recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°46′46″ š. pl. 25°21′37″ r. ilg.﻿ / ﻿54.77944°š. pl. 25.36028°r. ilg.﻿ / 54.77944; 25.36028

|  |
| --- |
| **Vilniaus Balsių progimnazija** |
| Vilniaus Balsių progimnazija herbasVilniaus Balsių progimnazija herbas |
| Vilniaus Balsių progimnazija |
| **Adresas** | Bubilo g. 8, Vilnius |
| **Direktorius(-ė)** | Virginija Giršvildienė |
| **Mokinių skaičius** | 1439 |
| **Įkūrimo data** | 2011 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 5 |
| **Pedagogų skaičius** | 140 |

**Vilniaus Balsių progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, esanti Vilniuje, Balsiuose (Verkių seniūnija), vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas lietuvių kalba. Mokykloje plačiai išvystyta neformaliojo ugdymo veikla. Įstaigos kodas 302589995. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba. Mokyklos plotas siekia 11 000 m².

Adresas: Bubilo g. 8, Vilnius, LT–08400 (5-8 klasių skyrius);

Balsių g.20, Vilnius, LT-08400 (1-4 klasių skyrius).

Istorija
--------

Jeruzalės pradinės mokyklos pastatas 2014 m.
Iki mokyklos pastatymo moksleiviai eidavo į Vilniaus Jeruzalės pradinę (Žaliųjų Ežerų g. 85), Vilniaus Jeruzalės vidurinę ir kitas Vilniaus miesto mokyklas.

2003 m. buvo parengtas pirmas mokyklos projektas, bet jo vėliau atsisakyta.

Mokykla Balsiuose pradėjo kilti 2010 m. vasarą viešosios ir privačios partnerystės principu, bendradarbiaujant su Vilniaus miesto savivaldybe.

2011 m. atvėrė duris 828 vietų mokykla. Suformuota 13 pradinio ugdymo, 2 priešmokyklinio ugdymo, 11 mokyklinio ugdymo klasių. 

Lanko iš Balsių, Ožkinių, Naujanerių, Kryžiokų, Birelių, Sakališkių, Pagubės, Krakiškių, Naujųjų Verkių ir iš kitų aplinkinių rajonų.

2015 m. rugsėjo 1 d. darbą pradėjo kaip Vilniaus Balsių progimnazija.

2020 m. rugsėjo 1 d. buvo atidarytas Vilniaus Balsių progimnazijos pradinio ugdymo skyrius (Balsių g. 20, Vilnius)

Direktoriai
-----------

* 2011–2018 m. Loreta Kačiušytė-Skramtai
* nuo 2018 m. Virginija Giršvildienė

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Balsių mokykla: svajonė išsipildė, dabar reikės mokėti
4. ↑  Darbą pradeda naujos Balsių mokyklos direktorė Archyvuota kopija 2012-01-18 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
* Mokyklos svetainė Facebook
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Salumo deltos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Salumo deltos mangrovės ir garnys Egretta gularis Salumo deltos mangrovės ir garnys *Egretta gularis* |
| **Vieta:** | Fatiko regionas, Senegalo vėliava Senegalas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Fundiunjė |
| 

Žemėlapis rodantis Salumo deltos nacionalinis parkas vietą.Salumo deltos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 13°42′0″ š. pl. 16°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.70000°š. pl. 16.63333°r. ilg.﻿ / 13.70000; 16.63333Koordinatės: 13°42′0″ š. pl. 16°38′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.70000°š. pl. 16.63333°r. ilg.﻿ / 13.70000; 16.63333 |
| **Plotas:** | 760 km² |
| **Įkurtas:** | 1976 m. |
|  **Vikiteka:** | Salumo deltos nacionalinis parkas |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 1359 |

**Salumo deltos nacionalinis parkas** (pranc. *Parc National du Delta du Saloum*) – saugoma gamtos sritis vakarų Senegale, į vakarus ir pietvakarius nuo Kaolako, apima Salumo upės deltą. Įsteigtas 1976 m. 1984 m. įtrauktas į „Ramsar" saugomų šlapynių sąrašą, o 2011 m. – į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Parkas apima Salumo upės sudarytą protakų ir šlapynių labirintą su daugiau nei 200 salų ir salelių. Vandenų krantuose veši mangrovės, sausieji Atlanto miškai. Salumo delta esti svarbus migruojančių paukščių prieglobstis, vandens paukščių perimvietė – čia gausu karališkųjų žuvėdrų, didžiųjų flamingų, girnovių, lenktasnapių bėgikų, akmenių, mažųjų bėgikų, griciukų, avocečių, plėšriųjų žuvėdrų ir kt. Taip pat veisiasi 114 žuvų rūšių, pakrantėse sutinkami savanoms būdingi žinduoliai (hienos, antilopės, beždžionės). Į Salumo deltą įplaukia delfinai bei lamantinai.

* Salumo deltaSalumo delta
* Salelė (bolongas)Salelė (*bolongas*)
* Laniarius barbarus*Laniarius barbarus*
* Kaupifalco monogrammicus*Kaupifalco monogrammicus*
| Mbanza Kongasport. *M'banza-Kongo* |
| --- |
| 

Mbanza KongasMbanza Kongas

6°16′0″ p. pl. 14°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.26667°š. pl. 14.25000°r. ilg.﻿ / 6.26667; 14.25000﻿ (Mbanza Kongas)Koordinatės: 6°16′0″ p. pl. 14°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.26667°š. pl. 14.25000°r. ilg.﻿ / 6.26667; 14.25000﻿ (Mbanza Kongas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Angolos vėliava Angola |
| **Provincija** | Zairo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 67 600  |
| **Altitudė** | 408 m |

**Mbanza Kongas** (port. *M'banza-Kongo*) – miestas šiaurės vakarų Angoloje, netoli Kongo Demokratinės Respublikos sienos, ant Mongo stalkalnio, greta Luezio upės. Zairo provincijos administracinis centras. 67,6 tūkst. gyventojų. Yra oro uostas. Eina Nzeto-Bambos plentas.

Istorija
--------

Senovėje Mbanza Kongas buvo Kongo karalystės sostinė. Tai buvo vienas didžiausių subsacharinės Afrikos miestų, portugalų keliautojo 1491 m. palygintas su Evora. XVI a. portugalai pradėjo miesto kolonizaciją, jis pervadintas **San Salvadoru** (*São Salvador*). 1549 m. mieste pastatyta viena seniausių Afrikos katedrų. XVII a. antroje pusėje miestas buvo nuniokotas bakongų antpuolių. 1705 m. miestas atstatytas, bet prarado savo buvusią reikšmę. San Salvadoras Angolai atgavus nepriklausomybę pervadintas atgal į Mbanza Kongą.

2017 m. senovės miesto liekanos įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos
--------

* UNESCO svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Angoloje |
| --- |
|  |
| Angolos vėliava Angola | 
Mbanza Kongas, buvusios Kongo karalystės sostinės pėdsakai (2017) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
Sona, piešiniai ir geometrinės figūros smėlyje (2023) |

 |
| Džerba: sėslumo modelių salos teritorijoje liudijimai |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| Mečetė Džerboje

---

 |
| **Vieta** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | V |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1640 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2023 m.  (45-oji sesija) |
|  **Vikiteka:** | Džerba |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Džerba** (arab. جربة = *Ǧirba*) − sala Viduržemio jūroje, Gabeso įlankoje. Priklauso Tunisui.

2023 m. Džerbos saloje susiformavę IX a. gyvenvietės buvo pripažintos kaip pasaulio paveldo paminklas.

Džerbos sala žemėlapyje
Džerbos salos plotas 514 km². Iš vakarų į rytus sala tęsiasi 25 km, o iš šiaurės į pietus − 22 km. Bendras pajūrio ilgis 125 km. Tai didžiausia iš esančių šiaurės Afrikos pakrantėje Viduržemio jūros salų.

Saloje gyvena apie 90 000 gyventojų. Iš jų 60 000 gyvena Chumt Suko mieste. Dabartiniu metu saloje gyvena arabai ir berberai. Daugelį amžių čia gyvenusi žydų bendruomenė, XX a. antroje pusėje išsikėlė į Prancūziją ir Izraelį. Chumt Suko mieste yra seniausia pasaulyje *La Ghriba* sinagoga. *Guelelos* miestelyje galima susipažinti su salos keramika ir jos dirbiniais.

Saloje nėra aukštų kalvų, iš daugelio vietų matyti jūra. Džerboje retokai lyja ir vyrauja dykumos vaizdai su palmėmis − ne veltui ji vadinama dešimties tūkstančių palmių sala. Salos gyventojai augina alyvuoges, finikus ir fikusus. Vanduo gaunamas iš artezinių šulinių. Be žemės ūkio gyventojai užsiima ir žvejyba. Labai išvystytas turizmas (yra daug viešbučių ir turistinių maršrutų).

Džerba yra vos keli kilometrai nuo žemyninio Tuniso. Jį galima pasiekti keltu iš Adžimo miesto.
Į salą pylimu, kurį supylė dar senovės romėnai, driekiasi ir šešių kilometrų ilgio kelias.

Nuorodos
--------

* Turistinė informacija apie Džerbos salą[neveikianti nuoroda] (anglų k.)
**Felipe Melo**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Felipe Melo Vicente de Carvalho |
| Gimimo data | 1983 m. birželio 26 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Volta Redonda, Brazilija |
| Ūgis | 1,83 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Juventus |
| **Numeris** | 4 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2001–20032003200420052005–20072007–20082008–20092009–2011-20122012- | FlamengoCruzeiroGrêmioMallorcaRacing SantanderAlmeríaFiorentinaJuventus→Galatasaray SK (*skol.*)→Galatasaray SK (*skol.*) | 24 (3) 31 (2) 19 (3) 8 (0) 48 (5) 34 (7) 29 (2)53 (4)36 (12) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2009– | Brazilija Brazilija | 22 (2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 7 March 2010.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2 July 2010. |

**Felipė Melas Visentė de Karvaljas** (*Felipe Melo Vicente de Carvalho*; g. 1983 m. birželio 26 d.) – Brazilijos futbolininkas, rungtyniaujantis besiginančiojo saugo pozicijoje. Italijos klubo Juventus žaidėjas.

2011 m. liepos viduryje buvo išnuomotas visam 2011-2012 m. sezonui Turkijos Galatasaray SK klubui, su galimybe išpirkti kontraktą už 13 mln. eurų. 2012 m. rugpjūčio pradžioje iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Turkijos Galatasaray SK klubui, su galimybe išpirkti kontraktą.

Brazilijos rinktinėje debiutavo 2009 m. draugiškose varžybose prieš Peru. Dalyvavo 2010 m. pasaulio čempionate. Įsimintinas šio žaidėjo pasirodymas buvo ketvirtfinalio varžybose prieš Nyderlandus, kurias brazilai pralaimėjo: varžybų pradžioje Felipė Melo atliko rezultatyvų perdavimą Robinho iš vidurio aikštės, tačiau antrajame kėlinyje po Veslio Sneiderio baudos smūgio įsimušė įvartį į savo vartus, o vėliau dar gavo raudoną kortelę už pražangą prieš Arjeną Robeną.

Laimėjmai
---------

Flamengo
* Rio de Žaneiro valstijos čempionatas: 2001
* Copa dos Campeões: 2001

Cruzeiro
* Campeonato Brasileiro Série A: 2003
* Copa do Brasil: 2003
* Campeonato Mineiro: 2003

Brazilija Brazilija
* FIFA Konfederacijų taurė: 2009

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Pietų Afrika 2010 | ketvirtfinalis | 4 | 0 | 1 | 0 | 1 |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| Pendžari nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN IV kategorija (arealo/rūšių valdymo teritorija) |
| Pendžari nacionalinis parkas Pendžari nacionalinis parkas |
| **Vieta:** | Benino vėliava Beninas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tanguieta |
| 

Žemėlapis rodantis Pendžari nacionalinis parkas vietą.Pendžari nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 11°03′0″ š. pl. 01°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.05000°š. pl. 1.51667°r. ilg.﻿ / 11.05000; 1.51667Koordinatės: 11°03′0″ š. pl. 01°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.05000°š. pl. 1.51667°r. ilg.﻿ / 11.05000; 1.51667 |
| **Plotas:** | 2755 km² |
| **Įkurtas:** | 1954 |
|  **Vikiteka:** | Pendžari nacionalinis parkas |

**Pendžari nacionalinis parkas** (pranc. *Parc National de la Pandjari*) – gamtos draustinis Benino teritorijoje.

Pendžari draustinis buvo įkurtas 1954 m. o 1961 m. gavo nacionalinio parko statusą. 1986 m. paskelbtas UNESCO biosferos draustiniu. Išsidėstęs Benino šiaurės vakaruose, tarp Atakoros kalnų ir sienos su Burkina Fasu, Oti upės baseine, 100–500 metrų aukštyje virš jūros lygio. Netoli jo yra Arli nacionalinis parkas (Burkina Fasas), taip pat W nacionalinis parkas (išsidėstęs Benino, Burkina Faso ir Nigerio teritorijose).

Pendžari nacionalinio parko teritorija užima 2755 km². Gamtinis kraštovaizdis – miškinga savana, užpelkėjusios ir žolėtos pievos. Kasmet čia iškrenta vidutiniškai 1000 mm kritulių. Draustinis žymus čia saugoma gepardų populiacija. Be to, čia galima sutikti daug liūtų, dramblių, hienų, leopardų, buivolų, begemotų, krokodilų, pitonų, Nilo varanų, vandens ožių ir įvairių rūšių antilopių.

Kasmet Pendžari nacionalinį parką aplanko 6000 turistų iš užsienio. 2017 m. jis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2008-12-22 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* UNESCO svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Snoudonijos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Snoudonijos kraštovaizdžiai Snoudonijos kraštovaizdžiai |
| **Vieta:** | JK, Velsas, Gvinedo grafystė |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Harlechas |
| 

Žemėlapis rodantis Snoudonijos nacionalinis parkas vietą.Snoudonijos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 52°54′0″ š. pl. 3°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.90000°š. pl. 3.85000°r. ilg.﻿ / 52.90000; 3.85000Koordinatės: 52°54′0″ š. pl. 3°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿52.90000°š. pl. 3.85000°r. ilg.﻿ / 52.90000; 3.85000 |
| **Plotas:** | 2170 km² |
| **Įkurtas:** | 1951 |
| **Lankomumas:** | ~6 mln. ( m.) |
|  **Vikiteka:** | Snoudonija |

**Snoudonija** (val. *Eryri*, angl. *Snowdonia*) – gamtinis regionas ir nacionalinis parkas šiaurės vakarų Velse, Kambrijos kalnuose. Tai antras pagal dydį Jungtinės Karalystės parkas, kurio plotas 2170 km². Tai laukinė teritorija, kurioje gyvena tik 26 tūkst. gyventojų, iš kurių 62 % kalba valų kalba.

Vienas pagrindinių parko objektų – kalnai ir slėniai. Čia stūkso aukščiausias Velse Snoudono kalnas (1085 m). Kiti žymesni kalnai ir masyvai: *Mynydd Mawr, Moel Hebog, Nantlle Ridge, Glyderau, Carneddau*. Snoudonijoje taip pat gausu gilių tarpukalnių ežerų (*Llyn Cowlyd, Llyn Eigiau*, Lydau ežeras, Padarno ežeras ir kt.), ąžuolų, spygliuočių miškų, pelkių. Auga retos augalų rūšys (*Lloydia serotina, Hieracium snowdoniense, Rhododendron ponticum*).

Į Snoudono kalną nutiestas siaurasis geležinkelis.

* SnoudonasSnoudonas
* Snoudonijos ežerai ir miškaiSnoudonijos ežerai ir miškai
* Trifano kalnasTrifano kalnas
**Remigijus Kriukas** (g. 1961 m. kovo 14 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkas stiklininkas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1985–2000 m. dirbo bendrovėje „Panevėžio stiklas", nuo 1993 m. meninio stiklo dizaineris. Nuo 2000 m. vadovauja savo Panevėžyje įkurtai meninio stiklo studijai „Glasremis".

Kūryba
------

Iš įvairaus stiklo sukūrė skulptūrų („Smėlio laikrodis" 1985 m. „Singapūro žuvis" 1993 m. „Kriauklė" 1995 m. „Burės" 2004 m. „Į saulę" 2005 m. „Siena" 2006 m.), dekoratyvinių interjero akcentų, suvenyrų, prizų, popieriaus prispaudiklių. Kūriniuose taiko naujas technologijas, stiklą derina su medžiu, akmeniu, metalu (šios technologijos vienas pradininkų Lietuvoje); kompozicijos dažnai abstrakčios, šviesių su tamsiais akcentais spalvų.

Nuo 1985 m. dalyvauja parodose, stiklo simpoziumuose Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Vokietijoje, JAV, Čekijoje, Vengrijoje, Austrijoje, pelnė apdovanojimų. Individualios parodos surengtos Vilniuje (1993 m.), Haapsalu (2005 m.), Lietuvos ambasadoje Maskvoje, Sietle (abi 2006 m.). Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Maskvos, Lvovo, Rygos, Budapešto, Frauenau (Vokietija) muziejai.

Panevėžyje organizuoja tarptautinį meninio stiklo simpoziumą „GlassJazz".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gražina Marčiukaitytė. *Remigijus Kriukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 86 psl.
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* „Glasremis" svetainė Archyvuota kopija 2008-07-01 iš Wayback Machine projekto.
| „W" nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Išdžiuvusi upės vaga Nigeryje Išdžiuvusi upės vaga Nigeryje |
| **Vieta:** | Burkina Faso vėliava Burkina Fasas, Benino vėliava Beninas, Nigerio vėliava Nigeris |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tapoa, Kandis, Diapaga |
| 

Žemėlapis rodantis „W" nacionalinis parkas vietą.„W" nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 12°31′0″ š. pl. 2°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.51667°š. pl. 2.65000°r. ilg.﻿ / 12.51667; 2.65000Koordinatės: 12°31′0″ š. pl. 2°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.51667°š. pl. 2.65000°r. ilg.﻿ / 12.51667; 2.65000 |
| **Plotas:** | 10 000 km² |
| **Įkurtas:** | 1954 m. |
| **Valdymas:** | ECOPAS, Nigerio, Burkina Faso ir Benino institucijos |
|  **Vikiteka:** | W nacionalinis parkas |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 749 |

**„W" nacionalinis parkas** (pranc. *Parc national du W du Niger*) – didelis nacionalinis parkas Vakarų Afrikoje, Nigerio, Benino ir Burkina Faso teritorijose. Apima 10 tūkst. km² teritoriją.

Parkas įkurtas 1954 m. siekiant apsaugoti unikalią Nigerio upės baseino gamtą. Parko pavadinimas kilo nuo upės meandros, kuri žemėlapyje primena raidę „W". Teritorija teka Nigerio upė ir jos intakas Mekru, veši krūmokšniai, pakrančių sąžalynai, telkšo šlapynės, yra smiltainio uolų plotai. Dėl paplitusios maliarijos, teritorija retai gyvenama.

Čia sutinkami gyvūnai yra vamzdžiadančiai, babuinai, afrikiniai buivolai, karakalai, gepardai, afrikiniai drambliai, hipopotamai, leopardai, liūtai, servalai, karpočiai. Šiame parke yra kitur regione nesutinkamos Vakarų Afrikos žirafos, labai retas gepardų porūšis, seniau čia gyveno Afrikos hieniniai šunys. Parke lankosi daug migruojančių paukščių, iš viso užfiksuota ~350 rūšių.

„W" nacionalinis parkas 1996 m. paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu kaip svarbi paukščių ir kitų laukinių gyvūnų buveinė bei vieta, pasižyminti bioįvairove.

* Krūmynų plotaiKrūmynų plotai
* Drambliai parkeDrambliai parke
* Arklinė antilopėArklinė antilopė
* Parko kraštovaizdisParko kraštovaizdis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
Ankstesnis Samuelio fon Kokcejo (*Cocceji*) teisyno projektas, 1752 m.**Visuotinis Prūsijos** **žemės teisynas** (vok. *Allgemeines Landrecht für die preußischen Staaten*, **ALR**) – 1794 m. priimtas privatinės ir viešosios Prūsijos karalystės teisės sąvadas.

Istorija
--------

Sukurtas valdant Frydrichui II ir Frydrichui Vilhelmui II. Prūsų žemės teisyno projektą parengė teisėtyrininkai Karlas Gotlybas Svarecas (civilinė teisė) ir Ernstas Ferdinandas Kleinas (baudžiamoji teisė), darbamas vadovavo Prūsijos didysis kancleris Johanas Heinrichas fon Karmeris, paskirtas 1780 m. balandžio 14 d. Prūsų žemės teisynas buvo pirmasis išsamios, visa apimančios teisės kodifikacijos pavyzdys Prūsijoje.

Visuotinis Prūsijos žemės teisynas turėjo kiekvienam suprantamai pateikti teisės normas. 1792 m. buvo parengtas teisynas pavadinimu *Allgemeines Gesetzbuch für die Preußischen Staaten*. Tačiau Prūsijos teisynas po Prancūzijos revoliucijos įvykių perdirbtas, įtrauktos reakcionierių bei konservatyviųjų sluoksnių reikalautų normų, pašalinta daug prigimtinės teisės, laisvių nuostatų arba jos apribotos (pvz. gerovė kaip valstybės tikslas).

Visuotinis Prūsijos žemės teisynas reguliavo įvairius teisinius santykius iš šių teisės sričių: bendroji civilinė teisė, šeimos ir paveldėjimo teisė, lenų teisė, luomų teisė, savivaldos teisė, valstybinė teisė, religijos teisė, policijos teisė, baudžiamoji ir bausmių vykdymo teisė. Prūsų žemės teisynas itin didelės apimties: jame iš viso per 19 000 nuostatų. Teisynas itin kazuistinis, juo siekta sureguliuoti kone kiekvieną gyvenimo atvejį (kazusą).

Literatūra
----------

* Hans Hattenhauer (Hrsg.): *Allgemeines Landrecht für die preußischen Staaten von 1794*, 1970.
* Reinhart Koselleck: *Preußen zwischen Reform und Revolution. Allgemeines Landrecht, Verwaltung und soziale Bewegung von 1791 bis 1848*, Stuttgart, Klett-Cotta 1987, ISBN 3-608-95483-X.

Nuorodos
--------

* Allgemeines Landrecht für die Preußischen Staaten Archyvuota kopija 2011-07-19 iš Wayback Machine projekto.
* Rinktiniai tekstai, PrALR
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Siem Reapasក្រុងសៀមរាប |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Siem ReapasSiem Reapas

13°22′0″ š. pl. 103°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.36667°š. pl. 103.86667°r. ilg.﻿ / 13.36667; 103.86667﻿ (Siem Reapas)Koordinatės: 13°22′0″ š. pl. 103°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.36667°š. pl. 103.86667°r. ilg.﻿ / 13.36667; 103.86667﻿ (Siem Reapas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Kambodžos vėliava Kambodža |
| **Provincija** | Siem Reapo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 171 800  |
|  |
|  **Vikiteka** | Siem Reapas |

**Siem Reapas** arba **Siem Reabas** (khmer. ក្រុងសៀមរាប = *Siĕmréab*) – miestas Kambodžoje, provincijos centras. 122,7 tūkst. gyventojų (2007). Tai didelė gyvenviečių, išsidėsčiusių prie Siem Reapo upės, sankaupa. Tarptautinis oro uostas. Mieste vyrauja senieji kinų ir prancūzų architektūros stiliai, klesti amatai, išvystyta šilko, žvejybos (į pietus nuo miesto telkšo didelis Tonlesapo ežeras), ryžių pramonė.

Siem Reapas – turistų traukos centras: jame gausu viešbučių, restoranų, šokių klubų. 6 km į šiaurę nuo miesto yra UNESCO pasaulinio kultūros paveldo objektas, pagrindinė Kambodžos turizmo vieta – Ankoras.

### Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas reiškia „Siamo pralaimėjimo vieta" – šitaip jis pavadintas įamžinant humerų pergalę XVII amžiuje prieš tajų armiją (Ajutajos karalių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Siem Reapas, Siem Reabas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| RizokarpazasΡιζοκάρπασο |
| --- |
| *Graikijos stačiatikių cerkvė Rizokarpaze* |
|  |
| 

RizokarpazasRizokarpazas

35°35′55″ š. pl. 34°22′47″ r. ilg.﻿ / ﻿35.59861°š. pl. 34.37972°r. ilg.﻿ / 35.59861; 34.37972﻿ (Rizokarpazas)Koordinatės: 35°35′55″ š. pl. 34°22′47″ r. ilg.﻿ / ﻿35.59861°š. pl. 34.37972°r. ilg.﻿ / 35.59861; 34.37972﻿ (Rizokarpazas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Kipro vėliava Kipras |
| **Apygarda** | Famagustos apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 5 300  |

**Rizokarpazas** (gr. Ριζοκάρπασο, turk. *Dipkarpaz*) – Kipro miestas, išsidėstęs šiaurrytinėje Karpazo pusiasalio dalyje. Tai didžiausias šio pusiasalio miestas. Nuo 1974 m. priklauso nepripažintai Šiaurės Kipro respublikai, kuri pagal administracinį suskirstymą priklauso Iskelės apygardai, o pagal Kipro suskirstymą priklauso Famagustos apygardai.

2006 m. mieste gyveno 5 300 žmonių. Pagrindinė gyventojų veikla – žemės ūkis, įskaitant ir tabako auginimą. Veikia tabako fabrikas.

Netoli nuo dabartinio miesto, arčiau Viduržemio jūros pakrantės, dar antikos laikais atsirado Karpazo miestas, IV a. tapęs vyskupijos centru, kurį panaikino Lusignanai, 1222 m. Famagustos vyskupą perkeldami į Rizokarpasą, kuris nuo to laiko pradėjo stipriai plėstis. Daugiausiai graikų gyvenamas miestas tapo apylinkės centru. 1974 m. miestą okupavo turkų kariai. Dėl to graikai pradėjo trauktis iš miesto į pietinę salos dalį. Dar ir dabar, saugomi JTO misijos, mieste gyvena apie 250 graikų, daugiausiai senosios kartos atstovai. Tai pati didžiausia graikų bendruomenė Šiaurės Kipre.

Tarp miesto lankytinų vietų yra Trejybės cerkvė ir Šventojo Sinesijaus cerkvė, pastatyta Kipro karalystės metu, kartu buvusi ir vyskupo rezidencija. Netoli miesto yra išlikę Ajos Filono bazilikos likučiai. Bazilika buvo pastatyta V a. Afrodiziono mieste.
| Codilas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** |  Botsvana |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | i, iii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1021 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2001  (25 sesija) |
| 

Codilas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Codilas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Codilas** (angl. *Tsodilo*) – archeologinė vietovė Botsvanos šiaurės vakaruose (Šiaurės vakarų rajonas), Kalahario dykumoje; UNESCO pasaulio paveldo objektas. Į sąrašą ši vieta buvo įtraukta 2001 m. dėl savo religinės ir dvasinės reikšmės vietiniams gyventojams, taip pat dėl keleto tūkstantmečių senumo piešinių ant uolų.

Codilo masyvą sudaro keturi pagrindiniai kalnai. Aukščiausias yra iškilęs 1400 metrų. Keturi kalnai turi vardus: „Vyras" (aukščiausias), „Moteris", „Vaikas" ir bevardė kalvelė. Šis kalvynas turi didelę kultūrinę ir dvasinę reikšmę sanams, gyvenantiems Kalahario dykumoje. Švenčiausia vieta yra šalia „Vyro" kalno viršūnės, kur, kaip pasakojama, po pasaulio sukūrimo klūpojo ir meldėsi Pirmoji Dvasia. Sanai tiki, kad vis dar galima pamatyti Pirmosios Dvasios kelių atspaudą uoloje.

Codilo uolų menas
Ant uolų vaizduojami įvairių gyvūnų (raganosių, antilopių, paukščių, žirafų) atvaizdai. Raudoni piešiniai priskiriami sanams, o balti – bantams. Codilo vietovėje rasta ir ankstyvojo geležies amžiaus metalo dirbinių, geležinių bei varinių papuošalų.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-09-09 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Straipsnis apie 70000 metų senumo pitono statulą en
* Straipsnis apie atrastą seniausia pasaulyje ritualinių apeigų vietą Archyvuota kopija 2012-01-19 iš Wayback Machine projekto. en

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Botsvanoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Codilas (2001) · Okavango delta (2014) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
Molinės keramikos technologijos Botsvanos Kgatlengo regione (2012) · Dikopelo liaudies muzika Bakgatla ba Kgafela Kgatlengo regione (2017) · Seperu šokis ir susiję praktikos (2019) |

 |
Pantomime Pablo Zibes
Pantomima– vaidinimas be žodžių, pagrįstas plastiniais judesiais, gestais, kūno išraiškos (pantomimika) ir veido raumenų judesiais (mimika). Šiomis priemonėmis atskleidžiami vidiniai išgyvenimai, jausmai, būsenos, vidinis personažo gyvenimas. Pantomima dažnai turi dramos ir muzikos spektaklio elementų, dažniausiai remiasi smulkiais etiudais. Pantomimos spektakliai gali būti atliekami įvairiose erdvėse, jas gali atlikti bet koks skaičius atlikėjų.

Pantomimos kūrinio atlikėjas – *mimas*. Mimai įprastai būna apsirengę juodai baltais drabužiais, grimo pagalba nusidažę veido odą taip pat juoda ir balta spalvomis. Akys ir lūpos dažniausiai pagrimuojamos juoda spalva, o visas veidas – balta. Žinomas mimas buvo prancūzas Marselis Marso (*Marcel Marceau*).

Lietuvoje
---------

Kaune šiuo metu veikia vienintelis Lietuvoje profesionalus repertuarinis pantomimos teatras su nuolatine trupe – Kauno pantomimos teatras.

Šaltiniai
---------

* „Tarptautinių žodžių žodynas", 1985 m. Vilnius.
| Giuzeljurto apygarda*Güzelyurt İlçesi* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Šiaurės Kipro vėliava Šiaurės Kipras |
| **Administracinis centras** | Giuzeljurtas |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 30 037 |
| **Plotas** | 381 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 79 žm./km² |

**Giuzeljurto apygarda** (turk. *Güzelyurt İlçesi*) – nepripažintos Turkų Kipro respublikos apygarda, esanti Nikosijos apygardos vakarinėje dalyje. Šiaurėje ir vakaruose ribojasi su Viduržemio jūra, šiaurėje taip pat su Girnės apygarda, rytuose su Lefkošos apygarda, o pietuose su graikiškąja Nikosijos apygardos dalimi. Administracinis apygardos centras – Giuzeljurtas.

Apygardai taip pat priklauso Kokinos anklavas, kuris tęsiasi į vakarus nuo pagrindinės teritorijos.

Apygardoje 2006 m. gyveno 31 116 žmonių, iš kurių 13 334 buvo Giuzeljurto gyventojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  NORTHERN CYPRUS: Turkish Republic of Northern Cyprus (TRNC), *citypopulation.de*
2. ↑  2006 m. gyventojų surašymo išvados


|  |  |
| --- | --- |
|  **Turkų Kipro apygardos** |  |
| Girnė | Guzeljurtas | Iskelė | Lefkoša | Magusa |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Šiaulių senosios kapinės. Skulptoriaus Jono Mrozinskio kapas
**Jonas Mrozinskis** (1882 m.–1942 m.) – skulptorius.

Biografija
----------

Buvo kilęs iš Lenkijos, Čenstakavos apylinkių. Keliolika metų mokėsi pas Čenstakavos meistrus, dirbo pas įvairius amatininkus. Apie 1906 m. Aleksandras Zaborskis, kuriam priklausė didžiausios Lietuvoje bažnytinės įrangos dirbtuvės, pasikvietė J. Mrozinskį į Šiaulius. A. Zaborskio padedamas 1914 m. Šiauliuose įkūrė savo dirbtuvę.

Tarpukario laikotarpiu dirbo savarankiškai. Vienas iš tuo metu populiarios meninio paminklų liejimo iš betono technologijos pradininkų, be to, žinomas kaip antkapinių paminklų iš granito autorius. Sukūrė kelias dešimtis paminklų senosiose Šiaulių kapinėse, taip pat ir pagrindinį paminklą tose pačiose kapinėse palaidotiems Lietuvos kariuomenės kariams ir savanoriams. Keletas jo darbo antkapinių paminklų išlikę pravoslaviškoje kapinių dalyje. Minint Vytauto ir Lietuvos krikšto jubiliejus, sukūrė keliolika jubiliejinių paminklų.

Palaidotas Šiaulių kapinėse, šiaurės rytinėje kapinių dalyje, prie tako. Kapo galvūgalyje pastatytas paminklas – obeliskas iš granito, jo apatinėje dalyje iškaltas užrašas.

Išnašos
-------

1. ↑  Smilingytė-Žeimienė, Skirmantė. Šiluvos koplyčia XX a. 3-4 dešimtmetyje: puošybos vizija ir tikrovė. 99–100 psl.  Archyvuota kopija 2021-10-26 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2  Vilius Puronas. „Šiauliai 1918 – 2017: mieste šimtas meno kūrinių. Bažnytinės įrangos industrija Šiauliuose". Šiaulių naujienos. Nuoroda tikrinta 2021-10-26.
| **Stanislovas Algis Kavaliauskas** |
| --- |
|  |
| Stanislovas Algis Kavaliauskas |
| Gimė | 1938 m. sausio 29 d.Panevėžys |
| Mirė | 2020 m. balandžio 28 d. (82 metai)Panevėžys |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Juozas Kavaliauskas |
| Motina | Stefanija Kavaliauskienė |
| Vaikai | Erika Kavaliauskaitė Mickuvienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos dviratininkas, daugkartinis Lietuvos dviračių sporto čempionas, dviračių sporto treneris |
| Sritis | dviračių sportas |

**Stanislovas Algis Kavaliauskas** (1938 m. sausio 29 d. Panevėžyje – 2020 m. balandžio 28 d. ten pat) – Lietuvos dviratininkas, daugkartinis Lietuvos dviračių sporto čempionas, dviračių sporto treneris.

Biografija
----------

1959 m. baigė Panevėžio berniukų gimnaziją, 1961 m. Panevėžio hidromelioracijos technikumą. Dirbo techninės priežiūros inžinieriumi, kultūros ir sporto rūmų direktoriaus pavaduotoju Panevėžio statybos treste.

1994–2004 m. dirbo Panevėžio kūno kultūros ir sporto skyriaus instruktoriumi. Buvo daugkartinis Lietuvos čempionas dviračių sporto, slidinėjimo, ultratriatlono distancijose. Sporto meistras dviračių ir slidinėjimo sporte. Dviračių kroso pirmenybių laimėtojas (1962 m.), dalyvavo Tautų spartakiadose Maskvoje 1963 ir 1967 m.

1999–2003 m. buvo Lietuvos tautinio olimpinio komiteto generalinės asamblėjos nariu.

Vadovavo Panevėžio bėgimo ir slidinėjimo sporto klubui „Rambynas", nuo 1999 metų Panevėžyje organizuodavo gruodžio 31 d. tradicinius naujametinius bėgimus.

Buvo Panevėžio dviračių sporto klubo „Ekstrimas" įkūrėjas ir vadovas. Daugiau kaip 10 metų visuomeniniais pagrindais treniravo šio sporto klubo jaunuosius BMX dviratininkus. Pats savo jėgomis įrengė BMX trasą Panevėžyje.

Už indėlį į Panevėžio miesto bendruomenės sveikatinimą, pavyzdinę visuomeninę veiklą 2006 metais buvo išrinktas „Metų panevėžiečiu" kūno kultūros ir sporto srityje. Kavaliauskas buvo apdovanotas Kūno kultūros ir sporto departamento aukso medaliu, Panevėžio miesto savivaldybės ir Panevėžio kūno kultūros ir sporto centro medaliais „Už nuopelnus Panevėžio sportui".

Nuorodos
--------

1. ↑  In memoriam. Stanislovas Algis Kavaliauskas (1938–2020). panevezys.lt. 2020-04-29. Nuoroda tikrinta 2023-05-27.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Panevėžio sporto centro pateikta informacija apie Stanislovą Algį Kavaliauską. [neveikianti nuoroda]
3. 1 2 3 4  Panevėžio miesto savivaldybės pateikta informacija apie Stanislovą Algį Kavaliauską. [neveikianti nuoroda]
4. 1 2 3 4  Lietuvos dviračių sporto federacijos pateikta informacija apie Stanislovą Algį Kavaliauską.
| **Jonas Krikščiūnas-Jovaras** |
| --- |
|  |
| Krikščiūnas 1905 m. |
| Gimė | 1880 m. sausio 12 d.Kalniškiai, Šiaulių valsčius |
| Mirė | 1967 m. sausio 21 d. (87 metai)Šiauliai |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinėse |
| Vaikai | Giedrius Krikščiūnas |
|  |
| Veikla | poetas, knygnešys |
| Partija | 1949 m. SSKP |

**Jonas Krikščiūnas-Jovaras** (1880 m. sausio 12 d. Kalniškiuose prie Žadžiūnų, Šiaulių valsčius – 1967 m. sausio 21 d. Šiauliuose) – Lietuvos poetas, knygnešys.

Biografija
----------

1897–1904 m. vienas aktyviausių draudžiamos spaudos platintojų, caro žandarų buvo peršautas. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis, slėpė Lietuvos socialdemokratų partijos spaustuvėlę. Už aktyvią veiką ne kartą policijos persekiotas, suimtas. 1911–1945 m. gyveno Kalniškiuose, vertėsi žemės ūkio darbu. 1918 m. išrinktas į Kairių darbininkų atstovų tarybą. Laikė knygynėlį jaunimui, kuriuo vaikystėje naudojosi ir būsimas rašytojas Juozas Grušas. 1946 m. persikėlė į Šiaulius. Palaidotas Donelaičio kapinėse.

Nuo 1986 m. rugsėjo 25 d. Jovaro namuose Šiauliuose (Vytauto g. 116) veikia „Aušros" muziejaus Šiaulių krašto literatūros muziejus. 1994 m. Šiaulių 4-oji vidurinė mokykla pavadinta Jovaro vardu. 1998 m. Šiaulių universitete atidaryta Jono Krikščiūno-Jovaro auditorija.

Poezija
-------

Nuo 1900 m. bendradarbiavo spaudoje. Eilėraščius pradėjo rašyti paskatintas Povilo Višinskio, daugiausia rašė 1904–1910 m. todėl juose atsispindi ir jaunatviškos nuotaikos, ir to meto revoliucinis patosas. Jovaro poezijoje prieštaringai kryžiavosi socialdemokratinės spaudos agitacinė frazeologija, inteligentų salono aukštas tonas ir melancholiška vargdienėlio savijauta, primityvisto spontaniškas melodingumas. Eilėraščiai „Ko liūdi, berželi?", „Tylus, tylus vakarėlis" tapo liaudies dainomis.

Bibliografija
-------------

* Žibutė, 1906 m.
* Poezija, 1908 m.
* Jausmų kibirkštėlės, 1908 m.
* Širdies balsai, 1908 m.
* Pirmieji žiedai, 1909 m.
* Tėvynės laukuose: apsakymų rinkinys, 1909 m.
* Sielos aidas, 1913 m.
* Amžinos dainos, 1914 m.
* Pavasario rytas, Vilnius, 1980 m.

Įvertinimas
-----------

* 1960 m. LSSR liaudies poetas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-08-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  Vytautas Kubilius. *Jonas Krikščiūnas-Jovaras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 137
4. ↑  *Jonas Krikščiūnas-Jovaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 743 psl.
5. ↑   Archyvuota kopija 2007-10-08 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Jovaras: monografija (sud. Bronius Prėskienis). – Šiauliai: Šiaulių pedagoginis institutas, 1995. – 335 p. – ISBN 9986-406-59-5
Koordinatės: 55°15′14.97″ š. pl. 22°17′15.05″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2541583°š. pl. 22.2875139°r. ilg.﻿ / 55.2541583; 22.2875139

|  |
| --- |
| **Tauragės muzikos mokykla** |
| Tauragės muzikos mokykla herbasTauragės muzikos mokykla herbas |
| Tauragės muzikos mokykla |
| **Adresas** | Tauragė |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** | 283 (2019 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1954-2020 m. rugsėjo 1 d. kartu su Tauragės moksleivių kūrybos centru reorganizuota į Tauragės meno mokyklą |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 38 (2019 m. duomenys) |

**Tauragės rajono muzikos mokykla** – moksleivių meno mokymo įstaiga, kurioje mokoma groti, dainuoti. Mokykla įsikūrusi Tauragėje, Dariaus ir Girėno g. 11A, vadovas Robertas Kazlauskas. Mokymo įstaigos kodas – 190473210. Yra filialas Skaudvilėje.

Mokykla įkurta 1954 m. joje dirba 43 darbuotojai. Tai neformaliojo vaikų švietimo mokykla ir formalųjį švietimą papildančio ugdymo mokykla, kurioje veikia fortepijono, smuiko, gitaros, akordeono, kanklių, pučiamųjų instrumentų, chorinio dainavimo klasės. Muzikos mokykloje laukiami ir tie, kurie savo muzikinius gebėjimus nori tobulinti pagal specialiai parengtą muzikos mėgėjų programą.

Anksčiau šioje vietoje veikė Tauragės mokytojų seminarija (ant priekinės sienos atidengta atminimo lenta).

Reorganizacija
--------------

65-etį minėjusioje Muzikos mokykloje 2019 m. mokykloje dirbo 27 mokytojai, 11 personalo darbuotojų, mokėsi 283 mokiniai. Jau kelis dešimtmečius su pertraukomis veikė Muzikos mokyklos filialas Skaudvilėje. Buvo svarstomas šios mokyklos ir Moksleivių kūrybos centro (MKC) sujungimo klausimas. MKC lankė 554 vaikai, dirbo 20 pedagoginių darbuotojų. MKC dominavo meninės krypties būreliai, buvo populiarūs technologijų užsiėmimai.

Direktoriai
-----------

* Liudas Andrulis (1969–1974)
* Vytautas Laimutis Četkauskas
* Zenonas Komskis
* Jonas Samoška
* Robertas Kazlauskas

Žymūs mokytojai
---------------

* Nijolė Jautakienė-Stankutė, pedagogė, chorvedė
* Danutė Petraitienė-Kirkickytė, pedagogė, chorvedė
* Vytautas Naraškevičius, pedagogas

Žymūs mokiniai
--------------

* Violeta Boreikienė, politikė
* Juozas Jonikas, pedagogas, chorvedys
* Romualdas Malakauskas, chorvedys
* Donalda Meiželytė, atlikėja

Šaltiniai
---------

1. ↑   Tauragės muzikos mokykla
2. ↑  Tauragės muzikos mokyklos filialas Skaudvilėje *aikos.smm.lt*
3. ↑  MKC + Muzikos mokykla = meno mokykla? *2019-11-29, taurageszinios.lt*

Nuorodos
--------

* Mokyklos oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-09-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| LarnakaΛάρνακα |
| --- |
| *Pajūrio alėja* |
|  |
| 

LarnakaLarnaka

34°55′00″ š. pl. 33°38′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.91667°š. pl. 33.63333°r. ilg.﻿ / 34.91667; 33.63333﻿ (Larnaka)Koordinatės: 34°55′00″ š. pl. 33°38′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.91667°š. pl. 33.63333°r. ilg.﻿ / 34.91667; 33.63333﻿ (Larnaka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Kipro vėliava Kipras |
| **Apygarda** | Larnakos apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 51 468  |
|  |
|  **Vikiteka** | Larnaka |
|  |
| **Kirčiavimas** | Lárnaka |

**Larnaka** – miestas pietiniame Kipro krante; apskrities centras. Antrasis pagal dydį Kipro prekybos uostas ir svarbus kurortas. Tarptautinis Larnakos oro uostas, didžiausias Kipro oro uostas yra už miesto ribų, pietuose.

Į šiaurę nuo miesto stovi rafinavimo fabrikas, sumažintas iki saugyklos, kai pats fabrikas buvo parduotas 2008 m. Larnaka gerai žinoma dėl vaizdingo pajūrio bulvaro, kuriame auga palmės (*oi finikoudes*, pagal Kipro dialektą). Larnakos uostas yra vienas iš keturių pagrindinių uostų Kipre. Per festivalius aktyviausia yra miesto pasivaikščiojimo vieta. Svarbiausia šventė yra *Kataklysmos* (Potvynio festivalis) švenčiamas vasaros pradžioje su kultūriniais renginiais. Anksčiau šventė truko apie savaitę, bet pastaraisiais metais dėl padidėjusios komercizacijos jis išsiplėtė iki trijų savaičių, o pajūrio bulvare vakarais uždaromas automobilių eismas.

Istorija
--------

Larnaką įkūrė finikiečiai ir vadino ***Kition*** (lot. *Citium*). Biblininis pavadinimas ***Kittim***, nors atsiradęs iš Citium, reiškė visą Kiprą, o kartais taip žydai vadino graikus ir romėnus. Larnaka taip pat graikiškai vadinta ***Skala*** (gr. Σκάλα) t. y. „kopėčios", „išlipimo vieta" dėl istorinės miesto uosto svarbos.

Kaip dauguma Kipro miestų, Larnaka priklausė Achemenidų imperijai. 450 m. pr. m. e. Atėnų generolas Kimonas mirė jūroje per svarbų mūšį kovoje su persais gindamas Kitiumą. Mirties patale jis liepė savo pavaldiniams nuslėpti jo mirtį nuo sąjungininkų ir persų. Posakis „net miręs jis nugalėjo" (Και Νεκρός Ενίκα) kalba apie jį. Prie jūros šiuolaikinėje Larnakoje stovi Kimono Atėniečio statula.

Miestas nuolat kentėjo nuo žemės drebėjimų, o viduramžiais uostą užnešė dumblas dėl miškų kirtimo. Gyventojai persikėlė į pietus, dabartinę Larnakos vietą, kur buvo atviras uostas. Buvęs uostas ir tvirtovė išnyko. Liko tik pėdsakai iš gynybinės sienos, milžiniškos kapinės visą šimtmetį buvo nelegaliai kasinėjamos.

Larnakos tvirtovė dabar geriau matosi uždarius nelegalius restoranus, įkurtus emigrantų po 1974 m. invazijos.

Sportas
-------

### Futbolas

* AÉK Lárnaka
* Alkī́ Lárnaka
* Anórthōsis Ammóchōstos
* ÉPA Lárnaka
* Néa Salamís Ammóchōstos
* Pezoporikós Lárnaka

Galerija
--------

* Šv.Lazaro bažnyčiaŠv.Lazaro bažnyčia
* MečetėMečetė
* Larnakos pilisLarnakos pilis

Nuorodos
--------

* Larnaka (miesto svetainė)
Koordinatės: 50°55′28″š. pl. 21°22′45″r. ilg.﻿ / ﻿50.9244°š. pl. 21.3793°r. ilg.﻿ / 50.9244; 21.3793

| Ostroveco KSZO stadionas |
| --- |
| Stadiono tribūnos 2008 m. |
| Vieta | Lenkija Švento Kryžiaus Ostrovecas |
| Atidarytas | 1934 m. |
| Operatorius | Švento Kryžiaus Ostroveco miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 8000 |
| Lauko matmenys | 105 × 74 m |
| Nuomininkai | KSZO Ostrowiec |

**Ostroveco KSZO stadionas** (lenk. *Miejski Stadion Sportowy KSZO w Ostrowcu Świętokrzyskim*) – futbolo stadionas Švento Kryžiaus Ostrovece (Lenkija), į pietus nuo miesto centro už geležinkelio. Stadione namų rungtynes žaidžia KSZO Ostrowiec komanda.

Istorija
--------

Stadionas pastatytas 1931–1934 m. futbolo ir bėgimo sporto reikmėms. 1953 ir 1964 m. renovuotas. 1995 m. stadioną perėmė miesto savivaldybė. Stadione keletą rungtynių yra žaidusi Lenkijos vyrų futbolo rinktinė, su kuria 1995 m. žaidė ir Lietuvos vyrų futbolo rinktinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Miejski Stadion Sportowy KSZO. 2008-03-25, Ostrowiec.pl (tikrinta 2013-01-04).
2. ↑
| **Monika Kriukelienė** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. birželio 5 d. (103 metai)Pagrandžiuose, Rokiškio valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos tautodailininkė audėja. |

**Monika Kriukelienė** (g. 1920 m. birželio 5 d. Pagrandžiuose, Rokiškio valsčius) – Lietuvos tautodailininkė audėja.

Biografija
----------

1938-1941 m. mokėsi Rokiškio savivaldybės audimo mokykloje, 1942-1948 m. šios mokyklos Audimo skyriaus vedėja. 1949-1958 m. dirbo Telšių taikomosios dailės technikume, 1966-1978 m. – Liaudies meno draugijoje Vilniuje.

Kūryba
------

Audžia daugiausia tautinius kostiumus, siekia kurti dirbinius, kuo artimesnius muziejiniams eksponatams. Kostiumai pasižymi tradicijos ir profesionalumo vienove, skoningais spalviniais deriniais, tinkamai parinktais raštais, subtilia puošyba, ištobulinta audimo technika.

Nuo 1960 m. dalyvauja parodose Lietuvoje (individuali paroda surengta Vilniuje 1991 m.) ir užsienyje – Rusijoje, Belgijoje, Prancūzijoje, Vietname, JAV. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Bernotaitė-Beliauskienė. *Monika Kriukelienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 86 psl.
|  Garifūnai |
| --- |
| Gvatemalos garifūnaiGvatemalos garifūnai |
| Gyventojų skaičius | ~600 000 |
| Populiacija šalyse | Hondūro vėliava HondūrasBelizo vėliava BelizasGvatemalos vėliava GvatemalaNikaragvos vėliava NikaragvaSent Vinsento ir Grenadinų vėliava Sent Vinsentas ir Grenadinai |
| Kalba (-os) | garifūnų kalba, anglų kalba (kreolų), ispanų kalba |
| Religijos | katalikybė, tradicinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | karibai, Amerikos juodaodžiai, maronai |

**Garifūnai** (*Garifuna*) – mišrios kilmės etninė grupė, gyvenanti daugiausia Centrinės Amerikos Karibų pakrantėje (Hondūre, Belize, Nikaragvoje, Gvatemaloje). Taip pat grupės garfūnų yra emigravusios į JAV (Los Andželą, Majamį, Niujorką).

Garifūnai kalba garifūnų kalba, kuri yra aravakų kilmės, tačiau smarkiai paveikta karibų, anglų, prancūzų, ispanų kalbų. Dauguma garifūnų yra daugiakalbiai ir dar kalba ispaniškai, ar anglų kreolų dialektais.

Garifūnų rasė susidarė susimaišius iš Afrikos atvežtiems vergams su vietiniais Karibų regiono gyventojais – aravakais ir karibais. Taip pat turi 4 % europietiškų genų. Manoma, kad garifūnų tauta pradėjo formuotis dar tik prasidedant Amerikos užkariavimui kai iš vergai išsivadavo sudužus dviem ispanų laivams prie Sent Vinsento. Afrikiečiai sėkmingai prisitaikė prie vietinių sąlygų ir sugyveno su vietos indėnais. Kita, pačių garifūnų pasakojama istorija byloja, kad jie yra ekspedicijos iš Malio, neva pasiekusios Ameriką 200 anksčiau nei Kolumbas, palikuonys. Britų kolonistai garifūnus vadino juodaisiais karibais, taip atskirdami nuo grynakraujų indėnų. Garifūnų kultūra klestėjo Sent Vinsente, XVII a. ją aprašė prancūzų misionierius Raimonas Bretonas. Garifūnai rėmė prancūzų valdžią Sent Vinsente ir kovojo prieš britus. Šiems užėmus salą, garifūnai buvo deportuoti į Roatano salą Hondūro pakrantėje. Tačiau ten buvo mažai gyvenamos vietos, skurdžios dirvos, todėl ispanai leido garifūnams įsikurti pakrantėje. Vėliau jie paplito po visą Centrinės Amerikos Karibų krantą.

Verčiasi gyvulių auginimu, žemės ūkiu, žvejyba, uždarbiauja plantacijose.

Oficialiai dauguma garifūnų yra katalikai, tačiau iš tiesų praktikuoja sinkretinį tikėjimą, kuriame sumišusios afrikiečių ir indėnų tikėjimų tradicijos. Religines apeigas atlieka šamanas, vadinamas *buyei*. Išlikusios įvairios mistinės praktikos, iniciacijos, laidojimo ritualai. Nedidelė dalis garifūnų, ypač gyvenančių miestuose, išpažįsta rastafari tikėjimą.

Garifūnai yra išvystę iš Afrikos kilusį muzikos stilių, vadinamą punta. Su juo susijęs per šventes atliekamas vaisingumo šokis. Muzika atliekama daugiausia būgnais. Taip pat turi ritualinį šokį, vadinamą dugu. Garifūnų muzika (kaip ir kalba) įtraukta į UNESCO nematerialaus pasaulio paveldo sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Гарифы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |
| --- |
| Suomijos ministras pirmininkas(suom.) *Suomen pääministeri*(šved.) *Finlands statsminister* |
|  
Suomijos Ministro Pirmininko herbas |
|  
Dabartinis Suomijos Respublikos Ministras Pirmininkas **Petteri Orpo** |
| Įkurta | 1917 m. lapkričio 27 d. (1917-11-27) |
| Statusas | Vyriausybės vadovas |
| Rezidencija | Kesäranta, Helsinkis |
| Kadencija | 4 metai iš eilės |
| Pirmas ėjęs | Pehr Evind Svinhufvud |
| Atlyginimas | 202,350 € per metus  |
| Oficiali svetainė | valtioneuvosto.fi |

**Suomijos Respublikos Ministras Pirmininkas** (suom. *Suomen pääministeri*; šved. *Finlands statsminister*) – Suomijos Respublikos Vyriausybės vadovas. Ministras Pirmininkas ir jo kabinetas yra įstatymų leidžiamoji valdžia šalyje. Formaliai jis pagal protokolą yra laikomas trečiu pagal svarbą asmeniu valstybėje – pirmąją vietą užima Prezidentas, o antrąją Parlamento Pirmininkas. Likus kelioms dienoms iki Suomijos nepriklausomybės paskelbimo pirmuoju Ministru Pirmininku 1917 m. lapkričio 27 d. tapo Peras Evindas Svinhufvudas (*Pehr Evind Svinhufvud*). Dabartinė Vyriausybės vadovė yra Sanna Marin, priklausanti Socialdemokratų partijai. Ji priesaiką davė 2019 m. gruodžio 10 d. ir, būdama 34 metų, tapo jauniausia pareigas einanti politikė bei jauniausia Ministrė Pirmininkė Suomijos istorijoje.

Istorija
--------

Kesäranta – oficiali Suomijos Vyriausybės rezidencija Meilahčio regione, Helsinkyje.
1918 m. Suomijos Senatas paverstas Suomijos Vyriausybe, o panaikinto Ekonominio vystymosi vicepirmininko posto pareigos perleistos Ministrui Pirmininkui. Vyriausybės būstinė Kesäranta, įsikūrusi vakarinėje Helsinkio dalyje, oficialia Suomijos Ministro Pirmininko rezidencija tapo 1919 m. 

Nuo Suomijos nepriklausomybės paskelbimo pradžios 1917 m. valstybė turėjo 72 kabinetus. Ilgiausiai dirbo du Ministro Pirmininko Pavo Liponeno (*Paavo Lipponen*) kabinetai, kurie abu gyvavo 1 464 dienas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Ministerial pay and allowances". *Valtioneuvosto*. Suarchyvuotas originalas 20 August 2021. Nuoroda tikrinta 12 November 2019.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Sanna Marin tienasi ennätykselliset pääministeritulot – tässä syy". IL. Nuoroda tikrinta 4 October 2022.
3. ↑  *Maassa maan tavalla - tunne säännöt ja onnistu. Ulkoasiainministeriön protokollapalvelut* (suomių). Ulkoasiainministeriö. 2008. p. 32. ISBN 978-952-281-173-8.
4. ↑  Guardian Staff and Agencies (9 December 2019). „Finland anoints Sanna Marin, 34, as world's youngest-serving prime minister". *The Guardian*. Nuoroda tikrinta 9 December 2019.
5. ↑  Finnish Council of State. „The Cabinet in Office". Finnish Council of State. Suarchyvuotas originalas 13 November 2010. Nuoroda tikrinta 23 June 2010.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)