recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Salyno padėtis Norvegijoje
**Vesterolenas** (norv. *Vesterålen*) – Norvegijai priklausantis salynas Norvegijos jūroje, Nordlando apskrityje, į šiaurės rytus nuo Lofoteno salų. Apima – 3600 km² teritoriją.

Svarbiausios salos – Hinioja (2204 km²), Langioja (850 km²), Andioja (489 km²), Hadselioja (102 km²). Paviršius kalnuotas, bet kalvos apvalesnės nei Lofotene. Aukštis siekia 1266 m. Salų pakrantės uolingos, išraižytos fjordų. Plyti pievos, durpynai, viržynai. Yra ežerų. Įkurtas Miojsaleno nacionalinis parkas. Nors salynas yra į šiaurę nuo poliarinio rato, klimatas švelnus – vidutinė sausio temperatūra yra -1,8 °C, liepos + 12,3 °C, vidutinis metinis kritulių kiekis – 1220 mm.

2004 m. Vesterolene gyveno 30,6 tūkst. gyventojų. Verčiamasi daugiausia žvejyba (ypač menkių), žuvivaisa. Yra oro uostas, keltų linijos. Svarbiausias miestas – Harstadas (Hiniojoje).

* Hiniojos kraštovaizdisHiniojos kraštovaizdis
* Eksneso kaimas LangiojojeEksneso kaimas Langiojoje
* AndiojaAndioja

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 89
| **Pinicola enucleator** |
| --- |
| Pušinė sniegena (*Pinicola enucleator*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Kikiliniai  *( Fringillidae)* |
| Gentis: | Sniegena  *( Pinicola)* |
| Rūšis: | Pušinė sniegena  *( Pinicola enucleator)* |

 |
| Binomas |
| ***Pinicola enucleator***Linnaeus, 1758 |

**Pušinė sniegena** (*Pinicola enucleator*) – kikilinių (*Fringillidae*) šeimos šiaurinių kraštų paukštis.

Išvaizda
--------

Pušinė sniegena yra varnėno dydžio. Už kitus panašaus apdaro paukščius yra didesnė, gana ilga uodega. Patino galva, kaklas, antuodegis ir krūtinė raudoni. Pečiai rudi, dėmėti. Vairuojamosios plunksnos tamsiai rudos. Ant sparnų dvi baltos juostelės. Pilvas ir pauodegys pilkšvi, rusvo atspalvio. Snapas storas, rusvai pilkas. Kojos rudos. Rainelė tamsiai ruda. Patelė panaši į patiną, tik vietoj raudonos spalvos yra gelsvai žalsva. Jaunikliai rudesni už patelę.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Beringo, Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Pečioros žemupį, Obės, Lenos žemupį, tęsiasi iki Altajaus, Šiaurės Dvinos aukštupio. Gyvena ir Šiaurės Amerikoje. Žiemoja paplitimo areale, kartais – labiau pietvakarių kryptimi.

Lietuvoje apsilanko retkarčiais, kartais žiemoja.

Biologija
---------

Laikosi pušynuose, eglynuose bei mišriuose miškuose. Gana ramios, pastebėti galima tik išgirdus savotišką švilpimą. Labai mėgsta šermukšnių uogas. Išaižo grūdus, numeta luobelę, bet iš dalies sulesa ir minkštimą. Šiaip minta pušų ir eglių sėklomis, bet jų aižyti nemoka. Taip pat lesa lapuočių sėklas: klevo, beržo ir kt. Kartais sulesa ir vabzdžių.

Lizdus krauna neaukštai, kelių metrų aukštyje. Vienoje dėtyje būna 3–5 kiaušiniai, kuriuos patelė peri 14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka 16 dienų amžiaus. Jaunikliai iš pradžių maitinami tik vabzdžiais, vėliau – augalų vaisiais bei vegetatyvinėmis dalimis. Per metus išaugina vieną vadą. Jaunikliams paaugus, pradeda klajoti po artimiausias apylinkes, o vėliau – ir po tolimesnes vietoves.

Galerija
--------

* Pušinės sniegenos kiaušiniai
* Pušinė sniegena žiemą
* Patelė
* Patinas

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1991.
|  |
| --- |
| Slavko Kalezić  juodkal. *Славко Калезић* |
|  
Slavko Kalezić 2017 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1985 m. spalio 4 d. (37 metai)Podgorica, Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| Žanrai | pop, R&B, soul |
| Veikla | aktorius, dainininkas |
| Aktyvumo metai | 2011–dabar |

**Slavko Kalezić** (juodkal. *Славко Калезић*, g. 1985 m. spalio 4 d. Podgoricoje) – Juodkalnijos aktorius, dainininkas.

Biografija
----------

Slavko Kalezić gimė 1985 m. spalio 4 d. Titograde (dabar – Podgorica). Baigė dainavimo ir šokių studijas. Nuo 2008 metų dirba Juodkalnijos Nacionaliniame Teatre, kuriame yra sukūręs kelias dešimtis vaidmenų. Be gimtosios juodkalniečių kalbos, jis taip pat laisvai bendrauti gali angliškai bei itališkai.

2011 metais Slavko išleido savo pirmąjį singlą „Muza", tačiau daina didelio visuomenės susidomėjimo nesulaukė. 2013 m. sudalyvavo atrankinėse laidose į pirmojo sezono Adrijos „X Faktorių". Nors gyvų pasirodymų etapo jis ir nepasiekė, tačiau tai jam nesutrukdė toliau siekti dainininko karjeros. 2014 metais išleido debiutinį albumą „San o vječnosti".

2017 metais su daina „Space" atstovavo Juodkalnijai „Eurovizijos" dainų konkurse Kijeve.

Diskografija
------------

* 2014: *San o vječnosti*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Slavko Kalezičius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „Space"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Highway  *„The Real Thing"*** |  **Juodkalnijos atstovas Eurovizijoje**2017 | Po to:**–** |
| **Patrick Nagel** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. lapkričio 25 d.Deitonas, Ohajas, JAV |
| Mirė | 1984 m. vasario 4 d. (38 metai)Santa Monika, Kalifornija, JAV |
| Tautybė | amerikietis |
|  |
| Veikla | menininkas |
| Sritis | iliustracijos, tapyba |
|  |
| Alma mater | California State University, Fullerton, Chouinard Art Institute |

**Patrick Nagel** (1945 m. lapkričio 25 d. Deitone, Ohajuje, JAV – 1984 m. vasario 4 d. Santa Monikoje, JAV) – amerikiečių menininkas, iliustratorius. Labiausiai žinomas dėl savo art deco stiliaus iliustracijų, kurios yra paremtos paprastumu bei moters grožiu.

Biografija
----------

Nagel 1945 m. gimė Deitone, Ohajo valstijoje, tačiau užaugo ir didžiąją savo gyvenimo dalį praleido Los Andžele. Tarnavo JAV kariuomenėje Vietname, parašiutininkų dalinyje. Grįžęs baigė studijas universitete ir įgavo menų išsilavinimą.

1971 m. dirbo amerikiečių transliuotojui „ABC" grafikos dizaineriu, kur kūrė įvairioms reklamoms bei žinių laidoms. Tais pačiais metais pradėjo dirbti ir kitoms garsioms kompanijoms bei žurnalams, kaip „IBM", „MGM"„, Rolling Stone", „Universal Studios" ir kt. 1976 m. pradėjo kurti tuometiniam „Playboy" žurnalui, kur jo darbai ir jis pats įgavo didžiulį populiarumą.

Kūrybos stilius
---------------

„Nagel moters" iliustracija ant anglų grupės „Duran Duran" albumo „Rio" viršelio. (1982 m.)
Nagel buvo įkvėptas japonų graviūrinių paveikslėlių, kur ypač pabrėžiamos tamsios linijos bei kontūrai ant paprasto fono. Visa tai jis pritaikė savo art deco stiliaus piešiniams. Dažniausiai jis pradėdavo nuo modelio nuotraukos ir po to piešdamas iliustraciją vis šalindavo įvairias detales, kol galiausiai likdavo visiškas minimalizmas.

Didžiausią dalį kūrinių sudarė moters portretas – akcentuojamos akys, plaukai, burna, figūra. Iliustracijos ypač išgarsėjo populiariojoje kultūroje ir įgavo „Nagel moters" vardą. Piešinius dar labiau išgarsinti padėjo sukurtas grupės „Duran Duran" albumo „Rio" viršelis.

Iliustracijoms pozavo įvairūs „Playboy" merginų modeliai, kaip Cathy St. George, Tracy Vaccaro, Shannon Tweed ir kt.

Mirtis
------

1984 m. vasario 4 d. Nagel dalyvavo trumpame labdaringame televizijos renginyje, po kurio jis buvo rastas negyvas savo automobilyje dėl širdies smūgio.

Nuorodos
--------

* Oficialus Patrick Nagel puslapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nagel: The Art of Patrick Nagel*. New York: Methuen. ISBN 978-0-912383-36-1.
2. ↑  The Life and Art of Patrick Nagel from ArtHistoryArchive.com
3. ↑  UPI (1984 m. vasario 10 d). „Patrick Nagel Obituary". *The New York Times*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1810 m. pavyzdžio Rusijos jūrų artilerijos žemutinių laipsnių kareivių kapotė
**Kapotė** (rus. *тесак*) – kertamasis duriamasis geležtinis ginklas, stambus kovos peilis, tarpinis tarp peilio ir kalavijo. Geležtė tiesi ar išlenkta, dviašmenė ar vienašmenė. Kapotės ilgis paprastai būdavo 64–72 cm, geležtės plotis 4–5 cm. Rankena paprastai su garda – skersiniu ar lankeliu.

Kapotės Rusijos imperijos kariuomenės ginkluotėje pasirodė XVIII a. viduryje ir naudotos iki XIX a. antros pusės. Rusijoje kapotes naudojo pėstininkai, artilerijos ir karo inžinerijos kareiviai.
Nuo XIX a. pradžios pionieriai naudojo *fašininius peilius* (rus. *фашинный нож*) – plačias, kiek išlenktas kapotes su medine rankena ir varine buožele (ar su bronzine rankena), kurių geležtės nugarėlė turėjo pjūkliškus dantis.

1832 m. kareiviai buvo apginkluoti sunkiomis trumpomis kapotėmis su tiesia geležte su pjūkliškais dantimis nugarėlėje ir lieta rankena su skersiniu. Šių kapočių makštys turėjo lizdą durtuvui. Tačiau pėstininkams trumpos kapotės buvo prasta apsauga nuo kavaleristų, o svėrė daug, todėl nuo XIX a. vidurio kapotėmis ginkluoti liko tik kariniai būgnininkai ir muzikantai, taip pat kareiviai gvardiečiai (prie išeiginės uniformos).

Egzistavo ir šautuvų *kapotiniai durtuvai*, kaip kalavijinių durtuvų rūšis.

Galerija
--------

* Vokiškas 1898/05 m. pavyzdžio kapotinis durtuvasVokiškas 1898/05 m. pavyzdžio kapotinis durtuvas
* Švediška 1848 m. pavyzdžio kapotėŠvediška 1848 m. pavyzdžio kapotė
* Dvi kapotės ir kardas. 6 ir 7 – Prancūzijos jūrininkų kapotės.Dvi kapotės ir kardas. 6 ir 7 – Prancūzijos jūrininkų kapotės.

Panašūs ginklai
---------------

* Bebutas
* Mačetė
Koordinatės: 40°33′ š. pl. 14°14′ r. ilg.﻿ / ﻿40.550°š. pl. 14.233°r. ilg.﻿ / 40.550; 14.233

Kaprio salos uolos
Kaprio miesto centras
**Kapris** (it. *Isola di Capri*) – Italijos sala, esanti tarp Neapolio ir Salerno įlankų. Salos pavadinimas kilęs iš graikų kalbos žodžio *Capros*, reiškiančio *šernas*. Sala užima 10,4 km² plotą. Daugiausia susidariusi iš klinčių. Aukštuose uolėtuose krantuose gausu karstinių darinių: arkų, urvų, uolų. Aukščiausias salos kalnas Solaro (*Solaro*) yra 589 m aukščio.

Saloje yra du miestai – Kapris (7278 gyventojų) ir Anakapris (6240 gyv.). Kapri sala pasižymi itin gausia augmenija – viso auga apie 800 rūšių augalų. Citrusų ir vynuogių derlius saloje nuimamas triskart per metus. Iš gėlių, auginamų saloje, gaminami įvairūs kvepalai.

Iš lankytinų vietų iškiriamas Laikrodžių bokštas, Šv. Stepono bažnyčia, Augusto sodai, Faralijonių uolos, Šv. Jokūbo kartūzų vienuolynas, Šv. Mykolo bažnyčia, San Mikelės vila, Žydroji grota ir kiti objektai.

Istorija
--------

29 m. pr. mūsų erą imperatorius Augustas, sužavėtas Kaprio salos grožio, iškeitė ją į Iskjos salą. Tuo metu saloje iškilo daug vilų. Imperatorius Tiberijus pastatydino saloje 12 vilų, paaukotų 12-ai Olimpo dievų. 27-37 m. imperijai jis vadovavo gyvendamas vienoje iš garsiausių vilų – Jupiterio viloje (*villa Jovis*). Žlugus Romos imperijai, salos valdovai keitė vieni kitus: ji priklausė langobardams, normanams, Neapolio ir Ispanijos karaliams, prancūzams. Salą dažnai sudrebindavo saracėnų ir turkų antpuoliai. 1860 m. Kaprio sala įėjo į Italijos karalystę.

Galerija
--------

* Klifinės pakrantės uolos faraljonaiKlifinės pakrantės uolos faraljonai
* Vaizdas iš Augusto sodųVaizdas iš Augusto sodų
* Salos uostasSalos uostas
* Kaprio salos uolosKaprio salos uolos
* Reginys į Kaprio salą nuo žemynoReginys į Kaprio salą nuo žemyno

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kapris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 195
2. ↑  *Capri*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
3. ↑  „Island of Capri". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-04-18.
| **Kęstutis Rusteika** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. balandžio 11 d. (70 metų)Lietuva Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Gintarė |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas, Joniškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos centro sąjunga Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Kęstutis Rusteika** (g. 1953 m. balandžio 11 d. Klaipėdoje) – Lietuvos gydytojas, Joniškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.

1997–2018 m. Joniškio pirminės sveikatos priežiūros centro direktorius. Nuo 2018 m. Joniškio ligoninės Vidaus ligų skyriaus gydytojas.

1997–2015 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-28 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tamegrutasتامكرت |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

TamegrutasTamegrutas

30°16′0″ š. pl. 5°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿30.26667°š. pl. 5.66667°r. ilg.﻿ / 30.26667; 5.66667﻿ (Tamegrutas)Koordinatės: 30°16′0″ š. pl. 5°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿30.26667°š. pl. 5.66667°r. ilg.﻿ / 30.26667; 5.66667﻿ (Tamegrutas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Suso–Masos–Dra regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 6 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tamegrutas |

**Tamegrutas** (arab. تامكرت = *Tāmekrut*) – miestelis Maroke, Suso–Masos–Dra regione, 30 km į pietryčius nuo Zagoros, Dra kairiajame krante. Praeina Zagoros–Mhamido kelias. Verčiamasi oazine žemdirbyste, amatais (keramika). Tamegrutas garsus kaip Nasirijos sufijų ordino pagrindinis centras, yra išlikusi senovinė zavija (medresė), ksaras, šventųjų kapavietės.

Istorija
--------

Tamegrutas kaip religinis centras buvo žinomas nuo XI a. Čia buvo įsteigta zavija, joje sukaupta daug svarbių rankraščių (XIV a. Koranas, Ibn Sinos, Pitagoro, Chorezmio ir daug kitų veikalų). Suklestėjo keramikos žiedimas. XVII a. Mohamedas ibn Nasiras čia įkūrė Nasirijos sufijų broliją. Ji tapo įtakingiausia sufijų brolija visame regione. Tamegrute gyveno žymus berberų poetas Mohamedas Avzalas.

Galerija
--------

* ZavijaZavija
* Tradicinė architektūraTradicinė architektūra
* KsarasKsaras
* Keramikos dirbtuvėsKeramikos dirbtuvės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kapsicinas |
| --- |
| Chemical structure of capsaicin
3D model of capsaicin |
| Bendra informacija |
| Sisteminis pavadinimas | (*E*)-*N*- (4-hidroksi-  3-metoksibenzil) –  8-metilnon-6-enamidas |
| Cheminė formulė | C18H27NO3 |
| SMILES | CC(C)/C=C/CCCCC(NCC1=CC(OC)=C(O)C=C1)=O |
| CAS numeris | [404-86-4] |
| Molinė masė | 305.41 g/mol |
| Lydymosi temperatūra | 62–65 °C |
|

**Kapsicinas** – alkaloidas, pasižymintis erzinančiomis savybėmis ir deginančiu skoniu.

Biologiškai ši medžiaga veikia per vaniloido receptorių subgrupę 1 (VR1). Kadangi ši receptorių grupė padeda kūnui justi karščio ir dirginimo sukeltą skausmą, kapsicino preparatai yra naudojami malšinant skausmą. Kapsicinas taip pat turi antivėžinių savybių. Gamtoje kapsicinas yra randamas aitriosios paprikos vaisiaus sėklų epidermio ląstelėse, po kutikula. Šį deginantį skonį panaikina permanganato tirpalas.

Kapsicinas gamtoje pasitaiko su flavanoidais, vitaminu C ir cukrumi. Grynas
kapsicinas yra labai stiprus – užtenka vieno lašo paversti visą litrą vandens deginančiai aitriu.
**Ignas Kęstutis Skrupskelis** (angliškai pasirašo Ignas K.; g. Kaune) – filosofas, Pietų Karolinos universiteto (JAV) profesorius, ateitininkas.

Biografija
----------

Seneliai buvo beraščiai, lietuviai patriotai. Tėvai baigė aukštąsias mokyklas; buvo ateitininkai. Mama literatūrologė Alina Skrupskelienė, tėvas Ignas Skrupskelis (1903–1943) tęsė mokslus Vakaruose. Vienos universiteto mokslų daktaras, žurnalistas. Okupacijos metais Kačerginėje besiilsintį su šeima tėvą suėmė NKVD. 1944 m. Alina Skrupskelienė su trimis mažais vaikais pasitraukė į Vokietiją, o po 4 metų – į JAV. Dirbo, viena leido savo vaikus į mokslus.

Baigė filosofijos istoriją. Dėstė filosofiją Pietų Karolinos universitete ir Vytauto Didžiojo universitete, profesorius emeritas.

Ilgus metus rengė vieno žymiausių amerikiečių filosofų Williamo Jameso tekstus. Parengė 19 tomų raštų ir 12 tomų korespondencijos. Buvo atsakingas už archyvinius tyrinėjimus: surinkti publikacijas, rankraščius, laiškus, nepasirašytiems – nustatyti autorystę, rašymo datas, atpažinti minimus žmones bei įvykius. Lietuviškai šį metodą yra pritaikęs recenzuodamas knygą „Lietuvos Laikinoji Vyriausybė. Posėdžių protokolai" (2001). Domisi prieškario Lietuvos žurnalistika ir intelektualiniu gyvenimu, spaudos istorija, okupacijų padariniais politinės sąmonės raidai. Paskelbė straipsnių leidiniuose „Naujasis židinys", „Kultūros barai", „Į laisvę", akademinėje, kultūrinėje ir kitoje spaudoje. Vienas iš klasikinės Amerikos filosofijos tyrėjų ir mokslinių redaktorių, Lietuvoje skleidžiantis filosofijos istorijos, seksualinių mažumų teisių, ugdymo filosofijos idėjas. Jo darbą skleidžiant modernias idėjas Lietuvoje remia JAV ambasada.

Bibliografija
-------------

* Vaikų žaidimas: „Dvidešimto amžiaus" karikatūros. – Vilnius: Versus aureus, 2008. – 150 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-34-116-1
* Ateities draugai: ateitininkų istorija (iki 1940 m.). – Vilnius: Naujasis židinys-Aidai: Lietuvių katalikų mokslo akademija, 2010. – 798 p.: iliustr. – ISBN 978-609-95059-2-3
* Emancipating Lithuania: the early years of President Grinius. – Kaunas: Vytautas Magnus University, 2020. – 358 p. – ISBN 978-609-46745-3-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  K. Skrupskelis. Kaip Lietuvos Laikinoji Vyriausybė vertino politines galimybes?
2. ↑  Jie garsina Lietuvos vardą Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
LPC magistralę valdanti mikroschema IT8705F kompiuterio motininėje ploštėje (aprašyta  Archyvuota kopija 2008-11-01 iš Wayback Machine projekto.).
**LPC** (angl. *low pin count* – mažas mikroschemos kontaktų skaičius) – kompiuterių ir kitų panašių įrenginių magistralės tipas, skirtas palyginus lėtiems įrenginiams (pelei, spausdintuvui, ventiliatoriaus valdymui, klaviatūrai, lanksčiųjų diskelių įrenginiui, MIDI ir pan) su procesoriumi sujungti.

Tai nuoseklaus veikimo magistralė, kurioje adresai bei duomenys perduodami tuo pačiu vienu bitu informacijos (vienas motininės plokštės takelis). Numatyti dar trys iš esmės būtini signalai, tačiau kai kuriais atvejais LPC takelių skaičius gali būti sumažintas net iki dviejų. Toks sprendimas labai sumažina reikalingų sujungimų kompiuterio plokštėje skaičių. Šį standartą pasiūlė Intel.

Sudėtingesniam įrenginių valdymui numatyti dar šeši papildomi signalai. Jie atsakingi už tiesioginį atminties pasiekimą, pertraukimų aptarnavimą, periferinių įrenginių „prižadinimą" iš neaktyvios, mažai energijos vartojančios būsenos bei šių įrenginių perspėjimą jog greitai bus atjungtas maitinimo šaltinis.

LPC pakeitė seniau naudotą ISA magistralės tipą. Nors ISA iškart perduodavo 8 ar 16 bitų, ji buvo lėtesnė (veikė 8 MHz dažniu, tuo tarpu LPC – 33 MHz).

Nuorodos
--------

* LPC standarto aprašymas
| **Thujopsis dolabrata** |
| --- |
| Kapoklinis tujenis (*Thujopsis dolabrata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Kiparisiniai  *( Cupressaceae)* |
| Gentis: | Tujenis  *( Thujopsis)* |
| Rūšis: | Kapoklinis tujenis  *( Thujopsis dolabrata)* |

 |

**Kapoklinis tujenis** (*Thujopsis dolabrata*) – kiparisinių šeimos ir vienintelė tujenių genties augalų rūšis.

Paplitimas
----------

Tai endeminė medžių rūšis, natūraliai gamtoje auganti tik Japonijos salose. Introdukuotas Šiaurės Amerikoje ir Europoje, įskaitant ir Lietuvą, kuris kartais auginmas parkuose ar pavienių žmonių kaip dekoratyvinis augalas.

Apibūdinimas
------------

Savo natūralaus paplitimo areale – Japonijos salose, užauga iki 40 m aukščio ir iki 1,5 m kamieno skersmens. Šis augalas priskiriamas prie nuolat žaliuojančių ir spygliuočių medžių. Jis panašus į kitus jam labai artimos tujų genties medžius, tik jo smulkūs lapeliai savitai kiek platesni ir *„mėsingai"* storesni už kitų tujų genties medžių rūšių. Tujenio žievė raudonai ruda, kuri lupasi vertikaliom atraižėlėm. Lapelių viršutinė pusė žvilgančiai žalia, apatinėje – ryškiai baltos dėmelės lapelių viduryje. Lapeliai auga porelėmis išsidėstę kryžmiškai ir primena savotiškus žvynelius 3–10 mm ilgio. Kankorėžėliai ovalios formos 7–15 mm ilgio ir 6–10 mm skersmens su 6-12 storų žvynelių.

Porūšiai
--------

* *Thujopsis dolabrata var. hondai* – Auga šiaurės Japonijoje. Atžalų šakelės tankesnės, bet su kiek mažesniais lapeliais. Retesni kankorėžėlių žvyneliai.
* *Thujopsis dolabrata var. dolabrata* – Auga centrinėje ir pietų Japonijoje. Atžalos ne tokios šakotos, truputį didesni lapeliai ir kurkas tankesni kankorėžėlio žvyneliai.

Kita
----

Medis netoleruoja sausros, todėl sodinant būtina atsižvelgti kad vietovėje pakanka kritulių arba drėgnas, bet rūgštus, šarminis ar neutralus gerai pralaidus dirvožemis.

Panaudojimas
------------

Tujenis vertingas kaip dekoratyvinis augalas tiek Japonijoje, kur sodinamas aplink Šventyklas ir soduose, tiek Europoje bei Šiaurės Amerikoje. Japonijoje jais apsodinami miškai dėl patvarios ir kvapnios (perlaužus lapiją pakvimpa ananasu) vertingos medienos.

Pavadinimai
-----------

Japonų vadinamas *„asunaro"* jap. あすなろ arba *„hiba"* jap. ひば. Išikavos prefektūroje vadinami *„ate"*, Sado saloje – *„atebi"*.

Galerija
--------

* Tujenio šakelės viršutinė ir apatinė dalys, bei subrendęs kankorėžėlis.
* Tujenio lapija
* Jaunas tujenio medelis
* Žievė

Nuorodos
--------

* Tujenio aprašymas per conifers.org svetainę, *Anglų k.*
* Tujenio aprašymas per rhs.org.uk svetainę[neveikianti nuoroda], *Anglų k.*
* Tujenio aprašymas per kew.org svetainę, *Anglų k.*
* Tujenio nuotraukų rinkinys per gymnosperms.org svetainę[neveikianti nuoroda], *Anglų k.*
* Tujenio apibūdinimas per youtube.com svetainę. Šakelės, lapeliai, žievė, *Italų k.*
* Tujenio apibūdinimas per youtube.com svetainę. Šakelės, lapeliai, kankorėžėliai, *Italų k.*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kapoklinis tujenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 56°15′21″ š. pl. 24°03′23″ r. ilg.﻿ / ﻿56.25583°š. pl. 24.05639°r. ilg.﻿ / 56.25583; 24.05639

**Žeimelio miškas** (*Glebavos miškas, Glėbavo miškas*) – miškas šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajone, 3 km į rytus nuo Žeimelio, šalia Latvijos sienos. Priklauso Pakruojo miškų urėdijos Žeimelio girininkijai. Apima 16,3 km² plotą.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai glėjiški sujaurėję ir velėniniai karbonatiniai priemoliai. Prateka Yslykio baseino upeliai – Svirkalnis ir Marčiupys.

Medynai:

* uosynai: 42 %
* beržynai: 28 %
* drebulynai: 10 %
* eglynai: 9 %
* baltalksnynai: 8 %
* juodalksnynai: 2 %
* pušynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 25 % medynų, pusamžiai medžiai 36 %, pribręstantys 20 %, brandūs 19 %. Tai didžiausias Lietuvos miškas, kuriame vyrauja uosynai. Įsteigtas Glėbavo pedologinis draustinis.

Žeimelio miške gyvena stambieji kanopiniai žvėrys (šernai, stirnos, briedžiai ir kt.).

Per mišką eina kelias  **209**  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys . Šalia esantys kaimai: Gedeikoniai, Rozentalis, Pagiriai, Balanėliai, Noreikai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žeimelio miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 641
| **Kęstutis Stungys** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. gegužės 13 d.Joniškėlis, Biržų apskritis |
| Mirė | 2014 m. lapkričio 22 d. (74 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas, advokatas |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Vilniaus universitetas |

**Kęstutis Juozas Stungys** (1940 m. gegužės 13 d. Joniškėlyje, Biržų apskritis – 2014 m. lapkričio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas, teisėjas, baudžiamųjų bylų advokatas.

Biografija
----------

1968 m. baigė VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1968–1971 m. Vilniaus m. Lenino rajono teismo teisėjas. 1971–1973 m. Maskvos M. Lomonosovo universiteto Teisės fakulteto aspirantas. 1973 m. teisės mokslų kandidatas.

1973–1975 m. Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo instituto skyriaus vedėjas. Nuo 1975 m. advokatas. Specializacija – baudžiamoji teisė; pagrindinės veiklos kryptys – gynyba ir atstovavimas baudžiamosiose bylose. 1996 m. pretendentas į kandidatus į LR Konstitucinio Teismo teisėjus. Nuo 1998 m. Lietuvos teisės universiteto (nuo 2004 m. MRU) docentas, 1998–2000 m. Teisės fakulteto dekanas.

1992–1998 m. Lietuvos teisininkų draugijos pirmininkas.

Buvo vedęs. Žmona – namų šeimininkė, dvi dukros.

Bibliografija
-------------

* Vairuotojas. Avarija. Atsakomybė. – Vilnius: Mintis, 1977. – 80 p.
* Saugaus greičio pasirinkimas, vairuojant automobilį: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1978. – 24 p.: lent.
* Autoįvykio vietos tyrimas: mokomasis leidinys. – Vilnius: LTA Leidybos centras, 2000. – 38 p. – ISBN 9986-518-97-0
* Ofšorinis verslas / Kęstutis Stungys, Kostas Galdikas, Irmantas Venslovas, Arvydas Sakalauskas. – Vilnius: Kredito brokeris, 2001. – 464 p. – ISBN 9986-9362-3-3

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-25 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
Koordinatės: 55°24′7″ š. pl. 24°45′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40194°š. pl. 24.76111°r. ilg.﻿ / 55.40194; 24.76111


| Taujėnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Ukmergės rajonas) |
| Plotas | 0,085 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,94 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 2,7 m |
| Įteka | Mūšia, Pilstupys, Gardugilis |
| Išteka | Mūšia |

**Taujėnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Ukmergės rajone, Taujėnų miestelio šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Mūšios upę (Šventosios intakas) 15,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,8 km, plotis – iki 0,29 km. Yra 2 krūmais apaugusios salos (0,42 ha ir 0,23 ha). Altitudė 70,5 m. Krantai neaukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurinis tvenkinio galas užpelkėjęs. Vakarinėje pakrantėje šalia kelio  **174**  Ukmergė–Raguva–Nevėžis  įsikūręs Vadų kaimas. Šalia užtvankos, vakarinėje pakrantėje, yra įrengtas paplūdimys. Žemiau užtvankos yra buvusio Taujėnų dvaro sodyba.

Tvenkinys įrengtas 1985 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Kašinas*Кашин* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KašinasKašinas

57°21′00″ š. pl. 37°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.35000°š. pl. 37.61667°r. ilg.﻿ / 57.35000; 37.61667﻿ (Kašinas)Koordinatės: 57°21′00″ š. pl. 37°37′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.35000°š. pl. 37.61667°r. ilg.﻿ / 57.35000; 37.61667﻿ (Kašinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tverės sritis Tverės sritis |
| **Rajonas** | Kašino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 13 576  |
| **Altitudė** | 125 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kašinas |

**Kašinas** (rus. *Кашин*) – miestas Rusijoje, Tverės srityje, 150 km į šiaurės rytus nuo Tverės, prie Kašinkos upės; rajono centras. Stotis prie Maskvos–Sonkovo–Sankt Peterburgo geležinkelio, netoliese praeina Jaroslavlio–Tverės plentas. Elektros aparatūros, linų apdirbimo gamyklos, siuvimo fabrikas, maisto pramonės įmonės. Nuo 1884 m. – balneologijos ir purvo terapijos kurortas (įvairios cheminės sudėties mineraliniai vandenys, durpinis ir sapropelinis purvas).

Kašine veikia kraštotyros muziejus (nuo 1920 m.). Išlikę XVII–XIX a. architektūros paminklai: vienuolynų ansambliai ir cerkvės. 1646 m. statyta medinė Šv. Joakimo ir Onos cerkvė 1995 m. sudegė.

Šv. Kristaus Prisikėlimo soboras

Istorija
--------

Kašinas pirmą kartą minimas 1238 m. Nikonovo metraštyje. XII–XIII a. pr. Kašinas priklausė Vladimiro‑Suzdalės, 1247–1485 m. – Tverės kunigaikštystėms (1319–1426 m. atskiros Kašinos kunigaikštystės jos sudėtyje sostinė). 1609–1612 m. Kašinas nuniokotas per Abiejų Tautų Respublikos karą su Rusija. 1775 m. gavo apskrities miesto teises. XVIII–XIX a. mieste plėtota prekyba, amatai (klestėjo kaip linų pramonės centras).

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 203
4. ↑  *Kašin*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šingmunas |
| --- |
| Šingmunas Šingmunas |
| **Ilgis** | 7 km |
| **Ištakos** | Adatų kalva |
| **Žiotys** | Šatinhojus |
| **Šalys** | Honkongo vėliava Honkongas |

**Šingmunas** (kin. 城門河, pinyin: *Chéng Mén Hé*) – upė Honkonge (Kinijoje), Šatino vietovėje.

Istorija
--------

Šingmuno upė išteka iš Adatų kavos, įteka į Šatinhojaus įlanką. XX a. 8 dešimtmetyje Šatinhojus buvo nusausintas ir paverstas Šatino miestu. Upę pratęsė 7 km ilgio, 200 m pločio dirbtinis kanalas, pasibaigiantis Tolo uoste. Kitos upės, tekėjusios į įlanką, tapo Šingmuno intakais.

Šingmuno upės kanalas eina per Taivajaus vietovę, Šatino miesto centrą, į Tolo uostą. Didžiausi intakai – Taivainulahas, Fotannulahas, Siulekjennulahas. Šingmunas apstatytas gyvenamaisiais ir komercinės paskirties dangoraižiais bei smulkesnėmis gyvenvietėmis. Yra keletas tiltų.

Šingmuno pakrantės (dabar jau užstatytos)

Užterštumas
-----------

Anksčiau Šingmunas buvo labai užterštas industriniais ir kitais teršalais. Tuo metu upėje beveik nebuvo jokios gyvūnijos. Nuo 1993 m. padėtis pagerėjo, atsirado žuvų ir bestuburių.

250 m ilgio ruože prie Man Lai teismo suformuota dirbtinė pakrantė. Toje vietoje kaupiasi nuosėdos ir sklinda smarvė.

Reikšmė
-------

Nors pagrindinė upės paskirtis yra drenažas, ja taip pat naudojasi irkluotojai, žvejai, pakrantės populiarios tarp pasivaikščiojimų ir dviračių sporto mėgėjų. Šingmuno upėje užsiimama irklavimu, kanojų sportu, plaukiojama kajakais. Yra 2000 m trasa regatoms.
**Kęstutis Pranas Labanauskas** (g. 1943 m. gegužės 31 d. Kaune) – Lietuvos kraštovaizdžio architektas.

Biografija
----------

1965–1967 m. studijavo chemiją Vilniaus universitete, 1971–1972 m. miškininkystę Lietuvos žemės ūkio akademijoje.

1970–1990 m. Paminklų konservavimo instituto (nuo 1987 m. Paminklų restauravimo institutas) inžinierius parkotyrininkas, 1990–2005 m. Paminklotvarkos departamento prie Lietuvos Respublikos vyriausybės kultūrinio kraštovaizdžio ekspertas.

1964–1974 m. Lietuvos žygeivių, kraštotyrininkų neoficialių judėjimų dalyvis. 1995 m. su kitais įsteigė Lietuvos kraštovaizdžio architektų sąjungą.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrinėjo parkus, atliko daugiau kaip 50 parkų ir želdynų restauravimo ir tvarkymo projektų ekspertizių. Paskelbė daugiau kaip 200 straipsnių parkotyros, želdynų tvarkymo, kraštovaizdžio ir kultūros paveldo klausimais. Svarbiausi tirti parkai:

* Aukštosios Fredos parkas, Kaunas
* Raudondvario pilies parkas, Kauno raj.
* Kairėnų parkas, Vilnius
* Belvederio parkas
* Burbiškio parkas
* Cirkliškio parkas
* Leipalingio parkas
* Liūdynės parkas
* Pienionių parkas
* Rietavo parkas
* Taujėnų parkas
* Tuskulėnų parkas
* Veisiejų parkas
* Veliuonos parkas
* Žagarės parkas
* S. Dariaus gimtinės (sodybos) želdiniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kęstutis Pranas Labanauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 390 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvos geštaltinės psichoterapijos asociacija** (**LGPA**) – geštaltinės psichoterapijos organizacija Lietuvoje; asociacija. Vienija geštaltinius psichoterapeutus ir geštaltinę psichoterapiją studijuojančius bei jai prijaučiančius narius Lietuvoje. 

Asociacija rūpinasi geštaltinės psichoterapijos mokymo programų rengimu, šios psichoterapijos mokyklos populiarinimu, organizuoja seminarus bei konferencijas, dalyvauja Lietuvos ir tarptautinėse programose, rengiant psichoterapijos specialistus bei keliant jų kvalifikaciją.

Adresas: Šilo g. 7-2, Vilnius.

Istorija
--------

Savo veiklą Asociacija pradėjo 2000 m.

Asociacijai vadovauja taryba, kuri renkama 3 metų kadencijai, bei tarybos išrinktas asociacijos prezidentas.

Prezidentai
-----------

* Neringa Grigutytė 2005–2016 m.
* Viktoras Keturakis nuo 2016 m.

Šaltiniai
---------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Krateris (reikšmės).*
Kamerūno ugnikalnio krateriai
Viktorijos krateris Marse
**Krateris** – daugeliui ugnikalnių būdingas dažniausiai viršūnės elementas. Tai paprastai apvalios formos, įvairaus dydžio įdubimas, kurio viduje yra viena ar daugiau angų, pro kurias išsiveržia magma. Krateriai gali būti labai dideli ir labai gilūs. Per kai kuriuos ypatingai didelius išsiveržimus ugnikalnio magmos židinys gali smarkiai ištuštėti, dėl ko įgriuvus viršutiniam sluoksniui, susiformuoja kaldera.

Daugumoje ugnikalnių krateris yra viršūnėje, susiformavęs iš vulkaninės kilmės nuosėdų – lavos, piroklastų. Tokie ugnikalniai paprastai būna kūgio formos. Krateriai gali būti taip pat ugnikalnių šlaituose (angl. *flank crater*). Kai kuriuose krateriuose susikaupus lietaus arba sniego vandeniui, susidaro krateriniai ežerai.

Yra ugnikalnių, sudarytų vien tik iš kraterio, be žymaus pakilimo nuo žemės paviršiaus, pvz. *maar* tipo ugnikalniai. Tokie krateriai suformuoja, kai magma kyla per vandens prisotintas uolienas ir sukelia ultravulkaninį išsiveržimą (angl. *phreatic eruption*); tokie krateriai dažnai būna lygumose toliau kitų ugnikalnių. Kraterių taip pat yra identifikuota Mėnulyje, Marse, Veneroje ir Ijo.

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kratonas** – stambi konsoliduota ir mažai kintanti Žemės plutos dalis iš denuduotų orogenų, kurių nepaveikė alpinė kalnodara. Senaisiais kratonais vadinami iš prekambro raukšlėtųjų kompleksų (t. y. prekambrinių platformų) sudarytus nejudrius Žemės plutos masyvus. Kratonai dar dažnai vadinami platformomis. Kratonų plotas iki kelių mln. km². Juose esančios kontinentinės Žemės plutos (su nuosėdiniu, „granitiniu" ir „bazaltiniu" sluoksniais) vidutinis storis ~45 km.

Kratono (platformos) sandara yra dviaukštė:

* apatinis aukštas (platformos pamatas) sudarytas iš suraukšlėtų, dažniausiai granitizuotų ir metamorfizuotų magminių ir metamorfinių uolienų;
* nuosėdinė danga, slūgsanti ant apatinio aukšto, sudaryta iš sluoksniuotų nemetamorfizuotų nuosėdinių uolienų su retomis magminių uolienų intruzijomis ir vulkaninėmis dangomis.

Kratonų (platformų) sritys, kuriose yra abu struktūriniai aukštai, vadinami plokštėmis (pvz. Rusijos, Turano plokštės), o kratonų sritys, kur raukšlėtasis platformos kristalinis pamatas yra paviršiuje (neturi nuosėdinės dangos arba ji plona) – skydais (pvz. Baltijos skydas, Kanados skydas) arba masyvais (jeigu mažesni).

Seisminis aktyvumas kratonuose silpnas, geoterminis gradientas 2–4 kartus mažesnis negu judriose plutos srityse. Kratonams būdingi lėti Žemės plutos epeirogeniniai judesiai.

Pagal kristalinio pamato amžių kratonai (platformos) skirstomi į senuosius (jie yra didžiausi), susidarę prekambre ir tapo dabartinių žemynų branduoliais (R. Europos, Sibiro, Kinijos, Indijos, P. Amerikos, Š. Amerikos, Australijos, Antarktidos ir kt.), ir jaunuosius, atsiradę paleozojuje ir mezozojuje, jie mažesnio ploto ir juosia senuosius kratonus arba būna tarp jų (V. Europos, V. Sibiro).
**2013 m. Khan al-Assal cheminės atakos** įvyko 2013 m. kovo 19 d. Sirijos Alepo miesto rajone. Šių atakų metu žuvo 26 žmonės (10 civilių ir 16 karininkų) bei daugiau nei 86 buvo sužeisti. Iš karto po atakų Sirijos vyriausybė ir opozicija apkaltino viena kitą. Sirijos vyriausybė paprašė JT ekspertų ištirti cheminių atakų vietas ir pateikti atsakymus. Rusijos ir JAV atskiri tyrimai parodė, kad šių atakų metu buvo naudojamas zarinas. Rusijos teigimu atsakingi už šią ataką buvo opozicijos sukilėliai, tuo tarpu JAV kaltino Sirijos poziciją.

JT ekspertai atvyko į šalį ištirti šias vietas rugpjūtį, tačiau iš karto jiems pasirodžius įvyko žymiai masyvesnės Gutos cheminės atakos. Tai sutrukdė tinkamai ištirti Khan al-Assal atakas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Syria and Activists Trade Charges on Chemical Weapons
2. ↑  Syrians trade Khan al-Assal chemical weapons claims
3. ↑  U.S. says Syria used sarin in two attacks in Aleppo
4. ↑  Russia gave UN 100-page report in July blaming Syrian rebels for Aleppo sarin attack Archyvuota kopija 2013-09-21 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kašeu*Cacheu* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Bisau Gvinėjos vėliava Bisau Gvinėja |
| **Administracinis centras** | Kašeu |
| **Sektorių** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 192 508 |
| **Plotas** | 5 174,9 km² |
| **Tankumas** (2009) | 37 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GW-CA |

**Kašeu regionas** (port. *Região Cacheu*) – regionas Bisau Gvinėjos šiaurės vakarinėje dalyje. Administracinis centras – Kašeu.

Geografija
----------

Regionas ribojasi vakaruose su Oju rytuose, su Biombu pietuose, iš šiaurės ribojasi Senegalas. Iš vakarų skalauja Atlanto vandenynas. Yra giliai įsiterpiančios Kašeu ir Mansoa estuarijos. Regionui priklauso greta žemyno esančios Žetos ir Pesišės salos.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Kašeu regionas padalintas į 6 sektorius:

* Biženė
* Bula
* Kašeu
* Kajo
* Kančungas
* San Domingošas

Sektorių žemėlapis

|  |  |
| --- | --- |
|  **Bisau Gvinėjos regionai** |  |
| Bafata | Biombas | Bisau | Bolama | Gabu | Kašeu | Kinara | Ojas | Tombali |
| Bedfordasangl. *Bedford* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

BedfordasBedfordas

52°08′0″ š. pl. 0°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.13333°š. pl. 0.45000°r. ilg.﻿ / 52.13333; 0.45000﻿ (Bedfordas)Koordinatės: 52°08′0″ š. pl. 0°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.13333°š. pl. 0.45000°r. ilg.﻿ / 52.13333; 0.45000﻿ (Bedfordas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Bedfordšyras Bedfordšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 83 820  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bedfordas |

**Bedfordas** (angl. *Bedford*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijoje, prie Didžiojo Uzo upės; Bedfordširo grafystės administracinis centras. Yra geležinkelio stotis, praeina plentas A6 (Lutonas–Karlailas). Mašinų gamybos, elektrotechnikos, poligrafijos, maisto pramonė. Yra XIII a. gotikinė Šv. Pauliaus bažnyčia, kelios katalikų bažnyčios, 3 mečetės, didžiausia Anglijoje (už Londono ribų) sikhų šventykla. Išlikęs Bedfordo piliakalnis.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kilo nuo saksų karvedžio Bedos ir žodžio *ford*, reiškiančio brastą. 796 m. čia palaidotas Mersijos karalius Ofa. 919 m. pastatyta tvirtovė, 1224 m. perstatyta į Bedfordo pilį. Nuo XVI iki XX a. pr. Bedfordas buvo svarbus nėrinių gamybos centras, vystyta alaus pramonė. 1846 m. miestą pasiekė geležinkelis.

Galerija
--------

* Šv. Pauliaus bažnyčiaŠv. Pauliaus bažnyčia
* Sikhų šventyklaSikhų šventykla
* Tiltas per UząTiltas per Uzą

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 54
| Kašijas do Sulas*Caxias do Sul* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Kašijas do SulasKašijas do Sulas

29°10′0″ p. pl. 51°10′40″ v. ilg.﻿ / ﻿29.16667°š. pl. 51.17778°r. ilg.﻿ / 29.16667; 51.17778﻿ (Kašijas do Sulas)Koordinatės: 29°10′0″ p. pl. 51°10′40″ v. ilg.﻿ / ﻿29.16667°š. pl. 51.17778°r. ilg.﻿ / 29.16667; 51.17778﻿ (Kašijas do Sulas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Pietų Rio Grandė Pietų Rio Grandė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1875 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 504 290  |
| **Altitudė** | 817 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kašijas do Sulas |

**Kašijas do Sulas** (port. *Caxias do Sul*) – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, Gaušos aukštumoje, 128 km į šiaurę nuo Porto Alegrės. Yra oro uostas, per miestą eina Porto Alegrės–San Paulo plentas. Kašijas do Sulas yra vienas pagrindinių Brazilijos vyno pramonės centrų. Taip pat metalurgijos, metalo apdirbimo ir mašinų gamybos, medienos apdirbimo, maisto (vyno ir mėsos) pramonė. Žemės ūkio regiono, kur auginamos vynuogės, kviečiai, kukurūzai, verčiamasi galvijininkyste, prekybinis centras. Veikia 1967 m. įkurtas universitetas. Kašijas do Sule vyksta kasmetinė vynuogių šventė. Yra neogotikinių bažnyčių, senovinės architektūros statinių.

Istorija
--------

1875 m. čia gyvenvietę įkūrė imigrantai iš šiaurės Italijos ir ją pavadino *Nova Milano*. 1877 m. pervadinta Kašijas do Sulu. Miesto teisės suteiktos 1910 m.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Rio Grande do Sul, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Rio Grande do Sul, *citypopulation.de*
3. ↑  *Kašijas do Sulas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003

Miesto panorama
**Arūnas Mėčius** (1965 m. kovo 26 d. – 2013 m. gegužės 25 d. Klaipėdoje) – Lietuvos dailininkas, knygų iliustratorius.

Biografija
----------

1991–1995 m. studijavo Vilniaus dailės akademijoje, dailininkas grafikas. 1995–1997 m. Vilniaus dailės akademija: magistrantūra grafikos katedroje. Nuo 2002 m. Klaipėdos A. Brako dailės mokyklos tapybos, piešimo ir grafikos mokytojas.

Parodose dalyvavo nuo 2000 metų. Iki 2011 m. surengė 14 personalinės tapybos bei grafikos parodų, dalyvavo daugelyje Lietuvos ir tarptautinių parodų bei projektų. Nuo 2002 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys, LDS Klaipėdos skyriaus tarybos narys. Palaidotas Lėbartų kapinėse.

Kūryba
------

A. Mėčius tapė ant drobės, medžio, naudojo akrilą, aliejų, temperą, laką. Darbų siužetai įvairūs – nuo jaunystėje pamėgto pasakinio groteskiško realybės vaizdavimo, iki subtilaus klasikinio portreto ar romantiško peizažo. Autorius neturėjo pamėgto formato – jis puikus miniatiūros meistras, tačiau noriai ėmėsi ir didelių drobių. Viena iš dailininko aistrų – tapyba ant baldų, dekoravimas. Komodos, staliukai, pakojai, raktinės, kėdės atgijo „inkrustuoti" A. Mėčiaus pamėgtais brangakmeniais, prabilo įvairiausias siužetais.

Arūno Mėčiaus iliustruotos knygos:

* Vieną kartą: eilėraščiai / Sigitas Poškus. – Vilnius: Mažasis Vyturys, 2003. – 88 p.: iliustr.
* Naujausių laikų istorija: vadovėlis pradedantiesiems: eilėraščiai / Gintaras Grajauskas. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2004. – 123 p.: iliustr.
* Raudona: eilėraščiai / Dalia Bielskytė. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2006. – 86 p.: iliustr. (knyga apdovanota Z. Gėlės premija)
* Vardas debesies / Dalia Bielskytė. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2014. -124 p.: iliustr.

Nuorodos
--------

* Atradimas: dailininkas Arūnas Mėčius ir jo paveikslai, darbai, kūryba
| **Bebručio gamtinis rezervatas** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Augalijos |
| **Vieta** | Punsko valsčius |
| **Koordinatės** |  |
| **Plotas** | 0,9 km² |
| **Įsteigimo data** | 1962 m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

**Bebručio gamtinis rezervatas**, (lenk. *Rezerwat przyrody Bobruczek*) – valstybės saugomas natūralios gamtos plotas - upinių bebrų gyvenamoji erdvė - šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiuje, Šlynakiemio kaime. Rezervatas įkurtas 1962 m. kai bebrai šalyje dar nebuvo taip išplitę, jo plotas 0,90 ha - tai dalis 1,32 ha teritorijos užimančio Bebručio ežero. Vanduo pratekantis, gana švarus, dugnas molingas. Gausus planktonas. Vandens paviršiaus altitudė - 148 m virš jūros lygio. Dėl ilgametės nevaržomos bebrų veiklos į ežerą įtekanti ir ištekanti Seivos upė užtvenkta medžių kamienais bei gruntu, nereti potvyniai. Pelkėti krantai išrausti kanalais ir bebrų urvais.

Saugomi augalai: paprastoji lūgnė, pelkinis skiautalūpis, paprastasis šaltekšnis, plačialapė gegūnė, paprastoji vandens lelija.

Be aukščiau paminėtų bebrų saugomi ežiai, kurmiai, ūdros, kai kurios varliagyvių, roplių ir paukščių rūšys.

Nuorodos
--------

* Rezervato aprašymas (len.) Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 54°12′30″ š. pl. 23°09′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.20833°š. pl. 23.16389°r. ilg.﻿ / 54.20833; 23.16389
**Simona Petkova**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Simona Petkova |
| Gimimo data | 1993 m. rugsėjo 3 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Gabrovas, Bulgarija |
| Ūgis | m |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Šveicarija Aarau Frauen |
| **Numeris** | 7 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 200?–20092009–20142014–20172017–2018  2018–2019  2019  2020  2020–2021  2021–2023  2023– | Bulgarija Gabrovo Bulgarija FC NSA SofiaAnglija Leeds Anglija Watford FC  Italija Pink Bary  Italija Empoli  San Marinas San Marino Academy Šveicarija FC Lugano  Šveicarija YB Frauen  Šveicarija Aarau Frauen | 15 0(3)16 0(0)01 0(1)00 0(0)18 0(3)0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2010–20112012– | Bulgarija Bulgarijos WU-19  rinktinė | ? 0(?)? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. balandžio 20 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. balandžio 20 d.. |

**Simona Petkova** (bulg. *Симона Румянова Петкова*; g. 1993 m. rugsėjo 3 d.) – Bulgarijos futbolininkė, saugė. Atstovavo nacionalinei Bulgarijos rinktinei.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti Bulgarijoje. Atstovavo gimtojo miesto (Gabrovas) ekipoms. 

2009 m. pakviesta į FC NSA Sofia. Su šiuo klubu tapo daugkartine Bulgarijos čempione.

2014 m. išvyko į užsienį. Atstovavo Leeds bei Watford (Anglija)

2018 m. persikėlė į Italiją, kur 2018–2019 atstovavo Pink Bari, o 2019 m. trumpai priklausė Empoli.

Nuo 2020 m. rungtyniavo Šveicarijoje. 2020–2021 m. atstovavo Lugano klubui, nuo 2021 m. – BSC YB Frauen, o nuo 2023 m. – Aarau Frauen.

Karjera nacionalinėje rinktinėje
--------------------------------

Kitados atstovavo jaunimo rinktinėms. 2012 m. gegužės 19 d. debiutavo Bulgarijos moterų futbolo rinktinėje rungtynėse prieš Šiaurės Airiiją. Varžovės nugalėjo bulgares rezultatu 4-1.

2019 m. rungtyniavo Bulgarijos moterų futbolo rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Kroatiją. Kroatės sutriuškino bulgares rezultatu 6:0.

2023 m. balandžio 6 d. draugiškose rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę pasižymėjo įvarčiu. Bulgarės nugalėjo rezultatu 3:0. Dimitrova pelnė antrąjį rungtynių įvartį.

Pasiekimai
----------

Bulgarijos metų futbolininkė – 2021, 2022 m.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  femisports.com apie Simoną Petkovą
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* SOFASCORE
* SOCCERDONNA
* soccerpunter
* Globalsportsarchive
| ***Simona*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Simona |
| Kilmės šalis |  Italija Belgija |
| Režisierius | Patrick Longchamps |
| Scenaristas (-ai) | Patrick Longchamps |
| Vaidina | Laura Antonelli |
| Metai | 1974 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Simona** – 1974 m. sukurta drama, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko Laura Antonelli.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Laura Antonelli – Simona
* Maurizio Degli Esposti – Žoržas
* Margot Margaret – Marsela
* Marc Audier
* Ramon Berry
* Arturo Colonello – pasakotojo balsas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Norėdamas tinkamai pasirengti būsimiems stojamiesiems egzaminams, Žoržas apsigyvena senelio viloje pajūryje. Po kurio laiko jis susipažįsta su netoliese gyvenančia vyresne moterimi Simona, su kuria tampa meilužiais. Nerūpestingai leisdami laiką, jie susipažįsta su Marsela – naivia mergina, kuri po motinos mirties patyrė dvasinį sukrėtimą ir dabar gyvena griežtai saugoma tėvo. Žoržas ir Simona įtraukia ją į savo erotinius žaidimus, nesitikėdami, kad šie gali baigtis tragiškai...