recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pranas Dūmanas** (1924 m. vasario 24 d. Daukniškių k. Panevėžio r. – 1989 m. spalio 23 d. Anykščiuose) – vargonininkas, chorvedys ir pedagogas.

Biografija
----------

Išmokęs vargonuoti, 1945–1948 m. vargonininkavo Kupreliškio (Biržų r.) bažnyčioje, 1948–1953 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. M. Karka), lankė bendrojo lavinimo vakarinę mokyklą, vargonininkavo Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčioje, vadovavo Panevėžio mėsos kombinato ir amatų mokyklos chorams. 1953–1960 m. dėstė muziką ir dainavimą Vabalninko vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių, kultūros namų ir žemės ūkio mokyklos mišriesiems chorams. 1960–1986 m. muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių bei instrumentinių ansamblių vadovas Anykščių J. Biliūno vidurinėje mokykloje. Nuo 1960 m. ilgą laiką jis taip pat dirbo Anykščių vaikų muzikos mokykloje mokytoju, buvo vienas iš pirmųjų šios mokyklos pedagogų. Vaikų choras parengtas šešioms respublikinėms dainų šventėms – 1964 ir 1977 m. moksleivių respublikinių dainų švenčių laureatas, o vyresniųjų klasių mergaičių choras 1967 m. respublikiniame moksleivių festivalyje laimėjo antrąją vietą. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrusis choras 1969 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse pelnė antrąją vietą, o 1977 m. analogiškoje dainų šventėje pirmąją. Pirmąsias ir kitas prizines vietas choras laimėjo 1976, 1979 ir 1983 m. respublikinėse mokyklų chorų varžybose. Choras turėjo sudėtingesnį repertuarą, surengė nemaža koncertų, lankėsi Latvijoje.

P. Dūmanas nuolat vadovavo moksleivių skudučių ir vokaliniams ansambliams, su kuriais irgi konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. Keletą metų pedagogas vadovavo Anykščių rajoninių kultūros namų mišriajam chorui ir kitiems meno mėgėjų kolektyvams. 1986–1989 m. mokytojavo Skiemonių ir Dabužių K. Sirvydo mokyklose, vadovavo vokaliniams ir skudučių ansambliams. Buvo Anykščių rajono dainų švenčių vyr. dirigentas ir muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, 1969 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑

  

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Kitos reikšmės – Šv. evangelisto Morkaus bažnyčia.*
Koordinatės: 55°59′57″š. pl. 21°40′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.9991°š. pl. 21.6775°r. ilg.﻿ / 55.9991; 21.6775

|  Šateikių šv. evangelisto Morkaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Plungės |
| **Savivaldybė** | Plungės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šateikiai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1875 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Šateikių šv. evangelisto Morkaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šateikių kaime, 0,5 km į pietvakarius nuo kelio  **169**  Skuodas–Plungė .

Istorija
--------

Šateikių bažnyčia XIX amžiuje
Apie 1700 m. pastatyta medinė koplyčia, 1776 m. – medinė bažnyčia. Ji buvo Platelių parapijos filija. Jai 1794 m. dovanoti 2 margai žemės.

1860 m. minima maža bažnyčia, kurią išlaikė grafas Pranciškus Pliateris. Jai sunykus Pliateriai 1862–1875 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (archit. Tomo Tišeckio projektas). 1909 m. sausio 1 d. bažnyčioje susituokė Mikalojus Konstantinas Čiurlionis ir rašytoja Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė. 1915 m. vokiečiai išsivežė 3 bažnyčios varpus. 1926 m. įkurta parapija. 1935 m. pastatyta parapijos salė.

1945 m. raudonarmiečiai sudaužė bažnyčios vitražus. Po Antrojo pasaulinio karo kunigas Anicetas Kerpauskas (1921–1985) pastatė kleboniją.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė, su pusapskrite apside. Šventoriaus tvora mūrinė.

Nuorodos
--------

* Bažnyčios vargonai[neveikianti nuoroda]
Ministerijos pastatas Tokijuje.
**Japonijos finansų ministerija** (jap. 財務省 = *Zaimu-shō*) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už finansų politikos įgyvendinimą. Tai viena svarbiausių Japonijos ministerijų, pagarsėjusi griežta darbuotojų atranka ir itin aukšto lygio personalu. Įsteigta 1869 metais. Dabartinė būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija
--------

Pirmoji Užsienio reikalų ministerija buvo įkurta iš karto po Meidži revoliucijos, 1869 metais, tačiau panašią funkciją atliekančios institucijos istorija siekia dar VI a. Nuo įkūrimo Finansų ministerijos struktūra mažai keitėsi, didelių reformų nebuvo įvykdyta ir po Antro pasaulinio karo.

Ministerija vaidino svarbų vaidmenį sparčiame Japonijos ekonominiame vystymesi pokariniais dešimtmečiais. Pagrindinės jos funkcijos buvo infliacijos kontrolė, investicijų reguliavimas, bankų sistemos administravimas. Paskutiniais XX a. dešimtmečiais ministerija inicijavo pridėtinės vertės mokesčio įvedimą, kas buvo padaryta 1989 m. Vėliau pasisakė už jo didinimą nuo 3% iki 5%, siekiant užtikrinti didesnes įplaukas į biudžetą ir išlaikyti dėl senstančios visuomenės besiplečiančią socialinės apsaugos sistemą. Nors politiškai labai nepopuliarus, šis pasiūlymas buvo įgyvendintas 1998 metais.

2000 m. ministerija prarado bankų priežiūros funkciją, kuri buvo perleista naujai įkurtai Finansinių paslaugų agentūrai, o monetarinės politikos vykdymas atiteko Japonijos bankui. Po 2001 m. administracinės reformos ministerijos pavadinimas buvo pakeistas iš ilgą istoriją turėjusio 大蔵省 (*Ōkura-shō*; pažodžiui: „Iždo ministerija") į dabartinį 財務省 (*Zaimu-shō*; pažodžiui: „Finansinių reikalų ministerija").

Struktūra
---------

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Biudžeto biuras
* Mokesčių biuras
* Muitų ir tarifų biuras
* Finansų biuras
* Tarptautinių reikalų biuras
* Valstybinė mokesčių agentūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan*. Routledge, 2003, p. 227
2. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan*. Routledge, 2003, p. 227-228
3. ↑  財務省の機構, 財務省; tikrinta: 2012-07-10

Susiję straipsniai
------------------

* Japonijos ministerijos
* Japonijos ekonomika

Nuorodos
--------

* Oficialus ministerijos puslapis
**Pranas Jankauskas** (g. 1929 m. liepos 23 d. Grincagalėje, Vabalninko valsč. Biržų apskr.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Kupiškio gimnazijoje pramokęs muzikos, 1951–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje (dėst. Juozas Bagdonas, Adolfas Karaška, Aleksandras Liberis). Mokydamasis pradėjo vadovauti miesto mėgėjų chorams. 1954–1959 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Konrado Kavecko klasė), vadovavo sostinės chorams ir dirbo muzikos metodininku Respublikiniuose liaudies kūrybos namuose.

1959–1971 m. Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos katedros vedėjas, 1959–1963 m. studentų mišriojo choro vadovas. Chorą išmokė daug sudėtingų kūrinių, surengė nemaža koncertų, dalyvavo 1960 m. respublikinėje dainų šventėje (konkurse pelnė trečiąją vietą). 1963–1971 m. Pedagoginio instituto merginų choro „Pavasaris" (1968 m.) meno vadovas ir dirigentas. Chorą parengė 1965 ir 1970 m. respublikinėms dainų šventėms, 1967, 1968 ir 1971 m. Baltijos studentų dainų šventėms „Gaudeamus" Tartu, Vilniuje ir Rygoje. „Pavasario" koncertų programose buvo daug sudėtingų šiuolaikinių ir klasikinių kūrinių, choras buvo respublikinių konkursų prizininkas, 1971 m. išleido plokštelę. Tuo pačiu metu P. Jankauskas choro dirigavimą dėstė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, suorganizavo miesto jaunimo mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo.

1971–1984 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Choro dirigavimo katedros vedėjas, 1971–1979 m. studentų choro studijos vadovas. Per tuos metus mišrusis choras, be pagrindinio studijų darbo, surengė daug koncertų Klaipėdos krašto ir kituose Lietuvos miestuose, dalyvavo respublikinėse studentų dainų šventėse Panevėžyje (1974 m.) ir Klaipėdoje (1977 m.), 1974 ir 1978 m. Baltijos studentų dainų šventėse „Gaudeamus" Tartu ir Vilniuje bei 1975 m. respublikinėje dainų šventėje Vilniuje.

Choro repertuare buvo daug sudėtingų lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, keletas jų įrašyti į K. Kavecko kūrinių jubiliejinę plokštelę. Pedagogas išugdė daug chorvedžių; 1979 m. jam suteiktas docento vardas. 1980–1987 m. vadovavo Klaipėdos celiuliozės ir kartono gamyklos mišriajam chorui, kurį parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei.

P. Jankauskas yra paskelbęs įvairiais choro meno klausimais apie 70 straipsnių ir koncertų recenzijų, sudarė dainų rinkinį moterų chorui „Gimtinės vakaras" (1978 m.), išleido metodinius darbus „Choro organizavimas" (1984 m.) ir „Pradedam choro repeticiją" (1994 m.), buvo Šiaulių ir Klaipėdos miestų chorvedžių tarybos narys bei pirmininkas, respublikinės chorvedžių tarybos narys, Šiaulių ir Klaipėdos miestų dainų švenčių vyr. dirigentas ir dirigentas, 1965, 1967 ir 1970 m. respublikinių dainų švenčių konsultantas ir dirigentas, 1967, 1968, 1971, 1974 ir 1978 m. Baltijos studentų dainų švenčių „Gaudeamus" Tartu, Rygoje ir Vilniuje organizacinės komisijos narys ir vyr. dirigentas. 1979 m. suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Pranas Judickas** (g. 1921 m. sausio 29 d. Domantonyse – 2008 m. spalio 3 d. Alytuje) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1951 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1965 m. universitete apgynė disertaciją „Lietuvos popieriaus ir medžio apdirbimo pramonės ir medienos resursų racionalaus panaudojimo pagrindinės kryptys", ekonomikos mokslų kandidatas. 1979 m. Gruzijos mokslų akademijos Ekonomikos ir teisės institute apgynė disertaciją „Miškai Lietuvos ūkio sistemoje pagrindiniais istorinės raidos etapais", ekonomikos mokslų daktaras.

1941–1945 m. Kaišiadorių gimnazijoje dėstė vokiečių kalbą, dirbo inspektoriumi. 1945–1948 m. Pagėgių apskrities vykdomojo komiteto Finansų skyriaus Valstybinių pajamų sektoriaus viršininkas. 1948–1951 m. Vilniaus universitete dėstė vokiečių kalbą.

1951–1958 m. dirbo Lietuvos TSR finansų ministerijoje. 1958–1959 m. LTSR Ministrų Tarybos vyr. referentas. 1959–1990 m. Valstybinio plano komiteto Regioninio planavimo skyriaus viršininkas.

Nuo 1988 m. periodinėje spaudoje rašė apie būtinybę atkurti Lietuvos visų trijų ginklo rūšių kariuomenę ir Lietuvos pilietybę, Lietuvai neatlygintinai perimti visas jos teritorijoje esančias įmones ir kitų objektus, 1994 m. – apie įšaldytas gyventojų santaupas, 1998 m. – apie Karaliaučiaus kraštą, vėliau – apie Vilniaus pilis, Lietuvos valdovų rūmų atstatymą.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos miškų ir medžio pramonės šiuolaikinės problemos, 1967 m.
* Lietuvos miškų praeitis ir rytdiena, 1993 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pranas Judickas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-01-23).
2. ↑  *Pranas Judickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 756 psl.
Kelio ženklas dėl stovėjimo darbo dienomis Vokietijoje
**Darbo diena** darbo teisėje - diena, kurią pagal įstatymą leidžiama dirbti be specialių apribojimų; diena, kurią faktiškai yra dirbama. Europoje įprastinės darbo dienos yra nuo pirmadienio iki šeštadienio. Daugumoje verslo, amatų - iki penktadienio. Mažmeninės prekybos, viešojo transporto - iki šeštadienio ar iki pat sekmadienio (t. y. ištisą savaitę). 

Teisiškai darbo diena svarbi ne tik darbo ir poilsio srityje, bet skaičiuojant terminus (tiek darbo teisėje, tiek ir kitose teisės šakose, pvz. civilinio proceso teisėje - dėl ieškinio pateikimo; komercinėje arba civilinėje teisėje - dėl prievolės įvykdymo termino ir pan.). Darbo dienos sąvoka taip pat svarbi ne tik darbo, bet ir Kelių eismo taisyklių atveju. Pvz. yra specialūs kelio ženklai, kuriuose gali būti nurodytas užrašas arba simbolis, žymintis darbo dienas (pvz. kad leidžiama arba draudžiama stovėti, įvažiuoti ar pan.)

Lietuva
-------

Darbo dienos trukmė yra ribojama. Pvz. darbuotojų, dirbančių ne vienoje darbovietėje arba vienoje darbovietėje, bet pagal dvi ar daugiau darbo sutarčių, darbo dienos trukmė negali būti ilgesnė kaip **12** valandų (LR darbo kodeksas, 144 str. 5 d.).

Vokietija
---------

* Darbo diena teisine prasme - *Werktag* (t. y. privalomumo dirbti diena; pažodžiui - „gamybinė", „gamyklos", „fabriko", „dirbtuvių" diena)
* Faktinio darbo (atlikimo) diena - *Arbeitstag* ('darbo diena').

Sekmadienis Vokietijoje yra nedarbo diena netgi prekyboje. Tą reglamentuoja federalinis Parduotuvių uždarymo įstatymas (vok. *Ladenschlussgesetz*). Parduotuvių uždarymo sekmadieniais pareigą patvirtino netgi Vokietijos Konstitucinis Teismas (*BVerfG*). Tiesa, savo naujausioje praktikoje jis numatė galimybę federalinėms žemėms reglamentuoti kai kurias išimtis iš federalinio reguliavimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR darbo kodeksas
2. ↑  Darbo ir švenčių dienos VFR federalinėse žemėse Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto.
**Ezechielio knyga** – viena iš Senojo Testamento knygų, priskiriama pranašų knygų grupei. Tai pranašo Ezechielio regėjimai ir pranašystės Babilonijos tremtyje, manoma, tuoj po 597 m. pr. m. e.

Ezechielio knygoje yra pateikta keletas tikslių datų. Ezechielis tapo pranašu 592 m. pr. m. e. praėjus 5 metams po jo ištrėmimo į Babiloniją.

Ezechielio knyga prasideda Dievo vizija Babilonijos lygumose. Ezechielis daugelyje savo ištarmių smerkia nuodėmę, Dievą skelbia teisėju. Aukštindamas Dievo didybę, jis praprasčiausiai atmeta suteptumą ir stabmeldystę. Ezechielis supranta, kad Jeruzalei nebėra jokios vilties, pranašauja jos žlugimą. Jis įvyko 586 m. pr. m. e. Po to, kai miestas buvo sugriautas, Ezechielio pranašystėse pasigirdo tvirta vilties gaida. Dievas parodysiąs savo galybę parvesdamas Izraelio tautą namo, suteikdamas jai naują širdį ir naują tikėjimą. Neretai Ezechielio pranašystės pabaigiamos žodžiais: „... taip jūs žinosite, kad aš esu Viešpats".[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 95–96 psl.

Nuorodos
--------

* Ezechielio knyga
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„DeWalt" markės kampinis šlifuoklis
Kampiniu šlifuokliu pjaunama grandinė, kuria prirakintas motociklas
**Kampinis šlifuoklis** – įrankis, skirtas šlifuoti bei pjauti metalui ir akmeniui. Kampiniai šlifuokliai dažniausiai varomi elektra, tačiau pasitaiko ir modelių, varomų benzinu ar suspaustu oru. Kampiniuose šlifuokliuose naudojami įvairių tipų apvalūs šlifavimo diskai, plonesni – pjovimui, o storesni – šlifavimui; prie kampinio šlifuoklio taip pat gali būti tvirtinami ir vieliniai šlifavimo šepečiai. Kampinių šlifuoklių esama įvairios galios – nuo 500 iki 2000 W, o disko dydis gali siekti nuo 115 iki 230 mm. Šlifavimo diskai dažniausiai keičiami pasitelkus reguliuojamąjį raktą, tačiau jei naudojamos specialios veržlės, tą galima atlikti ir be papildomų įrankių. Mažesnius šlifuoklius, kurių diskas siekia daugiausia 125 mm, galima laikyti viena ranka, o didesniems laikyti reikia dviejų rankų. Aplink diską būna įtaisytas gaubtas, skirtas apsaugoti nuo kibirkščių. Dirbti su kampiniu šlifuokliu dažnai rekomenduojama užsidėjus apsauginius akinius.
| **Pranas Jaciunskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 25 d. (70 metų)Seimeniškėse, Alytaus raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Neringą, Dovilę |
|  |
| Veikla | vadybininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 
* 1975 m. Lietuvos žemės ūkio akademija;
* 2002 m. Kauno technologijos universitetas.

 |

**Pranas Jaciunskas** (g. 1952 m. rugsėjo 25 d. Seimeniškėse, Alytaus raj.) – vadybininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo inžinieriaus elektriko specialybę. 1999–2002 m. mokėsi Kauno technologijos universitete, įgijo vadybos magistro kvalifikaciją.

1975–1977 m. Marijampolės žemės ūkio įmonės vyriausiasis energetikas. 1977–1979 m. tarnavo armijoje. 1979–1987 m. Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato MPP gamyklos energetikas. 1987–1990 m. Alytaus chemijos gamyklos vyriausiasis energetikas. 1990–1991 m. Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato valymo įrengimų viršininkas. 1991–1992 m. Alytaus valstybinės komunalinės įmonės generalinis direktorius. 1993–1996 m. uždarosios akcinės bendrovės užsienio kapitalo įmonės „Burma" direktorius. 1997–2001 m. Alytaus apskrities viršininko pavaduotojas. 2001–2005 m. Vilniaus prekybos pramonės ir amatų rūmų Alytaus filialo direktorius. 2006–2012 m. AB Bankas Snoras Alytaus filialo direktorius.

2013–2016 m. Alytaus energinio efektyvumo didinimo agentūros direktorius.

1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1995–2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1995–1997 m. Miesto plėtros komiteto pirmininkas, 2003 m. pirmininko pavaduotojas, 2002 m. Privatizavimo komisijos pirmininkas.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys, nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos Alytaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2000 m. Alytaus apskrities koordinacinės tarybos pirmininkas, nuo 2003 m. Tėvynės sąjungos vykdomasis sekretorius, 2003 m. Vilniaus – Dzūkijos regiono koordinacinės tarybos pirmininkas.

Žmona – Danutė. Augina dukteris Neringą ir Dovilę.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2019-03-24 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Pranas Grėbliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1870 m. kovo 10 d.Rusija Nemajūnai, Šventežerio valsčius, Seinų apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1947 m. (~77 metai)Lietuva |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Pranas Grėbliūnas** (1870 m. kovo 10 d. Nemajūnai, Šventežerio valsčius, Seinų apskritis, Rusijos imperija – 1947 m.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi gimtinės pradžios mokykloje. Buvo išvykęs į JAV, kur gyveno 4 metus. Grįžęs į Lietuvą ūkininkavo. Paskelbus Nepriklausomybę išrinktas į Šventežerio valsčiaus savivaldybę, 1918 m. lapkričio pabaigoje nuo parapijos komiteto – į Seinų apskrities tarybą.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, tačiau išrinktas nebuvo. Tik seimo kadencijos pabaigoje, 1922 m. kovo 7 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

Literatūra
----------

* Grėbliūnas Pranas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 24.
* Blažytė-Baužienė D. Grėbliūnas Pranas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 157.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Akademijos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2009-01-08* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Akademijos herbas** – vienas iš Akademijos heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo žaliame lauke auksinė viršutinė stiebo dalis su varpa ir dviem lapais, iš šonų dvi sidabrinės aštuonkampės žvaigždės.

Istorija
--------

Akademija – vienas iš jauniausių šalies miestelių, įkurtas 1964 m. perkėlus čia tuometinę Žemės ūkio akademiją. Dabartiniame universitete mokosi apie 7 tūkst. būsimųjų žemės ūkio specialistų. Tad ir herbe pasirinkta vaizduoti javų varpą – derlingumo ir gyvybės emblemą bei aštuonkampes žvaigždes – dvasinės šviesos, mokslo, idealų išraišką.

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. sausio 8 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1664.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Akademijos vėliava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Smėlio dalelių vaizdas naudojant elektroninį mikroskopą
Vankuverio paplūdimio smėlis (2 cm² vaizdas, Kanada)
*Apie Utenos mikrorajoną žr. Smėlis (Utena)*.
**Smėlis** – nuosėdinė uoliena, sudaryta iš nuotrupinių dalelių.

Dalelių skersmuo svyruoja nuo 0,063 mm iki 2 mm. Smėlis beveik ar visiškai nesucementuota uoliena t. y. biri, nevienalytė. Vienalytė sucementuota įvairiais cementais uoliena vadinama smiltainiu. Smėlis pagal savo kilmę gali būti fliuvioglacijalinis, jūrinis, aliuvinis (upinis), eolinis. Smėlio mineralinė sudėtis gana įvairi. Jis gali būti monomineralinis, sudarytas praktiškai iš vieno mineralo (kvarcinis, feldšpatinis ir pan.), taip pat polimineralinis – iš įvairių mineralų nuolaužų. Mineralinė smėlio sudėtis priklauso nuo fiziškai ardomų uolienų mineralinės sudėties. Jei ardomos jūrinės nuogulos ar smėlis akumuliuojasi šiltose jūrose – smėlis bus karbonatinės sudėties – klintinis smėlis, jei klostosi vulkaninės salos pakrantėse – vulkaninis smėlis.
Didžioji smėlio dalis klostosi dykumose. Jose iš smėlio supūstomos didelės kopos.

Panaudojimas
------------

Smėlis naudojamas betono gamyboje. Monomineraliniai smėliai, pavyzdžiui, kvarcinis, naudojami stiklo gamyboje. Taip pat smėlis naudojamas kaip abrazyvinė medžiaga, vandens filtruose.

Smėlis Lietuvoje
----------------

Smėlis, randamas Lietuvos teritorijoje gali būti suskirstytas į kelias grupes:

* Jūrinis, randamas prie Baltijos jūros, polimineralinis, sudėtiniai mineralai: kvarcas, feldšpatas, ilmenitas, granatas ir kt.
* Eolinis, randamas palei jūros pakrantę, Kuršių nerijoje, taip pat Dzūkijos miškuose.
* Aliuvinis – prie visų Lietuvos upių.
* Fliuvoglacialinis pasiskirstęs praktiškai visoje Lietuvoje. Šis smėlis naudojamas betono gamyboje.
* Limnoglacialinis, smulkesnis bet geriau išrūšiuotas smėlis.
* Kvarcinis smėlis kasamas Anykščių rajone. Šis smėlis susiklostė neogeno periode.

2004 m. Lietuvoje buvo iškasta 2 mln. 784 tūks. t smėlio. Kvarcinio smėlio – 58 tūkst. t.
Mėlynos komandos žaidėjas kelia kampinį.
Alessandro Del Piero kelia kampinį Sydney FC komandai.
**Kampinis** – situacija futbole, kai kamuolys puolančios komandos koja išmušamas iš vieno aikštės kampų. Kampinis puolančiai komandai skiriamas, kai kamuolys kirto galinę liniją nuo besiginančios komandos žaidėjo. Kamuolys išmušamas iš kampo, esančio artimiausio linijos kirtimo taškui. Kampinis suteikia nemažai galimybių puolančiai komandai įmušti įvartį, bet ši situacija ne tokia pavojinga kaip 11 metrų baudinys ar tiesioginis laisvas smūgis.

Kampinio situacija buvo sukurta 1867 m. Šefilde. Anglijos Futbolo Asociacija kampinį pradėjo naudoti 1872 m. Tarptautinė futbolo asociacijų valdyba oficialiai įteisino tiesioginį įvarčio mušimą iš kampinio situacijos (vadinamą „olimpiniu įvarčiu") 1924 m.

Teisėjui nusprendus, kad kamuolys galinę liniją kirto nuo besiginančios komandos žaidėjo, jis parodo kurioje pusėje bus išmušamas kampinis. Kamuolys turi būti padėtas taip, kad bent viena dalimi liestų nubrėžtą kampo arkos liniją. Kamuolys išmuštas iš kampo negali skriedamas negali kirsti galinės linijos.

Puolančioji komanda gali mušti į vartus iš karto nuo kampinio, tačiau tai nėra įprasta.

Mušant kampinį bet kuris besiginančios komandos žaidėjas turi būti ne arčiau kaip 9,15 m nuo mušančio kampinį žaidėjo.

Kampinio situacijoje negali būti skirta nuošalė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Getting to grips with the ‘gol olímpico’ Archyvuota kopija 2015-08-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Echis carinatus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios angys  *( Viperinae)* |
| Gentis: | Smėlyninės angys  *( Echis)* |
| Rūšis: | Smėlyninė angis  *( Echis carinatus)* |

 |

**Smėlyninė angis** (*Echis carinatus*) – angių (*Viperidae*) šeimos gyvačių rūšis, priklausanti smėlyninių angių (*Echis*) genčiai. Paplitusi Viduriniuosiuose Rytuose ir Centrinėje bei Pietų Azijoje. Nuodinga ir laikoma viena iš pavojingiausių gyvačių pasaulyje, nes kasmet užfiksuojama daug jos įkandimų ir su tuo susijusių mirčių.

Smėlyninė angis gyvena smėlėtose vietose, tarp akmenų, krūmynuose. Aktyviausia naktį, ypač po lietaus. Dienos metu slepiasi tarp akmenų, nuvirtusių medžių, žemėje esančiuose urvuose arba įsikasa į smėlį. Kartais aptinkama įšliaužusi į medį arba krūmą.

Ilgis svyruoja nuo 38 iki 80 cm. Galva su apvaliu priekiu. Būdingas margas, pilkų, juodų ir rausvų atspalvių turintis raštas. Šliaužioja greitai, dažniausiai vingiuodama į šonus. Minta graužikais, driežais, varlėmis, nariuotakojais (skorpionais, šimtakojais). Jauniklius veda kiaušgyvavedystės būdu.

Galerija
--------

* Smėlyninė angis.
* Angies galva.
* Angiai skirtas TSRS pašto ženklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Daniels, J. C. (2002) The Book of Indian Reptiles and Amphibians, BNHS & Oxford University Press, Mumbai, p. 151-153
| **Michailas Tomskisrus. *Томский Михаил Павлович*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1880 m. spalio 31 d.Kolpine, Peterburgo gubernijoje |
| Mirė | 1936 m. rugpjūčio 22 d. (55 metai) |
|  |
| Veikla | komunistinio ir profsąjungų judėjimo dalyvis |
| Partija | Rusijos KP(b) Politinio biuro narys |
|  |
|  **Vikiteka** | Michailas Tomskis |

**Michailas Tomskis** (rus. *Томский Михаил Павлович*, 1880 m. spalio 31 d. Kolpine, Peterburgo gubernijoje – 1936 m. rugpjūčio 22 d.) – komunistinio ir profsąjungų judėjimo dalyvis, buvęs Rusijos KP(b) Politinio biuro narys.

Biografija
----------

Tikroji pavardė Jefremovas (Ефремов). 1892 m. baigė pradinę mokyklą. Komunistų partijoje nuo 1904 m. Veikė pogrindyje, dukart kalintas ir ištremtas. 1917 m. tapo RKP(b) Peterburgo komiteto nariu, redagavo žurnalą „Metalistas", vadovavo Maskvos profsąjungų tarybai.
1918-1921 m. ir 1922-1929 m. vadovavo tarybinėms profsąjungoms. 1921 m. buvo Visos Rusijos centro vykdomojo komiteto Turkestano komisijos pirmininkas.

M. Tomskio politinis oponentas Levas Trockis jį vadino „ryškiausiu darbininku, kurį iškėlė partija, o gal ir visa revoliucija. Būdamas katorgoje jis išsiugdė didžiulę fizinio ir moralinio pasipriešinimo jėgą. Jis suprato liaudies mases ir kalbėjo su jomis suprantama kalba".

Nuo 1929 m. vadovavo Visasąjunginiam chemijos pramonės susivienijimui, buvo TSRS Aukščiausiosios Liaudies ūkio tarybos pirmininko pavaduotojas. Pasisakė prieš NEPo užbaigimą, dėl ko Stalinas apkaltino jį „dešiniuoju nukrypimu" ir pašalino iš aukščiausių partinių postų.

1932-1936 m. vadovavo Valstybinių knygų ir žurnalų leidyklų susivienijimui.

1919-1934 m. buvo VKP(b) CK narys (nuo 1934 m. – kandidatas į CK narius), 1922–1930 m. – Politinio biuro narys.

Prasidėjus stalininėms represijoms, vykstant Zinovjevo-Kamenevo procesui, buvo paminėtas jų parodymuose. Apie tai paskelbus Pravdoje, nusišovė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Истории Людей)
2. ↑  Томский Михаил Павлович (www.hrono.ru)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kampinis dažnis parodo, kaip greitai objektas sukasi
**Kampinis dažnis** ω (anksčiau vartotas terminas **ciklinis dažnis**) – sukimosi greičio išraiška. Kampinis dažnis taip pat savo dydžiu yra lygus **kampinio greičio** (kuris yra vektorinis dydis) moduliui.

SI sistemoje, kampinis dažnis matuojamas radianais per sekundę, su dimensija s−1.

Vienas pilnas apsisukimas atitinka 2π radianų:

{\displaystyle \omega ={{2\pi } \over T}={2\pi f}={\frac {v}{r}}},

kur

*ω* yra kampinis dažnis arba greitis matuojamas radianais per sekundę,
*T* yra periodas (matuojamas sekundėmis),
*f* yra dažnis (matuojamas hercais),
*v* yra liestinis (tangentinis) taško greitis apie sukimosi ašį (matuojamas metrais/sekundę),
*r* yra sukimosi apskritimo spindulys (matuojamas metrais).
Taigi, kampinis dažnis yra tiesiog kartotinis įprastiniam dažniui. Jis dažnai naudojamas fizikoje, kadangi tai leidžia išvengti perteklinio {\displaystyle \pi } rašinėjimo.

Pavyzdžiui, įcentrinis pagreitis {\displaystyle a} gali būti užrašytas:

{\displaystyle a=-\omega ^{2}r\;}
Naudodami "įprastinį" dažnį tą pačią formulę užrašytume:

{\displaystyle a=-4\pi ^{2}f^{2}r\;}
Diferencialinė kampinio dažnio išraiška (spindulio posūkio kampo išvestinė laiko atžvilgiu):

{\displaystyle \omega ={\frac {d\theta }{dt}}}

Kampinis greitis
----------------

Dešiniojo sraigto taisyklė kampinio greičio krypčiai nustatyti
Kampinio greičio, kaip vektorinio dydžio, kryptis nustatoma pagal dešiniojo sraigto taisyklę. Liestinis greitis yra lygus kampinio greičio ir spindulio vektorinei sandaugai:

{\displaystyle {\overrightarrow {v}}={\overrightarrow {\omega }}\times {\overrightarrow {r}}}
Snaigė – jai priskiriamos gležnumo ir unikalumo savybės, pagal kurias ir pavadinta karta
**Snaigių karta** (angl. *Snowflake generation*) – menkinamasis terminas, skirtas apibūdinti kartai žmonių, kurie tapo pilnamečiais maždaug apie 2010 m. ir vėliau. Terminas vartojamas teigiant, jog šie žmonės nebesugeba kritiškai mąstyti ir yra labiau psichologiškai pažeidžiami, linkę užsipulti kitus, palyginti su ankstesnėmis kartomis. Jiems taip pat priskiriama per didelio politinio korektiškumo savybė. Esą šios kartos atstovai jaučiasi itin ypatingais bei unikaliais. Dažnai terminas **snaigė** (angl. *snowflake*) yra vartojamas kaip paniekinantis epitetas.

Karta pavadinta tarsi pabrėžiant klaidingą įsitikinimą, kad kiekviena snaigė unikali ir nepakartojama, tad ir neva kiekvienas vaikas yra nepakartojamas. 2016 m. žurnalas „Financial Times" snaigių kartos žodį *snowflake* išrinko 1 iš 10 metų žodžių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Snowflake generation. Collinsdictionary.com (tikrinta 2022-04-04).
2. ↑  Briann Stone. Been called a 'snowflake'? The 'it' new insult. Usatoday.com (tikrinta 2022-04-04).
3. ↑  Jordan Gill. Your kids aren't unique and neither are snowflakes. 2016-12-10, Cbc.ca (tikrinta 2022-04-04).
4. ↑  Year in a Word: Snowflake. Ft.com (tikrinta 2022-04-04).
| **Reuven Barkat** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. spalio 25 d.Tauragė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1972 m. balandžio 5 d. (65 metai)Jeruzalė, Izraelis |
|  |
| Veikla | Politikas. |

**Reuvenas Barkatas** (1906 m. spalio 25 d. Tauragėje, Rusijos imperija – 1972 m. balandžio 5 d. Jeruzalėje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio politikas, Kneseto narys nuo 1965 m iki 1972 metų, 1969-1972 m. Kneseto pirmininkas.

Biografija
----------

Gimė 1906 m. spalio 25 d. Tauragėje kaip Reuven Borstein. Prieš pradėdamas mokytis žydų gimnazijoje mokėsi ješivoje. Dalyvavo Lietuvos jaunųjų pionierių ir jaunųjų hebrajų organizacijų kūrime. Baigęs mokslus išvyko mokytis teisės ir literatūros į Paryžiaus universitetą, vėliau studijavo Strasbūro universitete. 1926 m. išvyko į Palestiną. 1928-1933 m. dirbo HaMerkaz HaHakla'i' gyvenviečių administracijoje, buvo atsakingas už viešuosius ryšius. Organizavo žydų turto išvežimą iš nacių Vokietijos. 1940-1946 m. buvo žydų kareivių nacionalinio komiteto vadovas. 1946 m. įstojo į prekybos organizacijos Histadrut politinį departamentą. 1949 m. tapo departamento vadu, po kiek laiko vadovavo ir ryšių su arabais departamentui. 1961 m. paskirtas Izraelio ambasadoriumi Norvegijoje. Po metų tapo kairiosios Mapai partijos generaliniu sekretoriumi. 1965 m. išrinktas į Izraelio parlamentą Knesetą. 1968 m. tapo Izraelio darbininkų partijos nariu. 1969 m. perrinktas į parlamentą ir paskirtas parlamento pirmininku. Mirė 1972 m. balandžio 5 d. vis dar būdamas pirmininku Jeruzalėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reuven Barkat biografija
**Albertas Paulikaitis** (1920 m. birželio 1 d. Tauragėje – 1994 m. rugpjūčio 1 d. Čikagoje, JAV) – smuikininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigė Tauragės mokytojų seminariją, išmoko smuikuoti, dainuoti mokėsi pas solistą Vladą Ivanauską. 1944 pasitraukė į Vokietiją, o 1949 atvyko į JAV ir pradėjo vadovauti lietuvių evangelikų parapijos chorui Collinsville, IL. Vėliau vadovavo LB „Aušros" chorui East St. Louise, IL, taip pat Tėviškės parapijos vaikų chorui ir K. Donelaičio lituanistinės mokyklos vaikų chorui Čikagoje.

Nuo 1952 vadovavo lietuvių meno ansambliui „Nemunas" East St. Louise. Prie ansamblio subūrė vyrų, o vėliau mišrųjį chorus, organizavo koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose, televizijos programose ir festivaliuose. 1955 „Nemuno" ansamblio veiklai nutrūkus, 1962 suorganizavo naują kolektyvą – „Aušros" chorą (18-20 dalyvių). Choras nemažai koncertavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose ir 1966 3-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. Tradiciniams giesmių vakarams A. Paulikaitis parengdavo vyrų vokalinį oktetą, koncertuodamas su Tėviškės parapijos choru, pats atlikdavo solo tenoro partijas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Jonas Būtėnas** (1892 m. kovo 27 d. Akmeniuose, Kražių valsčius, Raseinių apskr. – 1968 m. lapkričio 28 d. Čikagoje, JAV) – lietuvių dainininkas (baritonas), pedagogas ir chorvedys.

Biografija
----------

1907 m. baigęs Kelmės dviklasę mokyklą, mokėsi Pagojaus žemės ūkio ir gyvulininkystės mokykloje. Mokėsi vargonuoti, bet nelabai sekėsi, todėl pradėjo dirbti Kelmės kooperatyvo pardavėjo padėjėju.

1909 m. emigravo į JAV – į Mahanoi Sitį, PA. Keletą metų dirbo fizinį darbą, o vakarais mokėsi anglų kalbos ir kitų bendrojo lavinimo dalykų. Netrukus įsijungė į Scrantono, PA, Šv. Juozapo lietuvių parapijos chorą, kuriam tuomet vadovavo Antanas Sodeika. Jis pradėjo lavinti Jono balsą, ir jau 1910 m. įvyko pirmasis dainininko viešas pasirodymas. Po keleto metų persikėlė į Klyvlendą ir pradėjo vadovauti chorui.

1918 m. nuvyko į Niujorką, kur toliau lavino balsą pas įvairius pedagogus. Apie metus vadovavo „Aido" chorui (50 dalyvių). 1919 m. pastatė operetę „Iš meilės". Kaip solistas pradėjo reikštis Operetės choro koncertuose ir operečių spektakliuose (chorui vadovavo Ksaveras Strumskis). Vėliau apsistojo Bostone ir su Stasiu Šimkum daug koncertavo, rinko aukas. Kiek laiko vadovavo „Aido" chorui Worcesteryje, MA.

1922–1927 m. dainavimą studijavo Italijoje – Neapolyje ir Milane – pas prof. Mario Sammarco. 1926 m. debiutavo Garibaldi teatre Palerme Šarlio Gouno operoje „Faustas". Buvo priimtas į gastroliuojančią operos trupę; sukūrė Džiuzepės Verdi operų „Traviatos" ir „Rigoletto" pagrindinius vaidmenis, dainavo Mantujoje, Turine, Veronoje, Milane ir kt.

Sugrįžęs į Lietuvą, 1928–1944 m. su pertrauka dainavo Valstybės teatre Kaune, kur sukūrė apie 20 klasikinių operų vaidmenų, daug koncertavo Lietuvos miestuose ir per Vilniaus radiją su filharmonijos orkestru, diriguojamu Jeronimo Kačinsko. Dainavo Rygos, Talino, Helsinkio, Stokholmo, Oslo, Kopenhagos, Briuselio, Paryžiaus, Vienos, Prahos ir Budapešto radiofonuose. 1941 m. pakviestas į Kauno konservatoriją dėstyti dainavimą. Tuo pat metu savo privačioje studijoje turėjo apie 30 mokinių (S. Barą, J. Vaznelį, V. Adamkevičių, P. Kovelį, V. Benderį, V. Bakūną, M. Kripkauskienę ir kt.).

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, lietuvių stovyklose rengė koncertus ir mokė dainininkus. 1947 m. žiemą persikėlė į JAV ir apsistojo Niujorke. Netrukus surengė koncertų Bostone, Elizabethe ir Niujorke. 1950 m. apsigyveno Čikagoje, įkūrė savo dainavimo studiją, Broniaus Jonušo vadovaujamame vyrų chore lavino dainininkų balsus. Pašlijus sveikatai liko visų apleistas ir mirė skurde. Į plokšteles įdainavo apie 100 liaudies dainų ir kitų kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Jonas Būtėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 666 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Snapinis žasto raumuo stebimas šalia trumposios dvigalvio žasto raumens galvos. Nukelti dydysis krūtinės ir deltinis raumenys.
**Snapinis žasto raumuo** (lot. *musculus coracobrachialis*) – rankos raumuo, esantis priekinėje žasto dalyje. Raumuo tvirtinasi ant mentės (lot. *os scapula*) snapinės ataugos (lot. *pr. coracoideus*) žemiau dvigalvio žasto raumens trumposios galvos. Tęsdamasis žemyn, atgal ir į šoną pasiekia žastikaulį, prie kurio vidurio šoninio paviršiaus prisijungia tarp trigalvio žasto raumens šoninės galvos sausgyslės ir žastinio raumens galvos sausgyslės.

Susitraukdamas snapinis žasto raumuo pritraukia žastą prie šonkaulių (lenkia ranką per peties sąnarį), traukia žastą į priekį ir minimaliai suka jį į vidų. Kai raumuo nėra įtemptas jo funkcija kartu su kitais peties ir žasto aplinkos raumenimis stabilizuoti ranką ir perimti dalį svorio nuo peties sąnario.

Raumenį perverdamas inervuoja raumeninis odos nervas (lot. *n. musculocutaneus*), dėl tokios anatominės padėties pervargintas, pertemptas raumuo spazmuodamas gali sukelti skausmą petyje ir užpakalinėje rankos dalyje (toje srityje, kurią inervuoja užspaustas nervas). Dėl tos pačios priežasties gali susilpnėti lenkiamieji žasto nervai.

Raumenį krauju aprūpina žastinė arterija (lot. *a. brachialis*).

* žastikaulio priekinis vaizdasžastikaulio priekinis vaizdas
* raumuo skeleto atžvilgiuraumuo skeleto atžvilgiu
* raumens kontūrairaumens kontūrai
* nervai ir kraujagyslės raumens srityjenervai ir kraujagyslės raumens srityje
**Jonas Burba** (1853 m. birželio 16 d. Skapiškyje – 1915 m. rugsėjo 14 d. Kaltanėnuose) – kunigas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimo organizatorius, knygnešys.

Biografija
----------

Mokėsi Švenčionių mokykloje. Baigęs 5 klases įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Čia besimokydamas dalyvavo lietuvių klierikų sambūriuose. Skaitydavo lietuvišką spaudą.

1878 m. gavęs kunigo įšventinimus, paskirtas vikaru į Dysną (Baltarusija). Po dvejų metų perkeltas klebonu į Prozorokus (Vitebsko sr. Gluboko raj.). 1882 m. pabaigoje perkeltas į Tverečių. Po penkerių metų vėl trumpai dirbo klebonu Baltarusijoje – Višniave (Ašmenos raj.). 1888 m. paskirtas Daugėliškio klebonu. Čia gyveno 15 metų. 1903–1909 m. Švenčionių klebonas ir dekanas. Po spaudos atgavimo yra dirbęs kitose Vilniaus vyskupijos parapijose: 1910–1911 m. klebonas Nočioje (Baltarusija), 1913–1914 m. – vėl Daugėliškyje.

Paskutiniaisiais gyvenimo metais sunkiai sirgo. Gyveno Kaltanėnuose pas giminaitį kun. M. Meštikį. Palaidotas Kaltanėnuose.

Švietėjiška veikla
------------------

Lietuvos parapijose – Tverečiuje, Daugėliškyje, Švenčionyse praėjo vaisingiausi jo, kaip lietuvybės gaivintojo, veiklos metai. Parapijose dauguma gyventojų buvo lietuviai, bet dvarponių ir kunigų stipriai lenkinami. Nebuvo lietuviškų mokyklų. Beveik nepasiekdavo lietuviška spauda. Atvykęs pareikšdavo esąs lietuvis ir bažnytines apeigas atlikdavo lietuvių kalba. Iš parapijiečių suorganizuodavo parapijos aktyvą. Tarp jų rasdavo knygnešių bei spaudos platintojų. Organizuodavo jos atgabenimą iš Mažosios Lietuvos. Aktyvūs jo talkininkai buvo veiklūs Švenčionių dekanato vikarai, kunigai K. Karvelis, A. Matevičius, M. Maželis, Paplauskas ir kiti, knygnešiai Juozas Balčiūnas, Aleksandras Telyčėnas. Daugėliškyje jo artimiausias ir patikimiausias pagalbininkas buvo zakristijonas Mykolas Cicėnas.

Platino spaudą ir pats. Knygnešiai parūpindavo lietuviškų maldaknygių, pasaulietinio turinio spaudinių, dažnai išdalydavo juos nemokamai. Mokė vaikus lietuviškai melstis, ragino jaunimą siekti mokslo. Stengėsi padidinti daraktorių skaičių, kurie dažnai vien už pragyvenimą mokė vaikus. Kaip organizuoti knygnešystę pamokė 1898 m. čia vikaravusį kunigą Juozą Šimkūną. Bendradarbiavo spaudoje.

Jonas Burba buvo laikomas geriausiu to meto Vilniaus vyskupijos pamokslininku. Jo pamokslai rasti Švenčionių klebonijos palėpėje ir perduoti Lietuvos mokslų akademijos bibliotekai.

Atmintinos vietos ir paminklai
------------------------------

* Kapas ir antkapinis paminklas Kaltanėnų kapinėse.
* Pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejaus sodelyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Jonas Burba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 623 psl.
„Retro Studios"| „Retro Studios" būstinė |
| Pramonė | Video ir kompiuteriniai žaidimai |
| Įkurta | 1998 m. |
| Produkcija | „Metroid" serija„Donkey Kong Country" serija |

**Retro Studios, Inc** – JAV kompiuterinių žaidimų studija, priklausanti Japonijos „Nintendo" kompanijai. Geriausiai žinoma dėl „Metroid Prime" trilogijos žaidimų ir „Donkey Kong" žaidimų serijos atnaujinimo.

Istorija
--------

„Retro Studios" buvo įkurta 1998 m. Jeff Spangenberg Teksaso Ostino mieste. Iš pradžių įmonės veikla nebuvo sėkminga, daugelis žaidimų projektų buvo atšaukti. 2000 m. su „Retro Studios" susisiekė Japonijos „Nintendo" kompiuterinių žaidimų kompanija, kuri pasiūlė kurti naująjį „Metroid" serijos žaidimą. „Metroid Prime" žaidimas buvo išleistas 2002 m. „GameCube" konsolei ir susilaukė komercinės sėkmės bei aukšto kritikų įvertinimo. Po jo išleidimo Jeff Spangenberg pasitraukė iš „Retro Studios" ir pardavė savo akcijų dalį „Nintendo". 2009 m. pradžioje iš studijos pasitraukė grupė darbuotojų, kurie buvo nepatenkinti veiklos kryptimi ir, kad kuria žaidimus tik „Nintendo" platformoms. 2010 m. „Retro Studios" atnaujino „Donkey Kong Country" žaidimų seriją, kurią anksčiau kūrė britų „Rare" kompanija. „Donkey Kong Country Returns" tapo kol kas komerciškai sėkmingiausiu studijos žaidimu su 6,39 mln. išplatintų kopijų „Nintendo Wii" konsolei ir daugiau nei 1,6 mln. vnt. „Nintendo 3DS" delninei konsolei.

„Retro Studios" žaidimai
------------------------

„Retro Studios" sukurti žaidimai:

* 2002 m. „Metroid Prime" („GameCube" konsolei);
* 2004 m. „Metroid Prime 2: Echoes" („GameCube");
* 2007 m. „Metroid Prime 3: Corruption" („Nintendo Wii");
* 2009 m. „Metroid Prime Trilogy" („Metroid Prime" žaidimų rinkinys „Nintendo Wii" konsolei);
* 2010 m. „Donkey Kong Country Returns" („Nintendo Wii", „Nintendo 3DS");
* 2014 m. „Donkey Kong Country Tropical Freeze" („Nintendo Wii U");

„Retro Studios" bendradarbiavo kuriant šiuos žaidimus:

* 2006 m. „Metroid Prime Hunters" („Nintendo DS");
* 2011 m. „Mario Kart 7" („Nintendo 3DS");

Nuorodos
--------

* Oficiali „Retro Studios" svetainė Archyvuota kopija 2015-12-22 iš Wayback Machine projekto.
* mobygames.com/
* giantbomb.com
Andoros radijo ir televizijos logotipas
**Andoros radijas ir televizija** (kat. Ràdio i Televisió d’Andorra) arba **RTVA** – Andoros nacionalinis radijo ir televizijos transliuotojas. Programos transliuojamos katalonų kalba. Transliuotojas priklauso Europos transliuotojų sąjungai.

Istorija
--------

Įkurta 1989 m. spalio 26 d. Andoros generalinei tarybai nusprendus įsteigti nacionalinį transliuotoją.
1990 m. gruodžio mėn. pradėjo veikti radijo stotis RNA (*Ràdio Nacional d’Andorra*). Televizijos kanalas ATV (*Andorra Televisió*) pradėjo veikti 1995 m.

2002 m. tapo Europos transliuotojų sąjungos nare ir nuo 2004 m. iki 2009 m. dalyvavo Eurovizijoje. 2011 m. slegiama finansinių sunkumų RTVA pasitraukė iš Europos transliuotojų sąjungos.

Programa
--------

ATV transliuoja įvairiais sporto, muzikos, filmų, vaikų laidų programas. Tris kartus per diena transliuojamos Andoros žinios „*ATV Noticies*".

RNA transliuoja įvairių šalių muziką visą parą.

Išnašos
-------

1. ↑  „Andorra to quit EBU" (anglų). esctoday.com. 2011-11-08. Nuoroda tikrinta 2011-11-10. [neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Albertas Jonas Kerelis** (1926 m. balandžio 22 d. Joniškėlis – 2003 m. balandžio 14 d. Pembrok Pines, Floridos valstija) – architektas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958 m. baigė Ilinojaus universitetą Urbanoje. 1958–1960 m. dirbo architektu bendrovėse Čikagoje. 1960–1996 m. bendrovės „Kerelis and Associates", nuo 1968 m. – „Facilities Design" vadovas. 1968–1990 m. Čikagos Kuko rajono vyr. architektas.

Suprojektavo (po 1990 m. ir Lietuvoje) daugiau, kaip 1000 gyvenamųjų, prekybos, pramonės, mokymo pastatų, suplanavo gyventojų rajonų (kontorų kompleksas Šaumburge, „Moraine Valley" koledžas Palos Hilse, „Amber Shireso" mikrorajonas Lemonte, visi Ilinojaus valstijoje). Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos narys, 1976–1979 m. ir 1989–1997 m. pirmininkas, 1973 m. 1977 m. 1981 m. 1985 m. 1989 m. 1993 m. 1997 m. Mokslo ir kūrybos simpoziumų tarybos pirmininkas, JAV lietuvių bendruomenės, „Santaros-Šviesos" ir kitų JAV lietuvių organizacijų veikėjas. Tėvynės sąjungos veikėjas, Čikagos skyriaus pirmininkas. 1991 m. Medininkų pilies atstatymo fondo iniciatorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Albertas Jonas Kerelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 756 psl.
| **Jonas Byra** |
| --- |
|  |
| Alfredo vaidmuo Dž.Verdžio operoje "Traviata" |
| Gimė | 1891 m. vasario 5 d.Rusija Panemunėje, Rokiškio apskr. |
| Mirė | 1972 m. rugsėjo 15 d. (81 metai)Lietuva Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkas (tenoras), pedagogas, chorvedys |

**Jonas Byra** (1891 m. vasario 5 d. Panemunėje, Rokiškio apskr. – 1972 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – Lietuvos dainininkas (tenoras), pedagogas, chorvedys.

Biografija
----------

Nuo devynerių metų pradėjo mokytis skambinti fortepijonu ir dainuoti chore. Baigęs Panemunio liaudies mokyklą, 1905 m. išvyko į Rusiją, kur baigė gimnaziją, davė privačias pamokas. 1913 m. labai gerais pažymiais eksternu baigė Černigovo (Ukraina) muzikos mokyklą – fortepijono ir kompozicijos klases. Kurį laiką skambinti fortepijonu dar mokėsi pas Maskvos profesorių A. Bogoslovskį, o pas kitus pedagogus ir dainuoti. 1914 – 1916 m. dainavimą studijavo Vienoje. Vadovavo pirmajam Šiaurės Ukrainos profesionaliam mišriajam chorui.

Grįžęs į Lietuvą, 1921–1931 m. ir 1934–1936 m. buvo Valstybės teatro Kaune solistas ir koncertmeisteris. Sukūrė daugiau kaip 30 klasikinių operų vaidmenų. Tai Alfredas ir Hercogas Džiuzepės Verdi operose „Traviata" ir „Rigolettas", Almaviva Džoakino Rosini operoje „Sevilijos kirpėjas", Rudolfas Džakomo Pučini operoje „Bohema", Sinodas Antono Rubinšteino operoje „Demonas", Lenskis Piotro Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas", Šuiskis Modesto Musorgskio operoje „Borisas Godunovas" ir kt.

Kelis kartus gastroliavo JAV. 1933 m. baigė Niujorko *Institute of Musical Art* dainavimo klasę, 1933 m. dar tobulinosi ir Paryžiuje. 1929–1930 m. buvo Kauno muzikos mokyklos operos klasės dėstytojas. 1933–1940 m. vadovavo vyrų vokaliniam kvartetui, kuriame ir pats dainavo. Kvartetas atlikdavo ir J. Byros aranžuotus kūrinius, koncertavo daugelyje Lietuvos miestų ir miestelių.

1937 m. prie Kauno radiofono buvo subūręs 20 kvalifikuotų dainininkų mišrųjį chorą ir trumpai jam vadovavo. 1940–1941 m. ir 1944–1950 m. dėstė dainavimą ir privalomąjį fortepijoną Šiaulių muzikos mokykloje, 1945–1949 m. šios mokyklos ir vaikų septynmetės muzikos mokyklos direktorius. 1951–1957 m. Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro koncertmeisteris ir vokalo pedagogas, o vėliau – pensininkas. Harmonizavo liaudies dainų ir aranžavo įvairių kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Jonas Byra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 213 psl.
2. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.