* |
| Klasė: | Aukšliagrybiai  *( Ascomycetes)* |
| Eilė: | Ausūniečiai  *( Pezizales)* |
| Šeima: | Briedžiukiniai  *( Morchellaceae)* |
| Gentis: | Briedžiukas  *( Morchella)* |
| Rūšis: | Puslaisvis briedžiukas  *( Morchella semilibera)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Morchella semilibera***Augustin Pyramus de Candolle, 1805 |
| **Sinonimas** |
| 

|  |
| --- |
| *Mitrophora semilibera* (DC.) Lév (1846) |
| *Morchella patula var. semilibera* (DC.) S.Imai (1954) |

 |

**Puslaisvis briedžiukas** (*Morchella semilibera*) – briedžiukinių (*Morchellaceae*) šeimos briedžiukų (*Morchella*) genties valgomų grybų rūšis. Paplitusi Europoje, Azijoje, Afrikoje, Šiaurės Amerikoje.

Biologija
---------

Puslaisvis briedžiukas mėgsta lapuočių ar mišrius miškus, parkus. Auga pavieniui ar grupelėmis tarp žolių ir pūvančių lapų. Tinka humusingas ar smėlėtas dirvožemis. Yra dirvožemio saprotrofas arba sudaro mikorizę. Vaisiakūniai vienmečiai, vystosi pavasarį.

Briedžiuko apoteciai išauga iki 15–20 cm aukščio. Kepurėlė kūgio ar varpelio formos, 2–6 cm ilgio, korėta, prie koto prisitvirtinusi savo vidurine dalimi, pilkšvai ruda. Kepurėlės apatinis kraštas nepriaugęs, laisvas. Kotas tuščiaviduris, trapus, balsvas arba gelsvas, cilindriškas, nelygus, su negiliomis įdubomis ar vagelėmis. Trama balsva, švelnaus skonio.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

2000 m. puslaisvis briedžiukas įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Lietuvoje žinoma 12 radaviečių: Alytaus, Anykščių, Kėdainių, Kupiškio, Panevėžio, Ukmergės ir Vilniaus rajonuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 623 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puslaisvis briedžiukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Medūzos įvėrinys
Džestrumas
**Medūzos įvėrinys** (angl. *Medusa piercing*) – viršutinės lūpos įvėrinys panosės duobėje, po nosies pertvara. Panašus į labretę, bet šis įvėrinio variantas būna apatinėje lūpoje. Paprastai naudojamas papuošalas – labretės kaištis, kurio karoliukas būna išorinėje lūpos pusėje (panosės duobėje), o pamatinis diskas – vidinėje pusėje.

Džestrumas
----------

Medūzos įvėrinio variantas yra *džestrumas* (angl. *jestrum*), kai įvėrinio kanalas eina ne statmenai lūpai (iš vidinio paviršiaus į išorinį), o vertikaliai, iš panosės duobės į viršutinės lūpos raudonį. Į kanalą įveriamas lenktinis hanteliukas, tad lūpos išorėje matyti abu hanteliuko karoliukai. Šis įvėrinio variantas pavadintas pagal Džesiką Bornsen (*Jesika Bornsen*), kuri pirmoji viešai pademonstravo tokį įvėrinį, padarytą Dereko Lovės (*Derek Lowe*).

Nuorodos
--------

1. ↑  Sweet Jar – Medusa Archyvuota kopija 2009-06-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Jestrum Archyvuota kopija 2013-12-13 iš Wayback Machine projekto.. In *BMEzine.com Encyclopedia*

* Encyclopedia entry on the medusa Archyvuota kopija 2008-12-05 iš Wayback Machine projekto.: Body Modification E-Zine
Koordinatės: 55°05′06″š. pl. 22°23′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.08496°š. pl. 22.39450°r. ilg.﻿ / 55.08496; 22.39450

| Gulbinų tvenkinys |
| --- |
| Vaizdas nuo užtvankosVaizdas nuo užtvankos |
| Vieta | Jurbarko rajonas, Viešvilė |
| Plotas | 0,067 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,74 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Tūris | 0,00014 km³ |
| Įteka | Viešvilė, bevardis upelis |
| Išteka | Viešvilė |

**Gulbinų tvenkinys** – vandens telkinys Jurbarko rajone, Viešvilės miestelio šiaurėje, pasiekiamas iš kelio  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda  pasukus pro Viešvilės bažnyčią į šiaurės rytus, pavažiavus 0,7 km per mišką. Tvenkinį supa Viešvilės miškas, pietinėje pakrantėje, abipus užtvankos, stovi sodybiniai namai (buvusio Viešvilės dvaro sodyba). Įrengtas užtvenkus Viešvilės upę 5,1 km nuo jos žiočių, jo hidrologinis nr. 10050530 (Nemuno baseinas). Viešvilėje taip pat telkšo Viešvilės I tvenkinys ir Viešvilės II tvenkinys.

Slenkstinė užtvanka
Vandens telkinys įrengtas 1979 m. sudėtingos formos, didžiausias ilgis rytų-vakarų-pietų kryptimi – 1,15 km, plotis – 0,14 km, užima 6,7 ha plotą. Altitudė 21 m. Krantai žemi, ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinio tūris – 140 tūkst. m³. Užtvanka slenkstinė, su žuvitakiu.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
* LR tvenkinių klasifikatorius Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.
* Tvenkinių katalogas 98 (0020)
Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo pustrečio. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Laoso demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 6 586 266 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0–14 m.:* 36,7 % (1 197 579 vyrai ir 1 181 523 moterys)
* *15–64 m.:* 59,6 % (1 908 176 vyrai ir 1 950 544 moterys)
* *65 m. ir vyresni:* 3,7 % (107 876 vyrai ir 131 513 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 21 m.
* *vyrų:* 20,7 m.
* *moterų:* 21,3 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,655 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 25,68 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 7,99 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas:** –1,14 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Urbanizacija:**

* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 33 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 4,9 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *15–64 metų:* 0,98 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,82 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,98 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**

* *bendra:* 57,77 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 63,68 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 51,62 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 62,77 m.
* *vyrų:* 60,85 m.
* *moterų:* 64,76 m. (2011 apsk.)

**AIDS/ŽIV:**

* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* 0,2 %
* *bendras skaičius:* 8500
* *mirčių skaičius:* >200 (2009 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 73 %
* *vyrų:* 83 %
* *moterų:* 63 % (2005 m. surašymas)

**Religijos:**

* *budistai:* 67 %
* *krikščionys:* 1,5 %
* *kiti:* 31,5 % (2005 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

* Laosas CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba) Archyvuota kopija 2010-12-29 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šunų sportas
**Šunų sportas** – sportinė veikla, kurioje dalyvauja šunys ir vedlys - komanda, kaip vienas vienetas: kamuoliuko gaudymas, beisbolas, vikrumo varžybos (*agility*). Kai kurios veislės, ypač aviganiai, labai mėgsta tokią mankštą. Sportuoti gali ir kitos veislės, o dalyvauti varžybose nebūtina.

Šunų rengimas specialioms tarnyboms: apsaugos, paieškos, saugojimo ir gynimo yra savotiška sporto šaka. Specialioms tarnyboms galima rengti tik tam tikras veisles. Šunų dresuotumas tikrinamas trimis etapais. Šeimininkas turi įdėti daug darbo, būti kantrus, teisingas. Tinkamai išdresuotas šuo gali laikyti dresuotumo egzaminus (IPO).

Tinkamiausia mankšta kurtui – lenktynės, ypač išpopuliarėjusios, kai buvo išrastas mechaninis kiškis. Jos labai populiarios Britanijoje.

Šaltuosiuose kraštuose yra rengiamos šunų kinkinių lenktynės. Tokiose varžybose šunys ir jų šeimininkas turi įveikti keliasdešimt kilometrų. Jos dažnai būna daugiadienės ir dažniausiai rengiamos Aliaskoje.
Tačiau šioslenktynės rengiamos ne tik toli šiaurėje, bet ir Lietuvoje. Netoli Vievio yra šunų kinkinių sporto klubas "Aliaska", kur atvažiuoja šio sporto entuziastai, kinko savo šunis, kurių dauguma yra sibiro haskiai, aliaskos malamutai arba specialiai šiai sporto šakai veistimišrūnai (euro dogai, greisteriai…) į roges, kai būna sniego, o paprastai į skuterius, triračius arba tvirtina prie dviračių. Dviratis - šuo. Šis sportas vadinama Bikejoring, Dar yra Skyjoring'as - slidės ir šuo, tačiau tai pratikuojančių žmonių Lietuvoje dar nėra. Kita kiek populeresnis sportas Canicross'as. Tai žmogus ir šuo. Prie žmogaus liemens tvirinasi specialus diržas, tarp jo ir šuns yra 2 -2,5 metro trosas su amorizatorium, o šuo truri specialias petnešas, kurios yra kitokios nei kinkant į triratį, dviratį, skuterš, roges…

Šios varžybos pradėtos rengti ir Lietuvoje: pirmą kartą 2004 m. vasario mėnesį Elektrėnuose, 2005 m. vasario 25-26 d. – Nemenčinėje.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKinologija |
| --- |
|  |
| Pagrindiniai straipsniai | 
Šuo · Šunų veislių sąrašas |  |
|  |
| Organizacijos | 
Tarptautinė kinologų federacija · Lietuvos kinologų draugija |
|  |
| Renginiai | 
Šunų paroda · Šunų sportas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cotoneaster horizontalis** |
| --- |
| Gulsčiasis kaulenis (Cotoneaster horizontalis)Gulsčiasis kaulenis (*Cotoneaster horizontalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Pošeimis: | Obeliniai  *( Maloideae)* |
| Gentis: | Kaulenis  *( Cotoneaster)* |
| Rūšis: | Gulsčiasis kaulenis  *( Cotoneaster horizontalis)* |

 |

**Gulsčiasis kaulenis** (*Cotoneaster horizontalis*) – erškėtinių šeimos, obelinių pošeimio, kaulenių genties augalas. Paplitęs Centrinėje Kinijoje.

Iki 0,5 m aukščio krūmas. Šakos gulsčios, plokščios. Šoninės šakelės vienoje plokštumoje išsidėsčiusios plunksniškai. Ūgliai gelsvai rudi, plaukuoti. Lapai beveik apskriti, 5–12 mm ilgio ir tokio pat pločio, trumpai nusmailėjusia viršūne, lygiakraščiai, pamatas apskritas. Viršutinė lapų pusė tamsiai žalia, plika, kiek žvilganti, apatinė balsvai plaukuota. Lapkotis trumpas, 1–2 mm ilgio. Rudenį lapai paraudonuoja arba tampa oranžiniai, ilgai nenukrenta. Žiedai šviesiai rausvi, smulkūs, susitelkę po 1 arba 2. Vaisiai beveik rutuliški, 6 mm skersmens, skaisčiai raudoni, su 2–3 kauliukais. 

Žydi birželio mėnesį. Obuolėliai subręsta rugsėjį ir ilgai nenukrenta.
| *Ný Batterí* |
| --- |
|  |
| Sigur Rós EP |
| Išleistas | 2000 m. kovo 20 d. |
| Žanras | Post Rock |
| Trukmė | 24:03 |
| Įrašų kompanija | Fat Cat 039 |
| Prodiuseris | Ken Thomas |
| Sigur Rós chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "*Svefn-g-englar*" (1999) | "***Ný Batterí***" (2000) | "*Rímur*" (2001) |

 |

"**Ný Batterí**" – Islandijos post roko grupės Sigur Rós EP išleistas 2000 m. tik Didžiojoje Britanijoje, pristatant albumą "Ágætis Byrjun" ("Gera Pradžia"). Tai antrasis grupės EP ir antrasis įrašas išleistas Didžiojoje Britanijoje. Įrašą galima įsigyti CD ir 12" vinilo plokštelės pavidalais.

Apie kūrinius
-------------

Titulinio kūrinio "Ný Batterí" („Nauja Baterija") inspiracija tapo sulankstyta ir aiškiai pervažiuota mašinos būgnų lėkštė, kurią grupė rado senamiesčio gatvėje. Daina paimta iš albumo "Ágætis Byrjun".  

"Rafmagnið Búið" ("Elektros Nebėra") yra prailgintas "Ný Batterí" pučiamūjų intro.  

"Bíum Bíum Bambaló" yra senovinė islandų liaudies daina daugybę amžių keliavusi iš lūpų į lūpas ir dabar pirmą kartą įrašyta.   

"Dánarfregnir Og Jarðarfarir" ("Nekrologai Ir Pasirengimai Laidotuvėms") sukurtas pagal muzikinę temą, kurią Islandijos radijo stotys naudoja pranešinėjant nekrologus. Dėl to Jónsi šią dainą vadina „temine muzika", nes kiekvienas Islandijos gyventojas atpažins šią melodiją; kritikai ją priskiria post roko žanrui. Kūrinys buvo užkopęs iki aukščiausios Islandijos topo vietos. 
Kūriniai "Bíum Bíum Bambaló" ir "Dánarfregnir Og Jarðarfarir" yra panaudoti filmo „Englar Alheimsins" (rež. Friðrik Đór Friðriksson) garso takelyje, kurį kūrė Hilmar Örn Hilmarsson.

Kūrinių sąrašas
---------------

1. Rafmagnið Búið ("Elektros Nebėra") - 4:52
2. "Ný Batterí" („Nauja Baterija") - 7:50
3. "Bíum Bíum Bambaló" - 6:52
4. "Dánarfregnir Og Jarðarfarir" ("Nekrologai Ir Pasirengimai Laidotuvėms") - 4:29

Išnašos
-------

1. ↑  Fat Cat
2. ↑  Ný Batterí
3. ↑  Visatos Angelai

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ný Batterí** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialusis grupės tinklalapis
* Grupės dainų tekstai, išversti į anglų kalbą
* Daugybė detalios informacijos apie grupę
* Ný Batterí svetainėje Last.fm
|  Augustavo Kazanės Dievo Motinos ikonos cerkvė |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Augustavo valsčius |
| **Gyvenvietė** | Augustavas |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | Apie 1553 m. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo Kazanės Dievo Motinos ikonos cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Augustavo Kazanės Dievo Motinos ikonos cerkvė** (lenk. *Cerkiew Kazańskiej Ikony Matki Bożej w Augustowie*) – nebegzistuojanti cerkvė, pastatyta 1553 metais, lenkų nugriauta po I pasaulinio karo. Cerkvė buvo nedidelė, pastatyta iš medžio, turėjo dvišlaitį stogą, turėjo nedidelį varpą ir neturėjo cerkvėms būdingo kupolo.

Istorija
--------

Cerkvė pirmą kartą minima 1553 metais. Ji buvo įsikūrusi šalia Mėtos ežero, tarp ul. Cerkiewnej ir ul. Koziej gatvių. Nuo 1596 m. iki 1875 m. priklausė unitams. Cerkvę lankydavo daug žmonių iki kol 1879 m. nebuvo atidaryta nauja Augustavo Šv. Apaštalų Petro ir Povilo cerkvė. Nuo tada cerkvė vis rečiau būdavo naudojama ir atidaroma tikintiesiems. 1914 m. cerkvė buvo apleista, per I pasaulinį karą vokiečiai čia įkūrė kalvę. 1918 m. cerkvė buvo uždaryta, o 1925 m. nugriauta.

Literatūra
----------

* K. Sokoł, A. Sosna: *Kopuły nad Wisłą. Prawosławne cerkwie w centralnej Polsce w latach 1815-1915*. Moskwa: MID "Synergia", 2003 m. ISBN 5-7368-0301-2.
Koordinatės: 54°38′34″š. pl. 23°19′43″r. ilg.﻿ / ﻿54.6428°š. pl. 23.3286°r. ilg.﻿ / 54.6428; 23.3286

|  |
| --- |
| **Šunskų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šunskų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Šunskų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Varpo g. 31, Šunskai |
| **Direktorius(-ė)** | Zenius Sadauskas |
| **Mokinių skaičius** | 65 (2013 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1867 m. |
| **Uždarymo data** | 2018 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Marijampolės savivaldybės Šunskų pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šunskuose (Marijampolės savivaldybė), Varpo g. 31, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190378552. Steigėjas – Marijampolės savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1867 m. Šunskų kaime įsteigta rusiška mokykla, kurioje buvo dėstoma rusų kalba. 1919 m. pradėjo veikti 4 skyrių lietuviška mokykla. 1945 m. mokykla pertvarkyta į progimnaziją, joje veikė keturi pradinių klasių komplektai. 1956 m. jau veikia septynmetė mokykla, o nuo 1959–1960 m. m. m. įgyvendinamas ir aštuonmetis išsilavinimas. 1967 m. pastatomas naujas mokyklos pastatas su sporto (laisvalaikio) sale. Nuo 1999 m. mokykla teikia dešimtmetį išsilavinimą.

2018 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Zenius Sadauskas

Nuorodos
--------

1. ↑  Marijampolės sav. Šunskų pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2015-05-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Kristupas Lokys** |
| --- |
| Gimė | 1860 m. gruodžio 8 d.Nelaimiškiai, Tilžės apskr. |
| Mirė | 1921 m. birželio 27 d. (60 metų)Vanagai prie Priekulės |
| Palaidotas (-a) | Vanagų kapinėse |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, misionierius, lietuvių raštijos darbuotojas. |

**Kristupas Lokys** (1860 m. gruodžio 8 d. Nelaimiškiai, Tilžės apskr. – 1921 m. birželio 27 d. Vanagai prie Priekulės) – Mažosios Lietuvos evangelikų liuteronų kunigas, misionierius, lietuvių raštijos darbuotojas.

Biografija
----------

1885–1888 m. mokėsi Gosnerio misionierių mokykloje Berlyne, išmoko anglų kalbą, gerai mokėjo Indijos hindi, mindari ir gauvari tautų kalbas. 1888–1913 m. (su 1903–1904 m. pertrauka) evangelikų liuteronų misionierius Indijoje. Vietos gyventojus mokė agrotechnikos, jiems organizavo labdarą, įsteigė ligoninę, parodomąjį ūkį, pastatydino užtvanką. Jos vietoje vėliau pastatyta didelė užtvanka pavadinta jo vardu. 1904 m. jo iniciatyva Mažojoje Lietuvoje įsteigta „Sandoros" draugija, 1904–1939 m. leistas laikraštis „Pagalba". 1903 m. išleido giesmynėlį „Pasiuntinystės giesmės", knygą „Gera roda wierno prieteliaus ir brolio Kristuje". Ragino ugdyti lietuvių kultūrą; iš viso parašė 16 religinio turinio knygų.

1914 m. buvo grįžęs atostogų, bet prasidėjo Pirmasis pasaulinis karas, ir teko likti savame krašte. 1914–1921 m. kunigavo Vanaguose Vanagų evangelikų liuteronų bažnyčia. Tarp jaunimo plėtojo tautinę ir religinę veiklą, dalyvavo steigiant „Eglės" draugiją, kurioje dalyvavo ir būsimoji rašytoja Ieva Simonaitytė. Rašė į lietuvių spaudą, vienas pirmųjų rašė ir apie Indiją, smerkė kolonizatorius britus. Spaudoje, susirinkimuose 1919 m. reikalavo Klaipėdos kraštą atskirti nuo Vokietijos; dėl tautinės veiklos valdžios ir dvasinės vyresnybės persekiotas. Nuo 1921 m. „Ryto" leidybos bendrovės narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kristupas Lokys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 579 psl.
| **Anna Elżbieta Fotyga** |
| --- |
|  |
| Anna Fotyga |
| Gimė | 1957 m. sausio 12 d. (66 metai)Lemborke |
|  |
| Veikla | lenkų politikė, Lenkijos užsienio reikalų ministrė (nuo 2006 m. gegužės 9 d.), partijos „Teisė ir teisingumas" (PiS) narė, ilgametė Lenkijos Prezidento Lech Kaczyński patikėtinė, bendražygė. |
|  |
|  **Vikiteka** | Anna Fotyga |

**Anna Elżbieta Fotyga** (g. 1957 m. sausio 12 d. Lemborke) – lenkų politikė, Lenkijos užsienio reikalų ministrė (nuo 2006 m. gegužės 9 d.), partijos „Teisė ir teisingumas" (PiS) narė, ilgametė Lenkijos Prezidento Lech Kaczyński patikėtinė, bendražygė.

Fotyga studijavo tarptautinę prekybą Gdansko universitete, baigė 1981 m. 1980–1981 m. profsąjungos Solidarność aktyvistė, vadovavo užsienio biurui. 1989 m. iš verslo sugrįžo į politiką, 1997–2001 m. dirbo Ministro pirmininko Jerzy Buzek patarėja užsienio politikos klausimais. 2002–2004 m. Gdansko vicemerė.

2004 m. Fotyga išrinkta į Europos parlamentą (PiS sąraše). 2005 m. lapkričio 22 d. atsisakė mandato, 2005 m. spalio 31 d. – 2006 m. gegužės 9 d. nepartinio užsienio reikalų ministro Stefan Meller valstybės sekretorė.

Anna Fotyga ištekėjusi, turi 2 suaugusius vaikus.

Nuorodos
--------

* Lenkijos URM tinklalapis: Biografija **(**angl.**)**;
* Ministrų Taryba: Biografija **(**angl.**)**;
* EP veiklos santrauka[neveikianti nuoroda] **(**angl.**)**.

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Stefanas Meleris** | **Lenkijos Užsienio reikalų ministrė**2006 m. gegužės 9 d. – 2007 m. lapkričio 15 d.   | Po to:**Radoslavas Sikorskis** |
Sitonijos pusiasalis
**Sitonija** (gr. Σιθωνία) – pusiasalis Chalkidikės nomo (Graikija) pietuose, vienas iš trijų Chalkidikės „pirštų". Pusiasalyje yra Sitonijos demas, kuriame 2001 m. gyveno 8891 gyventojai.

Sykijos paplūdimys Sitonijos pusiasalyje
Į vakarus nuo Sitonijos yra Toronės įlanka (kitaip dar Kasandros įlanka) ir Kasandros pusiasalis, į rytus – Sigitiko įlanka ir Atono kalno pusiasalis.

Pusiasalio centre yra Itamo (*Itamos*) kalnas (kitaip – *Dragountelis*). Pusiasalyje yra Porto Koufas – didžiausias saugus giliavandenis uostas Graikijoje, kurį minėjo dar Tukididas. Pietinėje pusiasalio dalyje yra garsūs uolų apsupti paplūdimiai *Azapiko*, *Tristinika*, *Korakas*, *Marathias*, *Kalamitsi*, *Kriaritsi*.

Sitonijos pusiasalis, palyginus su gretimu Kasandros pusiasaliu, retai apgyvendintas, turi mažiau viešbučių ir pramogų centrų, tačiau garsėja puikia gamta, kraštovaizdžiais – pušimis apaugusiais kalnais, viržynais, raižyta jūros pakrante.

Nuorodos
--------

* Sitonijos pusiasalis Wikimapia žemėlapyje
| **Kristupas Osolinskis** |
| --- |
| Osolinskiai |
| Topuras (herbas) |
| Topuras (herbas) |
|  |
| Gimė | 1587 m. balandžio 28 d. |
| Mirė | 1645 m. vasario 24 d. (57 metai) |
| Tėvas | Jonas Zbignevas Osolinskis |
| Motina | Jadvyga Senenska |

**Kristupas Osolinskis** (1587 m. balandžio 28 d. Bukovskas – 1645 m. vasario 24 d. Krokuva) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, karaliaus rūmininkas (1607), Sandomiro pastalininkas (1618), Sandomiro pakamaris (1620) ir Sandomiro vaivada (1638–1645), Sadecko (1633) ir Vojnicos kaštelionas (1636), Lenkijos rašytojas ir vertėjas.

Biografija
----------

Lenkijos magnatų Osolinskių giminės atstovas, herbo „Topor" savininkas. Sanoko seniūno Jono Zbignevo Osolinskio (1555–1623) vyresnysis sūnus nuo pirmos santuokos su Jadvyga Senienska.

Išsilavinimą gavo jezuitų kolegiume, Liubline. 1604–1612 metais mokėsi jezuitų universitete, Viurcburge, baigęs mokslus grįžo kartu su savo jaunesniuoju broliu Masimilijonu į tėvynę ir pradėjo politinę karjerą. 1607 metais tapo karaliaus rūmininku. 1608 metais karaliaus siųstas važiavo į Gracą ir Florenciją, po to mokėsi Bolonijos ir Padujos universitetuose. 1614 metais grįžo į tėvynę ir tėvas jį Lenkijos armijos sudėtyje į Podolę. Dalyvavo keliose karinėse kampanijose prieš Krymo totorius ir turkus-osmanus. 1618 metais Kristupas Osolinskis buvo paskirtas Sandomiro pastalininku, o 1620 metais tapo Sandomiro pakamariu.

Ne kartą buvo renkamas pasiuntiniu į seimus, kur užsiėmė ekonominiais klausimais – kainomis, monetu kaldinimu ir prekių pristatymu į kariuomenę. 1632 metais buvo išrinktas iždo revizijos deputatu ir dirbo parlamento reformavime ir valstybės gynybos sistema. Elekciniame seime 1632 metais pretendavo į seimo maršalkos postą, kurį gavo Jokūbas Sobieskis. 1633 metais buvo paskirtas Sadecko kaštelionu, o po trejų metų – Vojnicos. Kaip konrreformacijos šalininkas buvo kaltas dėl arijonų išvijimo iš Rakovo, Ivaninsko ir Skželovo. 1638 metais Kristupas Osolinskis gavo Sandomiro vaivados pareigybę.

Krištoporo pilis
Iš avo tėvo paveldėjo dalį Meleco dvaro žemių, kurias netrukus su broliu Maksimilijonu pkeitė į Ivaniską. Apie 1627 metus Ujazdo kaime pastatė dėl savęs Kižtoporo pilį-rezidenciją. Dldelės pajamos jam davė išskirtinę teisę maisto produktų tiekimą ATR kariuomenei Prūsijos kampanijos prieš Švedus metu 1626 metais, kurioje jis pats aktyviai dalyvavo.

1645 metų vasario 24 d. mirė Krokuvoje ir buvo palaidotas karmelitų bažnyčioje.

Šeima
-----

Kristupas Osolinskis buvo vedęs tris kartus. 1615 metais pirma santuoka buvo su Sofija Cikovska (m. 1638), nuo santuokos su kuria turėjo vienintelį sūnų:

* Kristupas Vandalinas (m. 1649), Vislicos, Stopnicos ir Ropčicko seniūnas

1638 metais, tapęs našliu, vedė antrą kartą Sofiją Krasinską (m. 1642), Sandomiro kašteliono Mikalojaus Lgezos našlę. 1642 metais trečią kartą vedė Sofiją Elžbietą Firlej (m. po 1650), Sandomiro vaivados Mikalojaus Firlejaus ir Reginos Olesnickos dukterį. Nuo dviejų paskutinių santuokų vaikų neturėjo.

Nuorodos
--------

* Osolinskių genealogija Archyvuota kopija 2014-12-17 iš Wayback Machine projekto.
| **Oenanthe aquatica** |
| --- |
| Vandeninė išnė (*Oenanthe aquatica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Išnė  *( Oenanthe)* |
| Rūšis: | Vandeninė išnė  *( Oenanthe aquatica)* |

 |
| Binomas |
| ***Oenanthe aquatica***(L.) Poir. 1798 |
| **Sinonimai** |
| * *Oenanthe phellandrium* Lam
* *Phellandrium aquaticum* L.
* *Phellandrium divaricatum* Gilib.
 |

**Vandeninė išnė** (*Oenanthe aquatica*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos augalas, priklausantis išnės (*Oenanthe*) genčiai.

Nuodingas visas augalas (tiek žalias, tiek džiovintas). Eterinis aliejus sukelia burnos ertmės, virškinamojo trakto gleivinių ir plaučių staigų uždegimą. Enantotoksinas veikia centrinę nervų sistemą ir kitus organus. Apsinuodijimo simptomai: skausmingi diegliai pilvo srityje, viduriavimas, vėliau centrinės nervų sistemos paralyžius. Nors gyvuliai išnės nemėgsta, tačiau yra atvejų, kai ja apsinuodijo arkliai, galvijai, avys, kiaulės.

Morfologija
-----------

Dvimetis 30–120 cm aukščio augalas. Stiebas stačias, storas, tuščiaviduris, dažniausiai išsikerojęs.

Vandeninės išnės stiebas ir lapai
Lapai 2–3 kartus plunksniški. Pasinėrusių po vandeniu lapų lapeliai siūliški, o orinių – kiaušiniški, plunksniškai skiltėti; lapų skiltelės linijiškai lancetiškos arba lancetiškos. Skėčiai iš daugelio stipinų, išsidėstę ties lapais priešingoje stiebo pusėje. Skraistės nėra. Skraistelė daugialapė. Žiedynas – skėtis, o skėčius sudaro 8–15 stipinų. Žiedai balti. Taurelės danteliai gana ilgi, laibi, smailūs. Vainiklapių ir kuokelių po 5. Piestelė su 2 liemenėliais. Vaisiai pailgai elipsiški. Vaisiukų vidinė pusė iškila.

Žydi birželio – liepos mėn.

Augavietės
----------

Auga stovinčiuose ir lėtai tekančiuose vandenyse, balose, pelkėse, grioviuose, dažniausiai dumblingose vietose, upeliuose, tvenkinių pakrantėse. Pievų, krantų ar pamiškių augalas. Tai apyretis augalas Lietuvoje. Paplitusi Europoje, Prieškaukazėje, Sibire, šiauriniuose Vidurinės Azijos rajonuose.

Cheminė sudėtis
---------------

Vaisiuose yra iki 2,5% eterinio aliejaus, kuris sudarytas iš 8% nuodingo β-felandreno, androlio, felandrolio aldehidų, alkoholių, be to, juose yra apie 20% aliejaus, iki 4% dervų (enantino), iki 3% vaškingų medžiagų, gutaperčios ir kt.

Panaudojimas
------------

Naudojamas eterinio aliejaus gavyboje.

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vandeninė išnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* P. Snarskis, „Vadovas Lietuvos augalams pažinti", Vilnius, 1969 m.
* V. Galinis, „Vadovas Lietuvos TSR vandens augalams pažinti", Vilnius, 1980 m.
* J. Jaskonis, „Aromatiniai augalai", Vilnius „Mokslas" 1989 m.
| Matansa, Riačuelas |
| --- |
|  Nicolás Avellaneda tiltas per Matansą Buenos Airėse |
| **Ilgis** | 64 km |
| **Baseino plotas** | 2240 km² |
| **Ištakos** | Buenos Airių provincija |
| **Žiotys** | La Plata |
| **Šalys** | Argentina |

**Matansa** (isp. *Río Matanza*) arba **Riačuelas** (*Río Riachuelo*) – upė rytų Argentinoje. Prasideda Buenos Airių provincijoje. Tekėdama sudaro pietinį Buenos Airių miesto pakraštį. Įteka į La Platą La Bokos kvartale. Pastarojo pavadinimas ir kilo nuo upės, kadangi isp. *boca* reiškia upės žiotis. Didžiausi intakai: *Cañuelas, Chacón, Morales, Cildánez*.

Nedideliame upės baseine (2240 km²) gyvena daugiau nei 3,5 mln. gyventojų. Pučiant šiaurės vakarų vėjams (*Sudestada*) upės vandenys patvindavo. Nuo 1995 m. pastatyti įrengimai mažina potvynių pavojų. Palei upę išsidėstę daug pramonės įmonių, naudojančių jos vandenį. Dėl to Matansa yra labai užteršta sunkiaisiais metalais.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-10-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Tautinė partija Lietuvos kelias |
|  |
| Lyderis | Lilijana Astra |
| Įkurta | 2003 m. birželio 23 d. |
| Panaikinta | 2014 m. gegužės 28 d. |
| Būstinė | Vilnius, K. Donelaičio g. 14-16 |
| Narių skaičius | 1017 |
| Politinė ideologija | tautiškumas, konservatizmas |
| Svetainė |
|  |

**Tautinė partija Lietuvos kelias, TPLK** – Lietuvos politinė partija. Pirmininkė dr. Lilijana Astra.

Istorija
--------

Įkurta 2001 m. Vilniuje. 2003 m. birželio 23 d. partija įregistruota Teisingumo ministerijoje. Turėjo skyrius Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Druskininkuose. 2004 m. Seimo rinkimuose surinko 2577 balsų ir mandatų negavo. 2014 m. prijungta prie Lietuvos liaudies partijos.

Programinės nuostatos
---------------------

„Spartėjanti globalizacija, tarptautinė migracija, naujosios technologijos bei komunikacijos lemia ir Vakarų civilizacijos pokyčius. Lietuva, norėdama atlaikyti tokį globalų spaudimą, turi būti visais atžvilgiais stipri valstybė. Mūsų šaliai reikia nepaprasto nacionalinio atsparumo, norint išsaugoti savo ilgaamžius tautinius siekius, idealus ir pamatines vertybes. Moderniojoje pasaulinėje multikultūrinėje aplinkoje Lietuva privalo būti stipri ne tik savo gynybine, ekonomine ar socialine galia, bet ir tautine kultūrine savikūra".

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2009-07-08 iš Wayback Machine projekto.
| Matansaso provincija*Provincia de Matanzas* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Administracinis centras** | Matansasas |
| **Savivaldybių skaičius** | 13 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 716 320 |
| **Plotas** | 11 802 km² |
| **Tankumas** (2020) | 61 žm./km² |

**Matansaso provincija** (isp. *Provincia de Matanzas*) – provincija vidurio Kuboje, driekiasi tarp šiaurinės ir pietinės pakrančių. Ribojasi su Vilja Klaros provincija ir Sjenfuegoso provincija rytuose bei Majabekės provincija vakaruose. Administracinis centras – Matansasas.

Geografija
----------

Šiaurinis krantas uolingas, pakrantėje yra salų (Sabanos-Kamagvėjaus salynas), išsikiša Hikakoso pusiasalis (toliausiai į šiaurę nutolusi Kubos vieta). Pietinis krantas pelkėtas, Sapatos pusiasalyje tyvuliuoja didelė Sapatos pelkė, toliau rytuose įsiterpia Kiaulių įlanka, žymi dėl amerikiečių antpuolio. Būdingas lygumų reljefas, aukščiausia vieta siekia 308 m.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 13 savivaldybių:

* Kalimetė,
* Kardenasas,
* Sienaga de Sapata,
* Kolonas,
* Chaguėj Grandė,
* Choveljanosas,
* Limonaras,
* Los Arabosas,
* Marti,
* Matansasas,
* Pedro Betankūras,
* Perikas,
* Union de Rejesas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CUBA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kubos provincijos** |  |
| Artemisa | Chuventudas | Granma | Gvantanamas | Havana | Holginas | Kamaguėjus | Kubos Santjagas | Las Tunasas | Majabekė | Matansasas | Pinar del Rijas | Sankti Spiritus | Siego de Avila | Sjenfuegosas | Vilja Klara |
| **Psathyrella piluliformis** |
| --- |
| Vandenmėgė trapiabudė (*Psathyrella piluliformis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Trapiabudė  *( Psathyrella)* |
| Rūšis: | Vandenmėgė trapiabudė  *( Psathyrella piluliformis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Vandenmėgė trapiabudė** (lot. *Psathyrella piluliformis*) – tai pievagrybinių šeimos nevalgomas grybas.

**Sinonimai**:

* *Agaricus piluliformis* BULL. 1783 ,
* *Agaricus hydrophilus*  BULL. 1792,
* *Hypholoma piluliforme* (BULL.) GILLET 1878,
* *Drosophila piluliformis* (BULL.) QUÉL. 1886,
* *Psathyrella hydrophila*  (FR.) MRE 1938 ,
* *Drosophila appendiculata var. pilulaeformis* (Bull.) Kühner & Romagn. 1953,
* *Drosophila hydrophila* (Bull.) Quél. 1886,
* *Drosophila subpapillata* (P. Karst.) Kühner & Romagn. 1953,
* *Hypholoma hydrophila* (Bull.) Quél. 1872,
* *Hypholoma subpapillatum* P. Karst. 1879,
* *Psathyrella appendiculata var. piluliformis* (Bull.) Svrček & Kubička, 1964,
* *Psathyrella subpapillata* (P. Karst.) Schulm.

Išvaizda
--------

 Vandenmėgės trapiabudės vaizdas iš apačios.
Kepurėlė 2 -5 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili arba paplokščia, kraštai permatomai rievėti sutrūkinėję, padengti apvalkalo liekanų. Luobelė dažniausiai lygi ir sausa, kartais šiek tiek raukšlėta. Kotas 4 – 10 cm ilgio ir 0,5–0,8 cm storio, cilindriškas kreivas trapus tuščiaviduris, paviršius aksiomiškai lygus. Lakšteliai tankūs ploni priaugintiniai, tamsiai rudi, pakraščiai balti. Trama trapi, be jokio ypatingo skonio ir kvapo. Sporos rudos spalvos ir yra 5,5-6,5 x 3-3,5 µm.

Spalvos ir formos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo tamsiai rudos iki rusvai alyvinės. Lakšteliai iš pradžių šviesiai rudi, vėliau tamsiai rudi. Kepurėlės ir apatinės koto dalies trama ruda, likusi dalis balta.

Augavietė
---------

Vandenmėgė trapiabudė sutinkama lapuočių miškų drėgnose vietose arba ant kelmų ir šaknų, dažnai didelėmis kolonijomis.

Sezonas: rugpjūtis – lapkritis.

Panašios rūšys: Jį galima supainioti su kisliąja kelmiuke ( ***Kuehneromyces mutabilis***), kuri išsiskiria rudais žvyneliais apžėlusiu kotu.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (148 psl.) ISBN 9955-573-65-1


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vandenmėgė trapiabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Norvegijos rigsdaleris |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **1695 – 1816** | → |

 |  |
| *Danijos-Norvegijos 10 rigsdalerių banknotas (1778m.)* |
|  |
| **Naudojo:** | Šablonas:Country data Danija-Norvegija |
|  |
| **Smulkesnis vnt.:** | skilingas: 1/96 |
|  |
| **Pririštas:** | Danijos rigsdaleris: 1:1 |
|  |
| **Nominalai:** | Banknotai: ½, 1, 5, 15, 25, 50, 100 rigsdalerių, 3, 6, 8, 16 skilingų   Monetos: 1⁄15, 1⁄5, ⅓, ½, ⅔, 1 rigsdaleris, 1, 2, 4, 8, 24 skilingų |

**Norvegijos rigsdaleris** – Norvegijos piniginis vienetas, buvęs Norvegijoje apyvartoje iki 1816 m.

Danijoje rigsdaleriai buvo naudojami iki 1873 m. Panašiai vadinti piniginiai vienetai reichstaleris, riksdaleris ir rijksdalderis buvo naudojami Vokietijoje, Austrijoje-Vengrijoje, Švedijoje ir Nyderlanduose.

Istorija
--------

Kol buvo Danijos-Norvegijos valstybė unija, Norvegijoje apyvartoje buvo Danijos rigsdaleris. Norvegija pati leido dvejus skirtingus rigsdalerius:

* *rigsdaler courant*, lygus 96 skilingams,
* *rigsdaler specie*, lygus 120 skilingų.

1816 m. sudarius Švedijos–Norvegijos uniją *rigsdaler specie* buvo pervadintas į *speciedalerį* ir tapo standartiniu Norvegijos piniginiu vienetu.

Monetos
-------

XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje buvo kaldinamos 1, 2, 4, 8 ir 24 skilingų bei 1⁄15, 1⁄5, ⅓, ½, ⅔ ir 1 *rigsdaler specie* monetos.

Banknotai
---------

1695 m. vyriausybė leido 10, 20, 25, 50 ir 100 rigsdalerių (*spelt rixdaler*) banknotus. 1807 m. vyriausybė vėl išleido banknotus, kurių nominalai buvo 1, 5, 10 ir 100 *rigsdaler courant*, o 1810 m. buvo išleisti dar ir 12 skilingų banknotai.
1813 m. *Norges Rigsbanken* ėmė leisti banknotus, kurių nominalai buvo 3, 6, 8 ir 16 skilingų, ½, 1, 5, 15, 25, 50 ir 100 rigsdalerių.

* Danijos-Norvegijos 10 rigsdalerių banknotas (1778m.)Danijos-Norvegijos 10 rigsdalerių banknotas (1778m.)
* Danijos-Norvegijos 1 rigsdalerio banknotas (1794 m.)Danijos-Norvegijos 1 rigsdalerio banknotas (1794 m.)
* Danijos-Norvegijos 1 rigsdalerio banknotas (Kurantbanken Kopenhagoje, 1794 m.)Danijos-Norvegijos 1 rigsdalerio banknotas (*Kurantbanken* Kopenhagoje, 1794 m.)
* Danijos-Norvegijos 50 rigsdalerių banknotas (1814 m.)Danijos-Norvegijos 50 rigsdalerių banknotas (1814 m.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ardea intermedia** |
| --- |
| Vidutinis baltasis garnys
 (Ardea intermedia)Vidutinis baltasis garnys (*Ardea intermedia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Tikrieji garniai  *( Ardea)* |
| Rūšis: | Vidutinis baltasis garnys  *( Ardea intermedia)* |

 |

**Vidutinis baltasis garnys** (*Ardea intermedia*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis.

Jo perimasis plotas plyti nuo rytų Afrikos per visą pietų Aziją iki pat Australijos. Jis dažniausiai suka lizdus kolonijomis kartu su kitais gentainiais, dažniausiai ant medžių šakų ar krūmų. Deda nuo dviejų iki penkių kiaušinių, o perimų kiaušinių dydis varijuoja priklausomai nuo regiono.

Ši rūšis (kaip nurodo pavadinimas) yra vidutinio dydžio palyginus su didžiuoju garniu arba mažesniais baltaisiais garniais kaip mažasis baltasis garnys, nors dydžiu vidutinis baltasis garnys artimesnis mažajam baltajam garniui. Paukštis yra maždaug 90 cm ilgio, plunksnos visiškai baltos, kojos juodos, o garnio snapas yra geltonas bei siauras. Besiporuojantys paukščiai gali turėti rausvą arba juodą snapą, žaliai geltoną odą bei daugiau palaidų plunksnelių ant krūtinės bei uodegos, taip pat blyškų geltonį arba raudonį kojų viršuje (regioninė variacija). Abiejų lyčių paukščiai išoriškai panašūs.

Vidutinis baltasis garnys tyko grobio sekliuose pajūrio ar gėluose vandenyse, įskaitant potvynio užlietus laukus. Paukštis minta žuvimi, vėžiagyviais ir vabzdžiais.

Skirtumai nuo Didžiojo garnio
-----------------------------

Neporavimosi sezono metu spalvos yra panašios, bet vidutinis baltasis garnys yra mažesnis, kaklo ilgis šiek tiek mažesnis už kūno ilgį, taip pat jis turi nežymiai kupolišką galvą, ir trumpesnį bei plonesnį snapą. Didysis baltasis garnys savo ruožtu turi žymią garbaną netoli kaklo vidurio. Vidutinis baltasis garnys linkęs žingsniuoti stačiai su į priekį ištiestu kaklu. Didysis garnys pasižymi didesne ištverme, dažnai pasirenka palenktą į šoną „vienaakę" pozą.

Skirtumai nuo Mažojo garnio
---------------------------

Mažieji garniai turi gelsvas pėdas. Jie dažnai bėga paskui žuvį sekliuose vandenyse. Poravimuisi pasirengę paukščiai turi „tuoktuvines" plunksneles galvos gale.

Garnys įprastu sezonu

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vidutinis baltasis garnys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Vandenis XX a. pr. atviruke
**Vandenis** (rus. *Водяной, водяник, водовик*, blrs. *вадзянік*, ček. *vodník*, a. sorb. *wodny muž, wуdnykus*, slovėn. *povodnj, vodni mož*), dar vadinamas ***vandens seneliu*** (*водяной дедушка*), ***vandens nelabuoju*** (*водяной шут*) – slavų mitologinė vandens būtybė. Paprastai vaizduojamas kaip senas vyras, ilgabarzdis, žilaūsis, dažnai turintis gyvūnų bruožų (letenos, ragai), dumblėtas, gyvenantis upių verpetuose, prie malūnų, šuliniuose. Vandenis įvaizdina pavojingą ir atstumiančią vandens prigimtį. Vandenių nuotakomis laikomos kitos grėsmingos vandens būtybės – undinės. Vandenis susijęs su juoda spalva – jam aukojamas juodas ožys ar gaidys, jis gyvena juoduose vandenyse.

Pasak tautosakos, Vandenis baugina, traukia į dugną, skandina besimaudančius, iš šulinio, šaltinio geriančius ar šalia vandens būnančius žmones. Vandenio paveikslas dažnai susilieja į padavimuose minimo jūrų, vandenų karaliaus paveikslą. Pasak padavimų, jis sučiumpąs karalius ar pirklius ir kaip išpirką prašąs jų sūnų.

Vandenio paveikslas, matyt, kilęs iš kažkada buvusio slavų jūrų dievo. Su juo gretinamas romėnų vandens dievas Neptūnas, prūsų Autrimpas.

Literatūra
----------

* Иванов П. В. *Народные рассказы о домовых, леших, водяных и русалках*, «Сборник Харьковского историко-филологического общества», 1893, т. 5, в. 1;
* Померанцева Э. В. *Мифологические персонажи в pуccком фольклоре*, M. 1975.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vandenis (mitologija)*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 69 psl.
2. ↑  Мифы народов мира. *Водяной* , В. В. Иванов, В. Н. Топоров – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.