recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Juozas Pakalnis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1912 m. rugpjūčio 4 d.Rusija Veselkiškiuose, Pakruojo raj. |
| Mirė | 1948 m. sausio 28 d. (35 metai)Lietuva Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | fleitininkas – virtuozas, kompozitorius, dirigentas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | Stasio Šimkaus muzikos mokykla Klaipėdoje |

**Juozas Pakalnis** (1912 m. rugpjūčio 4 d. Veselkiškiuose, Pakruojo raj. – 1948 m. sausio 28 d. Vilniuje) – fleitininkas – virtuozas, kompozitorius, dirigentas, pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Stasio Šimkaus muzikos mokyklą Klaipėdoje, atvyko į Kauną. 1930 m. buvo priimtas į Valstybės teatro orkestrą fleitininku. Nuo 1931 m. dėstė fleitos specialybę Kauno muzikos mokykloje, nuo 1933 m. Kauno konservatorijoje, koncertavo. Kompozicjos jį mokė prof. Juozas Gruodis. 1935 m. debiutavo kaip dirigentas Kauno radiofone, o 1936 m. tapo Valstybės teatro simfoninio orkestro dirigentu. Ėmęsis kūrybos, pajuto teorinių žinių stygių, todėl 1938 m. įstojo į Leipcigo konservatoriją, bet po metų dėl politinės situacijos Vokietijoje grįžo į Lietuvą.

Nuo 1940 m. dirbo Valstybės teatre baleto dirigentu. Tuo pačiu buvo ir 1941 m. įsteigto Kauno muzikinės komedijos teatro dirigentas. 1945 m. Kauno valstybinė konservatorija pakvietė J. Pakalnį vadovauti studentų simfoniniam orkestrui. 1947 m. suteiktas docento vardas. 1948 m. žuvo Vilniuje neaiškiomis aplinkybėmis.

Palaidotas Kaune, Šančių kapinėse; 1970 m. perkeltas į Petrašiūnų panteoną, kur 1973 m. pastatytas antkapinis paminklas (archit. M. Lagunavičienė).

Tėviškėje įkurtas memorialinis muziejus, jo vardu pavadinta muzikos mokykla. Nuo 1992 m. rengiamas respublikinis Juozo Pakalnio vardo jaunųjų atlikėjų konkursas. Vaclovas Juodpusis parašė knygą „Juozas Pakalnis" (Vilnius, 1972). 1969 m. Žaliakalnyje (Žemaičių g. 88) prikabinta atminimo lenta: „Šiame name 1930–1948 m. gyveno fleitininkas, dirigentas, kompozitorius, docentas Juozas Pakalnis". Lenta nuimta. 2001 m. gegužės 31 d. atidengta nauja memorialinė lenta su bareljefu (skulpt. Stasys Žirgulis).

Kūryba
------

Didžiausias kūrybos pasiekimas – baletas „Sužadėtinė" (Stasio Santvaro libretas) pastatytas Kaune 1943 m. gruodžio 4 d. Sovietmečiu baletas pavadintas „Aušta aušrelė" ir statomas 50 metų. J. Pakalnis sukūrė ir mažesnės apimties simfoninių kūrinių: „Legenda" (1933 m.), „Lituanica I" (1935 m.), skirta Dariaus ir Girėno skrydžio atminimui, „Romantiškoji" (1936 m.) bei „Herojinė" (1948 m.) uvertiūros, „Kapričio fleitai su orkestru arba fortepijonui" (1931 m.), „Kapričio Nr. 2 violončelei ir fortepijonui" (1932 m.), romansų, dainų ir kitų muzikos kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „EPD'2005 metu visuomenei pristatomi objektai Šiaulių apskrityje". *heritage.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2017-03-05.

Literatūra
----------

* Juozas Pakalnis. – Iliustr. // Kūrėjai ir jų memorialinės vietos / Stasė Ramanauskienė. – Vilnius, 1984. – P. 40–41.
* Šiaučiulis, Zenonas. Paminėtas žymus kompozitorius. // Kauno diena. – 2001, birž. 13, p.16.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Unitarioji matrica** – kompleksinė kvadratinė matrica *U*, kurios kompleksiškai jungtinė ir transponuota matrica *U*∗ yra jai atvirkštinė.

{\displaystyle U^{\*}U=UU^{\*}=I,}
čia *I* yra vienetinė matrica. Fizikoje, kvantinėje mechanikoje Ermitinė jungtinė matrica paprasta žymima durklo pavidalo simboliu †. Tuomet ankstesnė lygybė užrašoma

{\displaystyle U^{\dagger }U=UU^{\dagger }=I.}
Unitariosios matricos analogas realiųjų skaičių aibėje yra ortogonalioji matrica. Unitariosios matricos svarbios kvantinėje mechanikoje, kadangi nekeičia normos.

Savybės
-------

Baigtinio rango unitarioji matrica {\displaystyle U}:

* Bet kokiems dviem kompleksiniams vektoriams {\displaystyle x} ir {\displaystyle y}, daugyba iš {\displaystyle U} nekeičia skaliarinės sandaugos; tai yra, {\displaystyle Ux\cdot Uy=x\cdot y}.
* {\displaystyle U} yra normalioji matrica ({\displaystyle A^{\*}A=AA^{\*}}. Skirtingai nuo unitariosios matricos ši sandauga nebūtinai lygi vienetinei matricai)
* {\displaystyle U} yra diagonalizuojama matrica, tai yra {\displaystyle U} gali būti išskaidyta

{\displaystyle U=VDV^{\*}\;}
čia {\displaystyle V} yra unitarioji, o {\displaystyle D} yra diagonalioji ir kartu unitarioji matrica.
* {\displaystyle \left|\mathrm {det} (U)\right|=1}.
* Tikriniai vektoriai visada ortogonalūs.
* {\displaystyle U} gali būti užrašyta *U* = exp(*iH*) , kur {\displaystyle e} žymi matricos eksponentę, {\displaystyle i} yra menamasis vienetas, o {\displaystyle H} yra Ermito matrica.

Matricos {\displaystyle X} eksponentė gali būti parašyta:

{\displaystyle \exp(X)=\sum \_{k=0}^{\infty }{\frac {X^{k}}{k!}}.}
* Tiek unitariosios matricos stulpeliai, tiek eilutės sudaro ortonormuotą (ortogonalią ir normuotą) bazę.
* Matricos tikrinės vertės išsidėsčiusios ant vienetinio apskritimo.

Bet kokiam neneigiamam sveikam skaičiui *n*, aibė visų *n* x *n* unitariųjų matricų daugybos atžvilgiu sudaro grupę, vadinamą unitariąja grupe U(*n*).

Jei unitariosios matricos {\displaystyle A} determinantas lygus vienetui, ji vadinama **specialiąja unitariąja matrica**.

Aibė visų specialiųjų unitariųjų matricų, kurių rangas {\displaystyle n} daugybos atžvilgiu sudaro specialiąją unitariąją grupę, žymimą {\displaystyle SU(n)}. Grupės {\displaystyle SU(2)} ir {\displaystyle SU(3)} vaidina svarbų vaidmenį kvantinėje mechanikoje ir elementariųjų dalelių fizikoje.
**Lietuvos futbolo klubų asociacija A Lyga** (**LFKA A Lyga**) – organizacija, organizuoja Lietuvos futbolo klubų aukščiausiojo lygmens - A lygos - čempionatą. LFKA A Lyga buvo įkurta 2015 m. gruodžio 7 d.

2017 m. rugsėjo mėn. LFKA buvo priimta į LFF narius.

Veikla ir tikslai
-----------------

Asociacijos veiklos pagrindiniai tikslai ir uždaviniai yra sutarties su LFF pagrindu organizuoti bei vykdyti A lygos futbolo čempionatus bei skatinti, vystyti bei populiarinti futbolo žaidimą bei kelti profesionalaus futbolo lygį Lietuvoje.

Vienas iš pirmųjų užsibrėžimų buvo atstatyti skaidrumą ir visuomenės pasitikejimą po manipuliavimo rungtynių rezultatais skandalo 2015 m A Lygos cempionate, po kurio subyrėjo FK Kruoja Pakruojis ir FK Klaipėdos Granitas klubai. Problema egzistavo ir 2014 m. kai buvo nubausta FK Banga. Užduotis buvo sudėtinga, 2019 pabaigoje nuvilnijo dar vienas manipuliavimo rungtynių rezultatais skandalas, po kurio buvo nubausti ir diskvalifikuoti A lygos nariai FK Atlantas ir FK Palanga bei I lygos narys FK Kupiškis.

#### LFKA A Lygos prezidentai

Pirmojo prezidento pareigas užėmė karjerą baigęs futbolininkas Deividas Šemberas. 

Po Šembero atsistatydinimo 2017 m. balandžio mėnesį, vadovavimą perėmė Vidmantas Murauskas.

2018 m. kovo mėn. prezidentu buvo išrinktas Rytis Davidovičius, FK Sūduvos vadovas Vidmantas Murauskas užėmė valdybos pirmininko pareigas. Davidovičius pasitraukė iš posto gruodžio mėnesį.

2018 m. gruodžio mėn. Vidmantas Murauskas buvo išrinktas naujuoju prezidentu. 2020 m. kovo mėn. likus 3 dienoms iki naujo A lygos sezono pradžios Murauskas atsistatydino.

2020 m. kovo 26 d. naujuoju prezidentu buvo išrinktas Vilniaus „Riterių" klubo prezidentas Janas Nevoina. Jis taip pat tapo ir valdybos pirmininkku.

2024 m. vasario mėn. prezidentu išrinktas naujai generaliniu rėmėju tapusio TOPsporto vadovas Gintaras Staniulis. Pirmąkart organizacijos prezidentu išrinktas ne klubo atstovas o verslininkas. Taip pat buvo nutarta įtvirtinti naują pareigybę organizacijoje – viceprezidento. Juo tapo buvęs LFKA A lyga prezidentas Janas Nevoina.

Nuorodos
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2018-02-06 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-11 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
**Juozas Skinkys (Skinkis)** (1870 m. gruodžio 1 d. Antupių kaime, Vilkaviškio apskritis – 1943 m. sausio 25 d. Žemojoje Panemunėje) – Romos katalikų kunigas, poetas, tautosakos rinkėjas, draudžiamos lietuviškos religinės literatūros platintojas.

Biografija
----------

1889–1894 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, buvo neoficialaus klierikų choro vadovas. Įšventintas kunigu vikaravo Igliaukos Šv. Kazimiero bažnyčioje. Platino draudžiamą lietuvišką spaudą, kurią gaudavo iš kunigo Martyno Sederavičiaus. Priklausė Lietuvių mokslo draugijai, rinko lietuvių tautosaką ir pats mokė kitus liaudies dainų. Nuo 1909 m. iki mirties gyveno Žemojoje Panemunėje – tarnavo Žemosios Panemunės Šv. Vincento Pauliečio bažnyčioje. Įkūrė „Žiburio" draugijos skyrių, domėjosi apylinkės kaimų senove ir parašė parapijos istoriją (rankraštis). Kūrė eiles lietuvių ir lenkų kalbomis.

Brolis kunigas Simonas Skinkys (1842–1937), Seinų kunigų seminarijos dainavimo mokytojas ir knygnešys, nuo 1888 m. iki mirties gyveno Žemojoje Panemunėje. Gyvenimo paskutiniuosius metus abu broliai praleido kartu, palaidoti Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčios šventoriuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Skinkys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Poetas ir kunigas Juozas Skinkys nuo Antupių *suduvosgidas.lt*
*Kitos reikšmės – Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia.*
Koordinatės: 55°02′48″ š. pl. 23°28′15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.04667°š. pl. 23.47083°r. ilg.﻿ / 55.04667; 23.47083

|  Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žemoji Panemunė |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1877 m. |
| **Stilius** | neoromanika |

**Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žemosios Panemunės miestelyje, 7 km į vakarus nuo Vilkijos, 5 km į pietryčius nuo Seredžiaus, Nemuno kairiajame krante. Įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

1732 m. pastatyta medinė koplyčia. Ji minima ir 1767 m. Nemuno potvynis koplyčią 1829 m. sugriovė. Tais pačiais metais pastatyta laikina maldykla Paluobiuose, o 1856 m. – Patašiuose. Žemosios Panemunės dvaro dovanotoje žemėje 1877 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia.

IKi 1905 m. bažnyčioje vikaru buvo Antanas Tulaba, marijavitų tikėjimo Lietuvoje skleidėjas. Nuo 1967 m. klebonavęs Juozas Juškaitis (1922–1986) 1986 m. bažnyčią nudažė.

Architektūra
------------

Bažnyčia neoromaninio stiliaus, stačiakampio plano, vienabokštė, su siaura apside ir žemomis zakristijomis. Vidus 3 navų, atskirtų stulpais. 

Šventoriaus tvora medinė, su mūriniais stulpais. Stovi saugoma šventoriaus koplyčia. Pietvakarinėje šventoriaus dalyje palaidoti kunigai Simonas ir Juozas Skinkiai ir Juozas Juškaitis, stovi XX a. vidurio medinis kryžius.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žemosios Panemunės šv. Vincento Pauliečio parapija *vilkaviskiovyskupija.lt*
* Senieji laiškai iš Žemosios Panemunės *santaka.info*
Korida
**Korida** (isp. *corrida de toros* – „bulių bėgimas") – žmonių kova su buliumi. Pramoga, paplitusi Ispanijoje, Portugalijoje, Meksikoje, Brazilijoje ir Pietų Prancūzijoje. Vyksta specialiame amfiteatre. Iš pradžių kapeadorai įerzina bulių raudonu audeklu (kapa). Poto raiti pikadorai duria ietimi keletą kartų gyvuliui į sprandą 3 poras spalvotų kaspinais papuoštų strėlių (banderilių). Pabaigoje toreadoras arba matadoras (dar vadinamas espada), su špaga ir mulete, pritvirtintu prie trumpos kartelės raudonu audeklu, dar kurį laiką efektingai pažaidžia su buliumi ir po to jį nuduria. Korida buvo rengiama jau IX a. Liaudies pramoga tapo XVII a. Klasikinė korida išlikusi tik didžiojoje Ispanijos dalyje. Kanarų salose ir Katalonijoje korida yra uždrausta dėl žiauraus elgesio su gyvūnais. Portugalijoje ir pietų Prancūzijoje koridos metu bulius nėra nužudomas.

Koridą imituojantis šokis vadinamas pasadobliu.

Lietuva
-------

XX a. pradžioje Paberžės dvare vykdavo bulių kautynės, tai buvo vienintelė vieta Lietuvoje, kur vyko koridos beveik iki Pirmojo pasaulinio karo.

Rokiškio krašto muziejaus medžiagoje apie Jūžintus pasakojama apie ilgai išlikusį paprotį rengti jaučių badynes, nors tai nebuvo tikslus koridos atitikmuo. Joninių išvakarėse Verpeliškių ir gretimų kaimų gyventojai sueidavo ant Kapkalnio, kur atsinešdavo mėsos, alaus, sukurdavo laužus ir suruošdavo bendras vaišes. Joninių rytą saulei tekant jie atsivesdavo geriausius jaučius badynėms. Dieną prieš badynes jaučių nešerdavo, kad šie būtų piktesni. Kai varžovai įsiaudrindavo, juos išskirdavo teisėjai, apsirūpinę vandens kibirais ir kartimis. Laimėjusio jaučio savininkas būdavo skelbiamas „jaučių karaliumi".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vilniaus rajono savivaldybės administracija - Paberžės". *vrsa.lt*. 2012-09-18. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-28. Nuoroda tikrinta 2016-04-29.
2. ↑  Žinios apie Jūžintus. – RKM archyvas, byla Nr. 47.
|  |
| --- |
| *The Daily Telegraph* |
|  |
| Kalba | anglų |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Broadsheet |
| Savininkas | Telegraph Media Group |
| Redaktorius | Chris Evans |
| Įsteigta | 1855 m. |
| Būstinė | 111 Buckingham Palace Road, Londonas, SW1W 0DT |
| Tiražas | 489 739 (darbo dienomis)374 617 (sekmadieniais)(2015 m.) |
| ISSN | 0307-1235 |
| Svetainė | telegraph.co.uk |

**„The Daily Telegraph"** – britų dienraštis, platinamas Jungtinėje Karalystėje ir už jos ribų nuo 1855 m. Laikraščio leidėjas – „Telegraph Media Group". Redakcija įsikūrusi Londone. 2014 m. duomenimis, laikraštis platintas 523 048 egz. tiražu. Laikraštis laikosi konservatyvių pažiūrų.

Seserinis laikraštis – „The Sunday Telegraph" (įsteigtas 1961 m.), 2014 m. duomenimis, turintis 418 670 egz. tiražą.

Istorija
--------

Laikraštį 1855 m. įsteigė Arthur B. Sleigh. Tuomet laikraštis vadinosi „The Daily Telegraph and Courier". Nuo 2004 m. jo savininkai yra David ir Frederick Barclay.

Redaktoriai
-----------

1855: Thornton Leigh Hunt
1873: Edwin Arnold
1888: John le Sage
1923: Fred Miller
1924: Arthur Watson
1950: Colin Coote
1964: Maurice Green
1974: Bill Deedes
1986: Max Hastings
1995: Charles Moore
2003: Martin Newland
2005: John Bryant
2007: William Lewis
2009: Tony Gallagher
2013: Jason Seiken
2014: Chris Evans

Išnašos
-------

1. ↑  „The Daily Telegraph - readership data". News Works. Suarchyvuotas originalas 2014-11-17. Nuoroda tikrinta 2014-04-12.
2. ↑  *„Daily Telegraph"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
3. ↑  „*The Sunday Telegraph* - readership data". News Works. Nuoroda tikrinta 2014-04-12.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-11-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| *The New York Times* |
|  |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Broadsheet |
| Savininkas | The New York Times Company |
| Leidėjas | Arthur Ochs Sulzberger, Jr. |
| Redaktorius | Bill Keller |
| Įsteigta | 1851 m. |
| Būstinė | New York Times Tower620 Eighth AvenueManhatanas, Niujorkas |
| ISSN | 0362-4331 |
| Svetainė | nytimes.com |

**„The New York Times"** – amerikiečių dienraštis, leidžiamas Niujorke nuo 1851 m.

„The New York Times" laimėjo 117 Pulicerio premijų, daugiau nei bet kuri kita žiniasklaidos organizacija. Dienraščio tinklalapis yra populiariausias visose Jungtinėse Valstijose, per mėnesį jame apsilanko daugiau kaip 30 mln. unikalių lankytojų.

1914 m. liepos 29 d. „The New York Times" numeris, kuriame rašoma, kad Austrija-Vengrija skelbia karą Serbijai
Spausdintinė versija išlieka didžiausiu didmiesčio dienraščiu bei taip pat trečiu didžiausiu apskritai visose Jungtinėse Valstijose, po „The Wall Street Journal" ir „USA Today". „The New York Times" priklauso „The New York Times Company" įmonei, kuri taip pat leidžia kitus 18 laikraščių, kaip kad „International Herald Tribune" ir „The Boston Globe". Įmonės pirmininkas yra Arthur Ochs Sulzberger jaunesnysis, kurio šeima prižiūrėjo dienraščio leidybą nuo 1896 m.

Laikraščio šūkis, pavaizduotas pirmojo puslapio viršutinėje kairėje pusėje, yra *„Visos vertingos žinios turi būti išspausdintos"*. Laikraštį sudaro keli skyreliai: naujienos, nuomonės, verslas, menai, mokslas, sportas, stilius ir didelis apžvalginis straipsnis. „The New York Times" išliko leidžiamas 8 skilčių formatu kelerius metus, tuo tarpu dauguma laikraščių perėjo prie 6 skilčių formato, taip pat tai buvo vienas paskutiniųjų laikraščių, pradėjusių naudoti spalvotą fotografiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *„The New York Times"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  Pérez-Peña, Richard (2009-04-20). „The Times Wins 5 Pulitzer Prizes". *The New York Times*. The New York Times Company. Nuoroda tikrinta 2009-04-20. **(**angl.**)**
3. ↑  Adams, Russell (2011 m. sausio 24 d). „New York Times Prepares Plan to Charge for Online Reading". *The Wall Street Journal*. Nuoroda tikrinta 2011-01-26. `{{cite news}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba) **(**angl.**)**
4. ↑  „The New York Times Company (Profile)". *MediaOwners.com*. Suarchyvuotas originalas 2012-02-10. Nuoroda tikrinta 2011-06-14. **(**angl.**)**
Pirmasis „Time" numeris, išleistas 1923 m. kovo 3 d.
**„Time"** (stilizuojamas kaip **TIME**) – savaitinis JAV naujienų žurnalas. Pradėtas leisti 1923 m. kovo 23 d. Niujorke. Leidžiamas bendrovės „Time Inc.". 2011 m. duomenimis, turi 3 376 226 tiražą (visi keturi leidimai sudaro apie 5,2 mln. tiražą). Didžiausias pagal skaitytojų skaičių savaitinis naujienų žurnalas pasaulyje, kurį skaito apie 25 mln. skaitytojų.

Europietiškoji versija („Time Europe", anksčiau žinoma kaip „Time Atlantic") leidžiama Londone, taip pat apima Viduriniųjų Rytų, Afrikos bei Lotynų Amerikos regionus. Azijai skirtos versijos padalinys („Time Asia") įsikūręs Honkonge, o Pietų Ramiojo vandenyno regiono – Sidnėjuje.

Išnašos
-------

1. ↑  *„The Time"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  „Paid & Verified Magazine Publisher's Statement (January–June 2011)" (PDF). *timemediakit.com*. Audit Bureau of Circulations. 2011-07-25. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2012-01-11. Nuoroda tikrinta 2011-12-24. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (mobili versija Archyvuota kopija 2012-10-21 iš Wayback Machine projekto.)
* „Time" Twitter portale
|  |
| --- |
| Tripolio zoologijos sodas |
| Paukščių aptvaras 
Paukščių aptvaras |
| Tipas | Zoologijos sodas |
| Geografinė padėtis | 32°51′31″š. pl. 13°10′44″r. ilg.﻿ / ﻿32.8586°š. pl. 13.1789°r. ilg.﻿ / 32.8586; 13.1789Koordinatės: 32°51′31″š. pl. 13°10′44″r. ilg.﻿ / ﻿32.8586°š. pl. 13.1789°r. ilg.﻿ / 32.8586; 13.1789 |
| Adresas | Tripolis, Libija Libija |

**Tripolio zoologijos sodas** (arab. حديقة حيوان طرابلس) – zoologijos sodas ir botanikos sodas Tripolyje, Libijoje. Įsikūręs į pietus nuo Tripolio miesto centro, šalia *Tarabulus* zoologijos sodo parko. Tai yra didelis augalų, medžių ir atvirų želdynų draustinis, kuriame įsikūręs didžiausias šalies zoologijos sodas.

Beždžionės ant uolos

Libijos pilietinis karas
------------------------

Kilus Libijos pilietiniam karui, zoologijos sodas dėl saugumo priežasčių buvo priverstas užsidaryti, nes daugelis gyvūnų tapo pažeidžiami ir traumuojami. Po diktatoriaus Muamaro al Kadafio nuvertimo BBC paskelbė reportažą, kuriame išsamiai apibūdintos zoologijos sodo problemos, pradedant pinigų trūkumu gyvūnų pašarams ir baigiant menka apsaugos sistema. BBC pabrėžė, kad gyvūnai pamažu atsigauna ir grįžta prie normalaus gyvenimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Tripoli Zoo". Lonely Planet. Suarchyvuotas originalas 2012-10-15. Nuoroda tikrinta 2011-02-27.
2. ↑  Lowen, Mark (31 December 2011). „Bleak future for Tripoli zoo animals?". *BBC News*. Tripoli. Nuoroda tikrinta 6 May 2012.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tripolio zoologijos sodas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tripolio zoologijos sodas (nuotraukos) Archyvuota kopija 2021-12-08 iš Wayback Machine projekto.
* Migrants 'being held in cages at Tripoli zoo by Libyan armed groups'
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lama guanicoe** |
| --- |
| Guanakas (Lama guanicoe)Guanakas (*Lama guanicoe*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Kupranugariniai  *( Camelidae)* |
| Gentis: | Lamos  *( Lama)* |
| Rūšis: | Guanakas  *( Lama guanicoe)* |

 |
| Binomas |
| ***Lama guanicoe***Müller, 1776 |

**Guanakas** (*Lama guanicoe*) – kupranugarinių (*Camelidae*) šeimos porakanopis žinduolis. Tai kalnuotų, atšiaurių Pietų Amerikos regionų gyvūnas. Ūgis – 107–122 cm, svoris apie 90 kg.

Guanakai gyvena bandomis, kurias sudaro patelės, dominuojantis patinas ir jų jaunikliai. Šios bandos nedidelės, retai jose būna daugiau nei 10 suaugusių individų. Vieniši patinai sudaro atskiras bandas, kurios yra didesnės, gali siekti 50 individų.

Guanakai gali bėgti 56 km/h greičiu, šlaitais ir uolėtomis vietovėmis. Taip pat jie puikiai plaukioja.

Guanakų švelni vilna labai vertinama.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Guanakas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Leonas Katinas** (1907 m. rugsėjo 6 d. Ampolis, Utenos valsčius – 1984 m. vasario 18 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

Sūnus Linas Leonas Katinas. 1922–1927 m. mokėsi Utenos gimnazijoje, 1930 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją ir dirbo mokytoju. 1933–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. 1941–1945 m. Šiaulių dramos teatro aktorius. 1948 m. baigęs Vilniaus dailės institutą (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) iki 1973 m. jame dėstė, 1969 m. docentas. Mokinys Anicetas Jonutis.

Kūryba
------

Ankstyvojo laikotarpio tapyba (portretai, peizažai, teminės kompozicijos) turi akademizmo bruožų („Turgus" 1946 m. „Radviliškis" 1949 m. „Rašytojo Antano Vienuolio sodyba Anykščiuose" 1956 m.). Septintojo dešimtmečio kūriniai laisvesnio piešinio, apibendrintų formų („Nidoje" 1967 m.), natiurmortuose vaizduojamos liaudiškos skulptūrėlės („Natiurmortas su gėlėmis ir liaudies skulptūra" 1965 m.). Aštuntojo – devintojo dešimtmečio kūriniai maksimaliai abstrahuoti, būdingos lokalios spalvų dėmės, keliasluoksnė faktūra, ekspresyvūs potėpiai, dekoratyvumas („Pajūryje" 1973 m. „Raudonas langas" 1976 m. „Trys baltos obelėlės" 1977 m.). Šio laikotarpio kūryboje gausu filosofiškų kompozicijų teatro tema, jose dramatišku koloritu perteikiamas žmogaus būties tragiškumas („Natiurmortas su lėlėmis Kristinai" 1970 m. „Prisiminimai iš teatro II" 1974 m.). Nuo 1932 dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Vilniuje 1983 m. 1995 m. 1997 m. 2005 m. Klaipėdoje 2000 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, užsienio muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Utenos krašto enciklopedija. Personalijos-K". *utena-on.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2016-05-29.
2. ↑  Neringa Markauskaitė. *Leonas Katinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 573 psl.
| **Pteropus livingstonii** |
| --- |
| Livingstono skraidančioji lapė (Pteropus livingstonii)Livingstono skraidančioji lapė (*Pteropus livingstonii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Šikšnosparniai  *( Chiroptera)* |
| Pobūris: | Didieji šikšnosparniai  *( Megachiroptera)* |
| Šeima: | Vaisėdžiai šikšnosparniai  *( Pteropodidae)* |
| Pošeimis: | Skraidančiosios lapės  *( Pteropodinae)* |
| Gentis: | *Pteropus*  *( Pteropus)* |
| Rūšis: | Livingstono skraidančioji lapė  *( Pteropus livingstonii)* |

 |

**Livingstono skraidančioji lapė** (*Pteropus livingstonii*) – vaisėdžių šikšnosparnių (*Pteropodidae*) šeimos žinduolis, sutinkamas tik dviejose Komorų salose. Tai vienas stambiausių genties atstovų.

Aprašymas
---------

Šikšnosparnis sveria apie 700 g, išskėstų sparnų plotis gali siekti 1,8 m, vidutinis plotis 1,4 m.

Tinkamiausia vieta gyvenimui – rūko miškai, 850–1100 m aukštyje virš jūros lygio. Maitinasi vaisiais, tokiais kaip geltonasis fikusas.

Šie šikšnosparniai retai mosuoja sparnais ir ne itin gerai skraido, bet puikiai sklando ir gali pakilti naudodamiesi šilto oro srovėmis. Jie aktyvūs tiek dieną, tiek naktį.

Palikuonius atsiveda sausuoju metu (liepos–rugsėjo mėn.), nėštumas trunka 4–5 mėnesius, jaunikliai savarankiški tampa po 3–6 mėn. Paprastai patelė atsiveda vieną palikuonį per metus.

Istorija
--------

Livingstono skraidančioji lapė pirmą kartą aprašyta XIX a. Tada buvo manoma, kad didelė jų populiacija yra Anžuano saloje. XX a. į juos nebuvo kreipiamas didelis dėmesys ir tik aštuntajame dešimtmetyje pastebėta, kad tai maža populiacija, susidedanti iš kelių šimtų individų. 1981 m. ši rūšis buvo pirmą kartą aptikta Mohelio saloje. 1992 m. buvo suskaičiuoti 152 individai trijose kolonijose Anžuane ir vienoje Mohelyje.

Gyvenamosios aplinkos mažėjimas dėl kirtimų ir ciklonų yra didelė grėsmė populiacijos išnykimui, dėl kurios rūšis įrašyta į Raudonąją knygą.

1994 m. vadovaujant organizacijai *Action Comores* pradėjo veikti rūšies surašymo ir išsaugojimo programa. Šios programos dėka matomas stabilus šikšnosparnių ir kolonijų skaičiaus didėjimas. 2003 m. individų skaičius pasiekė 1200, mažiausiai dvidešimtyje kolonijų, daugiausia Anžuano saloje. Efektyviu metodu pasirodė vaismedžių sodinimas, nes net ir nedideli ploteliai derančių medžių privilioja daugybę šikšnosparnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fruit Bats Nuoroda tikrinta 2010-04-27
2. 1 2 3  „Livingstone's Flying Fox". Animal Information. 2006 gegužės 17. Nuoroda tikrinta 2010-04-27. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
3. 1 2  „How Many Livingstone's Flying Foxes are there in the Comores?". Action Comores. 2003 lapkričio 24. Suarchyvuotas originalas 2012-06-30. Nuoroda tikrinta 2010-04-27. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Livingstono skraidančioji lapė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Chirurgija.*
**Lietuvos chirurgija** – Lietuvos medikų chirurgų oficialus mokslinis žurnalas, leidžiamas nuo 1993 m. Vilniuje lietuvių ir anglų kalba.

Leidinys
--------

Leidžia Lietuvos chirurgų asociacija, Lietuvos žaizdų gydymo asociacija, Lietuvos ambulatorinės chirurgijos draugija, Lietuvos endoskopuotojų draugija, Lietuvos krūtinės ir širdies chirurgijos draugija, Lietuvos koloproktologų draugija, Lietuvos kraujagyslių chirurgų draugija, Lietuvos minimaliai invazinės chirurgijos draugija, Lietuvos neurochirurgų draugija, Lietuvos onkologų draugija, Lietuvos patologų draugija, Lietuvos plaštakos chirurgijos ir reabilitacijos draugija, Lietuvos traumatologų ir ortopedų draugija, Lietuvos urologų draugija, Lietuvos vaikų chirurgų draugija, Lietuvos veido ir žandikaulių chirurgų draugija, Lietuvos vertebrologų draugija, Vilniaus chirurgų draugija, Kauno krašto chirurgų draugija, Klaipėdos krašto chirurgų draugija, Šiaulių krašto chirurgų draugija, Panevėžio krašto chirurgų draugija. Žurnalas atviras ne tik chirurginio profilio, bet ir visoms draugijoms, medikams, bendradarbiaujantiems su chirurgais. Leidinys registruotas recenzuojamas periodinis Lietuvos Respublikos mokslo žurnalas. Tiražas 1000 egz.

Vyr. redaktoriai
----------------

* Algimantas Jasulaitis – 1993–1994 m.
* Leonas Algirdas Noreika – 1994–2003 m.
* Raimundas Lunevičius – nuo 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos chirurgija". *zurnalai.vu.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-22. Nuoroda tikrinta 2016-06-01.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 282 psl.

Nuorodos
--------

* „Lietuvos chirurgija"
Kilian Jornet Ultra-Trail du Mont-Blanc trasoje.
**Ultra-Trail du Mont-Blanc** (*UTMB*) – prestižiškiausia Pasaulio bekelės ultramaratonų taurės trasa, nusidriekusi per Alpes, trijose valstybėse – Prancūzijoje, Italijoje ir Šveicarijoje. Trasa vingiuoja aplink Monblano kalną. 

Bekelės bėgimo trasos ilgis siekia 170 km, o vertikalaus sukilimo suma – 10 km. Be šių varžybų vyksta ir kitos bėgikų lenktynės tuo pačiu metu Alpėse, tačiau pastarasis renginys sulaukia daugiausiai susidomėjimo.

Iš lietuvių Gediminas Grinius 2016 m. užėmė 2-trą vietą šioje trasoje. 2014-aisiais jis čia buvo užėmęs 5-ąją vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „STRAVA - UTMB". *Exposure*. Suarchyvuotas originalas 2016-09-20. Nuoroda tikrinta 2016-09-19.
2. ↑  „Geležinis Gediminas Grinius užėmė antrąją vietą sunkiausiame Europos ultramaratone". *15min*. Nuoroda tikrinta 2016-09-19.
3. ↑  „„Ultra Marathon Statistics"". *www.statistik.d-u-v.org*. Suarchyvuotas originalas 2016-11-16. Nuoroda tikrinta 2016-06-13.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Marius Berenis |
|  
Marijus Berenis |
| Biografija |
| Gimė | 1973 m. kovo 4 d. (50 metų)Vilnius |
| Žanrai | Rap metalHardcoreAlternative rockReggaeDeath MetalPop |
| Veikla | pramogų verslo veikėjas, dainininkas, aktorius, televizijos ir radijo laidų vedėjas |
| Susijusi veikla | Žas Regredior |

**Marius Berenis** (tikrasis vardas **Marijus**) (g. 1973 m. kovo 4 d. Vilnius), kitaip ***Tru*** – Lietuvos pramogų verslo veikėjas, televizijos ir radijo laidų vedėjas, skandalingai pagarsėjusios grupės ŽAS narys ir įkūrėjas.

Biografija
----------

Marius Berenis gimė 1973 m. kovo 4 d. Vilniuje. 1991 m. baigė Vilniaus 27-ąją vidurinę mokyklą.

Pradžioje norėjęs Vilniaus konservatorijoje studijuoti aktorystę, persigalvojo ir įkūrė sunkiojo metalo grupę „Regredior", kuri gyvavo 3 metus, per kuriuos išleido vinilinę 12 colių plokštelę Vokietijoje bei kompaktinę plokštelę Belgijoje, koncertavo Lietuvos, Lenkijos, Vokietijos ir Anglijos klubuose ir festivaliuose.

Dirbo sanitaru Universitetinėje Raudonojo Kryžiaus ligoninėje, vėliau garso režisieriumi Vilniaus mažajame teatre.

1994 m. kartu su Linu Karaliumi pradėjo dirbti radijo stoties M-1 lietuviškos muzikos laidos „Lietuviški decibelai" vedėju. Susipažinę su lietuviška popmuzika juoko dėlei įrašė dainas „Debilas ir bažnyčioje debilas" ir „Ne pieną gėręs ne nuo pieno ir mirsi" – taip atsirado grupė „Žas" (Žertva ant smūgio). Su grupe įrašė ir išleido dešimt studijinių albumų, koncertavo Lietuvoje, Airijoje, Didžiojoje Britanijoje, Ispanijoje. Sukūrė titulines dainas serialams „Svetimi", „Nemylimi", „Pasmerkti".

Vaidino lietuviškuose serialuose „Kartu", „Nekviesta meilė", „Prokurorai".

Ilgametis radijo stoties M-1 laidų vedėjas (eterio pseudonimas – Marazas), LNK televizijos muzikinio realybės šou „Kelias į žvaigždes" vadybininkas. Su grupės draugais rengė laidą „Be proto" (Tango TV).

2016 m. balandžio mėnesį Marius Berenis paskelbė apie pasitraukimą iš grupės Žas.

Nuo 2011 m. radijo stoties „Lietus" darbuotojas, laidų autorius ir vedėjas, nuo 2019 m. - muzikos redaktorius.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Būdamas 24 metų pirmą kartą vedė. Santuoka iširo po penkerių metų. Antrą kartą susituokė būdamas 44 metų, 2017 m. gegužę. Žmona – Sigita.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Penkiolikos metų chronologija: svarbiausi ŽAS istorijos faktai". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-03.
2. ↑
3. ↑  Marius Berenis: ir metalistai sensta – Delfi Gyvenimas
4. ↑  „Artėjant alternatyvios muzikos festivaliui "Vilniaus gatvės" Marius Berenis-Tru uždainavo su pankroko veteranais". *15min.lt*. 2014 m. sausio 15 d. Suarchyvuota iš originalo 2016-09-24. Nuoroda tikrinta 2021-10-10.
5. ↑  „Marius Berenis-Tru prisipažino sirgęs žvaigždžių liga | TV antena | Žmonės". *LRYTAS.LT*. 2015-10-27. Suarchyvuota iš originalo 2015-10-28. Nuoroda tikrinta 2021-10-10.

Nuorodos
--------

* „Žas" (Žertva Ant Smūgio)
| Nerpičjės ežeras |
| --- |
| Nerpičjės ežerasNerpičjės ežerasNerpičjės ežeras |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija (Kamčiatkos krašto vėliava Kamčiatkos kraštas) |
| Plotas | 552 km² |
| Kilmė | lagūninis |
| Vidutinis gylis | 51 m |
| Didžiausias gylis | 148 m |
| Išteka | Oziornaja |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Nerpičjės ežeras

  |
| **Koordinatės** |  56°22′0″ š. pl. 162°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.36667°š. pl. 162.61667°r. ilg.﻿ / 56.36667; 162.61667Koordinatės: 56°22′0″ š. pl. 162°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.36667°š. pl. 162.61667°r. ilg.﻿ / 56.36667; 162.61667 |

**Nerpičjės ežeras** (rus. *Нерпичье озеро*) – druskingas ežeras Rusijoje, Kamčiatkos krašte, Kamčiatkos pusiasalio rytuose. Ežeras lagūninio tipo – tai seniau buvusi jūros įlanka, bet vėliau atskirta dėl tektoninių judesių pakilus žemės paviršiui. Giliausia Nerpičjės ežero vieta siekia 148 m. Forma netaisyklinga, šiaurės rytuose yra didelė įlanka, vadinama Kultučno ežeru (jos plotas 104 km²). Yra salų. Krantai pelkėti. Į ežerą suteka 117 upių ir upokšnių. Išteka Oziornaja (įteka į Kamčiatkos upę ties jos žiotimis Kamčiatkos įlankoje). Ežere jaučiamas vandens lygio svyravimas dėl Ramiojo vandenyno poveikio.

Ežere sugaunamos silkės, lašišos, kai kurios karpinės žuvys, kiršliai, stintos.

Nerpičjės ežero pietiniame krante įsikūrusi Ust Kamčiatsko gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 300
| **Mindaugas Petrauskas** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. balandžio 19 d.Kulautuva, Kauno rajonas |
| Mirė | 2016 m. rugpjūčio 18 d. (62 metai) |
| Vaikai | Dukros Iveta, Lina, Ieva |
|  |
| Veikla | fizikas, Lietuvos politinis veikėjas, Lietuvos ūkio viceministras |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus universitetas |

**Mindaugas Petrauskas** (1954 m. balandžio 19 d. Kulautuvoje, Kauno rajonas – 2016 m. rugpjūčio 18 d.) – fizikas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1961–1972 m. mokėsi Kulautuvos vidurinėje mokykloje, 1972–1977 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Fizikos fakultete (FF), įgijo fiziko specialybę. 1979–1983 m. VU baigė aspirantūrą. Mokslų kandidatas (daktaras) (1983 m.).

1984–1987 m. VU FF Puslaidininkių fizikos katedros Mokslinių tyrimų departamento sektoriaus vedėjas, 1988–1992 m. VU FF Puslaidininkių fizikos katedros laboratorijos vedėjas, 1993–1996 m. VU Medžiagotyros ir taikomųjų mokslų instituto departamento vadovas, 1996–1999 m. UAB „Mikrovisata" Vilniaus filialo direktorius
1999–2000 m. AB „Lietuvos telekomas" skambučių centro projektų vadovas, 2000–2001 m. diegimo projektų vadovas
2001 m. projektų sektoriaus direktorius, 2001–2004 m. UAB „Danet Baltic", 2004–2008 m. prezidentas. Iki 2009 m. birželio 30 m. Lietuvos Respublikos ūkio ministro patarėjas. Nuo 2009 m. liepos 1 m. Lietuvos Respublikos ūkio viceministras. 2012 m. vasario 22 d. pasitraukė iš šių pareigų.

Žinių ekonomikos forumo narys.

Išsiskyręs. Dukros Iveta, Lina ir Ieva.[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Iš ūkio viceministro pareigų traukiasi M.Petrauskas". *delfi.lt*. 2012-02-22. Suarchyvuota iš originalo 2016-05-19. Nuoroda tikrinta 2016-06-10.
2. ↑  Mindaugas Petrauskas
| Tavatujus |
| --- |
| Tavatujaus ežeras ir gyvenvietėTavatujaus ežeras ir gyvenvietėTavatujaus ežeras ir gyvenvietė |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija (Sverdlovsko sritis) |
| Plotas | 21,2 km² |
| Kilmė | Tektoninis |
| Vidutinis gylis | 5 m |
| Didžiausias gylis | 9 m |
| Įteka | ~30 upių |
| Išteka | Neiva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Tavatujus

  |
| **Koordinatės** |  57°10′43″ š. pl. 60°09′59″ r. ilg.﻿ / ﻿57.17861°š. pl. 60.16639°r. ilg.﻿ / 57.17861; 60.16639Koordinatės: 57°10′43″ š. pl. 60°09′59″ r. ilg.﻿ / ﻿57.17861°š. pl. 60.16639°r. ilg.﻿ / 57.17861; 60.16639 |

**Tavatujus** (rus. *Таватуй*) – ežeras Rusijoje, Sverdlovsko srityje, Uralo kalnų rytiniuose šlaituose, 50 km į šiaurės vakarus nuo Jekaterinburgo.

Telkšo 263,5 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis iš šiaurės į pietus 10 km, plotis iki 3,5 km. Gylis iki 9 m. Ežero dubuo tektoninės kilmės, susidarė prieš 10-15 tūkst. metų. Kranto linija nesmarkiai vingiuota. Rytinis krantas aukštesnis už vakarinį. Yra keletas salų.

Ežeras būna užšalęs nuo lapkričio iki gegužės. Vasarą vandens skaidrumas siekia 4-5 m. Vanduo vėsus, turtingas deguonies. Į Tavatujų įteka apie 30 upių ir upelių (didžiausia – Didžioji Šamanicha), šiaurėje išteka Neiva (Turos baseinas).

Gausu žuvies (ešeriai, kuojos, meknės, vėgėlės ir kt.), įveista sykų, seliavų.

Tavatujus – populiari Sverdlovsko srities gyventojų poilsio vieta. Veikia keletas vaikų poilsio stovyklų. Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Kalinovas, Tavatujus, Priozernas.

Šaltiniai
---------

* Архипова Н. П. Заповедные места Свердловской области. – Свердловск: Сред.-Урал.кн.изд.во, 1984.
* Матвеев А. К. Географические названия Свердловской области: Топонимический словарь. – Екатеринбург, Урал. лит. агентство, 2000. ISBN 5-86193-058-9
| Veronos arena |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Veronos arena |
| Vieta | Bra aikštė, Verona, Italija |
| Pastatytas | 30 m. |
| Talpa | 15 000 žiūrovų |

**Veronos arena** – Senovės Romos amfiteatras Veronoje, Bra aikštėje. Amfiteatras pastatytas 30 mūsų eros metais. Arena naudojama iki šiol ir labiausiai žinoma dėl operos pasirodymų. Visame pasaulyje Veronos arena yra vienas iš geriausiai išsilaikiusių Senovės Romos amfiteatrų. Arenoje buvo talpinama iki 30 000 žiūrovų, tačiau šiais laikais šis skaičius sumažintas iki 15 000.

Šioje arenoje 2026 m. vyks 2026 m. žiemos olimpinės žaidynių uždarymo ceremonija ir po to 2026 m. žiemos paralimpinių žaidynių atidarymo ceremonija.

Renesanso laikotarpiu šią areną vėl imta naudoti, dar vėliau dėl puikios akustikos arenoje pradėta atlikti operos pasirodymus.

1913 m. minint Džiuzepės Verdžio 100 metų gimimo jubiliejų, Veronos arenoje buvo atlikta jo opera Aida. Tarp žiūrovų buvo kiti Italijos kompozitoriai Džiakomas Pučinis ir Pjetras Maskanjis. Nuo to laiko kasmet arenoje rengiami reguliarūs operos renginiai *Arena di Verona Festival*. Jie nevyko tik 1915–1918 ir 1940–1945 metais dėl karų.

Šiais laikais per metus arenoje atliekama apie 4–6 operos pasirodymai. Per metus arenos renginius aplanko apie 500 000 žmonių. Iki pat 2011 m. arenoje nebuvo naudojami mikrofonai ir garsiakalbiai, kol tais metais buvo įrengta garso slopinimo sistema.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Festivals in Italy 2009
2. ↑  „Verona Opera Festival Outfitted with New Audio". *AVTechnology*. 2011 m. vasario 7 d. Suarchyvuotas originalas 2012-03-14. Nuoroda tikrinta 2021-11-14. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)

Koordinatės: 45°26′20″ š. pl. 10°59′40″ r. ilg.﻿ / ﻿45.43889°š. pl. 10.99444°r. ilg.﻿ / 45.43889; 10.99444
Bokštas (dešinėje)
**Pizos bokštas** (Piza Toskanoje, Italija) – žymiausias pakrypęs pastatas pasaulyje. Jo aukštis – 55,8 m, svoris − 14 500 tonų, nuokrypio laipsnis nuo vertikalės − iki 4 laipsnių, statybinė medžiaga − marmuras, laiptelių skaičius iki varpinės − 294(296).

1173 m. rugpjūčio 9 d. pradėtos Pizos bokšto statybos – vieno architektūros šedevrų, puošiančių Stebuklų aikštę (Campo dei Miracoli) Pizoje, kurios kompleksą sudarė katedra, krikštykla ir kapinės. Tiksliai nežinoma, kas buvo bokšto architektu, Bonaniui Piziečiui priskiriamas reikšmingas indėlis į bokšto statybas. 1178 m. darbai liovėsi, nes po truputį ėmė svirti ant aliuvinio dirvožemio pastatytas bokštas. Pirmieji trys aukštai, pastatyti vadovaujant Bonanui, pakrypo 0,5 laipsnio į šiaurę, o aukštas, kuriame turėjo būti tarnų kambariai, nebuvo sumūrytas taip, kad per jį eitų statinio ašis. Po šimtmečio vadovaujant Džovaniui di Simonei, vėl buvo imtasi darbo. Šis 1272–1278 m. pastatydino dar tris aukštus. Sumūrijus trečiąjį – šeštąjį aukštus, bokštas ėmė svirti į kitą pusę – pakrypo 0,5 laipsnio į pietus.

Vėliau statybos darbus lėtino Pizos ir Genujos karai, kurie baigėsi mūšiu prie Melorijos. XIV a. pradžioje bokštas vis dar neturėjo viršutinės dalies, kurioje turėjo būti įrengta varpinė. Šią dalį 1360–1370 m. baigė Tomazas Pizanas, trečias ir paskutinis architektas, vadovavęs Pizos bokšto statybai.

Įėjimas
Bokštas yra originalios cilindro formos, šešis jo aukštus juosia kolonados, o viršuje įrengta varpinė. Tačiau nuo tada, kai ja imta naudotis, statinys ėmė svirti dar labiau. Dėl to 1838 m. architektas Aleksandras dela Gerardeska įsakė atkasti pamatus, kad patikrintų jų ir kolonų stabilumą. Deja, į aplink esantį gruntą po to vanduo ėmė sunktis dar intensyviau ir situacija pablogėjo. Atlikti tyrimai parodė, kad, jei bokštas būtų nors truputį aukštesnis, jis būtų nuvirtęs iš karto. Praėjusį šimtmetį kasinėjant pamatus aptiktos Bonano Piziečio sarkofagas. Miesto gyventojai jį palaidojo po statiniu, kurį galima vadinti paminklu garsiajam architektui. 2001 m. Pizos bokštas stabilizuotas ir laikoma, tokiu išliks bent 200 metų.

Nuorodos
--------

* Encyclopaedia Britannica
* Oficiali svetainė[neveikianti nuoroda] **(**angl.**)**
* UNESCO World Heritage List: „Piazza del Duomo, Pisa" **(**angl.**)**
* Hanno Rauterberg: *Ein Leuchtturm für Pisa* (Vokietijos dienraštis *Zeit* 23/2001)
Dardl Doras
**Dardl Doras** (angl. *Durdle Door*) – natūrali klintinė arka Juros periodo krante netoli Lalvorto Dorsete, Anglijoje. Pavadinimas *Dardl* atsirado iš senosios anglų kalbos žodžio *thirl*, kuris reiškia gręžti arba grąžtas.

Literatūroje ir populiariojoje kultūroje
----------------------------------------

Kai kurie muzikiniai klipai buvo filmuojami prie Dardl Doro, pavyzdžiui: grupės Tears for Fears dainos „Shout" muzikinis klipas, Cliff Richard 1990 m. kalėdinis hitas „Saviors' Day", Billy Ocean „Loverboy" ir Bruce Dickinson „Tears of the Dragon".

Trečia istorija Ron Dawson knygoje „Amazing Adventures of Scary Bones the Skeleton" pasakoja stebuklingus mitus apie tai, kaip atsirado Dardl Doras. Knygoje „Scary Bones meets the Dinosaurs of the Jurassic Coast" istorijos herojai sutinka dinozaurą pavadinimu *Dardl Dorus*. Istorijos pabaigoje pasakojama, kad dinozauras pavirsta į Dardl Dorą.

Pink Floyd albumo „The Division Bell" vidaus knygutės iliustracijose nufotografuotas Dardl Doras.

Filme „Auklė Makfi" vaikai iškylauja paplūdimyje prie Dardl Doro.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dardl Doras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. ↑  West, I.W. 2003. „Durdle Door; Geology of the Dorset Coast". Southampton University, UK. Version H.07.09.03.
2. ↑  „Durdle Door". worldheritagecoast.net. Suarchyvuotas originalas 2012-07-05. Nuoroda tikrinta 2013-08-08.
3. ↑  „Book Description on Amazon.co.uk". Nuoroda tikrinta 2013-08-09.
4. ↑  Aislinn Simpson (2009-08-13). „UAE hotel draws condemnation over use of Durdle Door image on website". *The Daily Telegraph*. London. Nuoroda tikrinta 2013-08-08.

Koordinatės: 50°37′16″ š. pl. 2°16′36″ v. ilg.﻿ / ﻿50.62111°š. pl. 2.27667°r. ilg.﻿ / 50.62111; 2.27667
| Notėnų Kristaus karaliaus paminklas |
| --- |
| Kristaus Karaliaus paminklas (1932 m. atstatytas 1989 m.) |
| 

Notėnų Kristaus karaliaus paminklasNotėnų Kristaus karaliaus paminklas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°05′43″š. pl. 21°43′07″r. ilg.﻿ / ﻿56.09528°š. pl. 21.718547°r. ilg.﻿ / 56.09528; 21.718547Koordinatės: 56°05′43″š. pl. 21°43′07″r. ilg.﻿ / ﻿56.09528°š. pl. 21.718547°r. ilg.﻿ / 56.09528; 21.718547 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Notėnų seniūnija |
| Aukštis | 2,5 m |
| Plotas | 9 m² |
| Naudotas | Pastatytas 1932 m.atstatytas 1989 m. |

**Notėnų Kristaus karaliaus paminklas** yra pietiniame Skuodo rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Notėnų (Notėnų seniūnija) gyvenvietės pietrytinėje dalyje, kelio  **2704**  Seda–Barstyčiai–Salantai  kairėje pusėje, Notės upės kairiajame krante.

Paminklas stovi kaimo pakraštyje
Įrašas ant akmens

Paminklas
---------

Paminklas susideda iš trijų tarpsnių. Apačioje išbetonuotas laiptuotas, dviejų pakopų cokolis. Virš jo kyla į viršų siaurėjantis pilkšvai rusvo granito akmuo, kurio priekinėje pusėje iškaltas bareljefas: dviejų sukryžiuotų šautuvų fone pergamento lapas su užrašu „IR ŠVIESA, / IR TIESA MŪS / ŽINGSNIUS TELYDI / 1922–1932 / LŠS / NOTĖNŲ ŠAULIŲ / BŪRYS", virš šautuvų tekančios saulės fone – atversta knyga, o virš jos – dvigubo kryžiaus fone kylantis flagštokas su trispalve. Dešiniajame akmens šone tiesiai nuskeltoje plokštumoje iškaltos paminklo istorijos datos: „STATYTAS 1932 / NURGIAUTAS 1962 / ATSTATYTAS 1989 / VR".

Paminklo viršuje ant akmens stovi iš betono nulieta ir polichromuota Kristaus karaliaus skulptūra. Kristus pavaizduotas stovintis, vienplaukis, basas, vilkintis ilgą rūbą ir apsiaustą, dešinę ranką pakėlęs palaiminimui, kairėje rankoje laikantis skeptrą bei karūną. Po jo kojomis kairėje paminklo pusėje įbetonuotas akmeninis skydas su Vyčio kryžiumi (Lietuvos šaulių sąjungos ženklas).

Paminklo aukštis – 2,50 m.

Istorija
--------

Paminklą 1932 m. pastatė Lietuvos šaulių sąjungos XV (Kretingos) rinktinės Notėnų šauliai, minėdami savo būrio įkūrimo 10-metį.

1962 m. komunistų valdžios nurodymu paminklas buvo nuverstas, o Kristaus skulptūra paskandinta upėje. Tačiau vietos gyventojai slapta ją ištraukė ir parvežė į Notėnų bažnyčią. Iš pradžių skulptūra buvo saugoma šventoriaus koplyčioje, o vėliau pastatyta šventoriuje.

1989 m. Donato Razgaus, Antano Benečio, meistro Kazio Mažeikos rūpesčiu, padedant kolūkio vadovui Rimantui Kazlauskui, paminklas buvo atstatytas. Akmeninę paminklo dalį darė akmens meistras Vladas Raštikis iš Sedos.

Paminklo atidengimo iškilmės įvyko 1989 m. rugpjūčio 27 d. per Marijos Karalienės atlaidus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kristaus Karaliaus paminklas". *turizmas.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-06-03.

Nuorodos
--------

* Skouds. Notėnų seniūnija. Kristaus Karaliaus paminklas