recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Michailas Hruševskis** |
| --- |
| Ukrainos centrinės tarybos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1866 m. rugsėjo 29 d.Chelmas, Rusijos imperija Rusijos imperija |
| Mirė | 1934 m. lapkričio 24 d. (68 metai)Kislovodskas, Tarybų Sąjunga Tarybų Sąjunga |
| Tautybė | ukrainietis |
| Ukrainos centrinės tarybos prezidentas |
| Valdė | 1917 m. kovo 28 d. - 1918 m. balandžio 29 d. (1 metai) |
|  |
| Partija | Ukrainos socialistų-revoliucionierių partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Michailas Hruševskis |
| Parašas |
|  |

**Michailas Serhijovičius Hruševskis** (ukr. *Михайло Сергійович Грушевський*, 1866 m. rugsėjo 29 d. – 1934 m. lapkričio 24 d.) – ukrainiečių akademikas, politikas, istorikas ir valstybės veikėjas, vienas svarbiausių XX a. pradžios ukrainiečių tautinio atgimimo veikėjų. Jis dažnai laikomas didžiausiu šiuolaikiniu šalies istoriku, žymiausiu mokslo organizatoriumi, ikirevoliucinio ukrainiečių nacionalinio judėjimo lyderiu, Ukrainos centrinės tarybos (1917–1918 m. Ukrainos revoliucinio parlamento) vadovu ir pagrindiniu XX a. trečiojo dešimtmečio Ukrainos kultūros veikėju. Jis parašė daugiau kaip 2 000 mokslinių straipsnių.

Paveldas
--------

Hruševskis šiuo metu laikomas didžiausiu XX a. Ukrainos mokslininku ir vienu iškiliausių Ukrainos valstybės veikėjų Ukrainos istorijoje, jis vis dar garsus Ukrainoje.

Hruševskio portretas pavaizduotas ant 50 grivinų banknoto. Jo atminimui Kijeve ir Lvove įkurtas muziejus, abiejuose miestuose pastatyti paminklai. Kijeve jo vardu pavadinta gatvė, kurioje įsikūrusi Ukrainos Aukščiausioji Rada (parlamentas) ir daugelis vyriausybinių įstaigų.

Išnašos
-------

1. ↑  „28 березня – відбулося засідання Української Центральної Ради, яке вперше очолив Михайло Грушевський". Suarchyvuotas originalas 2021-05-01. Nuoroda tikrinta 2019-09-22.
2. ↑  *Довідник з історії України* (ukrainiečių). Київ: Генеза. 2001. pp. С.183–186. ISBN 966-504-179-7.
3. ↑  Famous Ukrainians of all times Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto. Sociological group "RATING" (2012/05/28)
4. ↑  Top 11-100 Archyvuota kopija 2013-03-24 iš Wayback Machine projekto. Velyki Ukraïntsi
Autoportretas
**Napoleonas Ylakavičius** (slapyvardis *Cibulskis*, 1811 m. gruodžio 2 d. Anglininkai, Panevėžio apskritis – 1861 m. lapkričio 7 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, dailininkas dekoratorius.

Biografija
----------

Piešimo mokėsi Vilniaus gimnazijoje pas M. Pšibilskį. Nuo 1830 m. studijavo Vilniaus universitete pas Joną Rustemą. Dalyvavo 1831 m. sukilime, jį numalšinus emigravo į Prancūziją. Nuo 1833 m. studijavo dailę Paryžiuje, 1836 m. Ispanijoje. 1837–1847 m. dirbo Prancūzijoje, Italijoje, Ispanijoje ir kitur. Nuo 1848 m. gyveno Lvove. 1857 m. grįžo į Vilnių.

Kūryba
------

Nutapė portretų („Autoportretas" 1852 m. Žorž Sand, 1848 m. Lajošas Košutas, Adomas Jurgis Čartoriskis, abu 1853 m. „Jonas Sniadeckis ir jo žmona", „Platerių šeima"), peizažų („Malūnas prie Senos", „Pietų Prancūzijos peizažas", „Velnio tiltas Pirėnuose"), buitinių („Pirmasis meilės prisipažinimas") ir istorinių („Vytautas ir Jogaila prieš Žalgirio mūšį priima iš kryžiuočių pasiuntinių kardą" 1849 m.) paveikslų. Sukūrė sienų tapybos kūrinių (Smurgainių bažnyčios freskos), altoriaus paveikslų (Vidiškių bažnyčioje, dab. Ukmergės rajonas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Tarandaitė. *Napoleonas Ylakavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 762 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Napoleonas Ylakavičius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Napoleonas Ylakavičius. Autoportretas Archyvuota kopija 2008-04-08 iš Wayback Machine projekto.

* 
* 
*
| Renas |
| --- |
|  Renas prie Molinelos (Bolonijos prov.) |
| **Ilgis** | 211,8 km |
| **Baseino plotas** | 5040 km² |
| **Vidutinis debitas** | 95 m³/s |
| **Ištakos** | Apeninai |
| **Žiotys** | Adrijos jūra |
| **Šalys** | Italija |
|  |
|  **Vikiteka** | Renas |

**Renas** (it. *Reno*) – upė šiaurinėje Italijoje, Toskanos ir Emilijos-Romanijos srityse. Prasideda Apeninų kalnuose, Le Lario masyve, Pistojos provincijoje. Teka į šiaurės rytus miškingomis, kalvotomis vietovėmis. Žemupyje pasuka į rytus, teka Po lyguma, Po deltos pietiniu pakraščiu. Įteka į Adrijos jūrą ties Kasalborsečiu, į šiaurę nuo Ravenos.

Didžiausi intakai: Limentra, Idičė, Silaras, Santernas, Senijas (dešinieji). Pavasarį ir rudenį upė smarkiai patvinsta, neretai sukelia potvynius. Iki 1797 m. Renas buvo Po intaku, tačiau dėl potvynio pakito upės vaga. Aukštupyje įrengtos kelios hidroelektrinės. Žemupyje upė kanalizuota, laivuojama. Reno slėnyje įsikūręs Bolonijos ir Kazalekjo di Reno miestai.

Upės pavadinimas keltiškos kilmės, reiškia vandens tekėjimą (tokia pat etimologija kaip ir Reino).

Šaltiniai
---------

1. ↑

Upės padėtis Italijoje
Moldavijos kareiviai rikiuotėje
Moldavijos kareivis išminavimo pratybose
**Moldavijos sausumos pajėgos** - sausumoje veikti skirta Moldavijos ginkluotųjų pajėgų dalis, suformuota 1991 m. rugpjūčio mėn. Moldavijai tapus nepriklausoma valstybe.

Istorija
--------

1994 m. pradžioje Moldavijos sausumos pajėgas sudarė 9800 žmonių, kuriuos jungė:

* 3 motorizuotų šaulių brigados,
* 1 artilerijos brigada,
* 1 1 žvalgybos ir šturmo batalionas.

Ginkluotėje turėjo 77 šarvuotuosius transporterius, 67 kitus šarvuočius, 18 122 mm ir 53 152 mm velkamuosius pabūklus, 9 120 mm savaeigius minosvaidžius-patrankas 2S9 Nona, 70 PTVR leistuvų AT-4 Spigot, 19 AT-5 Spandrel ir 27 AT-6 Spiral, 1 73 mm beatošliaužę patranką SPG-9, 45 100 mm prieštankines patrankas MT-12, 30 23 mm ZU-23 ir 12 57 mm automatinių zenitinių patrankų S-60.
Moldavija gavo dalį ginklų iš buvusios TSRS atsargų, laikytų jos teritorijoje. Nežinomą kiekį ginklų gavo iš Rumunijos, ypač mūšių su Padniestrės respublika metu. 

2007 m. Moldavijos sausumos pajėgos buvo jau sumažintos iki 5710 žmonių (trys motorizuotų šaulių, viena artilerijos brigados, atskirieji specialiosios paskirties ir inžinerinis batalionai, atskirasis gvardijos dalinys. 
  
Ginkluotė buvo 44 pėstininkų kovos mašinos BMD-1, 266 šarvuotieji transporteriai (jų tarpe 91 TAB-71), 227 artilerijos pabūklai.[1]

Dabartinė Moldavijos sausumos pajėgų sandara
--------------------------------------------

* 1-oji pėstininkų brigada „Moldova", bazė Belcis
* 2-oji pėstininkų brigada „Stefan Cel Mare", bazė Kišiniovas
* 3-oji pėstininkų brigada „Dacia", bazė - Kahulas
* Artilerijos brigada „Prut", bazė - Ungenai
* Atskirasis inžinerijos batalionas „Codru"
* Atskirasis radijo ryšių pulkas „Basarabia"
* Atskirasis specialios paskirties batalionas „Fulger", bazė - Kišiniovas

Nuorodos
--------

1. ↑  Routledge/IISS, IISS Military Balance 2007, p.170
| **Michailas Fradkovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. rugsėjo 1 d. (72 metai)Kuibyševo sritis |
|  |
| Veikla | Rusijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas |
| Organizacijos | Rusijos užsienio žvalgybos tarnybos direktorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos staklių ir įrankių gamybos institutas |
|  |
|  **Vikiteka** | Michailas Fradkovas |

**Michailas Fradkovas** (rus. *Михаи́л Ефи́мович Фрадко́в*, g. 1950 m. rugsėjo 1 d. Kuibyševo srityje) – rusų politikas, buvęs Rusijos ministras pirmininkas (2004–2007 m.), Rusijos užsienio žvalgybos tarnybos direktorius.

Biografija
----------

1972 m. baigė Maskvos staklių ir įrankių gamybos institutą, 1981 m. – Užsienio prekybos akademiją. .

1973–1975 m. buvo TSRS ambasados Indijoje ekonomikos patarėjo padėjėjas. Vėliau 15 dirbo TSRS užsienio ekonominių ryšių ministerijoje.

1991 m. paskirtas Rusijos nuolatinės atstovybės prie JT organizacijų Ženevoje vyriausiuoju patarėju. Nuo 1992 m. spalio mėn. buvo Rusijos užsienio ekonominių ryšių ministro pavaduotojas, pirmasis pavaduotojas, 1997–1998 m. – šios ministerijos vadovas. Vėliau buvo AB „Ingostrach" direktorių tarybos pirmininkas. 1999 m. gegužės mėn. paskirtas prekybos ministru formuojamoje S.Stepašino vyriausybėje.

2000 m. gegužės mėn. tapo Rusijos saugumo tarybos sekretoriaus pirmuoju pavaduotoju, kuravo ekonominio saugumo klausimus, 2001 m. kovo mėn. pradėjo vadovauti Rusijos federalinei mokesčių policijai. 2003 m. kovo mėn. paskirtas Rusijos nuolatiniu atstovu prie ES.

Nuo 2004 m. kovo mėn. iki 2007 m. rugsėjo mėn. – Rusijos Federacijos ministras pirmininkas.

Nuo 2007 m. spalio mėn. – Rusijos užsienio žvalgybos tarnybos direktorius.

Papildoma informacija
---------------------

* M.Fradkovas turi Nepaprastojo ir įgaliotojo ambasadoriaus diplomatinį rangą, yra ekonomikos mokslų kandidatas, atsargos pulkininkas, moka anglų ir ispanų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Lentapedia inf.)
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-06-28 iš Wayback Machine projekto. (Rusijos UŽT inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Michailas Kasjanovas** | **Rusijos Federacijos Ministras pirmininkas**2004 m. kovo 5 d. — 2007 m. rugsėjo 12 d.  | Po to:**Viktoras Zubkovas** |
| Prieš tai:**Sergejus Lebedevas** | **Rusijos Federacijos Užsienio žvalgybos tarnybos direktorius**nuo 2007 m.  | Po to:**-** |
**Renata Beržanskienė** (g. 1969 m. vasario 20 d. Marijampolėje) – teisininkė, verslo teisės advokatė, advokatų kontoros „Sorainen ir partneriai" (priklausančios tinklui „Sorainen Law Offices") partnerė, buvusios advokatų kontoros "Adamonis, Beržanskienė ir partneriai" viena iš steigėjų ir vadovių, Lietuvos advokatų savivaldos veikėja. Nuo 2018 m. birželio mėn. dirba AB "ORLEN Lietuva" Teisės departamento direktore, yra šios bendrovės Atitikties koordinatorė bei AB "ORLEN Lietuva" dukterinių įmonių Stebėtojų tarybų narė Latvijoje bei Estijoje.

Biografija
----------

1987 m. sidabro medaliu baigė Marijampolės J. Jablonskio vidurinę mokyklą (joje buvo dėstoma sustiprinta lietuvių kalba). 1987-1992 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete (TF) įgijo teisininkės kvalifikaciją (studijų metais buvo VU TF Civilinės teisės ir civilinio proceso katedros studentų mokslinės draugijos būrelio pirmininko pavaduotoja). 1992 m. stažavosi Upsalos universitete (Švedija), baigė ES teisės kursus (įgijo sertifikatą).

1992 m. Tautybių departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės generalinės direktorės referentė, 1992–1996 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai" advokato padėjėja. 1996–1999 m. R. Beržanskienės advokatų kontoros advokatė, partnerė. Advokatė nuo 1997 m. nuo 1999 m. advokatų kontoros „Adamonis, Beržanskienė ir partneriai Sorainen Law Offices" advokatė, partnerė; Komercinių sutarčių praktikos grupės vadovė. Specializacija – ginčų sprendimas; intelektinė nuosavybė. Praktikos sritys – Distribucija ir prekyba, Informacinės technologijos, Intelektinė nuosavybė, Farmacija, Arbitražas. Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitrė. „ICC LVK Lietuva" Arbitražo ir mediacijos komisijos pirmininkė narė. Nuolatinio arbitražo teismo narė (2011–2017).

Nuo 2008 m. balandžio 18 d. iki 2016 m. Advokatų tarybos narė, Verslo ir įmonių teisės komiteto narė. Buvusi Lietuvos advokatų asociacijos delegacijos vadovė (CCBE; angl. *Council of Bars & Law Societies of Europe*).

Moka anglų, rusų ir lenkų kalbas.

Narystė
-------

* Lietuvos advokatūra
* Lietuvos jaunųjų advokatų asociacija, komiteto narė iki 2005 m.
* Estijos advokatų asociacija, buvusi asocijuota narė
* Tarptautinė advokatų sąjunga (UIA)
* Tarptautinė jaunųjų teisininkų asociacija (*International Association of Young Lawyers*, AIJA)
* Prisiekusiųjų arbitrų institutas (*The Chartered Institute of Arbitrators*)
* Tarptautinė prekių ženklų asociacija (*International Trademark Association*, INTA)
* Nuo 2018 m. ICC Arbitražo teismo narė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Renata Beržanskienė // „Lietuvos advokatūra", 2008 m. Nr. 2 (27), 7-8 psl.
2. ↑  CV[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Renata Beržanskienė („Infolex")
4. ↑  ICC Lietuva inf.
5. ↑  Dėl R. Beržanskienės, S. Katuokos, A. Smaliuko ir D. Žalimo skyrimo Nuolatinio arbitražo teismo nariais
6. ↑  Renata Beržanskienė Archyvuota kopija 2016-03-10 iš Wayback Machine projekto. (advokatų kontoros „Adamonis, Beržanskienė ir partneriai Sorainen Law Offices" inf.)
7. ↑  Sorainen inf.
| Uošna |
| --- |
|  Uošna (Žemaitijos NP) |
| **Ilgis** | 16,6 km |
| **Baseino plotas** | 45,7 km² |
| **Ištakos** | Burgio pelkė |
| **Žiotys** | Babrungas |
| **Šalys** | Lietuva |

**Uošna** – upė vakarų Lietuvoje, Plungės rajone; Babrungo kairysis intakas (Minijos baseinas). Išteka iš Burgio pelkės, 6 km į vakarus nuo Alsėdžių. Prateka Burgio ir Burgalio ežerus, toliau miškingomis vietomis vinguriuoja į pietus, pietvakarius. Įteka į Babrungą 37,0 km nuo jo žiočių, ties Užupiais.

Intakas – Luokupis (kairysis).

Vaga vidurupyje vietomis ištiesinta. Prie upės yra Paburgė, Jogaudai, Endriuškaičiai, Molupiai, Pauošniai.
Upėvardis kildinamas nuo žodžio *aušti* („vėsti, darytis šaltam").

* Babrungo ir Uošnos santaka
* Uošna prie santakos su Babrungu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 587
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 354
| Bliūdsukių senosios kapinės |
| --- |
|  |
| 

Bliūdsukių senosios kapinėsBliūdsukių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°52′01″š. pl. 21°17′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.866867°š. pl. 21.29204°r. ilg.﻿ / 55.866867; 21.29204Koordinatės: 55°52′01″š. pl. 21°17′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.866867°š. pl. 21.29204°r. ilg.﻿ / 55.866867; 21.29204 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Žalgirio seniūnija |
| Plotas | 0,27 ha |
| Naudotas | XVIII a. – 1917–1918 m. |
| Žvalgytas | 1959, 1991, 1995 m. |

**Bliūdsukių senosios kapinės**, vadinamos **Marų kapeliais, Markapiais, Senkapiais, Kapeliais** – neveikiančios kapinės Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pietuose, šalia Būbelių ir Žygų (Žalgirio seniūnija), 0,6 km į šiaurės rytus nuo kelių  **216**  Gargždai–Kretinga  ir Dupulčiai–Būbeliai kryžkelės. Saugotinas kultūros paveldo objektas.

Kapinės
-------

Įrengtos apie 3 m virš laukų iškilusioje, medžiais apaugusioje kalvoje. Pietvakarinėje pusėje stovi masyvi koplytėlė ir 2 aukšti kryžiai. Į pietus ir pietryčius nuo jų žymūs keturių kapų kauburėliai. Apie 20 m į šiaurės rytus nuo koplytėlės yra 1941 m. raudonarmiečių iškasta duobė dzotui.

Teritorijos plotas – 0,27 ha, perimetras – 252 m.

### Koplytėlė

Medinė, apsidės plano, stačiasienė, vienanavė, atvira iš priekio. Frontonas trikampis, aklinas, stogas trišlaitis, apskardintas, su skardos kryželiu. Aukštis – 2,89 m, plotis – 1,96 m.

Istorija
--------

Įrengtos XVIII a. vadinamos *Markapiais, Marų kapeliais, Senkapiais, Kapeliais*. Jose iki XIX a. laidoti Bliūdsukių, Padegalių, Petreikių kaimų gyventojai. Vėliau buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, 1917–1918 m. laidotos dizenterijos aukos. 

Kapines XIX a. uždarius, mirusiųjų atminimui buvo pastatyti keli aukšti ąžuoliniai kryžiai ir koplytėlė su Švč. Marijos Maloningosios skulptūra. XX a. I pusėje koplytėlė atnaujinta. Prie koplytėlės Kryžiaus ir Šv. Morkaus dienomis gyventojai rinkdavosi melstis už mirusiuosius. Apie pamaldų pradžią buvo pranešama mušant geležiniu strypu arba plaktuku į plūgo noragą, pakabintą priešais koplytėlę.

1941 m. kapinių kalvoje raudonarmiečiai iškasė duobę kariniam įtvirtinimui, kurio įrengti nesuspėjo.

Padavimas pasakoja, kad kapinių kalva yra dirbtinė, supilta ant žemaičių karžygio, žuvusio kovoje su priešais, kapo.

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1991 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

1974, 1982 ir 1995 m. kartografuotos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkapis, vad. Markapiais, Bliūdsakių km. Žalgirio apyl. Archeologinio paminklo pasas. Surašė J. Mickevičius, 1959 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 7. – L. 154a

* Julius Kanarskas. Bliūdsakių kaimo kapinės (Žalgirio apyl. Kretingos raj.), 1993 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 174
* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. – Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976
* Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). – Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983. – L. 181
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ammodillus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Smiltpelės  *( Gerbillinae)* |
| Gentis: | Amodilai  *( Ammodillus)* |

 |

**Amodilai** (*Ammodillus*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – **amodilas** (*Ammodillus imbellis*). Kūnas 11 cm, uodega – apie 14,4 cm ilgio. Užpakalinės kojos ilgesnės už priekines. Pėda siaura, su plika pagalvėle. Turi gerai išvystytus priekinių kojų nagus. Nugara geltonai ruda su tamsiu atspalviu. Pilvelis ir kojos balti. Ausų pamate ir virš akių yra baltos dėmės. Uodegos viršutinė pusė tamsesnė, jos gale plaukų šepetėlis.

Paplitęs Somalyje. Gyvena smėlėtose lygumose.
| ***AmnezijA*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | AmnesiA |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Martin Koolhoven |
| Scenaristas (-ai) | Martin Koolhoven |
| Vaidina | Carice van Houten |
| Metai | 2001 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**AmnezijA** (ol.  *AmnesiA*) – 2001 m. Olandijoje sukurta mistiška drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Carice van Houten – Sandra
* Fedja van Huet – Aleksas / Aramas
* Theo Maassen – Vouteris
* Sacha Bulthuis – Alekso ir Aramo motina
* Cas Enklaar – Judžinas
* Eva van der Horst – Ester
* Bert Luppes – daktaras

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

28-erių fotografas Aleksas dėl nesuprantamų mistinių priežasčių nebegali dirbti: kiekvieną kartą, kai jis mėgina fotografuoti, objektyve pasirodo viena ir ta pati moteris. Jis turi brolį Aramą, su kuriuo nebendravo jau daug metų, ir štai vieną dieną šis su juo susisiekia ir praneša apie sunkią motinos ligą. Mintis apie grįžimą į namus, kuriuose prabėgo jo vaikystė ir jaunystė, sukelia jam paniką, tačiau, nepaisant to, Aleksas apsisprendžia vykti aplankyti motinos...
Koordinatės: 55°23′12.41″ š. pl. 25°12′45.47″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3867806°š. pl. 25.2126306°r. ilg.﻿ / 55.3867806; 25.2126306

|  Janonių Švč. Mergelės Marijos Aplankymo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Molėtų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Janonys (Molėtai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Janonių Švč. Mergelės Marijos Aplankymo koplyčia** – koplyčia, esanti Janonyse, Molėtų rajone, ženklinanti Šv. Mergelės Marijos apsireiškimo vietą. Koplyčia priklauso Skiemonių Švč. M. Marijos Aplankymo parapijai, yra vienas iš sakralinių mitologinių kultūros paveldo objektų Molėtų rajono savivaldybėje. Katalikiškos piligrimystės vieta Panevėžio vyskupijoje.

Pasiekiama vykstant rajoniniu keliu  **2820**  Alanta–Klabiniai–Dapkūniškiai , apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Alantos. Janonių kaimo laukuose pastatyta koplyčia, kryžiai, šalia teka šaltinis. Maldininkai šią vietą laiko stebuklinga ir šventa. 1962 m. liepos 13 – 14 dienomis, Janonių kaimo gyventoja Ramutė Pranciška Matiukaitė regėjo Šv. Mergelę Mariją. Nuo to laiko maldininkai lanko Janonių kaimą, nors sovietmečiu tai buvo draudžiama. Maldininkai slapčiomis vykdavo ir amžindavo šią vietą, bet atminimo ženklai buvo naikinami. Atgavus nepriklausomybę, šioje vietoje pastatyta koplytėlė ir kryžius, sutvarkytas šalia esantis šaltinis. 

* Rodyklė „Janonių šaltinis"Rodyklė „Janonių šaltinis"
* Kryžiai prie koplyčiosKryžiai prie koplyčios
* VidujeViduje

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Skiemonys // piligrimai.lt

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Janonių Švč. Mergelės Marijos Aplankymo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Švč. Mergelės Marijos apsireiškimų vietos Lietuvoje
**Michailas Kočetkovas** (rus. *Кочетков Михаил Андреевич*; 1904 m. lapkričio 8 d. Balašove, Saratovo gubernija – 1967 m. liepos 3 d.) – TSRS generolas leitenantas, žvalgybininkas.

Gimė 1904 m. Balašove (Saratovo gubernija), rusų darbininkų šeimoje. Dirbo šaltkalvio mokiniu, baigė kelias geležinkeliečių mokyklos klases.

1921 m. savanoriu įstojo į Raudonąją Armiją. 1924 m. baigė Jungtinės vadų mokyklos pėstininkų skyrių. 1925 m. įstojo į komunistų partiją.
  
1924-1931 m. – būrio vadas, eskadrono vado padėjėjas, eskadrono politvadovas.
  
1934 m. baigė Frunzės vardo karinės akademijos Rytų fakultetą.
  
1934-1938 m. – Ukrainos karinės apygardos pasienio žvalgybos punkto vado padėjėjas. 1935 m. baigė Raudonosios Armijos Žvalgybos valdybos Tobulinimosi žvalgybos klausimais kursus.
  
1938-1940 m. – Frunzės karo akademijos Štabų tarnybos katedros taktikos dėstytojas.
  
1940-1941 m. – Aukštosios specialiosios (žvalgybos) mokyklos 2-ojo fakulteto viršininkas.
  
1941-1943 m. – Briansko, Vakarų, Stalingrado ir Voronežo frontų žvalgybos skyrių viršininkas.
  
Nuo 1943 m. – Generalinio štabo Aukštosios žvalgybos mokyklos viršininkas.

Po karo buvo GRU Aukštųjų akademinių kursų viršininkas, GRU 5-osios (diversijų) ir 6-osios (operatyvinės) valdybų viršininkas.
  
1953-1957 m. – Karinės diplomatijos akademijos viršininkas.

Nuorodos
--------

* Военно-дипломатическая академия Archyvuota kopija 2012-08-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Camelus bactrianus × Camelus dromedarius** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Kupranugariniai  *( Camelidae)* |
| Triba: | *Camelini*  *( Camelini)* |
| Gentis: | *Camelus*  *( Camelus)* |
| Rūšis: | Naras (kupranugaris)  *( Camelus bactrianus × Camelus dromedarius)* |

 |

**Naras** – dvikuprio (*Camelus bactrianus*) ir vienkuprio (*Camelus dromedarius*) kupranugarių hibridas.

Pavadinimai
-----------

Kupranugarių hibridus skirtingose šalyse vadina skirtingai, pvz.: *turkoman*, *tulu*, *bukht*, *nar*, *iner*, *iver*, *majen*, *bertuar*.

Irane hibridai patinai vadinami *boghor*, o patelės – *hachamaia*.

Paplitimas
----------

Kupranugarių hibridai naudojami daugiausia tokiose šalyse, kaip Rusija, Iranas, Afganistanas, Turkija, taip pat – Saudo Arabija, Turkmėnija, Kazachstanas.

Biologija
---------

Pirmieji hibridai (žymimi F1) *Camelus bactrianus* × *Camelus dromedarius* paprastai turi vieną didelę kuprą, kartais šiek tiek dvigubą. Jie stambesni už savo tėvus (heterozė), jų aukštis per pečius siekia 230 cm, masė – iki 1000 kg. Šie kupranugariai pasižymi itin didele jėga, tinka tokiems darbams kaip arimas ir krovinių gabenimas. Būdas paprastai paklusnus ir ramus. Vaisingi.

F1 individai gali būti kryžminami su tėvinėmis formomis, pvz.:

* F1 patelė × dvikuprio patinas. Hibridai (*kospakai*) turi dvi kupras, yra greitesni už paprastus dvikuprius, stipresni už vienkuprius. Praeina sniegu, ledu, purvu, tinka gabenti krovinius kalnų takais. Dažniausiai veisiami Kazachstane.
* F1 patelė × vienkuprio patinas. Hibridai (*kochertai*) stipresni už vienkuprius. Šiais laikais šie hibridai reti.
„Neringa"|  |
| Komercinis pavadinimas | Restoranas „Neringa" |
| Įkurta | 1959 m. lapkričio 6 d. |
| Centrinė būstinė | Gedimino pr. 23,01103 Vilnius,  Lietuva |
| Svarbiausi darbuotojai | Valdybos pirmininkėRūta TamulienėCEO Linas Žemaitis |
| Paslaugos | Restoranas |
| Įplaukos | 1,5 mln. € (2021) |
| Savininkas (-ai) | UAB „Neringos restoranas" |
| Darbuotojų | 68 (2023-02) |
| Tinklalapis | NeringaVilnius.Com |

Pastatas (2023)
Pastatas (2013)
**„Neringa"** – vilnietiškas restoranas.

Istorija
--------

1959 m. lapkričio 6 d. atidaryta kavinė „Neringa" buvo pirmas modernizmo pavyzdys to meto architektūroje ir užbaigė pompastiško stalinizmo laikotarpį.

Nuo pat įsikūrimo „Neringa" tapo kultine bohemos, inteligentijos susibūrimo vieta. Čia rinkdavosi garsiausi to meto žmonės – poetas Justinas Marcinkevičius, režisierius Vytautas Žalakevičius, dailininkas Stasys Krasauskas, kalbininkas Bronys Savukynas, rašytojas Juozas Baltušis, atvykusios garsenybės Vladimiras Vysockis, Bulatas Okudžava, Robertas Roždestvenskis ir daugelis kitų.

Metams bėgant restoranas išsaugojo savo stilių ir dvasią, dalį valgiaraščio. Tradicinis patiekalas – Kyjivo kotletas, iškilmingai vadinamas „Neringos kepsniu" (vištienos krūtinėlės suktinukas su sviestu viduje). 2022 m. kainavo 14€, 2023 m. kainuoja 16€.

Nuo 1969 m. ketvirtadieniais rengti džiazo vakarai, penktadieniais ir šeštadieniais skambėdavo gyva muzika.

### Interjeras

Interjerą projektavo broliai architektai Algimantas ir Vytautas Nasvyčiai, tempera sienas tapė dailininkai Vladas Jankauskas bei Vytautas Povilaitis, mažajai salei skulptorius Juozas Kėdainis sukūrė gipsinį bareljefą.

Kavinę sudaro keturios persiliejančios erdvės: vestibiulis, baras, didžioji ir mažoji salės. Interjero dekorui panaudotos įvairios natūralios medžiagos (medis, metalas, stiklas), moderni sieninė tapyba.

Neįprastas interjeras kėlė diskusijas, susidomėjimą Sovietų sąjungoje. Valdžia reiškė nepasitenkinimą dėl tariamai per didelės prabangos.

1970 m. interjeras įtrauktas į Lietuvos architektūros paminklų, saugojamų valstybės, sąrašą.

2001 m. atliktas kapitalinis remontas, veikia dvi 150 vietų salės, 25 vietų banketų salė bei 80 vietų kavinė-baras rūsyje.

Interjeras laikomas vienu įsimintiniausių moderniajame Vilniuje, įtrauktas į gražiausių Vilniaus interjerų dešimtuką.

Nuorodos
--------

* Legendinėje kavinėje skambėjo ir laisvės idėjos, ir meilės žodžiai (lrytas.lt, 2009 m. lapkričio 7 d.)
* „Neringa": pusė amžiaus šlovės

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašas Archyvuota kopija 2014-10-22 iš Wayback Machine projekto.
10. ↑   Archyvuota kopija 2011-12-22 iš Wayback Machine projekto.
11. ↑
12. ↑  10 gražiausių Vilniaus interjerų
**Amnestija** (gr. ἀμνηστία amnestia – atleidimas, užmiršimas) – visiškas ar dalinis atleidimas nuo teismo paskirtos bausmės. Bausmė gali būti pakeista švelnesne arba sumažintas jos terminas, asmenims, atlikusiems bausmę – panaikintas teistumas.

Taikymas
--------

Amnestijos aktus Lietuvoje, kaip ir daugelyje užsienio šalių leidžia parlamentas. Atskiru teisės aktu gali būti reglamentuojama amnestijos taikymo tvarka. Asmenų grupė, kuriai taikoma amnestija, gali būti išskirta pagal įvairius kriterijus: bausmės rūšį, laisvės atėmimo bausmės dydį, padaryto nusikaltimo pobūdį ir kitas.

Amnestija netaikoma: nuteistiesiems, padariusiems sunkius nusikaltimus; itin pavojingiems recidyvistams, teistiems ne kartą už tyčinius nusikaltimus laisvės atėmimo bausme; anksčiau atleistiems nuo bausmės amnestijos aktu ar po malonės suteikimo vėl padariusiems tyčinį nusikaltimą; asmenims, kurie amnestijai nepritaria.

Nusikalstamą veiką padaręs asmuo Lietuvoje gali būti atleistas nuo visos ar dalies bausmės atlikimo Seimo priimtu amnestijos aktu. Amnestijos pagrindus, sąlygas ir tvarką nustato amnestijos aktas (LR baudžiamasis kodeksas, 78 straipsnis „Amnestija").

Literatūra
----------

* Katrin Gebhardt/Ulrich B. Gensch: Gnade vor Recht?. Forum Recht, Heft 3/2000.
* Andrius Nevera. Valstybės baudžiamosios jurisdikcijos principai. Monografija, Mykolo Romerio universitetas, 2006 m. ISBN 995519040X
* Siegmar Schmidt/Gert Pickel/Susanne Pickel: Amnesie, Amnestie oder Aufarbeitung? Zum Umgang mit autoritärer Vergangenheit und Menschenrechtsverletzungen. Wiesbaden, 2009. ISBN 978-3-531-13868-8.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Andrius Nevera. *Amnestija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 449 psl.
2. ↑  Lietuvos Respublikos baudžiamasis kodeksas (2010-02-11 redakcija)
Jankovskio pusiasalis
**Jankovskio pusiasalis** (rus. *Полуостров Янковского*), *Sidemio pusiasalis* (rus. *полуостров Сидеми*; iki 1972 m.) – pusiasalis pietinėje Primorės krašto dalyje, rytinėje Petro Didžiojo įlankos dalyje. Skiria Narvos užutėkį ir Lebiažją lagūną (*Лебяжья лагуна*) nuo Slavų įlankos (*Славянский залив*).

Šiaurės vakaruose žemu užpelkėjusiu sąsiauriu jungiasi su žemynu. Rytinėje dalyje yra Geko užutėkis, o pietryčiuose – Tabunajos užutėkis (*бухта Табунная*), pietvakariuose – Minanešių užutėkis (*бухта Миноносок*). Labiausiai šiaurinis pusiasalio taškas yra Brinerio kyšulys (*мыс Бринера*), labiausiai rytinis – Kuprijanovo kyšulys (*мыс Куприянова*).

Piečiau pusiasalio yra Sidorovo (*остров Сидорова*) ir Gerasimovo salos, ryčiau – Triušių sala (*остров Кроличий*). Pusiasalyje yra daug mažų upelių..

Pusiasalio reljefas daugiausia kalnuotas. Aukščiausias taškas – 248 m. Krantai statūs, skardingi, uolėti, pietvakarinėje dalyje – lyguminiai, iš dalies užpelkėję. Jūroje ties pusiasalio krantais yra povandeninių ir antvandeninių uolų.

Rytinėje pusiasalio dalyje, Geko ir Nervos užutėkių krantuose yra Bezverchovo kaimas (*село Безверхово*).

Pusiasalis anksčiau vadinosi *Sidemio pusiasalis*, bet buvo pervardintas gamtininko, selekcininko ir verslininko Michailo Jankovskio (*Михаил Иванович Янковский*) garbei. Jisai pusiasalyje turėjo sodybą..

Nuorodos
--------

1. ↑  Топографическая карта K-52-47 — 1 : 100 000
2. ↑  Лоция северо-западного берега Японского моря Archyvuota kopija 2012-03-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Хасанский район: Полуостров Янковского
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Trisongas Decenas** |
| --- |
|  |
| Trisongo Deceno skulptūra Samjė vienuolyne |
| Jarlungų dinastija |
| Visas vardas | ཁྲི་སྲོང་ལྡེ་བཙན (*Trisong Detsän*) |
| Gimė | 742 m. (?) |
| Mirė | 797 m. (?) |
| Tėvai | Meagcomas |
| Vaikai | Mutri Cenpo, Munė Cenpo, Mutik Cenpo, Tridė Songcenas |
| Religija | budizmas (?) |
| Tibeto imperatorius |
| Kelintas | 38 |
| Ėjo pareigas | 755 – 797 |
| Pirmtakas | Meagcomas |
| Įpėdinis | Munė Cenpo |
|  |
|  **Vikiteka** | Trisongas Decenas |

**Trisongas Decenas** (tibet. ཁྲི་སྲོང་ལྡེ་བཙན  = *khri srong lde btsan*; 742–797 m.) – Tibeto imperatorius, svarbus budizmo platintojas Tibete, laikomas vienu iš trijų „dharmos karalių".

Biografija
----------

Gimė Jarlungų dinastijos valdovo Meagcomo šeimoje. Valdovu tapo 755 m. Jo valdymo metais Tibeto imperija, išplėsta Songceno Gampo po mažu iro – prarasta keletas miestų Turkestane, 703 m. atsiskyrė Nepalas, į pietvakarių žemes pradėjo veržtis musulmonai. 763 m. tibetiečių kariauna užėmė Tangų (Kinija) sostinę Čanganą, buvo sudaryta taika, ir Tibetui atiteko Činghajaus žemės. 778 m. buvo sudaryta karinė sąjunga su Siamu, nusiųsta karinė ekspedicija iki Okso upės.

Tačiau Trisongo Deceno valdymo metais Tibete smarkiai sustiprinta budizmo padėtis – pasakojama, kad šio imperatoriaus valdymo metais iš Indijos pakviesta didžių budizmo mokytojų – Šantarakšita, Vimalamitra bei garsusis išminčius Padmasambhava. Valdant Trisongui Decenui, įkurtas pirmasis budistų vienuolynas Tibete – Samjė (775–779 m.), tęstas tekstų vertimas iš sanskrito į tibetiečių kalbą. Tuo laikotarpiu Tibete taip pat pradėjo veikti ir čan budizmo atstovai iš Kinijos. 792–794 m. Samjė vienuolyne vyko debatai, kuriuose dalyvavo čan budizmo atstovas Mohojenas ir indiškojo budizmo atstovas Kamalašila. Debatus laimėjo Kamalašila, todėl imperatorius pasirinko priimti indiško budizmo tradiciją.

797 m. Trisongas Decenas atsisakė sosto ir perleido jį sūnui Munė Cenpo.
Žigulinis alus iš Estijos
**Žigulinis alus** (rus. *Жигулёвское пиво*) – sovietinė alaus markė. Buvo gaminama ir Lietuvoje.

Istorija
--------

1879 m. Alfredas fon Vakanas (*Alfred von Vakano*) Samaroje 99 metams išsinuomavo sklypą Volgos pakrantėje, jame pastatė alaus daryklą. 1881 m. kompanija „A. Vakano ir kompanijos Žigulių alaus daryklos draugija" (*Товарищество Жигулевского пивоваренного завода А. Вакано и Ко*) ėmė virti alų, kuris buvo vadinamas „Vienos alus" (*Венское*) ir „Vienos stalo alus" (*Венское столовое*).

1934 m. Žigulių alaus daryklą aplankęs sovietinis politikas A. Mikojanas paklausė, kodėl alus vadinamas „buržuaziniu pavadinimu" – „Vienos alus"? Ir alus buvo pervadintas į „Žigulinį alų". TSRS „Žigulinį" alų darė dešimtys alaus daryklų. Subyrėjus TSRS jį kai kurios daryklos gamina ir toliau.

Alaus sudėtis
-------------

* vanduo
* šviesusis miežių salyklas
* miežiai
* apyniai

Stiprumas – ~4% alkoholio tūryje. Kaloringumas – 42 kcal/100 g alaus (ne daugiau 4,6 g angliavandenių 100 g alaus).

Lietuvoje
---------

1953 m. pradėtas gaminti Lietuvoje. Jį gamino:

* „Gubernija" – „Gubernijos žigulinis"
* Rinkuškių alaus darykla – „Rinkuškiai Zhigulyovskoye"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Альфред Филиппович фон Вакано Archyvuota kopija 2008-04-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
Amirantų salų palydovinis žemėlapis
**Amirantų salos** (angl. *Amirante Islands*) – koralinių salų ir atolų grupė Indijos vandenyne, į šiaurę-šiaurės rytus nuo Madagaskaro. Priklauso Seišelių valstybei, išorinių salų grupei. Plotas – 85 km² (tik sausuma – 9,91 km²). Amirantų salas sudaro 8 vientisos salos, 3 atolai, taip pat rifai, seklumos (iš viso ~150 darinių).

Svarbiausios salos: Darosas (*D’Arros*), Derošas (*Desroches*), Šv. Juozapo atolas, Poivras, Remiras, Mari Luizos sala.

Amirantų salose gyvena ~100 gyventojų. Dauguma jų susitelkę Derošo saloje, kur yra pagrindinė salyno gyvenvietė bei aerodromas. Yra kokospalmių plantacijos, verčiamasi žvejyba, vėžlių gaudymu.

Istorija
--------

Salos 1502 m. atrastos portugalų keliautojo Vasko da Gamos ir pavadintos „Admirolo salomis" (port. *Ilhas do Almirante*). 1742 m. į salas pretenzijas pareiškė Prancūzija, 1814 m. jos perleistos britams ir tapo Mauricijaus kolonijos dalimi. 1909 m. priskirtos naujai Seišelių kolonijai, 1965–1976 m. Amirantų salos priklausė Britų Indijos vandenyno teritorijai ir buvo naudojamos karinėms reikmėms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 25
**Janos-Indigirkos žemuma** (rus. *Яно-Индигирская низменность*, jak. *Дьааҥы - Индигир намтала*) yra Rusijoje, šiaurės rytų Sibire, Jakutijoje. Driekiasi 600 km ruože palei Laptevų ir Rytų Sibiro jūras, nuo Janos deltos vakaruose iki Indigirkos deltos rytuose. Pietuose apriboja Čerskio kalnagūbris ir Polousno kalvagūbris. Klimatas subarktinis, vidutinė sausio temperatūra pakrantėje siekia -32 °C, liepą sušyla nuo 0 iki 12 °C šilumos. Vyrauja amžinasis įšalas. Gausybė pelkių ir termokarstinių ežerėlių. Atskiros kalvos (vad. sopkos) ir kalvagūbriai iškyla iki 300 m aukščio. Šiaurinėje dalyje būdinga arktinė samanų ir krūmynų tundra, pietuose – maumedžių retmiškiai.

Pagrindinės gyvenvietės – Čokurdachas, Ust Janskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 515
**Mokslinė elektroninė biblioteka** – komercinis mokslinės informacijos portalas. Rusijoje projektas sukurtas ir pradėtas įgyvendinti 1996 metais. Bendras pasiekiamų elektroninių žurnalų skaičius viršija 6100 ir yra iš daugiau nei 650 leidyklų. Bibliotekoje patalpinta daugiau nei 280 tūkst. žurnalų leidimų, o bendras pilnateksčių straipsnių skaičius beveik siekia 8,5 milijono. Prieinamos ir kitos duomenų bazės – Amerikos mokslinės informacijos instituto, matematikos, medicinos ir biologijos duomenų bazės, Amerikos ir Kanados disertacijų duomenų bazė „ProQuest", trumpų ataskaitų apie atliktus bei atliekamus mokslinius projektus, kuriuos remia Rusijos fundamentinių tyrimų fondas, duomenų bazė.

Bendra bibliotekos resursų apimtis viršija 1050 gigabaitų.

Lietuvoje
---------

Mokslinė elektroninė biblioteka kuria ir lietuviškų mokslo darbų sistemą, talpinami Lietuvos universitetų, kolegijų moksliniai žurnalai, atskiri straipsniai, įvairūs informaciniai dokumentai, knygos, mokslinių konferencijų pranešimai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* SciELO (*Scientific Electronic Library Online*)

Nuorodos
--------

* Lietuviško portalo adresas Archyvuota kopija 2005-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Rusiško portalo adresas Archyvuota kopija 2020-06-16 iš Wayback Machine projekto.
| Žigulių rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Žigulių rezervato miškai Žigulių rezervato miškai |
| **Vieta:** | Rusija (Samaros srities vėliava Samaros sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Žiguliovskas |
| 

Žemėlapis rodantis Žigulių rezervatas vietą.Žigulių rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 53°24′54″ š. pl. 49°49′17″ r. ilg.﻿ / ﻿53.41500°š. pl. 49.82139°r. ilg.﻿ / 53.41500; 49.82139Koordinatės: 53°24′54″ š. pl. 49°49′17″ r. ilg.﻿ / ﻿53.41500°š. pl. 49.82139°r. ilg.﻿ / 53.41500; 49.82139 |
| **Plotas:** | 231,57 km² |
| **Įkurtas:** | 1927 m. |
|  **Vikiteka:** | Žigulių rezervatas |

**Žigulių rezervatas** (rus. *Жигулёвский заповедник*) – valstybinis gamtinis rezervatas Rusijoje, Samaros srityje, Samaros kilpos šiaurėje, Žigulių šlaituose. Užima 23 157 ha plotą. Pirmoji saugoma teritorija Žiguliuose įsteigta dar 1927 m. bet kaip atskiras rezervatas tapo 1959 m. Rezervatui 1977 m. suteiktas gamtosaugininko Ivano Sprygino vardas. Žigulių rezervatas 2007 m. įtrauktas į kompleksinį Vidurio Volgos biosferinį rezervatą.

Rezervatas įsteigtas siekiant išsaugoti Vidurinio Pavolgio spygliuočių ir plačialapių miškų gamtinį kompleksą su reliktinėmis ir endeminėmis rūšimis. 93,7 % ploto dengia miškai – daugiausia liepynai ir uosynai, mažiau pušynai, ąžuolynai, beržynai. Aptiktos 4 endeminės augalų rūšys, dar 22 rūšys sutinkamos tik Pavolgyje. Rezervate gyvena briedžiai, vilkai, lūšys, barsukai, mangutai, miškinės kiaunės, šeškai, įvežti šernai, stirnos. Gausu perinčių paukščių (tarp jų – tetervinai, kurtiniai, didieji apuokai, žvyrės).

* Takas pro rezervato miškąTakas pro rezervato mišką
* Rezervatui priklausanti Seriodyšo sala Saratovo tvenkinyjeRezervatui priklausanti Seriodyšo sala Saratovo tvenkinyje
* Vaizdas nuo Strelnajos kalno VolgonVaizdas nuo Strelnajos kalno Volgon
* Strelnajos kalnas rudenįStrelnajos kalnas rudenį

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 149
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Raudonarmietis su budionovka (1926 m.)
**Budionovka** (rus. *будёновка*) – smailiaviršūnė raudonarmiečių milinė kepurė, kuri forma priminė senovės Rusios karių naudotus šišako tipo šalmus.

Kepurę pradžioje vadino *bogatyrka* (rus. *богатырка*), kadangi ji priminė senovės karių šalmus. Vėliau ją ėmė vadinti pagal pavardes karvedžių, kurių daliniai pirmieji gavo šias kepures – pagal M. Frunzę *frunzevka* (*фрунзевка*) ir pagal S. Budioną *budionovka*. *Budionovka* tapo pagrindiniu pavadinimu.

1919 m. buvo paskelbtas oficialus žieminės budionovkos aprašymas. Tai šalmo šišako pavidalo kepurė iš dengiamosios spalvos milo su vatiniu pamušalu. Viršugalvinę dalį sudaro šeši viršun siaurėjantys trikampiai. Priekyje šalmas turi dygsniuotą ovalų snapelį, o užpakalyje – antsprandį, kuri kampai atsikišę pirmyn ir po smakru užsegami sagomis. Antsprandis gali būti užlenktas aukštyn ir prisegtas prie viršugalvinės dalies dviem sagomis. Virš snapelio prisiuvama audeklinė 8,8 cm skersmens juodai apkraštuota žvaigždė. Žvaigždės centre įsegamas ženkliukas kokarda. Žvaigždės spalva atitiko kariuomenės rūšies spalvą:

* pėstininkai – avietinė
* kavalerija – mėlyna
* artilerija – oranžinė
* aviacija – žydra
* inžinerinė kariuomenė – juoda (apvadas – raudonas)
* pasieniečiai – žalia

Vasarinės budionovkos buvo siuvamos iš palapinėms naudojamos drobės ar medvilninio šviesiai pilko ar panašios spalvos audeklo, o antsprandis buvo neatverčiamas. 1924 m. vasarines budionovkas vėl pakeitė furažkos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amiras Chosrovas** |
| --- |
|  |
| Amiras Chusrovas. XVII–XVIII a. miniatiūra iš Bucharos |
| Visas vardas | Ab'ul Hasan Yamīn ud-Dīn K͟husrow |
| Gimė | 1253 m.Patijali, Delio sultonatas |
| Mirė | 1325 m. (~72 metai)Delis, Delio sultonatas |
| Palaidotas (-a) | Nizamudino mauzoliejus |
| Tėvai | Amīr Saif-ud-Dīn Mahmūd, Bibi Daulat Naz |
| Religija | islamas (sufizmas) |
|  |
| Veikla | poetas, muzikas, kronikininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Amiras Chosrovas |

**Amiras Chosrovas Dehlavi** (pers. ابوالحسن یمین‌الدین خسرو = *Ab'ul Hasan Yamīn ud-Dīn Khusrow*, hind. अमीर ख़ुसरौ, IAST: *Amīr Ḳhusrau*; 1253–1325 m.) – Indijos sufijus, muzikas, poetas, švietėjas. Priklausė Delio sufijų ordinui čišti, buvo Nizamudino Aulijos mokinys. Laikomas kavali muzikos stiliaus pradininku, ghazalio muzikos pradininku Indijoje.

Gimė Patijali vietovėje (šalia Etaho, dab. Utar Pradešas), tiurkų karininko iš karakitajų klano Amīr Saif-ud-Dīn Mahmūd sūnus. Nuo vaikystės mokėsi poezijos skaitymo ir kūrybos. Po tėvo mirties persikėlė pas senelį į Delį. Ten įstojo į kariuomenę, vėliau tapo sultono rūmų poetu, į Chosrovą dėmesį atkreipė būsimas Bengalijos sultonas Bughra Chanas. Amiras Chosrovas buvo jo, vėliau kitų valdovų rūmų poetu (pas Kikabadą, Džalaludiną Firuzą Khildži, Alaudiną Khildži, Ghijathą al-Diną Tugluką ir kt.). Rašė kronikas, skyrė valdovams giriamąsias eiles. Su valdovais lankėsi Bengalijoje, Multane.

Amiro Chosrovo kūrybai buvo būdingas sufijų, iš Persijos kilęs stilius, pasižymintis žodžių žaismu, mįslėmis; rašė legendas, epus. Chosrovas kūrė daugiausia persų ir urdu (hindavi) kalbomis, taip pat mokėjo arabų kalbą, sanskritą, parašė karo baladę pandžabietiškai. Žymiausias kūrinys – „Keturių dervišų pasakojimas" (*Ghesseh-ye Chahār Darvīsh*). Jis laikomas muzikos instrumentų – tablos ir sitaro – kūrėju.

Kaip ir jo mokytojas Nizamudinas Aulija, Amiras Chosrovas palaidotas Nizamudino mauzoliejuje Delyje.
|  |
| --- |
| **Morondava** |
|  |
| IATA: MOQ - ICAO: FMMV |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | Civilinis oro uostas |
| Operatorius | ADEMA (Aéroports de Madagascar) |
| Miestas | Morondava |
| Aukštis virš jūros lygio | 9 m |
| Koordinatės | 20°17′05″ p. pl. 44°19′03″ r. ilg.﻿ / ﻿20.28472°š. pl. 44.31750°r. ilg.﻿ / 20.28472; 44.31750 |
|

**Morondavos oro uostas** – Madagaskaro Menabės regiono sostinėje Morondavos mieste esantis ne tarptautinis oro uostas.

Aplinkinė vietovė yra labai plokščia. Aukščiausias vietovės taškas yra 22 metrų aukščio kalba yra 3,9 km į pietvakarius nuo Morondavos oro uosto. Teritorija aplink Morondavos oro uostą yra sausa, pusdykumė.

Vietovės klimatas – savanos. Vidutinė metinė temperatūra 25 °C. Karščiausias mėnuo yra lapkritis – 30 °C, o vėsiausias – liepa – 22 °C. Vidutinis kritulių kiekis – 835 milimetrai per metus. Drėgniausias mėnuo yra sausis – iškrenta 388 mm, o sausiausias – rugsėjis – 3 mm.

Techniniai duomenys
-------------------

Aerodoromas įsikūręs už 4,5 km į rytus nuo Morondavos miesto centro.

2022 m. buvo naudojami du takai 1500 m. (4921 pėdų) ilgio 10/28 krypties ir 1345 m. (4413 pėdų) ilgio 14/32 krypties. Abu takai su kieta (asfaltbetonio) danga.

Aerodromas gali priimti 20 t. tūpimo masės orlaivius.

Aviakompanijos ir skrydžiai
---------------------------

Morondavos oro usotas aptarnauja skrydžius į vakarinį Menabės regioną, Madagaskaro simbolį - Baobabų alėją (apie 2-3 val. kelio į šiaurės rytus), taip pat - aštriomis reliktinėmis uolienomis garsėjantį Cinžy de Bemarahos (pranc. *Tsingy de Bemaraha*) nacionalinį parką (apie 1,5 dienos kelionė į šiaurę), nors į pastarąjį galima atvykti nedideliu lėktuvu skrendant į privatų gruntinį Bekopaka (Amborodia) aerodromą nacionalinio parko teritorijoje, Ambatohaly mieste.

 Morondavos oro uosto terminalo vaizdas iš miesto pusės.Reguliarius skrydžius į Morondavos oro uostą 2022 m. pabaigoje vykdė nacionalinė aviakompanija "Air Madagascar", veikianti su prekiniu ženklu "Tsaradia", kelis kartus per savaitę - į Antanananryvą, atskirais sezonais - ir į Toliarą.

| Oro linijos | Skrydžiai &#13; |
| --- | --- |
| Air Madagascar (Tsaradia} | Antananaryvas, Toliara |

Nuorodos
--------

1. ↑  Morondava Airport  Archyvuota kopija 2018-01-07 iš Wayback Machine projekto. worldaerodata.com
2. ↑  „NASA Earth Observations Data Set Index Archyvuota kopija 2020-05-11 iš Wayback Machine projekto.". NASA.
3. ↑  „NASA Earth Observations: Rainfall (1 month – TRMM) Archyvuota kopija 2019-04-19 iš Wayback Machine projekto.". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission.
4. ↑  „Morondava Airport". Nuoroda tikrinta 2011-06-17.
|  |
| --- |
| Amon Amarth |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Švedija, Stokholmas |
| Žanrai | Death Metalas |
| Aktyvumo metai | 1992- |
| Įrašų kompanija | Metal Blade |
| Svetainė | Oficiali grupės svetainė |
| Nariai |
| Johan HeggOlavi MikkonenJohan SöderbergTed LundströmFredrik Andersson |
| Buvę nariai |
| Anders HanssonNico KaukinenMartin Lopez |

**Amon Amarth** yra melodingojo death metalo grupė iš Švedijos, susikūrusi 1992 metais. Pagrindinė grupės dainų tekstų tema - vikingai. Šiuo metu grupė yra sudariusi kontraktą su įrašų kompanija Metal Blade Records ir yra išleidusi dešimt studijinių albumų, vieną EP, vieną gyvo garso albumą bei dešimt muzikinių klipų.

Istorija
--------

Grupės ištakos siekia 1988 metus, kai pradiniai Amon Amarth nariai sukūrė grupę pavadinimu *Scum*, grojusią grindcore stiliumi. 1992 metais jie pakeitė grupės pavadinimą į Amon Amarth ir išleido du demo įrašus - *Thor Arise* (1993) bei *The Arrival of the Fimbul Winter* (1994). 1996 metais jie pasirašė kontraktą su Pulverised Records įrašų kompanija ir išleido pirmąjį EP *Sorrow Throughout the Nine Worlds*, buvo parduota 6000 jo kopijų. Po to grupė sudarė sutartį su Metal Blade įrašų kompanija bei 1998 metais išleido pirmąjį studijinį albumą *Once Sent from the Golden Hall*, kuris atnešė grupei tarptautinį pripažinimą. Nuo tada jie daro koncertų turus visame pasaulyje, pasirodo įvairiuose festivaliuose, žurnaluose ir sukūrė septynis muzikinius klipus. Grupės pavadinimas, panašu, kilo iš Lemties Kalno pavadinimo elfų kalba "Amon Amarth", minimo J. R. R. Tolkien epinėje knygoje "Silmariljonas", "Žiedų Valdovo" priešistorės.

Muzikinis stilius bei dainų tekstai
-----------------------------------

Dauguma grupės dainų yra paremtos skandinavų mitologija, vikingais ir pasauliu prieš krikščionybę.

AmonAmarth.Johan Söderberg ir Johan Hegg

Nariai
------

### Dabartiniai

* Johan Hegg - vokalas (1992-)
* Olavi Mikkonen - gitara (1992-)
* Johan Söderberg - gitara (1998-)
* Ted Lundström - bosinė gitara (1992-)
* Fredrik Andersson - būgnai (1998-)

### Buvę

* Anders Hansson - gitara (1992-1998)
* Nico Kaukinen - būgnai (1992-1996)
* Martin Lopez - būgnai (1996-1998)

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* *Once Sent from the Golden Hall* (1998)
* *The Avenger* (1999)
* *The Crusher* (2001)
* *Versus the World* (2002)
* *Fate of Norns* (2004)
* *With Oden On Our Side* (2006)
* *Twilight of the Thunder God* (2008)
* Surtur Rising (2011)
* Deceiver of the Gods (2013)
* Jomsviking (2016)
* Berserker (2019)

### Gyvo garso albumai

* *Wrath of the Norsemen* (2006)

### EP

* *Sorrow Throughout the Nine Worlds* (1996)

### Demo įrašai

* *Thor Arise* (1993)
* *The Arrival of the Fimbul Winter* (1994)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amon Amarth** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali grupės svetainė
* Oficialus grupės puslapis MySpace svetainėje
* Oficialus grupės puslapis Encyclopedia Metallum svetainėje
* Amon Amarth svetainėje Last.fm