recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Samuelis Bitneris** (1632 m. Lenkija – 1710 m. lapkričio 5 d. Kėdainiai ?) – Lietuvos raštijos darbuotojas, vertėjas, evangelikų reformatų kunigas.

Biografija
----------

Samuelio Bitnerio redaguotas lietuviškas katekizmas su elementoriumi vaikams - *Pradzia pamoksla del mazu weykialu*, 1680
Gimė evangelikų reformatų kunigo Martyno Bitnerio šeimoje. Į Lietuvą atvyko kartu su savo šeima. Mokėsi Slucko gimnazijoje, nuo 1651 m. gegužės 31 d. mokėsi Frankfurto prie Oderio universitete. 1663 m. ordinuotas kunigu, 1668 m. paskirtas lektoriumi, 1670 m. įšventintas diakonu. Nuo 1673 m. Naujamiesčio, vėliau Beinoravos, Biržų klebonas. 1687 m. išrinktas Vilniaus konsenjoru, 1688–1698 m. Užnerio, 1699–1710 m. Žemaičių distriktų superintendentas, Karaliaučiaus evangelikų reformatų bažnyčios kunigas. 1695–1710 m. evangelikų reformatų studentų (alumnų), studijuojančių užsienyje globėjas.

Parengė katekizmą elementorių *Pradžia pamokslo dėl mažų vaikelių* (1680). Kartu su J. Božimovskiu jaunesniuoju ir kitais vertė Bibliją, bet rankraštis 1681 m. sudegė Biržų klebonijoje.

1680 m. išleistas S. Bitnerio spaudai parengtas leidinys *Pradzia pamoksla del mazu Weykialu* (Karaliaučius 1680 m.). Tai antrasis, jau išplėstas, 1653 m. katekizmo leidimas. Knygelės leidimą parėmė Karolina Radvilaitė. Šis leidinys buvo pirmasis po M. Mažvydo *Katekizmo* išspausdintas elementorius, skirtas mokykloms.

1695 m. Vilniaus sinodo pavedimu S. Bitneris ėmėsi į lietuvių kalbą versti Naująjį Testamentą ir išvertė didžiąją jo dalį. Jam talkino Jonas Božimovskis jaunesnysis, o vertimą Mažajai Lietuvai pritaikė F. Z. Šusteris. Šis vertimas buvo išleistas 1701 m. Karaliaučiuje ir vadinosi *Naujas Testamentas Wieszpaties musu Jezaus Kristaus*…

Nuorodos
--------

* Lietuvių literatūros enciklopedija Archyvuota kopija 2007-01-05 iš Wayback Machine projekto.
* Samuelio Bitnerio gyvenimas ir darbai Archyvuota kopija 2005-12-28 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingė Lukšaitė. *Samuelis Bitneris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 252 psl.
| **Kazys Sidabras** |
| --- |
|  |
| K.Sidabras 1920 m. |
| Gimė | 1884 m.Rusija Platelių valsčius, Kretingos apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. (~57 metai) |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos mokytojas, ūkininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Kazys (Kazimieras) Sidabras** (1884 m. Platelių valsčius, Kretingos apskritis, Rusijos imperija – po 1941 m.) – Lietuvos mokytojas, ūkininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1908 m. Platelių „Saulės" pradžios mokyklos mokytojas. 1919 m. pirmasis Kretingos apskrities valdybos pirmininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos (LVS) frakcijai, įėjusiai į
Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką.

Ūkininkavo prie Žemaičių Kalvarijos, turėjo 50 ha žemės. 1941 m. ištremtas į Sibirą.

Literatūra
----------

* Sidabras Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 52.
* Lietuvos gyventojų genocidas, t. 1: 1939–1941, Vilnius, 1999, p. 736.
* Selenis V. Sidabras Kazys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 328.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Jurgis Algirdas Bielinis-Bieliakas** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. liepos 8 d. |
| Mirė | 2020 m. balandžio 21 d. (86 metai) |
|  |
| Veikla | inžinierius, kraštotyrininkas, Lietuvos politinis veikėjas. Jurgio Bielinio vaikaitis |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partija;
* 1992 m. Lietuvių tautininkų sąjunga.

 |

**Jurgis Algirdas Bielinis Bieliakas** (1933 m. liepos 8 d. Narsiečiuose – 2020 m. balandžio 21 d.) – inžinierius, kraštotyrininkas, Lietuvos politinis veikėjas. Jurgio Bielinio vaikaitis.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno politechnikume, jį baigęs studijavo Kauno politechnikos institute, čia įgijo inžinieriaus elektriko specialybę. Ilgą laiką dirbo „Azote", taip pat įmonėje „Medtechnika", Kauno radijo gamykloje.

Gyveno Jonavoje, po to Raudondvaryje, aktyviai dalyvavo visuomeniniame gyvenime. Vykdė kraštotyrinę veiklą, buvo blaivybės propaguotojas, Kauno knygnešių draugijos pirmininkas. Prisidėjo atkuriant Socialdemokratų partiją. Tarp SSRS kariškių platino Sąjūdžio laikraščius, juos gabeno Maskvon. Per 1991 metų sausio įvykius J. A. Bielinis-Bieliakas prisidėjo Maskvoje rengiant Lietuvai palaikyti skirtą daugiatūkstantinį mitingą.

Daug dėmesio skyrė senelio Jurgio Bielinio atminimui išsaugoti: Bielinių sodyboje (Purviškių kaime prie Suosto) rūpinosi išsaugoti Bielinio akmenį, o 1989 m. Jurgio Bielinio-Bieliako ir aktyvių biržiečių iniciatyva pastatytas vienas pirmųjų sovietmečio koplytstulpių (autorius Leonas Juozonis). Jis skirtas įamžinti knygnešio Jurgio Bielinio, jo žmonos Onos bei brolio Andriaus atminimui. 1990 m. J. A. Bielinis-Bieliakas drauge su biržiečiais Jonu Dagiliu, Valentinu Dagiu ir kitais aptiko Mitkų kaimo kryžių (po šiuo kryžiumi prieš mirtį buvo sukniubęs J. Bielinis). Taip pat rūpinosi dėdės Kipro Bielinio raštų leidimu. 2001 m. išėjo į pensiją, tačiau visuomeniniame politiniame gyvenime ir toliau dalyvavo: ėjo Kauno knygnešių draugijos pirmininko pareigas, rėmė blaivybės draugijas.

Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 1989–1991 m. Jonavos rajono skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. Nuo 1992 m. Lietuvos tautininkų sąjungos narys.

1990–1995 m. Jonavos rajono tarybos narys.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Netekome knygnešio Jurgio Bielinio jauniausiojo sūnaus Baltazaro (Baltraus) sūnaus Jurgio Algirdo Bielinio-Bieliako (1933 07 08–2020 04 21)". Voruta. Nuoroda tikrinta 2021-07-19.
2. 1 2 3  Raimundas Kaminskas. „JURGIS ALGIRDAS BIELINIS-BIELIAKAS (1933–2020)". Mokslo Lietuva. Nuoroda tikrinta 2021-07-19.
3. ↑  „Mirė legendinio knygnešio Jurgio Bielinio anūkas". Lrt.lt. Nuoroda tikrinta 2021-07-19.
4. 1 2  „Netekome knygnešio J. Bielinio anūko, buvusio Jonavos rajono tarybos nario Jurgio Algirdo Bielinio – Bieliako". Jonavos žinios. Nuoroda tikrinta 2021-07-19.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Medeljino kartelis** (isp. *Cartel de Medellín*) - gerai organizuotas narkotikų kartelis su štabu Medeljine (Kolumbija), veikęs 1970–1993 metais. Jis buvo įkurtas ir vadovaujamas vieno žinomiausių narkobaronų - P. Eskobaro. Sėkmingu laikotarpiu kartelis uždirbdavo apie 60 milijonų dolerių per mėnesį ir kontroliavo apie 80 procentų pasaulio kokaino rinkos.[reikalingas šaltinis] Visą gyvavimo laikotarpį Medelino kartelis kariavo su Kali karteliu, o nuo 1980 m. stipriai konfliktavo ir su Kolumbijos vyriausybe.

Pastarojo konflikto kulminacija buvo 1985 metų teismo rūmų ataka, kurios metu užimtas aukščiausiojo teismo pastatas ir ten buvę žmonės paimti įkaitais. Jų išvadavimo operacija baigėsi nesėkmingai, dauguma įkaitų buvo nužudyti. Tarp jų - maždaug pusė aukščiausiojo teismo teisėjų. Tačiau nėra tvirtai sutinkama, ar tikrai už šias žudynes atsakingas kartelis.

Po P. Eskobaro žūties ir kitų aukštų narių areštų bei mirčių kartelis prarado savo įtaką ir praktiškai iširo. Kai kurios buvusios svarbios jo figūros tęsia narkotikų verslą kitose sąjungose.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lamberto Dini** |
| --- |
|  |
| Lamberto Dini |
| Gimė | 1931 m. kovo 1 d. (92 metai)Florencija |
|  |
| Veikla | Italijos politikas ir ekonomistas, buvęs šalies ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras |
|  |
|  **Vikiteka** | Lamberto Dini |

**Lamberto Dini** (g. 1931 m. kovo 1 d.) – Italijos politikas ir ekonomistas, buvęs šalies ministras pirmininkas ir užsienio reikalų ministras.

Biografija
----------

Po studijų gimtajame Florencijos mieste Dini 1959 m. pradėjo darbus Tarptautiniame valiutos fonde. Nuo 1976 iki 1979 m. šiame fonde jis atstovavo Italijos, Graikijos, Portugalijos ir Maltos šalims. Nuo 1979 iki 1994 m. jis dirbo Italijos banke. Tais pačiais metais tuometinis banko valdytojas Carlo Azeglio Ciampi pradėjo darbus ministro pirmininko pareigose, tad visi tikėjosi, kad jo pasekėju taps Dini (geras Ciampi draugas). Tačiau pats Dini užleido pozicijas Antonio Fazio.

Dini greitai rado kitas pareigas – Silvio Berlusconi ministrų kabinete jis tapo Italijos iždo ministru. Tačiau praėjus tik septyniems mėnesiams nuo vyriausybės darbo pradžios, Berlusconi komanda iširo. 1995 m. tuometinis Italijos prezidentas Oscar Luigi Scalfaro Dini paskyrė šalies ministru pirmininku. Nors Dini nebuvo vadinamas kairiųjų partijų atstovu, tačiau jis beveik visada palaikė šių pažiūrų partijų sprendimus.

1996 m. balandį vyko naujos vyriausybės rinkimai, kurios laimėjo Alyvmedžio koalcija su Romano Prodi priešakyje. Santykiai tarp Dini ir Berlusconi tuo metu paaštrėjo ir Lamberto nusprendė prisijungti prie naujos koalicijos kartu su savo centro partija Nauja Italija. Dini buvo išrinktas į šalies parlamentą ir tapo Italijos užsienio reikalų ministru. Šiose pareigose italui pavyko dirbti net keturiose iš eilės centro kairės vyriausybėse – R. Prodi, dvejose Massimo d'Alema ir paskutinėje Giuliano Amato.

2001 m. rinkimus laimėjo S. Berlsuconi ir Dini pasitraukė iš ministerijos bei buvo išrinktas į Italijos senatą.

2009 m. balandžio 29 d. Japonijos vyriausybė pranešė, kad apdovanos Dini Tekančios saulės ordinu už nuopelnus šiai šaliai.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Silvio Berlusconi** | **Italijos ministras pirmininkas**1995–1996 | Po to:**Romano Prodi** |
| **Samuelis Landau** |
| --- |
| Gimė | 1886 m. rugsėjo 29 d.Rusija Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1940 m. (~54 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos bankininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Kijevo komercijos institutas |

**Samuelis Landau** (1886 m. rugsėjo 29 d. Panevėžys, Rusijos imperija – 1940 m. Kaunas) – Lietuvos bankininkas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1906 m. baigė Jekaterinoslavo gimnaziją, studijavo Kijevo komercijos institute.

Grįžęs į Panevėžį nuo 1908 m. dirbo miesto bankinėse įstaigose. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Rusijoje. Po karo grįžo į Lietuvą, gyveno ir dirbo Panevėžyje, Kaune. Dirbo žydų bendruomenėje, Panevėžio žydų liaudies banko valdybos narys, taip pat Centrinio Lietuvos žydų banko kooperacijai remti ir Žydų liaudies banko sąjungos valdybų narys.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą Panevėžio rinkimų apygardoje, bet nebuvo išrinktas. Mirus N. Fridmanui 1921 m. rugsėjo 20 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos žydų frakcijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
Smegenyse esantys neuromediatoriai perduoda elektrinius signalus iš vienos nervinės lastelės (neurono) kitai.
**Neuromediatorius** ar **neurotransmiteris** – organizme susidarantis cheminis junginys, pernešantis nervinį impulsą tarp nervinių ląstelių (neuronų) cheminėse sinapsėse.

Neuromediatoriaus poveikis pagrįstas sąveika su receptoriais.

Priešsinapsinę membraną pasiekęs nervinis impulsas sudirgina citozolyje po membrana esančias pūsleles, užpildytas neuromediatoriaus molekulėmis. Dalis sudirgintų pūslelių egzocitoziškai susilieja su posinapsine membrana ir išverčia į sinapsinį plyšį neuromediatoriaus molekules. Jos difunduoja skersai plyšį ir jungiasi prie posinapsinės membranos receptorių. Prie receptoriaus prisijungusi neuromediatoriaus molekulė atidaro chemiškai valdomus kanalus, kuriems atsidarius per membraną ima tekėti joninė elektros srovė ir pasikeičia nervinės ląstelės membranos elektrinis potencialas. Šis membranos potencialo pokytis atidaro elektriškai valdomus kanalus, kas galop sukelia veikimo potencialą posinapsinėje membranoje, kuris sklinda neuronu toliau.   

Manoma, kad daug nervų sistemą veikiančių cheminių junginių daro įtaką cheminių sinapsių veikimui.

Dažnai neurotransmiterių poveikis yra moduliuojamas kitų medžiagų, tada kalbama apie neuromodulatorius.

Svarbiausias elektrinį sužadinimą sukeliantis transmiteris centrinėje nervų sistemoje (CNS) yra glutamatas.

### Plačiau žinomi mediatoriai

* Acetilcholinas
* Adrenalinas (epinefrinas)
* Dopaminas
* GABA (Gama amino - butirinė rūgštis)
* Glicinas
* Gliutamatas
* Histaminas
* Melatoninas
* Noradrenalinas (norepinefrinas)
* Serotoninas

Be aukščiau išvardintų *neuromediatorių*, yra žinoma dar kelios dešimtys organizme susidarančių junginių, sukeliančių specifines nervų sistemos ar tam tikrų organų reakcijas. Didžiąja dalimi – tai baltyminiai junginiai (peptidai), kurių poveikis gan menkai ištirtas.

### Mediatorių rūšys (pagal medžiagų klasifikaciją)

#### Monoaminai

* Noradrenalinas
* Dopaminas
* Serotoninas
* Oktopaminas

#### Neuropeptidai

* Endorfinai ir enkefalinai
* BDNF

#### Amino rūgštys

* Glutamatas
* Glicinas
* γ-Amino sviesto rūgštis = Gamma amino sviesto rūgštis
* Aspartatas

#### Dujiniai dariniai

* azoto monoksidas

### Nuorodos

* **(**angl.**)**
* Archyvuota kopija 2005-12-27 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
* Archyvuota kopija 2005-12-27 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lamijagr. Λαμία |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

LamijaLamija

38°54′00″ š. pl. 22°26′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.90000°š. pl. 22.43333°r. ilg.﻿ / 38.90000; 22.43333﻿ (Lamija (miestas))Koordinatės: 38°54′00″ š. pl. 22°26′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.90000°š. pl. 22.43333°r. ilg.﻿ / 38.90000; 22.43333﻿ (Lamija (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija (regionas)** | Centrinės Graikijos periferija |
| **Nomas** | Ftiotidės nomas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 64 716  |
| **Plotas** | 413 km² |
| **Tankumas** (2011) | 157 žm./km² |
| **Altitudė** | 50 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Lamija |

**Lamija** (gr. Λαμία) – miestas vidurio Graikijoje, 180 km į šiaurės vakarus nuo Atėnų, Sperchijo slėnyje; Centrinės Graikijos periferijos ir Ftiotidės nomo administracinis centras. Transporto mazgas. Apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu. Yra tvirtovė (akropolis), katedra. Veikia universitetas.

Istorija
--------

Miesto vardas kildinamas nuo Poseidono dukters Lamijos. Vietovė gyvenama nuo bronzos amžiaus. Antikoje buvo svarbus miestas, nes valdė Termopilų perėją. Lamijos karo metu (323–322 m. pr. m. e.) tarp makedonų ir sukilusių graikų, šiame mieste pasislėpė makedonų regentas Antipatras. V–VI a. miestas nunyko. VII a. miestą užkariavo slavai ir pavadino ***Zetunijumi*** (*Ζητούνιον*). 997 m. šalia miesto įvyko svarbus Sperchijo mūšis tarp Bizantijos ir Bulgarijos. 1204 m. miestą užkariavo frankai, pavadino ***Girtonu*** (*Girton*), atstatė tvirtovę. 1318–1391 m. miestą valdė katalonai ir vadino ***El Cito***. XV a. Lamija užkariauta Osmanų ir vadinta ***Izedinu*** (*İzzeddin*).

Sportas
-------

### Futbolas

* PAS Lamia 1964 futbolo klubas.
* Miesto stadionas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dodekaneso nomasgr. Νομός Δωδεκανήσων |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija** | Pietų Egėjo periferija |
| **Administracinis centras** | Rodas (miestas) |
| **Demų skaičius** | 25 |
| **Kinotitų skaičius** | 2 |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 190 071 |
| **Plotas** | 2 714 km² |
| **Tankumas** (2001) | 70 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GR-81 |
| **Pašto kodas** | 85x xx |
| **Tel. kodas** | 224x0 |

**Dodekanesas** (gr. Δωδεκάνησα = *Dodekánisa*) – 12-os didesnių ir 150 mažesnių Graikijos salų grupė. Jos yra Egėjo jūroje prie pietvakarinių Turkijos krantų ir į šiaurės rytus nuo Kretos salos.

Visos salos turi turtingą istoriją ir daugumoje iš jų galima rasti daug bizantiškų bažnyčių ir viduramžių pilių. Iš visų 163 salų 26 yra apgyvendintos. Žymiausia iš jų yra Rodo sala, kuri užima 1 400,7 km² plotą.

Didesnės salos: Rodas, Kosas, Patmas, Astipalėja, Kalimnas, Karpatas, Kasas, Leras, Nisiras, Simė, Tilas, Megistė (Kastelorizas).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Martinas Fernandesas de Ensisas** (isp. *Martín Fernández de Enciso*; g. ~1470 m. – m. 1528 m.) – ispanų kartografas ir keliautojas.

Buvo Alonso de Ochedos bendražygis, 1509 m. plaukė laivu iš Espanjolos su pastiprinimu Ochedos įkurtam miestui žemyne (*Tierra Firme*) San Sebastianui. Tačiau pakeliui sutiko Fransisko Pisaro laivą, kuriame kolonizatoriai bėgo iš nusiaubto San Sebastiano. Ensiso laive nelegaliai keliavęs Vaskas Nunjesas de Balboa įkalbėjo Ensisą kurti koloniją ne prie Urabos įlankos, bet Darjene. Įkūrus Santa Marijos koloniją Balboa įvykdė perversmą ir pašalino nepopuliarų tarp kolonistų Ensisą. Jis buvo išsiųstas į Espanjolą, kur apskundė Balboa elgesį. Ispanija atsiuntė naują vietininką Pedrariasą Davilą, kuris pakeitė, o vėliau, apkaltinęs separatizmu, nuteisė myriop Vaską Nunjesą de Balboą.

Fernandesas de Ensisas grįžo į Ispaniją, kur pareiškė savo pretenzijas į Darjeno regioną. Tačiau pagal Karališkąjį žemėlapį Balboa užimtos teritorijos nepriklausė nei Ochedai su Ensisu, nei Naujosios Andalūzijos valdovui Diegui de Nikuesai. Sukurta nauja teritorija, pavadinta Auksine Kastilija, kurios gubernatoriumi buvo Pedrariasas Davila.

1519 m. Ensisas išleido *Suma de Geografía*, tačiau leidinio žemėlapiai buvo uždrausti, kad jais nepasinaudotų ispanų varžovai portugalai.
| **Otas Vagnerisvok. *Otto Wagner*** |
| --- |
|  |
| Otas Vagneris |
| Gimė | 1841 m. liepos 13 d.Viena, Austrijos imperija |
| Mirė | 1918 m. balandžio 11 d. (76 metai)Viena, Austrija-Vengrija |
| Tautybė | austras |
|  |
| Veikla | austrų architektas, urbanistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Otto Wagner |

**Otas Vagneris** (vok. *Otto Wagner*, tikr. *Otto Kolomann*, 1841 m. liepos 13 d. Vienoje – 1918 m. balandžio 11 d. Vienoje) – austrų architektas, urbanistas, pedagogas. Termino „modernioji architektūra" autorius; laikomas moderniosios architektūros judėjimo pradininku Europoje.

Biografija
----------

1857–1859 m. mokėsi Politechnikos mokykloje Vienoje, 1860–1861 m. – Statybos akademijoje Berlyne, 1861–1862 m. – Vienos dailės akademijoje. Baigęs mokslus dirbo architekto Liudvigo fon Fersterio (*Ludwig von Förster*) architektų studijoje, vėliau įkūrė savo biurą. 1894–1915 m. dėstė Vienos dailės akademijoje, nuo 1894 iki 1913 m. buvo architektūros profesoriumi. 1899–1905 m. priklausė Vienos *Secession* dailininkų ir architektų grupuotei.

Kūryba
------

Iki 1894 m. kūrė istorizmo stiliais, vėliau modernu. Nuo XX a. pr. derino istorizmo ir moderno (secesijos) formas su šiuolaikinėmis medžiagomis – metalu, stiklu.
Kūrė daugiausia Vienoje. Žymesni projektai: Majolikos namas (1899 m.), Šteinhofo psichiatrijos ligoninės Šv. Leopoldo bažnyčia (1907 m.), Centrinių pašto taupomųjų kasų rūmai (1914 m.). Sukūrė gyvenamųjų namų, geležinkelio ir metropoliteno statinių. Parengė Vienos užstatymo reguliavimo bendrąjį planą (1893 m. įgyvendinta tik dalis).

Parašė architektūros veikalų: „Keletas eskizų, projektų ir įgyvendintų statinių" (*Einige Skizzen, Projekte und ausgefürte Bauwerke*, 4 tomai, 1889–1922 m.); „Modernioji architektūra" (*Moderne Architektur*, 1896 m.); „Mūsų laikų statyba..." (*Die Baukunst unserer Zeit...*, 1914 m.). Knygoje „Modernioji architektūra" siūlė atsisakyti istorizmo principų ir naudotis naujomis medžiagomis bei technologijomis, architektūrą kurti naujais stiliais, atitinkančiais modernių žmonių intelektualinius ir praktinius poreikius. Knyga tapo vienu įtakingiausių kūrinių šiuolaikinės architektūros teorijoje.

Galerija
--------

* Vienos metropoliteno Karlsplatz stoties paviljonas, 1894–1899 m.Vienos metropoliteno *Karlsplatz* stoties paviljonas, 1894–1899 m.
* Majolikos namas, 1899 m.Majolikos namas, 1899 m.
* Šteinhofo psichiatrijos ligoninės Šv. Leopoldo bažnyčia, 1907 m.Šteinhofo psichiatrijos ligoninės Šv. Leopoldo bažnyčia, 1907 m.
* Centrinių pašto taupomųjų kasų rūmai, 1914 m.Centrinių pašto taupomųjų kasų rūmai, 1914 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Otto Wagner*, Encyclopaedia Britannica. Nuoroda tikrinta 2021-12-31.
2. 1 2  *Otto Wagner*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2021-07-02. Nuoroda tikrinta 2021-12-31.
3. 1 2  *Otto Wagner*, YourDictionary. Nuoroda tikrinta 2021-12-31.
4. ↑  Christopher Muscato, Otto Wagner: Buildings & Modern Architecture, Study.com. Nuoroda tikrinta 2021-12-31.
Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku)
Nacionaliniais rūbais apsirengusi vietnamietė
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Vietnamo demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 86 967 524 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 24,9 %
* *15-64 m.:* 69,4 %
* *65 m. ir vyresni:* 5,7 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 27,4 m.
* *vyrų:* 26,4 m.
* *moterų:* 28,5 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,977 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 16,31 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 6,17 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,36 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 28 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 3,1 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:

* *Gimimo metu:* 1,07 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,08 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,99 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,63 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,98 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 22,88 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 71,58 m.
* *vyrų:* 68,78 m.
* *moterų:* 74,57 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 90,3 %
* *vyrų:* 93,9 %
* *moterų:* 86,9 % (2002 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai) Archyvuota kopija 2020-05-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Galmudugas*Galmudug*غامدوغ |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
| *Galmudugas Somalyje.* |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Somalio vėliava Somalis |
| **Administracinis centras** | Dusamarebas |
| **Regionai** | 2 |
| **Rajonai** | 10 |
| **Oficialios kalbos** | somalių, arabų |
| **Įkūrimo data** | 2006 m. |
| **Prezidentas** | Abdiweli Mohamed Ali |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 1 000 000 |
| **Plotas** | 146 000 km² |
| **Tankumas** (2007) | 7 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | GalmudugasVikiteka |

**Galmudugas** (som. *Galmudug*) arba ***Somalio valstija Galmudugas*** (*Dowlad Goboleedka Galmudug ee Soomaaliya*, arab. ولاية غامدوغ الصومال = *Wilāyat Gālmuḍug aṣ-Ṣūmāliyyah*) – kraštas vidurio Somalyje, 2006 m. pasiskelbęs savo autonomiją nuo centrinės Somalio valdžios.

Galmudugas yra tarp Puntlando šiaurėje, Indijos vandenyno rytuose, Hirano krašto pietuose ir Etiopijos (Ogadeno) vakaruose. Administracinis centras – Dusamarebas, didžiausias miestas – Galkajus (valdomas perpus su Puntlandu).

Vyrauja somalių klanas habargidirai.

Istorija
--------

Galmudugo autonomija paskelbta 2006 m. o 2013 m. pripažinta Somalio valdžios. Dėl ribų vyksta ginčai su Puntlandu.

.

Suskirstymas
------------

Galmudugą sudaro šie regionai:

| Galmudugas | Regionai | Adm. centrai | Rajonų sk. |
| --- | --- | --- | --- |
|  |
| Galgadudas | Dusamarebas | 5 |
| Mudugas | Galkajus | 5 |
|
Duarto pilis, Malas
**Malas** (škot. gėl. *An t-Eilean Muileach*) – antra pagal dydį Vidinių Hebridų sala (po Skajaus) į vakarus nuo Škotijos. Ji priklauso Argailo ir Bjuto. Malo plotas yra 875,35 km², tai ketvirta pagal dydį Škotijos ir Didžiosios Britanijos sala. 2011 m. saloje gyveno 2 800 žmonių. Male vasarą apsilanko daug turistų. Dauguma gyventojų yra Tobermoryje, salos sostinėje.

Istorija
--------

Manoma, kad 6000 m. pr. m. e. Malas nebuvo gyvenamas. Bronzos amžiaus gyventojai statė menhyrus, brochus, akmenų ratus. 600 m. pr. m. e.–400 m. geležies amžiaus gyventojai statė tvirtoves. Krikščionybė prasidėjo VI a. kai, tikima, 563 m. Šv. Kolumba pradėjo platinti krikščionybę Šiaurės Britanijoje. Jis atvykęs iš Airijos Jonos saloje prie Malo įkūrė vienuolyną. XIV a. Malas priklausė Salų lordui, o 1493 m. atiteko Maklynų klanui, o 1681 m. Kampbelams.

Legenda teigia, kad Tobermorio įlankoje paskendęs ispanų galeonas, pilnas aukso. Yra duomenų, kad čia 1588 m. bėgdama nuo anglų buvo sustojusi *Florencia* iš Ispanų armados. Kiti teigia, kad tai buvo *San Juan de Baptista*. Nepaisant nuo XVII a. vidurio iki XX a. pabaigos trukusių paieškų įlankoje nieko rimto nerasta.

Po kalnų valymo XVIII–XIX a. saloje iš 10 tūkst. liko tik 3 tūkst. gyventojų.

Per Antrą pasaulinį karą visa sala tapo ribojamo judėjimo sala, o Tobermoris – karine baze. Salai tuo metu vadovavo komandoras seras Gilbertas Stefensonas, kuris dėl prastos savitvardos ir griežtos disciplinos vadinamas Tobermorio teroru. 911 laivų pasinaudojo Tobermoriu 1940–45 m.

Saloje yra Duarto ir Torosėjaus pilys.

Išnašos
-------

1. ↑  Martin, Colin (1975), *Full Fathom Five: Wrecks of the Spanish Armada*, New York: The Viking Press, p. 58, ISBN 0-670-33193-7
2. ↑  Tobermory Bay. reese.org Archyvuota kopija 2011-07-21 iš Wayback Machine projekto. Nuoroda tikrinta 2010-07-10.
Koordinatės: 66°50′ š. pl. 174°24′ v. ilg.﻿ / ﻿66.833°š. pl. 174.400°r. ilg.﻿ / 66.833; 174.400

Koliučino įlanka, pažymėta šiaurės rytinių Sibiro pakrančių žemėlapyje
**Koliučino įlanka** (rus. *Колючинская губа*) – Čiukčių jūros užutėkis, įsiterpiantis į šiaurinius Čiukčių pusiasalio (Rusija) krantus. Ilgis apie 100 km, didžiausias plotis 37 km, žiotyse – 2,8 km. Gylis 7–14 m. Žiotyse yra mažų salų (Pilkųjų Žąsų salos); į šiaurę nuo Koliučino įlankos yra Koliučino sala. Didžiausia įtekanti upė – Jonaivemas.

Potvyniai kyla kas pusė paros, jų aukštis iki 0,1 m. Apie 9 mėnesius Koliučino įlanka būna užšalusi. Pakrantės negyvenamos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 220
2. ↑  *Колючинская\_губа*,Большая советская энциклопедия, T. XII (Кварнер—Конгур). – Москва: Советская энциклопедия, 1973
3. ↑  *Koliučino įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vietinė rinkliava** – vietos valdžios institucijos (Lietuvoje – savivaldybės tarybos) sprendimu nustatyta privaloma įmoka, galiojanti savivaldos vieneto (Lietuvoje – savivaldybės) teritorijoje.

Savivaldos institucijos nustato jų teritorijoje vietines rinkliavas už įvairias veiklos rūšis:

1) leidimo atlikti kasinėjimo darbus savivaldybės viešojo naudojimo teritorijoje (gatvėse, vietinės reikšmės keliuose, aikštėse, žaliuosiuose plotuose), atitverti ją ar jos dalį arba apriboti eismą joje išdavimą;

2) leidimo prekiauti ar teikti paslaugas savivaldybės tarybos nustatytose viešosiose vietose išdavimą (viešąja vieta, kurioje vykdoma prekyba, teikiamos paslaugos, laikytina savivaldybės teritorijoje esanti savivaldybei ar valstybei nuosavybės teise priklausanti ar patikėjimo teise valdoma teritorija (išskyrus išnuomotą ar perduotą naudotis teritoriją), kurioje teikiamos paslaugos, taip pat vykdoma prekyba nuo (iš) laikinųjų prekybos įrenginių, kioskų, paviljonų, prekybai pritaikytų automobilių ar priekabų, lauko kavinių);

3) leidimo įrengti išorinę reklamą ant savivaldybei priklausančių ar valdytojo teise valdomų objektų išdavimą;

4) leidimo organizuoti komercinius renginius savivaldybei priklausančiose ar valdytojo teise valdomose viešojo naudojimo teritorijose išdavimą bei kt.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie budizmo mitologijos veikėją žr. Dhritaraštra (budizmas).*
Sandžaja pasakoja Dhritaraštrai apie mūšį
**Dhritaraštra** (skr. धृतराष्ट्रः = IAST: *Dhṛtarāṣṭraḥ*) – vienas pagrindinių „Mahabharatos" epo veikėjų, aklas Hastinapuros valdovas.

Gimė rišiui Vjasai ir buvusio karaliaus Vičitravyrjos žmonai Ambikai. Kadangi Vičitravyrja mirė nesulaukęs palikuonių, jo motina Satjavatė pakvietė savo nesantuokinį sūnų Vjasą pratęsti giminę. Tačiau Vjasa buvo baugios išvaizdos, ir Ambika jį išvydusi užsimerkė. Dėl to gimė aklas sūnus Dhritaraštra. Dėl savo negalios valdovu tapti negalėjo, todėl karaliumi tapo jo brolis Pandus. Jam mirus, prasidėjo kova dėl Hastinapuros sosto. Dhritaraštra tapo nominaliu valdovu, nors iš tikro valdė sūnus Durjodhana. Iš viso, Dhritaraštra su žmona Gandhare susilaukė 100 sūnų Kauravų ir vienos dukters.

Brolio Pandaus sūnūs, Pandavai, kėlė pretenzijas į sosto paveldėtojus, nes Pandavas Judhišthira buvo vyresnis už Durjodhaną. Norėdamas išvengti konflikto, Dhritaraštra Judhišthirai paskyrė pusę karalystės. Tačiau vėliau, žaidimo kauliukais metu, Pandavai pralošė savo karalystės dalį. Dhritaraštra ją jiems vėl grąžino, nes nujautė, kad tai baigsis karu, bet Judhišthira pralaimėjo žaidimą ir antrą kartą.

Kurukšetros mūšio metu, iš Vjasos aiškiaregystės dovaną gavęs jo vežėjas Sandžaja pasakoja karaliui mūšio įvykius. Mūšyje netekęs visų savo atžalų, Dhritaraštra puolė į neviltį ir skausmą. Jis visgi pripažino Pandavus sosto paveldėtojais, bet norėjo apkabindamas mirtinai suspausti Bhymą, kuris nužudė daugiausia jo sūnų. Čia Krišna išgelbėjo Pandavą, aklam karaliui pakišęs statulą. Vėliau, pasenęs ir sielvarto išvargintas, Dhritaraštra su Gandhare ir Sandžaja pasitraukė į mišką, kur netrukus per gaisrą žuvo.
Stilizuota dharmačakra
Dharmačakra prie Džokhango vienuolyno Lasoje
**Dharmačakra** (skr. धर्मचक्र = IAST: *dharmacakra-* 'dharmos ratas', tibet. འཀོར་ལོ།  = *chos-kyi 'khor-lo*) – plačiai paplitęs budizmo simbolis, vaizduojamas kaip aštuonių stipinų ratas. Jis reiškia atgimimų ciklą ir momentą, kai Buda paskelbė keturias tauriąsias tiesas, stipinai – aštuonlinkį kelią.

Dharmos ratas, kaip manoma, išsivystė iš soliarinio simbolio, aptinkamo dar Indo slėnio civilizacijos mene. Vėliau ratas kaip ginklas (čakra) yra dievo Višnaus simbolis. Budizmas perėmė ratą kaip pagrindinį „rato sukėjo" (čakravartino) arba „visuotinio valdovo" simbolį, su kuriuo sutapatintas Budos mokymas apie dharmą. Spartus rato sukimasis reiškia greitą dvasinę transformaciją, kurią įgalina Budos mokymas. Kaip čakros ginklas, jis naikina iliuzijas ir trikdžius dvasiniame kelyje.

Pirmasis Budos pamokslas Sarnathe laikomas pirmuoju dharmačakros pasukimu, tuo tarpu vėlesni Gautamos pamokymai Radžghire ir Šravastyje – antruoju ir trečiuoju pasukimais. Rato ašis atstovauja budizmo etinę doktriną, kuri nurimdo ir sulaiko protą, aštrūs stipinai – išmintį arba aštrią įžvalgą, skrodžiančią neišmanymą, o ratlankis simbolizuoja meditatyvią sutelktį, kuri aprėpia ir palengvina rato judėjimą. Ratas su tūkstančiu stipinų, pasirodančių lyg saulės spinduliai, atstovauja tūkstantį budų mokymų ir poelgių. Rato ašyje vaizduojama spirališka svastika, sudaryta iš trijų arba keturių spindulių (reiškia tris budos brangakmenius arba keturias tauriąsias tiesas).

Tibeto budizme auksinė dharmačakra yra daugelio dievybių atributas, ypač Budos Vairočanos simbolis. Tibeto mene dharmačakra dažnai įkomponuojama kartu su lotosu bei šilkinėmis juostomis. Dharmačakra dažnai nuspalvinama keturiomis spalvomis, atitinkančiomis 4 pasaulio kryptis ir 4 budas.

Ikonografijoje dharmačakra pradėta vaizduoti apie III a. pr. m. e. Dharmačakra gausiai vaizduojama budistiniame mene, budistinių šalių heraldikoje. Ji taip pat pavaizduota ant Indijos vėliavos ir Indijos herbo kaip indiškai kultūrai bendras dharmos simbolis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Robert Beer. *The Handbook of Tibetan Buddhist Symbols*. Boston: Shambala, 2003. p. 14–15.
2. ↑  *dharmačakra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dharmačakra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Estijos dailės akademijaest. *Eesti Kunstiakadeemia* |
|  |
| Įkurtas | 1914 / 1951 m. |
| Tipas | Valstybinė |
| Rektorius | Signe Kivi |
| Darbuotojų | 200 (2008 m.) |
| Studentų | 1100 (2008 m.) |
| Vieta | Talinas, Estija |
| Svetainė | www.artun.ee |

**Estijos dailės akademija** (est. *Eesti Kunstiakadeemia*) – aukštoji dailės mokykla Taline, Tartu maantee 1 10145 Tallinn.

Istorija
--------

1914 m. Estų meno draugija įsteigė Pramoninės dailės mokyklą, bet prasidėjęs Pirmasis pasaulinis karas ir Estijos nepriklausomybės karas nutraukė jos veiklą. 1920-1938 m. veikė valstybinė pramoninio meno mokykla, kurioje buvo dėstoma skulptūra, grafika, keramika, meninė poligrafija, stiklo menas, metalo dailė. 1938 m. mokyklos bazėje įsteigta Aukštoji meno mokykla, veikusi iki 1941 m. 1951 m. sujungus 1944 m. įkurtus Talino taikomosios dailės institutą ir Tartu dailės institutą, įkurtas Estijos dailės institutas. 1989–1995 m. jis veikė kaip Talino dailės universitetas, nuo 1995 m. Estijos dailės akademija. Mokosi apie 1100 studentų, dirba apie 200 dėstytojų.

Struktūra
---------

* Architektūros fakultetas
* Dizaino fakultetas
* Kultūros paveldo ir konservavimo fakultetas
* Medijos fakultetas
* Vaizduojamosios dailės fakultetas
* Meno istorijos institutas
* Pernu Menų koledžas
* Dailės galerija
* Leidykla

Lietuviai
---------

Estijos dailės institute, Talino dailės institute lietuviai studijavo metalo meną, interjerą ir odos dailę :

Rūta Gudaitytė-Zaturskienė, Alfonsas Gudzevičius, Marytė Gurevičienė, Arvydas Gurevičius, Vytautas Karčiauskas.

Stanislovas Jančiukas, Eugenijus Kazimieras Jovaiša, Lolita Kreivaitienė, Zita Kreivytė, Vytautas Matulionis, Danutė Mertingaitė-Gajauskienė, Romualdas Inčirauskas, Augustinas Mikalauskas, Petras Malakauskas, Remigija Vaitkutė, Vytautas Mockaitis, Romas Tarvydas, Aurimas Anusas ir kiti dailininkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Estijos dailės akademija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 609 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Estijos dailės akademija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 59°25′58″š. pl. 24°45′53″r. ilg.﻿ / ﻿59.4329074°š. pl. 24.7645837°r. ilg.﻿ / 59.4329074; 24.7645837

Nuorodos
--------

* Estijos dailės akademija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hirskyj Tikyčius |
| --- |
| Hirskyj Tikyčiaus kanjonas ties Bukais Hirskyj Tikyčiaus kanjonas ties Bukais |
| **Ilgis** | 167 km |
| **Baseino plotas** | 3510 km² |
| **Ištakos** | Vinycios sritis |
| **Žiotys** | Tikyčius |
| **Šalys** | Ukraina |

**Hirskyj Tikyčius** (ukr. *Гірський Тікич*) arba **Uhorskyj Tikyčius** (*Угорський Тікич*) – upė vidurio Ukrainoje, Vinycios ir Čerkasų srityse; viena iš Tikyčių sudarančių upių (Pietinio Bugo baseinas). Prasideda ties Juškivcių kaimu, teka rytų, pietryčių kryptimi. Kirovohrado srities paribyje susilieja su Hnylyj Tikyčiumi ir sudaro Tikyčių.

Didžiausi intakai:

* kaireji – Torčas;
* dešinieji – Talnianka.

Slėnis V raidės formos, iki 2,3 km pločio, bei 60 m gylio. Vidurupyje sudaro vaizdingą kanjoną. Vaga vingiuota, akmenuota, yra slenksčių ir krioklių. Įrengtos dvi hidroelektrinės ir tvenkinys.
|  |
| --- |
| Viktor Gavrikov |
| Pilnas vardas | Viktor Gavrikov |
| Šalis | TSRS vėliava TSRSLietuvos vėliava Lietuvos TSRLietuvos vėliava LietuvaŠveicarijos vėliava Šveicarija |
| Gimė | 1957 m. liepos 29 d. (65 metai)Kriulenis, Moldavijos vėliava Moldavijos TSR |
| Mirė | 2016 m. balandžio 30 d. (58 metai)Burgasas, Bulgarija |
| Titulas | Didmeistris (GM) |
| FIDE reitingas | 2514 (2013 m. birželis) |
| Aukščiausias reitingas | 2605 (1995 m. liepa) |

**Viktor Gavrikov** (rus. *Виктор Николаевич Гавриков*; 1957 m. liepos 29 d. Kriulenyje, Moldavijos TSR - 2016 m. balandžio 30 d. Burgase, Bulgarija) – Lietuvos ir Šveicarijos šachmatininkas, didmeistris (1984 m.). Buvęs gruzinų didmeistrės Nanos Aleksandrijos treneris (1980–1986), Gruzijos TSR nusipelnęs treneris (1981 m.).

Pasiekimai
----------

1978 m. Lietuvos šachmatų čempionate Vilniuje V. Gavrikovas pasidalijo 1–2 vietomis su Gintautu Piešina. Laimėjo 52–ąjį TSRS šachmatų čempionatą (kartu su Michailu Gurevičiumi ir Aleksandru Černinu) Rygoje 1985 m. buvo antruoju šiose pirmenybėse 1986 m. (laimėjo Vitalijus Ceškovskis).

Žlugus TSRS, emigravo į Šveicariją. 1994 metais laimėjo Bylyje, taip pat, 1996 metų Šveicarijos čempionatą. Arozoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viktor Gavrikov

Nuorodos
--------

* Viktoro Gavrikovo reitingai (*ratings.fide.com*)
* Viktoro Gavrikovo partijos (*chessgames.com*)
* Viktoras Gavrikovas (*365chess.com*)
*Kitos reikšmės – Jordanas (reikšmės).*

| Jordanas |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 252 km |
| **Baseino plotas** | 18 000 km² |
| **Ištakos** | Libanas (Golano aukštumos) |
| **Žiotys** | Negyvoji jūra |
| **Šalys** | Libano vėliava Libanas, Izraelio vėliava Izraelis, Jordanijos vėliava Jordanija |
|  |
|  **Vikiteka** | Jordanas |

**Jordanas** (hebr. ‏נהר הירדן‏‎ = *nehar hayarden*, arab. نهر الأردن = *nahr al-urdun*) – upė Artimuosiuose Rytuose, įteka į Negyvąją jūrą. Prasideda Libane, Golano aukštumose, Hermono kalno papėdėje. Teka į pietus tektonine Goro įduba Izraelio – Jordanijos siena. Prateka pro Hulos slėnį ir Tiberiados ežerą. Iki Tiberiados ežero teka kalnuotomis vietovėmis, vagoje gausu slenksčių. Žemiau teka lyguma ir sudaro Jordano slėnį. Čia upės plotis pasiekia 40 m. Žemupyje gausu meandrų.

Didžiausi intakai – Hasbani, Danas, Jarmukas ir Jabokas (Zarka).

Vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui, todėl džiūsta Negyvoji jūra. Žiemą patvinsta.

Jordano upė dažnai minima Biblijoje. Rytų pakrantėje yra Al Maghtasas, kur Jonas Krikštytojas pakrikštijo Jėzų Kristų.

* Jordanas teka slėniuJordanas teka slėniu
* Jordano vandenysJordano vandenys
* Jordano baseinasJordano baseinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 170
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie vilko ir šuns hibridą. Apie veislę skaitykite straipsnyje vokiečių aviganis.*
Vilkšuniai
**Vilkšunis** – šuninių gyvūnas, gimęs susikryžminus vilkui ir šuniui. Dažniausiai tokia hibridinė veislė susidaro natūraliai, kai benamiai arba nepririšti kaimų, priemiesčių šunys susikryžmina su kaimynystėje gyvenančiais vilkais. Ypač tas pasakytina apie vietoves, kur vilkų populiacijos nedidelės, izoliuotos. Tokie palikuonys pasižymi ir vilko, ir šuns savybėmis.

Vilkšunio išvaizda ir temperamentas gali būti įvairus, priklausomai nuo jo tėvų. Įprastai, vilkšuniai pasižymi didesne agresija, nepastovumu, nepaklusimu komandoms palyginus su šunimis, be to, jie neturi įprastos baimės žmonėms kaip vilkai. Per kelias kartas vilkšunio genai išsigrynina, bet dalis požymių išlieka. Pvz. juodi vilkai yra vilko ir šuns hibridizacijos pasekmė. Dėl savo pavojingumo vilkšuniai daugelyje šalių yra draudžiami laikyti kaip naminiai gyvūnai ir yra traktuojami kaip laukiniai.

Yra keletas šunų veislių, gautų sukryžminus vilkus su šunimis – Čekoslovakijos vilkšunis, Sarloso vilkšunis. Šios veislės pripažintos Tarptautinės kinologų organizacijos.
| **Jordana Brewster** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Jordana Brewster |
| Visas vardas | Jordana Brewster |
| Gimė | 1980 m. balandžio 26 d. (43 metai)Panama, Panama |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | amerikietė |
| Pilietybė |  JAV,  Panama |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Džordana Briuster** (*Jordana Brewster*, g. 1980 m. balandžio 26 d. Panamos mieste, Panamoje) – Panamos-JAV aktorė.

Biografija
----------

Geriausiai žinoma dėl Mijos Toreto vaidmens filme „Greiti ir įsiutę".

1995 m. ji debiutavo seriale „Visi mano vaikai" serijoje.

Vėliau atliko Nikki Munson vaidmenį filme „As the World Turns".

Pirmasis vaidmuo vaidybiniame filme buvo Roberto Rodriguezo siaubo mokslinėje fantastikoje „Fakultetas" (1998).

Įkūnijo Mia Toretto heroję veiksmo filme „Greiti ir įsiutę" (2001). Filmavosi tęsiniuose „Greiti ir įsiutę" (2009), „Greiti V (2011), „Greiti ir įsiutę VI" (2013), „Įsiutę VII" (2015) ir „F9" (2021).

Dar galima paminėti dramą „Nematomas cirkas" (2001), veiksmo komediją „D.E.B.S. (2004 m.) ir siaubo filmą „The Texas Chainsaw Massacre: The Beginning" (2006 m.).

Brewster vaidino seriale „Dallas" nuo 2012 m. iki 2014 m.

Filmavosi penkiose serijose pirmajame FX tikrosios kriminalinės antologijos serialo „American Crime Story" (2016 m.) sezone, bei veiksmo dramoje „Mirtinas ginklas" (2016–2018).

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
Koordinatės: 55°13′00″š. pl. 24°40′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.216618°š. pl. 24.670903°r. ilg.﻿ / 55.216618; 24.670903


| Laibiškių dvaras |
| --- |
|  Dvaro rūmai 2018 m. |
| Vieta | Ukmergės rajonas, Laibiškiai |
| Įkurtas |  ? |
| Pastatų būklė | Nykstantis |

**Laibiškių dvaras** – buvusi dvaro sodyba, esanti Ukmergės rajono savivaldybėje Deltuvos seniūnijoje, Laibiškių kaime, prie kelio  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis . Šalia išlikusi caro laikų kelio prižiūrėtojų sarginė , priešingoje kelio pusėje stūkso buvusi pašto stotis ir smuklė.

Dvaro rūmų pastatas prastos būklės: laikančios konstrukcijos suirę, stogas vietomis paramstytas mediniais balkiais, išardytos kai kurios mūrinės laikančios sienos pastato viduje. Yra išlikusio autentiško parketo. Rūmų priešingoje pusėje esantys priestatai apgyvendinti, prižiūrimi.

Istorija
--------

Dvaras įsikūręs prie trakto Peterburgas–Varšuva, nutiesto 1830-1836 m. Dvaro istorija fragmentiškai paminėta tik istoriniuose šaltiniuose apie Leonpolio dvarą. M. K. Čiurlionio nacionaliniame muziejuje saugoma 1898 m. Stanislovo Kazimiero Kosakovskio daryta 11,4x15,7 cm dydžio dvaro fotografija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 2131 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 25797 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Nežinomas Laibiškių dvaras
4. ↑  Lietuva senose fotografijose. Laibiškių dvaras. 1898-07-09
**Jorge Eduardo**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Jorge Eduardo Pedro Júnior |
| Gimimo data | 1994 m. rugsėjo 8 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | San Paulas, Brazilija |
| Ūgis | 179 cm |
| Svoris | kg |
| Pravardė | Žoržinjas |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2008–2013 | Audax |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–201520142016–201720172017–201920182020202020212022 | Audax  → Santos Grêmio Osasco  Audax  Ferroviária  → ABC Portuguesa Juventus-SP  Audax  Telšių „Džiugas" | 01 0(0)08 0(0)18 0(5)05 0(0)12 0(0)15 0(4)09 0(1)00 0(0)01 0(0)34 0(4) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. vasario 18 d.. |

**Žoržė Eduardas Pedras Žunioras** arba **Žoržė Eduardu** (*Jorge Eduardo Pedro Júnior*; g. 1994 m. rugsėjo 8 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, saugas, atakuojančio plano žaidėjas.

Karjera
-------

Žaidėjas karjerą pradėjo gimtinėje. Atstovavo „Audax" klubui, kuriame praleido 10 metų.

Vėliau dvejus metus atstovavo „Santos" klubui, kuris varžosi Brazilijos „Serie A" čempionate.

Nuo 2014 iki 2021 m. teko rungtyniauti „Botafago", „Ferroviara", ABC, „Portuguesa", „Juventus-SP" klubuose.

### FC Džiugas

2022 m. sausio mėn. pranešta apie naujoką Džiugo klube

2022 m. kovo 12 d. debiutavo A lygoje atstovaudamas „Džiugo" klubui.

2022 m. birželio 23 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pelnė įvartį.

2022 m. liepos 3 d. rungtynėse prieš FA Šiauliai pasižymėjo pelnydamas įvartį.

2023 m. vasario mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Džiugo" klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **FC Džiugas** | 34 | 4 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

su FC Džiugas
*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  alyga.lt Žalgiris 2-1 Džiugas
4. ↑  alyga Šiauliai 3-2 Džiugas
5. ↑  sportas.lt: brazilai paliko klubą
6. ↑  Žaidėjo statistika

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* fcdziugas.lt
* SOFASCORE
* OGOL svetainė
* Globalsportsarchive
Koordinatės: 55°30′1″ š. pl. 21°37′26″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50028°š. pl. 21.62389°r. ilg.﻿ / 55.50028; 21.62389


| Vilkėnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šilutės rajonas) |
| Plotas | 0,14 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,88 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 4,8 m |
| Įteka | Švėkšnalė |
| Išteka | Švėkšnalė |

**Vilkėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šilutės rajone, 1,5 km į pietus nuo Švėkšnos miestelio centro. Sudarytas užtvenkus Švėkšnalės upę (Ašvos intakas) 3,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 1,27 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 30,9 m. Pietinis ir šiaurrytinis krantai aukšti. Šiaurinis ir šiaurvakarinis krantai užpelkėję, apaugę mišku. Pietinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Prie užtvankos įsikūręs Vilkėno malūnas, nuo jo į rytus – Vilkėno dvaras. Prie tvenkinio įsikūrę Vilkėnas I, Vilkėnas II, Pavilnučio kaimai, Švėkšnos miestelio pietinė dalis. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **4208**  Žemaičių Naumiestis–Gardamas–Švėkšna .

Tvenkinys įrengtas 1847 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑