recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Medinė žvejo skulptūra. Kėdainiai
Medžio dirbinys „Dievdirbio sodas"
**Medžio drožyba** – meno šaka, apimanti meninių dirbinių iš medienos gamybą. Medis apdirbamas naudojantis įvairių formų kaltais, raižytuvais, peiliukais, dildėmis. Naudojama mediena turi būti patvari, lengvai apdirbama, vientisa (dažnai naudojama liepa, klevas, ąžuolas, uosis). Kadangi dirbiniai iš medžio nėra ilgaamžiai, jų patvarumas didinamas padengiant laku, dažais.

Medžio drožyba paplitusi daugelyje pasaulio regionų: dirbiniai įvairuoja nuo smulkių ornamentų, skulptūrėlių iki masyvių vientiso medžio skulptūrų, totemų stulpų.

Lietuvoje medžio drožinėjimas turi gilias tradicijas – medinių kryžių, stogastulpių, koplytstulpių, rūpintojėlių gamyba (kryždirbystė) laikoma nacionaliniu šalies paveldu.

Medžio dirbiniai plačiai naudoti kaip ūkio reikmenys liaudies buityje, kadangi medis – pigiausia ir plačiai prieinama žaliava. Medžio dirbiniai – ne tik dekoratyviniai gaminiai, bet ir darbo įrankiai, namų apyvokos reikmenys. Lietuvoje jie laikomi liaudies kultūros ir meno sudėtine dalimi. Šiuo metu paplitę daugiausia kaip dekoratyvinės dailės kūriniai. Jie būna stilizuojami įvairiais geometriniais raštais, įpinama gamtos, baltų religijos simbolių, motyvų.

Dirbiniai kuriami iš įvairios medienos, gali būti išpuošiami įvairiais drožtais ar pieštais ornamentais.

Medžio dirbiniai:

Namų apyvokos reikmenys (pagal paskirtį):

* maisto ruošimo, virtuvės reikmenys: kočėlas, sviestamušė, druskinė, dubuo, kaušas, šaukštas
* verpimo, audimo, skalbimo įrankiai: verpstė, prieverpstė, poverpstė, šaudyklė, ratelis
* kubilas, rankšluostinė
* Kiti daiktai – sietynas, žvakidė, pypkė, lazda, laikrodis (laikrodžio korpusas), muzikos instrumentai, rogės, žibintas.
**Vytautas Ūsevičius** (1925 m. lapkričio 9 d. Martišiūnuose, Vabalninko valsčius, Biržų apskritis) – muzikos pedagogas ir chorvedys.


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

Biografija
----------

Baigęs Vabalninko pradžios mokyklą, pramoko muzikos ir kurį laiką vargonininkavo Kazliškyje (Rokiškio r.). Baigęs Kupiškio gimnazijos keturias klases, 1946–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas) ir kartu lankė miesto 1-ąją vidurinę mokyklą. 1950–1955 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. J. Motiekaičio klasė).

1955–1960 m. choro dirigavimą dėstė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje; 1955–1959 m. neakivaizdinio skyriaus vedėjas, 1959–1960 m. direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams. 1960–1970 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto muzikos specialybės prodekanas ir vyr. dėstytojas. 1963–1968 m. šio instituto merginų choro (100 dalyvių) vadovas. Chorą parengė Vilniaus miesto dainų šventėms ir 1965 m. respublikinei dainų šventei, 1967 ir 1968 m. Baltijos respublikų studentų dainų šventėms „Gaudeamus" Tartu ir Vilniuje, surengė koncertų.

1970–1973 m. Vilniaus kultūros mokyklos direktorius, 1973–1988 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas. Mokyklose išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1971–1973 m. buvo Vilniaus miesto (rajono) Liaudies deputatų tarybos deputatas – kultūros ir sporto komisijos pirmininkas, respublikinių dainų švenčių konsultantas. 1968 m. pedagogas apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Vytautas Šliogeris** (1943 m. gegužės 1 d. Kaune – 2006 m. vasario 2 d. Klaipėdoje) – architektas, restauratorius, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1969 m. dirbo Paminklų konservavimo institute, dalyvavo Liaudies buities muziejaus Rumšiškėse projektavime. Nuo 1972 m. dirbo Klaipėdos paminklų konservavimo institute, vėliau – Restauravimo centre vyriausiuoju architektu, UAB „Klaipėdos projektas". V. Šliogeris tyrė ir ruošė dokumentaciją Neringos forto, Klaipėdos miesto bastionų, Klaipėdos pilies, Kretingalės bažnyčios, Dovilų bažnyčios statybai ir restauravimui, daug darbavosi tiriant ir puoselėjant Klaipėdos, Mažosios Lietuvos, Neringos kultūrinį paveldą, prikėlė naujam gyvenimui miesto bei krašto istorijos ir architektūros paminklus. 1990 m. įstojo į Klaipėdos savanorių rinktinę. Buvo Lietuvos architektų sąjungos narys, Lietuvos statybos inžinierių sąjungos narys, Rotary klubo „Klaipėda" narys, Lietuvos atsargos karininkų sąjungos narys, aistringas jūrų buriuotojas.

Literatūra
----------

* Klaipėda: miestas ir žmonės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vytautas Šeštokas** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. spalio 25 d. (78 metai)Pasausiai, Subačiaus valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Eugenija |
| Vaikai | Aurelija, Vitalija |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1991 m. Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Liudvikas Šeštokas** (g. 1944 m. spalio 25 d. Pasausiuose, Subačiaus valsčius) – Lietuvos ir Panevėžio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1949 m. kovo 25 d. šeima ištremta į Sibirą, Irkutsko sritį. Į Lietuvą grįžo 1957 m. 1957–1961 m. mokėsi Anykščių raj. Surdegio septynmetėje mokykloje, 1961–1965 m. Panevėžio politechnikume, 1968–1975 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.

1964–1965 m. Panevėžyje statybos darbininkas, 1968–1971 m. Kauno statybos valdybos meistras, darbų vykdytojas, 1971–1988 m. Panevėžio rajono Žemės ūkio valdybos inžinierius statybininkas, 1988–1991 m. Gamybinių pastatų rekonstravimo projektavimo instituto Panevėžio filialo vyriausias projektų inžinierius.
1995–1997 m. Panevėžio rajono savivaldybės meras, 1997–2000 m. mero pavaduotojas.

1991 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, nuo 1997 m. LKDP Panevėžio rajono skyriaus valdybos pirmininkas, 2002 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio rajono skyriaus narys.

1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Eugenija, dukterys Aurelija ir Vitalija.
| **Elvyra Bungardienė** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. kovo 22 d.Ukmergė |
| Mirė | 2021 m. lapkričio 8 d. (86 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | choreografė, režisierė, scenografė |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Leningrado teatro, kinematografijos ir muzikos institutas |

**Elvyra Bungardienė** (1935 m. kovo 22 d. Ukmergėje – 2021 m. lapkričio 8 d. Klaipėdoje) – Lietuvos choreografė, režisierė, scenografė.

Biografija
----------

Baigusi Leningrado teatro, kinematografijos ir muzikos institutą 1971–1986 m. dėstė klasikinį šokį Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetuose. 1971 m. įkūrė Klaipėdos vaikų choreografinį kolektyvą „Žiogelis", iki 1994 m. jam vadovavo. Su „Žiogeliu" gastroliavo TSRS (1974 m. 1977 m. 1979 m.), Prancūzijoje (1980 m.), Japonijoje (1990 m.), Danijoje (1991 m.), Turkijoje (1993 m.) ir kitose šalyse.

Sukūrė ir pritaikė scenai choreografinių spektaklių, teminių siuitų („Mes kuriame pasaką" 1980 m. „Draugystės vainikas" 1986 m. „Mes žaidžiame pasaką", „Gimimo diena", abi 1989 m. „Puota miške" 1993 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Netekome legendos: mirė „Žiogelio" vadovė Elvyra Bungardienė-Anapolskaja. lrytas.lt. 2021-11-08. Nuoroda tikrinta 2021-11-09.
2. ↑  Livija Gulbinaitė. Elvyra Bungardienė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-09-20. Nuoroda tikrinta 2021-11-09.
3. ↑  Livija Gulbinaitė. *Elvyra Bungardienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 617 psl.
**Elvyra Kairiūkštytė** (1950 m. lapkričio 15 d. Vilniuje – 2006 m. balandžio 23 d. ten pat) – Lietuvos grafikė.

Biografija
----------

1977 m. baigė Lietuvos dailės institutą.

Kūrė estampus, daugiausia linoraižinio technika; vertingiausių kūrinių sukūrė iškiliaspaude. Kūryboje vyrauja portretai (dail. E. Saladžiaus, „Autoportretas", abu 1983 m.), t. p. figūrinės kompozicijos („Trys moterys" 1985 m. „Figūros" 1986 m.), peizažai („Kelias", „Peizažas su laivu", abu 1986 m.). Kūriniai pasižymi ekspresyvumu, savita technika, originalia metafora, būdinga didelio formato piešinys, dažniausiai spalvotas arba tušu ant popieriaus.

Nuo 1979 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Maskvoje, Kanadoje, Švedijoje, Vengrijoje, Norvegijoje), individualios parodos surengtos Vilniuje 1988 m. Osle 1990 m. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

Palaidota Kairėnų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Elvyra Kairiūkštytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 815 psl.
| Elčėisp. *Elche* |
| --- |
|        |
| *Altamiros pilis* |
|  |
| 

ElčėElčė

38°16′00″ š. pl. 0°41′00″ v. ilg.﻿ / ﻿38.26667°š. pl. 0.68333°r. ilg.﻿ / 38.26667; 0.68333﻿ (Elčė)Koordinatės: 38°16′00″ š. pl. 0°41′00″ v. ilg.﻿ / ﻿38.26667°š. pl. 0.68333°r. ilg.﻿ / 38.26667; 0.68333﻿ (Elčė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Valensijos regionas Valensijos regionas |
| **Provincija** | Alikantės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 212 400  |
|  |
|  **Vikiteka** | Elčė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Èlčė |

**Elčė** – miestas pietryčių Ispanijoje, Alikantės provincijoje, netoli Alikantės (prie Viduržemio jūros). Auginami finikai, alyvuogės, grūdinės kultūros, granatai, gaminamas alkoholis, alyvuogių aliejus. Būdinga maurų architektūra. Elčė turi didžiausią palmių plantaciją Europoje, daugiau kaip 200 000 palmių. Visa tai arabų agrikultūros įtaka.

Istorija
--------

Elčės dama
Mieste rasta daug archeologinių radinių, iš kurių žymiausias – „Elčės dama" (*Dama d’Elche*), tikriausiai iš IV a. pr. m. e.

Elčę buvo okupavusi Kartagina, vėliau graikai ir romėnai (vadino *Ilici*). Gotai čia įkūrė vyskupiją. Valdant maurams miestas prarado savo svarbą.

Sportas
-------

Mieste 1982 m. vyko XII pasaulio futbolo čempionatas. Žymiausias futbolo klubas yra Elche CF.

Nuo 1968 m. kiekvieną pirmąjį kovo sekmadienį vyksta Elčės pusmaratonis (pusė klasikinio maratono distancijos). Tai vienos seniausių tokios distancijos varžybų pasaulyje.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-09 iš Wayback Machine projekto.
**Cristina Carp**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1997 m. liepos 28 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Rumunija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Como |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2014–20192019–2020202020212021–20222022– | Klužo „Universitatea Olimpia"Pink BariFortuna HjørringFF Lugano 1976UC SampdoriaFC Como | 0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2016– | Rumunija Rumunija | x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Kristina Karp** (*Cristina Carp*, g. 1997 m. liepos 28 d. Rumunija) – Rumunijos futbolininkė, puolėja. 

Buvo kviečiama į Rumunijos nacionalinę rinktinę.

Karjera
-------

Futbolą žaisti pradėjo Rumunijoje, nuo 2014 m. vasaros atstovavo Klužo „Universitatea Olimpia" klubui. 

Šis klubas dominavo Rumunijos moterų futbole ir eilę metų iš eilės iškovodavo Rumunijos čempionių titulą.

Atstovavo Rumunijai UEFA moterų čempionių lygos turnyruose.

Vėlesniais metais puolėja bandė įsitvirtinti Italijoje, rungtyniavo Danijoje, Šveicarijoje.

Nuo 2021 m. priklausė Sampdoria klubui.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Rumunijos jaunimo rinktinėms. Nuo 2016 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

2022 m. rugsėjo 2 d. LFF stadione, Vilniuje vykusiose rungtynėse tarp Lietuvos ir Rumunijos rinktinių pasižymėjo įvarčiu. 
**Kristina Karp** trečią rungtynių minutę pasiuntė kamuolį į vartus ir rezultatas tapo 2:0 rumunių naudai. Šios rungtynės baigėsi lietuvaičių sutriuškinimu; Rumunijos atstovės nugalėjo rezultatu 7:1.

Pasiekimai
----------

su Klužo „Universitatea Olimpia"
* Čempionė (5 k.): 2014–2015, 2015–2016, 2016–2017, 2017–2018, 2018–2019 m.
* Rumunijos moterų futbolo taurė (2 k.): 2014–2015, 2016–2017 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2022-09-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* soccerdonna (Apie žaidėją)
* worldfootball.net (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive (Apie žaidėją)
Konstntanopolio žemėlapis (iš *Liber insularum Archipelagi*)
**Kristoforas Buondelmontis** (it. *Cristoforo Buondelmonti*; 1386 m. – apie 1430 m.) – italų vienuolis, geografas ir kartografas.

Savo gimtąjį Florencijos miestą paliko 1414 m. keliavo po Graikijos salas Kiprą, Kretą, ir Rodą. Pastarojoje išmoko graikų kalbą. Apie 1420 m. aplankė Konstintanopolį. Po kelionių išleido du veikalus, kuriuose pateikė geografinės informacijos apie šiuos kraštus bei žemėlapių, jūrlapių:

* *Descriptio insulae Cretae* (išleistas 1417 m. remiant mecenatui Niccolo Niccoli);
* *Liber insularum Archipelagi* (išleistas 1422 m.) ir dedikuotas kardinolui Giordano Orsini).

Pastarajame išspausdintas Konstantinopolio žemėlapis yra seniausias žinomas miesto kartografinis vaizdas iki užimant jį turkams 1453 m. Italų tyrinėtojo Giuseppe Ragone nuomone, *Liber insularum Archipelagi* galėjo būti sukurtas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto užsakymu.

Kristoforas Buondelmontis mokslo pasaulyje išgarsėjo ir dėl vieno savo pirkinio. 1419 m. Andro saloje jis įsigijo rankraštį *Hieroglyphica* (vertimą į graikų kalbą). Tai unikalus senovinis traktatas apie egiptietiškų hieroglifų prigimtį. Išspausdintas Florencijoje 1505 m. jis sukėlė didžiulį susidomėjimą tarp to meto humanistų ir turėjo įtakos egiptietiškų rašmenų tyrimams.

Išnašos
-------

1. ↑  Darius Baronas. „Bizantija ir Lietuva: saugus atstumas, atsargus bendrumas"

Literatūra
----------

* Massimo Donattini. *Spazio e modernità: libri, carte, isolari nell’età delle scoperte* – Clueb, 2000
* R. Weiss. *Un umanista antiquario: Cristoforo Buondelmonti* in *Lettere Italiane* vol. 16, 1964
* Cristoforo Buondelmonti. *Descriptio insule Crete et Liber insularum, cap. XI*, traduzione di Marie Anne Van Spitael – Creta, 1981.
Olaf Kölzig
**Olaf Kölzig** (g. 1970 m. balandžio 6 d. Johanesburge, PAR) yra Vokietijos pilietybę turintis ledo ritulio žaidėjas žaidęs vartininko pozicijoje.

Ledo ritulininko karjerą pradėjo 4 m. bet tik 11 m. pradėjo žaisti vartininko pozicijoje. 1987-88 m. žaidė JAV WHL lygoje Vestminsterio „Bruins" komandoje, kur sužaidė 15 rungtynių, po to perėjo į BCJHL lygos Abotsfordo „Falcons", kur nesužaidė nė vienerių rungtynių. 1988-90 m. sugrįžo į WHL lygą ir žaidė „Tri-City Americans" komandoje. 1998-99 m. sezoną jis įmušė įvartį. 1989 m. NHL naujokų biržoje pirmame rate, 19 šaukimu jį pasirinko Vašingtono „Capitals" komanda. 1989 m. spalio 11 d. jis pirmą kartą pasirodė NHL lygoje, bet sužaidė tik dvi rungtynes ir vėliau sugrįžo į jaunimo lygos komandą Hampton Road „Admirals", dar vėliau į AHL lygos komandą Baltimorės „Slapjacks", vėliau kitus tris sezonus jis keliavo iš ECHL lygos į AHL lygą ir nuo 1995-96 m. sezono įsitvirtino Vašingtono „Capitals" komandoje. 1996 m. jis žaidė Vokietijos vyrų ledo ritulio komandoje pasaulio ledo ritulio taurėje, bei 1998 m. olimpinėse žaidynėse. 2004-05 m. dėl NHL lokauto metu žaidė Vokietijos ledo ritulio lygoje Berlyno „Polar Bears" komandoje.

Pasibaigus 2007–2008 m. sezonui baigėsi jo kontraktas su Vašingtono „Capitals" klubu ir O. Kolzig tapo laisvuoju agentu. 2008 m. liepos 1 d. O. Kolzigas pasirašė vienerių metų sutartį su Tampos Bėjaus „Lightning" klubu,[1] bet patyrė traumą, dėl kurios praleis visą 2008–2009 m. sezoną.[2] 2009 m. kovo 4 d. jis buvo iškeistas Toronto „Maple Leafs" komandai.

2009 m. rugsėjo 23 d. pasklebė baigiantis profesionalią karjerą.[3]

Apdovanojimai
-------------

* 2000 m. Vezinos apdovanojimas
* 2000 m. Vienas iš dešimties geriausių Vašingtono „Capitals" žaidėjų
* 2002 m. Karaliaus Klensio atminimo apdovanojimas

Nuorodos
--------

* NHL svetainė apie žaidėją

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| **Šventasis Mikalojus** |
| --- |
|  |
| Šventasis Mikalojus su šventaisiais. Rusų ikona. |
| Gimė | 270 m.Likija |
| Mirė | 347 m. gruodžio 6 d.Likija |
|  |
| Veikla | krikščionių šventasis |
|  |
|  **Vikiteka** | Šv. Mikalojus |

**Šventasis Mikalojus** (gr. Άγιος Νικόλαος, 270 m. – 347 m. gruodžio 6 d.) – katalikų ir stačiatikių gerbiamas šventasis. Jis yra vadinamojo Kalėdų Senelio prototipas.

Gyvenimas
---------

Manoma, kad Šv. Mikalojus gimė graikų kolonijoje Pataroje Likijos provincijoje, dabartinės Turkijos teritorijoje. Pasak tradicijos, Mikalojaus tėvai, kilmingi ir pasiturintys krikščionys, sūnų auklėjo krikščioniškai bei supažindino jį su Šventuoju Raštu. Jiems anksti mirus, visas turtas atiteko Mikalojui, o šis nusprendė skirti jį neturtingiesiems miestelėnams. Būdamas labai turtingas nusprendė dalinti savo turtą skurdžiai gyvenantiems. Jis, vaikščiodamas naktimis miestelio gatvėmis, per tvorą permesdavo įvairias dovanas neturtingiesiems. 

Nuo to ir kilo tradicija per Kalėdas dovanoti dovanas nepasiturintiems, o ilgainiui šią gražią tradiciją perėmė ir daugelis žmonių, dovanodami dovanas savo brangiems žmonėms.

Mirus Miros miesto vyskupui, Šv. Mikalojus buvo išrinktas į jo vietą. Buvo palaidotas Šv. Mikalojaus bažnyčioje Miros mieste. Vadinamas Šv. Mikalojumi iš Miros. 1087 m. jo palaikai buvo pagrobti, nugabenti į Barį ir iki šiol saugomi ten, Šv. Mikalojaus bazilikoje. Dėl šios priežasties Šv. Mikalojus dar vadinamas ir Bario Mikalojumi (šventuoju Mikalojumi iš Bario). Demrės mieste saugomas sarkofagas, kuriame buvo palaidotas šventasis.

Globėjas
--------

Katalikai Šv. Mikalojaus dieną švenčia gruodžio 6 d.; stačiatikiai gruodžio 19d. Kadangi daug stebuklų siejama su Šv. Mikalojumi, jis dažnai vadinamas **Mikalojumi Stebukladariu**.

Šv. Mikalojus laikomas keliautojų, kalinių, vargšų bei vaikų globėju. Graikijoje, Belgijoje, Rumunijoje, Bulgarijoje, Gruzijoje, Rusijoje, Makedonijoje, Slovakijoje, Serbijoje ir Juodkalnijoje studentų globėjas. Šv. Mikalojus taip pat yra Kauno, Barankilijos, Bario, Amsterdamo, Beit Džalos, Sigievio ir Liverpulio miestų globėjas. Šv. Mikalojus buvo variagų sargybinių, saugojusių šventojo palaikus, globėjas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mykolinės

Nuorodos
--------

1. ↑  
„Šv. Mikalojus iš Miros".
Koordinatės: 63°24′ š. pl. 170°10′ v. ilg.﻿ / ﻿63.400°š. pl. 170.167°r. ilg.﻿ / 63.400; 170.167

Šv. Lauryno salos padėtis
**Šv. Lauryno sala** (angl. *St. Lawrence Island*, jup. *Sivuqaq*) – sala Beringo jūros šiaurėje, tuoj į pietus nuo Beringo sąsiaurio, 58 km į rytus nuo Čiukčių pusiasalio. Sala priklauso JAV, Aliaskai.

Plotas 4640 km². Salos ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 145 km, plotis 15–35 km. Sala vulkaninės kilmės, būdingos žemumos su pavienėmis vulkaninėmis aukštumomis. Didžiausias aukštis – 672 m (Kookooligito k.). Daug ežerų. Būdinga tundra, veši arktiniai karklai. Saloje gausiai peri jūriniai paukščiai. Į pietus nuo salos tyvuliuoja žiemą neužšąlančios properšos.

Šv. Lauryno saloje 2010 m. gyveno 1352 gyventojai, daugiausia Sibiro jupikai. Pagrindinė gyvenvietė – Gambelas (681 gyv.). Verčiamasi žvejyba, elnininkyste.

Šv. Lauryno sala apgyvendinta prieš 2500–2000 metų. 1728 m. ją pasiekė pirmasis vakarietis Vitas Beringas. XIX a. dauguma salos jupikų mirė nuo bado ir alkoholizmo. 1900 m. įveisti šiaurės elniai. Šaltojo karo metais saloje veikė svarbus karinis radaras ir karinė oro bazė.

* Palydovinė salos nuotrauka
* Vulkaninės uolos
* Gambelas


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šv. Lauryno sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šv. Lauryno sala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
| Šv. Martyno parapijaSaint Martin |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  | (Išsamiau) |
| (Himnas) |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Karūnos priklausinys** | Gernsis Gernsis |
| **Oficialios kalbos** | anglų, prancūzų |
|  |
| **Gyventojų** (2001 m.) | 6 267 |
| **Plotas** | 7,3 km² |
| **Tankumas** (2001 m.) | 858 žm./km² |

**Šv. Martyno parapija** (Gernsio tarme ir pranc. *Saint Martin*; istoriškai *Saint-Martin-de-la-Bellouse*) – parapija Gernsio saloje, kuri yra išsidėsčiusi Lamanšo sąsiauryje tarp Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos.

Geografija
----------

Šv. Martyno parapija yra salos pietryčiuose. Pietvakariuose ribojasi su Foresto, šiaurės vakaruose su Šv. Andriaus parapijomis ir šiaurės rytuose su Sent Piter Portu, Gernsio sostine, kuri taip pat yra viena iš parapijų. Vakaruose Šv. Martyno parapija turi maža eksklavą, kuris nutolęs nuo likusios parapijos. Pati parapija yra padalinta į keturis kantonus: *Canton des Hamelins*, *Canton de Hatenez*, *Canton de Bon Port* ir *Canton de Fermain*.

Nuorodos
--------

* thisisguernsey.com svetainė

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGernsio parapijos |
| --- |
|  |
| 
Šv. Andriaus · Kastelas · Forestas · Šv. Martyno · Šv. Petro · Šv. Petro Uostas · Šv. Samsono · Šv. Ksavero · Tortevalas · Valei |  |

 |
**Raliavimas** – lietuvių liaudies daina su savitu priedainiu (pvz. „ralio", „rido", „ėdro", „generalia"). Raliavimuose apdainuojama piemenų buitis, gamta, reiškiami nesudėtingi išgyvenimai. Atliekami balsu arba lamzdeliu. Raliavimai improvizaciški: didžiosios jų dalies sandara – astrofinė. Daugiausiai paplitę rytų Aukštaitijoje, taip pat – rytų Dzūkijoje, Suvalkijoje.

Raliavimai skirti raminti gyvuliams, netgi magiškai juos apsaugoti, paveikti, kad sočiau priėstų, karvės duotų daugiau pieno. Aukštaičių raliavimai dažniausiai improvizaciniai, neturintys nusistovėjusios poetinės ir muzikinės formos, jų melodijos – laisvos formos ir ritmo, kuris dažniau nereguliarus, rubatiškas, melodijos rečituojamos, šūksnius keičia meloso elementai. Raliavimai sudaryti iš trumpų tercijos arba kvartos, kvintos apimties melodinių intonacijų darinių: Aukštaitijoje mažorinio, Dzūkijoje – minorinio kolorito. Kiekvieno darinio pradžioje ir pabaigoje atliekamas šūksnis, kuris pasižymi ritmo formule su užtęstu paskutiniuoju arba priešpaskutiniu skiemeniu (gaida). Kai kuriais atvejais pabaigoje dar nuūkiama. Dalis raliavimų vienbalsiai, kiti – dvibalsiai, tribalsiai (aukštaitiški). Dzūkų raliavimams būdingas griežtesnis ritmas, pastovesnės formos melodijos. Taip pat dzūkų raliavimams būdingesnis priedainis „generalia".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Raliavimas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 319 psl.
2. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies muzika ir tautosaka |
| --- |
|  |
| Instrumentai | 
 dambrelis **·**  dzingulis **·**  kleketas **·**  terkšlė **·**  tabalai **·**  skrabalai **·**  būgnai **·**  pūslinė **·**  cimbolai **·**  skudučiai **·**  vilioklis **·**  švilpukas **·**  molinukas **·**  lamzdelis **·**  švilpa **·**  tošelė **·**  ubikas **·**  birbynė **·**  medžioklės ragas **·**  ožragis **·**  žievės trimitas **·**  kerdžiaus trimitas **·**  ragas **·**  daudytė **·**  dūdmaišis **·**  Labanoro dūda **·**  ūkas, ūžlys |
|  |
| Dainos | 
 dzūkų **·**  aukštaičių **·**  žemaičių **·**  suvalkiečių **·**  sutartinė **·**  giesmė **·**  rauda **·**  darbo dainos **·**  vaikų dainos **·**  vestuvių dainos **·**  kalendorinių apeigų dainos **·**  karo dainos  |
|  |
| Tautosaka | 
 pasakos **·**  patarlės **·**  priežodžiai **·**  mįslės **·**  minklės **·**  skaičiuotės **·**  oracijos **·**  garsų pamėgdžiojimas **·**  greitakalbės **·**  tostai **·**  anekdotai  |
|  |
| Šokiai | 
kepurinė **·**  klumpakojis **·**  kalvelis **·**  rugučiai **·**  oželis **·**  sadutė **·**  malūnėlis **·**  mikita **·**  šustas **·**  blezdingėlė **·**  sukčius **·**  lenciūgėlis |

 |
Triguba koncertinos viela
**Koncertinos viela** (taip pat vadinama **Danerto viela**) – spiralės formos aštrių briaunų viela. Ši viela gaminama 70–130 cm diametro spiralių formos ir gali būti suspausta patogiam transportavimui. Dėl šios priežasties vielos pavadinimas duotas nuo muzikinio armonikų šeimos instrumento koncertinos.

Kadangi koncertinos viela yra gaminama su aštriomis pjaunančiomis briaunomis, dažniausiai ją naudoja kariniai daliniai. Taip pat ji gali būti naudojama pasienio ruožuose, kalėjimuose, internavimo stovyklose, riaušių valdyme.

I pasaulinio karo metu koncertinos vielą kariai gamindavo patys iš įprastos vielos, tačiau šiuolaikinė viela yra gaminama automatizuotu būdu ir gali būti lengvai transportuojama.

Pažangiausia tokios vielos versija yra triguba koncertina. Tokiu būdu apačioje paraleliai yra susukamos dvi vielų eilės, o viršuje uždėta dar viena vielos eilė. Ši konstrukcija yra labai efektyvi ir gali būti nesunkiai sudedama – 5 žmonės 46 metrų vielą gali sudėti per 15 minučių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  DANNERT WIRE
2. ↑  Concertina
3. ↑  BARBED WIRE ENTANGLEMENTS
4. ↑  RAPID DEPLOYMENT CONCERTINA WIRE
| **Manuelis II Megas Komninas** |
| --- |
| Komninų dinastija |
| Visas vardas | Manouēl II Megas Komnēnos |
| Gimė | apie 1323/24 m. |
| Mirė | 1333 m. vasario 21 d. |
| Tėvas | Andronikas III Megas Komninas |
| Trapezundo imperatorius |
| Valdė | 1332 m. |
| Pirmtakas | Andronikas III Megas Komninas |
| Įpėdinis | Bazilijus Megas Komninas |

**Manuelis II Megas Komninas** (gr. Μανουήλ Β΄ Μέγας Κομνηνός, *Manouēl II Megas Komnēnos*, g. apie 1323/24 m. – m. 1333 m. vasario 21 d.) – Komninų dinastijos vienuoliktasis Trapezundo imperatorius, valdė 1332 m.

Manuelis II buvo Trapezundo imperatoriaus Androniko III nesantuokinis sūnus. Po tėvo mirties 1332 m. Manuelis II imperatoriumi tapo būdamas aštuonerių metų.

Per jo aštuonių mėnesių valdymą, Trapezundą užpuolė Chalibijos emyras Bairamas–bekas, kurio armijai pavyko gana giliai įsiskverbti į Trapezundo imperijos gilumą, bet šis greitai buvo išvytas iš šalies. Nežiūrint į šią karinę pergalę, Manuelio II ir jo šalininkų padėtis šalyje buvo labai nestabili. Sostinės probizantiškoji partija norėjo, kad iš Konstantinopolio į šalį sugrįžtų, Manuelio II dėdė, Bazilijus.

1332 m. rugsėjo 22 d. sugrįžęs Bazilijus šalyje įvykdė valdžios perversmą, o Manuelis II buvo ištremtas į vienuolyną. 1333 m. vasario 13 d. prasidėjo Manuelį II palaikančiųjų sukilimas, kuris buvo nuslopintas, o buvusiam imperatoriui Manueliui II įvykdyta mirties bausmė – nukirsta galva.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Manuelis II Megas Komninas Archyvuota kopija 2011-08-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Trapezundo imperija

Nuorodos
--------

* Rytų literatūra, Trapezundo kronika **(**rus.**)**
* Trapezunds

|  |
| --- |
| Manuelis II Megas Komninas **Komninų dinastija****Gimė:** apie 1323/24 m.  **Mirė:** 1333 m. vasario 21 d.  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Andronikas III Megas Komninas** | **Trapezundo imperatorius**1332 m. | Po to:**Bazilijus Megas Komninas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mbomu, Bomu |
| --- |
| Valtis Mbomu upėje (1911 m.) Valtis Mbomu upėje (1911 m.) |
| **Ilgis** | ~800 km |
| **Baseino plotas** | 120 000 km² |
| **Ištakos** | pietų Sudanas |
| **Žiotys** | Ubangis |
| **Šalys** | Pietų Sudano vėliava Pietų SudanasCentrinės Afrikos Respublikos vėliava Centrinės Afrikos RespublikaKongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |

**Mbomu** arba **Bomu** (pranc. *Mbomou, Bomu*) – upė Centrinėje Afrikoje; viena iš Ubangį (Kongo baseinas) sudarančių upių. Prasideda Pietų Sudano pietuose, Ekvatorinėje provincijoje. Teka į vakarus 60 km, toliau beveik visu ilgiu sudaro Centrinės Afrikos Respublikos ir Kongo Demokratinės Respublikos sieną. Netoli Kambos miestu Mboma susilieja su Vele ir sudaro Ubangį.

Pagrindiniai intakai: Šinko, Uara, Kerė, Mboku (dešinieji), Asa (kairysis). Kongo pusėje prie upės įrengti 2 dideli rezervatai – Vakarų Bomu ir Rytų Bomu.
| **Georgas Andreas Papandreugr. Γιώργος Α. Παπανδρέου** |
| --- |
|  |
| Giorgos Andrea Papandreou |
| Gimė | 1952 m. birželio 16 d. (70 metų)Sent Polyje, Minesota, JAV |
| Tėvas | Andreas Papandreu |
|  |
| Veikla | Graikijos ir tarptautinis politinis veikėjas, Socialistų Internacionalo pirmininkas. |
| Partija | 1975-1985 m. PASOK |
|  |
|  **Vikiteka** | Giorgos Andrea Papandreou |

**Georgas Andreas Papandreu** (gr. Γιώργος Α. Παπανδρέου, g. 1952 m. birželio 16 d. Sent Polyje, Minesota, JAV) – Graikijos ir tarptautinis politinis veikėjas, Socialistų Internacionalo pirmininkas.

Jo tėvas Andreas Papandreu dirbo universitete.

Mokslai
-------

1970 m. baigė Toronto King City vidurinę mokyklą, mokėsi Stokholmo Vigbiu universitete, Amhersto (JAV) Jorko aukštojoje mokykloje, Atėnų koledže, 1970–1975 m. studijavo Amhesto koledže JAV, sociologijos bakalauras, 1972–1973 m. stažavosi Stokholmo universitete, 1976–1977 m. studijavo Londono ekonomikos mokykloje, sociologijos ir plėtros magistras, 1992–1993 m. Harvardo universiteto tarptautinių santykių centre, daktaras. Kalba graikiškai, angliškai, švediškai.

Politinė veikla
---------------

1975–1985 m. PASOK komitetų narys, sekretorius, nuo 1984 m. PASOK CK narys, 1987–1988 m. Vykdomojo biuro narys, 2004 m. PASOK pirmininkas. 2006 m. sausio 30 d. Socialistų Internacionalo tarybos posėdyje Atėnuose išrinktas Socialistų Internacionalo pirmininku.

1990–1993 m. Graikų diasporos komiteto sekretorius, nuo 1996 m. Politinio biuro narys. 1981 m. Achajos, nuo 1996 m. Atėnų atstovas parlamente, 1982 švietimo komiteto pirmininkas, 1989–1993 m. parlamento Kultūros ir švietimo komiteto pirmininkas.

1985–1987 m. kultūros ministras, 1988–1989 ir 1994–1996 m. švietimo ir religinių reikalų ministras. 1999–2004 m. Graikijos užsienio reikalų ministras.

Visuomeninė veikla
------------------

1996 ir 2004 m. Olimpinių žaidynių Atėnuose organizacinio komiteto valstybinis koordinatorius.

Helsinkio piliečių asamblėjos narys steigėjas.

Georgas Papandreu su žmona Ada turi dukterį Margaritą – Eleną (g. 1990 m.), taip pat iš pirmosios santuokos – sūnų Andreą (g. 1982 m.).

Nuorodos
--------

* Georgas Papandreu asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2009-11-26 iš Wayback Machine projekto.;
* Georgas Papandreu biografija Archyvuota kopija 2010-02-26 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**.
| ***Virtualus ginklas*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Cyberflick |
| Kilmės šalis |  Italija  Prancūzija |
| Režisierius | Antonio Margheriti |
| Scenaristas (-ai) | Bruno Corbucci |
| Kompozitorius | La Bionda |
| Vaidina | Terence Hill  Giselle Blondet |
| Metai | 1997 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Virtualus ginklas** (angl. *Cyberflick*) – 1997 m. sukurta fantastinė nuotykių komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Terensas Hilas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Skimsas
* Marvelous Marvin Hagler – Maikas
* Giselle Blondet – Čelo
* Jennifer Martinez – Lili

Policininko Maiko vaidmenį filme atlikęs Marvelous Marvin Hagler 1980–1987 m. buvo pasaulio vidutinio svorio bokso čempionu.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Policininkas Skimsas po 7 metų grįžta į Majamį, kur vėl susitinka buvusį kolegą Maiką. Vos pasirodžius mieste, jį pradeda medžioti nusikaltėliai. Skimsas priverstas nakvoti policijoje, bet pamažu įsitraukia į vis artimesnius santykius su žuvusio porininko žmona Čelo, kurios dukra Lili puikiai išmano kompiuterius.

Netrukus Skimsui ir Maikui pavyksta išaiškinti nusikaltėlius, turinčius naujos kartos sprogmenis, valdomus ultragarsu. Jiems įsilaužus į sandėlį, nuaidi sprogimas, po kurio išsigelbėja tik Maikas.

Visi gedi žuvusio Skimso, tačiau šis netikėtai pradeda rodytis artimiausiems žmonėms kaip holograma, kuri gali pajudinti daiktus ir, kompiuterio modemo pagalba, persikelti iš vienos vietos į kitą.

Kai nusikaltėliai pagrobia Lili, ši gauna galimybę prisijungti prie kompiuterio ir Skimsas atskuba į pagalbą. Nusikaltimą išaiškinus, Skimsas netikėtai dingsta.

Pasirodo, iš tiesų jis nežuvo, o, gelbėtojams radus kūną ir jį reanimavus, vėl sugrįžo į realų gyvenimą.
**Virmantas Lemežis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1980 m. birželio 7 d. (42 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 167 cm |
| Svoris | 68 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1997-19991999-20012001-20032003-200720082009-20102011-2014 | FK Geležinis VilkasFK Žalgiris VilniusWisła Płock SSAFK Žalgiris VilniusFK VėtraFK NevėžisTrakų FK | 27 (11)  45 (5) ? (?) 114 (15)  21 (1)45 (14) ? (?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2000-2001  2003 | Lietuvos jaunimo iki 21Lietuva Lietuva | 5 (0) 2 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 11:30, 24 lapkričio 2010 (EEST).
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 11:30, 24 lapkričio 2010 (EEST). |

**Virmantas Lemežis** (g. 1980 m. birželio 7 d.) – Lietuvos futbolininkas, treneris.

Karjerą pradėjo Vilniaus „Žalgirio" dublerių komandoje (kuri tuo metu vadinosi Vilniaus „Geležiniu Vilku"), vėliau iki 2007 m. su nedidele pertrauka žaidė Vilniaus „Žalgirio" pagrindinėje komandoje. 2001–2003 m. žaidė Plocko „Wisła" klubo komandoje (iki 2002 m. klubas vadinosi Plocko „Orlen"). 2005 m. sirgalių pripažintas geriausio Vilniaus "Žalgirio" sezono žaidėju.

Yra žaidęs Lietuvos jaunimo iki 21 m. komandoje. 2005 m. kovo 15 d. debiutavo Lietuvos vyrų futbolo rinktinėje Kaune rungtynėse prieš Baltarusijos rinktinę. Iš viso rinktinėje sužaidė dvejas rungtynes.

Sportininko karjerą baigė 2014 m. FK Trakų klube.

Dirbo FK Trakai (dabar FK Riteriai) futbolo klubo sistemoje dirbo nuo 2010 m. Užėmė klubo „Talentų futbolo akademijos" direktoriaus pareigas ėjo nuo pat jos įsikūrimo 2012 m. 2017 m. tapo FK Riteriai sporto direktoriumi. 2020 m. liepos 2 d. atsistatydino iš abejų pareigų.

Pasiekimai
----------

* A lygos čempionas: 1999 m.
* LFF taurės laimėtojas: 2003 m.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-07-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Futbolinis.lt
* National-football-teams.com
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Virtualioji atmintis** (angl. *virtual memory*) – tai šiuolaikiniuose kompiuteriuose populiarus pagrindės atminties padidinimo būdas: operatyvioji atmintis ir dalis išorinės atminties (*swap sritis*) naudojama kaip viena sistema. Šiuo atveju duomenys, esantys operatyviojoje atmintyje gali būti kuriam laikui išsaugomi išoriniame įrenginyje tam, kad efektyviau būtų panaudota turima fizinė atmintis. Vėliau, esant reikalui, duomenys iš išorinio įrenginio perkeliami atgal į operatyviąją atmintį. (Linux operacinėje sistemoje tam dažnai naudojami netgi atskiri disko skirsniai, kuriuos galima sistemai dirbant įjungti ir išjungti tam skirtomis komandomis). Valdydamos atmintį, operacinės sistemos naudoja šiuos metodus:

Swappingį išorinį įrenginį perkeliama tam tikra, logines ribas turinti atminties zona, pvz. procesas ar jo loginė dalis (pvz. funkcija). Toks metodas dažniau naudojamas primityviose OS, pvz. DOS arba realizuojamas paskirose programose. Gana panašiai veikia dinaminės bibliotekos, kurios į atmintį įrašomos tik tam laikui, kol naudojamos.
Puslapiavimas (paging)atmintis sudalijama nedideliais vienodo dydžio puslapiais. Toks metodas leidžia paprasčiau organizuoti procesų valdymą, supaprastina operacinės sistemos atliekamą atminties tvarkymą, pavyzdžiui, loginio atminties adreso perskaičiavimą į fizinį. Šis metodas gali reikalauti specifinių, atminties kontrolę palaikančių procesorių.   
 Ankstesniais laikais buvo naudojamas panašus atminties valdymo būdas – segmentavimas. Nuo puslapiavimo jis skiriasi tuo, kad atmintis sudalijama į sąlyginai didelius atminties blokus (nebūtinai vienodo dydžio), ir viename segmente gali būti ne daugiau nei vienas procesas, o pačių procesų paskirstymas daugiau nei viename segmente problematiškas. Šiuo atveju supaprastinamas atminties valdymas, tačiau atmintis išnaudojama neefektyviai.

  


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje naudojami diskutuotini terminai.**Daugiau apie kompiuterinius terminus skaitykite žodynėlyje. |
| **Tabernanthe iboga** |
| --- |
| Vaisgantas (Leptadenia pyrotechnica)Šventasis stogenis (*Tabernanthe iboga*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Gencijoniečiai  *( Gentianales)* |
| Šeima: | Stepukiniai  *( Apocynaceae)* |
| Gentis: | Šventasis stogenis  *( Tabernanthe iboga)* |

 |

**Šventasis stogenis** (*Tabernanthe iboga*) – stepukinių (Apocynaceae) šeimos krūmas, augantis drėgnose atogrąžų Vakarų ir Centrinės Afrikos srityse. 

Auga iki 1,5–2 m aukščio. Lapai smulkūs, žalios spalvos. Žiedai balti arba rožiniai. Vaisiai saldūs, oranžinės spalvos, ištįsusio ovalo arba ovalūs rutulio formos, ant šakelių dažniausiai auga poromis. Šakniavaisiai geltonos spalvos, kartaus skonio.

Augalo šakniavaisiuose kaupiasi daug indolo grupės alkaloidų. Ibogainas sudaro maždaug 80 % visų alkaloidų. Didžiausia šio alkaloido koncentracija (5–6 proc.) nustatoma šakniavaisių žievėje. Šakniavaisiai arba jų žievė sutrinama, sumalama į miltelius ir suvalgoma užgeriant vandeniu, kartais arbata. Būna kartaus ir nemalonaus skonio. Gali būti keletą valandų išmirkyta tiek šviežia, tiek džiovinta palmių vyne bei pašalinta prieš gėrimą ir vartojama kaip afrodiziajakas. 6–10 g džiovintų šaknų pakanka sukelti haliucinacijoms.

Šis augalas pradėtas vartoti vietinių genčių (Gabono, Kongo, Zairo) per religinius ritualus, kurių tikslas buvo susisiekti su protėvių dvasiomis, iniciacijų ir kitų apeigų metu. Laikomas afrodiziajaku, stimuliantu. Taip pat vartojamas įvairiems kūno negalavimams gydyti.

Išnašos
-------

1. ↑  Ibogaino ir noribogaino toksiškumo ir farmakokinetinių savybių tyrimas[neveikianti nuoroda] 2013. 109 p. Kubilienė, Asta
2. ↑  Rätsch, Christian, *The Encyclopedia of Psychoactive Plants: Ethnopharmacology and Its Applications* pub. Park Street Press 2005
3. ↑  Godlaski, Theodore M (2011). „The God within". *Substance Use and Misuse* **46** (10): 1217–1222. PMID 21692597. doi:10.3109/10826084.2011.561722.
Dydžių palyginimas: Pirmieji 10 asteroidų, lyginant su Mėnuliu. Astrėja – penkta iš kairės
**5 Astrėja** – stambus asteroidų žiedo asteroidas, kurį 1845 m. atrado Karlas Liudvigas Henkė (*Karl Ludwig Hencke*).

Paviršius pasižymi dideliu atspindžio koeficientu (ryškus), o sudėtis – tikriausiai geležies–nikelio mišinys su magnio ir geležies silikatais.

Minėtas astronomas mėgėjas (pašto tarnautojas, dar atrado 6 Hebę) ieškojo kito jau rasto asteroido Vestos, bet atsitiktinai pastebėjo Astrėją. Už tai Prūsijos karalius jam paskyrė kasmetinę 1200 markių rentą.

Astrėja neišsiskiria tarp kitų asteroidų fizikinėmis savybėmis, ji žymi tuo, kad po keturių pirmųjų asteroidų atradimo praėjo 38 metai (ilgą laiką buvo manoma, kad asteroidų viso yra keturi).

### Charakteristikos

* Matmenys 167×123×82 km
* Masė ~2,9×1018 kg
* Paviršiaus plotas: 48 300 km²
* Ekscentricitetas 0,193
* Vidutinis orbitinis greitis 18,39 km/s

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dawn Community". NASA.
2. ↑   M. J. López-Gonzáles & E. Rodríguez „Lightcurves and poles of seven asteroids", *Planetary and Space Science*, Vol. 53, p. 1147 (2005).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Diospyros melanoxylon** |
| --- |
| Indinis juodmedis (*Diospyros melanoxylon*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erikiečiai  *( Ericales)* |
| Šeima: | Juodmediniai  *( Ebenaceae)* |
| Gentis: | Juodmedis  *( Diospyros)* |
| Rūšis: | Indinis juodmedis  *( Diospyros melanoxylon)* |

 |

**Indinis juodmedis** (*Diospyros melanoxylon*) – juodmedinių (*Ebenaceae*) šeimos medžių rūšis, paplitusi pietų Indijoje ir Šri Lankoje.

Tai iki 4,5–6,5 m užaugantis visžalis medis, kurio kamieno skersmuo siekia 0,75 m. Balana plati, rausvarudė arba rausvapilkė, ryškiai skiriasi nuo nedidelės juodos šerdies. Tekstūra vienalytė. Sausos medienos tankis – 880 kg/m³.

Indinio juodmedžio mediena plačiai naudojama statybose, baldų, dekoratyvių medžio dirbinių, įrankių gamyboje. Į šio medžio lapus susukant tabaką gaminamos vietinės indiškos cigaretės bydi. Lapai turi antimikrobinių savybių.

Vietiniai pavadinimai: hind. तेन्दु, IAST: *tendu*, tamil. தும்பி, தும்பிலி  = *karai, karundumbi*, sinh. කළු තිඹිරි  = *kalu thimbiri*, skr. दीर्घपात्रक = IAST: *dīrghapātraka*, angl. *Coromandel Ebony, East Indian Ebony*.

* ŽievėŽievė
* VaisiaiVaisiai
* Botaninis piešinysBotaninis piešinys

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Indinis juodmedis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Panthera pardus fusca** |
| --- |
| Indinis leopardas (*Panthera pardus fusca*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Katiniai  *( Felidae)* |
| Pošeimis: | Didžiosios katės  *( Pantherinae)* |
| Gentis: | Panteros  *( Panthera)* |
| Rūšis: | Leopardas  *( Panthera pardus)* |
| Porūšis: | Indinis leopardas  *( Panthera pardus fusca)* |

 |
| Binomas |
| ***Panthera pardus fusca***Meyer, 1794 |

**Indinis leopardas** (*Panthera pardus fusca*) – leopardo (*Panthera pardus*) porūšis, kurio arealas – Indijos subkontinentas. Indiniai leopardai yra viena iš trijų didžiųjų Indijos kačių rūšių (kitos dvi – azijinis liūtas ir bengalinis tigras).

Arealas ir buveinės
-------------------

Indinis leopardas dabar yra geriausiai prisitaikęs iš visų didžiųjų Indijos kačių. Jis paplitęs visame subkontinente, įskaitant Nepalą, Butaną, Bangladešą, Pakistaną ir Pietų Kiniją.

Indinio leopardo buveinės įvairios – sausi lapuočių miškai, dykumos, tropinės džiunglės, šiauriniai spygliuočių miškai, žmonių apgyvendintos vietovės.

Pavojai
-------

Indiniams leopardams gresia keleriopi pavojai. Tose pačiose buveinėse gyvena žvėrys, kurie gali užmušti leopardą. Tai azijiniai liūtai, bengaliniai tigrai, lokiai, vilkai, azijiniai drambliai, hienos ir raudonieji vilkai. Pasitaikius progai jie nužudo leopardų jauniklius. Liūtai ir tigrai atakuoja ir suaugusius leopardus.

Pavojingiausias leopardų priešas – žmogus. Jis keičia leopardų buveines, brakonieriauja.

Kai kuriose Indijos dalyse leopardai gyvena greta žmonių. Jie medžioja naminius gyvulius kaip lengvą grobį, sukelia žmonių ir leopardų konfliktą, kuris stiprėja didėjant žmonių skaičiui, o kai kur – ir leopardų skaičiui. Tokiose vietovėse Indijos Miškų departamentas gaudo leopardus ir perveža į kitas vietas.

Nuorodos
--------

1. ↑  You Deserve, We Conserve: A Biotechnological Approach to Wildlife Conservation – By M. W. Pandit

* Human – Leopard Conflict Management Guidelines. 2007, Maharashtra State Forest Department, India Archyvuota kopija 2007-10-08 iš Wayback Machine projekto. (Pdf Document)
| Bachčisarajaus rūmai |
| --- |
|  |
| 

Bachčisarajaus rūmaiBachčisarajaus rūmai

44°44′55″ š. pl. 33°52′55″ r. ilg.﻿ / ﻿44.74861°š. pl. 33.88194°r. ilg.﻿ / 44.74861; 33.88194﻿ (Bachčisarajaus rūmai)Koordinatės: 44°44′55″ š. pl. 33°52′55″ r. ilg.﻿ / ﻿44.74861°š. pl. 33.88194°r. ilg.﻿ / 44.74861; 33.88194﻿ (Bachčisarajaus rūmai) |
|  |
| Vieta | Bachčisarajus,Krymas Krymas |
| Statusas | Istorijos ir kultūros paminklas |
| Atidarymas | 1532 m. |
| Paskirtis | Krymo chanų rūmai |

**Bachčisarajaus rūmai** (krym. *Han Saray*, ukr. *Ханський палац в Бахчисараї*) – Krymo chanų rūmai Bachčisarajuje, Krymo autonominėje respublikoje, Ukrainoje, 30 km į pietvakarius nuo Simferopolio. Rūmuose įrengta muziejinė Krymo viduramžių istorijos ir Krymo totorių tautos kultūros ekspozicija. Nuo 2003 m. muziejus pretenduoja tapti UNESCO paveldo objektu.

Ašarų fontanas

Istorija
--------

Rūmai pastatyti XVI a. valdant chanui Sahibui Girėjui. Kartu buvo statomas ir Bachčisarajus. Seniausi rūmų komplekso statiniai – didžioji chano mečetė ir pirtys, datuojamos 1532 m. Valdant vis kitam chanui, rūmai plėtėsi. Rūmų kompleksą, minaretus statė osmanų, persų ir italų architektai.

Architektūra
------------

Rūmų kompleksas užima 4,3 ha teritoriją. Kompleksui priklauso šiauriniai ir pietiniai vartai, svitos korpusas, rūmų aikštė, pagrindinis korpusas, chano virtuvė ir arklidė, biblioteka, sakalų bokštas, chano mečetė, Persijos sodas, chano kapinės, mauzoliejus, antkapinė rotonda, pirtys, krantinė su trimis tiltais, sodai ir parko statiniai, Jekaterinos mylia ir kiti objektai.

Rūmų architektūros stilius atspindi XVI–XVII a. osmanų architektūros tradicijas. Rūmai įkūnija musulmonų supratimą apie rojaus sodą žemėje. „Bachčisarajus" Krymo totorių kalba reiškia rūmus–sodą (*bağça* – sodas, *saray* – rūmai). Rūmų viduje daug kiemelių su medžiais, gėlėmis ir fontanais. Statiniai lengvi, dekoruoti, langai uždengti ažūrinėmis grotelėmis.

Bachčisarajaus fontanas
-----------------------

Viena iš Bachčisarajaus rūmų įžymybių – „Ašarų fontanas", pastatytas 1764 m. Pagal legendą, chano Qirim Girai mylimiausią žmoną Diliarą nunuodijo konkurentė. Žmonos garbei sukurtas fontanas turėjo simbolizuoti chano sielvartą. Monumento centre įtaisytas marmurinis žiedas, iš kurio į taures laša vanduo, primenanantis ašaras. 

Fontaną išgarsino rusų poeto Aleksandro Puškino poema „Bachčisarajaus fontanas". Lietuvos baletmeisteris Bronius Kelbauskas 1938 m. pastatė Boriso Asafjevo baletą „Bachčisarajaus fontanas", sukurtą šios poemos motyvais.

Galerija
--------

* MečetėMečetė
* RūmaiRūmai
* Šiauriniai vartaiŠiauriniai vartai
* Haremo pastatasHaremo pastatas
* Haremo interjerasHaremo interjeras
* Vasaros paviljonasVasaros paviljonas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Бахчисарай – в шаге от ЮНЕСКО

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bachčisarajaus rūmai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-07-11 iš Wayback Machine projekto.