recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  Orijai |
| --- |
| Danda jatra apeigos dalyviai pietų OrisojeDanda jatra apeigos dalyviai pietų Orisoje |
| Gyventojų skaičius | ~34 mln. |
| Populiacija šalyse | Indijos vėliava Indija (Orisa) |
| Kalba (-os) | orijų |
| Religijos | hinduizmas |
| Giminingos etninės grupės | bengalai, marathai, halbai ir kt. indoarijai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Orijai |

**Orijai** (or. ଓଡ଼ିଆ ଲୋକ = *Oṛiā lok*), ***utkaliai*** – Pietų Azijos tauta, gyvenanti Indijoje, daugiausia Orisos valstijoje. Mažesnės bendruomenės gyvena Vakarų Bengalijoje, Džharkhande, Čhatisgarhe, Bangladeše, taip pat indų diasporoje. Populiacija – apie 34 mln. žmonių. Vartoja orijų kalbą (indoarijų kalbų grupė). Dauguma (>90 %) orijų yra hinduistai, yra šiek tiek krikščionių ir musulmonų. Skirstomi į pakrančių orijus (katakus) ir kalnų orijus.

Orijai siejami su „Mahabharatoje" minimomis Odros ir Utkalos valstybėmis. III a. pr. m. e. gyvavo orijų valstybė Kalinga, bet vėliau buvo užimta Maurijų. Vėliau orijai pateko į keletą vietinių valstybių (Kara, Rytų Ganga ir kt.). XVI a. orijai užkariauti musulmonų, vėliau – Marathų imperijos, britų. 1947 m. orijų žemėse įkurta Orisos valstija.

Svarbiausi verslai – ariamoji žemdirbystė (ryžiai, soros, ankštiniai, kviečiai, cukranendrės, tabakas, medvilnė, kokospalmės), amatai (medžio, akmens, dramblio kaulo apdirbimas, sidabro filigranas), gyvulininkystė. Miestuose dirba pramonėje, paslaugų sferoje.

Gyvenvietės netvarkingo išplanavimo, namai statomi iš molio, turi keletą patalpų. Tradicinė vyrų apranga – dhotis ir marškiniai, moterų – saris, nešioja daug papuošalų. Orijai virtuvėje gausiai naudoja ryžius su daržovėmis ir aštriais padažais, žuvį, avieną, ožkieną.

Vyrauja kastų sistema. Išvystę muzikinę ir šokių tradiciją (populiarūs apeiginiai šokiai – čhau, odisi, mahari, ghumura, dhemsa ir kt.). Tarp orijų ypač paplitęs Džaganathos kultas – Puryje kasmet rengiama didelė rathajatra. Kiti svarbūs religiniai centrai – Lingaradžos šventykla prie Bhubanešvaro ir Konarko saulės šventykla.

* Čhau šokėjaiČhau šokėjai
* Purio rathajatros dalyviaiPurio rathajatros dalyviai
* Moterys, ruošiančios apeiginį vestuvių patiekaląMoterys, ruošiančios apeiginį vestuvių patiekalą
* Orijų aktorė Arčita SahuOrijų aktorė Arčita Sahu

Šaltiniai
---------

1. ↑  ory Duomenys apie kodu „ory" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Orijai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
3. ↑  *Ория*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
*Kitos reikšmės – Sietynas.*
**Sietynas** – slapta 1892–1897 m. Vilkaviškio ir Marijampolės apylinkėse veikusi organizacija lietuviškai spaudai platinti jos draudimo metu. Pradininkai – Pilviškių varpininkai Juozas Bagdonas, Kazys Grinius, Pranas Matulaitis, Andrius Matulaitis, Stasys Matulaitis, mokytojas Vincas Palukaitis ir kiti, subūrę keliolika patikimų ūkininkų ir moksleivių, tarp jų ir šešiolikmetį Motiejų Baltūsį.

Po metų ši draugija turėjo 8 padalinius spaudai platinti ir virš šimto platintojų, paskleisdavusių apie 60 „Varpo" ir 70 „Ūkininko" egzempliorių, smulkesnių laikraštėlių, atsišaukimus. Spaudinius, keliavusius per Virbalį ir kitur siųsdavo gydytojas J. Bagdonas iš Naumiesčio, o Marijampolėje skirstydavo J. ir P. Lietuvninkai.

Pas juos 1897 m. balandžio mėnesį Vonsackio vadovauti žandarai atliko kratą, surado organizacijos narių sąrašą ir suėmė virš trijų dešimčių Marijampolės, Vilkaviškio ir aplinkinių kaimų šviesuolių – Marijampolėje kun. Arnatauską ir A. Smolenskį, Bartninkuose kunigą J. Bulvičių, Keturvalakiuose – klieriką Rudvalį, Liudvinave – F. Sirutį, S. Slavicką, keturis brolius Vitkauskus, A. ir P. Matulaičius, Meškučiuose – J.Čėsną, Pilviškiuose – J. Kačergių ir P. Oleką, Sasnavoje – J. Luobikį, Sintautuose – studentą A. Daniliauską, Vilkaviškyje – kurpių J. Strimaitį bei kitus.

Byla tęsėsi iki 1899 m. J. Lietuvninkas su žmona nuteisti po 15 m. sunkiųjų darbų kalėjimo, kun. Arnatauskas ištremtas į Sibirą, gyd. P. Matulaitis į Viatkos guberniją, kur numirė, Stasys Matulaitis į Vologdos guberniją, J. Luobikis į Voluinės guberniją, Juozas Rimša į Odesą ir t. t. Gyd. J. Bagdonas, J. Kriaučiūnas, Pranas Matulaitis ir dar būrys asmenų laikinai paleisti iš kalėjimo sugebėjo pasislėpti Mažojoje Lietuvoje arba emigravo į JAV.

Caro valdžiai sunaikinus Sietyno organizaciją „Varpui" ir „Ūkininkui" prasidėjo sunkios dienos dėl rašančiųjų ir lėšų stokos, tačiau vėliau įsikūrė kitos organizacijos. Buvusieji Sietyno nariai 1927 m. Marijampolėje paminėjo savo 35 -metį, Sietyno vardu Marijampolėje vadinama gatvė, Atgimimo pradžioje tokiu pavadinimu išėjo keletas literatūrinio almanacho numerių.

Šaltiniai
---------

* 

1. ↑  VLE:Sietynas
**Vytautas Daugudis** (1929 m. lapkričio 2 d. Paželviai, Želvos valsčius – 2001 m. sausio 10 d. Vilnius) – Lietuvos archeologas.

Biografija
----------

1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1954–1967 m. su pertrauka 1955–1958 m. ir 1972–1992 m. dirbo Istorijos institute, 1967–1972 m. Kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologų grupės vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

1955 m. pradėjo savarankiškus kasinėjimus Gedimino kalno pietinėje pašlaitėje, vėliau konsultavo Vilniaus pilių bei senamiesčio tyrėjus. 1957–1991 m. tyrinėjo daugiausia vėlyvuosius piliakalnius, ištyrė 14, reikšmingiausi – Aukštadvario piliakalnis ir Imbarės piliakalnis. Taip pat ištyrė 8 senovės gyvenvietes, vykdė žvalgomuosius tyrimus.

Pagrindinės tyrimų kryptis – senovės medinės statybos liekanų paieška ir jų tyrimai. Apibūdino piliakalnių statinius ir įrengimus, jų įtvirtinimų konstrukciją, ankstyvuosius piliakalnius Žemaitijos šiaurinėje dalyje. Piliakalniuose ieškojo senovės kulto vietų.

Populiarino archeologiją, rašė archeologinių paminklų apsaugos klausimais.

Bibliografija
-------------

* Stakliškių lobis. 1968 m.
* Senoji medinė statyba Lietuvoje. 1982 m.
* Iš Vilniaus miesto praeities. 1993 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Zabiela. *Vytautas Daugudis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 526 psl.
| Oriental Pearl Tower东方明珠广播电视塔 |
| --- |
|  |
| Vieta | Pudongas, Šanchajus, Kinija |
| Statusas | pastatytas |
| Statybų pradžia | 1991 m. liepos 30 d. |
| Statybų pabaiga | 1994 m. |
| Paskirtis | transliacijos, komercinė, visuomeninė |
| Antena | 467,9 m |
| Aukštų sk. | 153 |

**Oriental Pearl Tower** (kin. 东方明珠广播电视塔) – televizijos bokštas Šanchajuje. Stovi Ludziadzui finansų ir prekybos zonoje, Pudongo rajone.

Pagrindiniai statinio architektai – Jiang Huan Chen, Lin Benlin ir Zhang Xiulin. Statybų darbai truko nuo 1991 iki 1994 m. Aukštis – 468 m. 1994–2007 m. buvo aukščiausias statinys Kinijoje.

Konstrukcija
------------

Bokštas naktį
Bokšte įrengta:

* besisukantis restoranas, esantis 267 m aukštyje;
* šokių aikštelė, baras ir 20 kambarių su karaoke, esantys 271 m aukštyje;
* mansarda su apžvalgos aikštele, konferencijų sale ir kavine 350 m aukštyje.

Bokšto konstrukciją sudaro 11 sferinių elementų. Dviejų didžiausių sferų skersmuo atitinkamai siekia 50 m (apatinė, „Space City") ir 45 m (viršutinė, „Space Module"). Šios sferos sujungtos trimis cilindrinėmis kolonomis, kurių kiekvienos skersmuo 9 m; kolonų vidinėje erdvėje yra penki maži rutuliniai elementai, kuriuose įrengti viešbučio „Space" apartamentai.

Televizijos bokštas ypač išryškėja naktį. Specialiai jam buvo sukurtas trimatis LED apšvietimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Низовский А. Ю. 100 великих чудес инженерной мысли. изд. «Вече», 2005. ISBN 5-9533-0663-6
| Siesartis |
| --- |
| Siesartis netoli Lentvorų Siesartis netoli Lentvorų |
| **Ilgis** | 64,1 km |
| **Baseino plotas** | 615,7 km² |
| **Vidutinis debitas** | 5,13 m³/s |
| **Ištakos** | Siesarčio ež. |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Siesartis |

**Siesartis** – upė Aukštaitijoje, kairysis Šventosios intakas. Upės pradžia yra Siesarties ežere, kiek į rytus nuo Molėtų. Upė visą kelią teka į vakarus ir nežymiai šiaurėn – pro Molėtus, į šiaurę nuo Videniškių, Želvos, Lyduokių, galiausiai kiek piečiau nuo Vidiškių įteka į Šventąją. Savo kelyje prateka Pastovio, Pastovėlio ežerus.

Intakai: Grabuosta, Duobužė, Vardas, Želva, Šešuola, Šaltupis (kairieji), Žežiebra, Triūpelis, Mokia, Plaštaka (dešinieji).

Metinis upės nuotėkis pasiskirsto: pavasarį – 57 %, vasarą – 15 %, rudenį – 13 %, žiemą – 15 %.

Etimologija
-----------

Siesarties upės pradžia (ištakos vieta iš Siesarties ežero)
Upės pavadinimas yra bendraindoeuropietiškos kilmės ir siejamas su reikšme „sroventi" (plg. skr. सृ, सिसर्ति = IAST: *sṛ, sisarti* – „teka, srovena"). Sudvigubinimas *sie-* siejamas su skr. सिच्, सिञ्चति, सेचते = IAST: *sic, siñcati, secate* „liejasi, laistosi, neriasi" (plg. su tuo pačiu atkartojimu *Siesikas, Siesrautas*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Siesartis (Šventoji)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 662-663
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Narmanšakė |
| --- |
| **Ilgis** | 7,5 km |
| **Baseino plotas** | 11,7 km² |
| **Ištakos** | Plokščiai |
| **Žiotys** | Šlaveita |
| **Šalys** | Lietuva |

**Narmanšakė (Normanšakė)** – upelis Vakarų Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, dešinysis Šlaveitos intakas.

Prasideda vakarinėje Plokščių kaimo žemių dalyje. Teka pietvakarių kryptimi per Mančių mišką, toliau – atvira vietove. Į Šlaveitą įteka 1,3 km į pietvakarius nuo tilto kelyje Latveliai–Kumpikai (Kumpikų kaimo Pušų gatvės), Šlaveitų kaimo žemių šiaurės rytiniame pakraštyje, 3,8 km nuo jos žiočių. Upelio vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu.

Intakas: Pievolupis (kairysis).

Dešiniajame krante yra Mančių ir Latvelių kaimų senosios kapinės.

Prie upės esančios gyvenvietės: Plokščiai, Mančiai, Latveliai, Kumpikai.

Upėvardžio daryba atstatoma kaip *\*Nartmant-šakė*, kur pirmas dėmuo būtų kilęs iš asmenvardžio *Narmantas*, o antrasis reikštų *šaka*.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius (Nermanšakė)

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vytautas Didžiulis** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. gegužės 12 d.Griežionėlės, Anykščių rajonas |
| Mirė | 1956 m. (~75 metai)Biržai |
| Tėvas | Stanislovas Didžiulis |
| Motina | Liudvika Didžiulienė |
|  |
| Veikla | mokytojas, revoliucinio judėjimo dalyvis ir politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1915 m. Peterburgo universitetas |

**Vytautas Didžiulis** (1881 m. gegužės 12 d. Griežionėlėse, Anykščių raj. – 1956 m. Biržuose) – mokytojas, Lietuvos revoliucinio judėjimo dalyvis ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš bajorų, Stanislovo Didžiulio ir rašytojos Liudvikos Didžiulienės-Žmonos šeimos. 1896 m. įstojo į Mintaujos vokiečių gimnazijos VI klasę, 1898–1899 m. priklausė slaptai „Kūdikio" draugijai.

1902–1907 m. tarnavo rusų kariuomenėje. 1905 m. kalėjo Ukmergėje ir Kaune už „socialistišką pamokslą".

1909 m. Peterburge išlaikęs brandos egzaminus įstojo į Peterburgo universiteto Gamtos ir matematikos fakultetą studijuoti biologijos. 1911 m. lietuvių studentų draugijos pirmininkas. 1915 m. baigė universitetą.

1917 m. dalyvavo Lietuvių Vilniaus konferencijoje. 1917–1918 m. organizavo Kupiškio progimnaziją. 1918 m. išrinktas Kupiškio apskrities tarybos ir valdybos nariu. 1919 m. Panevėžio apygardos darbo ir socialinės apsaugos inspektorius ir Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

1920–1921 m. dirbo Valstybės kontrolėje Kaune, 1921–1922 m. Rokiškio gimnazijos direktorius, nuo 1923 m. Biržų gimnazijos mokytojas.

Bendradarbiavo leidiniuose „Naujoji Gadynė", 1913–1914 m. „Aušrinė", 1917–1918 m. „Darbo balsas", 1924–1929 m. „Mokykla ir gyvenimas", 1924–1929 m. „Socialdemokratas", 1924–1926 m. „Biržų žinios".
| **Lila Tretikovrus. *Ляля Третьяко́ва*** |
| --- |
|  |
| Lila Tretikov (2014 m.) |
| Gimė | 1978 m. sausio 25 d. (45 metai)Maskvoje, Rusijoje |
|  |
| Veikla | Vikimedijos fondo generalinė direktorė (2014–2016 m.) |
|  |
|  **Vikiteka** | Lila Tretikov |

**Lila Tretikov** (angl. *Lila Tretikov*, gimė kaip ***Olga (Lialia) Tretjekova***, rus. *Ольга (Ляля) Алексеевна Третьякова*, g. 1978 m. sausio 25 d.) – Vikimedijos fondo vadovė iš Rusijos. Gimusi Maskvoje ji dar paauglė emigravo į JAV ir ten iki šiol gyvena. 1999 m. ji pradėjo dirbti programų inžinerijos srityje Kalifornijoje, ten įkūrė ir savo technologijų marketingo kompaniją.

2014 m. ji tapo naująja Vikimedijos fondo vadove, pakeitusi Kanados žurnalistę Siu Gardner. Jos paskyrimas į šias pareigas buvo nevienareikšmiškai sutiktas Vikipedijos bendruomenės, mat L. Tretikov prieš tai Vikipediją redagavo tik vieną kartą. Ji taip pat yra kompanijų „OpenEd" ir „Rackspace" valdybų narė.

2016 m. Lila Tretikov atsistatydino iš pareigų po kilusio triukšmo dėl $250 tūkst. paramos iš „Knight Foundation", ne pelno siekiančios organizacijos, kuri ketino pastarąsias lėšas skirti paieškos sistemos (angl. *knowledge engine*) kūrimui. Tačiau daugelis Vikipedijos redaktorių vėliau apie tai sužinoję pasipiktino dėl to, kad pinigai buvo švaistomi be reikalo ir jai netrukus po to teko atsistatydinti iš pareigų, laikinai užleidžiant pareigas Katherine Maher.

Šaltiniai
---------

1. ↑  WMF Monthly Metrics Meeting May 1, 2014
2. ↑  Please welcome Lila Tretikov, the Wikimedia Foundation’s new ED
3. ↑  The Woman To Run Wikipedia: Russian-born Former Cal Student Seen as "White Unicorn" Archyvuota kopija 2021-04-21 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Wikimedia Foundation Director Named to OpenEd Board
5. ↑  Rackspace Appoints Lila Tretikov to Board of Directors
6. ↑  „Following a period of turmoil, Wikimedia Foundation appoints new director". *Ars Technica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2017-02-20.
7. ↑  „Wikimedia Foundation director resigns after uproar over "Knowledge Engine"". *Ars Technica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2017-02-20.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Sue Gardner** | **Vikimedijos fondo vadovė**2014–2016 m. | Po to:**Katherine Maher** |
**Kuršių sukilimas** – pirmasis kuršių sukilimas prieš Kalavijuočių ordino vokiečių valdžią, vykęs 1236 m. rugsėjo mėn. – 1245 m. pradžioje.

Priežastys
----------

1202 m. įkurtas Kalavijuočių ordinas ėmėsi užkariauti dabartines Latvijos, Estijos žemes ir palaipsniui skverbtis į Lietuvą. 1210 m. kuršiai surinko, kaip teigiama, net 300 laivų ir pavasarį sutriuškino kryžiuočių laivyną. Tų pačių metų liepos 13 d. pradėtas pulti pagrindinis kalavijuočių ekspansijos centras – Ryga. Miesto ginti stojo ne tik kalavijuočių kariai, bet ir eiliniai miestelėnai, net moterys ir vaikai, ir kuršių puolimą atrėmė. 1228 m. kuršiai kartu su žemaičiais ir žiemgaliais sugriovė Rygos prieigų forpostą – Daugavgryvos vienuolyną ir pilį pačiose Dauguvos žiotyse. Kalavijuočius išgelbėjo iš Vokietijos atvykusios papildomos pajėgos, jos privertė apsuptus ir badauti pradėjusius kuršių karius pasiduoti. 1230 m. minimas šiaurinius kuršius suvienijęs kunigaikštis Lamikis, bandęs organizuoti pasipriešinimą kalavijuočiams. Vienu metu Lamikiui už sutikimą apsikrikštyti ir apkrikštyti kuršius klastingai buvo siūloma karaliaus karūna. Užkariautų genčių karius kalavijuočiai ir kryžiuočiai versdavo dalyvauti žygiuose prieš kitas gentis ir tautas.

Sukilimas
---------

Sukilimas prasidėjo po 1236 m. rugsėjo 22 d. Kalavijuočių ordino pralaimėto Saulės mūšio. Sukilę šiaurės kuršiai (Latvijos kuršiai) išsivadavo iš nusilpusio ordino ir Kuršo vyskupo valdžios. Bet 1237 m. Krašto magistras Hermanas Balkas Kalavijuočių ordiną perorganizavo į Vokiečių ordino autonominę šaką - Livonijos ordiną.

Per kovas 1240 m. žuvo Kuršo vyskupas Engelbertas. Popiežiaus kurija Kuršą laikė savo valda, todėl išsivadavusius kuršius Livonijos ordinas turėjo arba užkariauti ir perduoti jos jurisdikcijai, arba gauti kurijos koncesiją ir užkariauti sau. Sukilimui plintant ir netrukus prasidėjus 1242–1249 m. prūsų sukilimui popiežiaus legato Vilhelmo Modeniečio 1242 m. balandžio 19 d. aktu ordinui leista statytis pilis prie Lielupės, Ventos upių ir užkariauti kuršius. Livonijos ordinas iki tol didesnių karinių veiksmų prieš sukilėlius nepajėgė imtis. Livonijos ordino valdomą Pietų Kuršą (dab. Lietuvos šiaurvakariai) puldinėjo žemaičiai. Tik Livonijos ordino magistras Ditrichas fon Griuningenas 1244 m. pastatydino Kuldygos pilį bei sutvirtino užgrobtą kuršių Embutės pilį ir 1244 m. pabaigoje prie savo valdų prijungė didesnę Šiaurės Kuršo dalį. 1245 m. pradžioje Embutę puolė Lietuvos didysis kunigaikštis Mindaugas, bet neužėmė. Kuršiai pasidavė, bet po žemaičių laimėto Durbės mūšio 1260 m. prasidėjo Antrasis kuršių sukilimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Varingis. KURŠIAI Archyvuota kopija 2009-10-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Edvardas Gudavičius, Algirdas Matulevičius. *Kuršių 1236-1245 m. sukilimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 328 psl.
| Narmada |
| --- |
| Narmada netoli Džabalpūro Narmada netoli Džabalpūro |
| **Ilgis** | 1312 km |
| **Baseino plotas** | 102 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1260 m³/s |
| **Ištakos** | Maikalo kalnai |
| **Žiotys** | Arabijos jūra |
| **Šalys** | Indija |

**Narmada** (hind. नर्मदा नदी, IAST: *Narmadā nadī*), dar žinoma kaip **Narbada** – upė Indijoje, Indostano pusiasalio šiaurėje. Prasideda Maikalo kalnuose, teka į vakarus giliu slėniu, Dekano plokščiakalnio šiaurės vakariniu pakraščiu. Prateka Madja Pradešo, Maharaštros ir Gudžarato valstijas. Įteka į Arabijos jūros Kambėjaus įlanką; sudaro estuariją.

Būdingi vasaros poplūdžiai. Žemupyje upės vanduo naudojamas drėkinimui. Upė laivuojama (ypač liūčių laikotarpiu). Prie Narmados įsikūręs Džabalpūro miestas.

Narmada hinduizme laikoma šventa upe ir yra gausiai lankoma piligrimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 296
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Stambiausias rudųjų lokių porūšis – Kodiako lokiai.
Vienas smulkiausių rudųjų lokių porūšis – Sirijos lokiai.
**Bergmano taisyklė** (angl. *Bergmann's rule*) – gyvūnų ekologijos dėsnis, aprašantis šiltakraujų gyvūnų kūno masės ir aplinkos temperatūros ryšį. Taisyklė pavadinta ją 1847 m. suformulavusio XIX a. vokiečių biologo Christiano Bergmano (*Christian Bergmann*) vardu. Ši taisyklė ir Aleno taisyklė yra dažniausiai minimi ekologiniai dėsningumai, susiję su klimato įtaka gyvūnams.

Bergmano taisyklė teigia: Tos pačios rūšies (arba artimų genčių) individai, gyvenantys šaltesniame klimate, turi didesnę kūno masę, nei panašūs individai, gyvenantys šiltesnio klimato sąlygomis.

Šiauriniame pusrutulyje šis reiškinys pasireiškia tuo, kad kuo toliau į šiaurę, tuo stambesni tos rūšies individai. Pvz.

* Kodiako porūšio rudųjų lokių, gyvenančių Aliaskos Kodiako salose, patinai sveria iki 700 kg, o vidutinės juostos rudųjų lokių patinai sveria iki 450 kg. Sirijos rudieji lokiai buvo dar smulkesni.
* Tigrų porūšio amūrinių tigrų patinai laisvėje sveria iki 400 kg, tuo tarpu labiausiai pietiniai, ties pusiauju gyvenantys Sumatros tigrų patinai sveria iki 130 kg.
* Šernai: Toskanoje (Italija) nušautas didžiausias šernas kuilys svėrė 150 kg. Ardėnuose, Negremonto miške, 1999 m. nušautas šernas svėrė 227 kg. Karpatų šernai sveria iki 200 kg. Rusijos šernai sveria iki 300 kg.

Stambesni gyvūnai turi santykinai mažesnį kūno paviršiaus ir kūno masės santykį, negu smulkesnieji, todėl šaltoje aplinkoje jie lengviau išlaiko pastovią kūno temperatūrą. Šilumą generuoja medžiagų apykaita visame kūno tūryje, kuris proporcingas kūno masei, todėl šilumos gamyba proporcinga kūno masei, o šiluma prarandama per kūno paviršių. Todėl didelė kūno masė yra palanki adaptacija gyvenant šaltame klimate.   

Ir atvirkščiai, stambus kūnas yra tam tikras trūkumas šiltame klimate, kadangi gyvūnui tenka intensyviau aušintis, kad atsikratytų šilumos pertekliaus. Tam, atrodytų, prieštarauja toks pavyzdys, kaip afrikinis dramblys, kurio kūno paviršiaus ir kūno masės santykis artimesnis šaltųjų kraštų gyvūnams. Tropinių gyvūnų kūne intensyvesnį šilumos šalinimą užtikrina ilgos galūnes ir didelės ausys, didinančios kūno paviršių (tai jau Aleno taisyklė). Afrikiniams drambliams kaip tik būdingos didelės ausys, dalyvaujančios termoreguliacijoje. Drambliai žymiai dažniau aptinkami medžių unksmėje, kai vedžiojasi drambliukus, kurie gerokai jautresni perkaitimui saulėkaitoje.

Bergmano taisyklės aprašomas reiškinys veikia ir žmonėse. Pvz. Šiaurės Azijos tautų žmonės yra stambesni už Pietryčių Azijos gyventojus. Lygiai taip pat skandinavai yra aukštesni ir stambesni už italus.
| Berisas*Berisso* |
| --- |
| *Niujorko gatvė Berise* |
|  |
| 

BerisasBerisas

34°52′0″ p. pl. 57°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.86667°š. pl. 57.88333°r. ilg.﻿ / 34.86667; 57.88333﻿ (Berisas)Koordinatės: 34°52′0″ p. pl. 57°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.86667°š. pl. 57.88333°r. ilg.﻿ / 34.86667; 57.88333﻿ (Berisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Beriso partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1871 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 14 201  |
| **Altitudė** | 6 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Berisas |

**Berisas** (isp. *Berisso*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, La Platos miesto aglomeracijoje (*Gran La Plata*), 67 km į pietryčius nuo Buenos Airių, prie *Arroyo del Gato* upės. Beriso *partido* administracinis centras. 14,2 tūkst. gyventojų (2001 m.).
Berisas įkurtas 1871 m. siaučiant epidemijai, kai sergantys gyventojai buvo išsiunčiami į priemiesčių barakus. Vėliau iš lūšnynų išsivystė miestas. Pavadintas Juan Berisso garbei. Į miestą atvyko nemažai imigrantų.

Lietuviai
---------

Berise veikia nemaža lietuvių bendruomenė. Iki I pasaulinio karo čia buvo viena didžiausių Argentinos lietuvių kolonijų. 1909 m. Juozas Baltušnikas, I. Rimkūnas, J. Šatkauskas įkūrė savišalpos ir kultūros draugiją „Vargdienis" (1944 m. pavadinta „Nemunu"): nuo 1931 m. iki 1936 m. veikė jos klubas.

1919 m. Lietuvių socialistų sąjunga išleido pirmąjį Pietų Amerikoje leidinį lietuvių kalba „Biuletinas". 1920 m. pradėtas leisti „Proletaras".

1931 m. įkurta lietuvių katalikų savišalpos ir kultūros draugija „Mindaugas". 1935 m. Berise ir jo apylinkėse gyveno apie 3000 lietuvių. Dauguma jų dirbo skerdyklose, šilko, baldų fabrikuose. Veikė lietuvių mokykla. Mindaugo draugija turėjo tautinių šokių grupę, chorą, organizavo lietuvių kalbos pamokas. 1999 m. Berise gyveno ~1500 lietuvių kilmės žmonių. Iš Beriso nuo 2003 m. gegužės 18 d. vyksta „Ecos de Lituania" lietuviškų laidų transliacija Pietų Amerikos lietuviams, kitiems gyventojams (lietuviško radijo iniciatorius – Argentinos lietuvių bendruomenės narys *Juan Ignacio Fourment Kalvelis*). Argentinos radijo programų konkursuose „Ecos de Lituania" yra pelniusi nemažai apdovanojimų (kitataučių bendruomenių radijo programų kategorijoje).

Nuorodos
--------

* Beriso miesto lietuviai

Išnašos
-------

1. ↑  *Berisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
Ansamblio "Sietuva" logotipas
**Sietuva** – jaunimo tautinių šokių ansamblis, įkurtas 1956 m. keleto merginų iniciatyva. Ansamblis greitai išaugo: 2-ame savo gyvavimo dešimtmetyje jį lankė apie 80 šokėjų, per metus kolektyvas dalyvaudavo apie 30 koncertų. Be to, jame buvo sukurtas liaudies instrumentų orkestras. Sietuva ypač klestėjo Sovietų Sąjungos laikais, todėl koncertavo daugelyje sovietinių respublikų ir pelnė pripažinimą kvietimais dalyvauti Pasauliniame jaunimo festivalyje bei XX vasaros olimpinėse žaidynėse Maskvoje.

Apie ansamblį
-------------

Šiandien Sietuvos ansamblį sudaro šokių trupė ir liaudies instrumentų orkestras, dauguma narių − įvairių Vilniaus universitetų studentai. Kolektyvas, ieškodamas naujų kūrinių, siekdamas atgaivinti ankstesnius, bendradarbiauja su profesionaliais choreografais, į repertuarą stengiamasi įtraukti daugiau autentiškais etniniais šaltiniais besiremiančių kūrėjų darbų. Ansamblio siekis − šiuolaikinei publikai tėvynėje ir svetur skleisti liaudies kultūrą tautiniu šokiu ir daina.

Nauji nariai į ansamblį priimami kiekvieną rugsėjį.

Koncertai, kelionės, apdovanojimai
----------------------------------

Sietuva yra nuolatinė Pasaulio lietuvių dainų švenčių ir Pabaltijo šalių studentų dainų ir šokių festivalių Gaudeamus dalyvė. Kiekvienais metais ansamblis vyksta svetur ir koncertuoja užsienio žiūrovams. Kolektyvas yra dalyvavęs tarptautiniuose festivaliuose Belgijoje, Turkijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Latvijoje, Estijoje, Olandijoje, Vokietijoje ir kitur.
2003 m. ansamblis Sietuva, kaip geriausias metų Lietuvos tautinių šokių ansamblis, buvo apdovanotas Aukso paukšte. Ansamblio liaudies instrumentų orkestras yra įrašęs kompaktinę plokštelę. Joje − Sietuvos ankstesnių ir vis dar atliekamų kūrinių melodijos.

Nuorodos
--------

VTDK Jaunimo tautinių šokių ansamblio SIETUVA interneto svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°59′ š. pl. 7°28′ v. ilg.﻿ / ﻿56.983°š. pl. 7.467°r. ilg.﻿ / 56.983; 7.467

Salos padėtis
**Bara** (angl. *Barra*, škot. gėl. *Barraigh*) – sala Škotijoje, Išoriniuose Hebriduose, į pietus nuo Pietų Juisto. Plotas – 58,75 km².

Salos kranto linija vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Paviršius uolingas, aukštis siekia 383 m (Hivalo k.). Į pietus nuo Baros driekiasi keletas smulkių, daugiausia negyvenamų salų (Vatersėjus, Sandrėjus, Pabėjus, Mingulėjus ir kt.).

2011 m. Baroje gyveno 1174 gyventojai. Didžioji dalis (62 %) tebevartoja gėlų kalbą. Pagrindinė gyvenvietė – Keslbėjus. Veikia keltai į Pietų Juistą, Obaną, Eriskėjų, yra oro uostas (skrydžiai į Glazgą).

Yra XVI a. Kisimulo pilis.

* Keslbėjus ir Hivalo kalnasKeslbėjus ir Hivalo kalnas
* Kisimulo pilisKisimulo pilis
* Salos pakrantėSalos pakrantė
* Oro uostasOro uostas
| **Lactarius deliciosus** |
| --- |
| Pušyninė rudmėsė(*Lactarius deliciosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Pušyninė rudmėsė  *( Lactarius deliciosus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pušyninė rudmėsė** (*Lactarius deliciosus*) – ūmėdinių (*Russulaceae*) šeimos grybas, priklausantis piengrybių genčiai.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 7-12 (15) cm skersmens, jauna pusiau apvali, iškili, vėliau paplokščia, įdubusi, plaušuota, silpnai gleivėta, sausu oru sausa, su koncentrinėmis zonomis, geltonai oranžinė, kreminė, paspaudus arba spalvos nekeičia, arba kiek pažaliuoja. Lakšteliai oranžiniai, tankūs, priaugtiniai.

Kotas 3-8 cm ilgio, 1-3 cm storio, tuščiaviduris, dėmėtas, kepurėlės spalvos. Trama balta, trapi. Sultys oranžinės, spalvos beveik nekeičia, nekarčios, malonaus kvapo.

Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais pušynuose, dažniausiai didelėmis grupėmis, sudaro mikorizę su pušimis. I kategorijos labai grybautojų mėgstamas grybas. Lietuvoje gausiai auga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 74.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pušyninė rudmėsė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°17′38″ š. pl. 24°30′21″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29389°š. pl. 24.50583°r. ilg.﻿ / 55.29389; 24.50583

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia.*

|  Siesikų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Siesikai |
| **Adresas** | Nepriklausomybės g. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1537 m. |
| **Stilius** | renesansas |

**Siesikų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Siesikų miestelyje.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia minima 1441 m. Siesikų (Daugailių) dvaro savininkai broliai Abraomas Siesickis, Melchioras Siesickis ir Stanislovas Siesickis 1537 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią. Siesickiams perėjus į reformaciją, nuo XVI a. vidurio iki 1607 m. bažnyčia priklausė evangelikams reformatams. Ją 1680 m. konsekravo Vilniaus pavyskupis Mikalojus Slupskis. Bažnyčioje įrengti 4 altoriai. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. Bažnyčia po gaisro XVIII a. rekonstruota.

Architektūra
------------

Bažnyčia renesansinė, halinė, stačiakampio plano, su trisiene apside, 2 šoninėmis zakristijomis. Bokštas prišlietas prie pagrindinio fasado. Tai mūrinė varpinė (XVIII a.) su varpais. Vidus 3 navų. Jas dengia kryžminiai skliautai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Miestelio pakraštyje, apie 1 km nuo bažnyčios, yra Siesikų kapinės su XVIII a. pabaigoje statyta klasicistine kapinių koplyčia.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* Siesikų bažnyčia iš pietvakarių pusėsSiesikų bažnyčia iš pietvakarių pusės
* Siesikų bažnyčia iš vakarų pusėsSiesikų bažnyčia iš vakarų pusės
* Siesikų bažnyčia iš šiaurės vakarų pusėsSiesikų bažnyčia iš šiaurės vakarų pusės
* Bažnyčia, stovinti šventoriuje be medžiųBažnyčia, stovinti šventoriuje be medžių
* Palinkę pagrindiniai šventoriaus vartaiPalinkę pagrindiniai šventoriaus vartai
* Nugriuvęs galinis stogo kryžiusNugriuvęs galinis stogo kryžius

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Siesikų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Siesikų parapija (dekanato inf.)
* Siesikai. Šv. Baltramiejaus Apaštalo parapija. Lietuvos bažnyčios / Bronius Kviklys. 1980-1987. - 6 t. 361, 362 p.
Rangoli dekoracijos, tradiciškai gaminamos Dyvalio proga
**Dyvalis** arba ***Dypavalis*** (hind. दीवाली, दीपावली, IAST: *Dīvālī, Dīpāvalī*) – viena pagrindinių tradicinių indų švenčių, ypač svarbi hinduistams, sikhams ir džainams. Dyvalis, žinoma kaip „Šviesų pynė", yra skirta pasidžiaugti gėrio pergale prieš blogį. Svarbiausias šventės akcentas – degamos lemputės, žvakės, dabar su ja siejami ir fejerverkai. Šventė trunka penkias dienas. Trečioji šventės diena visada yra pirmoji kartikos (tradicinio indų kalendoriaus mėnesio (spalis, lapkritis)) diena.

Per Dyvalį minimas dievo Ramos ir deivės Sytos grįžimas iš tremties į Ajodhją. Trečią dieną garbinama deivė Lakšmė. Ji laikoma turto globėja, todėl ši Dyvalio diena reikšminga verslininkams, bankininkams, prekybininkams. Sikhai per Dyvalį mini šeštojo guraus Hargobindo išvadavimą iš nelaisvės ir grįžimą į Amritsaro miestą.

Šventės pavadinimas *Dyvalis* yra įprastas Šiaurės Indijoje, o pietuose ji žinoma *Dypavalio* vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Dyvalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
**Petras Katilius** (1903 m. balandžio 7 d. Katiliškiai, Šunskų valsčius – 1995 m. gegužės 15 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, daktaras.

Biografija
----------

Su tėvais pasitraukęs nuo Pirmojo pasaulinio karo fronto 1915–1918 m. mokėsi M. Yčo gimnazijoje Voroneže, 1922 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, 1926 m. – Lietuvos universitetą, 1927–1929 m. tęsė studijas Heidelbergo universitete. 1930 m. daktaras.

1930–1940 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1940–1982 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1949–1982 m. Geometrijos ir algebros (geometrijos ir aukštosios matematikos) katedros vedėjas, nuo 1968 m. profesorius. 1945–1968 m. dar ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas.

1934–1940 m. Lietuviškosios enciklopedijos, 1976–1985 m. Lietuviškosios tarybinės enciklopedijos vienas autorių ir geometrijos straipsnių konsultantas. 1961–1989 m. „Lietuvos matematikos rinkinio" vyr. redaktorius. Paskelbė darbų apie kreivių tinklus paviršiuose. Pirmųjų trijų akademinių geometrijos vadovėlių autorius.

Bibliografija
-------------

* Analizinė geometrija, 1940 m. 2 t. 1956 m. 3 t. 1973 m.
* Diferencialinė geometrija, 1961 m.
* Geometrijos pagrindai, 1966 m.

Įvertinimas
-----------

* 1971 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teodora Katilienė. *Petras Katilius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 571 psl.
Askorbo rūgštis
**Mineralinis askorbatas** (angl. *mineral ascorbates*) – askorbo rūgšties ir tokio elementų kaip kalis, natris, kalcis, druska. Askorbatai yra efektyvūs antioksidantai, naudojami kaip maisto priedai antioksidantai.

Pramoniniu būdu gaminami kaip milteliai, gaunami askorbo rūgščiai reaguojant su mineralinių karbonatų vandeniniais tirpalais. Reakcijos produktas džiovinamas ir malamas, kad gautųsi milteliai su reikiamo dydžio dalelėmis.
  
Gamyboje naudojami mineraliniai karbonatai – kalcio karbonatas, kalio karbonatas, natrio karbonatas, magnio karbonatas ir kt.

Daliai žmonių askorbatai tinkamesni nei labiau rūgštinė askorbo rūgštis. Jie rekomenduojami žmonėms, kurie patiria virškinimo trakto problemų (pilvo skausmas, viduriavimas) gerdami askorbo rūgštį. Geriant mineralinius askorbatus kaip vaistus ar juos gaunant su maistu kaip maisto priedus efektyviai įsisavinami tiek askorbato, tiek druskoje esančio metalo jonai. Todėl tenka atsižvelgti į mineraliniuose askorbatuose esančius mineralinius jonus.

Mineraliniai askorbatai:

* mononatrio askorbatas (E301)
* kalcio diaskorbatas (E302)
* monokalio askorbatas (E303)
* magnio diaskorbatas
* cinko askorbatas
* molibdeno askorbatas
* chromo askorbatas
* mangano askorbatas

Nuorodos
--------

1. ↑  Higdon J. The Bioavailability of Different Forms of Vitamin C
| Berikas prie Tvidoangl. *Berwick-upon-Tweed* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

Berikas prie TvidoBerikas prie Tvido

55°46′10″ š. pl. 2°00′25″ v. ilg.﻿ / ﻿55.76944°š. pl. 2.00694°r. ilg.﻿ / 55.76944; 2.00694﻿ (Berikas prie Tvido)Koordinatės: 55°46′10″ š. pl. 2°00′25″ v. ilg.﻿ / ﻿55.76944°š. pl. 2.00694°r. ilg.﻿ / 55.76944; 2.00694﻿ (Berikas prie Tvido) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Nortamberlandas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 13 265  |
|  |
|  **Vikiteka** | Berikas prie Tvido |

**Berikas prie Tvido** (angl. *Berwick-upon-Tweed*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, šiaurės Anglijoje (toliausiai į šiaurę nutolęs miestas), Nortamberlando grafystėje, Šiaurės jūros pakrantėje, prie Tvido upės žiočių, 4 km nuo Škotijos sienos. Greta praeina Londono–Edinburgo magistralė (A1), yra geležinkelio stotis. Tekstilės, chemijos pramonė.

Mieste išlikusios XIV a. gynybinės sienos, 3 tiltai per upę (Senasis tiltas, 1624 m.; Karališkosios sienos tiltas, 1847–1850 m. pastatytas išradėjo G. Stefensono sūnaus Roberto, aukštis 38 m, sudarytas iš 28 arkų; Karališkasis Tvido tiltas, 1925 m.), XVIII a. kareivinės, 1625 m. Šv. Trejybės bažnyčia, 1754 m. rotušė.

Istorija
--------

Nuo XI a. pr. Berikas prie Tvido priklausė Škotijai, buvo Lodiano centras. Tuo laikotarpiu tai buvo svarbiausias Škotijos uostas, vienas iš 4 karališkųjų miestų. XII a. Tvido upei tapus Anglijos ir Škotijos siena, nuo XIV a. ėjo 13 kartų iš rankų į rankas, kol 1482 m. atiteko Anglijai. 1302 m. karalius Eduardas I miestui suteikė savivaldos privilegiją. Neretai Berikas buvo laikomas atskiru administraciniu dariniu tarp Škotijos ir Anglijos. XXI a. pr. dalis gyventojų siekia Beriko prisijungimo prie Škotijos.

Galerija
--------

* Senasis tiltasSenasis tiltas
* RotušėRotušė
* Įtvirtinimų liekanosĮtvirtinimų liekanos
* Karališkasis tiltasKarališkasis tiltas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Berikas prie Tvido*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Dzavchanas |
| --- |
| Dzavchano upė Dzavchano upė |
| **Ilgis** | 808 km |
| **Baseino plotas** | 71 200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 60 m³/s |
| **Ištakos** | Changajaus kalnai |
| **Žiotys** | Chirgis Nūras |
| **Šalys** | Mongolijos vėliava Mongolija |

**Dzavchanas** (mong. *Завхан гол*) – upė vakarų Mongolijoje (Dzavchano, Gobio Altajaus, Chovdos ir Uvos ajmakuose). Prasideda Changajaus kalnuose, teka į šiaurės vakarus pradžioje plačia tarpukalnių dubuma, vėliau Didžiųjų ežerų dubumos stepėmis.

Iš kairės į Dzavchaną įteka Kobdo baseino protaka, upę jungianti su Chara Us Nūro ir Chara Nūro ežerais. Keletu atšakų įteka į Aigar Nūro ežerą, kuris jungiasi su Chirgis Nūro ežeru. Pavasarį ir po liūčių patvinsta.

Dzavchano vanduo naudojamas drėkinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Petras Jokubauskas** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. lapkričio 5 d. (75 metai) |
|  |
| Veikla | miškininkas, Lietuvos ir Tauragės rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1990 m. Lietuvos krikščionių demokratų partija;
* 2001 m. Lietuvos krikščionys demokratai.

 |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Petras Jokubauskas** (g. 1947 m. lapkričio 5 d.) – miškininkas, Lietuvos ir Tauragės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. Tauragės rajono savivaldybės kultūros centro direktorius.

1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Tauragės skyriaus tarybos narys. Nuo 1990 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys, 2001 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai narys, LKD Tauragės skyriaus pirmininkas, 2005 m. LKD valdybos pirmininko pavaduotojas.

1990–1995 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 ir 2003–2004 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–2000 m. Tauragės rajono savivaldybės meras.

Nuorodos
--------

Asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2006-07-10 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Klemensas Paulius** | **Tauragės rajono meras**1997–2000 | Po to:**Viktoras Kovšovas** |
| Brenda Gandini |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Brenda Daniela Cardone Gandini Pisanu |
|  |
| Gimė | 1984 m. rugpjūčio 8 d. (36 metai), Rio Negras |
|  |
| Šalis |  Argentina |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Olivia Fritzenwalden*("Floricienta", 2004 m. - 2005 m.)* |
|  |
|  |

**Brenda Daniela Cardone Gandini Pisanu** (g. 1984 m. rugpjūčio 8 d. Čipolete, Rio Negre) – Argentinos aktorė, modelis ir dainininkė.

Ji geriausiai žinoma iš garsių serialų "Floricienta" ("Pelenės istorija"), "Sos mi vida" ("Tu - mano gyvenimas") ir "Romeo y Julieta" ("Romeo ir Džiuljeta"). Jos motina – Daniela Cardone taip pat yra garsus Argentinos modelis.

Biografija
----------

Brenda Gandini gimė 1984 m. rugpjūčio 8 d. Čipolete (Rio Negre) mažame provincijos miestelyje. Kai merginai buvo 10 metų jos mama (Daniela Cardone, modelis) ir tetis (Rolando Pisanu, futbolo treneris) išsiskyrė. Brenda liko gyventi su mama ir persikėlė į Buenos Aires. Vėliau Brendos mama ištekėjo dar kartą ir susilaukė sūnaus Rolnadito.

Karjera
-------

Brenda karjerą pradėjo 12 metų fotografuodamasi vaikų žurnalui, o garsaus modelio vardą pelnė dirbdama su tokiomis kompanijomis kaip „Zaf" ir „Paw".

2005 m. Gandini gavo pirmąjį vaidmenį Cris Morena'os seriale *Floricienta*. Jos personažas – *Olivia Fritzenwalden*. Ši veikėja buvo įsimylėjusi vaikiną, kurį vaidino Benjamín Rojas.

2006 m. vaidino dveijuose serialuose "Chiquititas Sin Fin" ir "Sos mi vida", kartu su Natalia Oreiro ir Facundo Arana.

2007 m. atliko merginos, *Julieta Caporale*, rolę seriale "Romeo y Julieta". Šis projektas tapo hitu, o Breba paauglių žvaigžde: ant 2007 rugpjūčio mėnesio "Gente" žurnalo viršelio buvo jos nuotrauka, be to įrašė serialo dainų garso takelius.

2008 m. vaidino *Agustina Amaya* telenovelėje "Vidas robadas". Netrukus Brenda ėmė dainuoti šou "Cantando por un sueño"

Filmografija
------------

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004–2005 | "Floricienta" | Olivia Fritzenwalden (2005) | TV serialas |
| 2006 | "Chiquititas Sin Fin" | Coni | TV serialas |
| "Sos mi vida" | María Azucena | TV serialas |
| 2007 | "Romeo y Julieta" | Julieta Caporale | TV serialas |
| 2008 | "Vidas robadas" | Agustina Amaya | TV serialas |
| "Dirigime" | Laura | TV serialas |
| 2009 | "Ciega a citas" | Nicole | TV serialas |
| "Niní" | Jazmín | TV serialas |
| 2010 | "Malparida" | Barbara | TV serialas |

### Teatras

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | "Floricienta" | Olivia Fritzenwalden | Miuziklas |
| 2008 | "El Libro de la Selva" |  | Spektaklis |
| 2009 | "El hombre araña" | Mary Jane Watson | Spektaklis |

Įrašų sarašas
-------------

### Garso takeliai

* 2005: Floricienta
* 2007: Romeo y Julieta

Solinių dainų video klipai
--------------------------

* Amor prohibido (kartu su Elias Vinoles)
**Petras Juodelis** (1909 m. liepos 1 d. Aukštadvaris – 1975 m. rugpjūčio 24 d. Vilnius, palaidotas Naujosios Vilnios kapinėse) – Lietuvos dailės istorikas, muziejininkas, literatūros kritikas.

Biografija
----------

Mokslus pradėjo Aukštadvario vidurinėje mokykloje, Vilniaus lietuvių gimnazijoje, vėliau Kauno „Aušros" gimnazijoje, kurią baigė 1927 m. 1927–1931 m. Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) studijavo slavistiką, 1942 m. baigė Vilniaus universitetą.

1929–1931 m. leido ir redagavo literatūrinį žurnalą „Pjūvis", jame skelbė neoromantizmo idėjas, kritikavo keturvėjininkus. Žurnale bendradarbiavo Jonas Aistis, Juozas Banaitis, Henrikas Ernestas Blazas, Viktoras Katilius, Antanas Miškinis ir kiti. Vėliau pirmosios žmonos Onos Kmitaitės veikiamas bendradarbiavo LKP remiamuose literatūriniuose žurnaluose „Literatūra", almanache „Prošvaistė". 1931–1940 mokytojavo Virbalio, Panevėžio, Vilniaus mokyklose. 1940–1941 m. Švietimo liaudies komisariato Meno reikalų valdybos viršininkas. Nuo 1941 m. su pertrauka dirbo Vilniaus dailės muziejuje, 1944–1946 m. direktoriaus pavaduotojas, 1961–1969 m. Tapybos ir skulptūros skyriaus vedėjas. Vokiečių suimtas ir kelis mėnesius išlaikytas Lukiškių kalėjime, kankintas, kaip nepagydomas psichinis ligonis išleistas laisvėn. Pasveikęs grįžo dirbti į muziejų ir skaitė meno istorijos paskaitas ten prisiglaudusioje nelegalioje meno mokykloje. 1944–1946 m. dėstė Vilniaus universitete, dalyvavo pasipriešinime sovietiniam okupaciniam režimui. Po triukšmingo rašytojų suvažiavimo, kuriame jis drąsiai stojo ginti literatus Petrą Vaičiūną, Putiną ir kitus, suimtas, kalintas Vorkutoje. Antroji žmona Danutė Gumovskytė su dvejų metų dukrele Vandute ir senais savo tėvais buvo išvežti į Krasnojarsko krašte, pas juos nuvyko ir P. Juodelis. 1959 m. šeima grįžo į Lietuvą.

Parengė dailės albumų, Vilniaus dailės muziejaus katalogų. Parašė straipsnių apie lietuvių ir užsienio literatūrą, knygų recenzijų. Išvertė lenkų rašytojų romanų.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos tapyba XV1-XIX a. albumas, su P. Svičiuliene, 1970 m.
* Vakarų Europos XV–XIX a. tapyba Vilniaus paveikslų galerijoje, albumas, 1973 m.
* Vilniaus paveikslų galerija, su kitais, 1968 m.
* Lietuvos dailė 1907–1940 m. su J. Zvicevičiūte, 1968 m.
* Lietuvos dailė XVI-XlX a. 1969 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petro Juodelio gruoblėtas gyvenimo kelias pasibaigė. Aidai, 1975 m.
2. ↑  *Petras Juodelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Dzambolatas Calagovas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Дзамболат Цаллагов |
| Gimimo data | 2000 m. sausio 1 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | ?, Rusija |
| Ūgis | 181 cm |
| Svoris | 69 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | DFK Dainava |
| **Numeris** | 2 |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| ? | FK Lokomotiv Moskva |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–20202021–2021–2022– | Kazanka Dainava  → *Dainava B*  → Chabarovsko SKA (skol.) | 09 0(0) 28 0(0)02 0(1)00 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2021 m. lapkričio 28 d.. |

**Dzambolatas Anatoljevičius Calagovas** (*Дзамболат Цаллагов*; g. 2000 m. sausio 1 d.) – futbolininkas iš Rusijos, rungtyniaujantis saugo pozicijoje.

Karjera
-------

Futbolininko karjerą pradėjo gimtinėje, Rusijoje. Atstovavo Maskvos „Lokomotyvo" jaunimo ekipoms.

2019–2020 m. priklausė Kazankos ekipai. Jie yra Maskvos „Lokomotyvo" jaunimo komanda, kuri dalyvauja žemesniųjų divizionų kovose bei įvairaus rango turnyruose.

### DFK Dainava

Atvyko į Lietuvą 2021 m. ir tapo Alytaus „Dainavos" nariu. Dainavos B ekipoje pirmas rungtynes sužaidė 2021 m. kovo 28 d. prieš Nevėžis B. 2021 m. balandžio 3 d. prieš Saned pasižymėjo įvarčiu ir prisidėjo prie alytiškių pergalės rezultatu 4:0. Tai buvo Antros lygos pirmenybių rungtynės. A lygoje debiutavo 2021 m. balandžio 2 d. rungtynėse prieš FK Riteriai. Šiose rungtynėse pasirodė 73 min. po keitimo. Alytiškiai su FK Riteriai sužaidė rezultatu 2:2.

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad žaidėjas dalyvavo Maskvos „Torpedo" peržiūroje.

#### Chabarovsko SKA

2022 m. vasario 26 d. pranešta, kad nuomos pagrindais žaidėjas rungtyniaus Rusijoje.

Išnuomotas Chabarovsko SKA klubui.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **„Dainava"** | 28 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  sportbox.ru (apie žaidėją)
3. ↑  matchtv.ru (apie žaidėją)
4. ↑  premierliga.ru (apie žaidėją)
5. ↑  fclm.ru (apie žaidėją)
6. ↑  sport-express.ru (apie žaidėją)
7. ↑  teams.by (apie žaidėją)
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* alyga.lt
* transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
Koordinatės: 16°55′ p. pl. 28°00′ r. ilg.﻿ / ﻿16.917°š. pl. 28.000°r. ilg.﻿ / 16.917; 28.000

| Karibos tvenkinys |
| --- |
| Karibos užtvankaKaribos užtvanka |
| Vieta | Zambijos vėliava Zambija, Zimbabvės vėliava Zimbabvė |
| Plotas | 5400 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 29 m |
| Didžiausias gylis | 97 m |
| Tūris | 180 km³ |
| Įteka | Zambezė |
| Išteka | Zambezė |
|  |
|  Vikiteka | Karibos tvenkinys |

**Karibos tvenkinys** (angl. *Lake Kariba*) – tvenkinys Zambijoje ir Zimbabvėje, ketvirtas pagal plotą ir pirmas pagal tūrį pasaulyje. Užsipildė 1958–1963 m. patvenkus Zambezės upę tuoj už Karibos tarpeklio, ~1300 km nuo upės žiočių.

Tvenkinio ilgis siekia 280 km, plotis iki 48 km. Tvenkinio tūris siekia net 180 km³ (palyginimui Trijų Tarpeklių tvenkinio – 39,3 km³), manoma, kad toks sukauptas vandens kiekis sukelia dirbtinį seismiškumą. Tvenkinyje yra keletas salų: Maazė, Mašapė, Četė, Sekula, Sampa Karuma, Fotergilas, Sparvingas, Gyvačių sala, Antilopių sala, Čikanka.

Sudarant tvenkinį buvo iškeldinta 57 tūkst. žmonių (dauguma – tongai), perkelta apie 5000 gyvūnų. Dabar tvenkinys yra svarbus turistinis objektas, verčiamasi pramonine žvejyba. Miestai prie Karibos tvenkinio: Kariba, Mlibizis (Zimbabvė), Siavonga, Sinazongvė (Zambija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 198
2. ↑  Lake Kariba, *Encyclopaedia Britannica*
3. ↑   Scholz, C. H.; Koczynski, T. A.; Hutchins, D. G. (1 January 1976). Evidence for Incipient Rifting in Southern Africa. *Geophysical Journal International*. 44 (1): 135–144.
4. ↑  *Karibos tvenkinys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006