recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Omar Faruk Tekbilek |
|  
Omaras Farukas Tekbilekas 2009 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ömer Faruk Tekbilek |
| Gimė | 1951 m. (~72 metai) Turkija Adana, Turkija |
| Žanrai | world, rytietiška |
| Veikla | fleitininkas |
| Instrumentai | nėjus, sazas, ūdas, zurna |
| Aktyvumo metai | 1986- |
| Svetainė | omarfaruktekbilek.com |

**Omaras Farukas Tekbilekas** (*Omar/Ömer Faruk Tekbilek*; g. 1951 m. Adanoje) – Turkijos fleitininkas, multinstrumentalistas (groja nėjumi, sazu, ūdu, zurna). Atlieka tradicinę Artimųjų Rytų muziką ir šiuolaikines jos interpretacijas.

Gimė daugiakultūriame Adanos mieste. Tėvai turėjo muzikos instrumentų parduotuvę, brolis Hadžis grojo fleita. Omaras Farukas Tekbilekas mokėsi groti kavalu, vėliau sazu, grojo klubuose. Susidomėjo sufizmu, siekė tapti Mehlevi ordino nariu, bet vėliau susitelkė ties muzika, kuri, paties Omaro teigimu, yra trumpiausias kelias pas Dievą.

Būdamas 17-os išvyko į Stambulą, ten mokėsi groti pas dervišus, susipažino su saksofonininku Burhan Tonguch. Būdamas 20-ies išvyko į JAV, kur grojo su tradicinės turkų muzikos grupe. Grįžęs į Turkiją atliko privalomąją karinę tarnybą, o 1976 m. vėl išvyko į Niujorką. Dirbo tekstilės įmonėje, laisvalaikiu subūrė pop muzikos grupę „The Sultans", tačiau palaipsniui krypo prie tradicinės Artimųjų Rytų muzikos. Prie grupės prisijungė naujų atlikėjų, šokėjų kolektyvas, grupė įrašė albumą.

1988 m. susipažino su prodiuseriu Brian Keane, su juo sukūrė garso takelį filmui „Suleimanas Didysis". Vėliau kartu įrašė keletą albumų, Omaras Farukas Tekbilekas išgarsėjo world muzikos pasaulyje, grojo su daugeliu žymių rytietiškos muzikos atlikėjų, kompozitorių (Peter Gabriel, Azam Ali, Steve Shehan, Arto Tunçboyaciyan, Michael Askill).

2003 m. nominuotas BBC Radio 3 „World Music" apdovanojimuose Artimųjų Rytų kategorijoje, tais pačiais metais apdovanotas Turkijos muzikos apdovanojimu.

Diskografija
------------

1. *Best of Sultans* (1986 m.)
2. *Suleyman The Magnificent* (1988 m.)
3. *Fire Dance* (1990 m.)
4. *Beyond The Sky* (1992 m.)
5. *Whirling* (1994 m.)
6. *Fata Morgana* (1995 m.)
7. *Mystical Garden* (1996 m.)
8. *Crescent Moon* (1998 m.)
9. *One Truth* (1999 m.)
10. *Dance into Eternity: Selected Pieces 1987–1998* (2000 m.)
11. *Alif* (2002 m.)
12. *Tree Of Patience* (2005 m.)
13. *Sunset Lounge 4* (2009 m.)
14. *Rare Elements (Remixes)* (2009 m.)
15. *Kelebek (Butterfly)* (2009 m.)
16. *Best of Omar Faruk Tekbilek „Longing"* (2010 m.)

Nuorodos
--------

* Omar Faruk Tekbilek svetainėje Last.fm
Krišna kovoja su Indra. Harivanšos epizodas, perteiktas XVI a. Mogolų iliustracijoje
**Harivanša** (skr. हरिवंश = IAST: *Harivaṃśa-* 'Hario giminės linija') – indų epo „Mahabharatos" apokrifinė dalis (*khila*). Kartais traktuojama ir kaip purana. Tai 16 374 šlokų sanskritinis tekstas, pasakojantis apie Krišnos gyvenimą. Tai ankstyviausias indiškas tekstas (sukurtas ~IV–V a.), išsamiai išdėstantis Krišnos gyvenimą. Jame Krišna pateikiamas kaip Višnaus avatara, nupasakojami jo jaunystės nuotykiai Vrindavano apylinkėse.

Harivanša skirstoma į 3 dalis: pirmojoje pasakojama apie kosmoso atsiradimą, sauliškąją ir mėnuliškąją karalių dinastijas, iš kurių gimęs Krišna; antrojoje pasakojama apie Krišnos jaunystę ir įvykius iki vaizduojamų „Mahabharatoje"; trečiojoje dalyje pateikti alternatyvūs pasaulio sukūrimo mitai, himnai Šivai ir Višnui, nupasakojama Kalijuga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Harivaṃśa*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 95
2. ↑  Maurice Winternitz (1981), *History of Indian Literature*, Vol. 1, Delhi, Motilal Banarsidass. p. 432–435.
| **Dactylis glomerata** |
| --- |
| Paprastoji šunažolė (*Dactylis glomerata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Šunažolė  *( Dactylis)* |
| Rūšis: | Paprastoji šunažolė  *( Dactylis glomerata)* |

 |

**Paprastoji šunažolė** (*Dactylis glomerata*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos, šunažolių (*Dactylis*) genties žolinis augalas. Lietuvoje dažna, naudojama gyvulių pašarui, auginama pievose ir ganyklose, gerai atželia nušienauta.

Daugiametis augalas, sudarantis stambius kerus. Stiebas 50–90 cm aukščio, kartais ir ilgesnis, prie pamato išlinkęs ar status. Lapai ilgi, gana platūs, skiauterėti, su ilgu ir smailiu liežuvėliu. Šluotelė neilga, stati, vienašalė. Šluotelės apatinė šakelė atokiai nuo kitų, visa šluotelė ryškiai kupetuota. Varpažvyniai gana kieti, nepersišviečiantys, apatinis varpažvynis vienagyslis. Apatinė žiedažvynio, kaip ir varpažvynių, nugarėlė apaugusi standžiomis blakstienomis. Žydi birželio, liepos mėnesiais. Vaisiai – žvynagrūdžiai, padengti persišviečiančiais, baltais arba sidabriškai pilkais žiedažvyniais.

Žiedynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Šunažolė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  Vida Stravinskienė, *Pievos ir jų augalija*, iš *Aplinkos bioindikacijos praktika*. Kaunas: VDU leidykla, 2012, p. 25. Nuoroda tikrinta 2020-11-27.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji šunažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fragaria vesca** |
| --- |
| Paprastoji žemuogė (Fragaria vesca)Paprastoji žemuogė su prisirpusiomis ir sirpstančiomis uogomis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Gentis: | Žemuogė  *( Fragaria)* |
| Rūšis: | Paprastoji žemuogė  *( Fragaria vesca)* |

 |
| Binomas |
| ***Fragaria vesca***L. 1753 |

**Paprastoji žemuogė** (*Fragaria vesca*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos, žemuogių (*Fragaria*) genties rūšis.

Žydinti paprastoji žemuogė
Paprastosios žemuogės (*Fragaria vesca*)  
 iliustracija iš knygos:   
 **Flora von Deutschland Österreich und der Schweiz**  
Otto Wilhelm Thomé, Jahr: 1885, Ort: Gera-Untermhaus 
Paplitusi visame Šiaurės pusrutulyje, įskaitant Lietuvą. Auga miškuose, proskynose, pašlaitėse. Neretai auginamos ir soduose.

Paprastosios žemuogės žiedai balti, lapai be plaukelių. Žydi gegužę, vasaros pirmoje pusėje. Vasarą veda nedideles, kvapnias, raudonas uogas. Jos naudojamos kulinarijoje. Paprastosios žemuogės lapai, uogos ir žiedai naudojami žolelių arbatų gamybai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji žemuogė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Wasabia japonica** |
| --- |
| Japoninis pipirkrienis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Pipirkrienis  *( Wasabia)* |
| Rūšis: | Japoninis pipirkrienis  *( Wasabia japonica)* |

 |

**Japoninis pipirkrienis** (lot. *Wasabia japonica*; taip pat žinomas kaip **vasabi** nuo jap. わさび = *wasabi*) – bastutinių šeimos augalas, kurio šaknys, o kartais ir lapai, naudojami kaip pagardas japonų virtuvėje. Savaime auga drėgnose kalnų upių pakrantėse Japonijoje, tačiau auginamas ir pramoniniu būdu tiek Japonijoje, tiek ir kitose augalui tinkamo klimato šalyse. Japoninio pipirkrienio skonis artimas krienams – Vakarų šalyse šis augalas kartais vadinamas „japoniniu krienu", o pačioje Japonijoje krienai vadinami „vakarietišku vasabi".

Japoninio pipirkrienio šaknys prieš naudojimą smulkiai sutarkuojamos ir gauta masė patiekiama kartu su suši ar kitais patiekalais kaip aštrus pagardas. Panašiai kaip krienai, šviežias sutarkuotas vasabi laikui bėgant išsikvepia ir praranda skonines savybes. Parduotuvėse taip pat galima įsigyti konservuotos vasabi pastos arba džiovinto vasabi miltelių, kuriuos užpylus vandeniu gaunamas vasabi pagardas.

Galerija
--------

* Šviežia šaknis
* Vasabi laukai Nagano
* Tarkuotas vasabis patiekiamas su sušiais ar kitais patiekalais kaip aštrus prieskonis.
* Vasabi (apačioje dešinėje) japoniškoje pietų dėžutėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  New Crop Development in New Zealand, Wasabi, James A. Douglas
2. ↑  *Encyclopedia of Foods: A Guide to Healthy Nutrition*. Elsevier, 2002, p. 238
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Katynė*Катынь* |
| --- |
| *Masinės kapavietės Katynėje* |
|  |
| 

KatynėKatynė

54°46′20″ š. pl. 31°43′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.77222°š. pl. 31.73056°r. ilg.﻿ / 54.77222; 31.73056﻿ (Katynė)Koordinatės: 54°46′20″ š. pl. 31°43′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.77222°š. pl. 31.73056°r. ilg.﻿ / 54.77222; 31.73056﻿ (Katynė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Smolensko sritis Smolensko sritis |
| **Rajonas** | Smolensko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 737  |
| **Altitudė** | 167 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Katynė |

**Katỹnė** – kaimas vakarų Rusijoje, Smolensko srityje, Smolensko rajone, apie 20 km į vakarus nuo Smolensko. 1737 gyventojai (2007 m.). Apylinkės centras. Yra geležinkelio stotis. Baldų gamybos, konditerijos, mėsos, siuvimo pramonė. Yra vidurinė mokykla, ligoninė, ambulatorija, paštas, kultūros namai, dvi bibliotekos, muzikos mokykla.

Etimologija
-----------

Yra dvi vietovardžio Katynė etimologijos versijos:

* Nuo *катать, катить* (dėl to, kad variagų laivai buvo perčiuoždinami į Dniepro upę iš Dvinos)
* Nuo senovės rusų *кать, катунь* (stovyklavietė)

Istorija
--------

Katynės apylinkės gyvenamos nuo senovės. Kaimo apylinkėje yra 38 kurganų grupė, 10 neolitinių stovyklaviečių, kurioms virš 10 tūkst. metų. Į rytus nuo Katynės, Dniepro pakrantėje yra vienas didžiausių Rusijoje kapinynų – Gniozdovo kurganai (IX–XI a.). Variagų laikais toje vietoje buvo įsikūręs Smolenskas.

Į pietryčius nuo Katynės plyti Katynės miškas. Jame tarybiniais metais NKVD vykdė masines žudynes, tarp jų ir garsiąsias Katynės žudynes 1940 m. kuomet sušaudyta daug Lenkijos valstybės pareigūnų. 2010 m. balandžio 10 d. tame pačiame miške nukrito lėktuvas, skraidinęs Lenkijos valstybinę delegaciją.
|  |
| --- |
| **Lavoriškių gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Lavoriškių gimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Lavoriškės, Vilniaus rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Ramunė Katinauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 170 |
| **Įkūrimo data** | 1998 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 26 |

**Vilniaus rajono Lavoriškių gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Lavoriškėse (Vilniaus raj.), Miškų g. 8, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195005347. Steigėjas LR švietimo ir mokslo ministerija.

Mokykloje vykdomas ankstyvasis anglų kalbos mokymas: anglų kalbos pradedama mokytis nuo antros klasės. Veikia dailės, anglų kalbos, lenkų kalbos, muzikos, kūno kultūros, choreografijos, informatikos, jaunųjų miško bičiulių, darbščiųjų rankų bei raiškiojo skaitymo būreliai, veikia Dienos centras.

Istorija
--------

1998 m. rugsėjo 1 d. Vilniaus apskrities viršininko administracijos sprendimu netoli Baltarusijos sienos atidaryta lietuviška pradinė mokykla. Mokykla įkurta išnuomotame mediniame name netoli miestelio centro. Pirmosios dvi mokytojos: mokytoja Ramunė Katinauskienė, mokytoja Marytė Tališauskienė .Antrus mokslo metus pradėjo 17 mokinių, pagausėjo ir mokytojų kolektyvas. Trečiaisiais mokyklos gyvavimo metais, mokinių skaičiui dar labiau išaugus, mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą.

2001 m. sausio 9 d. iškilmingai atidarytas naujas lietuviškos Lavoriškių pagrindinės mokyklos pastatas. 2004 m. prie mokyklos prijungti keturi skyriai: pagrindinės Šumsko, Medininkų ir Buivydžių mokyklos bei pradinė Galgių mokykla. Mokinių skaičiui nuolat augant mokyklos patalpose tapo ankšta, todėl mokykla vėl buvo priversta nuomoti patalpas ir ten perkelti priešmokyklinio ugdymo grupę bei dvi pradinės mokyklos klases.

2012 m. mokykla tapo vidurine, o 2015 m. – gimnazija.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1998 m. *Lavoriškių pradinė mokykla*
* nuo 2001 m. *Lavoriškių pagrindinė mokykla*
* nuo 2012 m. *Lavoriškių vidurinė mokykla*
* nuo 2015 m. *Lavoriškių gimnazija*

Direktoriai
-----------

* Ramunė Katinauskienė

Filialai
--------

* Lavoriškių mokyklos Buivydžių skyrius
* Lavoriškių mokyklos Šumsko skyrius
* Lavoriškių mokyklos Medininkų skyrius
* Lavoriškių mokyklos Galgių skyrius

Literatūra
----------

* Lavoriškių pagrindinei mokyklai 10 metų / Vaidotas Pakalniškis. – Vilnius: Bitutės, 2008. – 31 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-439-37-0

Nuorodos
--------

1. ↑  Mūsų mokyklos kelias. Lm.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė
| Mijakodžima |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Duomenys |
| **Šalis:** |  Japonija |
| **Administracinė priklausomybė:** | Mijako miesto dalis |
| **Didžiausias miestas:** | Mijako |
| **Jūra:** | Rytų Kinijos jūra, Filipinų jūra |
| **Salynas:** | Mijako salos |
| **Plotas:** | 158,87 km² |
| **Pakrantės ilgis:** | 117,5 km |
| **Aukščiausias taškas:** | 114,8 m |
| **Gyventojų skaičius:** | 55 914 (2005 m.) |
| **Gyventojų tankumas:** | 275,4 žm./km² |
| Žemėlapis |

**Mijakodžima**, arba **Mijako sala** (jap. 宮古島, mij. ミャーク (mjaaku), oki. なーく (naaku)) – didžiausia ir labiausiai apgyvendinta sala tarp Okinavos prefektūroje esančių Mijako salų. Mijakodžima administruojama kaip Mijakodžimos miesto dalis, o pastarajam priklauso dar 5 apgyvendintos salos.

Saloje nuo seno vartojama vietinė, mijakų, kalba.

Geografija
----------

Mijako sala įsikūrusi beveik pusiaukelėje tarp Okinavos pagrindinės salos (300 km) ir Taipėjaus Taivane (400 km atstumu). Sala yra 158,70 km² ploto ir yra ketvirta pagal dydį Okinavos prefektūroje. Sala trikampės formos ir sudaryta iš riūkiūietiškų klinčių. Mijakodžimoje neretos sausros, būna taifūnų. Rytiniame krante esantis iškyšulys yra laikomas vaizdingiausia vietove saloje ir yra įtrauktas į nacionalinį Japonijos vaizdingųjų vietų registrą. Kitos turistus pritraukiančios vietos – Maehamos ir Painagamos paplūdimiai, Vokiečių kultūros centras ir vaizdai nuo Irabu salos. Netoliese esančios Irabu, Ikemos, Kurimos salos yra sujungtos tiltais.

Klimatas
--------

Salos vyrauja pereinamasis klimatas tarp pusiaujinio ir drėgno subtropinio. Būdingos karštos, drėgnos vasaros ir labai švelnios žiemos. Vėsiausias mėnuo – sausis (vidutinė temperatūra 18 laipsnių celsijaus), karščiausias – liepa (vidutinė temperatūra 28,7 celsijaus). Krituliai gausūs ištisus metus, o daugiausiai jų iškrenta rugpjūtį, mažiausiai – liepą ir sausį.

Kultūra
-------

Saloje paplitęs išskirtinis festivalis, Paantu, švenčiamas senojo (mėnulio) kalendoriaus devintąjį mėnesį. Trys vyrai, apsidengę žolėmis, lapais ir išsitepę purvu vaikšto aplink miestelį besisvaidydami purvais ant žmonių, automobilių ir namų. Tikima, kad Paantu metu išpurvintiesiems seksis visus metus.

Mijako taip pat turi išskirtinę sobos rūšį.

Ekonomika
---------

Saloje auginamos cukranendrės, iš kurių vėliau gaminamas rudasis cukrus. Be žemdirbystės sala daug įplaukų gauna iš turizmo. Saloje veikia Mijako oro uostas.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mijakodžima** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Mijakodžima** – kelionių gidai, susiję su straipsniu |

* Mijakodžimos internetinė svetainė (japonų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eriobotrya japonica** |
| --- |
| Japoninė lokva (*Eriobotrya japonica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Gentis: | Lokva  *( Eriobotrya)* |
| Rūšis: | Japoninė lokva  *( Eriobotrya japonica)* |

 |

**Japoninė lokva** (*Eriobotrya japonica*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos visžalių augalų rūšis, kilusi iš pietryčių Kinijos, bet dar senovėje natūralizuota Japonijoje.

Tai 3-4 m, kartais 5-10 m, aukščio krūmas arba medis. Kamienas trumpas. Lapai 10-25 cm ilgio, lenktakraščiai, tamsiai žali, giliai gysloti. Žiedai balti, 2 cm skersmens, su 5 vainiklapiais, susitelkę į šluoteles, labai kvapnūs. Žydi rudenį arba žiemos pradžioje. Vaisiai prinoksta žiemos pabaigoje, pavasarį. Tai oranžiniai, ovalūs, 3-5 cm skersmens obuolėliai. Viduje yra 1-5 tamsiai rudos sėklos.

Vaisiai valgomi švieži, naudojami vaisių salotoms, tortams, sirupams, želė, pyragams, vaisių vynui ir kt.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedaiŽiedai
* VaisiaiVaisiai
* MedisMedis
Japonų trumpauodegė katė
**Japonų trumpauodegė katė** (jap. ジャパニーズボブテイル, angl. *Japanese Bobtail*) – trumpaplaukių kačių veislė. Vakaruose žinoma neseniai.

Istorija
--------

Katės deformuota uodega buvo vaizduojama kinų rankraščiuose jau daugiau nei prieš tūkstantį metų. Manoma, jog tai japonų trumpauodegių kačių pirmtakės. Japonai šias kates laiko daug šimtmečių, tačiau kitų šalių gyventojai apie jas sužinojo neseniai.

Pirmosios japonų trumpauodegės iš savo gimtinės išvyko 1968 m. ir atsidūrė JAV. Iki šiol šias kates daugiausia augina amerikiečiai bei japonai.

Charakteris
-----------

Labai protingos, guvios ir judrios. Labai smalsios, protingos. Jas galima išmokyti įvairių triukų. Gerai sutaria su šunimis bei kitomis katėmis.

Fizinės savybės
---------------

Japonų trumpauodegės taip vadinamos dėl savo trumpų uodegų: jų ilgis svyruoja tarp 5 ir 8 centimetrų. Uodega gali būti riesi, riesta arba laužyta.

Šių kačių kūnas ir kojos raumeningi, letenos ovalios. Galva su aukštais skruostikauliais, akys didelės, elipsės formos. Ausys didelės, stačios. Kailis prigludęs prie kūno, be poplaukio. Plaukas minkštas, labai švelnus.

Šios katės beveik nesišeria. Pripažįstamos visos kailio spalvos, bet labiausiai mėgstamos baltos su keliais juodais ir rausvais lopais katės. Akys gali būti įvairių spalvų.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Japonų trumpauodegė katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
*Kitos reikšmės – Katrina (reikšmės).*

| Katrinaangl. *Katherine* |
| --- |
| *Pagrindinė miesto gatvė* |
|  |
| 

KatrinaKatrina

14°28′00″ p. pl. 132°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿14.46667°š. pl. 132.26667°r. ilg.﻿ / 14.46667; 132.26667﻿ (Katrina)Koordinatės: 14°28′00″ p. pl. 132°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿14.46667°š. pl. 132.26667°r. ilg.﻿ / 14.46667; 132.26667﻿ (Katrina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9:30) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Šiaurės Teritorija Šiaurės Teritorija |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 6 303  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kãtrina |

**Katrina** (angl. *Katherine*) – gyvenvietė šiaurės Australijoje, Šiaurės Teritorijoje, prie Katrinos upės. JMiestelis yra netoli Nitmiluko nacionalinio parko ir lankytinų objektų, tokių kaip Katrinos tarpeklis, senoviniai uolų paveikslai. Šiame regione drėgnuoju metų laiku dažni potvyniai.

Istorija
--------

1962 m. vietovę aplankė baltieji, kurie čia įkūrė miestelį. Apylinkėse radus aukso, sparčiai daugėjo gyventojų.

Antrojo pasaulinio karo metu čia įkurta karo ligoninė. Miestą bombarduodavo japonų karo aviacija. Po karo gynybos ministerija čia įsteigė karinį miestelį.

Iki šiol daugelis gyventojų pagal profesiją yra kariškiai ir dirba gynybos srityje.

2016 m. čia gyveno 6 303 asmenys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Kãtrina.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-01-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Miesto tarybos svetainė (anglų k.)
| 14-oji NKVD kariuomenės geležinkelių apsaugos divizija |
| --- |
| Veikimo laikas | 1944-1951 |
| Valstybė | Tarybų Sąjunga |
| Rūšis | NKVD divizija |
| Būstinė | Vilnius (ir kitur) |
| Išformuota | 2004 |

**14-oji NKVD kariuomenės geležinkelių apsaugos divizija** (rus. *14-я дивизия войск НКВД СССР по охране железнодорожных сооружений*) – TSRS NKVD kariuomenės divizija, egzistavusi 1944–1951 m. dislokuota Lietuvoje ir gretimuose regionuose.

Istorija
--------

Divizija suformuota TSRS vidaus reikalų liaudies komisaro (NKVD) 1944 m. rugpjūčio 3 d. įsakymu Nr. 00922.

Nuo 1944 m. rugpjūčio 3 d. iki 1945 m. vasario 10 d. divizija buvo veikiančiosios armijos sudėtyje. Dalyvavo Baltarusijos, Pabaltijo, Rytų Prūsijos ir Rytų Pomeranijos strateginėse puolamosiose operacijose.

Pasibaigus karui 14-oji NKVD-MVD kariuomenės divizija vykdė operatyvinį darbą kovoje su nacionaliniu pasipriešinimu Lietuvoje.

Išformuota TSRS vidaus reikalų ministro 1951 m. gegužės 15 d. įsakymu Nr. 00248.

Divizijos sudėtis
-----------------

Divizija sudarė:

* divizijos štabas ir kovinio aprūpinimo bei užnugario daliniai – Vilnius,
* 211-asis pulkas – Lietuva ir Rytų Prūsija (Kaliningrado sritis, RTFSR),
* 212-asis pulkas – štabas Baranovičiuose (Bresto sritis, Baltarusijos TSR),
* 213-asis pulkas – štabas pradžioje Balstogėje (Lenkija), vėliau – Molodečne (Minsko sritis, Baltarusijos TSR),
* 329-asis pulkas – štabas Jelgavoje (Latvijos TSR).

Kita
----

Divizijoje iki 1947 m. tarnavo majoras Vasilijus Jelovskichas (*Василий Иванович Еловских*; g. 1919 – m. 2012 m.), vėliau žurnalistas ir rašytojas, po karo gyveno Tiumenės ir Kurgano srityse (RTFSR).

Nuorodos
--------

1. ↑  Еловских Василий Иванович – Биография Archyvuota kopija 2013-04-26 iš Wayback Machine projekto.
Timoro salos politinis žemėlapis (Vakarų Timoras oranžine spalva)
**Vakarų Timoras** (indonez. *Timor Barat*) – teritorija, apimanti vakarinę Timoro salos dalį, išskyrus Okusio-Ambeno rajoną (Rytų Timoro eksklavas). Administraciniu požiūriu Vakarų Timoras yra Rytų Nusa Tengaros provincijos dalis priklausanti Indonezijai. Sostinė ir pagrindinis jos uostas – Kupangas.

Kolonijiniu laikotarpiu vietovė buvo pavadinta *Nyderlandų Timoru* ir Indonezijos nacionalinės revoliucijos metu (1945–1949 m.) buvo olandų lojalistų centras. 1949–1975 m. vadintas *Indonezijos Timoru*.

Bendras Vakarų Timoro plotas yra 15 850 km². Aukščiausios viršūnės yra Mutis (2 417 m) ir Lakaano (~1 600 m) kalnai.

Pagrindinės vartojamos kalbos Vakarų Timore – davanų, marajų ir Tetun, taip pat kelios kitos kalbos, tokios kaip kemakų, bunakų' ir helongų, taip pat vartojamos Rytų Timore. Kitos trys fabronų atšakos kalbos, vartojamos tik vietinėje australoneziečių kalbų grupėje – ndajų, ročių ir sabų.

Dėl užsitęsusio Rytų Timoro konflikto Vakarų Timoras 1998–2002 m. buvo tapęs pabėgėlių prieglobsčio vieta.

Gyventojų skaičiumi didžiausi miestai:

* Kupangas – daugiau nei 400 000 gyventojų
* Atambua – daugiau nei 86 000 gyventojų
* Kefamenanu – daugiau nei 40 000 gyventojų
* Soė – daugiau nei 40 000 gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Great Britain. Foreign Office. Historical Section (1920), *Dutch Timor and the Lesser Sunda Islands*, H.M.S.O. Nuoroda tikrinta 17 sausio 2014
2. ↑  *Area study of Dutch Timor, Netherlands East Indies*, Terrain Study No. 70, Allied Geographical Section, 1943. Nuoroda tikrinta 17 sausio 2014
3. ↑  Great Britain. Foreign Office. Historical Section (1920), *Dutch Timor and the Lesser Sunda Islands*, H.M.S.O. Nuoroda tikrinta 17 sausio 2014
4. ↑  *Area study of Dutch Timor, Netherlands East Indies*, Terrain Study No. 70, Allied Geographical Section, 1943. Nuoroda tikrinta 17 sausio 2014
5. ↑  *Timor*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-02-10.
6. ↑
7. ↑  Sailing Directions for Java: Lesser Sundas, South, Southeast, and East Coasts of Borneo, and Celebes : Excludes Western End of Java Between Tandjung Tjankuang and Udjung Krawang. Defense Mapping Agency, Hydrographic Center, 1976.

Nuorodos
--------

* Vakarų Timoro apžvalga
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Apkalta** (angl. *impeachment*), *impičmentas* – politinės atsakomybės forma, procesas, kuriuo aukščiausi valstybės pareigūnai gali būti nušalinti nuo užimamų pareigų.

Terminas *impeachment* atsirado viduramžių Anglijoje. Ten jis reiškė teisinę procedūrą, kurios metu parlamentas už bet kokius nusikaltimus teisia savo narius, taigi vykdo kvazi teisminę funkciją. Ši archajiška procedūra (pirmąkart Anglijos parlamente surengta 1376 m. o paskutinį kartą – 1806 m.) iki šiol formaliai nėra panaikinta, nors 1967 m. Rinktinis parlamentinių privilegijų komitetas rekomendavo tai padaryti, konstatavęs, jog šiuo metu, aplinkybės, kuriose vyko apkalta, yra tokios tolimos dabarties realijoms, kad procedūrą derėtų vertinti kaip atgyvenusią. Ši nuomonė grindžiama tuo, kad jei XVII–XVIII amžiais apkalta neretai buvo politinių oponentų „likvidavimo" priemonė, tai nūdienos visuomenėje politinių oponentų likimą lemia rinkimai, o nusikaltėlių – baudžiamieji teismai

Lietuva
-------

Pagal Lietuvos Respublikos Konstituciją už nušalinimą apkaltos būdu turi balsuoti ne mažiau, kaip 3/5 visų Seimo narių.

Pagal Lietuvos Respublikos Konstituciją apkaltos proceso tvarka iš užimamų pareigų gali būti pašalinti:

* Respublikos Prezidentas;
* Seimo narys;
* Konstitucinio Teismo teisėjai ir/ar Pirmininkas;
* Aukščiausiojo Teismo teisėjai ir/ar Pirmininkas;
* Apeliacinio teismo teisėjai ir/ar Pirmininkas.

Minėti pareigūnai gali būti nušalinti apkaltos būdu, jei:

* Sulaužė duotą priesaiką;
* Padarė nusikaltimą;
* Šiurkščiai pažeidė Konstituciją.

Jei valstybės pareigūnas pašalinamas iš pareigų apkaltos būdu dėl to, kad šiurkščiai pažeidė Konstituciją ir sulaužė duotą priesaiką, ateityje jis niekada negali užimti pareigų, reikalaujančių duoti priesaiką.

Pakso byla
----------

*Pagrindinis straipsnis – Pakso byla*.
Lietuvos ir Europos istorijoje pirmą kartą nuo Prezidento pareigų apkaltos būdu (2004 m. balandžio 6 dieną) buvo nušalintas Rolandas Paksas. Šis apkaltos procesas užtruko beveik 4 mėnesius.
*Kitos reikšmės – Babilonas (reikšmės).*

| BabilonasBābili |
| --- |
|  |
| Atstatytoji Babilono dalis |
| 

BabilonasBabilonas

 |
| Koordinatės | 32°32′11″ š. pl. 44°25′15″ r. ilg.﻿ / ﻿32.53639°š. pl. 44.42083°r. ilg.﻿ / 32.53639; 44.42083Koordinatės: 32°32′11″ š. pl. 44°25′15″ r. ilg.﻿ / ﻿32.53639°š. pl. 44.42083°r. ilg.﻿ / 32.53639; 44.42083 |
| Vieta |  Irakas, Babilono muchafaza |
| Regionas | Mesopotamija |
| Istorija |
| Pastatytas | 3 tūkstantmetis pr. m. e. pr. |
| Sugriautas | VII a. |
| Laikotarpis | antika |
| Tauta | akadai, kasitai, aramėjai, graikai ir kt. |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1811 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 278 |

**Babilonas** (akad. *Bābili(m)*, arab. بابل = *Babil*, hebr. ‏בָּבֶל‏‎ = *Bābel*) – senovės miestas prie Eufrato, Žemutinėje Mesopotamijoje. Apie 2000 m. pr. m. e. Hamurabis Babiloną padarė savo valstybės, kuri imta vadinti Babilonija, sostine. Babilonas buvo dievo Marduko kulto centras. Nuo 2019 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Miestas daug kartų buvo sugriautas ir atstatytas. Naujosios Babilonijos karalystės, o ypač Nabuchodonosaro, laikais miestas tapo ypač prašmatnus (pvz. „kabantieji sodai"). Persijos laikais buvo trečiąja valstybės sostine. 537 m. pr. m. e. persai (Irano Achemenidai) užkariavo Babiloną ir babiloniečius supažindino su savo tikėjimu zoroastrizmu. Vėliau 331 m. pr. m. e. nukariavo Aleksandras Makedonietis. Seleukidų laikais, Seleukui I įkūrus Babilono konkurentą miestą Seleukiją, Babilono reikšmė ėmė smukti ir miestas savo reikšmės nebeatgavo. Babilono griuvėsiai atrasti ir pradėti kasinėti nuo XIX a. vidurio.

 Graviūra, vaizduojanti kabančiuosius Babilono sodus (tolumoje Babilono bokštas), pagal Maarten van Heemskerck piešinį, XVI a.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Irake |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Hatra (1985) · *Ašūras (Kalat Šerkatas)* (2003) · *Samaros archeologinis miestas* (2007) · Erbilio tvirtovė (2014) · Ahvaras pietų Irake: biologinės įvairovės prieglobstis ir senųjų Mesopotamijos miestų kraštovaizdžio reliktai (2016) · Babilonas (2019) | Irako vėliavaIrako vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Irako Makamas (2008) |

 |
**Biomasė** (gr. bios 'gyvybė' + masė) – vienos organizmų rūšies, rūšių grupės ar visos bendrijos individų masė, tenkanti ploto ar tūrio vienetui. Biomasė dažniausiai reiškiama g/m², kg/ha, t/ha drėgnų ar sausų medžiagų.

Biomasės rūšys
--------------

Augalų biomasė vadinama *fitomasė*, gyvūnų - *zoomasė*. 

Antžeminėse bendrijose (miškas, stepė, tundra) augalų biomasė gerokai didesnė už augalėdžių gyvūnų biomasę, o ši - už plėšriųjų gyvūnų biomasę. 

Didžiausia ir plačiausiai panaudojama yra miškų biomasė (iki 300-500 t/ha). Didžiausią miškų biomasės dalį sunaudoja statybos pramonė ir energetika. Mikroorganizmų (bakterijos, mikromicetai) biomasė produktyviuose miškuose siekia keletą t/ha, o dirvožemio faunos (sliekai, nematodai, erkės) biomasė didesnė už kitų sausumos gyvūnų biomasę. Vandens augalų biomasė nedidelė, neretai mažesnė už ja mintančių gyvūnų biomasę. Didžiausia yra stambiųjų dumblių ir dugno gyvūnų (bentoso) biomasė jūrų litoralėje ir sublitorale.

Visa Žemės biomasė vertinama 75 mlrd. tonų, tačiau tai sudaro tik 0,000 000 001 26 % visos Žemės masės. Žmonių biomasė sudaro apie 400 mln. t.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Virbickas. *Biomasė (biologija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003.
| Biržuvėnų Laumės pėda |
| --- |
| Laumės pėda iš šiaurės rytų pusės |
| 

Biržuvėnų Laumės pėdaBiržuvėnų Laumės pėda

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°53′52″š. pl. 22°27′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.897765°š. pl. 22.454499°r. ilg.﻿ / 55.897765; 22.454499Koordinatės: 55°53′52″š. pl. 22°27′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.897765°š. pl. 22.454499°r. ilg.﻿ / 55.897765; 22.454499 |

 |
| Vieta | Telšių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Luokės seniūnija |
| Plotas | 0,05 ha |

**Biržuvėnų Laumės pėda** – mitologinė šaltiniuota griova rytinėje Telšių rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Biržuvėnuose (Luokės seniūnija), 4,5 km į vakarus nuo Luokės, 0,35 km į šiaurės rytus nuo Biržuvėnų dvaro sodybos, miške, Virvyčios kairiajme krante.

Laumės pėda iš pietvakarių pusės

Vieta
-----

Tai natūrali griova, atsiradusi šaltiniui plaunant aukštumos šlaitą. Savo forma ji primena žmogaus pėdos atspaudą, kuris pailgas šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, apie 36 × 20 m dydžio. Šiaurės vakarinėje dalyje sunkiasi nedidelis šaltinis, tekantis į apie 20 × 20 m dydžio tvenkinį, iškastą į rytus nuo griovos. 

Griovos rytiniame pakraštyje auga aukšta, sena dvikamienė pušis, laikoma šventu medžiu. Prie jos kamieno kabo medinis kryželis su lieto metalo Nukryžiuotojo figūrėle bei vienkamarė, atvira iš priekio, stačiakampė stačiasienė lentinė koplytėlė dvišlaičiu stogeliu, kurioje yra medinė, polichromuota Rūpintojėlio skulptūra.

Teritorijos plotas – 0,05 ha.

Istorija
--------

Pasakojama, kad atspaudą senų senovėje įmynė laumė, todėl griova vadinama *Laumės pėda*. Šaltinio vanduo laikomas šventu, turinčiu stebuklingą gydomąją galią, padedančiu susigrąžinti jaunystę ir sveikatą. Seniau žmonės rinkosi prie šaltinio prasiplauti akių, nešdavosi šventąjį vandenį į namus. Taip pat pasakojama, kad prie šaltinio seniau stūksojo stambus akmuo, kuriame buvusi taip pat įspausta laumės pėda. 

Šią vietą gerbė ir globojo Biržuvėnų dvaro savininkai Gorskiai. XX a. pradžioje tvarkydami dvaro parką, nuo rūmų iki Laumės pėdos jie pasodino medžių alėją. Šalia Laumės pėdos buvusioje klampioje vietoje iškasė nedidelį tvenkinį, kurio vandenį naudojo maistui gaminti. Esą, tuo metu buvo suskaldytas prie šaltinio stūksojęs akmuo.

Prie Šventosios pušies, augančios šalia Laumės pėdos, nuo seno renkamasi apsižadėti, prašyti užtarimo ir sveikatos. 

* Šventoji pušis iš pietvakariųŠventoji pušis iš pietvakarių
* Šventoji pušis iš šiaurės vakarųŠventoji pušis iš šiaurės vakarų
* Kryžius prie Šventosios pušies kamienoKryžius prie Šventosios pušies kamieno

Šaltiniai
---------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vakarų Tatrų kraštovaizdis Lenkijoje
Banikovo kalnas
**Vakarų Tatrai** (svk. *Západné Tatry*, lenk. *Tatry Zachodnie*) – vakarinė Tatrų kalnų masyvo (Karpatų kalnų sistema) dalis, besidriekianti per Lenkijos ir Slovakijos teritorijas. Rytuose ribojasi su Aukštaisiais Tatrais, pietuose – su Patatrės dubuma, vakaruose – su Chočo kalnais, šiaurėje – su Patatrės loviu. Vakarų Tatrai nusidriekę 37 km ir turi 31 viršukalnę, viršijančią 2000 m aukštį.

Vakarų Tatrai yra antras pagal aukštį kalnų masyvas Slovakijoje. Juose gausu ledyninių ežerų, telkšančių kalnų karose. Yra požeminių urvų. Kalnai įeina į Tatrų nacionalinį parką.

Aukščiausios viršukalnės:

* Bystra – 2248 m,
* Jakubina – 2193 m,
* Baranecas – 2184 m,
* Banikovas – 2178 m,
* Klinas – 2176 m,
* Pachola – 2167 m,
* Hruba Kopa – 2166 m,
* Blyštas – 2159 m,
* Prislopas – 2142 m,
* Hruby Vrchas – 2137 m.
| **Linas Balčiauskas** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. balandžio 30 d. (66 metai)Biržai |
|  |
| Veikla | biologas teriologas |
| Organizacijos | Ekologijos institutasdirektoriaus pavaduotojasŠiaulių universitetasprofesorius |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Linas Balčiauskas** (g. 1957 m. balandžio 30 d. Biržai) – Lietuvos biologas teriologas, ekologas, vertėjas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą, 1988 m. Kvalifikacijos kėlimo fakultete – programavimą. 1988 m. biologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1979 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto (nuo 1989 m. Ekologijos institutas) mokslo darbuotojas, nuo 2003 m. Žinduolių ekologijos laboratorijos vedėjas ir nuo 2008 m. direktoriaus pavaduotojas. 1997–2008 m. Vilniaus universiteto, nuo 2001 m. Šiaulių universiteto dėstytojas, nuo 2008 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas žinduolių ekologijos ir socioekologijos tyrimų pradininkų Lietuvoje. Mokslinio darbo pagrindinė sritis – žinduolių ekologija, biologijos ir ekologijos įvairovė, socioekologija. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių, padarė daugiau kaip 70 pranešimų tarptautinėse konferencijose. Iš anglų kalbos išvertė daugiau kaip 30 biomedicinos ir informatikos srities knygų.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos kanopiniai žvėrys, su kitais, 1987 m. 3 leid. 2003 m.
* Lietuvos žinduolių, varliagyvių ir roplių atlasas, su kitais, 1997 m. 2 leid. 1999 m.
* Svarbios Lietuvos pelkės (*Important wetlands in Lithuania*), su kitais, 1999 m.
* Vilkų baimė: žmonių užpuolimų apžvalga (*Thefear of wolves: A review of wolf attacks on humans*), su kitais, 2002 m.
* Svarbios Baltarusijos–Lietuvos ir Lietuvos–Rusijos pasienio pelkės (*Important tramboundary Belarusian–Lithuanian and Lithuanian–Russian Wettands*), su kitais, 2003 m.
* Sausumos ekosistemų tyrimo metodai. Gyvūnų apskaitos, d. 1 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Linas Balčiauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 711 psl.
| Biržuvėnų I pasaulinio karo karių kapinės |
| --- |
| Bendras kapinių vaizdas iš vakarų |
| 

Biržuvėnų I pasaulinio karo karių kapinėsBiržuvėnų I pasaulinio karo karių kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°53′34″š. pl. 22°27′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.89268°š. pl. 22.46196°r. ilg.﻿ / 55.89268; 22.46196Koordinatės: 55°53′34″š. pl. 22°27′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.89268°š. pl. 22.46196°r. ilg.﻿ / 55.89268; 22.46196 |

 |
| Vieta | Telšių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Luokės seniūnija |
| Plotas | 0,07 ha |
| Naudotas | 1915 m. |

**Biržuvėnų I pasaulinio karo vokiečių karių kapinės** – neveikiančios karių kapinės rytinėje Telšių rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Biržuvėnuose (Luokės seniūnija), 4 km į vakarus nuo Luokės, Biržuvėnų rytinėje dalyje, Virvyčios dešiniajame krante.

Biržuvėnų vokiečių karių kapai

Kapinės
-------

Įrengtos Luokės ir Medelyno g. sankryžos kampe, priešais Gorskių gatvę, Biržuvėnų dvaro sodybos teritorijos pietrytiniame pakraštyje.

Netaisyklingo trikampio, nukirstu vakariniu kampu, plano. Iš šiaurės vakarų ir pietvakarių apjuostos akmenų mūro tvoros, kurios vakariniame kampe įrengti kaltiniai, ažūriniai varteliai. Iš rytų – pietryčių pusės kapines nuo aplinkos skiria suplokštėjęs žemių pylimas. Kapinėse taisyklingomis eilėmis, einančiomis šiaurės – pietų kryptimi, vienas šalia kito stovi tipiniai betoniniai kryželiai su įspaustais įrašais vokiečių kalba, kurie priekine puse atsukti į vakarus, link vartelių. Kapinių vakariniame pakraštyje auga keturi aukšti lapuočiai medžiai, tarp kurių seniau stovėjo koplytėlė arba kryžius.

Teritorijos plotas – 0,07 ha.

Istorija
--------

Pirmojo pasaulinio karo pradžioje, 1915 m. pavasarį Rusijos kazokai apsupo keliu iš Biržuvėnų į Luokę traukiančią vokiečių karinę gurguolę. Į nelaisvę pateko apie 100 vokiečių karių, kurių daugumą sudarė važnyčiotojai. Kazokai belaisvius nuvarė į netoliese esančią *Rokpelkę*, užkapojo kardais ir užkasė. Frontui praūžus, vokiečių karinės okupacinės valdžios nurodymu žuvusius vokiečių karius Biržuvėnų gyventojai perlaidojo į naują kapavietę, kelio į Rapalius ir Luokę sankryžoje.

Objektas patenka į kultūros vertybės – Biržuvėnų dvaro sodybos (u. k. 730) teritoriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gediminas Zemlickas. Biržuvėnai mini 750 metų sukaktį // Mokslo Lietuva, 2003, rugsėjo 11-24, Nr. 15 (283)
2. ↑  Kultūros paveldo registras: Biržuvėnų dvaro sodyba, Telšių r. sav. (Luokės sen.) (žr. Biržuvėnų dvaro sodybos teritorijos planą)[neveikianti nuoroda]
**Linas Juozas Kojelis** (g. 1955 m. rugsėjo 30 d. Los Andžele) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, politologas.

Biografija
----------

Tėvas Juozas Kojelis. 1976 m. baigė Kalifornijos universitetą, istorijos ir ekonomikos bakalauras, 1978 m. – Prinstono universitetą, tarptautinių mokslų magistras.

Baigęs universitetą kurį laiką dirbo JAV prezidento R. Reigano politinių reikalų patarėjo L. Nofzingerio kabinete, 1979–1981 m. senatoriaus R. Šveikerio štabe, 1981–1983 m. JAV Gynybos departamente, 1983–1988 m. prezidento R. Reigano administracijos Baltuosiuose rūmuose ryšių su visuomene skyriuje. 1988–1989 m. JAV valstybės sekretoriate vadovavo pabėgėlių atvykimo į JAV programai. 1997 m. įsteigė konsultacijų bendrovę „Kojelis & Company", jos vadovas.

1976–1979 m. JAV lietuvių jaunimo sąjungos politinės veiklos koordinatorius, JAV lietuvių bendruomenės, Ateitininkų federacijos, Lietuvių fronto bičiulių veikėjas. Dirbdamas Vašingtone padėjo lietuvių organizacijų atstovams užmegzti ryšius su JAV Kongresu, vyriausybe. Jo iniciatyva 1983 m. prezidentas R. Reiganas į Baltuosius rūmus pakvietė 200 Amerikos baltų organizacijų atstovų, pakartotinai pasirašė kreipimąsi į visuomenę Baltų laisvės dienos proga, kuris buvo perduotas Jungtinių Tautų nariams. Kreipimesi aiškinta, kodėl JAV nepripažįsta Baltijos šalių prievartinio inkorporavimo į TSRS. 1990 m. JAV-Baltijos fondo (*USA-Baltic Foundation*) vienas steigėjų, iki 1997 m. jo prezidentas. Bendradarbiauja Lietuvos ir JAV spaudoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Linas Juozas Kojelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 347 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tora
**Tora** (hebr. ‏תורה‏‎ = *Torah*, Mozės Penkiaknygė) – pagrindinis judėjų religinis/teisinis traktatas, kurio autoriumi krikščionys ir žydai tradiciškai laiko Mozę. Tora susideda iš penkių knygų. Krikščioniškoje tradicijoje joms prigijusius pavadinimus sukūrė Senojo Testamento klasikinio vertimo į graikų kalbą, žinomo kaip Septuaginta, autoriai. Hebrajiškai Toros knygos vadinamos pirmaisiais jų prasminiais žodžiais: 

1. Pradžios (hebr. בראשית *berešit* - „pradžioje": *pradžioje Dievas sukūrė dangų ir žemę*),
2. Išėjimo (hebr. שמות *šmot* - „vardai": *štai vardai Izraelio sūnų* ir t. t.),
3. Kunigų (hebr. ויקרא *vaikra* - „ir jis pašaukė": *VIEŠPATS pasišaukė Mozę* ir t. t.),
4. Skaičių (hebr. במדבר *bemidbar* - „dykumoje": *antrųjų metų po išėjimo iš Egipto žemės antro mėnesio pirmą dieną VIEŠPATS kalbėjo Mozei Susitikimo Palapinėje, Sinajaus dykumoje* ir t. t. Ši ilga frazė - tik lietuviško vertimo ypatumas.)
5. Pakartoto Įstatymo (hebr. דברים *dvarim* - „žodžiai": *štai žodžiai, kuriais Mozė kreipėsi į Izraelį* ir t.t).

Žodis „Torah" dažnai verčiamas kaip „Įstatymas", nors tikslesnis vertimas – „Mokymas". Pagal judaizmo tradiciją Toros yra dvi – rašytinė ir sakytinė. Pastaroji buvusi perduodama iš lūpų į lūpas, kol apie 200 m. rabinas Judah haNasi ėmėsi ją užrašinėti. Ši iniciatyva apie VI a. išsikristalizavo Talmudo pavidalu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Judaizmas
* Kabala
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Banginio Tau**| Epocha J2000 |
| --- |
| **Spektrinė klasė** | G8,5 V |
| **Rektascensija** | 01h 44m 04s |
| **Deklinacija** | −15° 56′ 14" |
| **Atstumas** | 11,905 ± 0,007 šm |
| **Regimasis ryškis (V)** | 3,50 ± 0,01 |
| Fizikinės charakteristikos |
| **Masė** | 0,783 ± 0,012 MS |
| **Spindulys** | 0,793 ± 0,004 RS |
| **Spalva (B-V)** | +0,72 |
| **Spalva (U-B)** | +0,22 |
| **Absoliutinis ryškis (V)** | 5,69 ± 0,01 |
| **Šviesis (V)** | 0,52 ± 0,03 Ls LS |
| **Paviršiaus temperatūra** | 5,344 ± 50 K |

Saulės ir Banginio tau dydžių palyginimas (Saulė kairėje, o Banginio Tau – dešinėje)
Banginio Tau padėtis Banginio žvaigždyne
**Banginio Tau** (τ Ceti) – 3,50 ryškio G8 spektrinės klasifikacijos žvaigždė, esanti Banginio žvaigždyne. Nuotolis nuo Saulės – ~12 šviesmečių. Banginio Tau yra viena iš artimiausių Žemei geltonųjų nykštukių. Be to, tai viena į Saulę panašiausių žvaigždžių.

Pavadinimas
-----------

Banginio Tau neturi plačiai pripažinto tradicinio pavadinimo, todėl paprastai vadinama tiesiog Banginio Tau.

Pavadinimas *Banginio Tau* pirmąkart aptinkamas vokiečių astronomo Johann Bayer žvaigždžių atlase „Uranometria" – būtent jame T (tariama *tau*) raide buvo pažymėta Banginio tau žvaigždė.

Planetinė sistema
-----------------

2012 m. gruodį mokslininkai paskelbė prie šios žvaigždės atradę 5 naujas egzoplanetas, iš kurių net dvi yra potencialiai tinkamos gyvybei.

Pirmoji gyvybei tinkama egzoplaneta yra Banginio Tau e. Ji 4,3 kartus masyvesnė už Žemę, 1,8 karto didesnė, paviršiaus temperatūra yra 68 °C (154 °F). Ši planeta aplink savo žvaigždę apsisuka per 168 paras.

Antroji gyvybei tinkama egzoplaneta yra Banginio Tau f. Ji yra 6,6 kartus masyvesnė už Žemę, mažiausiai 2,3 kartus didesnė, paviršiaus temperatūra apie −40 °C (233 K). Aplink savo žvaigždę apsisuka per 640 parų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Banginio Tau e
* Banginio Tau f
* Banginis (žvaigždynas)
* Geltonoji nykštukė
**Linas Liandzbergis** (g. 1965 m. gegužės 2 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas.

Biografija
----------

Tėvas Zigmantas Liandzbergis. 1989 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Dailininkų grupuotės „Žalias lapas" narys.

Kūryba
------

Nuo 1989 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Budapeštas, Kongdžu (Korėjos Liaudies Demokratinė Respublika), Kopenhaga, Kvebekas, Bikonsfildas (Didžioji Britanija), Marselis, Berlynas, Helsinkis. Individualios parodos:

* Vilnius – 1991 m. 1993–1995 m. 2001 m. , 2006 m.
* Berlynas – 1994 m.
* Čikaga – 1996 m.

Tapybai būdingi abstrakčiojo ekspresionizmo („Kompozicija Nidai" 1995 m.), potapybinės abstrakcijos bruožai („Paliekant Edeną" 2005 m.), yra figūrinės dailės elementų. Kuria tapybines („Darbas: kiekvienam savo" 2003 m.), garso ir vaizdo („Tikimybės ir galimybės", su T. Gutausku ir K. Mašanausku, 2001 m.) instaliacijas. Performansuose, videomeno kūriniuose akcentuoja socialinė elgesio problemas („Mix" 2001 m. „Vilniaus perkusija" 2005 m. su A. Gražiu ir H. Gulbinu). Sukūrė scenografijų Vilniaus, Kauno, Panevėžio teatrų spektakliams, įvairiems festivaliams. Su D. Katinu nuo 1995 m. Vilniuje rengia tarptautinius performansų festivalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eglė Mikalajūnaitė. *Linas Liandzbergis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 66 psl.
**Bioterorizmas** (angl. *bioterrorism*) – terorizmas, kai tyčia naudojamas biologinis ginklas (bakterijos, virusai, biologinės kilmės toksinai, taip pat kiti biologiniai agentai), siekiant sukelti mirtį ar susargdinti žmones, gyvūnus ar augalus. Agentai gali būti tiek gamtiniai, tiek modifikuoti gamtiniai, siekiant padidinti jų patogeniškumą, atsparumą vaistams, gebėjimą plisti. Biologiniai agentai gali būti platinami per orą, vandenį ar maistą.

Teroristai gali panaudoti biologinį ginklą dėl to, kad jis yra labai sunkiai aptinkamas. Po panaudojimo būna laikotarpis, kada liga dar nepasireiškia, trunkantis nuo kelių valandų iki kelių dienų.
  
Vienas pastaruoju metu nuskambėjusių bioterorizmo atvejų – juodligės (angl. *antrax*) ataka JAV 2001 m. rugsėjo mėn.

Bioterorizmo galimybės valstybių lygmenyje ribojamos tarptautiniais susitarimais, konvencijomis dėl biologinio ginklo. Pvz. 1972 m. priimtoje Biologinio ginklo draudimo konvencijoje yra apie 100 straipsnių. Valstybių viduje kova su bioterorizmu užsiima tų šalių jėgos struktūros.

Nuorodos
--------

1. ↑  Bioterrorism Overview. What is Bioterrorism? Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°56′ š. pl. 22°28′ r. ilg.﻿ / ﻿55.933°š. pl. 22.467°r. ilg.﻿ / 55.933; 22.467
**Biržuvėnų miškai** – miškai Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, 11 km į rytus nuo Telšių.

Geografija
----------

Plotas 3470 ha, mišku apaugę 2920 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 2290 ha; priklauso Telšių miškų urėdijos Ubiškės ir Survilų girininkijoms. Sudaro 11 miškų. Didesni: Biržuvėnų, Skliausčių, Smalkos, Stonkalnio, Sūrupio. Šiaurinėje dalyje įsiterpę Dūseikių ir Gaudučių durpynai. Rytiniu pakraščiu teka Virvytė, 17 kvartale ant jos intako pastatyta užtvanka ir įrengtas tvenkinys. Miškų paviršius banguotas.

Medynai
-------

Augavietės nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo bei laikinai užmirkusios. 4 % miškų vandens apsaugos, 96 % ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 27 %. Pušynų yra 48 %, eglynų ir beržynų po 24 %, baltalksnynų 2 %, drebulynų ir juodalksnynų po 1 %. Jaunuolynai sudaro 29 %, pusamžiai medynai 48 %, pribręstantys 19 %, brandūs 4 %. Medynų vidutinis amžius 50 m. bonitetas 11,9, skalsumas 0,7, tūris l75 m³/ha. Kasmet priauga 4,5 m³/ha. Miškuose gausu uoginių augalų, ypač mėlynių; gyvūnų nedaug.

Triliemenis ąžuolas ir Jomantų ąžuolas Survilų girininkijoje, Vincento eglė ir Tado Blindos pušis Ubiškės girininkijoje paskelbti gamtos paminklais.

Istorija
--------

1944–1954 m. miškuose veikė Žemaičių apygardos Šatrijos rinktinės Lietuvos partizanų būriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Biržuvėnų miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 241 psl.