recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°35′04″š. pl. 26°07′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.5845°š. pl. 26.1267°r. ilg.﻿ / 55.5845; 26.1267

|  Salako šv. Jono Nepomuko koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Zarasų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Salakas |
| **Adresas** | Zarasų g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |

**Salako šv. Jono Nepomuko koplyčia** – koplyčia Zarasų rajone, Salake, architektūros ir dailės paminklas. Ji stovi miestelio šiauriniame pakraštyje, aukštame kelio  **179**  Dusetos–Degučiai–Dūkštas , vedančio į Degučius, šlaite. Iš šios vietos atsiveria miestelio ir Salako Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčios panorama. 

Koplyčia nuo 1988 m. yra vietinės reikšmės dailės paminklas (Zarasų rajono vykdomojo komiteto 1988-09-14 sprendimas Nr. 190),  1993 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą (14689). Vadinama tiltų globėjo ir sergėtojo nuo vandens nelaimių Šv. Jono Nepomuko vardu.

Istorija
--------

Dviaukštė koplyčia Salake pastatyta XX a. pradžioje, o apie 1924 m. restauruota vietos meistro Petro Ivanausko (kitais duomenimis, 1930 m.). 

1996 m. koplytėlė atnaujinta, perdažyta, sutvarkyta jos teritorija.

Architektūra
------------

Koplyčia dviaukštė, pastatyta ant betoninių pamatų. Statinys šešiakampio plano, 290 x 240 cm dydžio ir 721 cm aukščio. Abu aukštai vienodos formos, tik antrasis mažesnis. Smailėje ant stogo įtaisytas puošnus kaltinis kryžius. Pirmajame aukšte yra Nukryžiuotojo medinė skulptūra, o antrajame patalpinta šv. Jono Nepomuko skulptūra (ji pakeitė Rūpintojėlio skulptūrą, iš koplyčios dingusią 1968 m.).

Galerija
--------

* Pakelė prie koplyčiosPakelė prie koplyčios
* Vaizdas iš toliauVaizdas iš toliau
* II aukštasII aukštas
* Kryžius koplyčios vidujeKryžius koplyčios viduje
* Stogo smailės kryžiusStogo smailės kryžius

Bibliografija
-------------

* *Salako kraštas* (sud. Vida Girininkienė, Robertas Jurgaitis, Aira Dubikaltienė). Vilnius: Versmė, 2012. ISBN 978-9955-589-29-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dviaukštė koplytėlė su ornamentuotu kryželiu, Nukryžiuotojo ir Jono Nepomuko skulptūromis (*zarasumuziejus.lt*)
2. ↑  „Koplytėlė dviaukštė su ornamentuotu kryželiu, Nukryžiuotojo ir Rūpintojėlio skulptūromis". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Salako šv. Jono Nepomuko koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Salako parapija Archyvuota kopija 2018-08-14 iš Wayback Machine projekto.
* Salako šv. Jono Nepomuko koplytėlė Archyvuota kopija 2019-03-30 iš Wayback Machine projekto.
| Tura |
| --- |
| Tura šalia Verchoturjės Tura šalia Verchoturjės |
| **Ilgis** | 1030 km |
| **Baseino plotas** | 80 400 km² |
| **Vidutinis debitas** | 177 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | Tobolas |
| **Šalys** | Rusija |

**Tura** (rus. *Тура*) – upė Rusijoje, Vakarų Sibire; Tobolo (Obės baseinas) kairysis intakas. Prasideda Sverdlovsko srityje, Viduriniame Urale. Teka į rytus Vakarų Sibiro lyguma. Žemupyje teka Tiumenės sritimi. Įteka į Tobolą ~100 km į rytus nuo Tiumenės. 

Didžiausi intakai: Salda, Tagilas, Nica, Pyšma (dešinieji).

Tura užšąla nuo spalio ar lapkričio iki balandžio. Laivuojama 635 km nuo žiočių. Upė patvenkta 3 hidroelektrinių tvenkiniais. Prie Turos įsikūrę miestai: Verchniaja Tura, Nižniaja Tura, Verchoturjė, Turinskas, Tiumenė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
**TSRS Ginkluotės liaudies komisariatas**, *GLK* (rus. *Народный комиссариат вооружения СССР*) – vienas iš ministerijos lygio centrinių TSRS valdymo organų, valdęs ginklų gamybos įmones ir jų vystymą, veikęs 1939–1946 m.

GLK buvo pavaldžios 28 gamyklos ir aštuoni konstravimo biurai. 1939 m. GLK pavaldžiose įmonėse dirbo 204 458 darbininkai.

Istorija
--------

1939 m. sausio 11 d. TSRS Gynybos pramonės liaudies komisariatas buvo padalintas į kelis savarankiškus liaudies komisariatus: 

* TSRS Aviacijos pramonės liaudies komisariatas,
* TSRS Laivų statybos pramonės liaudies komisariatas,
* TSRS Ginkluotės liaudies komisariatas,
* TSRS Šaudmenų liaudies komisariatas.

Visame gynybos pramonės komplekse Ginkluotės liaudies komisariatas buvo svarbiausias, todėl jam didelį dėmesį skyrė tuometinis karinės pramonės šakų kuratorius Lavrentijus Berija.. 

1946 m. TSRS Ginkluotės LK buvo pervadintas į TSRS Ginkluotės ministeriją.

Liaudies komisarai
------------------

* Borisas Vanikovas (*Борис Львович Ванников*). Šias pareigas ėjo 1939-01-11 – 1941-06-09. 1941 m. birželio 7 d. buvo suimtas.
* Dmitrijus Ustinovas (*Дмитрий Фёдорович Устинов*). Pareigas ėjo 1941-06-09 – 1953-03-15. Nuo 1946 m. buvo TSRS ginkluotės ministras.

Nuorodos
--------

1. ↑  Неизвестный Берия - Топтыгин А.В.

* Биография Бориса Львовича Ванникова на pseudology.org
* Биография Дмитрия Федоровича Устинова на hrono.info
**Vadybos konsultavimas** (angl. *Management consulting; **Verslo konsultavimas***) – mokama profesionali paslauga verslo įmonėms ar verslininkams, teikiama nepriklausomo išorinio tiekėjo, kurios metu teikiami patarimai, rekomendacijos, vykdomi vidiniai mokymai, vykdomas planavimas ir panašios veiklos, arba padedama jas vykdyti klientui. Verslo konsultavimo tikslas yra gerinti klientų vadybą ir padėti siekti kliento korporatyvinių tikslų.

Prestižinės vadybos konsultavimo įmonės – „McKinsey", „Bain" ir „Boston Consulting Group" – yra vienos iš pirmaujančių bendrovių pasaulyje pagal įdarbinamų verslo vadybos magistrų (angl. *Master of Business Administration, MBA*) skaičių.

Motyvai
-------

Motyvai, kodėl klientai naudojasi konsultantų paslaugomis, yra labai svarbūs. Apibendrinus U. A. Sperlingo (U. A. Sperling), M. Kubro (M. Kubr), A. Kenedžio (A. Kennedy) teorijas, kuo konsultantas galėtų būti naudingas įmonei, galime išskirti šiuos pagrindinius motyvus:

1. Dėl ypatingų konsultantų žinių ir patirties.
2. Dėl nepriklausomo požiūrio iš šalies.
3. Dėl laikinai reikalingos profesionalios pagalbos.
4. Pagrįsti priimtiems ar rengiamiems priimti sprendimams.
5. Tam, kad galima būtų iš konsultantų perimti inovatyvias žinias.
6. Ekonomiškai labiau apsimoka samdyti konsultantus, nei naudotis vietiniais resursais.
7. Problema greičiau sprendžiama.
8. Kaip įrankis konfliktams švelninti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Atestuotas vadybos konsultantas
* Investicinė bankininkystė

Literatūra
----------

* Christopher D. McKenna. The World's Newest Profession: Management Consulting in the Twentieth Century.

Nuorodos
--------

* Lietuvos vadybos konsultantų asociacija. Archyvuota kopija 2013-04-26 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  Lietuvos vadybos konsultantų asociacija. Archyvuota kopija 2014-01-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Top 100 MBA Employers By Fortune Magazine
3. ↑  Konsultacijų, verslo subjektams, poreikio prognozavimas.
|  |
| --- |
| Virtuvės vokiečių kalba  ***Küchendeutsch*** |
| Kalbama | Namibijoje |
| Kalbančiųjų skaičius | apie 15 000 |
| Kilmė | vokiečių kalba |

**Virtuvės vokiečių kalba**, ***Kiuchendoič*** (vok. *Küchendeutsch*, angl. *Namibian Black German, NBG*) – pidžino kalba, naudojama įvairiuose Namibijos rajonuose, kilusi iš standartinės vokiečių ir vietinių kalbų mišinio. *Kiuchendoič* šiuo metu yra nykstanti kalba. Ja kalba apie 15 000 žmonių.

Istorija
--------

Virtuvės vokiečių kalba daugiausiai kalbėjo afrikiečiai tarnai, dirbę savo šeimininkams kolonizatoriams tais laikais, kai Namibija buvo žinoma kaip Vokietijos Pietvakarių Afrika (vok. *Deutsch-Südwestafrika, DSWA*), buvusi Vokietijos imperijos kolonija 1884–1915 m. Kolonizatorių tarnų kalbos pavadinimas siejamas su vokišku *Küche*, reiškiančiu *virtuvė*. Paprastai šie afrikiečiai nemokėjo standartinės vokiečių kalbos.

XX a. pradžioje buvo priimta programa, pagal kurią buvo siekiama literatūrinės vokiečių kalbos pagrindu sukurti dirbtinę kalbą, kurią būtų paprasta išmokti ir naudoti kolonizuotų šalių gyventojams. 1916 m. tokią kalbą propagavo Emilis Švereris, pavadinęs ją kolonijine vokiečių kalba (vok. *Kolonial-Deutsch*). Tuo tarpu Adalbertas Baumanas iškėlė idėją sukurti pasaulio vokiečių kalbą (vok. *Weltdeutsch*) kaip tarpnacionalinio bendravimo kalbą.

Kalbos pavyzdžiai:

| *kiuchendoič* | vokiečių kalba | vertimas |
| --- | --- | --- |
| *Lange nicht sehen* | Lange nicht gesehen | *seniai nesimatėme* |
| *Was Banane kosten?* | *Was kostet die/eine Banane?* | *kiek kainuoja bananai?* |
| *spät Uhr* | *es ist spät* | *yra vėlu* |
| *Herr fahren Jagd, nicht Haus* | *Der Herr geht zur Jagd, und ist nicht zu Hause* | *žmogus medžioja, jo nėra namie* |

*Kiuchendoič* kalbos vartotojai šiuo metu kalba vokiečių, afrikanų ar anglų kalbomis.

Literatūra
----------

* Susanne Mühleisen. Emil Schwörers Kolonial-Deutsch (1916). Sprachliche und historische Anmerkungen zu einem „geplanten Pidgin" im kolonialen Deutsch Südwest Afrika. – Derlin, 2005.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Deumert, Ama (2003). *Markedness and salience in language contact and second-language acquisition: evidence from a non-canonical contact language*. Language Sciences **25**. Elsevier Ltd. pp. 561–613. doi:10.1016/S0388-0001(03)00033-0.
|  |
| --- |
| **TSRS-V10** |
|  |
|  |
| Tipas | minkštas dirižablis |
| Gamintojas | Dolgoprudno mokslinė-gamybinė įmonė |
| Pirmas skrydis | 1938 m. sausio 14 d. |
| Būsena | Sudužo 1938 m. rugpjūčio 6 d. |
| Pagaminta vnt. | 1 |

**TSRS-V10** – (rus. *СССР В-10*) – tarybinis pusstandžio tipo dirižablis, pastatytas Dolgoprudne įsikūrusioje „Dolgoprudno mokslinėje-gamybinėje įmonėje". Nedidelis dirižablis, kurio tūris tik 3600 m³, buvo skirtas įgulos mokymams ir treniruotėms.

Istorija
--------

„TSRS-V10" buvo pastatytas 1937 m. Pirmasis skrydis įvyko 1938 m. sausio 14 d. ir truko 2 val. Dirižablio įgulai vadovavo V. Ustinovičius.

1938 m. rugpjūčio 6 d. iš Leningrado į Dolgoprudną atskrido dirižablis „TSRS-V8", kuriam reikėjo techninio aptarnavimo elinge. Kad atlaisvinti vietą elinge, „TSRS-V10" buvo išsiųstas bandomajam-treniruočių skrydžiui. Karštą dieną saulėje įkaitusį ir išsiplėtusį vandenilį turėjo išleisti apsauginiai vožtuvai, bet būnant žemėje nuo jų nebuvo nuimti dangteliai.

1 200 m aukštyje trūko dirižablio apvalkalas ir orlaivis pradėjo leistis. Dirižablio vadas E. Opmanas sustabdė variklius ir įsakė išmesti balastą. M. Vasilevskis ir I. Žeglovas iššoko su parašiutais, bet jie neišsiskleidė dėl mažo aukščio.

„TSRS-V10" nukrito Beskudnikovo apylinkėse. Visa įgula žuvo.

„TSRS-V10" įgula
----------------

* E. Opmanas – dirižablio vadas
* L. Krestovas – inžinierius
* I. Žeglovas – vyriausiasis mechanikas
* V. Platonovas – mechanikas
* V. Sidorovas – radistas
* M. Vasilevskis – vado padėjėjas
* S. Nikitinas – pilotas

Įgulos nariai palaidoti rugpjūčio 9 d. Novodevičės kapinėse.

Literatūra
----------

* „Priskristų nors iki miško…" Archyvuota kopija 2009-01-06 iš Wayback Machine projekto. (laikraščio straipsnis, 1988 m.) (rus.)
* Apie dirižablio „TSRS-V10" katastrofą Archyvuota kopija 2008-11-20 iš Wayback Machine projekto. (žuvusiųjų biografijos, 1938 m.) (rus.)
* Обухович В. А. Кульбака С. П. Дирижабли на войне. – М.: ACT, 2000. – ISBN 5-17-001637-9

Nuorodos
--------

* „TSRS-V10" nuotraukos

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTSRS dirižabliai |
| --- |
|  |
| 
 Astra **·**  VI Spalis **·**  Maskvos chemikas-gumuotojas **·**  TSRS-V4 Komjaunimo tiesa **·**  TSRS-V1 **·**  TSRS-V2 Smolnio **·**  TSRS-V3 Raudonoji žvaigždė **·**  TSRS-V5 **·**  TSRS-V6 Osoaviachim **·**  TSRS-V7 Čeliuskinecas  **·**  TSRS-V7 bis **·**  TSRS-V8 **·**  TSRS-V10 **·**  TSRS-V12 **·**  Pergalė **·** TSRS-V12 bis Patriotas  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Zimbabvės prezidentas** – aukščiausias valdymo postas Zimbabvėje. Pirmuoju šalies vadovu tapo Canaan Banana iš karto po Zimbabvės nepriklausomybės paskelbimo 1980 m. Nuo 1987 m. gruodžio 31 d. iki 2009 m. vasario 11 d. panaikinus šalies premjero pareigas, prezidentas vadovavo ir šalies vyriausybei. Po 2008–2009 m. politinių derybų premjero pareigos buvo atkurtos.

Zimbabvės prezidento kadencija trunka 6 metus.

Nuo 1987 iki 2017 m. šaliai vadovavo Robert Mugabe. Jis buvo perrinktas šiose pareigose 1990, 1996, 2002, 2008 ir 2013 m.

Dabartinis šalies vadovas yra Emmerson Mnangagwa.

Zimbabvės prezidentai
---------------------

| # | Nuotrauka | Vardas ir pavardė(Gimė–mirė) | Pradėjo eiti pareigas | Baigė eiti pareigas | Politinė partija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Canaan Banana(1936–2003)  | 1980 m. balandžio 18 d. | 1987 m. gruodžio 31 d. | Zimbabvės Afrikos nacionalinė sąjunga |
| 2 |  | Robert Mugabe(1924-2019)  | 1987 m. gruodžio 31 d. | 2017 m. lapkričio 21 d. | Zimbabvės Afrikos nacionalinė sąjunga |
| 3 |  | Emmerson Mnangagwa(g. 1942)  | 2017 m. lapkričio 24 d. |  | Zimbabvės Afrikos nacionalinė sąjunga |
|
| Salako pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|260pxpx]] |
| 

Salako pilkapynasSalako pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°34′29″ š. pl. 26°5′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57472°š. pl. 26.09306°r. ilg.﻿ / 55.57472; 26.09306Koordinatės: 55°34′29″ š. pl. 26°5′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57472°š. pl. 26.09306°r. ilg.﻿ / 55.57472; 26.09306 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Salako seniūnija |
| Plotas | 29 174 m² |
| Naudotas | I tūkstm. vid.–XII a. |
| Tirtas | 1895 m. |
| Registro Nr. | 5711 / A994P / AR1501 |

**Salako pilkapynas** (taip pat ***Kurganai, Kurgoniai, Švedkapiai***) – pilkapių sankaupa Lietuvoje, Zarasų rajone, Salako seniūnijoje, 2 km į pietvakarius nuo Salako, Salako miške, šalia kelio  **4918**  Daugailiai–Šlepečiai–Salakas ; patenka į Gražutės regioninį parką. Valstybinės reikšmės archeologinis paminklas.

Pilkapyną sudaro ~30 pilkapių, išsidėsčiusių 300x50 m plote. Pilkapių vidutinis skersmuo 8–12 m, aukštis iki 2 m. Dalis apardyti. Trys pilkapiai, apdėti akmenų vainikais, datuojami I tūkstm. viduriu. Kiti, apkasti grioviais, – IX–XII a. Pilkapiuose rasta degintinių ir griautinių žirgų kapų, žąslai, balnakilpės, pjautuvas.

Salako pilkapyną (6 pilkapius) 1895 m. tyrė Konstantinas Gukovskis.

Šalia pilkapių riogso Salako akmuo (vad. Napoleono akmeniu, su ženklais).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5711 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Salako pilkapynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 613
| Salamanka*Salamanca* |
| --- |
|        |
| *Šv. Augustino bažnyčia Salamankoje* |
|  |
| 

SalamankaSalamanka

20°34′0″ š. pl. 101°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.56667°š. pl. 101.18333°r. ilg.﻿ / 20.56667; 101.18333﻿ (Salamanka (Meksika))Koordinatės: 20°34′0″ š. pl. 101°11′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.56667°š. pl. 101.18333°r. ilg.﻿ / 20.56667; 101.18333﻿ (Salamanka (Meksika)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Valstija** | Gvanachuatas Gvanachuato valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1603 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 273 271  |
| **Altitudė** | 1 721 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Salamanka |
|  |
| **Kirčiavimas** | Salamãnka |

**Salamanka** (isp. *Salamanca*, oto. *Xidoo*) – miestas vidurio Meksikoje, Gvanachuato valstijoje, Meksikos kalnyne, Turbijo (Lermos intako) slėnyje, į pietryčius nuo Leono. Pro miestą eina greitkelis ir geležinkelis Agvaskaljentesas–Meksika. Vystoma naftos perdirbimo, trąšų gamybos, naftos chemijos, odos ir avalynės pramonė, dailieji amatai (ypač metalo apdirbimas). Salamankos apylinkėse auginami kviečiai, kukurūzai, pupelės, vaismedžiai.

Mieste išlikę daug tradicinės architektūros: XVII–XVIII a. Šv. Augustino, Švč. Marijos Gimdytojos (XVII a. vid.), Šv. Gonzalo (1830 m.), Švč. Viešpaties Svetingojo (1924 m.) bažnyčios, buvęs Šv. Jono Sahaguno konventas (1750 m.). Veikia kultūros namai, tautodailės centras, istorijos ir tautodailės muziejus.

Istorija
--------

Salamanka įkurta 1603 m. ir pavadinta pagal Monterėjaus valdytojo Gasparo de Sunjigos i Asevedo gimtąjį Salamankos miestą Ispanijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Salamanca*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jonas Kauneckas** |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Gimė | 1938 m. birželio 6 d. (84 metai)Trajoniškis, Pasvalio raj. |
| Tautybė | lietuvis |
| Religija | Romos katalikas |
|  |
| Veikla | vyskupas |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Kauno kunigų seminarija |

**Jonas Kauneckas** (g. 1938 m. birželio 6 d. Trajoniškyje, Pasvalio raj.) – Panevėžio vyskupas emeritas.

Biografija
----------

Gimė Trajoniškio kaimo valstiečių šeimoje. Mokėsi Suntautų pradžios mokykloje, vėliau Krinčino septynmetėje ir Pasvalio vidurinėje mokykloje, kurią baigęs (1954 m.) mokėsi Panevėžio hidromelioracijos technikume. Nuo 1958 m. iki 1972 m. dirbo pagal specialybę Tauragėje, Alytuje.

1964–1968 m. neakivaizdžiai studijavo vokiečių kalbą Maskvos aukštuosiuose užsienio kalbų kursuose. Juos baigęs Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. Nuo 1959 m. stodavo į Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, tačiau į ją dėl sovietinės valdžios draudimų buvo priimtas tik 1972 m.

Įšventintas kunigu (1977 m.), paskirtas vikaru Telšių katedroje, vėliau – klebonu Skaudvilėje ir Adakave. 1978–1989 m. vykdavo į misijines keliones pas Sibire gyvenančius vokiečių katalikus.

1990 m. paskirtas atkurtos Telšių kunigų seminarijos vicerektoriumi ir dėstytoju. Telšių seminarijos dvasios vadas (nuo 1993 m.), Telšių vyskupijos kunigų tarybos narys (nuo 1990 m.), Telšių vyskupijos konsultorius (nuo 1994 m.).

1993 m. Popiežius Jonas Paulius II suteikė monsinjoro titulą. Nuo 1994 m. Telšių ateitininkų dvasios vadas. 2000 m. nominuotas vyskupu ir paskirtas Telšių vyskupu augziliaru. Nuo 2002 m. sausio 5 d. – Panevėžio vyskupu ordinaru.

2013 m. birželio 6 d. Šventajam Tėvui Pranciškui priėmus Panevėžio vyskupo Jono Kaunecko atsistatydinimą iš ordinaro pareigų ir jam tapus vyskupu emeritu, naujuoju Panevėžio vyskupu ordinaru paskirtas tėvas Lionginas Virbalas.

Sovietiniais metais daug prisidėjo prie katalikų teisių gynimo Lietuvoje, rinko parašus po Lietuvos Romos katalikų memorandumu, prisidėjo leidžiant pogrindinius leidinius.

Nuorodos
--------

* Lietuvos vyskupų konferencijos informacija apie vyskupas emeritą Joną Kaunecką
* Oficialus Panevėžio vyskupijos tinklalapis

| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Juozas Preikšas** |  **Panevėžio vyskupas**2002–2013 | Po to:**Lionginas Virbalas** |
**Jonas Koncevičius** (1835 m. spalio 26 d. Šeduva – apie 1916 m. Talsai, Latvija) – Lietuvos tautosakininkas, bibliografas, istoriografas.

Biografija
----------

1857 m. baigęs Šiaulių gimnaziją dirbo namų mokytoju Kauklių dvare prie Pušaloto. 1858–1862 m. studijavo Maskvos universiteto istorijos ir filologijos fakultete, su kitais studentais lietuviais sukūrė nelegalų būrelį, kurio tikslas buvo rengti elementorius lietuvių kalba, Lietuvos istorijos ir kitus vadovėlius. Apie 1862 m. leido rankraštinį laikraštį, kurio moto *kol saulė užtekės, rasa akis išės*. Nuo 1863 m. dėstė Rygos gimnazijoje, nuo 1869 m. gyveno Talsuose.

Mokslinė veikla
---------------

A. Juškos paragintas rinko tautosaką, lietuvių k. žodžius ir atidavė J. Juškai. Bendradarbiavo leidiniuose „Aušra", „Lietuvių laikraštis", Varpas, „Vilniaus žinios", „Ūkininkas", „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga". Tilžėje leistame leidinyje „Mitteilungen der Litauschen literarischen Gesellschaft" skelbė lietuvių tautosaką, straipsnius lietuvių ir latvių kalbų klausimais, išspausdino A. Becenbergerio XVI a. – XVII a. lietuvių spaudos apžvalgos papildymą (t. 1, sąs. 3, 1880 m.) ir XIX a. Rusijos teritorijoje iki spaudos draudimo lietuvių kalba išleistų knygų sąrašą „Medžiaga lietuvių bibliografijai" (t. 2 sąs. 7, 1883 m.). Rengė spaudai lietuvių chrestomatiją (rankraštis neišliko). Pasirašinėjo slapyvardžiais ir kriptonimais: I. K. S. Šeštokas J. K. Šeduvietis, Leišis S.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Koncevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 457 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hinduistinė sundų valstybė:Karajaan Salakanagara |
| --- |
|  |
| Šalis | Indonezija (Java) |
| Tautos | Sundai |
| Valstybės | 200-362 m. |
|  |
|  |

**Salakanagara karalystė** – pirmoji metraščiuose minima sundų tautos karalystė vakarų Javoje, gyvavusi tarp 200-362 m. Viena pirmųjų valstybių Malajų salyne

Salakanagara reiškia „Sidabro miestas", ir tai greičiausiai buvo miestas – valstybė. Spėjama, kad ją 150 m. galėjo minėti Ptolemėjus, pasakodamas apie sidabro šalį *Argyre*. Numanoma vieta yra netoli dabartinio Pandeglang miesto.

Indų šaltiniai mini valstybę Javos saloje (*Javadwipa*) nuo 200 iki 362 m. Jos įkūrėju laikomas *Aki Tirem*.

Valdovai
--------

* 1. Devavarmanas I
* 2. Devavarmanas II
* 3. Devavarmanas III
* 4. Devavarmanas IV
* 5. Devavarmanas V
* 6. Devavarmanas VI
* 7. Devavarmanas VII
* 8. Devavarmanas VIII

Salakanagara buvo užkariauta Tarumanagara karalystės.

Šablonas:Hinduistinės sundų valstybės
Koordinatės: 41°53′27″ š. pl. 12°28′38″ r. ilg.﻿ / ﻿41.89083°š. pl. 12.47722°r. ilg.﻿ / 41.89083; 12.47722

Tibro sala iš pietrytinės pusės.
**Tibro sala** (it. *Isola Tiberina*) – vienintelė sala Romoje, Tibro upėje. Sala yra pailgos formos, 270 m ilgio ir 67 m pločio. Nuo antikos laikų sala sujungta su abiem upės pusėmis tiltais. 

Saloje yra Bonifratrų valdoma 1585 m. įkurta Fatebenefratelio ligoninė ir X a. pastatyta Apaštalo Baltramiejaus bazilika.

Salą jungia du tiltai – Fabricijaus ir Čestijaus tiltai. Fabricijaus tiltas yra vienintelis ir seniausias Romoje originaliai išlikęs tiltas. Jis pastatytas 62 m. p. m. e. Iš rytinės pusės tiltas jungia Marso lauką su sala. Čestijaus tiltas pastatytas apie 62-27 m. p. m. e. Tačiau iki šiol išliko tik keletas originalių dalių po to, kai jis buvo sugriautas XIX a.

Pasak legendos, po visų nekenčiamo senovės Romos karaliaus Lucijaus Tarkvinijaus Išdidžiojo valdymo romėnai jo kūną įmetė į Tibrą. Jo kūnas nusėdo dugne, o aplink jį pradėjo kauptis purvas. Tokiu būdu susidarė sala.

Antikos laikais sala buvo apleista ir čia rinkosi tik neigiamos reputacijos ir sergantys asmenys. Viskas pasikeitė saloje pastačius baziliką. III a. p. m. e. čia buvo pastatyta Asklepijaus, medicinos ir gydymo dievo, šventykla.

Šiais laikais vasaros metu saloje vyksta kino festivalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Isola del Cinema 2018
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jievaras** – gyvybės medis, simbolizuojantis auginamų javų dygimo bei augimo nesibaigiamumą, amžinumą. Gyvybės medis Jievaras dinamiškosios jėgos gyvastingumo pasireiškimas. Tai nuolat gimdančio, moteriško prado simbolis. Kai kada Jievaras javų dvasia, kuriai aukos atnašaujamos po rugiapjūtės. Jievaras buvo vaizduojamas su moteriškais atributais – su kasa ar plaukų kuokštu, o tai būdinga deivei moteriai.

Apeigos Jievarui
----------------

Jievarui apeigos buvo atliekamos per rugiapjūtės pabaigtuves. Svarbus apeigų momentas, kad žemė netaptų bevaisė, buvo aukojimas duonos, kartais sūrio, kuriuos užkasdavo į žemę toje vietoje, kur buvo nupjauti paskutiniai rugiai sakant: „Davei man, žemele, duodam ir tau". Paprastai moterys, baigdamos pjauti, su prijuostėmis ar skarelėmis, bet ne plika ranka (kuri laikoma nešvaria) ravėdavo paliktą rugių kuokštą. Nenupjautus ir išravėtus rugius supindavo į kasą, į kurią dėdavo duonos su druska, o varpas nulenkdavo į sodybos pusę. Vienose vietose iš palikto nenupjautų rugių plotelio – Jievaro – varpų pindavo vainiką, kitose jas palikdavo dirvoje javų dvasiai. Pinant vainiką, buvo dainuojamos vadinamosios Jievaro dainos.

Mitologija
----------

Gyvybės medis lietuvių, kaip ir kitų indoeuropiečių mitologijoje, buvo siejamas su dinamiškąja varomąja jėga Saule arba šviesa, turinčia nepaprastos reikšmės žemės auginamiems javams ir visai augalijai.
| **Jonas Kiauleikis** |
| --- |
| Gimė | 1918 m. sausio 16 d.Vaineikiai, Darbėnų valsčius |
| Mirė | 1990 m. rugsėjo 7 d. (72 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Melonija Kiauleikienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas endokrinologas, medicinos mokslų kandidatas. |

**Jonas Kiauleikis** (1918 m. sausio 16 d. Vaineikiai, Darbėnų valsčius – 1990 m. rugsėjo 7 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas endokrinologas, medicinos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

Žmona Melonija Kiauleikienė. 1945 m. baigė Vilniaus universitetą. 1961 m. medicinos mokslų kandidatas.

1945–1951 m. dirbo gydytoju Jurbarko raj. ligoninėje, 1951–1960 m. – Respublikinėje Kauno klinikinėje ligoninėje. 1954–1971 m. Kauno medicinos instituto, 1970–1990 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1962 m. docentas.

Vienas klinikinės endokrinologijos Lietuvoje pradininkų. Patobulino skydliaukės ligų radioizotopinės diagnostikos metodus.

Bibliografija
-------------

* Sėlio teorija ir hormonų terapija, su Z. Januškevičiumi, 1959 m.
* Radioizotopai medicinoje, 1962 m.
* Vaikų plaučių ligų diferencinė diagnostika, su kitais, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Kiauleikis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 11 psl.
Koordinatės: 54°35′57.5″ š. pl. 24°10′27.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.599306°š. pl. 24.174306°r. ilg.﻿ / 54.599306; 24.174306

|  Jiezno šv. arkangelo Mykolo ir Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Birštono |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Jieznas |
| **Adresas** | Vilniaus g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XVII a. 2-oji pusė |
| **Stilius** | barokas |

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*
**Jiezno šv. arkangelo Mykolo ir Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Jiezne, Jiezno ežero šiauriniame krante.

Istorija
--------

Gali būti, kad Jiezne bažnyčia pastatyta dar XVI amžiuje. 1611 m. minima evangelikų reformatų bažnyčia, 1640 m. – katalikų bažnyčios inventorius. 1643 m. klebonui dovanoti 2 palivarkai, įsipareigota pastatyti mūrinę bažnyčią. Statymu rūpinosi Steponas Kristupas Pacas. 1655 m. ji buvo mūrijama, 1670 m. konsekruota (LDK kanclerio K. Z. Paco iniciatyva). 1645 m. Steponas Kristupas Pacas įrengė prieglaudą. XVIII a. pabaigoje įsteigta parapinė mokykla.

Apie 1765 m. įkurtos naujos kapinės, panaikinant senąsias prie bažnyčios, nuo Jiezno ežero pusės. Jose pastatyta Šv. Kryžiaus koplyčia. Antano ir Teresės Pacų iniciatyva 1768–1772 m. bažnyčia padidinta ir išpuošta freskomis (pastatyti 2 bokštai, presbiterija ir dvi šoninės zakristijos). Antrą kartą bažnyčia konsekruota 1772 m. o 1794 m. Rusijos kareivių apiplėšta. Įtrūkus bažnyčios skliautams, 1872 m. valdžia leido remontuoti ir 1876 m. restauravimo darbams skyrė 4000 rublių. Po 1876 m. restauruota sieninė tapyba. Po Antrojo pasaulinio karo Jiezno klebonas Vincentas Vaičiulis suimtas ir ištremtas į Sibirą. Grįžęs į Lietuvą 1960 m. mirė Jiezne.

1974–1988 m. klebonas Bronius Bulika (1923–1988) atnaujino bažnyčią, sutvarkė aplinką, šventoriuje pastatė kryžių (prie jo palaidotas). Pasižymėjo nuoširdumu, gerumu, sakė gilius ir prasmingus pamokslus.

Architektūra
------------

Bažnyčia barokinė, stačiakampio plano, (41 × 18 m), vienanavė, su kripta. Požemiuose palaidoti Pacų ir kitų didikų palaikai.

Yra dailės kūrinių, tarp jų Nikodemo Silvanavičiaus „Mykolas Arkangelas" (1875 m.).

Galerija
--------

* Vaizdas tarpukariuVaizdas tarpukariu
* Balkonas priekyjeBalkonas priekyje
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Lygi galinė sienaLygi galinė siena
* Barokinė bažnyčiaBarokinė bažnyčia
* Bokšto kryžiusBokšto kryžius

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Bažnyčios lubosBažnyčios lubos
* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Bažnyčios vargonaiBažnyčios vargonai
* Bažnyčios sakyklaBažnyčios sakykla

Literatūra
----------

* Jiezno šv. arkangelo Mykolo ir Jono Krikštytojo bažnyčia / tekstų autoriai Povilas Spurgevičius, Rolandas Bičkauskas; sudarytojas ir fotografas Vytautas Kandrotas. – Kaunas: Terra publica, 2011. – 46 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-652-84-7

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jiezno šv. arkangelo Mykolo ir Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė
* Jiezno šv. arkangelo Mykolo ir Jono Krikštytojo bažnyčia
| **Jonas Kasnauskas** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. lapkričio 12 d.Didkiemio k. Šilalės r. |
| Mirė | 2018 m. gegužės 24 d. (85 metai)Klaipėda |
| Palaidotas (-a) | Lėbartų kapinėse |
|  |
| Veikla | choro dirigentas ir pedagogas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1973 m. suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas
 |

**Jonas Kasnauskas** (1932 m. lapkričio 12 d. Didkiemio k. Šilalės r. – 2018 m. gegužės 24 d. Klaipėdoje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1950–1954 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė), 1955–1960 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno ir vyr. dėstytojo J. Vadausko klasės).

1954–1960 muzikos mokytojas ir moksleivių chorų vadovas Klaipėdos 5-ojoje vidurinėje mokykloje, metus buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1960–1966 muzikos dėstytojas Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, buvo muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1966–1992 Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) direktorius, tuo laikotarpiu ir vėliau choro dirigavimo dėstytojas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. Vadovavo Klaipėdos žemės ūkio technikumo, 18-osios proftechnikos mokyklos, „Trinyčių" fabriko, alaus daryklos ir kitiems mėgėjų chorams.

J. Kasnauskas buvo Klaipėdos miesto liaudies deputatų tarybos deputatas (švietimo ir kultūros komisijos pirmininkas), uostamiesčio meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri pirmininkas arba narys, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1973 jam suteiktas nusipelniusio mokytojo vardas.

Palaidotas Lėbartų kapinėse (Klaipėdos raj.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Kasnauskas (1932–2018) *klavb.lt*

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Jonas Kasakaitis** (lenk. *Jan Kassakajtis*; 1866 m. – 1928 m.) – teisininkas, lietuvių visuomenės veikėjas, varpininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Varšuvos universiteto Teisės fakultete. Dar studijų metais aktyviai įsitraukė į visuomeninę veiklą. Priklausė liberaliai nusiteikusių lietuvių būreliui, iš kurio vėliau išsivystė varpininkų judėjimas. 1888 m. pradžioje dalyvavo Varšuvos studentų pasitarime, kuriame buvo nuspręsta steigti studentų draugiją ir pradėti leisti naują lietuvišką laikraštį. 1888 m. birželio 29 d. Marijampolėje dalyvavo Pirmajame varpininkų suvažiavime, kuriame buvo nutarta nebebendrauti su klerikaline „Šviesa", o žengti savu keliu.

Baigęs universitetą, tarnavo Suvalkų apygardos teismo Ipotekos skyriaus sekretoriumi. 1907 m. pas jį lankėsi Jonas Basanavičius, kuris Suvalkų Ipotekoje rinko medžiagą apie teismo bylą tarp Garliavos dvarininko Godlevskio ir jo valstiečių. Nuo 1894 metų dėstė lietuvių kalbą Suvalkų berniukų gimnazijoje. Tai buvo nelengvas darbas, nes mokyti reikėjo iš „graždankos" rašmenimis rašytų ir Varšuvos švietimo apygardos patvirtintų lietuviams sunkiai suprantamų vadovėlių.

Vienas iš 1908 m. registruotos Suvalkų lietuvių „Vienybės" draugijos steigėjų, kelerius metus buvo renkamas valdybos nariu. „Vienybei" J. Kasakaitis padovanojo 36 knygas, veidrodį ir laikrodį, aukojo nemažas pinigines sumas. 1921–1928 m. tarnavo Suvalkų miesto notaru. Paskutiniais gyvenimo metais nuo lietuviškos veiklos nutolo.

Žmona *Antonina Bleichman-Kassakajtys* (1870–1939), sūnus *Jerzy Kassakajtys* (1906–1963).

Visa šeima palaidotas Suvalkuose.

Šaltiniai
---------

* Suvalkų lietuviai (Straipsnių rinkinys). Aušra, Punskas, 2007;
* „Suvalkietis" (Suvalkų lietuvių ketvirtinis leidinys), 2008/4/56;
* Jonas Basanavičius. Mano gyvenimo kronikos ir nervų ligų istorija. 1851-1922 m.[neveikianti nuoroda].
| Bu-Regregas |
| --- |
| Bu-Regrego žiotys, tolumoje miestas Sale Bu-Regrego žiotys, tolumoje miestas Sale |
| **Ilgis** | 240 km |
| **Baseino plotas** | 10 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 23 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurinis Atlasas |
| **Žiotys** | (Atlanto vandenynas) |
| **Šalys** | Marokas |

**Bu-Regregas** (arab. أبورقراق = *abou rāqrāq*) – Maroko upė, teka šalies vakaruose. Prasideda Vidurio Atlase 1627 m aukštyje virš jūros lygio ir teka į vakarus. Įteka į Atlanto vandenyną skirdama Rabatą pietuose ir Sale šiaurėje. Upės vanduo labai intensyviai naudojamas drėkinimui. Upės slėnyje klesti žemės ūkis, įsikūrę nemažai pramonės įmonių, todėl vanduo labai užterštas pesticidais ir nitratais. Pagrindiniai upės intakai – Gru, Karifla ir Ksiku upės.

Prie Bu-Regrego upės, 2 km nuo žiočių, stovėjo senovės romėnų miestas uostas *Sala Colonia*, vėliau vadintas *Šela* (*Chellah*). Šio archeologinio miesto griuvėsiai dabar yra Rabato miesto pakraštyje.

Išnašos
-------

1. ↑   Archeologinis romėnų miestas Šela ant Bu-Regrego upės kranto
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Tiempo* |
| --- |
| Tiempo viršelis |
| Erreway studijinis albumas |
| Išleistas | 2003 balandžio 11 d. |
| Įrašytas | 2003 |
| Žanras | pop muzika, rokas |
| Trukmė | 40:26 |
| Įrašų kompanija | Sony Music |
| Prodiuseris | Cris Morena |
| Erreway chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *Señales*(2002) |  | *Memoria*(2004) |

 |

**Tiempo** (liet. *Laikas*) - antras, garsios Argentinos grupės, "Erreway" albumas. Jo kopijų parduota du milijonai visame pasaulyje. Vienu milijonu daugiau už pirmąjį albumą "Señales". Didelio pasisekimo sulaukė Argentinoje. Kritikai sakė, kad tai yra geriausias "Erreway" albumas. Singlais tapo šios dainos: "Tiempo", "Será de Dios", "Para Cosas Buenas", "Que Estés", "Te Soñé" ir "Vas A Salvarte". 

Daug aktorių iš "Rebelde Way" kaip Jorge Maggio, Jazmin Beccar Varela, Victoria Maurette, Ángeles Balbiani, Piru Sáez ir kt. 2002 ir 2003 m. vyko į *Erreway* turus. Jie šoko ir dainavo pritariamaisiais vokalais. Kai kurie iš jų, kaip Victoria Maurette ir Piru Saenz atliko savo solines dainas.

Dainos
------

* "Tiempo"
* "Será de Dios"
* "Para Cosas Buenas"
* "Dije Adiós"
* "Me Da Igual"
* "Que Estés"
* "No Estés Seguro"
* "No Se Puede Más"
* "Te Soñé"
* "Invento"
* "Vas A Salvarte"
* "Vamos Al Ruedo"

Vikižodynas
|  |
| --- |
| Ovidiu Cernăuţeanu |
|  
Ovi 2014 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ovidiu Cernăuţeanu |
| Dar žinomas | Ovi, Ovi Martin, Ovidiu Jacobsen |
| Gimė | 1974 m. rugpjūčio 23 d. (48 metai)Botošanis, Rumunijos vėliava Rumunija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius, prodiuseris |
| Instrumentai | pianinas, vokalas |
| Aktyvumo metai | 2006–dabar |
| Susijusi veikla | Paula Seling |

**Ovidiu Cernăuţeanu** (taip pat žinomas kaip **Ovi**; g. 1974 m. rugpjūčio 23 d. Botošanyje) – rumunų/norvegų dainininkas, dainų autorius, prodiuseris ir muzikantas. Pirmiausiai išgarsėjo Norvegijoje 2006 metais, kai jis pirmą kartą dalyvavo šalies atrankos konkurse *Melodi Grand Prix 2006* su daina „The Better Side Of Me", su kuria nepateko į finalą. 2009 metais jis buvo vienas *Melodi Grand Prix 2009* finalo dalyvių, tačiau daina „Seven Seconds" pralaimėjo tik nugalėtojui Aleksandrui Rybakui. Sekančiais metais su Paula Seling dalyvavo rumunų atrankoje *Selecția Națională 2010* ir ten užėmė pirmą vietą. Duetas su daina „Playing With Fire" (liet. *Žaidimas ugnimi*) atstovavo Rumunijai 2010 m. Eurovizijoje. Sėkmingai įveikę pusfinalį, jie pateko į finalą, kur užėmė trečiąją vietą, nusileisdami tik Vokietijos ir Turkijos atstovams. Po Eurovizijos, Ovi su Seling išleido naują singlą „We Got Something".

2012 m. jis grįžo į *Melodi Grand Prix 2012* kaip dainos autorius, šįkart su Thomas G:son ir Tommy Berre sukurtą dainą „High On Love" atliko Reidun Sæther. Daina pateko į finalą.

2014 m. su Paula Seling antrą kartą atstovauja Rumunijai Eurovizijos dainų konkurse, šį kartą su daina „Miracle" (liet. *Stebuklas*). Duetas finale užėmė dvyliktąją vietą.

Diskografija
------------

* *This Gig Almost Got Me Killed* (2009)
* *A Bit of Pop Won't Hurt Anyone* (2014)

Išnašos
-------

1. ↑  „Romania sets its hopes on Paula & Ovi" (anglų). eurovision.tv. 2010-03-06.
2. ↑  „Paula and Ovi to represent Romania!" (anglų). eurovision.tv. 2014-03-01.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ovidiu Cernăuțeanu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Paula Seling ir Ovi – Playing With Fire (video)
* Paula Seling ir Ovi - Miracle (video)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Elena Gheorghe  *„The Balkan Girls"*** |  **Rumunijos atstovas Eurovizijoje  (su Paula Seling)**2010 | Po to:**Hotel FM  *„Change"*** |
| Prieš tai:**Cezar  *„It's My Life"*** |  **Rumunijos atstovas Eurovizijoje  (su Paula Seling)**2014 | Po to:**Voltaj  *„De la capăt"*** |
Maorių vadas su tefatefa (~1880 m.)
Tefatefa
**Tefatefa** (maor. *tewhatewha*) – maorių kirviška kuoka ilgu kotu. Visas ilgis – nuo 70 cm iki 150 cm. Kirvio galvą primenanti dalis yra apytiksliai stataus trikampio formos, kur statusis kampas yra tarp koto ir „galvos" viršutinio krašto. Kautynėse smogdavo tefatefos galvos „pentimi" arba atakuodavo koto (apatinė dalis būdavo nusmailinta) baksniais.

Galvos apatinėje dalyje dažnai būdavo pragręžta skylė, prie kurios būdavo pririštos kelios karvelio ar vanago plunksnos arba kutas.
Tefatefas droždavo iš vientiso labai kietos medienos (pvz. *maire* medžio šaknies) gabalo. Retai – iš banginio kaulo.

Vadai tefatefas naudodavo kaip ceremoninius ginklus. Tam jie naudojami ir dabar.

Nuorodos
--------


* Tewhatewha in the collection of the Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa
* Best E. (1941) The Maori. Vol. Two. XIV. The Art of War
* Tewhatewha – Traditional Maori Weapon Archyvuota kopija 2013-02-09 iš Wayback Machine projekto.
* Tewhatewha
| ***Tie, kurie viską sprendžia*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Quelli che contano |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Andrea Bianchi |
| Scenaristas (-ai) | Piero Regnoli |
| Vaidina | Henry SilvaBarbara BouchetDada GallottiPatrizia Gori |
| Metai | 1974 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Tie, kurie viską sprendžia** (it.  *Quelli che contano*) – 1974 m. Italijoje sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Henry Silva – Tonis
* Barbara Bouchet – Mardžė
* Fausto Tozzi – donas Rikuzo
* Vittoria Sanipoli – donas Kašemis
* Patrizia Gori – Karmela
* Dada Gallotti – Santa

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po vienos automobilio avarijos paaiškėja šokiruojantis faktas: Sicilijos mafija gabena narkotikus naudodamiesi mirusių vaikų kūnais. Žinia sukrečia ne tik visuomenę ir policiją, bet ir pačią mafiją. Šeimų atstovai paveda donui Kašemiui išsiaiškinti šį reikalą, nes viskas vyko jo kontroliuojamoje teritorijoje. Kašemis savo ruožtu tyrimą paveda Toniui Aniantei, ilgą laiką gyvenusiam Amerikoje ir neseniai grįžusiam į Italiją...
| **Petromyzonidae** |
| --- |
| 1. Jūrinė nėgė (*Petromyzon marinus*), 2. Upinė nėgė (*Lampetra fluviatilis*), 3 & 4. Mažoji nėgė (*Lampetra planeri*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Bežandžiai  *( Agnatha)* |
| Klasė: | Nėginiai apskritažiomeniai  *( Cephalaspidomorphi)* |
| Būrys: | Nėgės  *( Petromyzoniformes)* |
| Šeima: | Nėginės  *( Petromyzonidae)* |

 |

**Nėginės** (*Petromyzonidae*) – vienintelė nėgių (*Petromyzoniformes*) būriui priklausanti primityvių vandens stuburinių gyvūnų šeima. Turi 1 ar 2 nugarinius ir analinį pelekus. Kūnas ištįsęs, panašus į ungurio. Kūno šonuose ties galva matomos 7 poros žiauninių angų. Akys didelės, lervų jas dengia oda. Ties šnerve yra jautrus šviesai parietalinis organas – „trečioji akis". Kūno šonuose išsidėstę jutimo organai, panašūs į žuvų šoninę liniją.

Neršia upių aukštupiuose, nerštui reikalingas žvyruotas dugnas, kuriuo teka vėsus, deguonies pripildytas vanduo. Išaugęs daugelio rūšių mailius keliauja į jūrą, kur iki 18 mėnesių gyvena kaip parazitai, paprastai netoli kranto. Jų šeimininkais tampa žuvys, prie kurių nėginės prisisiurbia ir minta jų krauju bei kūno dalelėmis. Didesnės, sveikos žuvys tokį nėginių parazitavimą nesunkiai išgyvena, ir ant jų lieka tik tipiški apvalūs randai. Tuo tarpu mažesnių rūšių žuvys, jaunos bei sergančios žuvys gali dėl to žūti. Po keleto metų nėginės vėl kyla į upių aukštupius nerštui, o po to žūva.

Upinės nėgės į jūrą neišplaukia. Jos pasilieka netoli neršto vietų.

Šeima skirstoma į 3 pošeimius; yra 9 gentys ir apie 40 rūšių. Lietuvoje aptinkamos 4 savaiminės rūšys:

* Ukraininė nėgė (*Eudontomyzon mariae*)
* Upinė nėgė (*Lampetra fluviatilis*)
* Mažoji nėgė (*Lampetra planeri*)
* Jūrinė nėgė (*Petromyzon marinus*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 1 (E) kategoriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  glis.lt / Aptikta dar viena nėgių rūšis – ukraininė nėgė | 2015-04-29

Nuorodos
--------

* vddb.library.lt / Vilniaus universitetas, Gamtos mokslų fakultetas, Zoologijos katedra. NĖGIŲ VINGILIŲ (*PETROMYZONTIDAE*) PAPLITIMAS IR BŪKLĖ LIETUVOS UPĖSE, Roberto Staponkaus Zoologijos magistro darbas. Mokslo vadovas: Doc. dr. E. Bukelskis VILNIUS, 2010


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nėginės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Teidė |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Ispanija Ispanija |
|  |
| Aukštis | 3718 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1909 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 28°16′23″ š. pl. 16°38′22″ v. ilg.﻿ / ﻿28.27306°š. pl. 16.63944°r. ilg.﻿ / 28.27306; 16.63944Koordinatės: 28°16′23″ š. pl. 16°38′22″ v. ilg.﻿ / ﻿28.27306°š. pl. 16.63944°r. ilg.﻿ / 28.27306; 16.63944 |

**Teidė** (isp. *Pico de Teide*) yra ugnikalnis Tenerifės saloje, vienoje iš Kanarų salų (Ispanija). Ugnikalnio aukštis yra 3718 m virš jūros lygio. Tai yra aukščiausia Ispanijos Karalystės viršūnė.

Teidės ugnikalnio kūgiška viršūnė stūkso senesnio 2000 m aukščio vulkano krateryje, didžiuliame gamtiniame smėlio ir pemzos amfiteatre. Senasis krateris, juosiamas 74 km ilgio sienos, yra oranžinių, purpurinių, tamsiai raudonų, pilkų, ochrinių kreivų uolų, išplėštų iš kalnų gelmių, arena. Ją raižo kanalai ir griovos (*cañadas*), kuriuos išskobė išsilydžiusi lava. Visa teritorija dabar yra nacionalinis parkas *Las Cañadas del Teide*.

Pati viršūnė irgi randuota. Statūs ir dantyti jos šonai išvagoti lavos, išsiliejusios iš mažo viršūnės kraterio. Iš 30 m gylio žiočių tebegaruoja sieringos dujos, kalnas šimtmečiais lieja lavą. 1705 m. ji užliejo didžiumą *Garačiko* uosto. Per išsiveržimą 1909 m. 5 km ilgio lavos liežuvis nutįso šiaurvakariniu šlaitu.

Žiemą temperatūra krinta žemiau nulio, griovos prisipildo sniego ir ledo, žvarbūs vėjai pusto skalūno žvyrą. Be to Teidės viršukalnė atlieka svarbų vaidmenį Tenerifės ekologijoje. Dėl didžiulio Teidės šešėlio vanduo ties pietiniu ir rytiniu salos krantais išlieka palyginti vėsus. Tai leidžia kauptis maistingosioms medžiagoms, todėl šiuose vandenyse įprato buriuotis banginiai bei delfinai ir ypač grindos.

Vaizdas į Teidę nuo Garsijos uolų

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Teidė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 64°36′16″ š. pl. 39°48′41″ r. ilg.﻿ / ﻿64.60444°š. pl. 39.81139°r. ilg.﻿ / 64.60444; 39.81139

| Kirų ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Jagrų sala, Severodvinskas, Rusija |
| Plotas | <0,25 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,9 km |
| Kilmė | buvusi jūros įlanka |

**Kirų ežeras**, *Čajačjė* (rus. *Чаячье*) – gėlas ežeras Jagrų saloje Severodvinsko mieste (Archangelsko sritis, Rusija). Ežerą nuo Baltosios jūros Dvinos įlankos skiria 400 m.

Ežeras pailgos formos, ilgis apie 360 m, didžiausias plotis – 120 m. Dabar ežerą iš visų pusių supa Severodvinsko Primorės bulvaro, Butomos prospekto ir Oktiabrskaja gatvės namai.

Kilmė
-----

Ežeras išsidėstęs tarp dviejų pakrantės smėlio pylimų. Anksčiau buvo jūros įlanka, kuri vėliau atsiskyrė nuo jūros ir sugėlėjo.
Ežero krantai žemi, užpelkėję. Dugnas plokščias, smėlio ir dumblo. Vanduo mažai skaidrus. Šiaurinis ežero galas seklesnis ir užželiantis. Šiaurinėje krante yra žemapelkė.

Gamta
-----

Nors ežeras netoli jūros, jo vanduo gėlas ir jame gyvena gėlavandeniai organizmai. Žiemą užšąla. Ežere gyvena kirai ir antys. Kartais matomos ūdros, gyvenančios nendryne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Природа о. Ягры.[neveikianti nuoroda]
| Nėja |
| --- |
| Nėja Parafenjevo apylinkėse Nėja Parafenjevo apylinkėse |
| **Ilgis** | 253 km |
| **Baseino plotas** | 6060 km² |
| **Vidutinis debitas** | 45,5 m³/s |
| **Ištakos** | Galičo aukštuma |
| **Žiotys** | Unža |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nėja |

**Nėja** (rus. *Нея*) – upė Rusijoje, Kostromos srityje; Unžos dešinysis intakas (Volgos baseinas). Prasideda Galičo aukštumoje, į šiaurės rytus nuo Galičo. Aukštupyje teka į rytus, nuo vidurupio suka pietų link. Įteka į Unžą 55 km nuo jos žiočių.

Didžiausi intakai: Jega, Idolas, Nendovka, Vochtoma, Nelša, Nomža (kairieji), Kondoba (dešinysis).

Upę maitina mišrūs, daugiausia sniego tirpsmo vandenys. Užšąla lapkritį, ledus laužia balandį. Naudota miško plukdymui.

Prie Nėjos įsikūręs Nėjos miestas, stambi Parafenjevo gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Нея\_(река\_в\_Костромской\_обл.)*,Большая советская энциклопедия, T. XVII (Моршин—Никиш). – Москва: Советская энциклопедия, 1974
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

2010 m. gruodžio 10 d. „Victoria's Secret" supermodelis Adriana Lima „Woodfield" prekybos centre (Schaumburg, IL, JAV) pristatė 2 milijonų dolerių vertės „Fantasy Bra" liemenėlę, kurią sukūrė garsenybių juvelyras Damiani (Adomo Bielawskio nuotrauka)
**Liemenėlė** – moteriškas apatinis trikotažas, dėvimas ant krūtų siekiant jas pridengti ir pabrėžti jų formą. Krūtyse daugiausia yra riebalinis audinys, o anatomiškai jas prilaiko Kuperio raiščiai, tačiau raiščių neužtenka (ypač pagyvenusioms moterims) tam, kad krūtys laikytųsi stačiai ir pernelyg nemaskatuotų. Be to, liemenėlei taip pat priskiriamas ir lytinio dirgiklio vaidmuo, taip pat pabrėžiant moters figūrą. Viešai rodoma liemenėlė Vakarų kultūrose paprastai turi nepadorumo ir provokacijos reikšmę.

Nors manoma, kad liemenėlė padeda išlaikyti jaunatvišką krūtų formą (ypač drąsiai apie tai kalba liemenėlių gamintojai), tačiau nėra jokių įrodymų, kad tai tiesa. Be to, kai kuriai medikai netgi mano, kad yra atvirkščiai – nešiojant liemenėlę, krūtinės raumenys susilpnėja ir dėl to krūtys greičiau praranda putlumą. *Mary Phelbs-Jacob* yra pasakiusi: „Galų gale vis tiek nugali gravitacija".

Kai kurios moterys nemėgsta nešioti liemenėlių, todėl net ir pro viršutinį trikotažą jų krūtų speneliai būna labiau pastebimi nei nešiojant liemenėlę.

Istorija
--------

Dar senais laikais, prieš 6500 metų, moterys jau dėvėjo kažką panašaus į liemenėlę – aprangą, ribojančią krūtų judrumą. Šiuolaikinės liemenėlės pasirodė XIX a. antrojoje pusėje JAV, Prancūzijoje, Vokietijoje, tačiau vienintelio išradėjo nėra – skirtingose šalyse buvo patentuojamos skirtingos liemenėlės. Dabartinio stiliaus liemenėlę, manoma, užpatentavo amerikietė *Mary Phelbs-Jacob* 1913 metais.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Strofiumas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liemenėlė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMoteriška apranga ir avalynė |
| --- |
|  |
| 
Aukštakulniai · Bikinis · Kelnaitės · Korsetas · Liemenėlė · Maudymosi kostiumėlis · Mini sijonas · Palaidinė · Pėdkelnės · Siaurikės · Sijonas · Skarelė · Skrybėlaitė · Suknelė |

 |