recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

24-ių vožtuvų V6 variklis
**V6 variklis** – 6 cilindrų vidaus degimo variklis, kuriame cilindrai išdėstyti dviem eilėmis po tris. Žiūrint iš galo išdėstymas primena raidę V.

V6 istorija
-----------

Pirmasis automobilis su V6 varikliu 1950 m. buvo Lancia Aurelia.

Alfredo Ferrari pseudonimu Dino 1955 m. sukūrė 1,5 l DOHC V6 variklį „Ferrari Dino V6" Formulė 2 automobiliui. Variklio konstrukcija buvo tobulinama ir jos pagrindu vėlau sukurtas 2,5 l V6 variklis Formulė 1 automobiliui.

Daugiau V6 variklių paplito kai nuo 1962 m. su tokiais varikliais gamintas Buick Special.

Kampas tarp cilindrų eilių
--------------------------

### 60 laipsnių ir pan.

Kampas 60° yra optimalus V6 variklių darbui.
Sukelia mažiau vibracijų, turi kitų mechaninių privalumų.
Todėl dauguma V6 variklių gaminami šiuo kampu tarp cilindrų.

GM/Opel siekdami kompaktiškumo V6 variklių kampą pakoregavo iki 54°.

Ferrari Dino projektuodami variklio komponentų išdėstymą pakoregavo kampą iki 65°.
Teigiama, kad tai jiems leido sumontuoti didesnį karbiuratorių, bet variklis dėl to labiau vibruoja.

### 90 laipsnių

Kampas 90° yra mechaniškai optimalus V8 varikliams.
Yra atvejų, kai gamybos linijos, pritaikytos V8 variklių gamybai, panaudojamos ir 90° V6 varikliams gaminti.
Pastarieji varikliai pasižymi specifine vibracija, jaučiama kai variklis dirba laisvomis apsukomis.

### 120 laipsnių

Kampas 120° naudojamas gaminant lėktuvus.
Jo mechaninės charakteristikos geresnės, negu 180° plokščio išdėstymo variklio.

Kampas 120° taip pat naudojamas lenktyniniams automobiliams, kur ypač svarbu kuo žemesnis svorio centras.
Šis kampas netgi patogesnis už plokščią išdėstymą (180°), kadangi po varikliu lieka tarpas išmetimo vamzdžiams.

### Ypač smailūs kampai

Volkswagen VR6 variklis gaminamas 10.6° ir 15° kampu tarp cilindrų eilių.
Toks kampas leidžia panaudoti bendrą galvutę, o jo mechaninės charakteristikos artimos varikliui, kuriame 6 cilindrai būtų išdėstyti viena eile.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVidaus degimo varikliai |
| --- |
|  |
| 
I4 · I6 · V6 · V8 · V10 · V12 · Žvaigždinis variklis |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Popiežiaus tiara
**Tiara** (gr. τιάρα, senovinis persų galvos apdangalas) – triguba karūna, išskirtinas aukštas kiaušinio formos Romos popiežių galvos apdangalas, viršuje turintis nedidelį kryžių, užpakalinėje pusėje nuo tiaros leidžiasi dvi juostos.

Tiaros istorija
---------------

Senovės graikų literatūroje tiara vadinamas persų galvos apdangalas iš vilnos, turėjęs nupjauto kūgio formą. Tiara taip pat vadinta persų valdovo karūna.

Iš pradžių buvusi paprasta aukšta kepure, tiara viduramžiais įgavo trijų vainikų formą. Tokio pavidalo tiara vaizduota pradedant popiežiumi Urbonu V. Galutinai susiformavo XVI a. pradžioje. Vainikai imti laikyti Trejybės arba trilypio Bažnyčios vaidmens simboliu: Roma, krikščioniškasis pasaulis ir dvasinė valdžia. Viduramžiais trys tiaros vainikai interpretuoti dar įvairiau. Su tiara ankstyvojoje Nyderlandų tapyboje vaizduotas Dievas Tėvas, tiara taip pat laikyta Šv. Petro ir Šv. Sofijos atributu. Popiežiai, kurie būdavo pašalinami iš šių pareigų dar tebebūdami gyvi, bei šventieji, kurių šventumas būdavo atmetamas, vaizduoti su ant žemės gulinčia tiara.

Paskutinis popiežius, kuris karūnavosi tiara buvo Paulius VI 1963 m. Tiarą jam specialiai pagamino Milano vyskupija. Vėliau Paulius VI ją atidavė į muziejų. Po to nei Jonas Paulius I, nei Jonas Paulius II, nei Benediktas XVI tiara nesikarūnavo. Benediktas XVI net pašalino tiarą iš Popiežiaus herbo. Šią tiarą įsigijo JAV katalikų bendruomenė, ir ji eksponuojama Marijos Nekaltojo Prasidėjimo nacionalinėje šventovėje bazilikoje Vašingtone.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tibestis*Tibesti* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Čado vėliava Čadas |
| **Administracinis centras** | Bardajus |
| **Departamentai** | 2 |
| **Subprefektūros** | 7 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 21 970 |
| **Plotas** | 130 000 km² |
| **Tankumas** (2009) | 0,17 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TD-TI |

**Tibesčio regionas** (pranc. *Région du Tibesti*, arab. منطقة تبستي = *Minṭaqâtu Tibastī*) – administracinis regionas Čado šiaurės vakarinėje dalyje. Šiaurėje turi sieną su Libija, vakaruose su Nigeriu. Administracinis centras – Bardajus.

Sudarytas 2008 m. padalinus ligtolinį Borku–Enedžio–Tibesčio regioną.

Geografija
----------

Didesniąją regiono dalį užima Sachara, šiaurėje iškilęs Tibesčio kalnynas, kuriame yra aukščiausia šalies vieta – Emi Kusis, bei grupė kitų užgesusių ugnikalnių kraterių. Taip pat yra unikalus Uniangos ežerų kompleksas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Gyventojai
----------

Dauguma gyventojų – tubai (priklausantys tedų genčiai). Yra arabų ir kt. tautų atstovų, kurių didelė dalis yra klajokliai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Tibesčio regionas padalintas į 2 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Rytų Tibesčio departamentas (Bardajus)
* Vakarų Tibesčio departamentas (Zuaras)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Čado regionai** |  |
| Bata | Bahr El Gazelis | Borku | Enedis | Ežerų | Gera | Hadžeras-Lamisas | Kanemas | Mandulas | Ndžamena | Rytų Logonė | Rytų Majo Kebis | Salamatas | Sila | Šaris–Bagirmis | Tandžilė | Tibestis | Vadajus | Vadi Fira | Vakarų Logonė | Vakarų Majo Kebis | Vidurio Šaris |
*Šis straipsnis apie skverą Kaune. Apie skverą Vilniuje skaitykite straipsnyje Tibeto skveras.*

|  |
| --- |
| Tibeto skveras |
| Tibeto skveras 2019 m. birželį 
Tibeto skveras 2019 m. birželį |
| Geografinė padėtis | 54°53′46″š. pl. 23°55′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.896235°š. pl. 23.927657°r. ilg.﻿ / 54.896235; 23.927657Koordinatės: 54°53′46″š. pl. 23°55′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.896235°š. pl. 23.927657°r. ilg.﻿ / 54.896235; 23.927657 |
| Statusas | miesto skveras |
| Plotas | 6,6 a. |
| Pakilimas | 40 m |
| Įkurtas | 2010 m. |
| Valdytojas | Kauno miesto savivaldybė |
| Darbo laikas | neribojamas |
| Adresas | Kaunas, Trakų ir Krėvos g. sankryža |

**Tibeto skveras** – skveras Kaune, Trakų ir Krėvos gatvių sankryžoje esančioje trikampėje salelėje, į pietryčius nuo šių gatvių sankirtos, rytinėje Krėvos g. pusėje, į šiaurę nuo Ramybės parko. Pavadintas nepriklausomybės siekiančio autonominio Tibeto regiono vardu. Netoli skvero veikia įvairių tautų ir religinių konfesijų atstovų įstaigos (Kauno mečetė, A. Puškino gimnazija).

Istorija
--------

2010 m. Tibetui skirti skverą pasiūlė Tibeto kultūros paramos ir labdaros fondas. Šią iniciatyvą palaikė UNESCO komisija Lietuvoje, tarpparlamentinė grupė ryšiams su Tibetu, Jurgos Ivanauskaitės kūrybos paveldo centras. Kauno miesto savivaldybė tokio skvero įkūrimui pritarė tų pačių metų gegužės 12 d.

Pavadinimų sumanymo ir atminimo įamžinimo komisijoje Kaune netrūko diskusijų dėl Tibeto vardo suteikimo skverui, nes Kaunas giminiuojasi su Kinijos miestu Siamenu. Manyta, kad geriau nereikėtų pyktis su kinais, kurių delegacijos lankosi ir šiame mieste.

Apie Tibeto skverą Kaune žinoma mažiau nei apie analogą Vilniuje. Kaune esantis Tibeto skveras 2016 m. buvo išgarsėjęs kaip vieta, kur vyko protestai prieš infliaciją.

2021 m. vasario mėn. Tibeto skveras buvo pažymėtas jo pavadinimą nurodančia informacine lentele.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elevation finder
2. 1 2  Kaune skverui suteiktas Tibeto vardas, Kauno žinios, 2010 m. birželio 3 d.
3. ↑  Tibeto skveras turėtų įsikurti ir Kaune, delfi.lt, 2010 m. birželio 3 d.
4. ↑  Tibeto skvero Kaune Dalai Lamai geriau nerodyti, Kauno diena, 2013-09-13
5. ↑  Sėdėsim, Burbėsim Ir Niekur Nesitrauksim - Kaunas, Facebook
**Wiktoria Zieniewicz**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2002 m. gegužės 9 d. (20 metų) |
| Gimimo vieta | ... Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Pozicija** | gynėja |
| Jaunimo klubai |
|  | UKS SMS Łódź |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2021– | Lenkija Lenkija | x 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Viktorija Zienievič** (*Wiktoria Zieniewicz*, g. 2002 m. gegužės 9 d.) – Lenkijos futbolininkė, gynėja. Buvo kviečiama į Lenkijos nacionalinę rinktinę.

Karjera
-------

UKS SMS Łódź auklėtinė. Profesionalią karjerą pradėjo UKS SMS Łódź. 2021–2022 m. sezone tapo Ekstraliga čempione.

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anna Rędzia ir Dominika Kopińska pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės. Rungtynėse prieš Belgijos ekipą Wiktoria Zieniewicz žaidė visas rungtynes.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. Nuo 2020 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2021–2022 m. Ekstraliga čempionė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  dzienniklodzki.pl: naujienos
2. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
4. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* kobiecyfutbol.pl (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
| *Wiener Blut* |
| --- |
| 
Falco albumo *Wiener Blut* viršelis |
| Falco studijinis albumas |
| Išleistas | 1988 m. |
| Įrašytas | 1987-1988 m.m. |
| Žanras | Pop, rock |
| Įrašų kompanija | Teldec |
| Prodiuseris | Bolland & Bolland, Gunther Mende, Alexander C. Derouge, Mal Luker, Falco |
| Falco chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Emotional (1986) | Wiener Blut (1988) | Data De Groove (1990) |

 |

**Wiener Blut** (vok. *Vienos kraujas*) yra penktasis austrų dainininko Falco albumas, išleistas 1988 m. Žymesni jo pasiekimai: Austrija - 2-oji, Vokietija - 9-oji, Šveicarija - 12-oji vietos.

Priešistorė
-----------

Šis albumas, kurį pradžioje norėta pavadinti *Aya* (žodžio „Himalaya" galūnė), skiriasi nuo visų kitų Falco darbų, kadangi atlikėjas įrašė dainas ne su vienu, kaip jam buvo įprasta, o net su kelias skirtingais prodiuseriais. 6 kūriniai buvo įrašyti su olandų prodiuserių duetu - broliais Rob ir Ferdi Bollandais, likusieji - su prodiuseriais Gunther Mende, Alexander C. Derouge ir Mal Luker (su pastaruoju įrašytas Steely Dan koveris „Do It Again").

Titulinė albumo daina „Wiener Blut" buvo sukurta dar albumo „Falco 3" (1985 m.) sesijų laikotarpiu. Tuomet ji vadinosi „Medizin" ir buvo su kitokiais žodžiais. Šiam albumui dainos tekstas buvo specialiai sukurtas specifiniu Vienos dialektu.

Daina „Garbo" yra apie garsią švedų aktorę Gretą Garbo.

Dainos
------

1. Wiener Blut (3:31) 1
2. Falco Rides Again (4:44) 1
3. Untouchable (3:17) ²
4. Tricks (3:52) 1
5. Garbo (3:49) ²
6. Satellite To Satellite (5:14) 1
7. Read A Book (3:56) ³
8. Walls Of Silence (4:39) ³
9. Solid Booze (4:31) 4
10. Sand Am Himalaya (4:01) 5
11. Do It Again (5:15) 6

1 Bolland & Bolland, Falco  

² Bolland & Bolland  

³ Derouge, Mende, Clinic, Falco  

4 Derouge, Mende, Falco  

5 Derouge, Mende, Plez, Falco  

6 Becker, Fagen, Luker, Falco

Singlai
-------

Išleisti singlai „Wiener Blut" bei „Satellite To Satellite". „Wiener Blut" videoklipo kūrybinės grupės idėjiniu vadu buvo pakviestas garsus austrų menininkas Hermannas Nitschas, kurio darbais Falco žavėjosi.

Kiti faktai
-----------

Šis Falco albumo pavadinimas analogiškas austrų kompozitoriaus J. Strausso operetei. Pažymėtina, kad tiek Johannas Straussas, tiek ir Falco (tikrasis vardas Johannas) kilę iš Vienos (Austrija).

Nuorodos
--------

* austriancharts.at albumo reitingai
* Falco „Wiener Blut" videoklipas
* Oficiali Falco svetainė
| *Wii Play* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Nintendo |
| Leidėjas | Nintendo |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius |  |
| Išleidimo data | JP 2006 m. gruodžio 2 d.AUS 2006 m. gruodžio 7 d.EU 2006 m. gruodžio 8 d.ŠA 2007 m. vasario 12 d.PK 2008 m. balandžio 26 d. |
|
| Žanras (-ai) | Minižaidimas |
| Režimas | Kelių žaidėjų |
|
| Reitingai | ESRB: Visi OFLC: G |
| **Platforma** | Nintendo Wii |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Wii optinis diskas |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys |  |
| Wii Play |

**Wii Play** – 2006 m. „Nintendo" sukurtas videožaidimas „Wii" žaidimų konsolei. Tai vienas iš vadinamosios Wii serijos žaidimų (kiti „Wii Sports" ir „Wii Music"). Jame yra įtraukti įvairūs mini žaidimai. Kai kurie iš jų jau buvo demonstruoti 2006 m. E3 parodoje, pavyzdžiui, stalo tenisas, tačiau jie nebuvo įtraukti į vieną rinkinį.

Japonijoje, Australijoje, Europoje, Šiaurės Amerikoje žaidimas buvo pardavinėjamas supakuotas kartu su Wii Remote („Nintendo Wii" valdymo pultelis). „Wii Play" išplatintas 28,02 mln. vnt. kopijų tiražu. 2011 m. išleistas žaidimo tęsinys „Wii Play: Motion".

Išnašos
-------

1. ↑  nintendo.co.jp
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| „Whole Lotta Love" |
| Led Zeppelin daina |
| Išleista | 1969 m. lapkričio 7 d. |
| Įrašyta | 1969 m. gegužė |
| Žanras | Sunkusis rokasBliuzrokas |
| Trukmė | 5:33 |
| Prodiuseris | Jimmy Page |

**„Whole Lotta Love"** – anglų roko grupės Led Zeppelin daina, išleista grupės antrajame albume „Led Zeppelin II". Prie dainos kūrimo prisidėjo visi grupės nariai. Kai kurios dalys paimtos iš Willie Dixon dainos „You Need Love". 

2004 m. daina užėmė 75-ąją vietą žurnalo „Rolling Stone" 500 geriausių dainų sąraše, o 2005 m. žurnalas „Q" tarp šimto geriausių gitaros partijų šią dainą įvertino 3-oje vietoje, „Rolling Stone" – 11-oje. 2009 m. „VH1" išrinko šią dainą 3-ia geriausia sunkiojo roko daina muzikos istorijoje. 2014 m. gitaros rifą išrinko geriausiu istorijoje. Daina pasiekė topų viršūnes Australijoje ir Vokietijoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Velika Kladušabosn. *Velika Kladuša*, serb. *Велика Кладуша* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

Velika KladušaVelika Kladuša

45°11′0″ š. pl. 15°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.18333°š. pl. 15.80000°r. ilg.﻿ / 45.18333; 15.80000﻿ (Velika Kladuša)Koordinatės: 45°11′0″ š. pl. 15°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.18333°š. pl. 15.80000°r. ilg.﻿ / 45.18333; 15.80000﻿ (Velika Kladuša) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Bosnijos ir Hercegovinos Federacija |
|  |
| **Meras** | Fikret Abdić |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 5 009  |
|  |
|  **Vikiteka** | Velika Kladuša |

**Velika Kladuša** (bosn. *Velika Kladuša*, serb. *Велика Кладуша*) – miestas ir savivaldybė šiaurės vakarų Bosnijoje ir Hercegovinoje; netoli pasienio su Kroatija. Priklauso Bosnijos ir Hercegovinos Federacijai, Unos-Sanos kantonui. Artimiausias miestas – Cazinas. Savivaldybės teritorijoje įsikūrę Mala Kladuša, Todorovo, Podzvizd ir Crvarevac kaimai. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 5 009 žmonės, savivaldybės teritorijoje 44 770 gyventojų.

Istorija
--------

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Velika Kladuša paminėta 1280 m. spalio 30 d. kaip *Cladosa*. Bizantijos laikais, gyvenvietė pradėjo lėtai plėstis. Nuo XIII a. iki 1464 m. buvo valdoma vengrų. 1633 m. užgrobta Osmanų imperijos. 1878 m. okupuota Austrijos-Vengrijos imperijos. Pastatytos mokyklos, bažnyčios, mečetės.

Sportas
-------

* NK Krajišnik Velika Kladuša – futbolo klubas;
* Gradski stadion Velika Kladuša - stadionas, kuriame žaidžia vietos klubas.
| Velando jachtklubas |
| --- |
|  |
| 

Velando jachtklubasVelando jachtklubas

52°46′21″ š. pl. 0°9′43″ v. ilg.﻿ / ﻿52.77250°š. pl. 0.16194°r. ilg.﻿ / 52.77250; 0.16194﻿ (Velando jachtklubas)Koordinatės: 52°46′21″ š. pl. 0°9′43″ v. ilg.﻿ / ﻿52.77250°š. pl. 0.16194°r. ilg.﻿ / 52.77250; 0.16194﻿ (Velando jachtklubas) |
|  |
| Vieta | Anglija Spoldingas, Anglija |
| Statusas | Pastatytas |
| Paskirtis | Jachtklubas |

**Velando jachtklubas** (angl. *Welland Yacht Club*) – upių uostas ir sportinių burlaivių jachtklubas Spoldinge, Jungtinėje Karalystėje. Daugiausiai naudojama sportui ir kruizinei laivybai.

Istorija
--------

Įkurtas XX a. 6-oje dešimtmečio pradžioje. 

Nuo 2012 m. Velando jachtklubas yra įgaliotasis RYA sertifikavimo centras (1-3 lygio sertifikavimas). Vykdomi saugaus buriavimo kursai, motorlaivių naudojimo pamokos.

Sportas
-------

Jachtklubas organizuoja sportines regatas kiekvieną sekmadienį nuo liepos iki gruodžio.

Velando jachtklube naudojamos magno, optimist, graduate, europe, topper, enterprise klases burvaltės, bei olimpinė burlaivių klasė - Laser. Taip pat vyksta motorlaivių užsiėmimai.

* Burvalčių saugojimo aikštelėBurvalčių saugojimo aikštelė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sail Clubs: Welland Yacht Club

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Bronzinis vežimo ornamentas, vaizduojantis Usilą (Vulcai)
**Usilas** (etr. *Usil*) – saulės dievas etruskų mitologijoje; atitinka graikų Heliją ir romėnų Sol.

Usilo vardas įrašytas ant bronzinių Pjačencos kepenų (greta *Tiur* – mėnulio). Ant archajiniu laikotarpiu datuojamo etruskų veidrodžio Usilas pavaizduotas išnyrantis iš jūros, abi dievo rankos ištiestos, jose jis laiko po ugnies kamuolį. Usilas vaizduojamas ir ant Pirguose aptiktų antefiksų.

Tuskanijoje rastas veidrodis (IV a. pr. m. e.), kuriame Usilas pavaizduotas sėdintis drauge su dievu Nethunsu, jį lydi deivė Thesan; Usilo galvą supa nimbas, pakeltoje dešinėje rankoje jis laiko lanką. Toks šios dievybės vaizdavimas rodo, kad Usilas prilyginamas dievui Aplu (atitinka graikų Apoloną), o tai IV a. pr. m. e. dar nebuvo įprasta. Senovės Graikijoje klasikiniu laikotarpiu Helijas taip nebuvo vaizduojamas. Visgi Helijas ir Apolonas dažnai tapatinti Sibilių pranašystėse, kuriomis naudojosi romėnai.

Kai kada Usilas vaizduotas ir moters pavidalo, manoma, jog galėjo būti tapatinamas su etruskų mėnulio deive Katha.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 61.
2. ↑   Larissa Bonfante and Judith Swaddling, Etruscan Myths (Series The Legendary Past, British Museum/University of Texas) 2006:77.
3. ↑   J. D. Beazley, "The World of the Etruscan Mirror" The Journal of Hellenic Studies 69 (1949:1–17) p. 3, fig. 1.
4. ↑  Haynes, Sybille (2000). Etruscan Civilization: A Cultural History. Los Angeles: Getty Publications
5. ↑  de Grummond, Nancy Thomson (2008). "Moon Over Pyrgi: Catha, an Etruscan Lunar Goddess". American Journal of Archaeology.
**LITLEX** (nuo lot. ***Lit**uanica*, 'Lietuva' + *lex*, įstatymas, teisė) - 
Teisinės informacijos centro sukurta informacinė sistema, Lietuvos teisės aktų duomenų bazė. Registrų centras nutraukė "Litlex" veiklą nuo 2019 m.

LITLEX'e buvo galiojančių LR teisės aktų raidinė – dalykinė rodyklė, tarpinės teisės aktų redakcijos, rubrikatoriai, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo leidžiamo biuletenio „Teismų praktika" medžiaga ir kt.. 

Pateikiamos aktualios ir tarpinės teisės aktų redakcijos su visais pakeitimais, straipsnio lyginamosios redakcijos, nuorodos į tekste minimus dokumentus, straipsnio ryšiai su teismų praktika, įstatymais, LR Vyriausybės dokumentais ir kitais aktais; aktų loginiai tarpusavio ryšiai: „Akto keisti aktai", „Aktą keitę aktai", „Aktai, kuriuose minimas aktas", „Kartu naudojami aktai", „Kartu klasifikuoti aktai". Rodomas dokumento straipsnių turinys, nuorodos į straipsnius.

LITLEX papildančioji medžiaga buvo teminiai klasifikatoriai-sąvadai - tai nuorodos į temas, kurioms priskirtas dokumentas, taip pat klasifikatoriai „Muitinė" (segtuvas), „Aplinka" (segtuvas), „Lietuvos teismų praktika".

Paieška
-------

Naudojimui nereikia specialių programų, pakanka interneto naršyklės. Teisės aktų paieška vykdoma internete prisijungus slaptažodžiu - būtinas interneto ryšys. LITLEX'e yra sufleris, padedantis formuluoti užklausas. Galima kurti, redaguoti, pildyti savo klasifikatorius (vartotojas pats gali klasifikuoti rastus dokumentus pagal savo sukurtas temas). Yra darbo su LITLEX statistika („Vėliausiai žiūrėti dokumentai", „Po paskutinio žiūrėjimo pasikeitę aktai", „Populiariausi dienos, mėnesio aktai").

***LITLEX intERnet*** informacija buvo pasiekiama per internetą nepriklausomai nuo darbo vietos, duomenys atnaujinami kasdien. Paieška vykdoma internete, prisijungus vartotojo vardu ir slaptažodžiu, aktai randami atliekant užklausas pagal akto atributus, raktinius žodžius, frazes tekste ar pavadinime. Straipsnio lyginamosios redakcijos, akto komentavimo ir asmeninių pastabų įrašymo galimybė, statistika, vartotojo klasifikatoriai, nuorodos į atskirus straipsnius. Teminiai klasifikatoriai - sąvadai, aktų loginiai ryšiai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  TIC informacija, 2009 m. Archyvuota kopija 2006-01-18 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  LITLEX „Tekstas" // TIC informacija, 2009 m. Archyvuota kopija 2006-01-18 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  „Paieška" // TIC informacija, 2009 m. Archyvuota kopija 2006-01-18 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Litlex, TIC informacija, 2009 m.

Nuorodos
--------

* Oficialus „Litlex" tinklalapis **(**liet.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°18′22″š. pl. 26°49′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.3062°š. pl. 26.8259°r. ilg.﻿ / 55.3062; 26.8259

|  Vosiūnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vosiūnai (Ignalina) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1921 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
**Vosiūnų Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vosiūnų kaime, Dysnos dešiniajame krante, prie Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos.

Istorija
--------

Bažnyčios statyba pradėjo rūpintis 1918 m. į šias apylinkes atvykęs kunigas Vaclovas Giedrys. Kunigo Juozo Erčiaus rūpesčiu 1919 m. bažnyčia pradėta statyti Kazėnuose (2 km į pietryčius nuo Vosiūnų). Ten įrengta laikina koplyčia. Kilus nesutarimams su žemės savininku, statyti nustota. Vosiūnų kaimas paskyrė bažnyčiai 5 ha žemės, kurioje kunigas J. Erčius 1921 m. pastatė dabartinę bažnyčią. Už lietuvišką veiklą jis 1925 m. ištremtas į nepriklausomą Lietuvą. Klebono Vinco Miškinio rūpesčiu po 1925 m. pastatyta klebonija. Vilniaus arkivyskupas 1931 m. įsakė kas antrą sekmadienį pamaldas laikyti lenkų kalba. 1922–1936 m. veikė „Ryto" draugijos skyrius, 1927–1932 m. turėjęs mokyklą. 1926 m. įsteigtas šv. Kazimiero draugijos skyrius. Klebonas Baltazaras Budreckas 1937 m. nubaustas 1 mėn. kalėti už tai, kad rašydamas metrikus nelenkino lietuviškų pavardžių.

Architektūra
------------

Bažnyčia neįprastų proporcijų, bazilikinė, žema, plati, su bokšteliu ant apsidės. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora metalinio tinklo.

Galerija
--------

* Bažnyčia iš priekioBažnyčia iš priekio
* VarpinėVarpinė
**Ramutis Alfredas Grižas** (g. 1936 m. spalio 15 d. Rozalime) – Lietuvos ekonomistas, politologas, diplomatas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1941–1946 m. su tėvais buvo ištremtas į Altajaus kraštą. 1967 m. baigė Maskvos tarptautinių santykių institutą. 1971 m. ekonomikos mokslų kandidatas.

1967–1971 m. dirbo TSRS mokslų akademijos Pasaulinės socialistinės sistemos ekonomikos institute. Pirmasis TSRS 1961–1968 m. tyrė Albanijos ekonominės raidos problemas. 1972–1982 m. dėstė Maskvos tarptautinių santykių institute; nuo 1979 m. docentas. 1978–1979 m. stažavo Varšuvoje. 1984–1989 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos užsienio reikalų viceministras, Atestacinės komisijos pirmininkas. Nuo 1991 m. nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras. Dalyvavo rengiant ir parafuojant Lietuvos sutartis su Suomija, Šveicarija, Islandija ir kt. valstybėmis. Vadovavo Lietuvos delegacijos deryboms su Rusija dėl valstybinės sienos nustatymo. 1993–1994 m. Lietuvos Respublikos vyriausybės patarėjas tarptautinių santykių klausimais. 1996–2001 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakulteto dėstytojas. Nuo 2004 m. Lietuvos teisės universiteto tarptautinės ir lyginamosios ekonomikos dėstytojas.

Bibliografija
-------------

* Pasaulio ekonomika, su kitais, 1978 m. rusų k.
* Albanija, Vietnamas ir Kuba šiuolaikiniame pasaulyje: Iliuzijos ir tikrovė, 1990 m. rusų k.
* Kylančios rinkos ekonomikos apžvalga, su kitais, 1993 m. anglų k.
* Tarptautiniai valiutiniai ir finansiniai santykiai, 1997 m.
* Tarptautiniai valiutiniai-finansiniai santykiai ir globalizacija, 2000 m.
* Tarptautiniai ekonominiai santykiai, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ramutis Alfredas Grižas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 188 psl.
| **Ramunė Kmieliauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. birželio 22 d.Vilnius |
| Mirė | 2020 m. gegužės 13 d. (59 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Tautybė | lietuvė |
| Tėvas | Antanas Kmieliauskas |
|  |
| Veikla | grafikė, akvarelininkė |
|  |
| Alma mater | 1984 m. Lietuvos dailės institutas |

**Ramunė Aldona Kmieliauskaitė** (1960 m. birželio 22 d. Vilniuje – 2020 m. gegužės 13 d. ten pat) – Lietuvos grafikė, akvarelininkė.

Biografija
----------

Tėvas Antanas Kmieliauskas. 1984 m. baigė grafiką Lietuvos dailės institute.
Nuo 1992 m. Lietuvos akvarelininkų grupuotės AQUA narė.

Palaidota Antakalnio kapinėse, Menininkų kalnelyje.

Kūryba
------

Kūrė daugiausia akvareles, ryški senovės kinų ir japonų, impresionistų ir postimpresionistų kūrybos įtaka. Sukūrė savitą stilių: akvarelės panašios į arabeskas, būdingi šiltų ir šaltų tonų deriniai, virpantys arba spontaniški peršviečiami potėpiai, įvairios faktūros, laisva kompozicija, vyrauja augalų, dažniausiai gėlių motyvai. Sukūrė estampų, ekslibrisų. Akvarelėmis iliustravo knygų (Silvija Laurenčikaitė. Mano laiko spalvos, 1999 m. kt.).

Nuo 1984 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos:

* Vilnius – 1990–1993 m. 1996 m. su tėvu, 1999 m. 2000 m. 2004 m.
* Kaunas – 1997 m.
* Čikaga – 1990 m.
* Vetlanda, Švedija – 1994 m.
* Alesundas – 1995 m.
* Česky Krumlovas – 2005 m.
* Ryga – 2005 m.

Kūrinių turi Lietuvos ir užsienio muziejai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Neringa Markauskaitė. *Ramunė Kmieliauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 297 psl.
**Ramutė Ruškytė** (g. 1958 m. kovo 6 d. Plungėje) – teisininkė, Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo (LR KT) teisėja (2005–2014 m.).

Biografija
----------

1985 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisės studijas, įgijo teisininkės kvalifikaciją.

Nuo 1985 m. iki 1990 m. Vilniaus miesto administracinių rajonų Nepilnamečių reikalų komisijos atsakingoji sekretorė, vakarinės mokyklos teisės dėstytoja. Nuo 1990 m. iki 1993 m. dirbo teisinį darbą Vilniaus miesto savivaldybėje, Valstybinėje mokslo, studijų ir technologijų tarnyboje (Mokslo ir studijų departamento pirmtakėje), Vilniaus pedagoginiame universitete, buvo LR Aukščiausiosios Tarybos deputato padėjėja-sekretore, nuo 1993 iki 2001 m. LR Vyriausybės kanceliarijos Juridinio skyriaus referentė–konsultantė, vedėjo pavaduotoja, vedėja, Teisės ir teisėtvarkos departamento direktorė, nuo 2001 iki 2002 m. Lietuvos teisės universiteto docentė, advokatė, nuo 2002 m. LR KT Teisės departamento direktorė, nuo 2005 m. kovo mėn. iki 2014 m. LR KT teisėja.

Stažavosi užsienyje.

Paskelbė mokslinių straipsnių, yra civilinės teisės vadovėlio bendraautorė

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR KT informacija Archyvuota kopija 2007-08-09 iš Wayback Machine projekto. (CV, fotografija)
2. ↑  LRS informacija
| Žarailenk. *Żary* |
| --- |
|              |
| *Turgaus aikštė* |
|  |
| 

ŽaraiŽarai

51°38′0″ š. pl. 15°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.63333°š. pl. 15.13333°r. ilg.﻿ / 51.63333; 15.13333﻿ (Žarai (Lenkija))Koordinatės: 51°38′0″ š. pl. 15°8′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.63333°š. pl. 15.13333°r. ilg.﻿ / 51.63333; 15.13333﻿ (Žarai (Lenkija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Liubušo vaivadija |
|  |
| **Meras** | Danuta Madej |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 39 365  |
| **Plotas** | 33,49 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 1 175 žm./km² |
| **Altitudė** | 160 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 68-200 iki 68-205 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Žarai |

**Žarai** (lenk. *Żary*; vok. *Sorau*; žem. sorb. *Žarow*) – miestas vakarų Lenkijoje. Žarų apskrities administracinis centras. Nuo 1999 m. priklauso Liubušo vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Zeliona Guros vaivadijoje. 39 365 gyventojai (2011 m. duomenys).

Įsikūręs rytinėje istorinėje Žemutinės Lužicos regiono dalyje, tarp dviejų Odros intakų: Bobro ir Neisės. Vienas didžiausių pietinės Lužicos regiono ekonomikos ir turizmo centrų. Neoficiali regiono sostinė.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta priešistoriniais laikais. Manoma, kad gyvenvietės pavadinimas kilęs iš mažos Polabės slavų genties. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta 1007 m. Tietmaro iš Merseburgo kronikose. Įkurtas apie 1030 m. Imperatoriaus Konrado II. 1260 m. suteiktos Magdeburgo teisės.

Iki 1364 m. miestas priklausė Silezijos kunigaikščiams, vėliau Karolis IV Liuksemburgietis miestą kartu su visu Žemutinės Lužicos regionu, prijungė prie Bohomijos karūnos žemių.

Galerija
--------

* Rūmai ŽaruoseRūmai Žaruose
* Švč. Jėzaus Širdies bažnyčiaŠvč. Jėzaus Širdies bažnyčia
* RotušėRotušė
* Traukinių stotisTraukinių stotis
| De Grolsch Veste |
| --- |
|  |
| Vieta | Enschedė, Nyderlandai |
| Atidarytas | 1998 m. gegužės 10 d. |
| Savininkas | FC Twente |
| Operatorius | FC Twente |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | IAA Architecten |
| Talpa | 30 000 sėdimų vietų |
| Nuomininkai | FC Twente(nuo 1998 m. iki šių dienų) |

**De Grolsch Veste** yra futbolo stadionas Enschedėje, Nyderlanduose. Stadione nuo 1998 m. kovo 22 d. namų rungtynes žaidžia FC Twente klubas. Stadiono talpa – 30 000 žiūrovų.

De Grolsch Veste pakeitė prieš tai buvusį *Diekman Stadion* stadioną. Naujo stadiono statybos darbai buvo pradėti 1997 m. sausio 31 d. ir truko keturiolika mėnesių. Statybos darbai kainavo apie 33 milijonus guldenų. Pirmosios varžybos buvo sužaistos 1998 m. gegužės 10 d. Eredivisie lygoje, prieš PSV Eindhoven klubą. Šeimininkai laimėjo rungtynes rezultatu 3–0. Pirmąjį įvartį keturioliktąją žaidimo minutę pelnė Twente futbolininkas *Chris De Witte*.

2008 m. gegužės mėnesį *Arke Stadion* (senasis stadiono pavadinimas) buvo pervadintas pagal to paties pavadinimo alų, *Grolsch*. Alaus darykla yra tame pačiame mieste.

Pirmosios tarptautinės draugiškos rungtynės buvo sužaistos 2009 m. rugsėjo 5 d. tarp Nyderlandų ir Japonijos rinktinių. „Oranžiniai" laimėjo rungtynes 3–0.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: De Grolsch Veste** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 54°40′27″š. pl. 25°16′03″r. ilg.﻿ / ﻿54.674206°š. pl. 25.267435°r. ilg.﻿ / 54.674206; 25.267435

Vostok Europe|  |
| Forma | Uždaroji akcinė bendrovė |
| Pramonė | Laikrodžių gamyba, pardavimas |
| Įkurta | 2003 m. |
| Centrinė būstinė | VilniusNaugarduko g. 41 |
| Svarbiausi darbuotojai | Igoris Zubovskis |
| Produktai | Rankiniai laikrodžiai |
| Tinklalapis | Oficiali svetainė |

**„Vostok Europe"** – Lietuvoje gaminamų rankinių laikrodžių markė, turinti garsios Rusijos Čistopolio laikrodžių gamyklos „Vostok" vardą. „Vostok Europe" yra Lietuvos kapitalo įmonė, įsikūrusi Vilniuje nuo 2003 m. Įmonė kasmet pagamina ir parduoda 15-20 tūkst. laikrodžių, kainuojančių 200–700 eurų. Dirba 25 darbuotojai.

„Vostok Europe" laikrodis
Nardytojams skirtas laikrodis „Anchar"
Laikrodžiams detales tiekia Rusijos, Šveicarijos, Japonijos, Kinijos gamintojai. Nemažai dalių gaminama pagal specialų „Vostok Europe" užsakymą. Keturių penktadalių laikrodžių mechanizmai atkeliauja iš Japonijos. Kai kurių modelių mechanizmai pagal specialų užsakymą pagaminti Šveicarijoje ir gali būti naudojami tik „Vostok–Europe" laikrodžiuose.

Pirma partija „Vostok Europe" laikrodžių pristatyta 2004 m. Bazelio parodoje. Produkcija daugiausia skirta eksportui – Lietuvoje jų parduodama ne daugiau kaip 5 proc. Trečdalis laikrodžių tiekiama į JAV rinką, trečdalis lieka Europoje, likę parduodami Pietų Azijoje.

Istorija
--------

Gaminti laikrodžius Vilniuje „Koliz" pradėjo 2003 m. Tuo metu ji buvo kito Rusijos laikrodžių gamintojo „Poliot" gaminių platintoja. Nuo 1997 m. nedidelėmis partijomis „Poliot" laikrodžiai pradėti gaminti ir Vilniuje. Gamyba Lietuvoje buvo greitesnė ir pigesnė, nes buvo išvengiama biurokratinių Rusijos muitinės procedūrų. Be to, Vilniaus laikrodininkai pradėjo kurti savo dizaino „Poliot" laikrodžių kolekciją. Subankrutavus gamyklai Maskvoje, buvo užmegzti verslo ryšiai su „Vostok" gamykla, esančia Čistopolyje (Tatarstanas). Buvo sukurtas prekės ženklas Vostok Europe..

Produkcija
----------

Visų „Vostok Europe" laikrodžių pavadinimai yra susiję su Sovietų Sąjungos techniniais pasiekimais. Tai „Lunokhod" (*liet.* Mėnuleigis), „Gaz-14" - limuzino „Čaika" vardas, „Anchar" – sovietų povandeninis laivas ir kt.:

* Expedition-2
* Lunokhod-2
* N1 Rocket
* Gaz-14 Limousine
* Ladies N1
* Ekranoplan
* Arktika
* Anchar
* Mriya

Gaminami laikrodžiai daugiausiai vyriški, skirti 25–34 metų jaunimui, turinčiam aukštąjį išsilavinimą, dirbančiam, aktyviai sportuojančiam. Įmonė pardavinėja ir moteriškus, taip pat konservatyvaus dizaino laikrodžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-02-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vostok Europe** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* „Vostok–Europe": pelną kuria unikalumas (*ekonomika.lt*)
* Garsiais laikrodžiais „Vostok" pasaulį aprūpina Vilniaus meistrai (*lrytas.lt*) Archyvuota kopija 2016-02-04 iš Wayback Machine projekto.
| Žemaitkiemio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2017-07-14* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Žemaitkiemio herbas** – pagrindinis Žemaitkiemio miestelio ir seniūnijos (Ukmergės rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Žemaitkiemio miestelis turėjo turgaus, prekymečio privilegiją ir turtingą istoriją, ilgą laiką neturėjo herbo, o jo sukūrimas dėl įvairių priežasčių užtruko kone du dešimtmečius. Nutarta, kad Žemaitkiemio miestelis išsiskyrė savo unikaliu gamtos reiškiniu – meteoritais, iškritusiais 1933 m. Šis meteoritų lietus išgarsino Žemaitkiemio vardą visame pasaulyje. Dėl to herbe ir vaizduojamas meteoritų lietus. Auksinė spalva simbolizuoja turtą, žalia – žemę bei gyvybę, o mėlyna – tikėjimą ir viltį.

Istorija
--------

2003 m. kraštiečio dailininko architekto Vido Kazimiero Gibavičiaus sukurtą herbą ir vėliavą per Žolinės atlaidus pašventino kunigas Šarūnas Petrauskas. Vėliavos gaminimą parėmė Žemaitkiemio bendruomenės nuolatiniai rėmėjai – bendrovė „Ukmergės versmė", o ją pasiuvo ir išsiuvinėjo Kauno vienuolės. Tačiau šio herbo nepatvirtino heraldikos komisija. Paaiškinimas buvo paprastas – tokio dydžio miesteliui šis herbas esą per sudėtingas.

2016 m. susirgus herbo autoriui V. K. Gibavičiui, jo kūrimą perėmė dailininkas Nerijus Treinys. Jis išsaugojo tą pačią idėją – vaizduojami krintantys meteoritai. Šis herbas patvirtintas 2017 m. liepos 14 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1040.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Įvertintos pastangos, kuriant miestelio herbą ir vėliavą. 2018-07-01, UkZinios.lt (tikrinta 2021-09-02).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1040
**Svutafas** (*Svutaf*) – mitologinė etruskų figūra; bandomas sieti su graikų Erotu arba Potu.[1]

Aptiktas tik vienas šią mitologinę figūrą vaizduojantis etruskų veidrodis.[2][3] Jame Svutafas pavaizduotas kaip nuogas sparnuotas berniukas, jo ilgi plaukai surišti į uodegą,[1] Svutafas apsiavęs sandalus, ant jo rankos – apyrankė. Svutafas vaizduojamas greta dviejų dievybių – Fuflunso ir Vesunos; Svutafas žvelgia į Vesuną, kuri stovi jo dešinėje, kaire ranka liečia Vesunos smakrą, taip nukreipdamas jos veidą į Fuflunsą. Į kairę nuo jų pavaizduotas Herkle.[2][4]

Austrų etruskologo Ambros Josef Pfiffig teigimu, Svutafas yra genijus, vienas iš daugelio panašios išvaizdos būtybių etruskų mitologijoje. Jos esą susijusios su dažniau vaizduojamomis *Lasa*.[4]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 205.
2. 1 2  Nancy Thomson de Grummond. A Guide to Etruscan Mirrors, Archaeological News, 1982, p. 123, 127.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond. Etruscan Myth, Sacred History, and Legend. Philadelphia, PA: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology, 2006, p. 119.
4. 1 2  Opuscula Romana, 31–32, C. W. K. Gleerup, 2006, p. 22.
**Svogūnienė** (arba ***cibulynė, rasalynė***) – šaltsriubė, žemaičių tradicinis Kūčių patiekalas. Tai svogūnų griežinėlių sūrymas („rasalas"), į kurį dedamos sutrintos, ant žarijų paskrudintos silkės galvos (arba visa silkė). Į tradicinę cibulynę, kuri gaminama iš degintos silkės, vandens, svogūnų, žemaičiai dar pildavo vadinamąjį batvinių rasalą. Jį pagamindavo taip: išvirtus burokėlius užpildavo vandeniu, įmesdavo duonos riekę ir šiltai laikydavo. Kiti užpila actu, rūgpieniu arba kefyru, įdeda krapų.

Palaikyti 1-2 valandas, valgyti šaltą, nors Kurtuvėnuose patiekiama šilta. Svogūnienė patiekiama su karštomis bulvėmis su lupenomis arba kiunke.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žemaičių Kūčios ir šv. Kalėdos – kuklios bei sveikuoliškos*, Pajūrio naujienos, 2009-11-27
2. ↑  Cibulynė ir kiti žemaičių virtuvės šedevrai, kuriami Judrėnuose[neveikianti nuoroda]
3. ↑  ŽEMAIČIŲ VALGIAI Archyvuota kopija 2009-04-22 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  kurtuva.lt Archyvuota kopija 2017-10-23 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  *Apie žemaitiškas Kūčias primena senoviniai receptai*, santarve.lt
Šaulio žvaigždynas
**Šaulys** (*Sagittarius*, *Sgr*) – 15-as pagal dydį pietinio pusrutulio ryškus žvaigždynas Paukščių Take. Lietuvoje vasaros mėnesiais neaukštai pakylantis virš horizonto. Žvaigždyne yra mūsų Galaktikos centras (A Sgr, galbūt juodoji skylė), taip pat žiemos saulėgrįžos taškas.

Šumerai su šiuo žvaigždynu siejo karo dievą Nergalą. Babiloniečiams tai buvo dievas Pabilsagas (helenizmo laikais vaizduotas kaip kentauras, kai kada su skorpiono uodega). Arabai įžiūrėjo pulkelį stručių, atėjusių atsigerti iš dangiškos upės Paukščių Tako, egiptiečiai – liūtą, kinai – tigrą, indai – arklį. Žvaigždyne yra Lagūnos, Omegos ir Trišakio ūkai, kurie aiškiai matomi pro žiūronus.

Ryškiausios žvaigždės
---------------------

* **Kaus Australis** – ε Sgr 1m,79
* **Sadira** – σ Sgr 2m,05
* **Ascela** – ζ Sgr 2m,60
* **Kaus Media** – ε Sgr 2m,72
* **Kaus Borealis** – λ Sgr 2m,81
* **Albaldahas** – π Sgr 2m,88

Kiti objektai
-------------

* Padrikieji spiečiai M 21, M 23, M 24, M 25
* Kamuolinis spiečiai M 22, M 28, M 55 (viso priskaičiuojama apie 30);
* Difuziniai ūkai M 8 (*Lagūnos*), M 17 (*Omega*), M 20 (*Trilypis*).

Mitai
-----

Senuosiuose žvaigždėlapiuose žvaigždynas vaizduojamas kaip kentauras šaunantis iš lanko, dažniausiai siejamas su Cheironu.

Zodiako ženklas
---------------

9-asis Zodiako ženklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sagittarius". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.
2. ↑  *Šaulys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.
3. ↑  Jeremy Black; Anthony Green (1992). Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary. University of Texas Press, p. 147. ISBN 978-0-292-70794-8.



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RZodiako žvaigždynai |
| --- |
|  |
| 
Avinas · Tauras · Dvyniai · Vėžys · Liūtas · Mergelė · Svarstyklės · Skorpionas · Šaulys · Ožiaragis · Vandenis · Žuvys |

 |
Koordinatės: 56°10′13″š. pl. 21°45′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.1704°š. pl. 21.7593°r. ilg.﻿ / 56.1704; 21.7593

|  |
| --- |
| **Šačių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šačių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Šačių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 8, Šatės |
| **Direktorius(-ė)** | Bronislovas Bagočius |
| **Mokinių skaičius** | 180 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | 2018 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Skuodo rajono Šačių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Skuodo raj. Šatėse, Mokyklos g. 8, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190893762. Steigėjas – Skuodo rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Nuo stadiono pusės
2018 m. Šačių pagrindinė mokykla reorganizuota, prijungiant ją prie Mosėdžio gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* Bronislovas Bagočius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skuodo r. Šačių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).
2. ↑  Reorganizuojama Skuodo rajono Šačių pagrindinė mokykla

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2016-03-11 iš Wayback Machine projekto..
| Šaulys |
| --- |
|  |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Lietuva |
| Savininkas | iki 1936 dr. Aleksandrs Grinups |
| Namų uostas | Klaipėda |
| Charakteristikos |
| Ilgis | 17 m |
| Grimzlė | 2,34 m |
| Varomoji jėga | Buringumas 130 m² |
| Pastabos | Raudonmedžio korpusas |

**Šaulys** - didžiausia tarpukario Lietuvos jachta, priklausiusi jūros šauliams.

Jachta pirkta 1936 m. rudenį iš Latvijos geležinkelių vyr. gydytojo, seno buriuotojo Aleksandro Grinupio. Pirmoji 400 km šaulių kelionė jūra iš Rygos į Klaipėdą, jachtą pargabenant, įvyko 1937 m. gegužės 13-17 d. Įgulą sudarė Labanauskas, Galvanauskas, L. Balkis, E. Šaltis ir kiti jūrų šauliai.

1937 m. buriavimo sezoną pradedant, tą dieną pakrikštytoji jachta gerai pasirodė kelionėje į Juodkrantę, aplenkusi visas kartu plaukusias jachtas.

Būrio vadui Labanauskui išvykus į Prancūziją, „Šaulį" perėmė Kuizinas, vėliau - Galvanauskas. Iki sezono galo tais metais buvo dalyvauta keliose regatose jūroje ir mariose Klaipėdoje bei prie Palangos, atlikta nemažai praktikos plaukiojimų.

1938 m. vasarą „Šaulio" vadu paskirtas Kristupas Plonaitis. Jo vadovaujamas „Šaulys" dalyvavo tarptautinėje Lietuvos olimpinėje regatoje Klaipėdoje, užimdamas savo klasėje pirmą vietą. Tą vasarą atlikta viena ilgesnė kelionė į Dancigą , ne kartą plaukta į Palangą, dalyvauta vietinio pobūdžio regatose.

1939 m. kovo mėn 22 d. Klaipėdą prijungus prie Vokietijos, „Šaulys" su kitomis jachtomis buvo ištrauktas į krantą ir liko Klaipėdoje.

Dalis į Šventąją atsikėlusių jūros šaulių siekė atgauti „Šaulį". Išgilinus Šventosios uostą, birželio pabaigoje Kristupo Plonaičio vadovaujamas „Šaulys" buvo atgabentas ir perduotas pirmajam jos vadui Labanauskui.

1939 m. vasarą, Jūros šventės proga, „Šaulys" pirmą kartą iš Šventosios išėjo lydėdamas mažųjų jachtų regatą į Palangą. Po to buvo dvi kelionės į Liepoją, kiekvieną kartą įgulą sudarė 14 žmonių iš jūros šaulių ir jūros skautų buriavimo kursų dalyvių.

Įdomiausią kelionę 1939 m. vasarą „Šaulys" atliko į Švedijos salą Gotlandą, kur apsistojo Slitenhamn uoste.

S. Šemerys savo atsiminimuose rašė, kad pirmaisiais pokario metais Lietuvos jūrų jachtklubo atstovai E. Ingaunis ir S. Marcinkevičius lankėsi Liepojoje ir ten uosto kanale pamatė nugrimzdusią jachtą „Šaulys", kuri iki karo priklausė Šaulių vandens sporto klubui. Lietuviai nutarė susigrąžinti kadaise mums priklausiusį burlaivį ir ėmėsi konkrečių žygių. Kaip liudija išlikę dokumentai, Latvijos respublikiniam jachtklubui buvo net pervesta 1000 rublių, kaip kompensacija už jachtos „išsaugojimą", tačiau latviai, atrodo, nebuvo linkę taip lengvai atsisakyti lietuvių jachtos, nežinia kada ir kaip pas juos atsidūrusios. E. Ingaunis raštu kreipėsi pagalbos dėl jachtos atgavimo į Lietuvos respublikinį Kūno kultūros ir sporto komitetą, tačiau iš ten atsakymo nesulaukė. Taip be pėdsakų dingo pati didžiausia tarpukario Lietuvos jūrinė jachta.

Išnašos
-------

1. ↑  „Trimitas". 1937, Nr.28, psl.652
2. ↑  „Trimitas". 1939, Nr.8, psl.184
3. ↑  Iš Lietuvos buriavimo istorijos: Lietuvos jūrų jachtklubas. V. Butkus.

Nuorodos
--------

* Buriavimo sportas Šaulių Sąjungoje. Fiziškas auklėjimas. 1940, Nr.6-7
| Šilutės herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1995-10-05* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1968* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Šilutės herbas** – skydas perskeltas į žalią ir juodą laukus. Juose stilizuotas sidabrinis burlaivis su Pamario krašto senųjų žvejų naudota sidabrine vėtrunge. Laivo korpusas - senoviškas sidabrinis pašto trimitas, bangelės burėse vaizduoja marias. Herbo motyvai, spalvos simbolizuoja Kuršių marias, žvejybą, Šilutę, kaip senąjį uostą, žinomą istorinį pašto kelią, žaliąsias šių apylinkių lankas.

Istorija
--------

Šilutės herbas apie 1941. (*Mažoji Lietuva XVII a. žemėlapis*) 
Šilutė miesto teises ir pirmąjį herbą gavo po Klaipėdos krašto prijungimo prie Vokietijos 1939 m. manoma, kad 1941 m. 

Herbas atrodė tai: skydas nuskeltas iš kairės. Viršutinė dešinioji dalis yra balta, kurios fone – trys ąžuolo lapai susegtais lapkočiais. Kairioji apatinė dalis žalia, joje juodas briedžio ragas.

Po karo herbas buvo pamirštas. Manoma, kad Respublikinė heraldikos komisija (RHK) apie tokį herbą nežinojo. 1968 m. Šilutei buvo sukurtas naujas herbas. Jis sudarytas iš dviejų burių su viršuje esančia stilizuota Kuršių marių žvejų laivų vėtrunge ir pašto ragu apačioje. Simboliai rodo vietos gyventojų verslą – žvejyba, o pašto ragas – senąjį pašto kelią (Pirmoji pašto stotis buvo atidaryta 1718 m.). 1970 m. herbas buvo panaikintas. Respublikinei heraldikos komisijai apsvarsčius naujai sukurtą ir senesnį 1941 m. herbus, buvo nuspręsta palikti naująjį, nes jis geriau atspindi miesto istoriją ir tradicijas.

Šilutės herbą Lietuvos Respublikos prezidentas patvirtino 1995 m. spalio 5 d.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos heraldika I. Baltosios lankos, 1998. ISBN 9986-861-33-0

Nuorodos
--------

* Apie herbą Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
| Šilutės mažųjų laivų uostas |
| --- |
|  |
| Vieta | Šilutė, Lietuva |
| Statusas | Pastatytas |
| Atidarymas | XX a. pradžia |
| Paskirtis | Uostas |

**Šilutės mažųjų laivų uostas** – uostas (marina) Šilutės miesto vakarinėje dalyje, Uosto g. 9. Jis yra 5 km aukštyn Šyšos upe nuo jos žiočių Atmatos upėje. Nuo Kuršių marių nutolęs 13 km. Iš uosto galima pasiekti Nemuno deltos upių tinklą, Kuršių marias ir Baltijos jūrą. Uosto gylis yra 2 m, o vandens kelio Šyšos upe gylis 1,5 m. Šilutės mažųjų laivų uoste yra apie 100 mažųjų laivų stovėjimo vietų, taip pat yra laivų iškėlimo ir nuleidimo slipas. Uoste yra įsikūrusi kavinė-baras. Vyksta renginiai.

Istorija
--------

Mažosios Lietuvos istorijos tyrėjas Petras Jakštas teigė, kad Šilutės uosto istorija prasideda XX a. pradžioje. Uostas buvo sujungtas siauruku su Šilutės geležinkelio stotimi. Gavusi Europos Sąjungos struktūrinių fondų paramą, Šilutės rajono savivaldybė 2007–2008 m. atliko Šilutės uosto rekonstrukciją ir pritaikė jį vandens turizmui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Uosto aprašymas www.mariana-pamarys.lt Archyvuota kopija 2014-07-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Uosto aprašymas www.siluteinfo.lt Archyvuota kopija 2014-07-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Uosto aprašymas www.seaclub.lt Archyvuota kopija 2014-08-26 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Puslapis apie uostą Archyvuota kopija 2014-08-12 iš Wayback Machine projekto.