recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
██ Euro zona (19)

██ Europos Sąjungos šalys, įsipareigojusios įsivesti eurą (7)

██ Europos Sąjungos šalys, atsisakiusios įsivesti eurą (1)

██ Ne Europos Sąjungos šalys, pasirašiusios sutartį dėl euro naudojimo (4)

██ Ne Europos Sąjungos šalys, naudojančios eurą be sutarties (2)

██ Ne euro zonos valstybės

**Antrasis valiutų kurso mechanizmas (VKM II)** (angl. *The Exchange Rate Mechanism II; ERM II*) – valiutų kurso mechanizmas, pradėjęs veikti nuo 1999 m. sausio 1 d. ir pakeitęs iki tol veikusį Europos Pinigų Sistemos valiutų kurso mechanizmą. 
Skirtas pasirengti įvesti bendrąją valiutą eurą ir siekti euro zonos narystės. Leistinas nacionalinės valiutos ir euro kurso svyravimo ribos ne didesnės kaip ±15 procentų. ES valstybės prieš įstojant į VKM II privalo įvykdyti įsipareigojimus (finansų sektoriaus priežiūros, nemokumo, kovos su pinigų plovimu ir kitose srityse) bei turi dalyvauti joje ne mažiau kaip dvejus metus ir atitikti konvergencijos kriterijus. Kiekvienos valstybės dalyvavimas VKM II yra savanoriškas.

Nuo euro įvedimo prie VKM II prisijungė šios valstybės narės: Danija ir Graikija (1998 m. rugsėjo 26 d.), Estija, Slovėnija ir Lietuva (2004 m. birželio 27 d.), Kipras, Latvija ir Malta (2005 m. balandžio 29 d.), Slovakija (2005 m. lapkričio 25 d.), Kroatija bei Bulgarija (2020 m. liepos 10 d.) Didžioji dauguma pastarųjų valstybių įsivedė eurą. Šiuo metu Danija, Kroatija, Bulgarija dalyvauja VKM II.

Išnašos
-------

1. ↑  „Antrasis Valiutų Kurso Mechanizmas". *VŽ žodynas*. Nuoroda tikrinta 2021-02-14.
2. ↑  „Valiutų Kurso Mechanizmas". *VŽ žodynas*. Nuoroda tikrinta 2021-02-14.
3. ↑  Lietuvos Bankas Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  „Lietuvos banko terminų bazė". Nuoroda tikrinta 2021-02-14.
5. ↑  „Valiutų kurso mechanizmas: euras ir kitos dalyvaujančios nacionalinės valiutos". *eur-lex.europa.eu*. Nuoroda tikrinta 2021-02-14.
6. ↑  Europos Sąjungos Taryba: Prisijungimo prie valiutų kurso mechanizmo (VKM II) sąlygų teisinis įvertinimas PDF
7. ↑  „Bulgarija ir Kroatija žengė svarbų žingsnį siekdamos narystės euro zonoje". *lrt.lt*. 2020-07-10. Nuoroda tikrinta 2021-02-14.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 27°3′0″ p. pl. 55°47′20″ v. ilg.﻿ / ﻿27.05000°š. pl. 55.78889°r. ilg.﻿ / 27.05000; 55.78889

Chesus de Tavarangės bažnyčios liekanos
**Chesus de Tavarangė** (isp. *Jesús de Tavarangué*) – jėzuitų misijos komplekso griuvėsiai rytų Paragvajuje, Itapujos departamente, 38 km į šiaurę nuo Enkarnasjono, 10 km į šiaurės vakarus nuo Trinidado, Chesuso apygardoje.

Chesus de Tavarangė įkurta 1678 m. ir buvo viena iš daugelio jėzuitų misijų Paranos baseine. Įkūrėju laikomas misionierius Cheronimas Delfinas. Tiesa, pradžioje misija ne kartą kentėjo nuo brazilų vergų prekeivių antpuolių. 1750 m. misijoje gyveno apie 200 indėnų. Buvo pradėta statyti viena didžiausių to meto bažnyčių, tačiau 1768 m. jėzuitai buvo išsiųsti iš kolonijų, bažnyčia statyti nebaigta, o misija apleista.

1993 m. Chesus de Tavarangė misija drauge su La Santisima Trinidad de Paranos misija įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (vienintelis pasaulio paveldo objektas visame Paragvajuje).

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 648  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Paragvajuje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
La Santisima Trinidad de Paranos ir Chesus de Tavarangės jėzuitų misijos (1993) | Paragvajaus vėliavaParagvajaus vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Tererės praktika ir tradicinės žinios gvaranių tradicinio gėrimo Pohã Ñana kultūroje (2020) |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Antrojo periodo elementas** – cheminis elementas antroje periodinės elementų lentelės eilutėje (periode). Periodinė lentelė turi eilutes tam, kad būtų iliustruotos pasikartojančios savybės didėjant cheminių elementų protonų skaičiui: nauja eilutė prasideda, kai cheminės savybės pradeda kartotis, taigi elementai su panašiomis cheminėmis savybėmis atsiduria viename stulpelyje.

Antrasis periodas turi šiuos aštuonis elementus: litis, berilis, boronas, anglis, natris, deguonis, fluoras ir neonas. Ši skaičius aiškinamas šiuolaikinėmis atominės struktūros teorijomis. Kvantinės mechanikos atomo struktūros aprašyme šis periodas atitinka 2s ir 2p blokų bloko orbitalių užpildymus. Antrojo periodo elementai paklūsta aštuonių elektronų taisyklei – tam, kad būtų užpildytas valentinis elektronų sluoksnis, jiems reikia aštuonių elektronų. Šie elementai gali daugiausia turėti 10 elektronų: du 1s orbitalėje, du 2s orbitalėje ir šešis 2p orbitalėje. Visi šio periodo elementai, išskyrus berilį ir neoną, gali susijungti į dviatomes molekules.

Periodinės tendencijos
----------------------

Litis
Berilis
Boras
Anglis

Natris
Deguonis
Fluoras
Neonas

Apskaičiuotas antrojo periodo elementų atominis splindulys pikometrais
Antrasis periodas yra pirmas periodinėje lentelėje, kuriam galima pritaikyti periodines tendencijas. Pirmasis periodas, kuriame yra vos du elementai (vandenilis ir helis) yra per mažas, kad būtų galima pamatyti besikartojančias savybes. Antrajame periode, didėjant elemento protonų skaičiui, trumpėja atomo spindulys, o elektroneigiamumas ir jonizacijos energija didėja.

Antrajame periode yra tik du metalai (litis ir berilis), taigi šis periodas turi mažiausia metalų (pirmasis periodas neturi metalų, tačiau jame yra tik du elementai, taigi jis negalėtų turėti daugiau metalų) ir daugiausia nemetalų (4). Antrojo periodo elementai savo grupėse turi ekstremaliausias savybes, pavyzdžiui, fluoras yra reaktyviausias halogenas, neonas yra inertiškiausios inertinės dujos, o litis iš šarminių metalų yra mažiausiai reaguojantis.
| **Cheopsas** |
| --- |
|  |
| Cheopsas |
| Ketvirtoji Egipto dinastija |
| Mirė | apie 2566 m. pr. m. e. |
| Vaikai | Džedefrė |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~2589–2566 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Sneferu |
| Vėlesnis | Džedefrė |
|  |
|  **Vikiteka** | Cheopsas |

**Cheopsas** (arba **Chufu**, m. apie 2566 m. pr. m. e.) – antrasis ir garsiausias ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė apie 2589–2566 m. pr. m. e. Jis pastatė Didžiąją Gizos piramidę.

| Faraono vardai |
| --- |
|  |  |
| **Medžed(u)** (*mḏd*) |
|  |
|  |  |
| **Medžeder** (*mḏd-r*) |
|  |
|  |  |
| **Bikui-Nebu** (*bjkwj-nbw*) „Du auksiniai sakalai" |
|  |
|  |
|  |  |
| **Chufu** (*ḫwfw*) |
|  |
| **Herodotas** | *Cheops* (Χέωψ) |
| **Manetonas** | *Souphis* |
| **Eratostenas** | *Chnoubos* |

Cheopso piramidė
Faraono tikrasis vardas buvo *Khnum-kuefui* ar *Khnum-khufwy*, kas reiškia „Chnumas saugo mane". Chufu yra šio vardo trumpinys, o Cheopsas − vardas, kuriuo faraoną vadino senovės graikai. Cheopsas buvo faraono Sneferu ir karalienės Heteferės I sūnus. Pagal Turino karalių sąrašą, Cheopsas valdė 23 metus, nors tikrasis valdymo laikotarpis tikriausiai buvo kur kas ilgesnis. Priešingai nei jo tėvas, jis buvo atsimenamas kaip žiaurus ir griežtas valdovas, tačiau šis požiūris gali būti paremtas vien vėlesnių autorių supratimu apie Didžiosios piramidės statybas. Cheopsas turėjo bent tris žmonas ir kelis sūnus, Džedefrė tapo jo įpėdiniu, po pastarojo valdė kitas sūnus Chefrenas. Cheopsas susilaukė dukters Heteferės, kuri tapo karaliene Hetefere II.

Cheopsas garsus dėl pastatytos Didžiosios Gizos piramidės arba Cheopso piramidės. Piramidė yra vienas iš septynių pasaulio stebuklų. Šalia jos buvo pastatytos mažesnės piramidės-palydovės, dedikuotos faraono žmonoms: Meritetes, Henutsen ir Džedefrės motinai, kurios vardas nežinomas. Sesuo Nefert-kau tikriausiai buvo ketvirtąja Cheopso žmona. Herodoto populiari istorija, kad Cheopso duktė užsiėmė prostitucija, kad surinktų lėšų statyboms, yra aiškus prasimanymas.

Daugiau reliktų, menančių jo valdymą neliko, išskyrus vieną miniatiūrinę statulėlę, rastą Abydoso šventykloje ir eksponuojamą Egipto muziejuje Kaire bei laidojimo valtį, rastą prie Cheopso piramidės, kur dabar ji ir eksponuojama. Jo mumija taip ir nerasta. Rastas tuščias sarkofagas Karalių menėje piramidės viduje, tačiau neaišku, ar buvo naudotas laidojimo tikslais.

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas II. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 234
* Encyclopaedia Britannica, 2015 06 19

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Ketvirtoji dinastija**
Sneferu → 
Cheopsas →
Džedefrė →
Chefrenas → 
Bika → 
Mikerinas →
Šapseskafas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Barzdotasis kolis
**Barzdotasis kolis** – aviganis, kilęs iš Didžiosios Britanijos. Barzdotieji koliai judrūs, vidutinio dydžio šunys. Patino aukštis ties gogu 53-56 cm, kalės - 51-53 cm. Svoris - 18-27,5 kg. Akys didelės ir jų spalva dera su kailio spalva. Uodega ilga ir nukarusi, gausiai apžėlusi. Pavilnė tanki ir puri, akuotai tiesūs, šiurkštūs, ilgi. Kailis juodas, pilkas, rudas, šėmas, gali turėti baltumo ant nosies, krūtinės, kojų, letenų ar kaklo. Baltos dėmės už peties nepageidautinos. Greiti, mėgsta bėgioti, ropštis į kalniukus. Ištvermingi, nes turi gilią krūtinę ir gerai išvystytus klubus. Šie šunys panašūs į bobteilus bei lenkų žemumų aviganius ir kartais su painiojami.

Priežiūra
---------

Barzdotojo kolio kailiu reikia kruopščiai rūpintis - 2 kartus per savaitę šukuoti šepečiu ir šukomis, kad nesusiveltų. Laikas nuo laiko reikia pakirpti per ilgus plaukus tarpupirščiuose ir valyti ausis. Barzdotajam koliui per nugaros vidurį daromas skyrimas.

Charakteris
-----------

Barzdotasis kolis - gyvybingas, linksmas ir sumanus šuo, lengvai dresuojamas, mielas, švelnus, draugiškas, labai savarankiškas ir judrus[reikalingas šaltinis]. Barzdotasis kolis tinka laikyti ir mieste, ir kaime, bet netinka laikyti prie būdos.[reikalingas šaltinis]
**Rio deklaracija dėl aplinkos ir plėtros** (dažnai trumpiau įvardinama kaip **Rio deklaracija**) – dokumentas, priimtas 1992 m. Rio de Žaneire vykusioje Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijoje. Deklaracija susideda iš 27 trumpų principų, kuriais remiantis šalys turėtų toliau bendradarbiauti siekdamos konkretesnių su darniuoju vystymusi ir aplinkos apsauga susijusių tarptautinių susitarimų.

Deklaracijos tekstas buvo pabaigtas rengti ketvirtojo paruošiamojo susitikimo metu (1992 m. balandį), o pačios Rio konferencijos metu tik pateiktas valstybių patvirtinimui (dėl ko susilaukė kai kurių šalių kritikos). Dokumente pateikti principai atspindi kompromiso tarp išsivysčiusių ir besivystančių valstybių bei aplinkosaugos ir ekonomikos paiešką; pratęsia ir papildo 1972 m. Jungtinių Tautų Žmogaus aplinkos konferencijos deklaraciją.

Deklaracijos įgyvendinimu rūpinasi Jungtinių Tautų darnios raidos komisija.

Nuorodos
--------

* Deklaracijos tekstas Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių k.)

Susiję straipsniai
------------------

* Jungtinių Tautų Žmogaus aplinkos konferencija
* Žemės susitikimas dėl darnios plėtros
* Jungtinių Tautų darnios raidos komisija

Išnašos
-------

1. ↑  Philippe Sands. Principles of international environmental law. Cambridge University Press, 2003, p. 54
| ***Antroji žmona*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La seconda moglie |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Ugo Chiti |
| Scenaristas (-ai) | Ugo ChitiNicola Zavagli |
| Metai | 1998 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 122 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Antroji žmona** (it.  *La seconda moglie*) – 1998 m. Italijoje skurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Maria Grazia Cucinotta – Ana
* Lazar Ristovski – Fosko
* Giorgio Noe – Livijus
* Jessica Auriemma – Santina
* Patrizia Corti – Fernanda

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Šeštojo dešimtmečio Italija. Ana, vieniša motina, auginanti mažametę dukterį Santiną, išteka už vyresnio sunkvežimio vairuotojo Fosko, turinčio 16-metį sūnų Livijų. Mokykloje besimokantis vaikinas netrunka įsimylėti savo pamotės, nekreipdamas dėmesio į aplink besisukančią bendraamžes.

Po kurio laiko Fosko suimamas, apkaltinus jį su draugais plėšiant apleistus kapus. Tėvui atsidūrus kalėjime, tarp Livijo ir Anos užsimezga laimingos pabaigos negalintis turėti romanas, apie kurį jis sužino atsidūręs laisvėje. Filmo pabaigoje, praėjus keliolikai metų, Livijus veda Santiną...
Paavo Nurmi
**Paavo Johanesas Nurmi** (*Paavo Johannes Nurmi*, 1897 m. birželio 13 d. – 1973 m. spalio 2 d.) – suomių vidutinių ir ilgų nuotolių bėgikas, daugkartinis olimpinis čempionas bei pasaulio rekordininkas.

Olimpinėse žaidynėse Paavo Nurmi debiutavo 1920 m. Antverpene. Šiose žaidynėse jis laimėjo aukso medalius 10 000 m bėgimo ir individualiose bei komandinėse kroso varžybose, taip pat užėmė antrą vietą 5000 m bėgimo rungtyje. Po ketverių metų Paryžiuje vykusiose žaidynėse Nurmi iškovojo net penkis aukso medalius – individualiose 1500 m, 5000 m bei kroso rungtyse bei komandiniuose 3000 m bei kroso bėgimuose. 1928 m. žaidynėse Amsterdame Nurmi iškovojo auksą 10 000 m distancijoje bei sidabro medalius 5000 m bei 3000 m kliūtinio bėgimo rungtyse. Prieš 1932 m. Los Andželo olimpines žaidynes Nurmi buvo pripažintas profesionalu ir jose dalyvauti jam buvo uždrausta.

1952 m. Nurmi buvo patikėta garbė uždegti Helsinkio olimpinių žaidynių ugnį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLengvosios atletikos olimpiniai čempionai vyrų 1500 m bėgime |
| --- |
|  |
| 

* 1896:  Edwin Flack (AUS)
* 1900:  Charles Bennett (GBR)
* 1904:  Jim Lightbody (USA)
* 1908:  Mel Sheppard (USA)
* 1912:  Arnold Jackson (GBR)
* 1920:  Albert Hill (GBR)
* 1924:  Paavo Nurmi (FIN)
* 1928:  Harri Larva (FIN)
* 1932:  Luigi Beccali (ITA)
* 1936:  Jack Lovelock (NZL)
* 1948:  Henry Eriksson (SWE)
* 1952:  Josy Barthel (LUX)
* 1956:  Ron Delany (IRL)
* 1960:  Herb Elliott (AUS)
* 1964:  Peter Snell (NZL)
* 1968:  Kip Keino (KEN)
* 1972:  Pekka Vasala (FIN)
* 1976:  John Walker (NZL)
* 1980:  Sebastian Coe (GBR)
* 1984:  Sebastian Coe (GBR)
* 1988:  Peter Rono (KEN)
* 1992:  Fermín Cacho (ESP)
* 1996:  Noureddine Morceli (ALG)
* 2000:  Noah Ngeny (KEN)
* 2004:  Hicham El Guerrouj (MAR)
* 2008:  Asbel Kiprop (KEN)
* 2012:  Taoufik Makhloufi (ALG)
* 2016:  Matthew Centrowitz Jr. (USA)
 |

 |
| ***Antrininkas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La controfigura |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Romolo Guerrieri |
| Scenaristas (-ai) | Libero Bigiaretti Sandro ContinenzaSauro Scavolini |
| Metai | 1971 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Antrininkas** (it.  *La controfigura*) – 1971 m. Italijoje sukurtas giallo filmas, kurio režisierius Romolo Guerrieri.

Filmas remiasi Libero Bigiaretti knygos „La controfigura" motyvais.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Požeminėje automobilių stovėjimo aikštelėje Džovanis sutinka nepažįstamą barzdotą vyrą, kuris paleidžia į jį kelias kulkas. Tolimesnis filmas – tai mirštančiojo prisiminimai. 

Jis turėjo merginą vardu Liucija, su kuria santykiai klostėsi itin audringai. Vieną dieną jis susipažino su jos motina Nora, kurią beregint įsimylėjo. Beprotiškai pavydėdamas jos meilužiui amerikiečiui Edžiui, Džovaniui galų gale pavyko ją suvedžioti. Nors jausmų proveržis buvo trumpalaikis, jis niekaip negalėjo užmiršti Noros, ieškodamas bet kokios dingsties su ja susitikti. Taip kartą jis atsidūrė šios bute, kur rado nušauto Edžio kūną – pastarasis norėjo ją palikti ir dėl to sulaukė kulkos. Džovanis sunaikino visus nusikaltimo pėdsakus, įsidėjo kūną į automobilio bagažinę ir išvežęs jį sudegino, tikėdamasis tokiu būdu apsaugoti ją nuo nemalonumų, tačiau galiausiai pats tapo auka...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean Sorel – Džovanis
* Lucia Bose – Nora
* Ewa Aulin – Liucija
* Silvano Tranquilli – Rodžeris
* Sergio Doria – Edis
* Marilu Tolo – Mari

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia (1996). *Dizionario del cinema italiano: I film*. Gremese, 1991. ISBN 8876059695.
2. ↑  Paolo Mereghetti. *Il Mereghetti*. B.C. Dalai Editore, 2010. ISBN 8860736269.
3. ↑  Giancarlo Grossini (1985). *Dizionario del cinema giallo*. Dedalo, 1985. ISBN 8822045106.
4. ↑  Luther-Smith,Adrian (1999). *Blood and Black Lace: The Definitive Guide to Italian Sex and Horror Movies*. Stray Cat Publishing Ltd. p. 43
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Risanas*Рисан* |
| --- |
| *Risano turgus* |
|  |
| 

RisanasRisanas

42°30′53″ š. pl. 18°41′42″ r. ilg.﻿ / ﻿42.51472°š. pl. 18.69500°r. ilg.﻿ / 42.51472; 18.69500﻿ (Risanas)Koordinatės: 42°30′53″ š. pl. 18°41′42″ r. ilg.﻿ / ﻿42.51472°š. pl. 18.69500°r. ilg.﻿ / 42.51472; 18.69500﻿ (Risanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Kotoro opština |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 2 083  |
|  |
|  **Vikiteka** | Risanas |

**Risanas** (serb. *Рисан*, gr. Ρίζων, it. *Risano*, alb. *Rizoni*) – miestelis Juodkalnijoje, Kotoro opštinoje, Kotoro įlankos pakrantėje, į šiaurės rytus nuo Kotoro. Virš 2 000 gyventojų. Per Risaną eina Adrijos plentas, yra atšaka į Grahovą. Risanas įsikūręs prie tolimiausio Kotoro įlankos galo, apsuptas stačių Orjeno kalnų skardžių. Risano apylinkės yra drėgniausia Europos vieta (>5000 mm kritulių per metus). Verčiamasi turizmu ir medienos eksportu (iš Bijela Goros miško).

Istorija
--------

Risanas yra seniausia Kotoro įlankos regiono gyvenvietė. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo IV a. pr. m. e. Čia stovėjo pagrindinė ilyrų tvirtovė, kurioje Ilyrų karų metu slėpėsi karalienė Teuta. Jos valdymo metais Risanas (Rizonas) buvo imperijos sostine. Graikai dabartinę Kotoro įlanką vadino Rizono įlanka. Romėnų laikais per Riziniumą (lot. *Rhizinium*) driekėsi du romėnų keliai. Yra išlikusios 5 mozaikos iš I–II a. laikotarpio. Vėliau miesto reikšmė sumenko.

* Miestelio panoramaMiestelio panorama
* Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčiaŠv. Petro ir Pauliaus bažnyčia
* Viduramžių tvirtovės liekanosViduramžių tvirtovės liekanos
* RisanasRisanas
**Izidorius Butkevičius** (iki 1944 m. *Butkus*, 1924 m. liepos 3 d. Pribitkos, Tverų valsčius – 1982 m. lapkričio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos etnologas, etnografas, istorijos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

Baigė Tverų gimnaziją. 1946 m. įstojo į Kauno universitetą studijuoti archeologiją, 1947–1951 m. tęsė etnologijos studijas Vilniaus universitete. 1952 m. įstojo į Istorijos instituto etnografijos specialybės neakivaizdinę aspirantūrą, 1953 m. perėjo į TSRS mokslų akademijos Etnografijos instituto Maskvoje neakivaizdinę aspirantūrą. 1956 m. apgynė disertaciją „Dabartiniai lietuvių gyvenamieji namai", istorijos mokslų kandidatas.

Nuo 1951 m. dirbo Vilniaus universiteto Archeologijos ir etnologijos katedroje vyresniuoju laborantu ir dėstė istoriją Vilniaus žemės ūkio technikume. 1953–1982 m. Istorijos instituto Archeologijos ir etnografijos sektoriaus jaunesnysis mokslinis bendradarbis, nuo 1961 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinė tyrinėjimų sritis – Lietuvos kaimo gyvenviečių ir pastatų raida. Visą mokslinio darbo trisdešimtmetį paskyrė tradicinės ir modernios architektūros tyrimams. Paskelbė kelias monografijas, dešimtis straipsnių. Parengė medžiagą ir sudarė „Pabaltijo istorijos ir etnografijos atlaso" architektūrai skirtą dalį.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos valstiečių gyvenvietės ir sodybos, monografija, 1971 m.
* Lietuvos socialistinio kaimo gyvenviečių formavimasis (1952–1978 m.), monografija, 1980 m.
* Sodybos naujosiose Suvalkijos kaimo gyvenvietėse, studija, 1981 m.
* Naujosios žemaičių sodybos, studija, 1985 m.
* Lietuvių etnografijos bruožai, studija, 1964 m.
* Panemunių dzūkai, 1974 m. vienas autorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Izidorius Butkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 670 psl.
| Barzdūnų kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Barzdūnų kapinynasBarzdūnų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°21′40″ š. pl. 21°30′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36111°š. pl. 21.50278°r. ilg.﻿ / 55.36111; 21.50278Koordinatės: 55°21′40″ š. pl. 21°30′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36111°š. pl. 21.50278°r. ilg.﻿ / 55.36111; 21.50278 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Šilutės seniūnija |
| Naudotas | II a. - XIII a. |
| Tirtas | 1897–1898 m. |

**Barzdūnų kapinynas** – buvęs kapinynas Šilutės apskrityje, prie Barzdūnų kaimo.

Kapinynas
---------

Kapinynas aptiktas 1897 m. tiesiant kelią. 1897–1898 m. Adalbertas Becenbergeris ištyrė devynis II a. – III a. kapus. Mirusieji laidoti nedeginti, kapai su akmenų vainikais, apardyti. Rasta geležinių dalgių, įmovinis kirvis, žalvarinių antkaklių, ritinių ir statinėlinių smeigtukų, akinių segių, kabučių, apskrito pjūvio apyrankių, Romos monetų, emalio karolių. 1948 m. žvyro karjere rasta IX a. – XIII a. dirbinių. 1897–1898 m. tyrimų medžiaga iki 1945 m. buvo Karaliaučiaus muziejuje „Prussia", nuo 1948 m. ją saugo Šilutės kraštotyros muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Barzdūnų kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 689 psl.
**Risk** – stalo žaidimas, skirtas 2-6 žaidėjams.
Žaidimas žaidžiamas ant valstybėmis suskirstytos žaidimo lentos, kurią sudaro 6 žemynai (t. y. 42 teritorijos). Pradžioje kiekvienas žaidėjas meta po vieną šešiasienį žaidimo kauliuką. Žaidėjas išmetęs didžiausią taškų skaičių pradės pirmasis (antras pradės žaidėjas išmetęs antrą pagal dydį taškų skaičių ir t. t.). Kiekvienas žaidėjas išdėsto savo turimą armiją teritorijose, kurios buvo paskirtos kiekvienam žaidėjui žaidimo pradžioje. Armijų dydis priklauso nuo žaidžiančiųjų skaičiaus; jeigu žaidžia šeši žaidėjai kiekvienas gaus po 25 karinius vienetus, jeigu žaidžia penki – 30, jeigu žaidžia keturi – 35 ir t. t.

Žaidimo tikslas ir pagrindinės taisyklės
----------------------------------------

Žaidimo tikslas – įvykdyti misiją, kuri paskiriama žaidimo pradžioje. Misijos yra įvairios – užkariauti tam tikrus žemynus; turėti po įvardytą skaičių kareivių kiekvienoje teritorijoje ir pan. Žaidimas vyksta bandant užkariauti kaimynines teritorijas. Mūšio baigtį lemia žaidimo kauliukai. 

Puolantysis žaidėjas pasirenka su keliomis armijomis jis puls (galima pasirinkti nuo 1 iki 3 armijų), tačiau negalima palikti teritorijos nesaugomos – teritorijoje turi likti *bent vienas* karinis vienetas. Puolamasis žaidėjas turi pasirinkti su keliomis armijomis jis gins savo teritoriją (galima pasirinkti 1 arba 2). Abu žaidėjai meta kauliukus (kiekvienas meta tiek kauliukų, su keliomis armijomis puola/ginasi). Žaidėjų didžiausi išmesti taškai lyginami. Didesnį taškų skaičių išmetęs žaidėjas laimi, o pralaimėjęs turi pašalinti vieną karinį vienetą nuo žaidimo lentos. Jei abu žaidėjai išmetė tokį patį taškų skaičių – laimi besiginantis. Procesas kartojasi lyginant antrus pagal dydį kauliukų skaičius.

Žaidėjai gali pastiprinti savo armijas prasidedant jų ėjimui. Pastiprinimo dydis priklauso nuo žaidėjo turimų teritorijų skaičiaus. Bet yra ir kitas būdas. Nukariavęs oponento teritoriją žaidėjas gauna kortelę. Trijų kortelių derinį (plačiau aprašyta žaidėjo vadove) galima iškeisti į tam tikrą skaičių armijų.

Politika ir aljansai
--------------------

Jeigu žaidėjų yra daugiau nei du, tai aljansai gali tapti svarbiausia **Risk** dalimi. Sutarčių ir aljansų sukūrimui ar išardymui nėra taisyklių. Geras strategas ir diplomatas visuomet stengsis sudaryti aljansą, kad galėtų nugalėti stipresnį priešininką, ir visuomet stengsis susitarti su kitais, kad pats nebūtų sutriuškintas tokio aljanso.

Nuorodos
--------

* Grand Strategy Archyvuota kopija 2006-09-03 iš Wayback Machine projekto.
* Games.lt - stalo žaidimų klubas Archyvuota kopija 2006-01-01 iš Wayback Machine projekto.
* Vilniaus stalo žaidimų klubas Archyvuota kopija 2008-12-21 iš Wayback Machine projekto.
| Butilimitasبوتلميت |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ButilimitasButilimitas

17°31′0″ š. pl. 14°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.51667°š. pl. 14.76667°r. ilg.﻿ / 17.51667; 14.76667﻿ (Butilimitas)Koordinatės: 17°31′0″ š. pl. 14°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿17.51667°š. pl. 14.76667°r. ilg.﻿ / 17.51667; 14.76667﻿ (Butilimitas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Mauritanijos vėliava Mauritanija |
| **Regionas** | Trarzos vilaja |
| **Departamentas** | Butilimito departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 42 262  |
| **Altitudė** | 50 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Butilimitas |

**Butilimitas** (arab. بوتلميت‎ = *Būtilimīt*, pranc. *Boutilimit*) – miestas pietvakarių Mauritanijoje, Trarzoje, 164 km į pietryčius nuo Nuakšoto. Departamento centras. Pro miestą eina „Vilties kelias", Butilimitas įsikūręs pusiaukelėje tarp Nuakšoto ir Alego. Svarbus religinis centras (antras pagal dydį šalyje po Šingečio). Medresėje yra gausi rankraščių kolekcija. Gaminami kilimai, sidabro dirbiniai.

Istorija
--------

Butilimitą XIX a. įkūrė sufijus Šeichas Sidija al Kabyras. 1924 m. mieste gimė pirmasis Mauritanijos prezidentas Moktaras Uldas Dada.

* GatvėGatvė
* Prancūzų tvirtovės liekanosPrancūzų tvirtovės liekanos
* VadisVadis
* Gyvenamasis namasGyvenamasis namas

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Julianas Semionovas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Julianas Semionovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Julianas Semionovas** (rus. *Юлиа́н Семёнов*, tikrasis vardas Julianas Liandresas, 1931 m. spalio 8 d. Maskvoje – 1993 m. rugsėjo 5 d. Maskvoje) – žydų kilmės tarybinis rašytojas, kino scenaristas, žurnalistas. Laikraščio „Visiškai slaptai" įkūrėjas (1989), vienas iš žurnalistinio tyrimo ir politinio detektyvo pradininkų Tarybų Sąjungoje.

Mokslai
-------

Mokėsi Maskvos orientalistikos institute, iš kurio buvo pašalintas kaip „liaudies priešą" areštavus jo tėvą. Vėliau jam buvo leista grįžti mokytis, instituto Artimųjų Rytų fakultetą baigė 1953 m.

Maskvos universitete mokėsi Istorijos fakultete ir tuo pat metu dėstė afganų (puštūnų) kalbą.

Kūryba
------

J. Semionovas – daugelio politinių detektyvų autorius. Vienas populiariusių tarybinių personažų – jo sukurtas herojus štandartenfiureris Štirlicas, TSRS žvalgas iš romanų „Septyniolika pavasario akimirkų", „Briliantai proletariato diktatūrai", „Majoras Viesulas" ir kt. Pagal jo romanus ir scenarijus sukurta daug meninių filmų: „Septyniolika pavasario akimirkų", „Majoras Viesulas", „TASSas įgaliotas pareikšti", „Petrovka 38", „Ogariovo g. 8", „Isajevas" ir kt.
Kalevis Olinas (2009 m.)
**Kalevis Andersas Vilhelmas Olinas**, suom. *Kalevi Anders Wilhelm Olin* (g. 1945 m. spalio 5 d. 
Ūsima regiono Piuhejervės Ul (suom. *Pyhäjärvi Ul*) vietovėje, Suomijoje) – suomių politikas ir sporto mokslininkas, darbininkų sporto veikėjas.

Biografija
----------

Po gimnazijos ir tarnybos puskarininkiu šalies kariuomenėje jis studijavo Juveskiulės universitete, kur įgijo sporto mokytojo diplomą. Vėliau tęsė studijas Ilinojaus universitete Urbanoje-Šampeinėje (JAV), šioje aukštojoje mokykloje 1972 m. apgynė daktaro disertaciją sporto sociologijos srityje (mokslinio darbo tema: angl. *Personality Traits of College Students Participating in Recreational Sports*). Grįžęs savo gimtajame universitete įsidarbino Sporto fakulteto Sociologijos skyriuje asistentu. Po ilgų pedagoginio darbo metų suteiktas profesoriaus vardas, o 2005 m. Kalevis Olinas tapo emeritu.

1980–2011 m. renkamas Suomijos socialdemokrtatų partijos atstovu Juveskiulės miesto taryboje, 1998–2011 m. buvo Vidurio Suomijos regioninio parlamento nariu, 1995–2007 m. – socialdemokratų frakcijos nariu Suomijos parlamente ir šalies atstovu Eurpos Taryboje Strasbūre (2003–2007 m.). Nesėkmingai kandidatavo į Europos Parlamentą.

Nuo 1983 m. vadovavo *Suomijos darbininkų sporto sąjungos* regioniniam skyriui, 1995 m. išrinktas šios organizacijos vadovu ir pirmininkavo dvyliką metų. 1996–2008 m. buvo ir Tarptautinės darbininkų sporto konfederacijos (pranc. *Confédération Sportive Internationale Travailliste et Amateur (CSIT)*) prezidentu, po sėkmingo darbo metų išrinktas šios organizacijos garbės prezidentu. Siekė, kad darbininkų sportas taptų masiniu ir nebūtų pamirštas profsąjungose ir darbo partijose. Čia jam padėjo sociologo patirtis: tiek savo šalies organizacijose, tiek ir tarptautiniu mastų praktikavo apklausas, tuo numatomiems pokyčiams norėdamas suteikti tvirtesnį pagrindą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leena Laine. *TUL. The Finnish Worker Sport Movement* // Arnd Krüger, James Riordan. *The Story of Worker Sport* – Champaign, Ill.: Human Kinetics 1996, psl. 67–96; ISBN 0-87322-874-X
2. ↑  Kalevi Olin. *Sport, Peace and Development. International Worker Sport. 1913–2013.* // Wien: CSIT, 2013; ISBN 978-3-9503593-1-2



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalevi Olin** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Confédération Sportive Internationale Travailliste et Amateur (en))
* Finnish sport federation TUL (en)
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterJulia Taubitz |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Vokietija** |
| Rogučių sportas |
| Pasaulio čempionatai |
| **Auksas** | 2020 | Estafetė |
| **Auksas** | 2021 | Vienetai |
| **Auksas** | 2021 | Sprintas |
| **Sidabras** | 2019 | Vienetai |
| **Sidabras** | 2019 | Sprintas |
| **Sidabras** | 2020 | Vienetai |
| **Sidabras** | 2021 | Estafetė |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2020 | Vienetai |

**Julija Taubic** (g. 1996 m. kovo 1 d. Anaberge-Būchholce) – vokiečių rogučių sporto atstovė. Daugkartinė pasaulio čempionė.

Biografija
----------

2014 m. vokietė pirmą kartą dalyvavo pasaulio jaunimo čempionate, kuriame pelnė bronzos medalį. 2015 m. – 2016 m. sezono metu pirmą kartą debiutavo pasaulio taurėje. Galutinėje pasaulio taurės rikiuotėje Taubitz tais metais liko 15-oje vietoje. 2017 m. pasaulio taurės etape Pietų Korėjoje pelnė bronzą ir pirmą kartą lipo ant nugalėtojų pakilos. 2019 m. pirmą kartą tapo Vokietijos nacionaline čempione. Tais pačiais metais laimėjo auksą pasaulio jaunimo iki 23 m. čempionate ir du sidabro medalius pasaulio čempionate.

2020 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempione mišrių estafečių rungtyje kartu su Vokietijos nacionaline rinktine. Tais pačiais metais Taubitz pirmą kartą tapo pasaulio taurės čempione.

2021 m. pasaulio rogučių sporto čempionate vokietė pirmą kartą iškovojo du aukso medalius individualiose rungtyse.

Šaltiniai
---------

* FIL svetainėje
**Julia Kolis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2004 m. kovo 17 d. (18 metų) |
| Gimimo vieta | ... Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2022– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2022– | Lenkijos WU-19 | x 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Julija Kolis** (*Julia Kolis*, g. 2004 m. kovo 17 d.) – Lenkijos futbolininkė, gynėja.

Karjera
-------

Profesionalią karjerą pradėjo UKS SMS Łódź.

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anna Rędzia ir Dominika Kopińska pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Rungtynėse prieš Belgijos ekipą Julia Kolis sužadė beveik visas rungtynes, o pakeista jau per teisėjo pridėtą laiką.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2022–2023 m. Ekstraliga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
3. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* [ kobiecyfutbol.pl] (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* [ soccerpunter] (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
| Mindelas*Mindelo* |
| --- |
| *Mindelo senamiestis* |
|  |
| 

MindelasMindelas

16°53′0″ š. pl. 25°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.88333°š. pl. 25.00000°r. ilg.﻿ / 16.88333; 25.00000﻿ (Mindelas)Koordinatės: 16°53′0″ š. pl. 25°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.88333°š. pl. 25.00000°r. ilg.﻿ / 16.88333; 25.00000﻿ (Mindelas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-1) |
|  |
| **Valstybė** | Žaliojo Kyšulio vėliava Žaliasis Kyšulys |
| **Savivaldybė** | San Visentės savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 69 013  |
| **Altitudė** | 60 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mindelas |

**Mindelas** (port. *Mindelo*) – miestas Žaliajame Kyšulyje, šiaurinėje San Visentės salos dalyje. 70,6 tūkst. gyventojų (2007; antrasis pagal dydį šalyje). Miestą supa kalnai. Parapijos centras. Išvystyta žvejybos, laivybos, turizmo pramonė, gausu viešbučių, restoranų. Gubernatoriaus rūmai, rotušė, amatų muziejus, mokykla. Yra oro uostas.

Istorija
--------

Mindelo rūmai
XIX amžiuje čia buvo angliakasybos taškas; anglis garlaiviais buvo eksportuojama į daugelį žemynų. 1885 m. pro Mindelą nutiestas pirmasis transatlantinis kabelis, dėl to 1912 m. įgijo pasaulinę svarbą.

Šaltiniai
---------

1. CAPE VERDE, *citypopulation.de*
2. ↑  CAPE VERDE, *citypopulation.de*
| **Julian Rachlin** |
| --- |
|  |
| Julian Rachlin 2011 m. |
| Gimė | 1974 m. gruodžio 8 d.Vilnius |
|  |
| Veikla | Austrijos lietuvių smuikininkas virtuozas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Julian Rachlin |

**Julian Rachlin** (g. 1974 m. gruodžio 8 d.) – Austrijos lietuvių smuikininkas virtuozas. 4 metai po gimimo 1978 m. Rachlinas su šeima emigravo į Austriją ir ten gyvena iki šiol. 1983 m. Rachlinas baigė Vienos konservatoriją.

1988 m. smuikininkas laimėjo Europos jaunojo muziko apdovanojimą ir tais pačiais metais tapo pirmuoju solistu grojusiu su Vienos filharmonijos orkestru.

Nuo to laiko Rachlinas populiarėjo ir gausėjo koncertų. Nuo 2000 m. jis organizuoja muzikos festivalį „Rachlinas ir draugai" Dubrovnike.

2005 m. Rachlinas debiutavo „Karnegy salėje" Niujorke.

2000 m. smuikininkas buvo paskirtas Kidži muzikos akademijos laureatu Sienoje.

2010 m. sausio mėnesį Rachlinas buvo paskirtas UNICEF gerosios valios ambasadoriumi iš Lietuvos.

Nuorodos
--------

* Oficiali muziko svetainė Archyvuota kopija 2013-09-23 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  UNICEF People
2. ↑  Julian Rachlin has been a Goodwill Ambassador to Unicef since 2010 Archyvuota kopija 2013-09-23 iš Wayback Machine projekto.
| Mindziangas |
| --- |
| Mindziangas Nanpinge Mindziangas Nanpinge |
| **Ilgis** | 577 km |
| **Baseino plotas** | 60 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2000 m³/s |
| **Ištakos** | Vuišano kalnai |
| **Žiotys** | Taivano sąsiauris |
| **Šalys** | Kinija (Fudzianas) |

**Mindziangas** (kin. 閩江, pinyin: *Mǐnjiāng*) – upė pietryčių Kinijoje, Fudziano provincijoje. Prasideda Vuišano kalnuose, Dziangsi provincijos pasienyje. Teka į pietryčius kalvotomis vietovėmis. Įteka į Taivano sąsiaurį ties Fudžou miestu; sudaro estuariją.

Vidutinis upės debitas žemupyje 2000 m³/s, tačiau vasaros poplūdžio metu padidėja iki 30 000 m³/s. Vanduo naudojamas drėkinimui, įrengta hidroelektrinė. Žemupyje upė laivuojama. Prie Mindziango įsikūrę miestai: Nanpingas, Fudžou.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 283
Mundų kalbų paplitimas
Džuangai
**Mundai** – Pietų Azijos tautų grupė, gyvenanti daugiausia vidurio ir rytų Indijoje (Orisoje, Dhžarkhande, Vakarų Bengalijoje ir kt.), taip pat vietomis Bangladeše. Populiacija – >9 mln. žmonių. Tai austroazijiečių tautos, kalbančios mundų kalbomis. Taip pat vartoja hindi, bengalų, orijų ir kitas gretimų tautų kalbas. Tikyba daugiausia tradicinė arba persimaišiusi su hinduizmu, dalis mundų – krikščionys.

Išskiriamos šios mundų tautos:

* birhorai
* džuangai
* gadabai
* ho
* karijai
* korkai
* mundarai (arba tiesiog mundai)
* santalai
* savarai
* bhūmidžai
* korvai
* bondai
* gatakai

Svarbiausias verslas – ariamoji ir lydiminė žemdirbystė (ankštiniai augalai, kukurūzai, ryžiai, soros), verčiasi ir upine žvejyba, medžiokle, maisto rinkimu. Amatai: pynimas, puodininkystė, medžio apdirbimas. Dalis dirba samdomus darbus, gamina džiutą, statybose, šachtose. Mundai turi tautinę inteligentiją, dalis dalyvauja maoistiniuose judėjimuose.

Į dabartinės Indijos teritoriją mundų protėviai (eneolito vadinamieji varinių lobių ir geltonosios keramikos kultūros atstovai) III–II tūkstm. pr. m. e. atsikėlė iš Pietryčių Azijos, ir pirmiausia paplito Mahanadės baseine. Didelė dalis mundų vėliau sumišo su kitomis indų tautomis (dravidais, arijais).

* Ho tautos žmonėsHo tautos žmonės
* Gadabų senolėGadabų senolė
* Santalių šokisSantalių šokis
* Korkų šeimaKorkų šeima

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Мунда (группа народов в Индии)*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
2. ↑  *Mundai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑  Blench, Roger. 2019. The Munda maritime dispersal: when, where and what is the evidence?
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mindaugas Šalčius** (g. 1971 m. kovo 3 d. Vilniuje) – finansininkas.

Biografija
----------

1994 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.

1993 m. AB „EKSPO" ekonomistas. 1993–1994 m. dirbo revizoriumi LR vidaus reikalų ministerijos Finansų ir kontrolės valdyboje. 1994–1996 m. dirbo vyriausiuoju revizoriumi Draudimo reikalų taryboje prie Finansų ministerijos. 1996–1997 m. dirbo finansinės priežiūros skyriaus viršininku Valstybinėje draudimo priežiūros tarnyboje prie Finansų ministerijos. 1997–2004 m. dirbo direktoriaus pavaduotoju Valstybinėje draudimo priežiūros tarnyboje prie Finansų ministerijos. 2004–2005 m. Lietuvos Respublikos draudimo priežiūros komisijos narys, 2005–2011 m. šios komisijos pirmininkas.

2012–2017 m. Lietuvos banko Priežiūros tarnybos Riziką ribojančios priežiūros departamento direktoriaus pavaduotojas, nuo 2017 m. – Finansinių paslaugų ir rinkų priežiūros departamento direktorius.
| **Julidochromis** |
| --- |
| Julis (Julidochromis regani)Julis (*Julidochromis regani*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Juliai  *( Julidochromis)* |

 |

**Juliai** (*Julidochromis*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvų gentis.

Endeminiai Tanganikos ežere Rytų Afrikoje.

Taksonomija
-----------

Pagal skirtingus šaltinius, gentyje yra 5 (ITIS) arba 6 rūšys, tačiau šis skirstymas greičiausiai neteisingas, genetinis ryšys tarp šių rūšių nėra gerai ištirtas. Taip pat tvirtai neaiškus genetinis ryšys su *Chalinochromis* gentimi, pagal genetinius tyrimus tikėtina, kad visos *Chalinochromis* rūšys iš tiesų taip pat turėtų priklausyti juliams, o dalis julių (šaškinis julis ir *Julidochromis regani*) – išskirti į atskirą gentį. Taip pat, *Chalinochromis* gali kryžmintis su juliais, yra galimybė, kad dalis atskiromis rūšimis laikytų žuvų yra tokio kryžminimosi pasekmė.

Formaliai aprašytos julių rūšys:

* Dikfeldo julis (*Julidochromis dickfeldi*)
* Šaškinis julis (*Julidochromis marlieri*)
* *Julidochromis ornatus*
* *Julidochromis regani*
* *Julidochromis transcriptus*
* *Julidochromis marksmithi* (nėra ITIS sistemoje).

Akvariumuose
------------

Šios genties žuvytės yra dažnai laikomos akvariumuose. Rekomenduojama imituojant jų natūralią gyvenamąją aplinką, įrengti daug akmenų, tarp kurių jos galėtų slėptis. Ne neršto metu patinėliai ir patelės laikosi atskirai, todėl akvariumas turėtų būti nemažas, net laikant tik vieną porelę, akvariumų portalas „Seriously Fish" rekomenduoja bent 120x45 cm dugno plotą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Integrated Taxonomic Information System (ITIS)
2. 1 2 3  Ad Konings. „Tanganyikan Cichlids in their Natural Habitat". Cichlid Press, 1998 m. ISBN 978-0-9668255-0-3
3. 1 2  Julia J. Day, Simona Santini & Jaime Garcia-Moreno. „Phylogenetic relationships of the Lake Tanganyika cichlid tribe Lamprologini: The story from mitochondrial DNA". Mol. Phylogenet. 2007 m. Evol. 45(2): 629–642 psl. doi:10.1016/j.ympev.2007.02.025
4. 1 2
5. ↑   Archyvuota kopija 2021-08-05 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°01′38″š. pl. 23°20′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.027225°š. pl. 23.343855°r. ilg.﻿ / 55.027225; 23.343855

|  |
| --- |
| **Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Gerdžiūnai, Šakių rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Aldona Sadlauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 109 |
| **Įkūrimo data** | 1918 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 14 |

**Šakių rajono Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gerdžiūnuose (Šakių raj.), Liepų g. 4, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190822384. Steigėjas Šakių rajono savivaldybės taryba.

Nuo 2010 m. Kriūkų pagrindinės mokyklos Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinio ugdymo skyrius.

Mokykla 2023 m.

Istorija
--------

Mokykla įsteigta 1918 m. Augant mokinių skaičiui 1945 m. atidaryta Žeimio pradžios mokykla. 1949 m. mokykla persikėlė į Morkų kaimą ir čia gyvavo iki 1965 m. kai išaugus dideliam mokinių skaičiui buvo pristatytas priestatas Gerdžiūnų kaime, bet mokykla vadinosi Sutkų aštuonmete. Tik 1969 m. spalio mėn. rajono vykdomojo komiteto sprendimu mokykla pavadinta Gerdžiūnų aštuonmete. 2005 m. spalio 27 d. suteiktas pedagogo Petro Dumčiaus (1858–1933) vardas. 2010 m. rugsėjo 1 d. Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinė mokykla prijungta prie Kriūkų vidurinės mokyklos.

Direktoriai
-----------

* Aldona Sadlauskienė

Literatūra
----------

* Gerdžiūnų Petro Dumčiaus pagrindinė mokykla / Albinas Vaičiūnas, Arimantas Dumčius, Aldona Sadlauskienė. – Vilnius: Lietuvos Respublikos Seimas, 2006. – 8 p.: iliustr.
| **Algimantas Jonas Bikelis** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. rugpjūčio 4 d. (85 metai)Pikčiūnai, Daugailių valsčius |
|  |
| Veikla | matematikas, pedagogas |
| Partija | 1969 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1961 m. Vilniaus universitetas |

**Algimantas Jonas Bikelis** (g. 1937 m. rugpjūčio 4 d. Pikčiūnuose, Daugailių valsčius) – Lietuvos matematikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1961 m. baigė Vilniaus universitetą, 1973 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Nuo 1961 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1971–1980 m. Taikomosios matematikos katedros vedėjas, 1979–1985 m. prorektorius, 1990–2002 m. Matematinės statistikos katedros vedėjas. Nuo 1975 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Darbai iš klasikinės tikimybių teorijos, matematinės statistikos, taikomosios matematikos. Sudarė dėmenų skirstinių klasifikaciją pagal marginaliųjų skirstinių Lebesko skaidinius, nustatė normuotųjų sumų tikimybinių skirstinių aproksimavimo normaliuoju skirstinių norimu tikslumu būtinąsias ir pakankamąsias sąlygas, apibrėžė kvazigardelinius atsitiktinius dydžius ir vektorius, ištyrė jų skaitines charakteristikas, gavo apvertimo formulę lokaliųjų teoremų įrodymams, išnagrinėjo vienmačių ir daugiamačių skirstinių sąsūkų asimptotines savybes, sukūrė metodą kvazigardelinių skirstinių sąsūkų asimptotiniams skleidiniams pagrįsti.

Įvertinimas
-----------

* 1976 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Algimantas Jonas Bikelis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 249
3. ↑  *Algimantas Jonas Bikelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 180 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°08′ š. pl. 8°31′ r. ilg.﻿ / ﻿55.133°š. pl. 8.517°r. ilg.﻿ / 55.133; 8.517

Salos padėtis
**Riomė** (dan. *Rømø*, fryz. *Romeach*) – Danijai priklausanti sala, esanti Vatų jūroje, Fryzų salyne, šalia vakarinių Jutlandijos krantų. Plotas – 129 km². Riomė yra 3 km į šiaurę nuo Vokietijai priklausančios Ziulto salos. Paviršius lygus, iškyla iki 19 m. Vyrauja viržynai, krūmynai. Su Jutlandija salą jungia pylimas kuriuo eina automobilių kelias, o su Ziultu jungia kelto linija.

2011 m. Riomėje gyveno 650 žmonių. Pagrindinė gyvenvietė – Hafnbiu (*Havneby*; 302 gyv.). Verčiamasi daugiausia turizmu. Išlikusi būdinga fryziška architektūra.

Galerija
--------

* Tradicinis fryzų namasTradicinis fryzų namas
* ViržynasViržynas
* Šv. Klemenso bažnyčiaŠv. Klemenso bažnyčia
* Hafnbiu uostasHafnbiu uostas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Riomė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Algimantas Kalinauskas** (g. 1923 m. liepos 27 d. Kaune – 2010 m. gegužės 7 d.) – Lietuvos dirigentas, muzikologas, smuikininkas, pedagogas.

Biografija
----------

Sesuo Kornelija Kalinauskaitė. 1934–1939 m. mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje P. Matiuko smuiko klasėje, 1939–1940 m. Šiaulių muzikos mokykloje, 1940–1944 m. Vilniaus muzikos mokyklos K. Juodelio smuiko, J. Kačinsko ir M. Šteimano dirigavimo, J. Bendoriaus muzikos teorijos klasėse. 1944 m. stažavo Vienos valstybiniame operos teatre pas K. Bohmą. 1945–1946 m. studijavo Vilniaus konservatorijoje.

1941–1945 m. Vilniaus filharmonijos simfoninio orkestro smuikininkas, Vilniaus operos teatro dirigento asistentas. 1943 m. debiutavo kaip simfoninio orkestro dirigentas. 1946–1958 m. Lietuvos operos ir baleto teatro dirigentas. 1946 m. įsteigė Lietuvos radijo vokalinį ansamblį. 1966–1992 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, 1991–2000 m. Lietuvos muzikos akademijos Muzikos terminijos komisijos mokslinis sekretorius.

Dirbo laikraščių „Literatūra ir menas" (1961–1966 m.), „Meno saviveikla", Lietuvos televizijos, radijo muzikos redakcijose. 1958–1961 m. testinio leidinio „Lietuvos teatrai" redaktorius. Rengė, su kitais, „Literatūros ir meno metraštį" (1956–1979 m.). Paskelbė straipsnių, esė, recenzijų muzikos ir teatro klausimais, parengė radijo ir televizijos laidų. Išvertė iš vokiečių, italų, prancūzų, anglų, rusų kalbų apie 30 operų libretų, daug dainų, romansų tekstų. Paskelbė darbų muzikinės terminijos klausimais.

Kūryba
------

Parengė ir dirigavo operas:

* Džiuzepė Verdis: Otelas, 1947 m. 1955 m.; Rigoletas, 1957 m.
* Šarlis Guno. Faustas, 1949 m.
* Jurgis Karnavičius. Gražina, 1949 m.
* Džakomas Pučinis: Toska, 1950 m.; Bohema, 1951 m.
* Eduardas d'Alberas. Slėnis, 1956 m.
* Juozas Pakalnis. Sužadėtinė, baletas, 1949 m. 1952 m.

Dirigavo lietuvių ir užsienio kompozitorių vokalinius simfoninius, simfoninius kūrinius. Parašė su E. Matuzevičiumi libretą V. Laurušo operai „Paklydę paukščiai".

Bibliografija
-------------

* Jonas Stasiūnas, 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algimantas Kalinauskas (1923)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 202 psl.