recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Čongmingas*崇明 = Chóngmíng* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika |
| **Miestas** | Šanchajus |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 704 000 |
| **Plotas** | 1 411 km² |
| **Tankumas** (2010) | 499 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | ČongmingasVikiteka |

**Čongmingas** (kin. 崇明, pinyin: *Chóngmíng*) – Šanchajaus rajonas, esantis šiaurėje. Čongmingo rajoną administraciškai sudaro trys lygumų aliuvinės salos Čongmingas, Čangsingas ir Hengša, išsidėsčiusios prie Jangdzės žiočių, į šiaurę nuo Šanchajaus pusiasalio. Po didžiulių žemės plėtros projektų XX a. pagrindinė Čongmingo sala tapo antra didžiausia žemyninėje Kinijoje, po Hainano. Čongmingas laikomas paskutine palyginti nepaliesta Šanchajaus miesto teritorija. Plotas 1411 km², gyventojų apie 700 000 (2010 m.).

Istorija
--------

Anksčiau, apie VII a. šioje vietoje, prie Jangdzės žiočių, buvo susiformavusios dvi aliuvinės salos: Šišadao ('Vakarų smėlio sala') ir Dongšadao ('Rytų smėlio sala'). 705 m. Šišadao saloje buvo įkurta gyvenvietė, kuriai suteiktas Čongmingo pavadinimas. Dėl Jangdzės patvinimų salų skaičius, plotas ir forma laikui bėgant nuolat keitėsi.

Valdant Mingų dinastijai, XIV a. Čongmingui suteiktas apskrities statusas. Čia ėmė kurdintis atvykėliai iš Šanchajaus pusiasalio, pradėję kultivuoti medvilnės laukus. Buvo pradėta vystyti tekstilės pramonę.

1681 m. sujungus daugiau kaip 30 bankų buvo suformuota dabartinė Čongmingo sala.

Čongmingas
1958 m. gruodį teritorija prijungta prie Šanchaujaus miesto. Po plataus masto melioracijos darbų XX a. 7-jame ir 10-ajame dešimtmečiuose, ypatingai prie šiaurinių ir rytinių salos krantų, Čongmingo salos plotas padvigubėjo.

Ekonomika
---------

Čongmingo rajone vystoma laivų statyba, uosto pramonė.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. 1 2 3 4  "Chongming Island" in the *Encyclopedia of Shanghai*, p. 52. Archyvuota kopija 2013-03-02 iš Wayback Machine projekto. Shanghai Scientific & Technical Publishers (Shanghai), 2010. Hosted by the Municipality of Shanghai.
3. 1 2 3 4 5  "Chongming County" in the *Encyclopedia of Shanghai*, pp. 50 ff. Archyvuota kopija 2013-03-02 iš Wayback Machine projekto. Shanghai Scientific & Technical Publishers (Shanghai), 2010. Hosted by the Municipality of Shanghai.
4. ↑  Walker, Kathy Le Mons. "The View from the Periphery: Tongzhou and the Northern Delta" in *Chinese Modernity and the Peasant Path: Semicolonialism in the Northern Yangzi Delta*, pp. 52 ff. Stanford University Press (Stanford), 1999.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠanchajaus rajonai |
| --- |
|  |
| 
Baošanas · Čangningas · Čingpu · Čongmingas · Dziadingas · Dzinganas · Dzinšanas · Fengsianas · Hongkou · Huangpu · Jangpu · Minhangas · Pudongas · Putuo · Songdziangas · Suhujus |

 |
Longlino urve rasta kaukolė
**Tauriojo elnio urvo žmonės** (angl. *Red Deer Cave people*) – ilgiausiai išlikusi priešistorinė žmonių populiacija, kurios narių išvaizda skyrėsi nuo šiuolaikinių žmonių. Fosilijos, kurių amžius 14 500 –11 500 metų, buvo rastos Kinijoje, Tauriojo elnio (iš čia pavadinimas) bei Longlino urvuose. Šios populiacijos individams būdingi tiek šiuolaikiniai, tiek archajiški bruožai. Dalis mokslininkų spėja, kad tai gali būti atskira žmonių rūšis, kuri nesikryžmino su šiuolaikiniais žmonėmis.

Atradimas
---------

Žandikauliai
1979 m. Longlino urve (Guangsi regionas) buvo rasta dalinai išsilaikiusi žmogaus kaukolė. Daugiau žmonių palaikų aptikta Junano provincijoje, Maludonge (Tauriojo elnio urve). Radioaktyviosios anglies metodu Tauriojo elnio urvo gyventojų fosilijų amžius yra 14 500 –11 500 metų. Kadangi tuo metu, kai gyveno Tauriojo elnio urvo žmonės, kitos priešistorinės žmonių rūšys (pvz. neandertaliečiai) jau buvo išnykusios, išeitų, kad šie žmonės išliko ilgiau nei bet kuri kita priešistorinė žmonių rūšis (*Homo floresiensis* išnyko prieš 13 000 metų).

Anatomija
---------

Nepaisant to, kad išnyko palyginti neseniai, Tauriojo elnio urvo žmonėms būdingi primityvesnių žmonių bruožai, pavyzdžiui, plokščias veidas, plati nosis, atsikišęs žandikaulis be smakro kyšulio, dideli krūminiai dantys, storesni kaukolės kaulai, ryškus antakinis lankas, vidutinio dydžio smegenys.

Rūšies statusas
---------------

Nors iš šiems žmonėms būdingų bruožų galima spręsti, kad jie turėtų būti priskirti naujai rūšiai, juos atradę mokslininkai to daryti neskuba. Chris Stringer iš Londone Gamtos istorijos muziejaus iškėlė prielaidą, kad Tauriojo elnio urvo žmonės gali būti Denisovo žmonių ir *Homo sapiens* hibridai. Kiti mokslininkai tebėra nusiteikę skeptiškai ir teigia, kad skirtumai nėra didesni, nei būtų galima tikėtis iš skirtingų žmonių populiacijų.

Tebetęsiami bandymai išskirti DNR, tačiau iki šiol jie nebuvo sėkmingi. Tik tam pavykus būtų įmanoma nustatyti Tauriojo elnio bei šiuolaikinių žmonių ryšį.

Išnašos
-------

1. ↑  Deborah Smith (2012-03-15). „Scientists stumped by prehistoric human whose face doesn't fit". *Brisbane Times*.
2. 1 2  Barras, Colin (2012-03-14). „Chinese human fossils unlike any known species". New Scientist. Nuoroda tikrinta 2012-03-15.
3. ↑  Curnoe, D.; Xueping, J.; Herries, A. I. R.; Kanning, B.; Taçon, P. S. C.; Zhende, B.; Fink, D.; Yunsheng, Z. et al. (2012). Caramelli, David. ed. „Human remains from the Pleistocene-Holocene transition of southwest China Suggest a complex evolutionary history for East Asians". PLoS ONE 7 (3): e31918. doi: 10.1371/journal.pone.0031918. PMC 3303470. PMID 22431968.
4. 1 2 3 4  James Owen (2012-03-14). „Cave Fossil Find: New Human Species or "Nothing Extraordinary"?". *National Geographic News*.
5. ↑  Curnoe D. "Bone Suggests 'Red Deer Cave People' A Mysterious Species Of Human". IFLScience. Tikrinta 2019-12-13.

Nuorodos
--------

* „Rastos fosilijos – užuomina apie naują žmonių rūšį" (straipsnis portale Technologijos.lt)
**Algimantas Kriūnas** (g. 1958 m. kovo 10 d. Kaune) – choro dirigentas.

Biografija
----------

Baigęs Kauno vaikų muzikos mokyklą ir 12-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1973–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Vladas Balsys). Būdamas ketvirtame kurse, pradėjo dirbti Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriojo choro „Daina" chormeisteriu. 1977–1983 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Algimanto Lopo klasė). Studijų metais buvo Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas" ir Valstybinio pedagoginio instituto mišriojo choro „Ave Vita" chormeisteris.

Nuo 1982 m. Valstybinio dainų ir šokių liaudies ansamblio „Lietuva" chormeisteris, nuo 1988 m. vyr. chormeisteris. Chorą (30 dalyvių) parengė daugeliui koncertinių programų, koncertuoja su juo Lietuvoje ir užsienyje – JAV, Prancūzijoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Nyderlanduose ir kitur.

Yra respublikinių dainų švenčių konsultantas, regioninių dainų švenčių Tauragėje ir Alytuje dirigentas, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės ansamblių vakaro Kalnų parke dirigentas, taip pat ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniaus Kalnų parke Ansamblių vakaro vyr. dirigentas. Žmona Nijolė Sinkevičiūtė-Kriūnienė kompozitorė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**UAB „LUKoil Baltija"** – rusiško kapitalo energetikos koncernas, koordinuojantis Baltijos šalyse veikiančių LUKoil grupės įmonių veiklą. Bendrovė LUKOIL BALTIJA įkurta 1992 lapkričio 12-ą dieną.

**UAB „LUKoil Baltija"** - tai Baltijos regiono valdymo padalinys, apimantis Lietuvą, Latviją, Lenkiją, bei Suomiją. Jis valdo ir kontroliuoja Grupės įmonių veiklą šiuose regionuose.Dukterinių bendrovių valdymą vykdo centrinė holdingo bendrovė – UAB „LUKOIL BALTIJA".

LUKOIL BALTIJA apyvarta 2014 metais siekė 2,185 mlrd,litų. Įmonėje dirba apie 1200 darbuotojų. 2014 metais LUKOIL BALTIJA valdė 115 degalinių. 

Generalinis direktorius - Ivanas Paleičikas.

Veikla
------

Pagrindinės veiklos kryptys yra prekyba naftos žaliava; bunkeruotė (laivų užpildymas degalais);
mažmeninė ir didmeninė prekyba naftos produktais, suskystintom dujom ir tepalais per naftos bazes ir degalines; naftos bazių, degalinių ir autotransporto parko eksploatacija.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-08-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Algimantas Jasulaitis** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. kovo 5 d. (74 metai)Marijampolė |
| Sutuoktinis (-ė) | Viktorija Jasulaitienė |
| Vaikai | Jurgita, Džiugas |
|  |
| Veikla | teismo medicinos ekspertas, gydytojas, redaktorius, rašytojas |
| Partija | Respublikonų partija |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Vilniaus universitetas |

**Algimantas Jasulaitis** (g. 1949 m. kovo 5 d. Marijampolėje) – Lietuvos teismo medicinos ekspertas, gydytojas, dėstytojas, redaktorius.

Biografija
----------

Gimė tarnautojų šeimoje. Mokėsi Tarpučių pradinėje ir vidurinėje mokykloje-internate. 1966 m. įstojo į Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto gydomąją specialybę. 1972 m. baigęs medicinos studijas, buvo pakviestas dirbti gydytoju-moksliniu bendradarbiu į Vilniaus universiteto Širdies-kraujagyslių chirurgijos laboratoriją. Tuo metu laboratorijai labai stigo specialisto gydytojo patologo, todėl netrukus jis išvyko 4 metams į Maskvos širdies-kraujagyslių chirurgijos institutą įsigyti širdies ligų patologo specialybės.

1981–1987 m. vadovavo VU Širdies-kraujagyslių chirurgijos laboratorijos kardiopatologijos sektoriui. 1988 m. Vilniaus universiteto rektoriaus įsakymu, kaip aukštos kvalifikacijos specialistas, buvo perkeltas į VU Medicinos fakulteto Patologijos ir teismo medicinos katedrą pedagoginiam darbui.

1990–1991 m. žurnalo „Medicina" redaktorius. 1993–1994 m. žurnalo „Lietuvos chirurgija" redaktorius. 1994–1995 m. laikraščio „Gydytojų žinios" vyr. redaktoriaus pavaduotojas, vyr. redaktorius. 1994–1996 m. žurnalo „Kardiologijos seminarai" vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1995–1998 m. leidyklos „Džiugas" direktoriaus pavaduotojas.

1993 m. už atliktą mokslo darbą „Plaučių hipertenzijos formos, esant įgimtiems širdies tarpskilvelinės pertvaros defektams" jam suteiktas medicinos mokslų daktaro laipsnis. Nuo 1996 m. VU Patologijos ir teismo medicinos katedros docentas.

2001–2005 m. Mykolo Romerio universiteto Teismo medicinos instituto mokslo sekretorius. 2002–2005 m. žurnalo „Sveikata" literatūrinio puslapio redaktorius. 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas. 2009 m. suteiktas nusipelniusio Lietuvos gydytojo vardas, apdovanotas nusipelniusio Lietuvos gydytojo garbės ženklu. 2010 m. apdovanotas pirmojo laipsnio medaliu už nuopelnus Vilniui ir Tautai. 2011 m. paskirta Kunigaikščio Gedimino pirmojo laipsnio nominacija.

Respublikonų partijos narys, 2012 m. kandidatavo į LR Seimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  doc. dr. Algimantas Jasulaitis
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-06-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
| Solnečnas*Солнечный* |
| --- |
| 

SolnečnasSolnečnas

60°18′0″ š. pl. 137°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.30000°š. pl. 137.55000°r. ilg.﻿ / 60.30000; 137.55000﻿ (Solnečnas)Koordinatės: 60°18′0″ š. pl. 137°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.30000°š. pl. 137.55000°r. ilg.﻿ / 60.30000; 137.55000﻿ (Solnečnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Ust Majos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1964 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 898  |

**Solnečnas** (rus. *Солнечный*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Jakutijoje, Ust Majos uluse. Pro gyvenvietę eina Eldikano–Jugorionoko kelias. Aukso gavybos centras, pagrindinė šio kalnakasybos rajono gyvenvietė (jame dar yra Jugorionokas, Zviozdočka, Brindakitas, Ynykčanas).

Istorija
--------

Solnečnas įkurtas 1964 m. miesto tipo gyvenvietės statusas suteiktas 1972 m. Nuo 1972 iki 1992 m. Solenčnas buvo uluso centru.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
| **Algimantas Jonas Nakas** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. lapkričio 17 d. (87 metai)Rokiškis |
| Vaikai | Šarūnas Nakas, Audrius Nakas |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius, mokslo istorikas |
| Organizacijos | Vilniaus Gedimino technikos universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Algimantas Jonas Nakas** (g. 1935 m. lapkričio 17 d. Rokiškis) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras, mokslo istorikas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1972 m. apgynė disertaciją „Akytojo silikatbetonio elementų deformacijų tyrimas", technikos mokslų kandidatas, 1992 m. technologijos mokslų daktaras.

1961–1970 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1970 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) dėstytojas, 1976–1986 m. Pastatų konstrukcijų katedros vedėjas, nuo 1975 m. docentas. Nuo 1999 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Mokslotyros centro vyresnysis mokslo darbuotojas, 1995–2005 m. dar ir universiteto Žiniasklaidos ir renginių direktorius, 1988–2005 m. žurnalo „Gedimino universitetas" vyr. redaktorius.

Nuo 2004 m. Tarptautinės informacijos asociacijos tikrasis narys.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausios darbų sritys: mokslo ir technikos istorija, pramonės pastatų atnaujinimas, projektų ir statinių techninė ekspertizė, statinių bandymai. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių ir populiariųjų straipsnių, parengė apie 40 statinių konstrukcijų projektų, atliko daugiau kaip 40 mokslo tyrimo darbų.

Parašė mokomųjų knygų apie pastatų konstrukcijas, 12 biografinio pobūdžio knygų apie žymius Lietuvos inžinierius. 1979 m. įkūrė Vilniaus Gedimino technikos universiteto muziejų, 1998 m. – Vilniaus Gedimino technikos universiteto Statybos mokslų istorijos muziejų. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių autorius.

Bibliografija
-------------

* Civilinių pastatų konstrukcijos, bendraautoriai Julius Gajauskas, Michailas Prikšaitis, Vilnius, Mokslas, 1992 m.
* Architektas inžinierius Vytautas Landsbergis-Žemkalnis ir jo darbų konstruktoriai, Vilnius, Technika, 1997 m.
* Inžinierius Vytautas Izbickas, Vilnius, Technika, 2000 m.
* Petras Vileišis. Inžinierius. Kultūrininkas. Verslininkas, Vilnius, Technika, 2001 m.
* Bičiulystės puslapiai, Vilnius, Technika, 2002 m.
* Profesorius Anatolijus Rozenbliumas, Vilnius, Technika, 2002 m.
* Vilniaus Gedimino technikos universiteto raida, 1956–2006. monografija, 2006 m.
* Vardan Lietuvos, monografija, Vilnius, Technika, 2008 m. ISBN 7528235

Literatūra
----------

* Algimantas Jonas Nakas: biografinė apybraiža ir bibliografinė rodyklė; sudarytoja Ona Juršaitė. Vilnius, Technika, 2005 m. ISBN 9986-05-919-4

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Jonas Nakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 13 psl.
|  |
| --- |
| **Kroatijos istorija** |
| **Ilyrija, Panonijos istorija** |
| Pajūrio Kroatija, Panonijos Kroatija |
| Kroatijos karalystė (Trpimirovičiai) |
| *Vengrijos karalystė* |
| *Habsburgų monarchija:* |
| (Dalmatija, Kroatija, Slavonija, Kroatijos kraina, Slavonijos kraina, Kroatija-Slavonija) |
| *Jugoslavijos karalystė* (Kroatija) |
| Nepriklausoma Kroatijos valstybė |
| *Jugoslavija* (Kroatija) |
| Kroatijos nepriklausomybės karas |
| Kroatija |
| **Istoriniai regionai:** |
| Dalmatija, Kroatija, Slavonija, Baranja, Istrija |

Dabartinė **Kroatija Pirmosios Jugoslavijos valstybės** sudėtyje išbuvo nuo 1918 m. įvykusio šios valstybės susikūrimo iki 1941 m. vokiečių okupacijos.

Kroatijos ir Serbijos susivienijimą 1918 m. paruošė ilga Jugoslavų komiteto veikla. 1918 m. gruodžio 1 d. Serbijos princas Aleksandras paskelbė apie serbų, kroatų ir slovėnų karalystės įkūrimą, kurios valdovas tapo Serbijos karalius, o sostinė – Belgradas.

Naujai susikūrusi valstybė neišvengė gilių vidinių prieštaravimų, įskaitant ir ilgainiui išryškėjusį antagonizmą tarp dviejų didžiausių tautinių grupių – serbų ir kroatų. Aristokratinis serbų nacionalizmas, bandydamas įsiviešpatauti bendroje valstybėje, susidūrė su kroatų aristokratinio ir biurokratinio nacionalizmo mišiniu bei buržuaziniu slovėnų nacionalizmu. Nuo pat Jugoslavijos įkūrimo joje kovojo dviejų tipų nacionalizmai – kroatų separatizmas, siekiant nepriklausomos valstybės, ir serbų centralizmas, siekiantis išsaugoti serbų dominuojamą Jugoslavijos valstybę.

1941 m. Vokietijai ir jos sąjungininkams užėmus Jugoslaviją kroatų nacionalistai suformavo Nepriklausomą Kroatijos valstybę.

Nuorodos
--------

1. ↑   Sugar P. *Nationalism in Eastern Europe* In: Hutchinson J. Smith A. D. Nationalism. Oxford: 1994. P.177.
2. ↑   Vesna Pešic, Serbian Nationalism and the Origins of the Yugoslav Crisis (Washington: USIP, 1995)
| ***Tyla*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Quiet |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Jamie Babbit |
| Vaidina | Elisha CuthbertCamilla Belle |
| Metai | 2005 |
| Žanras | drama, trileris |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 900 tūkst. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Tyla** (angl.  *The Quiet*) – 2005 m. JAV sukurtas psichologinis trileris. Juosta debiutavo Toronto kino festivalyje, tačiau nesulaukė finansinės sėkmės.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Elisha Cuthbert – Nina Dyr
* Camilla Belle – Dot
* Edie Falco – Olivija Dyr
* Martin Donovan – Polas Dyras
* Shawn Ashmore – Konoras

Aktorė Elisha Cuthbert norėjo vaidinti nebylę Dot, tačiau režisierius pradžioje norėjo vaidmenį patikėti Torai Birč, o šiai nesutikus, pasirinko Camilla Belle.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Iš kairės: Dot ir Nina
Po tėvo mirties, jauna kurčnebylė mergina Dot įvaikinama Dyrų šeimos, kurioje auga jos bendraamžė duktė Nina. Nina, krepšinio komandos palaikymo grupės šokėja ir populiari mokykloje, negali pakęsti Dot ir įvairiais būdais stengiasi ją pažeminti, ypač po to, kai šia susidomi mokyklos krepšininkas Konoras. 

Dot, kuri kaltina save dėl avarijoje žuvusio tėvo mirties ir nusiraminimą randa skambindama pianinu, netrukus pastebi, kad už gražaus šeimos fasado slepiasi bjaurios paslaptys: Polas Dyras tvirkina savo dukterį, o užguita motina apsimeta nieko nepastebinti. Nina nori išsilaisvinti iš tėvo valdžios, tačiau paskutinę akimirką jai vis pritrūksta drąsos. Ji net prisipažįsta Dot, kad ketina nužudyti tėvą, tačiau nepajėgia to padaryti. Galiausiai, nusprendusi pabėgti, ji pameluoja esanti nėščia ir pareikalauja iš tėvo 1000 dolerių abortui atlikti. Šis sutinka, tačiau, supratęs, kad yra mulkinamas, užsipuola Niną. Tuo metu, kai jis pradeda smaugti dukterį, į kambarį įpuolusi Dot užmeta jam ant kaklo pianino stygą ir ja pasmaugia Polą. Sukrėsta Nina staiga supranta, kad Dot nėra nei kurčia, nei nebylė...
**Algimantas Jucevičius** (g. 1942 m. balandžio 30 d. Kaune) – Lietuvos keliautojas, orientacininkas.

Biografija
----------

1962–1967 m. dirbo Lietuvos tekstilės pramonės Mokslo tyrimų institute. 1967–1972 m. Kauno turistų klubo pirmininkas, 1972–1977 m. Lietuvos respublikinės turizmo ir ekskursijų tarybos vyr. instruktorius. Nuo 1977 m. Vilniaus keliautojų klubo pirmininkas, 1991–2001 m. Lietuvos keliautojų sąjungos viceprezidentas ir valdybos pirmininkas, nuo 2001 m. prezidentas. Lietuvos asociacijos „Sportas visiems" generalinis sekretorius.

Vienas orientavimosi sporto pradininkų Lietuvoje. 17 kartų Lietuvos turizmo čempionas: 12 kartų kalnų turizmo (1970 m. Centrinis Kaukazas, 1974 m. 1985 m. 1987 m. Centrinis Pamyras ir kt.), 3 kartus slidžių turizmo (iš jų 1975 m. Jakutija), pėsčiųjų turizmo (1969 m. Centrinis Tian Šanis), motociklų turizmo (1979 m. Vidurinė Azija).

Turiadų Kaukaze, Tian Šanyje, Pamyro Alajuje ir kt. slidžių žygių „Snaigė" 1967–1972 m. Kaune, nuo 1973 m. Vilniuje ir kt. keliautojų sąskrydžių rengėjas. Vadovavo 26 didžiausio sudėtingumo kelionėms.

Bibliografija
-------------

* Turisto vadovas, su kitais, 1978 m.

Įvertinimas
-----------

* 1996 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 2005 m. Lietuvos kilnaus elgesio (Fair Play) komiteto laureatas
* 2008 m. Lietuvos šviesuolio titulas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Gogelis. *Algimantas Jucevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 814 psl.

Nuorodos
--------

* Algimanto Jucevičiaus asmeninė svetainė.
* Algimantas Jucevičius. Pliadis foto Archyvuota kopija 2007-09-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| America's Next Top Model:
Guys & Girls |
| Teisėjai | Tyra BanksKelly CutroneRob Evans |
| Kilmės šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Kalba (-os) | anglų |
| Serijų skaičius | 16 |
| Transliacija |
| Originalus kanalas | The CW |

Realybės šou **America's Next Top Model** dvidešimtojo sezono (antraštė – **America’s Next Top Model: Guys & Girls**, stilizuota versija – **America’s Next Top Model 2.0**) premjera įvyko 2013 m. rugpjūčio 2 d. Tai keturioliktas sezonas, rodytas The CW kanalu. Teisėjavo Tyra Banks, Kelly Cutrone, Bryanboy ir Rob Evans. Kaip ir ankstesniame sezone žiūrovų balsavimas turėjo įtakos pašalinimams. Šio sezono šūkis – „Kas dominuos?" (angl. *"Who will dominate?"*).

Šis sezonas yra pirmasis America’s Next Top Model istorijoje, kai dalyvauja daugiau nei 14 dalyvių, ir pirmasis, kuriame varžosi ir vyrai. Tačiau tai nebuvo pirmas vyrų dalyvavimo atvejis visose Top Models tipo laidose, nes Ispanijos Supermodelo 2008 bei Bosnijos ir Hercegovinos OBN Star Model irgi dalyvavo vyrai. Taip pat šis sezonas pirmasis, turėjęs augiau nei 13 serijų.

Nugalėtoja – 19-metė Jourdan Miller iš Bendo Oregone.

Prizai
------

Šio sezono prizai: modelio kontraktas su „NEXT Model Management", straipsnis žurnale „Nylon" ir 100 000 JAV dol. vertės kampanija su „GUESS".

Šiame seone panaikinti prizai: modelio kontraktas su „LA Models & NY Model Management", „America’s Next Top Model" kvepalų „Dream Come True" veidas ir kampanija su „Nine West" ir „Smashbox Cosmetics".

Dalyviai
--------

*Amžius nurodytas toks, koks buvo konkurso metu.*

| Dalyvis | Amžius | Miestas | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Bianca Alexa | 18 | Los Andželas | Pašalinti 3 serijoje |
| Chris Schellenger | 24 | Hiustonas |
| Chlea Ramirez | 20 | Beras | Pašalintas 4 serijoje |
| Mike Scocozza | 27 | Los Andželas | Pašalintas 5 serijoje |
| Bianca „Kanani" Andaluz | 19 | Čikaga | Pašalinta 7 serijoje |
| Jiana Davis | 20 | Denveris | Pašalinta 8 serijoje |
| Phil Sullivan | 24 | Lanesborogas | Pašalintas 9 serijoje |
| Alexandra „Alex" Agro | 21 | Palm Sitis | Pašalinta 6 serijojeSugrąžinta 9 serijojePašalinta 11 serijoje |
| Don Benjamin | 25 | Mineapolis | Pašalintas 12 serijoje |
| Nina Burns | 18 | Berkeli Heitsas | Pašalinta 13 serijoje |
| Jeremy Rohmer | 19 | Mišon Viejo | Pašalintas 7 serijojeSugrąžintas 11 serijojePašalintas 13 serijoje |
| Renee Bhagwandeen | 24 | Fort Loderdeilas | Pašalinti 14 serijoje |
| Chris Hernandez | 25 | Šiaurės Bergenas |
| Cory Hindorff | 22 | Filadelfija | Pašalintas 16 serijoje |
| Marvin Cortes | 20 | Bronksas | Antra vieta |
| Jourdan Miller | 19 | Bendas | **Nugalėtoja** |
|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tykocino didžioji sinagoga** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Tykocino didžioji sinagoga** (lenk. *Wielka Synagoga w Tykocinie*) – baroko architektūros stiliaus sinagoga, esanti Lenkijos Tykocino mieste *ul. Koziej 2* gatvėje, šalia Tykocino Mažosios sinagogos. Tai viena iš seniausių sinagogų Lenkijoje. Sinagoga yra kvadrato formos: ilgis 18 m, plotis 18 m.

Istorija
--------

Sinagoga pastatyta 1642 m. buvusioje Tykocino Senosios sinagogos vietoje. XVIII a. šalia sinagogos pastatytas bokštelis. XIX a. 4 dešimtmetyje sinagoga buvo rekonstruota. Per Antrąjį pasaulinį karą sinagoga buvo nusiaubta. Po karo sinagogoje įrengta parduotuvė. 1965 m. sinagogoje kilo gaisras, kurio metu sudegė unikalūs istoriniai eksponatai. 1974–1978 m. sinagoga buvo restauruota. Nuo 1977 m. veikia Tykocino Žydų kultūros muziejus. 1992 m. sinagogoje lankėsi Izraelio prezidentas Chaimas Hercogas. Per metus šią sinagogą aplanko apie 40 000 turistų. Šalia sinagogos įsikūręs restoranas, kuriame tiekiamas žydų tradicinis maistas.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Sinagogos aprašymas (lenk.) Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto..
* Sinagogos aprašymas ir jos nuotraukos (angl.) Archyvuota kopija 2005-04-11 iš Wayback Machine projekto.;
* Sinagogos aprašymas (angl.) Archyvuota kopija 2012-03-14 iš Wayback Machine projekto..

Koordinatės: 53°12′21″ š. pl. 22°46′01″ r. ilg.﻿ / ﻿53.20583°š. pl. 22.76694°r. ilg.﻿ / 53.20583; 22.76694
**Lukrecija** (lot. **Lucretia**) – Sen. Romos istorijos moteris-herojė.

Istorija
--------

Anksčiausiai Lukrecijos istoriją paliudijo Sen. Romos istorikas Kvintas Fabijus Piktoras (III a. pr. m. e.) ir ją perpasakojo Titas Livijus (I a. pr. m. e.). Lukrecija gyveno VI a. pr. m. e. tirono Lucijaus Tarkvinijaus laikais. Ji buvo ypač graži ir dora patricijaus Lucijaus Tarkvinijaus Koliatino žmona. Koliatinas pasigyrė savo draugams kariams, kad jo žmona pralenkė savo dorybe jų žmonas. Būrys kareivių parjojo į Romą tuo įsitikinti ir rado Lukreciją su tarnaitėmis verpiant vilną nesant vyro namie. 

Lukrecijos vaizdas sužadino tirono sūnaus Seksto Tarkvinijaus aistrą. Po kelių dienų Tarkvinijus slaptai atvyko į Koliatino namus. Lukrecija priėmė jį kaip garbingą svečią, tačiau Tarkvinijus netikėtai įsiveržė į jos apartamentus ir grasindamas nužudyti išprievartavo. Priėmusi tėvo ir vyro priesaiką atkeršyti Tarkvinijų giminei, Lukrecija nusižudė durklu siekdama išsaugoti savo garbę. Lucijus Junijus Brutas tuomet sukėlė pasipiktinusią Romos liaudį prieš tironą ir jį privertė bėgti. Įvykiai paprastai datuojami 509 m. pr. m. e. − Romos respublikos įkūrimo data.

Istorija įkvėpė vėlesnių laikų Europos menininkus. Yra kitų, šiek tiek besiskiriančių tarpusavyje, istorijos versijų.

Vaizdinių galerija
------------------

* „Tarkvinijus ir Lukrecija", aut. Ticianas, XVI a. antra pusė, renesansas
* „Lukrecija", aut. Paolas Veronezė, XVI a. antra pusė, renesansas
* „Lukrecija", aut. Guido Reni, XVII a. barokas
* „Lukrecija", aut. Rembrantas, XVII a. barokas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lukrecija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nacionalinė Vašingtono dailės galerija
* Encyclopaedia Brittanica
|  Tykocino Šv. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Lomžos |
| **Dekanatas** | Kobilino |
| **Savivaldybė** | Tykocino valsčius |
| **Gyvenvietė** | Tykocinas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1749 m. |
| **Stilius** | barokas-rokokas |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tykocino Šv. Trejybės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Tykocino Šv. Trejybės bažnyčia** (lenk. *Kościół Świętej Trójcy w Tykocinie*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Tykocino valsčiuje, Tykocino mieste. Bažnyčia priklauso Tykocino Šv. Trejybės parapijai. Bažnyčia yra baroko-rokoko architektūros stiliaus, bazilikos tipo. Šalia bažnyčios yra klebonija ir kunigų seminarija.

Istorija
--------

1742 m. buvo pradėtos bažnyčios statybos, kurių fundatorius buvo Lenkijos karalystės etmonas Jan Klemens Branicki. Bažnyčios architektas buvo Jan Henryk Klemm. Statybos užbaigtos 1749 metais. 1750 m. įrengtas baroko-rokoko stiliaus didysis altorius. Bažnyčioje esančius paveikslus ir freskas nutapė lenkų tapytojas Szymon Czechowicz. Viename iš paveikslų yra ATR karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio sesers Izabelos Poniatovskos portretas. 1958 m. balandžio 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1997-1999 m. restauruoti bažnyčios vargonai. 

* Bažnyčios vargonaiBažnyčios vargonai
* Bažnyčios vaizdas nuo Narevo upės krantoBažnyčios vaizdas nuo Narevo upės kranto
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda].

Koordinatės: 53°12′27″ š. pl. 22°46′26″ r. ilg.﻿ / ﻿53.20750°š. pl. 22.77389°r. ilg.﻿ / 53.20750; 22.77389
**Algimantas Kviklys** (1936 m. lapkričio 23 d. Rokiškis – 1992 m. rugpjūčio 2 d. Babtai) – Lietuvos agronomas sodininkas, žemės ūkio mokslų kandidatas.

Biografija
----------

Tėvas Mečislovas Kviklys. 1961 m. baigė Mičiurinsko sodininkystės ir daržininkystės institutą. 1970 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.

1961–1963 m. Vilniaus sodo augalų veislių tyrimo punkto vedėjas ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas. 1963–1992 m. dirbo Lietuvos sodininkystės ir daržininkystės institute, 1972–1992 m. Sodo agrotechnikos skyriaus vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptys – sodų agrotechnika, vaismedžių dauginimas, žemaūgiai vaismedžiai. Surinko apie 90 tipų obelų ir kriaušių vegetatyvinių poskiepių kolekciją, nustatė jų atsparumą šalčiams, dauginimosi ypatybes, augimo pobūdį, tinkamumą skiepijamoms veislėms. Atrinko geriausius intarpus kriaušėms į svarainį skiepyti. Pirmasis Lietuvoje įdiegė vaismedžių akiavimą priglaudimu (1969 m.), įveisė pirmąjį devirusuotų obelų sodą (1976 m.). Iš lenkų kalbos išvertė A. Mikos „Vaismedžių ir vaiskrūmių genėjimą" (1987 m.). Paskelbė apie 200 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Vaismedžių ir uogakrūmių dauginimas, su kitais, 1967 m.
* Žemaūgiai vaismedžiai, 1977 m.
* Sodininko ir daržininko žinynas, su kitais, 1982 m.
* Intensyvus obelų sodas, su kitais, 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Kviklys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 383 psl.
| Amerikana*Americana* |
| --- |
|              |
| *Šv. Antano bažnyčia* |
|  |
| 

AmerikanaAmerikana

22°44′0″ p. pl. 47°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.73333°š. pl. 47.31667°r. ilg.﻿ / 22.73333; 47.31667﻿ (Amerikana)Koordinatės: 22°44′0″ p. pl. 47°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.73333°š. pl. 47.31667°r. ilg.﻿ / 22.73333; 47.31667﻿ (Amerikana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | San Paulo valstija San Paulas (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 199 094  |
| **Altitudė** | 545 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Amerikana |

**Amerikana** (port. *Americana*) – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 124 km į šiaurės vakarus nuo San Paulo. Tekstilės pramonė, mašinų gamyba. Yra 2 teatrai, biblioteka, meno, istorinis muziejai.

Istorija
--------

Miestas pradėjo kurtis 1866–1868 m. kai čia, po pralaimėto JAV pilietinio karo, atsikėlė imigrantai iš Amerikos Konfederacijos. Netrukus gyvenvietę pasiekė geležinkelis, vietovė pavadinta *Villa da Estação de Santa Bárbara*. Tačiau dėl gretimos Santa Brbaros gyvenvietės nuolat kilo painiava ir 1900 m. miestelis pervadintas į *Vila Americana*. Dabartinį pavadinimą gavo 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amerikana*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Koordinatės: 55°19′52″š. pl. 26°29′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.3310703°š. pl. 26.4948118°r. ilg.﻿ / 55.3310703; 26.4948118


|  Lukošiškės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Свято-Покровская церковь |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lukošiškė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1912 m. |

**Lukošiškės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė** – sentikių maldos namai Lukošiškėje, Tverečiaus seniūnijoje, Ignalinos rajone. Cerkvė stūkso 0,6 km į šiaurės rytus nuo kelio  **112**  Ignalina–Didžiasalis .

Sentikių maldos namai 2017 m.
Vietinė religinė bendruomenė pati prižiūri, tvarko šį sakralinį objektą. Šios bendruomenės iniciatyva
2013 m. cerkvė įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 37169), kaip pasižyminti sakralinėmis, architektūrinėmis, etnokultūrinėmis vertingosiomis savybėmis. Šis sakralinis objektas vertingas tiek išorinėmis, tiek vidinėmis architektūrinėmis detalėmis: bažnyčios fasadai horizontaliai apkalti medinėmis lentomis, dvivėrės durys iš išorės apkaltos dekoratyviniu sluoksniu „eglute", saugotinos medinės langų konstrukcijos, o pastato viduje - medinis tapytas altoriaus kryžius, medinių lentų grindys. Šiam kultūros paveldo objektui patvirtintas vietinis reikšmingumo lygmuo.

Istorija
--------

Lukošiškės sentikių parapija buvo įkurta XX a. pradžioje. 1912 m. Lukošiškės kaime pastatyti sentikių religinės bendruomenės (Lietuvos senųjų stačiatikių pomorų bažnyčios) maldos namai. Kitų šaltinių duomenimis (šio kaimo gyventojų liudijimu), maldos namai buvo pastatyti 1901 m. Po Pirmojo pasaulinio karo ši teritorija priklausė Lenkijai. 

1948 m. sovietinė valdžia nacionalizavo visų tikybų maldos namus bei kitus bažnytinius pastatus ir kulto reikmenis. 1949 m. buvo užregistruota Lukošiškės parapija ir sudaryta su ja ilgalaikės nuomos sutartis dėl maldos namų panaudojimo religinėms apeigoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lukošiškės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
2. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lukošiškės Švč. Dievo Motinos Užtarėjos sentikių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas Archyvuota kopija 2014-04-23 iš Wayback Machine projekto.
* Lukošiškės sentikių bendruomenė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Savanų regionaspranc. *Région des Savanes* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Togo vėliava Togas |
| **Administracinis centras** | Dapaongas |
| **Prefektūrų skaičius** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** () | 659 444 |
| **Plotas** | 8 602 km² |
| **Tankumas** () | 77 žm./km² |

**Savanų regionas** (pranc. *Région des Savanes*) – Togo regionas.

Savanų regionas plyti šiauriausioje Togo dalyje. Į pietus nuo jo yra Karos regionas. Savanų regiono vakaruose eina valstybinė Togo siena su Gana, šiaurėje – valstybinė siena su Burkina Fasu. o rytuose su Beninu.

Karos regiono plotas – 8 602 km². Gyventojų skaičius regione yra 659 444 (2006 m.) žmonės. Apgyvendinimo tankis – 76,66 žm./km². Pagrindinis regiono miestas – Dapaongas, kuris taip pat yra ir regiono administracinis centras.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Administraciniu požiūriu regionas suskirstytas į 4 prefektūras:

* *Kpendžalės*,
* *Oti*,
* *Tandžuarės*,
* *Tene*.

Savanų regiono prefektūros

|  |  |
| --- | --- |
| **Togo regionai** |  |
| Centrinis | Kara | Pajūrio | Plynaukštės | Savanos |
| ***Žiuljeta ir Žiuljeta*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Juliette & Juliette |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Rémo Forlani |
| Scenaristas (-ai) | Rémo ForlaniJacqueline Voulet |
| Vaidina | Annie Girardot  Marlene Jobert  Pierre Richard |
| Metai | 1974 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Žiuljeta ir Žiuljeta** (pranc.  *Juliette & Juliette*) – 1974 m. sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Annie Girardot – Žiuljeta Vidal
* Marlène Jobert – Žiuljeta Rozenek
* Pierre Richard – Bobas Rozenekas
* Alfred Adam – M. Rozenekas, Bobo tėvas
* Robert Beauvais – žurnalo „Penelopė" šeimininkas
* Paulette Dubost – madam Rozenek, Bobo motina
* Dominique Briand – Loranas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džuljeta Vidal dirba populiariame žurnale „Penelopė", o Džuljeta Rozenek – pardavėja parduotuvėje. Pastaroji tampa „Penelopės" surengto konkurso nugalėtoja ir pirmoji Džuljeta turi parengti apie ją reportažą. Padavėjos vyras Bobas, nevykėlis boksininkas, nenori, kad žmona pozuotų žurnalo nuotraukoms, tačiau ši nepaklauso ir susipažinusios abi Džuljetos netrunka tapti geromis draugėmis. Dėl nevykusio straipsnio žurnalistė netenka darbo ir abi moterys nusprendžia pradėti leisti savo žurnalą. „Įpykusios moterys", aštriai pasisakantis moterims aktualiomis temomis, greitai tampa populiariu, tačiau tai ima griauti Bobo ir Džuljetos santuoką. Jiems tenka iš naujo persvarstyti savo santykius, kuriuos sutvirtina žmonos nėštumas, tuo tarpu antroji Džuljeta, įpratusi manipuliuoti vyrais taip, kaip jai naudinga, įsimyli jūreivį iš Kanados...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Amen** (hebr. ‏אָמֵן‏‎ „tikra tiesa") – iš Senojo Testamento į Naująjį Testamentą perimta aklamacijos formulė, naudojama liturgijoje.

Vėliau šis žodis paplito ir islame, tapo įprastu žydų, krikščionių bei musulmonų maldose ir pamaldų metu.

Prasmė
------

Apytikslis vertimas – *tikra tiesa*, *tebūnie taip*, *taip yra*, „taip turi įvykti".
Amen išreiškiamas bendruomenės pritarimas kalbančiajam, maldai, palaiminimui. Paprastai tariamas kartu (balsu) tik žodinės liturgijos pabaigoje. Išreiškiamas garsas pritarimui patvirtinti žodžiu taip „iš tiesų".

Tarimas
-------

Žodžio tarimas įvairiose kalbose skiriasi. Labai paplitęs greta „amen" ir „amin" variantas, būdingas šiuolaikinei graikų, rusų bei arabų kalboms. Rečiau vartojami žodžio vertimai. Pavyzdžiui, Senajame Testamente graikų kalba (Septuaginta) randamas žodis „genoito" vietoj įprasto „Amen". Anglakalbių šalių masonai savo apeigose vietoj arba po „Amen" vartoja anglišką pasakymą *so mote it be*.

Hinduizmo religijoje „Om" vaidina analogišką vaidmenį.
**Algimantas Kirkutis** (g. 1954 m. vasario 6 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas kardiologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1978 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1992 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1979–1993 m. dirbo Kauno medicinos institute (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija), 1981–1985 m. vyr. mokslo darbuotojas, nuo 1992 m. profesorius. 1989–1993 m. akcinės bendrovės „Cordelectro" generalinis direktorius. Nuo 1993 m. Klaipėdos jūrininkų ligoninės Kardiologijos skyriaus vedėjas ir nuo 2004 m. Širdies aritmijų laboratorijos vadovas. 1998 m. Klaipėdos universitete su kitais įkūrė Sveikatos mokslų fakultetą, jo dekanas.

Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose.

Mokslinė veikla
---------------

Endokardinio širdies laidžiosios sistemos elektrofiziologinio tyrimo Lietuvoje vienas pradininkų. Įdiegė į klinikinę praktiką širdies elektros stimuliacijos per stemplę būdą. Paskelbė daugiau, kaip 160 mokslinių darbų.

Bibliografija
-------------

* Širdies diagnostinis elektrostimuliavimas iš stemplės, monografija, su E. D. Rimša, 1984 m.
* Transezofaginis stimuliavimas (*Transoesophageal pacing*), monografija, su kitais, 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Kirkutis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 164 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Solomonas Bliumgartenas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1872 m.Virbalis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1927 m. (~55 metai)Bronksas, JAV |
|  |
| Veikla | Poetas, vertėjas |

**Solomonas Bliumgartenas** (angl. *Solomon Blumgarten, Solomon Bloomgarden*) (1872 m. Virbalyje, Rusijos imperija - 1927 m. Bronkse, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV poetas, vertėjas rašęs Jidiš kalba. Rašytojo slapyvardis buvo *Yehoash*, kuriuo jis buvo gerai žinomas JAV jidiš literatūros skaitytojams.

Biografija
----------

Gimė 1872 m. Virbalyje. 1890 m. emigravo į Niujorką, JAV. Pirmąjį dešimtmetį užsiminėjo verslu, bet 1900 m. dėl tuberkuliozės atsigulė į ligoninę, kur ir pradėjo rašyti. Rašė poemas, apsakymus, esė, pasakėčias, vertė straipsnius ir knygas. Išvertė nemažai pasaulinio garso kūrinių į jidiš kalbą. Labiausiai žinomas Biblijos vertimas, kuris laikomas vienu iš geriausių jidiš kalbos darbų bei iki šių dienų naudojamas tarp jidiš kalba kalbančių žmonių. Taip pat išvertė Koraną, dalį arabų literatūros kūrinių, išleido jidiš kalbos žodyną. Jo paties darbai išversti į daugelį pasaulio kalbų. 1914 m. keliavo po Palestiną, grįžęs išleido trijų dalių knygą apie kelionę ir pačią šalį. Netikėtai mirė 1927 m. Bronkse.

Literatūra
----------

* "Impressions of the Land of Israel" book review of The Feet of the Messenger in The New York Times, June 24, 1923
* Kravitz, Nathaniel, "3,000 Years of Hebrew Literature", Chicago: Swallow Press Inc. 1972
* "Solomon Bloomgarten: Jewish Poet and Editor Dies in the Bronx – Funeral Today" [the name is spelled "Bloomgarten" in the headline but "Bloomgarden", with a "d", in the article), no-byline obituary in The New York Times January 12, 1927
* Goldman, Yosef. Hebrew Printing In America. YGBooks, 2006. ISBN 1-59975-685-4
| **Amenemis I** |
| --- |
|  |
| Amenemis I |
| Dvyliktoji Egipto dinastija |
| Mirė | 1962 m. pr. m. e. m. |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~1991−1962 m. pr. m. e. arba1938−1908 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Mentuhotepas IV |
| Įpėdinis | Senusretas I |
|  |
|  **Vikiteka** | Amenemis I |

**Amenemis I** (Sehtepibrė, **Amenemhatas I**, **Amenemhetas I**, m. apie 1962 m. pr. m. e.) – pirmasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas. Kadangi Amenemis I nebuvo karališko kraujo, jis ėmėsi įvairių priemonių užtikrinti savo kaip karaliaus valdžią. Valdė apie 1991 m. pr. m. e.−1962 m. pr. m. e. Amenemiu jį vadino graikai, Amenemhetu − egiptiečiai. Sosto vardas Sehtepibrė reiškia „tas, kuris nuramina Ra širdį".

Amenemis I padidino nomarchų galias, reformavo administracinę valdymo sistemą. Jo valdymo laikotarpiu sugrįžta prie piramidžių kompleksų statybos − pastatė 55 m aukščio piramidę (dabar apgriuvusi iki 20 m), sukurta literatūrinių darbų („Neferti pranašystė"). Jis pakeitė sostinės vietą iš Tėbų Aukštutiniame Egipte į Itžtavį Nilo deltoje. Organizavo kampanijas į Nubiją (29-aisiais valdymo metais) ir kovojo su klajokliais Sinajuje, kur buvo eksploatuojamos Egipto vario kasyklos. Pasak „Neferti pranašystės", Amenemis I buvo Egipto gelbėtoju ir tvarkos atstatytoju po chaoso valstybėje. Istorinės žinios nerodo nieko panašaus į tai prieš pradedant valdyti Amenemiui I. Jis nebuvo prieš tai valdžiusio Mentuhotepo III sūnus ir, egiptologų nuomone, yra minimas viziris Amenemhetas, kuris perėmė valdžią po Mentuhotepo III mirties. Pasak įrašų, jis pastatė įtvirtinimus rytinėje Nilo deltos pusėje Egipto apsaugojimui nuo įsiveržėlių (iš jų neliko nieko). Tas pats buvo padaryta vakarinėje Nilo deltos pusėje, kur piečiau Vadi Natruno rasti šventyklos vartai, anksčiau tvirtovės dalis. Amenemis I buvo nužudytas dvaro sąmokslo metu prieš *Sed* šventę, kai jo sūnus Senusretas I buvo karinėje kampanijoje Libijoje. Sąmokslas minimas „Amenemio instrukcijoje" ir „Sinuhės istorijoje". Su sūnumi Amenemis I buvo koregentais nuo 20-ųjų jo valdymo metų. Amenemis I pastatė piramidę ir laidojimo kompleksą Idži Tavyje, kur ir buvo palaidotas.

Jo sūnus Senusretas I sekė Amenemio I keliu, pastatė piramidę Lište. Tačiau Amenemis II nesilaikė tradicijos ir nepastatė piramidės. Senusreto I piramidė daug panašesnė į šeštosios dinastijos piramides, negu jo tėvo pastatytoji. Manoma, kad Senusretas I ir Amenemis I valdymu dalinosi maždaug 10−12 metų.

Literatūra
----------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas I. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 68
* Encyclopaedia Britannica, 2010 01 23
* Wolfgang Kosack: *Berliner Hefte zur ägyptischen Literatur 1 – 12*: Teil I. 1 – 6/ Teil II. 7 – 12 (2 Bände). Paralleltexte in Hieroglyphen mit Einführungen und Übersetzung. Heft 9: Die Lehre des Königs Amenemhet I. an seinen Sohn. Verlag Christoph Brunner, Basel 2015. ISBN 978-3-906206-11-0.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
 **Vidurinioji karalystė**
**Dvyliktoji dinastija**
Amenemis I →
Senusretas I → 
Amenemis II →
Senusretas II →
Senusretas III →
Amenemis III →
Amenemis IV →
Sobekneferu |

 |
Amenemis IV
**Amenemis IV** (**Amenemhetas IV**, **Amenemhatas IV**, m. apie 1799 m. pr. m. e.) – septintasis dvyliktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 1808–1799 m. pr. m. e. Buvo tėvo Amenemio III koregentas.

Jo valdymo laikotarpiui priskiriama pietinė piramidė Mazgunoje (prie Dahšūro). Jis tikriausiai baigė tėvo šventyklų statybas Medinet Madi ir pastatė neįprastą šventyklą Fajumo pietryčiuose. Pagal Turino kanoną, valdė 9 metus, 3 mėnesius ir 27 dienas. Mirė nepalikęs sūnaus įpėdinio, todėl karaliene tapo jo netikra sesuo Sobekneferu, kuri tapo pirmąja moterimi, valdžiusia Egiptą po 1500 metų ir antrąja Egipto karaliene visoje istorijoje.

Literatūra
----------

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 28

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amenemis IV** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
 **Vidurinioji karalystė**
**Dvyliktoji dinastija**
Amenemis I →
Senusretas I → 
Amenemis II →
Senusretas II →
Senusretas III →
Amenemis III →
Amenemis IV →
Sobekneferu |

 |
| **Algimantas Grakavinas** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. liepos 2 d. (73 metai)Kunigiškių km. Ukmergės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Jovita |
| Vaikai | Darius, Tadas |
|  |
| Veikla | poetas, Šiaulių miesto ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1993 m. Lietuvos Centro Sąjunga |

**Algimantas Grakavinas** (g. 1949 m. liepos 2 d. Kunigiškių km. Ukmergės raj.) – poetas, taip pat Šiaulių miesto ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas.

Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys, išleido 4 poezijos rinkinius, yra kelių poezijos almanachų bendraautorius.

Biografija
----------

1982 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 2003 m. baigė Šiaulių universitetą, įgijo viešojo administravimo bakalauro laipsnį.

Mokydamasis vidurinėje mokykloje pradėjo dirbti melioratoriumi, vėliau Klaipėdos okeaninio žvejybos laivyno bazės jūreivis, Naftos žvalgybos ekspedicijos meistras. 1976 m. Šiaulių Mechanizacijos valdybos Nr. 10 kranininkas, mechanikas, kranų priežiūros inžinierius. 1979–1983 m. Šiaulių metalo tiekimo įmonės direktoriaus pavaduotojas. 1983–1986 m. Šiaulių statybos valdybos Nr. 6 vyriausiasis mechanikas. Nuo 1986 m. Pramonės ir kalnakasybos darbų saugumo priežiūros komiteto inspektorius, nuo 1989 m. Darbų saugos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės Šiaulių skyriaus inspektorius, 1993–2005 m. Lietuvos Respublikos valstybinės darbo inspekcijos Šiaulių skyriaus vyriausiasis darbo inspektorius.

1989 m. aktyvus Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, Revizijos komisijos pirmininkas. Nuo 1993 m. Lietuvos Centro Sąjungos narys.

Žmona Jovita, vaikai Darius ir Tadas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laima Vabalienė (2020). Apie mus: „kamanių lizdo" stiprybė santaka.info
2. 1 2 3 4 5  *GRAKAVINAS ALGIMANTAS* Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2022-04-29.