recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Ruta Nacional 25 |
| --- |
| **Ruta Nacional 25** |
|  |
|  |
| Valstybės |  Argentina |
| Ilgis | 534 km |
| Pradžia | Rosonas |
| Pabaiga | Teka |
| Apskritys |  Čiubuto provincija |
| Miestai | Rosonas, Trelju, Gaimanas, Dolavonas, Las Plumasas |
|  |
| Maršrutas |

***Ruta Nacional 25*** – plentas, einantis pietų Argentinoje, Čubuto provincijoje (ją kerta iš rytų į vakarus). Prasideda Rosone, kur atsišakoja nuo plento *Ruta Nacional 3*, driekiasi per retai gyvenamą Patagonijos plokščiakalnį kol ties Teka susijungia su legendiniu keliu *Ruta Nacional 40*. Didžiąja dalimi trasa eina vaizdingu Čubuto upės slėniu – šis kelias naudotas dar indėnų tehuelčų, klajojusių tarp žiemaviečių prie vandenyno ir Andų kalnų. 1957–1959 m. ties Las Plumasu pastatytas tiltas per Čubuto upę leido vystyti kelią. 2004–2006 m. pakeista vakarinė trasos dalis: neasfaltuotas ruožas Pampa de Agnija–*Ruta Nacional 40* sukeistas su asfaltuotu ruožu Pampa de Agnija–Teka (62 krašto kelias).

Pagrindinės gyvenvietės: Rosonas, Trelju, Gaimanas, Dolavonas, Las Plumasas, Los Altaresas, Paso de Indjosas, Teka.

Kelias „Altorių slėnyje"

Šaltiniai
---------

1. ↑  APROBACION CONVENIO CON VIALIDAD NACIONAL S/TRANSFERENCIA RUTAS, Digesto Digital, 31/05/2006.
Koordinatės: 54°00′40″š. pl. 23°59′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.011108°š. pl. 23.983895°r. ilg.﻿ / 54.011108; 23.983895

Teismo rūmai
**Druskininkų rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas Pietų Lietuvoje. 3 teisėjai. Teritorija – Druskininkų miesto savivaldybė. 2-osios instancijos teismas – Vilniaus apygardos teismas.

Adresas: Druskininkų g. 43, Druskininkai, LT-66166.

Teisėjai
--------

* L. e. teismo pirmininkas Antanas Šeštokas

Šaltiniai
---------

Taip skaitykite
---------------

* Lazdijų rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)
* Prienų rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)
* Kaišiadorių rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)
* Alytaus rajono apylinkės teismas (teritorija: Kauno apygardos teismas)

Vilniaus apygardos teismo teritorijoje esantys apylinkės teismai

Druskininkų |
Visagino |
Ignalinos |
Molėtų |
Šalčininkų |
Širvintų |
Švenčionių |
Trakų |
Ukmergės |
Varėnos |
Vilniaus rajono |
Vilniaus miesto 1-asis |
Vilniaus m. 2-asis |
Vilniaus m. 3-asis |
Vilniaus m. 4-asis |
Zarasų
Koordinatės: 55°44′16.45″ š. pl. 24°14′0.38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7379028°š. pl. 24.2334389°r. ilg.﻿ / 55.7379028; 24.2334389

|  |
| --- |
| **Berčiūnų pagrindinė mokykla** |
| Berčiūnų pagrindinė mokykla herbasBerčiūnų pagrindinė mokykla herbas |
| Berčiūnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Rožių g. 1, Berčiūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Leonas Miliukas |
| **Mokinių skaičius** | 80 (2017 m.) |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | 2020 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 15 |

**Panevėžio rajono Berčiūnų pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Berčiūnuose (Panevėžio raj.), Rožių g. 1, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190399151. Steigėjas Panevėžio rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla 2013 m.
Mokykla uždaryta 2020 m. rugpjūčio 31 d.

Direktoriai
-----------

* Leonas Miliukas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio r. Berčiūnų pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-25).
2. ↑  Panevėžio rajono savivaldybės tarybos sprendimas Nr. T-273
**Druskininkų miesto taryba** – Druskininkų miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Druskininkų miesto Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Druskininkų miesto taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Druskininkai priskirti aukštesniosios pakopos savivaldybėms.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.

Tarybos deputatai
-----------------

* Bronė Draginienė
* Jevgrafijus Samuchovas
* Zenonas Streikus, Druskininkų miesto tarybos pirmininkas

Veikla
------

Druskininkų miesto tarybos pirmininku išrinktas Zenonas Streikus.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
|  Gelgaudiškio Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gelgaudiškis |
| **Adresas** | Nemuno g. 41 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1868 m. |
| **Stilius** | neogotika |

Koordinatės: 55°4′57″ š. pl. 22°58′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08250°š. pl. 22.97639°r. ilg.﻿ / 55.08250; 22.97639
**Gelgaudiškio Šv. Kryžiaus Išaukštinimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gelgaudiškio mieste, 800 metrų į pietus nuo Nemuno.

Istorija
--------

Povilas Sapiega apie 1578 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Zapyškio parapijos filija. Kazimieras Ozemblovskis 1691 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Elena Čartoriskienė pastatė kitą medinę. 1864 m. bažnyčia sudegė.

1866–1868 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. XIX veikė parapinė mokykla. 1977–1978 m. parapijos administratorius kunigas Gintautas Skučas bažnyčią suremontavo.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su 3 bokšteliais, apside ir zakristijomis prie jos. Vienanavė.

Nuorodos
--------

* Gelgaudiškio bažnyčios istorija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gelmimasكلميم |
| --- |
| *Gelmimo miesto vartai* |
|  |
| 

GelmimasGelmimas

28°59′30″ š. pl. 10°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿28.99167°š. pl. 10.05000°r. ilg.﻿ / 28.99167; 10.05000﻿ (Gelmimas)Koordinatės: 28°59′30″ š. pl. 10°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿28.99167°š. pl. 10.05000°r. ilg.﻿ / 28.99167; 10.05000﻿ (Gelmimas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Gelimimo-Es Semaros regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 95 749  |
|  |
|  **Vikiteka** | Gelmimas |

**Gelmimas** (arab. كلميم, *Goulimine, Guelmi*) – miestas pietų Maroke, Gelmimo-Es Semaros regiono administracinis centras. Gelmimas neretai vadinamas „vartais į Sacharą", nes įsikūręs šios dykumos pakraštyje. 95,7 tūkst. gyventojų (2004 m.).

Senovėje per Gelmimą ėjo prekybinis kelias į Timbuktu. Dabar miestas tebėra svarbus prekybinis centras tarp marokiečių ir dykumos klajoklių. Yra didžiausias šalyje kupranugarių turgus. Gelmime kalbama Mauritanijoje paplitusiu chasanų dialektu.

Žemės ūkis yra svarbiausia ūkio šaka regione. Į miestą suplaukia aplinkinėse oazėse užaugintas datulių derlius. 50 km į vakarus, vandenyno pakrantėje yra balto smėlio paplūdimys. Aplinkiniai kaimai žymūs savo šokių tradicijomis.
Reljefas, vaizduojantis kaip Tamaritu, Urtako sūnus, Ulai mūšyje (653 m. pr. m. e.) kuoka užmuša karaliaus Teumano sūnų
**Tamaritu I** (*Tammaritu*) – Elamo valdovas, valdęs 653-652 m. pr. m. e.; valdžia Tamaritu I atiteko 653 m. pr. m. e. nukirsdinus jo pirmtaką Teumaną; Tamaritu I valdė tik dalį Elamo, kitą šalies dalį valdė jo brolis Umanigašas. Brolių tėvas – Urtakas.

Umanigašo ir Tamaritu I tėvas Urtakas Elamą valdė nuo 675 m. pr. m. e. iki savo mirties 664 m. pr. m. e. tuomet valdžia atiteko Teumanui. Baimindamiesi Teumano, Urtako sūnūs Umanigašas, Umanapa ir Tamaritu pabėgo į Asiriją, saugomi asirų broliai gyveno Ninevijoje. Iš to, kur Tamaritu vardas įrašytas asirų sąrašuose, sprendžiama, kad jis greičiausiai buvo jaunesnysis Urtako sūnus.

Teumanas žuvo Ulai mūšyje: buvo nukirsdintas, paliepus Asirijos karaliui Ašurbanipalui; šis paskyrė Umanigašą elamitų Madaktu miesto „karaliumi", o jo brolį Tamaritu I – Hidalu „karaliumi". Tuo metu Ašurbanipalo brolis Šamaš-šum-ukinas (Babilonijos karalius) siekė užvaldyti Asirijos imperiją. Prie sukilimo prisidėjo ir Umanigašas: 652 m. pr. m. e. Šamaš-šum-ukinui paremti jis nusiuntė karių. Elamitų pajėgos patyrė pralaimėjimą, netrukus valdžia Elame atiteko kitam Tamaritu (ne Teumano broliui). Veikiausiai kelią į valdžią jam atvėrė būtent elamitų pralaimėjimas. Šis Umanigašo įpėdinis dabar įvardijamas Tamaritu II.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Jane McIntosh (2005). *Ancient Mesopotamia: New Perspectives*. ABC-CLIO. p. 359. ISBN 978-1-57607-965-2.
2. ↑  Martin Sicker (2000). *The Pre-Islamic Middle East*. Greenwood Publishing Group. p. 225. ISBN 978-0-275-96890-8.
3. ↑  John Boederman (1997). *The Cambridge Ancient History*. Cambridge University Press. p. 888. ISBN 978-0-521-22717-9.
4. ↑  D. T. Potts. (1999). *The Archaeology of Elam: Formation and Transformation of an Ancient Iranian State.* pp.277-8.
5. ↑  Paul-Alain Beaulieu (2017). *A History of Babylon, 2200 BC - AD 75*. Wiley. p. 280. ISBN 978-1-119-45907-1.
6. 1 2 3 4 5  D. T. Potts. (1999). *The Archaeology of Elam: Formation and Transformation of an Ancient Iranian State.* p. 280.
7. ↑  John Boederman (1997). The Cambridge Ancient History. Cambridge University Press, 150. ISBN 978-0-521-22717-9.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gelonai** – gentis, kuri Herodoto laikais (V a. pr. m. e.) gyveno į šiaurę nuo Skitijos. Pagal Herodoto informaciją, Gelono miestas buvo budynų krašte, o jo pavadinimas neatskiriamas nuo gelonų genties vardo. Herodotas „Istorijoje" rašo: „Bet kai persai įsiveržė į budynų kraštą, užtiko medinę tvirtovę, iš kurios budynai buvo pasitraukę, ir ją padegė". Manoma, kad persų sugriautoji tvirtovė ir buvęs Gelono miestas, kuris galimai lokalizuojamas Desnos, kairiojo Dniepro upyne (Bilsko piliakalnis), kartais dar toliau į rytus, Dono ir Volgos tarpupyje. Per jį ėjo prekybos kelias.

Daugelis tyrinėtojų, remdamiesi Herodoto informacija, yra linkę gelonus laikyti helenais (graikais) ar bent jau helenizuota skitų gentimi. Tada atitinkamai manoma, kad Gelono miestas buvo graikų įkurta fraktorija budynų žemėse. Kadangi budynai buvo klajokliai, tarp jų apsigyvenę gelonai lokalizuojami gana dideliame plote. Mat šių vietų archeologinės kultūros esančios vietinių kultūrų, skitų ir graikų importo sintezė.
Sprendžiant iš Herodoto duomenų, atrodytų, kad senovėje gelonai buvo graikai: gelonai kilę iš helenų – išvyti iš pajūrio prekybos vietų, jų šventovės su graikų dievais, apeigos panašios į Dioniso kultą; jų kalba – skitų ir helenų kalbų mišinys.
Simas Karaliūnas ir kiti teigė, kad jie buvo baltai, kuriuos tapatino su gyvatės totemu.

Sprendžiant pagal Juchnovo kultūros pakraštyje esanti Bilsko piliakalnį, kuris galutinai buvo apleistas apie I a. Gali būti, kad prasidėjus aorsų ekspansijai gelonai pasitraukė į šiaurę (dalis budynų vakariau), kur ir yra lokalizuojami Ptolomėjaus, o dar vėliau paminėti ir helespontiečiai. Ir vėlesni senovės istorikai, įskaitant Amianą Marceliną, pateikia žinių apie gelonus ir jų lokalizacijas.

Nuorodos
--------

* Simas Karaliūnas. Baltų praeitis istoriniuose šaltiniuose I d. 2004, pp. 47-51
| **Bellis perennis** |
| --- |
| Daugiametė saulutė (*Bellis perennis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Saulutė  *( Bellis)* |
| Rūšis: | Daugiametė saulutė  *( Bellis perennis)* |

 |

**Daugiametė saulutė** (*Bellis perennis*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, saulučių (*Parennis*) genties augalas.

Daugiametis, 5-15 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, kartais šiek tiek šakotas. Lapai skroteliniai, lygiakraščiai arba karbuoti, susiaurėję į platų sparnuotą lapkotį, plaukuoti, kartais pliki. Stiebas belapis, plaukuotas arba plikas, su vienu graižu viršūnėje (kartais iš vienos skrotelės išauga keli stiebai). Graižai apgaubti dvieile skraiste. Skraistlapiai pailgi, dukart trumpesni už liežuviškus žiedus. Liežuviški žiedai įvairių spalvų: balti, rožiniai, rausvi, iki 1 cm ilgio, vamzdiški graižo viduryje, geltoni. Vaisius – mažas lukštavaisis; kraštinių žiedų vaisiai plaukuoti, vidurinių pliki.

Žydėti pradeda balandžio mėn. ir žydi iki vėlyvo rudens. Auga darželiuose, kapinėse, pievose, paežerėse, paupiuose. Kai kurie botanikai mano, kad pievose, pakelėse paplitusi daugiametė saulutė yra sulaukėjusi, kitų nuomone, ši rūšis įsikuria natūraliose bendrijose, todėl Pietryčių Lietuvoje ją reiktų laikyti savaimine, tuo labiau, kad šiaurinė šios rūšies paplitimo riba eina pro Kaliningrado sritį ir šiaurinius Lenkijos rajonus.

Vaistams vartojama antžeminė dalis, nupjauta augalams žydint. Žaliavoje yra saponinų, gleivių, eterinio aliejaus, rauginių, mineralinių ir karčiųjų medžiagų.

Labai mėgstamas dekoratyvinis augalas. Išvesta daug kultūrinių veislių dideliais graižais, kai kurių formų graižuose vamzdiški žiedai virtę liežuviškais arba liežuviški – spalvotais vamzdiškais.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 56 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daugiametė saulutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°04′37″š. pl. 22°58′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.077025°š. pl. 22.981051°r. ilg.﻿ / 55.077025; 22.981051

| Gelgaudiškio karilionas |
| --- |
|  |
| Kariliono trijų aukštų bokštas su priestatu |
| Vieta | Gelgaudiškis,Parko g. |
| Atidarymas | XIX a. pab.–XX a. I p. |
| Paskirtis | Karilionas |
| Aukštų sk. | 3 |
| Kultūros vertybių registras |
| Statusas | Registrinis |
| Reikšmingumo lygmuo | Nacionalinis |
| Įregistravimo metai | 2001 m. |
| Kodas | 25700 |

**Gelgaudiškio karilionas** – automatinis 36 varpų karilionas, veikiantis Šakių rajone, Gelgaudiškio miestelyje, sumontuotas Gelgaudiškio dvaro buvusiame vandens bokšte. Karilionas naudojamas nuo 2015 m. varpų muzikos koncertuose ir kituose kultūros renginiuose dvaro sodyboje ir parke.

Kariliono varpų rinkinys (po vandens rezervuarais)
Nuo priestato pusės
2015 m. rugpjūčio 15-ąją Gelgaudiškyje per vykusią Žolinės šventę buvo atidaryti restauruojamo dvaro rūmai, kuriuos aplankyti nuo šiol kvietė ir restauruotame dvaro vandens bokšte įrengtas unikalus muzikos instrumentas – 36 skirtingų tonų varpų karilionas. Jį pašventino Šakių evangelikų liuteronų ir Gelgaudiškio katalikų parapijų klebonai. Varpų gausmą pirmasis visuomenei pristatė į renginį atvykęs kompozitorius Giedrius Kuprevičius, sugrojęs savo improvizuotą, niekur dar lig tol neskambėjusią melodiją. Pasak kompozitoriaus, šis karilionas buvo ketvirtasis Lietuvoje (po Kaune, Klaipėdoje ir Šakiuose jau veikusių karilionų).

Kariliono trijų aukštų bokšto pastatas su keturkampio plano priestatu stovi pietvakarinėje dvaro sodybos dalyje, į vakarus nuo pagrindinio įvažiavimo. Jis sumūrytas iš plytų, nutinkuotas. Bokštą statė tuometis dvaro valdytojas baronas Gustavas Koidelis. Pastatas išsiskiria neįprastu keturšlaičiu stogu. Šalia bokšto šliejasi keturkampis priestatas, pastatytas 1938 m. jame stovėjo elektros generatorius. Priestate pastaraisiais metais įsikūrusi bitininko dirbtuvė. 

Ilgai apleistame bokšte išsaugota jame įrengta technologinė įranga - du metaliniai vandens rezervuarai ant metalinių sijų bokšto viršuje ir fragmentiškai išlikęs vandens pakėlimo mechanizmas pirmajame aukšte. Tarpusavyje suderintų įvairaus dydžio varpų komplektas su automatiniu skambinimo mechanizmu įtvirtintas po autentiškais vandens rezervuarais. Garsas sklinda pro aukštuose įrengtas siauras suporintų langų angas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karilionas. Karilionas Lietuvoje*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  „Gelgaudiškio dvaro sodybos bokštas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. 1 2  Gelgaudiškio dvaro sodyboje aidės kariliono skambesys *drg.lt*
4. 1 2  Reikšmingi įvykiai Zanavykijoje. Gelgaudiškis *xxiamzius.lt*
5. ↑  Gelgaudiškio dvaro sodybos bokštas *didikulietuva.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelgaudiškio karilionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gelgaudiškio karilionas YouTube svetainėje
* Gelgaudiškio dvaro vandentiekio bokšto kariljonas *pamatyklietuvoje.lt*
* 2020-08-08. Gelgaudiškio dvaro karilionas. Orlando Narušio atminimui. Skambina karilionininkas Raimundas Eimontas *facebook.com*
Koordinatės: 55°4′48.58″ š. pl. 25°13′45.74″ r. ilg.﻿ / ﻿55.0801611°š. pl. 25.2293722°r. ilg.﻿ / 55.0801611; 25.2293722

| Širvintų ežeras |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,072 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,52 km |
| Vidutinis gylis | 1,8 m |
| Didžiausias gylis | 5,0 m |
| Įteka | Žvirblis |
| Išteka | Žvirblis |

**Širvintų ežeras** – ežeras Molėtų rajone, apie 1,5 km į vakarus nuo Giedraičių. Ilgis (iš šiaurės rytų į pietvakarius) – 0,59 km, plotis iki 0,2 km. Altitudė 125,1 m. Didžiausias gylis 5 m. Krantai žemi, pelkėti, ežeras gausiai apžėlęs vandens augmenija. Iš šiaurės ežerą supa pelkėtas (Juodiškių pelkė) Verbylų miškas, iš pietų – Kamaraučiznos miškas.

Prateka iš šiaurės rytų į pietvakarius Širvintos intakas Žvirblis.

Prie rytinio Širvintų ežero kranto yra Kamaraučiznos gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 207. // psl. 4
|  |
| --- |
| *USA Today* |
|  |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Broadsheet |
| Savininkas | Gannett Company, Inc. |
| Leidėjas | David Hunke |
| Redaktorius | John Hillkirk |
| Įsteigta | 1982 m. rugsėjo 15 d. |
| Būstinė | 7950 Jones Branch DriveMcLean, Virdžinija, 22108 |
| Tiražas | 1 830 594 |
| ISSN | 0734-7456 |
| Svetainė | USAToday.com |

**„USA Today"** – pirmasis nacionalinis amerikiečių dienraštis, leidžiamas kompanijos „Gannett". Pirmą kartą, 1982 m. rugsėjo 15 d. Vašingtone jį išspausdino Al Neuharth.

„USA Today" nuolatos varžosi su „The Wall Street Journal" dėl didesnio tiražo. 2010 m. kovo mėn. duomenimis, dienraštis turi 1,8 mln. egzempliorių, tuo tarpu „Wall Street Journal" – 2,1 mln. įskaitant dar 400 000, kuriuos vartotojai mokamai prenumeruoja internete. Kita vertus, „USA Today" spausdintinė versija išlieka didžiausią egzempliorių skaičių turinčiu dienraščiu Jungtinėse Valstijose. 

Dienraščio automatas
Jis leidžiamas visose 50 valstijų, taip pat Puerto Rike, Guame, Kanadoje bei Jungtinėje Karalystėje. Laikraštis kainuoja 1 JAV dolerį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Plambeck, Joseph (2010-04-26). „Newspaper Circulation Falls Nearly 9%". *The New York Times*. Nuoroda tikrinta 2011-08-18.  **(**angl.**)**
| Estadio de La Cartuja |
| --- |
|  |
| Vieta | Sevilija, Ispanija |
| Atidarytas | 1999 m. gegužės 5 d. |
| Savininkas | Sociedad Estadio Olímpico de Sevilla S.A. |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Antonio Cruz VillalónAntonio Ortiz García |
| Talpa | 57 619 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Ispanijos vyrų futbolo rinktinė (*kai kurias varžybas*) |

**Estadio de La Cartuja** arba **„Estadio Olímpico" de Sevilla** yra įvairios paskirties stadionas Sevilijoje, Ispanijoje. Pastatytas 1999 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionatui. Talpina 57 619 žiūrovų. Stadione vyko UEFA taurės 2002–2003 m. sezono finalas tarp Celtic ir Porto klubų.

Stadione kartais tarptautines varžybas žaidžia Ispanijos vyrų futbolo rinktinė. Jame taip pat vyko Ispanijos futbolo taurės finalai. 2007 m. kovo 31 d. šiame stadione kaip namų varžybas prieš Villarreal CF žaidė Real Betis, kai buvo laikinai uždrausta žaisti Estadio Benito Villamarín stadione.

Muzikos renginiai
-----------------

Stadione vyko tokių grupių ar atlikėjų kaip Luis Miguel (1999 m. spalio 9 d.) ar Madonna (2008 m. rugsėjo 16 d.) muzikos renginiai. 2010 m. rugsėjo 30 d. vykusio 360° turo metu, priešais 76 000 žiūrovų auditoriją grojo airių grupė U2. Tai buvo didžiausias muzikos renginys, kada nors vykęs Sevilijoje.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Stadiono nuotraukų galerija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPasaulio lengvosios atletikos čempionato stadionai |
| --- |
|  |
| 
Helsinkis 1983 · Roma 1987 · Tokijas 1991 · Štutgartas 1993 · Geteborgas 1995 · Atėnai 1997 · Sevilija 1999 · Edmontonas 2001 · Sen Deni 2003 · Helsinkis 2005 · Osaka 2007 · Berlynas 2009 · Tegu 2011 · Maskva 2013 · Pekinas 2015 · Londonas 2017 · Doha 2019 · Judžinas 2021 · Budapeštas 2023 · Tokijas 2025 |

 |
| Gailiutiškės pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gailiutiškės pilkapynasGailiutiškės pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°37′25″ š. pl. 26°19′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62361°š. pl. 26.32944°r. ilg.﻿ / 55.62361; 26.32944Koordinatės: 55°37′25″ š. pl. 26°19′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62361°š. pl. 26.32944°r. ilg.﻿ / 55.62361; 26.32944 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Turmanto seniūnija |
| Naudotas | IX a. – XII a. |
| Žvalgytas | 1958 ir 1972 |
| Tirtas | 1914 ir 1933 m. |

**Gailiutiškės pilkapynas** arba *Santupių pilkapynas* – pilkapynas Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, apie 1,3 km į šiaurės vakarus nuo Gailiutiškės vienkiemio ir 0,5 km į vakarus nuo Santupių kaimo (Turmanto seniūnija) ir kelio Švenčionys – Zarasai, Gailiutiškės miške, abipus Smalvų girininkijos 13 ir 18 kvartalo kvartalinės proskynos. Kultūros vertybės kodas A 1012 P/

Tyrimai
-------

Apardytas, apie 0,46 ha plote išliko daugiau kaip 30 pilkapių. Sampilai 8–10 m skersmens ir iki 1,5 m aukščio, jų pagrindus supa grioviai. 1914 m. Gailiutiškės pilkapyną kasinėjo Dūkšto dvarininkas, 1933 m. – Varšuvos archeologai. Rasta žąslų, balno kilpų (radiniai neišliko). 1958 m. ir 1972 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto archeologai. Pagal pilkapių formą ir sampilus Gailiutiškės pilkapynas datuojamas IX a. – XII a. 0,4 km į pietryčius nuo Gailiutiškės pilkapyno yra Gailiutiškės pilkapis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kazakevičius. *Gailiutiškės pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 330 psl.
| Sagva La Grandė*Sagua la Grande* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Sagva La GrandėSagva La Grandė

22°48′0″ š. pl. 80°04′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.80000°š. pl. 80.06667°r. ilg.﻿ / 22.80000; 80.06667﻿ (Sagva La Grandė)Koordinatės: 22°48′0″ š. pl. 80°04′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.80000°š. pl. 80.06667°r. ilg.﻿ / 22.80000; 80.06667﻿ (Sagva La Grandė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kubos vėliava Kuba |
| **Provincija** | Vilja Klaros provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1812 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 56 097  |
| **Altitudė** | 15 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sagva La Grandė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sãgva La Grándė |

**Sagva La Grandė** (isp. *Sagua la Grande*) – miestas šiaurinėje Kubos pakrantėje, Vilja Klaros provincijoje, į šiaurės vakarus nuo Santa Klaros, prie Sagva La Grandės upės (netoli jos žiočių Atlanto vandenyne). Yra upių uostas, plentai į Matansasą, Moroną. Vystoma maisto (cukraus), tabako, chemijos, elektrotechnikos pramonė, žvejyba. Miesto apylinkėse auginamos cukranendrės, ryžiai, pupelės, veisiami galvijai. Netoli Sagva La Grandės dunkso Chumagvos atlikuonys („mogotai"), prasideda Sabanos-Kamagvėjaus salynas. Mieste išlikusi senoji kolonijinė architektūra.

Istorija
--------

Sagva La Grandė įkurta 1812 m. savivaldybe tapo 1842 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sagua la Grande*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| La Igeraisp. *La Higuera* |
| --- |
| *Monumentas Če Gevarai* |
|  |
| 

La IgeraLa Igera

18°47′0″ p. pl. 64°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.78333°š. pl. 64.21667°r. ilg.﻿ / 18.78333; 64.21667﻿ (La Igera)Koordinatės: 18°47′0″ p. pl. 64°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.78333°š. pl. 64.21667°r. ilg.﻿ / 18.78333; 64.21667﻿ (La Igera) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | Santa Kruso departamentas |
| **Provincija** | Valjegrandės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 119  |

**La Higera** (isp. *La Higuera*) – kaimelis Bolivijoje, Santa Kruso departamento vakaruose, Valjegrandės provincijoje, 60 km nuo Valjegrandės. 119 gyventojų (2001 m.); dauguma – indėnai gvaraniai.

1967 m. spalio 8 d. La Higeroje Bolivijos armija sulaikė Lotynų Amerikos revoliucionierių, planavusi perversmą ir Bolivijoje, Če Gevarą. Jis buvo sulaikytas *Quebrada del Churo* įduboje, nugabentas į kaimelio mokyklos pastatą, kuriame kitą dieną nužudytas. Če Gevaros palaikai pradžioje nugabenti į Valjegrandę, o vėliau slaptai sunaikinti.

Dabar ties buvusiu mokyklos pastatu įrengtas monumentas revoliucionieriui ir yra gausiai lankomas turistų.
**Aguara** – lapinas triksteris indėnų čirigvanų ir čanių mitologijoje.

Sakytinėje tradicijoje prie Aguaros vardo pridedama priesaga *tunpa* („šventas"), tad šis lapinas vadinamas *Aguara-tunpa*. Aguara yra triksteris, kai kada apibūdinamas kaip piktavalis, tačiau atlieka ir kultūrinio herojaus vaidmenį. Pvz. pasakojama, kad Aguara iš Viskašos pavogęs *algaborra* sėklas, taip pat paėmęs nelaisvėn Grifą ir kaip išpirkos pareikalavęs kaučiuko. Taip Aguara žmonėms davęs gumą. Daugelyje mitų pasakojama apie Aguaros ir šarvuočio Tatu priešpriešą; galiausiai Aguara Tatu užmuša. Aguara neretai susidurdavęs su žmonėmis: juos apgaudinėdavęs, gražios moterys gimdydavusios jo vaikus.

Aguara siejamas su Skorpiono žvaigždynu, sakoma, kad skorpiono uodegos išlinkimas esąs Aguaros aptvaras gyvuliams.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Steward, Julian Haynes (1946). *Handbook of South American Indians*. U.S. Government Printing Office. p. 484.
2. ↑  Frazer, Sir James George (1923). *Folk-Lore in the Old Testament*. p. 104.
3. ↑  *Memoirs of the American Folk-lore Society*. American Folk-lore Society. 1946. p. 8.
4. ↑  Erick D. Langer (2009-08-19). *Expecting Pears from an Elm Tree: Franciscan Missions on the Chiriguano Frontier in the Heart of South America, 1830–1949*. Duke University Press. p. 355. ISBN 0-8223-9091-4.
5. ↑  Smith, Silvia. „El Escorpión" [Scorpio]. *Cielo Sur* (ispanų). Suarchyvuotas originalas 2020-05-23. Nuoroda tikrinta 2020-05-23.
| Sagamiharajap. 相模原市 |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

SagamiharaSagamihara

35°34′00″ š. pl. 139°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.56667°š. pl. 139.36667°r. ilg.﻿ / 35.56667; 139.36667﻿ (Sagamihara)Koordinatės: 35°34′00″ š. pl. 139°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.56667°š. pl. 139.36667°r. ilg.﻿ / 35.56667; 139.36667﻿ (Sagamihara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Kanto regionas |
| **Prefektūra** | Kanagavos prefektūra |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1941 m. |
| **Meras** | Toshio Kayama |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 721 686  |
| **Plotas** | 328,66 km² |
| **Tankumas** (2016) | 2 196 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.city.sagamihara.kanagawa.jp |
|  **Vikiteka** | Sagamihara |

**Sagamihara** (jap. 相模原市 = *Sagamihara-shi*) – miestas Japonijoje, Kanagavos prefektūroje, Honšiū salos centrinėje dalyje, į pietvakarius nuo Tokijo. Trečias miestas pagal dydį Kanagavos prefektūroje po Jokohamos ir Kavasakio. 2016 m. gyveno apie 722 tūkst. žmonių, teritorija užėmė 328,66 km² plotą. 

Sagamihara – išvystytos pramonės miestas, atominės energetikos tyrimų centras. Turistų traukos objektai – Sagamio ežeras, Prefektūros parkas, Jogeno šventykla (妙現寺), pastatyta 1598 m.

Istorija
--------

1930–iais teritorijoje buvo dislokuoti Japonijos imperijos kariuomenės arsenalai ir pratybų poligonai. Čia buvę kaimai 1941 m. balandžio 29 d. buvo apjungti su gretimu Dzamos miestu (座間市 Zama-shi), įkurtas Sagamiharos miestas. Pagal plotą tuo metu jis buvo didžiausias Japonijoje. Sparčiai augo gyventojų skaičius, nes 1950-aisiais mieste jau buvo išvystyta elektrotechnikos ir automobilių gamybos, taip pat maisto ir tekstilės pramonė, kūrėsi išvystyta transporto infrastruktūra, sujungusi su Tokiju, Jokohama ir Hačiodžiu. 2003 m. suteiktas centrinio miesto statusas su didesnėmis autonomijos teisėmis, nuo 2010 m. tapo valstybinio pavaldumo miestu.

Galerija
--------

* Apylinkių kraštovaizdisApylinkių kraštovaizdis
* Miesto rotušėMiesto rotušė
* Viena iš gatviųViena iš gatvių
* Prie geležinkelio stotiesPrie geležinkelio stoties
* JAV karinė bazėJAV karinė bazė

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (japonų k.)
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Sagamihara** – kelionių gidai, susiję su straipsniu |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Kanagavos prefektūros kontūrai | **Kanagavos prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Acugis | Ajasė | Čigasakis | Dzama | Dzušis | Ebina | Fudžisava | Hadanas | Hiracuka | Isehara | Jamatas | Jokohama  | Jokosuka | Kamakura | Kavasakis | Minamiašigara | Miura | Odavara | Sagamihara |
| Apskritys |
| Aiko apskritis | Ašigarakamio apskritis | Ašigarašimo apskritis | Kodzos apskritis | Miuros apskritis | Nakos apskritis |
|  |
| --- |
| **1992 m. Dakaro ralis** |
| Prieš: **1991** | Po: **1993** |

Automobilių ir motociklų startas Paryžiuje
**1992 m. Dakaro ralis** (dar žinomas kaip **1992 m. Paryžiaus-Dakaro ralis**) – 14-asis Dakaro ralis, kuris vyko 1991 m. gruodžio 23 – 1992 m. sausio 16. Ralis buvo 12427 km ilgio. Šis ralis prasidėjo Prancūzijos sostinėje Paryžiuje ir baigėsi Pietų Afrikos Respublikos sostinėje Keiptaune. Maršrutas kirto per Libijos, Nigerio, Čado, Centrinės Afrikos Respublikos, Kamerūno, Gabono, Kongo Respublikos, Angolos bei Namibijos teritorijas. Automobilių kategorijoje nugalėjo lenktynininkas Hubert Auriol, kuris buvo du kartus iškovojęs čempiono titulą motociklų kategorijoje. Stefanas Peterhanselis motociklų kategorijoje iškovojo čempiono titulą antrus metus iš eilės.

Išnašos
-------

1. 1 2  „History of Dakar - RETROSPECTIVE 1979-2009" (PDF). Dakar. Nuoroda tikrinta 2013-02-09.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDakaro ralis pagal metus |
| --- |
|  |
| 
1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aguljas Negrasas |
| --- |
| Aguljas NegrasasAguljas Negrasas |
| **Aukštis** | 2791 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Kalnynas** | Brazilijos plokščiakalnis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Aguljas Negrasas

  |
| **Koordinatės:** | 22°22′47″ p. pl. 44°39′40″ v. ilg.﻿ / ﻿22.37972°š. pl. 44.66111°r. ilg.﻿ / 22.37972; 44.66111Koordinatės: 22°22′47″ p. pl. 44°39′40″ v. ilg.﻿ / ﻿22.37972°š. pl. 44.66111°r. ilg.﻿ / 22.37972; 44.66111 |
|  |
|  **Vikiteka** | Aguljas Negrasas |

**Aguljas Negrasas** (port. *Pico das Agulhas Negras* – „juodų adatų kalnas") – kalnas Brazilijoje, Brazilijos plokščiakalnio pietryčiuose, Mantikeiros kalnagūbryje, ties Minas Žeraiso ir Rio de Žaneiro valstijų sandūra. Tai 5 pagal aukštį kalnas Brazilijoje (aukštis 2791 m). Patenka į Itatiajos nacionalinį parką.

Iki 2400 m aukščio į kalną galima pakilti automobiliu (yra Abrigo Rebosaso stovyklavietė). Aguljas Negrasas ilgą laiką laikytas aukščiausiu kalnu šalyje, kol buvo išmatuotas Bandeiros, o vėliau Neblinos aukštis. 2001 m. nustatyta, kad šis kalnas nėra aukščiausias ir Mantikeiros kalnagūbryje – jį lenkia Pedra da Mina (2798 m).

Į kalną pirmą kartą įkopta 1919 m. (Carlos Spierling ir Osvaldo Leal).
| La Linėjaisp. *La Línea de la Concepción* |
| --- |
|        |
| *La Linėja žvelgiant nuo Gibraltaro uolos* |
|  |
| 

La LinėjaLa Linėja

36°10′05″ š. pl. 05°20′55″ v. ilg.﻿ / ﻿36.16806°š. pl. 5.34861°r. ilg.﻿ / 36.16806; 5.34861﻿ (La Linėja)Koordinatės: 36°10′05″ š. pl. 05°20′55″ v. ilg.﻿ / ﻿36.16806°š. pl. 5.34861°r. ilg.﻿ / 36.16806; 5.34861﻿ (La Linėja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Andalūzija Andalūzijos regionas |
| **Provincija** | Kadiso provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1870 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 62 940  |
| **Plotas** | 19,2 km² |
| **Tankumas** (2019) | 3 278 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
|  **Vikiteka** | La Linėja |
|  |
| **Kirčiavimas** | La Li̇̀nėja |

**La Linėja** arba ***La Linea de la Konsepsjonas*** (isp. *La Línea de la Concepción*) – miestas pačiuose Ispanijos pietvakariuose, Andalūzijoje, Kadiso provincijoje, į rytus nuo Alchesiraso, Gibraltaro sąsiaurio ir Gibraltaro užutėkio pakrantėje, Gibraltaro pasienyje. Keliai į Gibraltarą, San Rokę, yra jūrų uostas (daugiausia vežama nafta), veikia keltų linijos į Afriką. Naftos perdirbimas, maisto (vaisių ir daržovių, žuvų perdirbimo, likerio), metalo, kamštinės medienos apdirbimo pramonė, turizmas.La Linėja yra pajūrio kurortas, aplink driekiasi smėlėti paplūdimiai (bendras ilgis 14 km). Yra jachtų prieplauka. Veikia universitetas, kongresų ir parodų rūmai, bulių kautynių arena. Apylinkėse yra XVI a. bokšto liekanos, romėnų Kartėjos miesto griuvėsiai.

Vidurvasarį vyksta miesto šventė (*La Salvaora*).

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo kurtis XVIII a. ispanams statant gynybinius įtvirtinimus britų valdomo Gibraltaro pasienyje. Pavadinimas *La Línea* ('linija') ir kilo nuo šios gynybinės linijos. 1870 m. šis pasienio ruožas atsiskyrė nuo San Rokės ir oficialiai tapo La Linėjos gyvenviete. 1913 m. tapo miesteliu. Ilgą laiką La Linėja augo kaip Gibraltare dirbančių ispanų gyvenvietė, bet 1969 m. valdant F. Frankui, siena buvo uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *La Linea*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
Galų karys su sagumu ir keltišku skydu
**Sagumas** (lot. *sagum*), *sagas* – apsiaustas, kurį paprastai vilkėdavo Romos kareiviai ir žemesnieji karininkai Romos respublikos ir ankstyvaisiais Romos imperijos laikais.

Sagumas buvo laikomas karo drabužiu, priešingai negu toga, kuri buvo laikoma taikos drabužiu. Vyresnieji karininkai ir generolai vilkėdavo paludamentą (lot. *paludamentum*). Italijoje vykstant karui visi Romos piliečiai net ir miestuose vilkėdavo sagumus (išimtis buvo tik konsulai). Taip vykstant Sąjungininkų karui 357–355 m.p.m.e. sagumus vilkėjo dvejus metus.

Sagumas buvo paprastas stačiakampis storo audeklo gabalas, susegamas odine, kartais galbūt metaline sąsaga ir dėvimas ant šarvų. Vilkint sagumą priekis būdavo atviras. Audeklas būdavo iš audžiamas neskalbtos vilnos, persisunkusios lanolinu, dėl ko būdavo sunkiai peršlampantis. Sagumai tradiciškai būdavo raudoni.

Kiti sagumai
------------

Generolų ir vyresniųjų karininkų vilkimus apsiaustus irgi kartais vadino *sagumais*, nors dažniau juos vadino mažybiniu pavadinimu lot. *sagulum* 'mažas sagumas'.

Europos šiaurinių tautų vilkimus apsiaustus taip pat vadindavo *sagumais*. Pvz. Tacitas minėjo germanų sagumus.

Kartais sagumais vadindavo vergų ir skurdžių Romos gyventojų vilkimus viršutinius drabužius.

Nuorodos
--------

1. ↑  Sagum. Archyvuota kopija 2007-02-02 iš Wayback Machine projekto. In: Seyffert O. (1894) Dictionary of Classical Antiquities. 716 p.

* Sagum. Archyvuota kopija 2010-12-13 iš Wayback Machine projekto. In: Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Liūtė su jaunikliais
**Dauginimasis** – procesas, kurio metu organizmai produkuoja naujus savo rūšies organizmus. Dauginimasis yra esminis visos žinomos gyvybės bruožas. Kiekvienas egzistuojantis organizmas yra dauginimosi pasekmė. Dauginimosi būdai skirstomi į dvi dideles grupes – nelytinį ir lytinį dauginimąsi.

Nelytinio dauginimosi atveju individas gali daugintis be kito tos rūšies organizmo įsikišimo. Tuo tarpu lytiškai dauginantis turi dalyvauti du priešingų lyčių organizmai.

Nelytinis dauginimasis
----------------------

Kalankės nelytinis dauginimasis
Nelytinio dauginimosi metu panaudojamas tik vieno organizmo genotipas, todėl palikuonys būna genetiškai identiški motininiam organizmui arba labai panašūs. Bakterijos ir kai kurie kiti vienaląsčiai organizmai dauginasi jų ląstelėms skylant pusiau. Duobagyviai gali daugintis pumpuravimo būdu, nors gali ir lytiškai. Dauguma augalų taip pat gali daugintis tiek lytiškai, tiek nelytiškai. Kitas nelytinio dauginimosi būdas – partenogenezė – organizmo vystymasis iš neapvaisintų kiaušialąsčių. Taip gali daugintis žemesnieji augalai, įvairūs bestuburiai (dafnijos, amarai, kai kurie plėviasparniai) ir net kai kurie stuburiniai (ropliai, žuvys, rečiau paukščiai ir rykliai)

Lytinis dauginimasis
--------------------

Varlės poruojasi
Dauginantis lytiškai genetinę medžiagą palikuonims perduoda du organizmai, taigi palikuonys turi abiejų organizmų genų derinį. Abu tėvai palikuoniui perduoda po pusę savo genų gamindami haploidines gametas mejozės būdu.

Daugeliui organizmų būdingos skirtingos – vyriškos ir moteriškos – gametos. Toks dauginimasis vadinamas anizogaminiu. Moteriška gameta būna didesnė, nejudri ir vadinama kiaušinėliu, o vyriškos gametos būna smulkesnės, dažniausiai judrios ir vadinamos spermatozoidais.

Dalies organizmų visos gametos panašaus dydžio, formos ir judrumo. Tokios gametos vadinamos izogametomis, o organizmai – izogaminiais. Taip dauginasi kai kurie dumbliai.

Kai kurie organizmai, pavyzdžiui, blakstienotieji pirmuonys, gamina daugiau nei dviejų rūšių gametas.

### Alogamija

Lytinio dauginimosi forma, kai vieno organizmo kiaušinėlius apvaisina kito organizmo sperma. Tai įprastinis žinduolių dauginimasis.

### Autogamija

Savivaisa. Kai kurie hermafroditiniai organizmai gali patys save apvaisinti.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| La Gvadalupė*La Guadalupe* |
| --- |
| 

La GvadalupėLa Gvadalupė

1°14′50″ š. pl. 66°51′55″ v. ilg.﻿ / ﻿1.24722°š. pl. 66.86528°r. ilg.﻿ / 1.24722; 66.86528﻿ (La Gvadalupė)Koordinatės: 1°14′50″ š. pl. 66°51′55″ v. ilg.﻿ / ﻿1.24722°š. pl. 66.86528°r. ilg.﻿ / 1.24722; 66.86528﻿ (La Gvadalupė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Departamentas** | Gvainijos departamentas Gvainijos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 326  |
| **Altitudė** | 8 m |

**La Gvadalupė** (isp. *La Guadalupe*) – miestelis pietryčių Kolumbijoje, Gvainijoje, Venesuelos ir Brazilijos pasienyje, dešiniajame Negro (Gvainijos) krante, prie jo intako Makakunio žiočių. Savivaldybės centras. Netoliese yra Brazilijos miestelis Kukuji. La Gvadalupė yra toliausiai į rytus nutolusi Kolumbijos gyvenvietė, o jos savivaldybės gyventojų skaičius mažiausias visoje šalyje. Yra upinis uostas. Verčiamasi žemės ūkiu (manijokai, kasava, kukurūzai, bananai), žvejyba, kertama mediena. Yra aukso telkinių. Apylinkėse gyvena indėnai banivai.
*Kitos reikšmės – Kafas (reikšmės).*

| Kafasالكاف |
| --- |
| *Įtvirtitoji miesto dalis* |
|  |
| 

KafasKafas

36°10′0″ š. pl. 8°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.16667°š. pl. 8.70000°r. ilg.﻿ / 36.16667; 8.70000﻿ (Kafas)Koordinatės: 36°10′0″ š. pl. 8°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.16667°š. pl. 8.70000°r. ilg.﻿ / 36.16667; 8.70000﻿ (Kafas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Kafo vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 45 191  |
| **Altitudė** | 780 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kafas |

**Kafas** (arab. الكاف = *Al-Kāf*, pranc. *Le Kef*) – miestas Tuniso šiaurės vakaruose, netoli Alžyro sienos, rytinėje Tel Atlaso kalnų dalyje. Vilajeto centras. Iš Kafo keliai veda į Gafsą, Kairuaną, Tunisą, Konstantiną. Javų auginimo, galvijų veisimo regiono prekybos centras. Kafas yra aukščiausiai įsikūręs Tuniso miestas. Yra įtvirtintas senamiestis su tvirtove ir mečete, romėnų pirčių ir bazilikos liekanos, Sidi Bu Machlufo ir Ali Tukijė mauzoliejai, sinagoga.

Istorija
--------

Miestas žinomas nuo kartaginiečių laikų, romėnai jį vadino *Sicca Veneria*. Miestas buvo svarbus politinis ir religinis centras. 688 m. miestą užėmė arabai. Kafo pavadinimas vartojamas nuo XVI a.

Galerija
--------

* TvirtovėTvirtovė
* Romėnų pirtys ir mečetėRomėnų pirtys ir mečetė
* Romėnų pirtysRomėnų pirtys
* Sidi Bu Machlufo mečetėSidi Bu Machlufo mečetė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kafas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| ***Žmogus tyrlaukiuose*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Man in the Wilderness |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Richard C. Sarafin |
| Scenaristas (-ai) | Jack DeWitt |
| Metai | 1971 |
| Žanras | drama, vesternas |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Žmogus tyrlaukiuose** (angl. *Man in the Wilderness*) – 1971 m. JAV sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Richard Harris – Zacharis Basas
* John Huston – kapitonas Henris
* Henry Wilcoxon – indėnų vadas
* Percy Herbert – Fogertis
* Dennis Waterman – Loris

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1820-ieji metai. Grupė pionierių keliauja per prerijas, norėdami pasiekti Misisipę, kad galėtų ja plaukti toliau, į neištirtas žemes. Grupės vedlį Basą užpuola ir sunkiai sužaloja lokys. Manydamas, kad jis neišgyvens, ekspedicijai vadovaujantis kapitonas Henris nusprendžia su Basu palikti du vyrus, kurie, kai šis mirs, jį palaidotų, ir keliauti toliau. Kitą dieną netoliese pasirodo indėnai ir išsigandę vyrai pabėga, palikę Basą. Šį netrukus randa indėnai, tačiau taip pat neliečia. Praeina kelios dienos, tačiau Basas nemiršta. Jis pradeda po truputį judėti, randa maisto ir, gyjant žaizdoms, judėti paskui nukeliavusius pionierius.

Ekspedicija pasiekia Misisipę, tačiau upė nusekusi ir jie įstringa. Basas pasiekia juos kaip tik tada, kai prasideda indėnų puolimas...
**Danielius Kiršys** (g. 1953 m. gegužės 17 d. Rietave) – Lietuvos baleto artistas, pedagogas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Maskvos choreografijos mokyklą. 1972–1993 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Nuo 1984 m. Čiurlionio menų mokyklos Baleto skyriaus (1986–2001 m. Vilniaus baleto mokykla) pedagogas, nuo 1994 m. Lietuvos operos ir baleto teatras režisieriaus padėjėjas. Gastroliavo Bulgarijoje, Vokietijoje, Graikijoje, Turkijoje.

Žymesni mokiniai: Mindaugas Baužys, Nerijus Juška, Aurimas Paulauskas.

Svarbesni vaidmenys
-------------------

* Albertas – Adolfas Adamas. Žizel, 1976 m.
* Ąžuolas – Eduardas Balsys. Eglė žalčių karalienė, 1977 m.
* Mėlynasis Paukštis – Piotras Čaikovskis. Miegančioji gražuolė, 1981 m.
* Princas – Sergejus Prokofjevas. Pelenė, 1984 m.
* Kalnietis – Justinas Bašinskas. Užkeiktieji vienuoliai, 1985 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helmutas Šabasevičius. *Danielius Kiršys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 169 psl.
*Kitos reikšmės – Kafuė (reikšmės).*

| Kafuė |
| --- |
| Kafuė vidurupis Kafuė vidurupis |
| **Ilgis** | 1576 km |
| **Baseino plotas** | 155 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 320 m³/s |
| **Ištakos** | Vario Juostos provincija |
| **Žiotys** | Zambezė |
| **Šalys** | Zambijos vėliava Zambija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kafuė |

**Kafuė** (angl. *Kafue River*) – upė vidurio Zambijoje; Zambezės kairysis intakas. Prasideda Vario Juostos provincijoje, netoli Kongo DR sienos, 1350 m aukštyje. Aukštupyje meandruoja, teka pelkėtomis vietovėmis, vėliau slėnis susiaurėja, upė teka pro Zambijos varingąją sritį. Vidurupis 26 km teka giliu tarpekliu. Už Kitvės Kafuė suka į pietvakarius, smarkiai meandruoja, sudaro daug senvagių bei iki 6000 km² išsiplečiančią Lukangos pelkę. Žemupyje upė teka lygumomis į rytus, prateka 60 km gylio tarpeklį. Įteka į Zambezę 20 km nuo Čirundu.

Didžiausi intakai: Lunga, Lufupa.

Upėje įrengtos dvi užtvankos – Iteži Težio ir Kafuė tarpeklio. Aukštupys kenčia nuo pramoninės (vario nuotėkų) ir buitinės taršos. Kafuė vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui. Upės vidurupis yra svarbi laukinės gamtos sritis, čia įsteigti Kafuė, Ločinvaro ir Mėlynosios Lagūnos nacionaliniai parkai. Svarbiausi miestai prie upės yra Kitvė ir Kafuė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kambole, Michael (2003). "Managing the water quality of the Kafue River", *Physics and Chemistry of the Earth*. 28 (20–27): 1105–1109.
2. ↑  *Kafue*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 12°10′ š. pl. 83°02′ v. ilg.﻿ / ﻿12.167°š. pl. 83.033°r. ilg.﻿ / 12.167; 83.033

Salų žemėlapis
**Kukurūzų salos** (isp. *Las Islas del Maíz*, angl. *Corn Islands*) – dvi salos Karibų jūroje, 70 km į rytus nuo Centrinės Amerikos pakrančių. Priklauso Nikaragvai, Pietų Atlantiko autonominiam regionui (sudaro savivaldybę).

Salų grupės plotas – 12,9 km². Sudaro Didžioji Kukurūzų sala (*Isla Grande del Maíz*), kurios plotas 10 km², aukštis iki 113 m, ir Mažoji Kukurūzų sala (*Isla Pequeña del Maíz*), kurios plotas 2,9 km², aukštis iki 38 m. Salos apaugusios miškais, palmių giraitėmis, krūmynais.

Kukurūzų salose 2005 m. gyveno 6626 žmonės. Dauguma jų gyvena Didžiojoje Kukurūzų saloje (pagrindinė gyvenvietė – Brig Bėjus), Mažojoje Kukurūzų saloje gyvena 495 gyventojai (vienintelė gyvenvietė – Karib Taunas). Dauguma gyventojų yra juodaodžiai, kalbantys anglų kreolų kalba, taip pat yra miskitų, Nikaragvos metisų. Verčiamasi žvejyba, kokosų auginimu, vystomas turizmas.

Didžiojoje Kukurūzų saloje yra Korn Ailando oro uostas, į kurį vyksta skrydžiai iš Bliufildso. Yra kelto linija iš El Ramos. Iš Didžiosios į Mažąją salą taip pat plukdo keltas.

Nuo 1655 iki 1894 m. salos priklausė britų kolonijai – Moskitų Krantui – ir buvo piratų prieglobstis. 1894 m. į salas pretenzijas pareiškė Nikaragva. 1914 m. pagal Brajano-Čamoro sutartį salos paskolintos JAV, tačiau iš tikro jose ir toliau veikė Nikaragvos valdžia. 1970 m. sutartis oficialiai nutraukta.

* Didžioji Kukurūzų salaDidžioji Kukurūzų sala
* PakrantėPakrantė
* Mažoji Kukurūzų salaMažoji Kukurūzų sala