recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| King Viljams Taunasangl. *King William's Town* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

King Viljams TaunasKing Viljams Taunas

32°53′0″ p. pl. 27°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.88333°š. pl. 27.40000°r. ilg.﻿ / 32.88333; 27.40000﻿ (King Viljams Taunas)Koordinatės: 32°53′0″ p. pl. 27°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.88333°š. pl. 27.40000°r. ilg.﻿ / 32.88333; 27.40000﻿ (King Viljams Taunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Pietų Afrikos Respublikos vėliava Pietų Afrikos Respublika |
| **Provincija** | Rytų Kapas |
| **Savivaldybė** | Bafalo Sičio savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 34 019  |
| **Plotas** | 65 km² |
| **Tankumas** (2011) | 523 žm./km² |
| **Altitudė** | 398 m |
|  |
|  **Vikiteka** | King Viljams Taunas |

**King Viljams Taunas** (angl. *King William's Town*) arba ***Konkė*** (kos. *Qonce*) – miestas Pietų Afrikos Respublikos pietryčiuose, Rytų Kape, į vakarus nuo Ist Londono, prie Bafalo upės, Amatolos kalnų papėdėje. Per miestą eina geležinkelis ir plentas tarp Ist Londono ir Rytų Somerseto. Tekstilės, avalynės, odos pramonė. Prekyba galvijais. Veikia Kafrarijos muziejus – gausiausia pasaulyje Afrikos žinduolių iškamšų kolekcija, botanikos sodas.

Rasinė sudėtis (2011 m.): juodaodžiai (daugiausia kosai) – 65,3 %, spalvotieji – 25,6 %, baltieji – 5,6 %, azijiečiai – 2,5 %.

Istorija
--------

King Viljams Taunas įkurtas 1835 m. per kosų karą, ir pavadintas britų karaliaus Vilhelmo IV garbei. Nuo 1835 m. buvo Kafrarijos karinės bazės štabas. 1861 m. suteiktos miesto teisės. King Viljams Tauną iš 3 pusių supo Ciskėjaus bantustanas.

Nuo 2021 m. vasario 23 d. pakeistas oficialus miesto pavadinimas į ***Konkę***.

* Katalikų bažnyčiaKatalikų bažnyčia
* Misijos muziejusMisijos muziejus
* Buvęs paštasBuvęs paštas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  King William's Town. *King Viljams Taunas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. ↑  businessinsider.co.za / Two SA airports – and Port Elizabeth – just got official new names | Feb 23, 2021
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sarcoptes scabiei** |
| --- |
| Niežinė erkė (Sarcoptes scabiei)Niežinė erkė (*Sarcoptes scabiei*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Erkės  *( Acari)* |
| Šeima: | *Sarcoptidae*  *( Sarcoptidae)* |
| Gentis: | *Sarcoptes*  *( Sarcoptes)* |
| Rūšis: | Niežinė erkė  *( Sarcoptes scabiei)* |

 |
| Binomas |
| ***Sarcoptes scabiei***Linnaeus, 1758 |

**Niežinė erkė** (lot. *Sarcoptes scabiei*, sin. *Acarus siro*) – epidermio raginiame sluoksnyje parazituojanti erkė. Patelė 0,4, patinas – 0,3 mm ilgio. Įsiskverbia odos ploniausiose vietose: tarpupirščiuose, pažastyse, ant pilvo, tarpvietėje. Per dieną patelė odoje išrausia apie 2-3 mm ilgio takus, kur padeda kiaušinius. Patinai takų nerausia. Suaugusios erkės gyvena 40-45 dienas, patelė per visą savo gyvenimą padeda 20 ir daugiau kiaušinių.

Niežinės erkės suaktyvėja naktį, kai sušyla kūnas, tuomet pažeistos vietos ima niežėti. Kasantis atsiveria erkių takai. Tada erkės ir jų nimfos patenka ant kūno, baltinių ir aplinkinių daiktų. Tokiu būdu susidaro užkratas, kuriuo gali apsikrėsti sveikas žmogus.

Niežinių erkių sukeliama liga vadinama niežais (*scabies*).

Niežinės erkės takai odoje
| ***Niekšas Frenkas ir Pašėlęs Tonis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Dio, sei proprio un padreterno! |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Michele Lupo |
| Scenaristas (-ai) | Sergio DonatiLuciano Vincenzoni |
| Metai | 1973 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 97 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Niekšas Frenkas ir Pašėlęs Tonis** (it.  *Dio, sei proprio un padreterno!"*) – 1973 m. sukurtas trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lee Van Cleef – Frenkas Diomedė
* Tony lo Bianco – Tonis Breda
* Edwige Fenech – Orchidėja
* Jean Rochefort – Luisas Ansunciata
* Fasto Tozzi – Masara
* Mario Erpichini – Džo
* Stefania Careddu

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Frenkas Diomedė geležine ranka valdė nusikaltėlių klaną Genujoje, tačiau dabar atsirado prancūzų gauja, ketinanti įsitvirtinti mieste. Grįžusį Tonį netrukus sulaiko policija ir nors jis turi tvirtą alibį dėl jam inkriminuojamo nusikaltimo, paaiškėja, kad jo konkurentai pakankamai įtakingi, kad išlaikytų jį kalėjime.

Čia Tonis susipažįsta su Toniu Breda – jaunu vaikinu, susižavėjusiu Toniu ir jo veiklos metodais. Pradžioje buvęs nusikaltėlių šulas įtariai žiūri į entuziastingai jį sekti norintį jaunuolį, tačiau po to, kai šis jį išgelbėja nuo pasikėsinimo, persigalvoja ir sutinka priimti jo pagalbą.

Netrukus Tonis išleidžiamas į laisvę ir pradeda organizuoti paties Frenko pabėgimą...
**Tasius Ereminas** I.C. (1915 m. rugpjūčio 11 d. prie Skuodo (Kretingos apskritis) – 2001 m. sausio 6 d. Italijoje) – Romos katalikų vienuolis rosminietis Italijoje.

Biografija
----------

Studijavo filosofiją ir teologiją Turino universitete, vėliau mokėsi Trapanio mokykloje. 1940 m. balandžio 14 d. įšventintas kunigu. Fraskatyje tarnavo valstybinės aukštesniosios mokyklos kapelionu. Nuo 1968 m. gyveno Domodosoloje, vietos rosminiečių gimnazijoje dirbo pedagoginį darbą. 

Milano katalikiškame universitete (it. *Università Cattolica di Milano*) dėstė lietuvių kalbą. Aktyviai veikė Italijos lietuvių bendruomenėje: 1970 m. Borgomanero mieste suruošė pamaldas Šiaurės Italijos lietuviams, organizavo Europos lietuviškųjų studijų XXII savaitę Palancoje.

Šaltiniai
---------

* Kunigas Tasius Ereminas dvigubas jubilietas // Draugas, 1990 m. liepos mėn. 28 d. , psl. 6
* ŠLB Valdybos pirmininkės J.Survilaitės-Vaitkevičienės pranešimas, skirtas bendruomenės 50-mečiui, visuotiniame Šveicarijos lietuvių susirinkime Archyvuota kopija 2019-06-06 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°05′47″š. pl. 22°54′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.0964°š. pl. 22.9077°r. ilg.﻿ / 55.0964; 22.9077

|  Skirsnemunės šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Jurbarko |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skirsnemunė |
| **Adresas** | M. Gadliausko g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1903 m. |
| **Stilius** | neogotika |
| **Klebonas** | Egidijus Periokas |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Skirsnemunės šv. Jurgio bažnyčia** – katalikų bažnyčia Skirsnemunės kaime, Jurbarko rajone, 0,7 km į šiaurę nuo kelio  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda .

Parapijoje atstatyta Pažėrų koplyčia.

Istorija
--------

Mikalojus Jonavičius Kęsgaila 1523 m. testamentu dalį turto paliko Skirsnemunės bažnyčiai. 1636 m. jai dovanotas Geišių kaimas, įsteigta parapija. 1791 m. pastatyta nauja bažnyčia. Po 1818 m. gaisro bažnyčia atstatyta. 1841 m. Skirsnemunėje gyveno 2 kunigai, parapijai priklausė 8 valakai ir 3 margai žemės.

Klebono Kazimiero Žekevičiaus (1840–1926; palaidotas šventoriuje) pastangomis architektas Ustinas Golinevičius 1892 m. suprojektavo mūrinę bažnyčią. Valdžia 1896 m. leido ją statyti. Sutikęs prižiūrėti statybą inžinierius Nikolajus Andrejevas 1898 m. perdarė projektą. Pagal jį iki 1903 m. bažnyčia pastatyta. Ją 1919 m. konsekravo vyskupas Pranciškus Karevičius. Klebonas V. Semenavičius 1935 m. bažnyčią suremontavo.

Šventoriuje palaidotas kunigas Antanas Jakaitis (1907–1981).

Parapija garsėja Šv. Baltramiejaus atlaidais.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, dvibokštė, su zakristijomis ir apside. Išlikęs nebenaudojamas 1632 m. H. Bedekerio liedintas varpas.

Bažnyčioje sumontuoti garsaus vargonų meistro Martyno Masalskio vargonai, apie 1903-uosius sukurti meistro dirbtuvėje Panevėžyje. Šiais vargonais vargonavo kompozitorius Stasys Šimkus. Tai didžiausi istoriniai vargonai Jurbarko krašte.

Galerija
--------

* Priekinio fasado fragmentasPriekinio fasado fragmentas
* Priekyje kunigų kapaiPriekyje kunigų kapai
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* InterjerasInterjeras
* Bažnyčios statytojo kun. K. Žekevičiaus kapasBažnyčios statytojo kun. K. Žekevičiaus kapas
* Atminimo lenta kun. A. Petraičiui, perlaidotam iš Vytėnų koplyčiosAtminimo lenta kun. A. Petraičiui, perlaidotam iš Vytėnų koplyčios

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skirsnemunės šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Skirsnemunės šv. Jurgio bažnyčios internetinė svetainė
* Skirsnemunės šv. Jurgio parapija
* Bažnyčios vargonai
| ***Pasimatymų namai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Casa d'appuntamento |
| Kilmės šalis |  Vokietija Italija |
| Režisierius | Ferdinando Merighi |
| Scenaristas (-ai) | Marius MatteiFernando MerighiDick Randall |
| Vaidina | Anita EkbergRosalba NeriBarbara BouchetAda Pometti |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Pasimatymų namai** (it.  *Casa d'appuntamento*) – 1972 m. sukurtas giallo stiliaus kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anita Ekberg – madam Koletė
* Rosalba Neri – Mariana
* Evelyne Kraft – Eleonora
* Howard Vernon – profesorius Valdemaras
* Barbara Bouchet – Fransina
* Robert Sacchi – inspektorius Fonteinas
* Ada Pometti – Doris

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po to, kai viešuosiuose namuose nužudoma ten dirbanti prostitutė Fransina, pagrindiniu įtariamuoju tampa ją sumušęs nuolatinis klientas. Policija jį sulaiko, tačiau šis, tvirtindamas esąs nekaltas, bando pasprukti motociklu ir žūsta avarijoje. Nors inspektorius Fonteinas mano, kad nusikaltimas ištirtas, kitos prostitutės nužudymas priverčia jį tęsti darbą...
| Šafhauzeno kantonas |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Šafhauzeno kantono vėliava | Šafhauzeno kantono herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Administracinis centras** | Šafhauzenas |
| **Rajonų skaičius** | 34 |
| **Oficialios kalbos** | Vokiečių |
|  |
| **Gyventojų** (2018 gruodis) | 81 991 |
| **Plotas** | 298,43 km² |
| **Tankumas** (2018 gruodis) | 275 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CH-SH |
|  |
| **Tinklalapis** | www.sh.ch |
|  **Vikiteka** | Šafhauzeno kantonasVikiteka |

**Šafhauzeno kantonas** – kantonas šiaurės Šveicarijoje. Šafhauzenas yra pagrindinis kantono miestas ir sostinė.

Geografija
----------

Kaimo vietovė prie Dorflingeno
Šafhauzeno kantonas yra labiausiai į šiaurę nutolęs Šveicarijos kantonas ir yra į šiaurę nuo Ciuricho kantono. Jis yra į vakarus nuo Bodeno ežero, o plotas yra 298 km², iš kurio dauguma yra dirbama žemė.

Kantoną iš trijų pusių supa Vokietija. Kantonas netgi padalintas Vokietijos sričių į tris dalis. Didžiausiai daliai priklauso Šafhauzeno miestas. Mažas *Rüdlingen-Buchberg* rajonas yra į pietvakarius nuo Šafhauzeno, o trečiai daliai priklauso Ramsenas ir Štainas prie Reino. Be to Vokietijos eksklavas Biuzingenas yra prie pietinės pagrindinės kantono dalies sienos.

Kantonas yra lygumoje, virš kurios iškilęs Hoher Randen, kurio aukštis 912 m. Kalno šlaitaiu palaipniui leidžiasi į pietus, kol pasiekia Reino slėnį. Trumpi ir siauri slėniai vagoja šiuos šlaitus. Vienas iš slėnių yra Kletgau.

Reino krioklys yra didžiausi Europoje ir yra prie Šafhauzeno ir Ciuricho kantonų sienos.

Istorija
--------

Viduramžiais Šafhauzenas buvo miestas-valstybė ir kalė monetas nuo 1045 m. Tuo metu jis vadinosi *Villa Scafhusun*. Apie 1049 m. įkurtas benediktinų vienuolynas, padėjęs plėstis bendruomenei, kuri tapo nepriklausoma 1190 m. Iki 1218 m. Šafhauzenas buvo laisvas imperijos miestas. Bet 1330 m. Šafhauzeną užėmė Habsburgai. Miestas nusipirko laisvę 1415 m. tapo Ciuricho sąjungininku 1454 m. ir Šveicarijos dalimi 1501 m. Pirmas geležinkelis į miestą nutiestas 1857 m. JAV oro pajėgos atsitiktinai subombardavo Šafhauzeną 1944 m. 

|  |  |
| --- | --- |
| **Šveicarijos kantonai** |  |
| Apencelis-Auserodenas | Apencelis-Inerodenas | Argau | Bazelis (miestas) | Bazelis (sritis) | Bernas | Ciurichas | Cugas | Fribūras | Glarusas | Graubiundenas | Jura | Liucerna | Nešatelis | Nidvaldenas | Obvaldenas | Sankt Galenas | Šafhauzenas | Švicas | Tičinas | Turgau | Uris | Valė | Vo | Zoloturnas | Ženeva |
| **Geastrum quadrifidum**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Keturskiautis žvaigždulis (*Geastrum quadrifidum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Žvaigžduliniai  *( Geastraceae)* |
| Gentis: | Žvaigždulis  *( Geastrum)* |
| Rūšis: | Keturskiautis žvaigždulis  *( Geastrum quadrifidum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Keturskiautis žvaigždulis** (*Geastrum quadrifidum*) – žvaigždulinių (*Geastraceae*) genties grybų rūšis.

Jauni vaisiakūniai rutuliški, uždari, 2-4 cm skersmens, odiškai geltoni, pilkai rudi. Egzoperidžiui trūkus, 4 nusmailėjusiomis, į žemę, lyg rankomis, atsirėmusiomis skiautėmis iškeliamas kiaušiniškai pailgas, 2x1 cm dydžio, melsvai pilkas, vėliau rudas, beveik juodas endoperidis, kūnelis su gražia angele viršūnėje. Gleba juodai ruda.
Sporos 6-7 μm.

**Būdingi požymiai**: egzoperidžiui trūkus, endoperidis pakimba ant 4 smailių skiaučių.

Auga vasarą – rudenį, spygliuočių ir mišriuose miškuose, tarp nukritusių spyglių, lapų ir ant jų. Sengirių grybas. Retas. Saugomas, įrašytas į Lietuvos Raudonąją knygą. Nevalgomas.

Literatūra
----------

* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 474


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Keturskiautis žvaigždulis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lucijus Cecilijus Metelas** (lot. *Lucius Caecilius Metellus*; m. 221 m. pr. m. e.) – romėnų valstybės veikėjas ir karvedys, 251 ir 247 m. pr. m. e. konsulas, vyriausiasis pontifikas 243–221 m. pr. m. e. diktatorius 224 m. pr. m. e.

251 m. pr. m. e. Panormo mūšyje nugalėjo Hasdrubalo vadovaujamus kartaginiečius. Iš esmės pakeitė Pirmojo pūnų karo eigą ir leido romėnams įsitvirtinti Sicilijoje. Pagerbtas triumfu, kurio metu romėnai pirmą kartą stebėjo po mūšio perimtus Kartaginos dramblius. Šie drambliai tapo Metelų atšakos simboliu.

241 m. pr. m. e. Vestos šventykloje kilo gaisras. Stengdamasis apsaugoti Romos relikvijas, pats ėmėsi jį gesinti. Po šio įvykio Metelas apako ir imtas laikyti vienu iš Romos globėjų. Kapitolijuje jam iki gyvos galvos buvo paskirta statula, o į Senatą galėjo atvykti važiuotas.

Kvinto Cecilijaus Metelo ir Marko Cecilijaus Metelo tėvas.

|  |
| --- |
|   **Romos konsulas**   |
|  |
| *Anksčiau valdė:*Gajus Aurelijus KotaPublijus Servilijus Geminas | **Lucijus Cecilijus Metelas (251 m. pr. m. e.)***kartu su Gajumi Furijumi Pacilu* | *Vėliau valdė:*Gajus Atilijus RegulasLucijus Manlijus Vulzonas Longas |
| Straipsnių serijos apie Senovės Romą dalis |


|  |
| --- |
|   **Romos konsulas**   |
|  |
| *Anksčiau valdė:*Gajus Aurelijus KotaPublijus Servilijus Geminas | **Lucijus Cecilijus Metelas (247 m. pr. m. e.)***kartu su Numeru Fabiju Buteonu* | *Vėliau valdė:*Manijus Otacilijus KrasasMarkas Fabijus Licinas |
| Straipsnių serijos apie Senovės Romą dalis |
|  |
| --- |
| Nodis Tatišvilis  gruz. ნოდიკო ტატიშვილი |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1986 m. lapkričio 5 d. (36 metai)Tbilisis, Gruzijos vėliava Gruzija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas |

**Nodikas „Nodaras" Tatišvilis** (gruz. ნოდიკო ტატიშვილი; g. 1986 m. lapkričio 5 d.) – Gruzijos dainininkas, kartu su Sofija Gelovani atstovavo Gruzijai 2013 m. Eurovizijoje su daina „Waterfall".

Eurovizija
----------

Uždaros atrankos būdu nacionalinis Gruzijos transliuotojas GPB pasirinko Gruzijos atstovus – Nodis kartu su Sofija Gelovani – dalyvauti 2013 m. Eurovizijoje. Dainą „Waterfall" parašė 2012 m. konkurso nugalėtojos Loreen „Euphoria" autorius. Konkurso finale atstovai užėmė 15 vietą su 50 taškų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nodis Tatišvilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nodis Tatišvilis ir Sofija Gelovani — „Waterfall" (video)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Anris Džohadzė  *„I'm a Joker"*** |  **Gruzijos atstovas Eurovizijoje  (su Sofija Gelovani)**2013 | Po to:**The Shin ir Mariko  *„Three Minutes to Earth"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Skaidulinė kremzlė** - kremzlė, organizme paplitusi tose vietose, kur būtina tvirta atrama ir atsparumas tempimui - slanksteliniuose diskuose, šlaunikaulio meniskuose, smilkininiame apatinio žandikaulio sąnario diske, gaktinėje sąvaržoje, taip pat kur raiščiai ar sausgyslės pereina į hialininę kremzlę. Šioje kremzlėje vyrauja I tipo kolagenas.

Skaidulinės kremzlės struktūra atitinka glaudžiojo taisyklingo jungiamojo audinio: sausgyslių skaidulų pluošteliai pereina į šios kremzlės kolageninių skaidulų pluoštelius, o endotendineumas, peritendineumas, epitendineumas (jungiamojo audinio pertvarėlės atskiriančios skirtingos eilės pluoštelius) pereina į endochondriumą, perichondriumą ir epichondriumą. Skaidulinės kremzlės tarpląstelinė medžiaga sudaryta iš nedidelio kiekio pagrindinės medžiagos ir daug visomis kryptimis išplitusių kolageninių skaidulų. Tokia struktūra jos dariniams suteikia tvirtumo, atsparumo tempiant ir spaudžiant.

Skaidulinė kremzlė neturi specialaus antkremzlio, ją vietomis dengia tik kolageninių skaidulų pluoštas.

### Tarpslankstelinių diskų skaidulinė kremzlė

Čia skaidulinė kremzlė turi kiek kitokią struktūrą - disko centre yra minkštas klampus audinys (*nucleus pulposus*), kuriame yra šiek tiek ląstelių, o matrica pusiau skysta, joje gausu hialurono rūgšties. Branduolys apsuptas storu kolageninių skaidulų žiedu (*anulus fibrosus*). Tarpslanksteliniai diskai yra chordos liekana.
Amadėjus II
**Amadėjus II** (pranc. *Amédée II de Savoie*; apie 1050–1080 m. sausio 26 d.) – penktasis Savojos ir Morjeno grafas (nuo 1078 metų).

Biografija
----------

Savojos grafo Otono I ir jo žmonos Adelaidos Suzkos sūnus. Paveldėjo titulą po savo vyresnio brolio Pjero I, nepalikusio sūnų, mirties.

Kaip ir jo broliui, Amadėjui II labai didelę įtaką darė jo motina, kuri buvo labai valdinga moteris.

Savo vidaus politikoje Amadėjus II prisilaikė principo: palaikyti pjemontus prieš savojiečius, ir savojiečius prieš pjemontus.

Amadėjus II davė daug privilegijų cerkvėms, dalinai – bernardinų ir augustinų, ir aukojo žemes vienuolynams.

Santuoka ir vaikai
------------------

1065 metais Amadėjus II vedė Žaną Ženevską – grafo Geroldo II dukterį.

* Umbertas II, Savojos ir Morjeno grafas
* Konstancija, markizo Otono II Monferato žmona
* Adelaida (m. 1090), senjoro de Kolinji Manase V žmona
* Oksilija, nuo apie 1080 m. siro de Bože Umberto II žmona.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amadėjus II** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Archyvuota kopija 2016-03-24 iš Wayback Machine projekto.
* Amédée II André Palluel-Guillard La Maison de Savoie ". Site des Archives départementales de la Savoie et de la Haute-Savoie – Sabaudia.org Archyvuota kopija 2012-11-22 iš Wayback Machine projekto..
| Lietuvos paraplegikų asociacija |
| --- |
|  |
| **Trumpinys** | LPA |
| **Tipas** | Asociacija |
| **Įkurta** | 1995 m. |
| **Vieta** | Kauno raj. |
| **Vadovas (-ė)** | Juozas Bernatavičius |
| **Svetainė** | www.lpa.lt |
|

**Lietuvos paraplegikų asociacija, LPA** – visuomeninė organizacija, vienijanti neįgalius asmenis, kurie dėl sunkių nugaros smegenų pažeidimų ar traumų (*tetraplegija* ir *paraplegija*) bei kitokios fizinės negalios juda neįgaliojo vežimėliu. Savo gretose LPA jungia apie 600 narių.

Asociacijos buveinė – Kauno rajonas, Karmėlavos seniūnija, Rykštynė, Vieškelio g. 9.

Istorija
--------

Pašto ženkle – šokiai su neįgaliojo vežimėliu
LPA veiklą pradėjo 1995 m. Jos sumanytoju ir įkūrėju buvo dr. Stanislovas Kutkevičius. Nuo pat įkūrimo dienos LPA narių skaičius sparčiai didėjo. 1996 m. asociacijoje buvo tik 89 asmenys, 2001 m. – 316 asmenų, 2006 m. – 552 asmenys, 2010 m. ši organizacija jungė 595 neįgaliuosius iš visos Lietuvos. Jos narių amžiaus vidurkis – 32 metai. Asociacija aktyviai veikia Kaune, Vilniuje, Šauliuose, Kėdainiuose, kituose miestuose.

Veikla
------

LPA atstovauja paralyžiuotiems po stuburo traumos, taip pat ir kitos fizinės negalios žmonėms, kurių pagrindinė judėjimo priemonė – neįgaliojo vežimėlis. LPA tikslai – aplinkos pritaikymas, buitinių ir mokymosi sąlygų gerinimas, pagalba gaunant reabilitacinį gydymą, persikvalifikuojant. Asociacija ieško būdų sudaryti sąlygas neįgaliems žmonėms realizuoti savo gebėjimus. Organizuoja savarankiško gyvenimo įgūdžių ugdymo stovyklas, mokymus, konsultuoja kompensacinės technikos ir naujausių informacinių technologijų pritaikymo bei naudojimo klausimais.

Lietuvos paraplegikų asociacijos veikloje svarus vaidmuo tenka „Landšafto terapijos ir rekreacijos centrui" Archyvuota kopija 2016-11-18 iš Wayback Machine projekto. (LTRC), įkurtam 1996 m. pajūryje, netoli Šventosios esančiose Monciškėse. LTRC padeda neįgaliesiems kuo greičiau socialiai ir fiziškai prisitaikyti gyvenime. Čia rengiamos įvairios kūrybines stovyklos, kursai.

Vadovai
-------

* Stanislovas Kutkevičius (1995–2008 m.)
* Juozas Bernatavičius (nuo 2008 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Asociacijos įkūrėjo Stanislovo Kutkevičiaus atminimo renginys Archyvuota kopija 2009-08-08 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°32′5″ š. pl. 23°57′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.53472°š. pl. 23.96111°r. ilg.﻿ / 55.53472; 23.96111


| Žibartonių I tvenkinys |
| --- |
| Žibartonių I tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,097 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,02 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,4 m |
| Tūris | 0,000134 km³ |
| Įteka | Liaudė, bevardis upelis |
| Išteka | Liaudė |

**Žibartonių I tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, Žibartonių gyvenvietėje. Susidaręs patvenkus Liaudės upę (Nevėžio intakas) 17,7 km nuo jos žiočių. Ilgis iš vakarų į rytus 1,83 km, plotis iki 0,12 km. Altitudė 64,3 m. Tvenkinio krantai žemi, daugiausia apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Priešsroviui iškart telkšo didesnis Žibartonių II tvenkinys. Šiaurine pakrante eina kelias  **3019**  Mairiškiai–Žibartoniai–Gudžiūnai .

Debitas:

* Upės: 0,66 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 49,3 m³/s

Užtvanka 219 m ilgio, 6,5 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Likanisლიკანი |
| --- |
| *Likanio rūmai* |
|  |
| 

LikanisLikanis

41°50′0″ š. pl. 43°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.83333°š. pl. 43.36667°r. ilg.﻿ / 41.83333; 43.36667﻿ (Likanis)Koordinatės: 41°50′0″ š. pl. 43°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.83333°š. pl. 43.36667°r. ilg.﻿ / 41.83333; 43.36667﻿ (Likanis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Samcchė-Džavachetija |
| **Rajonas** | Boržomio rajonas |

**Likanis** (gruz. ლიკანი) – miestelis Gruzijoje, Samcchės-Džavachetijos regione, Boržomio tarpeklyje, į vakarus nuo Boržomio miesto. Miestelyje stovi trijų navų bazilika (VIII–IX a.) ir Romanovų rūmai (1892-95 m.).

Rūmai, suprojektuoti Leono Benua, pastatyti ant Kuros upės kranto. Tai buvo didžiojo kunigaikščio Nikolajaus Michailovičiaus vasaros rezidencija. Sovietmečiu rūmai perėjo valstybei ir buvo dažnai lankoma aukštų partinių veikėjų, taip pat ir Stalino. Dabar rūmai yra Gruzijos prezidento vasaros rezidencija.
| Amalis |
| --- |
|  Amalio aukštupys |
| **Ilgis** | 9,7 km |
| **Baseino plotas** | 10,8 km² |
| **Ištakos** | Kėdainių rajonas |
| **Žiotys** | Smilgaitis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Amalis** – upelis vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone; Smilgaičio dešinysis intakas. Prasideda laukuose netoli Josvainių miško pakraščio, 1 km į pietryčius nuo Deveikiškių. Teka pro laukus lygiagrečiai su Smilgaičiu: pradžioje į pietus, vėliau į rytus. Įteka į Smilgaitį 11,9 km nuo jo žiočių, prie Grašvos kaimo.

Intakas – Amaliukas (kairysis).

Visa upelio vaga sureguliuota. Greta Amalio yra Ruseinių kaimas.

Upės pavadinimas neaiškios kilmės: vienų autorių siejamas su augalu *amalu*, kitų – su indoeuropiečių prokalbe (plg. albanų *amë* – „upės vaga", hetitų *amiḭara-* – „griovys", graikų *ἀμάρα* – „griovys", hipotetinė *\*am-* – „upės vaga, griovys"). Tačiau šaknis gali būti ir neskaidyta – plg. trakų *\*Amala, \*Amela*, lenkų *Jemielnia*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Varnakai |
| --- |
| Gyvenvietė panaikinta XX a. 2-ojoje pusėje |
| [[Vaizdas:|270px]] |
| 

VarnakaiVarnakai

 |
| **Koordinatės** | 56°06′47″š. pl. 21°29′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.113°š. pl. 21.488°r. ilg.﻿ / 56.113; 21.488﻿ (Varnakai)Koordinatės: 56°06′47″š. pl. 21°29′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.113°š. pl. 21.488°r. ilg.﻿ / 56.113; 21.488﻿ (Varnakai) |
|  |
| **Apskritis** | Klaipėdos apskrities vėliava Klaipėdos apskritis |
| **Savivaldybė** | Kretingos rajono savivaldybės vėliava Kretingos rajono savivaldybė |
| **Seniūnija** | Imbarės seniūnija |

**Varnakai** – buvęs kaimas šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, 8 km į šiaurės vakarus nuo Salantų ir 7 km į šiaurės rytus nuo Grūšlaukės.

Geografija
----------

Kaimavietė yra šiaurinėje Jakštaičių kaimo žemių dalyje, prie kelio Jakštaičiai–Žalgiriai. Ją juosia *Lieknų, Palšių, Narmantų, Spanguolyno* miškai. Į šiaurę - šiaurės rytus išteka *Paraistupis* – kairysis Šventosios intakas. 

|  |
| --- |
| Aplinkinės gyvenvietės |
|  | Ledžiai – 6 km | Žalgiriai – 4 km | Šatraminiai – 3 km |  |
| Narmantai – 1 kmPeldžiai – 4 km |  | Palšiai – 2 kmŠaučikiai – 4 km |
| Narmantai – 1 kmGrūšlaukė – 7 km | Jakštaičiai – 1 km | Juodupėnai – 3 kmSALANTAI – 8 km |

Istorija
--------

Gyvenvietė susiformavo plėšininėje Jakštaičių kaimo miško žemėje. Per Lietuvos žemės reformą neoficialiai buvo pavadinta **Varnakais** ir toliau priklausė Jakštaičių kaimo bendruomenei. 

Varnakuose buvo 6 ūkiai (Galdikų, Lapinskų, Ramonų, Tarvydų, Venckų ir Žvinklių-Česnauskų-Vaurų).

Vykdant 1975 m. melioraciją, vienkieminės sodybos buvo nugriautos, o gyventojai iškeldinti.

Buvusiam Varnakų kaimui atminti, 1993 m. gyventojai kaimavietėje šalia kelio pastatė monumentalų kryžių (nupjovė nenustatyti piktadariai), o po kelerių metų – paminklinį akmenį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viliojata Gembutienė. Juodupėnų ir aplinkinių kaimų mažoji architektūra. - Juodupėnai, 2007. - L. 35
Asociacijos logotipas
**Lietuvos parodų stendų statytojų asociacija** (**LIPSTA**) – parodų stendų statytojų asociacija Lietuvoje. Vienija 6-ias specializuotas parodų stendų ir kitų laikinų 3D (trimačių) konstrukcijų projektavimo, gamybos, logistikos ir montavimo įmones.

Istorija
--------

2001 m. organizacija buvo įkurta.

2002-2005 m. buvo tarptautinės parodų serviso federacijos IFES narė.

Veikla
------

LIPSTA sukūrė ir patvirtino tokius dokumentus: „Parodų stendų projektavimo techninės sąlygas" ir nuostatus „Konkursai parodų stendų projektavimui, pagaminimui, transportavimui, sumontavimui ir išmontavimui". Šie dokumentai padėjo civilizuotos parodų stendų rinkos pagrindus, suderino parodų stendų vartotojų, projektuotojų ir statytojų interesus.

LIPSTA 2002–2005 m. organizavo parodų stendų konkursus didžiausių – INFOBALT ir RESTA parodų metu. Šie konkursai skirti pažymėti geriausios architektūros, grafinio dizaino, funkcionaliausius ir kokybiškiausiai atliktus parodų stendus ir jų kūrėjus bei užsakovus. Nuo 2010 metų vėl pradėti rengti geriausių stendų konkursai.

LIPSTA bendradarbiauja su Lietuvos grafinio dizaino asociacija LGDA ir Lietuvos statybininkų asociacija, įeina į NVO Nevyriausybinių organizacijų forumą.

Vadovybė, garbės nariai
-----------------------

LIPSTA direktorius (nuo 2015 m.) Kęstutis Petronis. Asociacijos valdybos nariai Erikas Piskunovas, Saulius Valius ir Vilius J. Lunevičius.

Asociacijos valdybos sprendimu už nuopelnus vystant Lietuvoje parodų stendų dizainą ir tarptautinės IFES asamblėjos Vilniuje organizavimą UAB „Visus plenus" direktoriui Petrui Naprušiui suteiktas asociacijos Garbės nario vardas.

Nuorodos
--------

* Oficiali Lietuvos parodų stendų statytojų asociacijos tinklavietė Archyvuota kopija 2016-03-09 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių k.)
| Lihuėangl. *Lihue* |
| --- |
| *Miestas iš paukščio skyrdžio* |
|  |
| 

LihuėLihuė

21°58′00″ š. pl. 159°21′00″ v. ilg.﻿ / ﻿21.96667°š. pl. 159.35000°r. ilg.﻿ / 21.96667; 159.35000﻿ (Lihuė)Koordinatės: 21°58′00″ š. pl. 159°21′00″ v. ilg.﻿ / ﻿21.96667°š. pl. 159.35000°r. ilg.﻿ / 21.96667; 159.35000﻿ (Lihuė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-10) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Havajai Havajai |
| **Apygarda** | Kauai |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 6 455  |
|  |
|  **Vikiteka** | Lihuė |

**Lihuė** (hav. angl. *Lihue arba Līhuʻe*) – miestas JAV, Havajų valstijoje. Miestas yra Kauai saloje, pietrytinėje jos dalyje. Tai svarbus turistinis centras. Yra tarptautinis oro uostas, o taip pat veikia svarbiausias Kauai salos uostas. Havajiečių kalba *Līhuʻe* reiškia „šaltą vėsą".

Istorija
--------

Senovėje Lihuė buvo nedidelis kaimas. Lihue yra buvusiame Punos regione, pietrytinėje salos pakrantėje. Karališkasis gubernatorius Kaikioeva 1837 m. oficialiai paskelbė jį savo buveine. Atsiradus cukraus pramonei ir pastačius didelį cukraus fabriką, Lihuė tapo centriniu salos miestu. William Harrison Rice 1856 m. sukūrė pirmąją laistymo sistemą.

Plantacijos savininkas Paulius Isenbergas padėjo vokiečiams emigruoti į Lihuę nuo 1881 m. Netrukus (1883 m.) buvo įkurta pirmoji liuteronų bažnyčia Havajuose. Iki 1930 m. George’as Nortonas Wilcoxas tapo vienu didžiausių cukranendrių plantacijų savininku, įsigijęs *Grove Farm* iš Hermano A. Vaidemano.

Vilkoksų šeimos namai, Kilohana, buvo paversti restoranais ir dovanų parduotuvėmis. Siaurukas turistinis geležinkelis su senoviniais dyzeliniais lokomotyvais iš „Whitworth" ir „General Electric" siūlo ekskursijas po plantacijas. Taip pat siūlomos ekskursijos žirgais. Lihuė mieste taip pat yra Kauai muziejus, kuriame eksponuojama Kauai istorija..

2010 m. čia būta 6,4 tūkst. gyventojų. Beveik pusė gyventojų buvo azijiečių kilmės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaua’i Museum (official web site)
2. ↑

Nuorodos
--------

* Kaua’i Museum (official web site) (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Álvar Núñez Cabeza de Vaca** |
| --- |
|  |
| Álvar Núñez Cabeza de Vaca |
| Gimė | 1490 m.Cheres de la Fronteroje |
| Mirė | 1557 m. (~67 metai)Sevilijoje arba Cherese |
|  |
| Veikla | ispanų keliautojas ir konkistadoras |
|  |
|  **Vikiteka** | Álvar Núñez Cabeza de Vaca |

**Alvaras Nunjesas Kabesa de Vaka** (isp. *Álvar Núñez Cabeza de Vaca*; g. 1490 arba1495 m. Cheres de la Fronteroje – m. 1557 arba 1560 m. Sevilijoje arba Cherese) – ispanų keliautojas ir konkistadoras.

Biografija
----------

Jaunystėje buvo našlaitis ir anksti įstojo Medinos-Sidonijos rūmų tarnybą. Dalyvavo ispanų karinėse kampanijose Italijoje (1512 m. Ravenoje) ir Navaroje.

Alvaro Nunjeso Kabeso de Vakos ekspedicijos maršrutas
Paminklas Kabesa de Vakai Hiustone 
1527 m. prisijungė prie Panfilo de Narvaeso ekspedicijos į Floridą. Kabesa de Vakai pavyko išgyventi indėnų antpuolius Apalačuose. Pasiekę jūros pakrantę likę ekspedicijos nariai sukonstravo plaustus ir iškeliavo link Meksikos. Dauguma keliautojų žuvo jūroje, tačiau Kabesa de Vakai pavyko pasiekti Teksaso pakrantes. Ten jis buvo sučiuptas indėnų, tačiau paliktas gyvas. Vėliau Kabesa de Vaka kartu su trim ekspedicijos dalyviais (Alonso del Castillo Maldonado, Andrés Dorantes de Carranza ir Estebanico) išsivadavo iš indėnų ir patraukė link Ramiojo vandenyno, kad išvengtų indėnų antpuolių pietų Teksase. Nėra gerai žinomas Kabesa de Vakos maršrutas – pagal vieną versijų jis keliavo palei Rio Grandę, pagal kitą – kirto Rio Grandę žemupyje ir patraukė per šiaurės Meksiką. Keliautojas tarp sutiktų indėnų pagarsėjo kaip geras gydytojas, todėl galėjo saugiai keliauti ir ieškoti kelio į Naująją Ispaniją. Galiausiai 1536 m. pasiekė Kuljakaną, kur buvo įkurta ispanų tvirtovė. Kabesa de Vaka buvo pirmasis europietis, kuris tyrinėjo ir aprašė Meksikos įlankos pakrantės indėnus. 1542 m. apie šią kelionę Samoroje išleista jo knyga *Naufragios*. Savo kūrinyje Kabesa de Vaka prieštaravo indėnų engimui ir vergijai, laikė juos tokiais pat žmonėmis, kaip ir europiečiai.

1537 m. Kabesa de Vaka grįžo į Ispaniją kur jam buvo suteiktas La Platos adelantado titulas. 1540 m. vėl išvyko į Ameriką, į savo valdas La Platoje. Išsilaipino Santa Katalinos saloje iš kurios sausuma patraukė link Asunsjono (La Platos gubernijos sostinės). Vedamas tupių-gvaranių indėnų per beveik 5 mėnesius pasiekė miestą. Pakeliui atrado ir aprašė Igvasu krioklį. Asunsjone netrukus įsivėlė į konfliktą su buvusiu valdytoju Domingo Martínez de Irala, kuris priešinosi Kabesa de Vakos valdymui ir norėjo rengti kolonizacinius žygius į indėnų žemes, kas de Vakai atrodė nepriimtina. Dėl kilusios anarchijos 1544 m. išvyko atgal į Ispaniją, kur ir praleido likusį gyvenimą gyvendamas skurdžiai ir visų pamirštas.
| ***Niekieno žemė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un branco di vigliacchi |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Fabrizio Taglioni |
| Scenaristas (-ai) | Giuliano CarnimeoFabrizio Taglioni |
| Vaidina | Roger Moore |
| Metai | 1962 |
| Žanras | karinė drama |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Niekieno žemė** (it.  *Un branco di vigliacchi*) – 1962 m. Italijoje sukurta nespalvota karinė drama, kurioje pagrindinį vaidmenį sukūrė britų aktorius Rodžeris Mūras. Filme taip pat vaidino jo gyvenimo draugė ir būsimoji žmona Luisa Mattioli.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Roger Moore – Enzo Pratis
* Pascale Petit – Džiudita
* Luisa Mattioli – Germana
* Aroldo Tieri – Tasonis
* Frank Villard – De Rosis
* Memmo Carotenuto – vairuotojas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1943–ieji metai, Italija. Prasidėjęs sąjungininkų puolimas vis daugiau gyventojų įtikina, kad karas jau pralaimėtas ir belieka sulaukti priešo kariuomenės, kuri reikš ramesnį gyvenimą.

Aštuonetas italų nedideliu sunkvežimiu keliauja netoli fronto linijos, tikėdamiesi paslapčia atsidurti nacių nebekontroliuojamoje teritorijoje. Kadangi kelionės dieną pavojingos, jie apsistoja apleistame name, kad naktį galėtų vėl tęsti kelionę. Netrukus jų būrį papildo italų armijos kareivis Enzo, keliaujantis atostogų, tačiau, dar nakčiai neatėjus, į namą užklysta vokiečiai. Nors italų dokumentai tvarkingi, netrukus viskas virsta pavojingu psichologiniu žaidimu, mat vokiečių karininkas įsitikinęs, kad jo paniškai bijanti Džiudita yra žydė, tuo tarpu mergina iš tiesų nekenčia vokiečių, nes šie nužudė jos jaunesnį brolį. Ateina naktis ir karininkas neleidžia keleiviams išvykti, kol mergina neateis pas jį ir neprisipažins. Frontui vis labiau artėjant, kiti keleiviai ima spausti Džiuditą nusileisti vokiečio reikalavimui...

Šaltiniai
---------

1. ↑  „No Man's Land". *imdb.com*
2. ↑  „No Man's Land". *filmaffinity.com*
3. ↑  „No Man's Land (1962)". *boxofficemojo.com*
Koordinatės: 55°40′37.39″ š. pl. 22°42′29.46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6770528°š. pl. 22.7081833°r. ilg.﻿ / 55.6770528; 22.7081833


| Varmė |
| --- |
| Vieta | Kelmės raj. Lietuva |
| Plotas | 0,011 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,41 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Varmė |

**Varmė** (arba ***Plumpių ežeras***) – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo Vaiguvos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,16 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 143,7 m. Visi krantai žemi, pelkėti ir apaugę mišku. Šiaurės vakaruose išteka Varmės upė (Ventos intakas). Į šiaurės rytus įsikūręs Kilonių kaimas.

Etimologija
-----------

Dėl vandenvardžio *Var̃mė* kilmės išreikšta įvairių nuomonių: jis gali būti kilęs nuo žodžio *varmas* („uodas, aklys, sparva"), nors gali būti išlaikęs ir pirminę šios šaknies reikšmę – „raudonas". Taip pat siūlyta jį sieti su žodžiais *virti, versmė*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 364–365
| Žibininkų senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Žibininkų senosios kapinėsŽibininkų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°57′23″š. pl. 21°08′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.956378°š. pl. 21.148629°r. ilg.﻿ / 55.956378; 21.148629Koordinatės: 55°57′23″š. pl. 21°08′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.956378°š. pl. 21.148629°r. ilg.﻿ / 55.956378; 21.148629 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,02 ha |
| Naudotas | XVI–XVIII a. |
| Žvalgytas | 1933–1935, 1941, 1959, 1970, 1992, 1995 m. |
| Registro Nr. | 24481 / L850 / |

**Žibininkų senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais, Markapiais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24481, senas registro kodas – L850) – neveikiančios kapinės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žibininkų kaime (Kretingos seniūnija), 0,4 km į pietryčius nuo kelio Palanga–Darbėnai, Joskaudų miške.

Kapinės
-------

Įrengtos Žibos upelio dešiniojo kranto aukštumoje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio, 10 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Aukštuma smėlinga, apaugusi spygliuočių mišku. Rytiniame pakraštyje matosi buvusių apkasų žymės. 

Teritorijos plotas – 0,02 ha, perimetras – 70 m.

Aplinkui kapines yra Žibininkų senovės gyvenvietė, o į pietus – Žibininkų kapinynas.

Istorija
--------

Įrengtos buvusiose kaimo ganyklose, priešistorinės gyvenvietės teritorijoje. Veikė XVI–XVIII a. Laidoti Žibininkų gyventojai. Kapines uždarius, XIX–XX a. pr. jose buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai. Vadinamos *Maro kapeliais, Markapiais*. Pasakojama, kad čia laidotos maro epidemijos aukos.

Nuo seno kapinėse stovėjo kryžius ir koplytėlė su šventųjų skulptūromis. 1956 m. sovietų armijos karinių manevrų metu kryžius ir koplytėlė nugriauti, kapinių teritorijoje iškasti apkasai. 

Apie 1933–1935 m. žvalgė Konstantinas Jablonskis, 1941 m. – Pranas Baleniūnas, 1959 m. – Juozas Mickevičius, 1970 m. – Rimutė Rimantienė, 1992 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Kultūros paveldo centras (istorikės Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė). 1974 ir 1995 m. kartografuotos.

Kapinių teritorijoje aptikta žalvario amžiaus gyvenvietei būdingų žalvarinių ir akmens dirbinių.

1998 m. kapinės įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L850), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. – Vilnius, 1974. – T. 1. – P. 80, Nr. 378
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Žibininkų k. senosios kapinės vad. Maro kapeliais, kitaip Markapiais
| **Samuelis Minvydas** |
| --- |
| Gimė | 1602 m. |
| Mirė | 1658 m. (~56 metai)Liubčia prie Naugarduko |
|  |
| Veikla | evangelikų reformatų kunigas, superintendentas, lietuvių raštijos darbuotojas |

**Samuelis Minvydas** (1602 m. – 1658 m. Liubčia prie Naugarduko) – Lietuvos evangelikų reformatų kunigas, superintendentas, lietuvių raštijos darbuotojas.

Biografija
----------

Lietuviškos knygos „Nobaʒniſtes Krikśćionißkos" („Nobažnystės krikščioniškos") viršelis, 1653 m.
Bajoras. 1625 m. katechetas Kėdainiuose, po metų perkeltas į Šiluvą. 1628 m. ordinuotas kunigu, paskirtas į Lietuvos lauko etmono Kristupo Radvilos dvarą, 1632 m. – į Šventežerį, 1633 m. – į Seirijus. 1630 m. 1632 m. 1634 m. 1636 m. evangelikų reformatų sinodo raštininkas. 1636 m. Užnerio ir Naugarduko distriktų vizitatorius. 1637 m. Žemaitijos, 1638–1655 m. – Užnerio distrikto superintendentas, rezidavo Biržuose.

Dalyvavo derybose dėl Lenkijos ir Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčių liturgijos suvienodinimo. Su kitais Lietuvos Didžiosios Kunigaikštytės provincijų superintendentais dalyvavo visos Abiejų Tautų Respublikos evangelikų reformatų generalinėse konvokacijose: 1634 m. – Vlodava, 1639 m. ir 1644 m. – Orla (Palenkės vaivadija). 1641 m. sinodo potvarkiu turėjo Alantoje suinventorinti bibliotekos fondą. Laidojant Kristupą Radvilą pasakė vieną iš trijų pamokslų (išspausdinta 1641 m. Su Jonu Božimovskiu, Steponu Jaugeliu-Telega, Samueliu Tamošausku parengė „Knygą nobažnystės krikščioniškos" (1653 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arūnas Baublys. *Samuelis Minvydas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 191 psl.
| ***Kinijoje jie valgo šunis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | I Kina spiser de hunde |
| Kilmės šalis |  Danija |
| Režisierius | Lasse Spang Olsen |
| Vaidina | Kim Bodnia  Dejan Čukič  Nikolaj Lie Kaas  Tryne Dyrholm |
| Metai | 1999 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | danų |
| **IMDb įrašas** |

**Kinijoje jie valgo šunis** (dan. *I Kina spiser de hunde*) – 1999 m. Danijoje sukurta veiksmo komedija.

2002 m. buvo nufilmuota šio filmo priešistorė – juosta „Seni vyrai naujose mašinose".

Interneto svetainėje „Rotten Tomatoes" juosta vertinama 89% teigiamų atsiliepimų.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Arvidas – nevykėlis nuoboda banko klerkas, kurį palieka mergina. Banko apiplėšimo metu jis netikėtai tampa didvyriu, kuomet apsvaigina plėšiką teniso rakete. Trumpam atsiduręs dėmesio centre, Arvidas tikisi susigrąžinti merginą, tačiau veltui. Negana to, jį užpuola suimto plėšiko žmona ir apkaltina sugriovus jų gyvenimą, mat pinigai turėjo būti skirti padėti jiems susilaukti vaiko.

Jausdamas kaltę, Arvidas kreipiasi pagalbos į brolį Haraldą, su kuriuo nesikalbėjo keletą metų. Haraldas, turintis nedidelį restoraną, kartu su dviem virėjais užsiima įvairiais nusikaltimais. Nors ir niekina jaunėlį brolį, vis dėlto Arvido idėja apiplėšti inkasatorių mašiną, o pinigus atiduoti suimtojo žmonai jį sudomina.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Kim Bodnia – Haraldas
* Dejan Čukič – Arvidas
* Nikolaj Lie Kaas – Martinas
* Trine Dyrholm – Hana
* Slavko Labovic – Radko

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Robert apdovanojimas – geriausi efektai
* Monrealio komedijų festivalis – geriausias filmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „In China". *rottentomatoes.com*. Nuoroda tikrinta 2021-11-15.
Koordinatės: 55°05′36″š. pl. 22°54′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.093464°š. pl. 22.902018°r. ilg.﻿ / 55.093464; 22.902018


|  |
| --- |
| **Skirsnemunės Jurgio Baltrušaičio pagrindinė mokykla** |
| Skirsnemunės Jurgio Baltrušaičio pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Šaltinio g. 22, Skirsnemunė |
| **Direktorius(-ė)** | Dainora Saulėnienė |
| **Mokinių skaičius** | 148 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1844 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

Skulptūrų kiemelis
**Jurbarko rajono Skirsnemunės Jurgio Baltrušaičio pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Skirsnemunėje (Jurbarko raj.), Šaltinio g. 22, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190919221. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Pirmosios rašytinės žinios, rastos Skirsnemunės katalikų bažnyčios vizitacijos akte, rodo mokyklą Skirsnemunėje buvus 1844 m. Senesniųjų Skirsnemunės miestelio gyventojų teigimu 1912 m. mokykla jau turėjo savo pastatą. 1929 m. pagal 1927 m. projektą pastatyta medinė mokykla (dabartinis mokyklos muziejaus pastatas). 1932 m. paskirtas pirmasis keturių skyrių mokyklos vedėjas B. Butkus. 1937–1940 m. mokykloje veikė aktyvios skautų, angelaičių, ateitininkų, pavasarininkų organizacijos. 1938 m. įsteigtas 5-as skyrius.

1948 m. mokykla tapo Skirsnemunės progimnazija. 1956 m. išleista pirmoji Skirsnemunės vidurinės mokyklos abiturientų laida. Netelpama trijose vietose, todėl tais metais pradedama galvoti apie naujos mokyklos pastato statybą. Tačiau daug metų projektai liko tik popieriuje. Nuo 1962 m. veikė mokyklos bendrabutis. Tuo laiku mokykla turėjo savo pagalbinį ūkį, apie 4 ha žemės, šalia bendrabučio – šiltnamį.

1985 m. naujai pastatytame pastate pradėjo dirbti 90 vietų vaikų darželis. 1989 m. rugpjūčio mėn. Skirsnemunėje vyko respublikinė kraštotyros ekspedicija, kuriai pagalbą suteikė ir mokyklos jaunieji kraštotyrininkai. 1994 m. gegužės 21 d. mokykla paminėjo savo 150-ties metų jubiliejų. 1998 m. gegužės 2 d. minint 125-ąsias gimimo metines, mokyklai suteiktas poeto ir diplomato Jurgio Baltrušaičio (1873–1944) vardas. 2001 m. rugsėjo 1 d. mokslas prasidėjo naujame mokyklos pastate.

Direktoriai
-----------

* Salomėja Birutė Butkienė
* Dainora Saulėnienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Andrius Pojavis

Žymūs mokiniai
--------------

* Izidorius Tamošaitis

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Šiaulių kamerinis orkestras** – Šiaulių miesto kamerinis orkestras, įkurtas 1989 metais.

Veikla
------

Šiaulių kamerinis orkestras įkurtas 1989 m. iš iki tol gyvavusio Liaudies simfoninio orkestro. Jame groja artistai, dauguma mokęsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, o dabar dirbantys miesto ir apskrities muzikos mokyklose mokytojais ir dėstytojais. Aukštesniosios muzikos mokyklos direktorius ir orkestro vadovas Jonas Lamauskas sugalvojo sukurti kamerinę grupę iš simfoninio orkestro. Ši idėja visiems patiko, o Jonas Lamauskas tapo pirmuoju Šiaulių kamerinio orkestro vadovu. Per metus orkestras vidutiniškai surengia per dvidešimt koncertų, kuriuose gausu įvairių žanrų ir epochų kūrinių, tačiau vyrauja klasika ir barokas. Didžiosios dalies koncertų klausosi šiauliečiai ir miesto svečiai, tačiau orkestras vyksta į gastroles kituose Lietuvos miestuose bei užsienio šalyse.

Orkestras bendradarbiauja su Lietuvos ir užsienio muzikais, chorais, solistais ir dirigentais. Šiaulių kameriniam orkestrui dirigavo iškilios Lietuvos asmenybės: S. Sondeckis, J. Domarkas, D. Šervenikas, M. Pitrėnas, V. Viržonis ir kiti. Orkestras grojo su garsiais solistais: R. Katiliumi, A. Vizgirda, R. Beinariu, G. Skėryte, A. Kriščiūnaite, E. Kaniava, A. Janutu, I. Misiūra-Tumanovu ir kitais. Kamerinis orkestras palaiko glaudžius ryšius su Vokietijos violončelininku D. Geringu, dirigentu G. Maisu, pianiste I. Gabbe, pianistu ir dirigentu L. Dorfmanu, smuikininku R. Baldini, altininkais H. Rode, H. J. Greineriu ir kitais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Istorija ir veikla Archyvuota kopija 2014-02-21 iš Wayback Machine projekto.
| Samylų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2009-03-23* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Samylų herbas** – vienas iš Samylų heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo sidabriniame lauke susiviję žali pušis ir ąžuolas, augantys iš žalios papėdės.

Simbolika
---------

Simbolių kalboje ąžuolas – tvirtumo, jėgos, o pušis – gyvybės, sėkmės išraiška.

Istorija
--------

Svarstant herbo motyvus buvo prieita vieningos nuomonės, kad reikia pavaizduoti retą, bene vienintelį šalyje gamtos paminklą - Dubravos medžius „dvynius", suaugusius, susivijusius ąžuolą ir pušį. Legenda teigia, kad ąžuolas pamilo pušį ir glaudėsi prie jos liekno kamieno, kol medžiai apsivijo vienas kitą.

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. kovo 23 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1747.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Samylų vėliava

Šaltiniai
---------

1. ↑  Augalai herbuose: nuo ąžuolo gilių iki apyniųArchyvuota kopija 2020-08-28 iš Wayback Machine projekto.