recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Stogastulpis su aukų vardais
**Žaslių geležinkelio katastrofa** – 1975 m. balandžio 4 d. ties Žaslių geležinkelio stotimi įvykusi traukinio „Vilnius-Kaunas" avarija (didžiausia iš iki šiol įvykusių geležinkelio avarijų Lietuvoje). Avarija įvyko 17:35 vietos laiku.

Avarijos aplinkybės
-------------------

Dyzelinis traukinys „Vilnius-Kaunas" iš Vilniaus geležinkelio stoties išvažiavo apie 16.30 val. Buvo penktadienis, Atvelykis, namo važiavo daug studentų.

Važiuodamas 70 km/val. greičiu (Žasliuose neturėjo sustoti), traukinys atsitrenkė į prekinio traukinio cisterną su degalais, kuri buvo per daug išsikišusi iš šalutinio kelio. Kilo gaisras. Ypač nukentėjo žmonės, vilkėję sintetinius rūbus. Vien į Kaišiadorių centrinę ligoninę per pirmąją valandą po gaisro buvo atvežta apie 80 apdegusių žmonių. Trečiasis vagonas sudegė visiškai, žuvo visi ten buvę keleiviai. Manoma, kad katastrofoje žuvo 20 žmonių.

Valdžios reakcija
-----------------

Pirmasis oficialus pranešimas apie tragišką įvykį spaudoje buvo paskelbtas nedidelėje LTSR Ministrų Tarybos žinutėje po poros dienų – balandžio 6 d. „Tiesos" dienraštyje: *„Šių metų balandžio 4 dieną Žaslių stotyje įvyko priemiestinio keleivinio dyzelinio traukinio nr.513, važiavusio iš Vilniaus į Kauną, avarija. Yra žmonių aukų. Sudaryta vyriausybinė komisija, tiriamos avarijos priežastys. Ministrų Taryba reiškia gilią užuojautą tragiškai žuvusiųjų giminėms ir artimiesiems"*.

LTSR Aukščiausiojo Teismo baudžiamųjų bylų kolegija po dešimties dienų posėdžiavimo avarijos kaltininkais pripažino dispečerį ir kelio meistrą. Nors dispečeris savo kaltės nepripažino, buvo nuteistas 13 metų, o meistras – trejus metus kalėti.

Atminimas
---------

1975 m. prie pat geležinkelio pastatytas koplytstulpis aukoms atminti.

1991 m. rugpjūčio 31 d. Žaslių geležinkelio stotyje atidengtas ir pašventintas paminklas žuvusiems traukinio katastrofoje atminti.

1998 m. rugpjūčio mėn. toje pačioje vietoje avariją patyrė maršrutu „Vilnius-Klaipėda" važiavęs „Baltijos" keleivinis traukinys. Lūžus vieno vagono ašiai, nuo bėgių nuriedėjo septyni traukinio vagonai. Keleiviai nenukentėjo.

2004 m. rugpjūčio 28 d. AB „Lietuvos geležinkeliai" pastatė kryžių 1975 m. aukoms atminti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žaslių geležinkelio avarija. Kaišiadorių enciklopedija.
2. ↑  Oficialus pranešimas „Tiesoje", 1975 m. balandžio 6 d. nr. 81 (9720)
3. ↑  Mirties traukinys „Vilnius–Kaunas" //Kauno diena, 2010 m. balandžio 4 d.
4. ↑  Pasenę bėgiai verčia traukinius // Kauno diena, 2003 m. vasario 3 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Dainora Butvydienė** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. gegužės 16 d. (59 metai)Pagėgiai, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Paulius |
|  |
| Veikla | Lietuvos, Pagėgių savivaldybės ir Šilutės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos centro sąjungaLiberalų ir centro sąjungaPilietinės demokratijos partijaTvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Dainora Žilinskaitė-Butvydienė** (g. 1963 m. gegužės 16 d. Pagėgiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos, Pagėgių savivaldybės ir Šilutės rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1985 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytoja, 2005 m. Kauno technologijos universiteto Socialinių mokslų fakultete baigė viešąjį administravimą.

1986–2003 m. Šilutės rajono Piktupėnų pagrindinės mokyklos direktorė, 2003–2007 m. Pagėgių savivaldybės administracijos direktorė, 2007–2011 m. administracijos direktoriaus pavaduotoja. Nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotoja.

Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos Pagėgių skyriaus narė, nuo 2010 m. partijos Tvarka ir teisingumas Šilutės rajono skyriaus narė.

2000–2003 m. 2003 m. 2007 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narė, mandato atsisakė paskirta direktoriaus pavaduotoja, ir 2011 m. (atsistatydino) Šilutės rajono savivaldybės tarybos narė. Nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narė.

Piktupėnų kaimo bendruomenės narė, VVG „Pagėgių kraštas" valdybos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Zilupė |
| --- |
| Zilupė ties Zilupės miestu Zilupė ties Zilupės miestu |
| **Ilgis** | 195 km |
| **Nuolydis** | 10 cm/km |
| **Baseino plotas** | 2 040 km² |
| **Ištakos** | Asveja |
| **Žiotys** | Velikaja |
| **Šalys** | Baltarusija, Latvija, Rusija |

**Zilupė** (latv. *Zilupe*), **Siniaja** (rus. *Синяя*)  – upė Baltarusijoje, Latvijoje ir Rusijoje (Pskovo srityje), kairysis Velikajos intakas.

Didžiausias intakas – Verša (dešinys).

Didžiausios gyvenvietės: Zilupė (Latvija), Krasnogorodskojė (Rusija).

Aukštupyje upės atkarpa sudaro Latvijos-Baltarusijos sieną, po to Latvijos-Rusijos sieną, po to pasuka į Latvijos teritoriją. Zilupės mieste, 60 km žiočių upės plotis vis dar neviršija 10 m.

18 km žemiau Zilupės, ten kur upė jungiasi prataku su Zilupės ežeru, ir vėl pradeda sudaryti Rusijos-Latvijos sieną. Po 10 km pasuka į Rusiją. Žemiau Krasnogorodsko plotis pasiekia 30 m. Įteka į Velikają 30 km aukščiau Ostrovo miesto.
Dairy Queen|  |
| Forma | Filialas |
| Pramonė | Greito maisto industrija |
| Įkurta | 1940 m. birželio 22 d.  JAV |
| Centrinė būstinė | Edina, JAV |
| Aptarnaujama teritorija | pasaulinis tinklas |
| Produkcija | greitas maistas, vištiena, minkšti ledai |
| Pajamos | 2,5 mlrd. JAV dol. (2008) |
| Savininkas (-ai) | Berkshire Hathaway |
| Darbuotojų | 2362 (2008) |
| Tinklalapis | www.dairyqueen.com |

Dairy Queen restoranas
**Dairy Queen** arba **DQ** – greito maisto tiekimo restoranų pasaulinis tinklas. Pirmasis tinklo restoranas atsidarė 1940 m. Ilinojaus valstijoje. Tinklo įkūrėjas – John Fremont McCullough.

Istorija
--------

Pagrindinio restoranų tinklo prekės – minkštų ledų formulę 1938 m. sukūrė John Fremont McCullough (1871–1963), jo sūnus Alex McCullough ir Ronald Baker. Pradėję pardavinėti šią prekė vietinėje ledų parduotuvėlėje Ilinojaus valstijoje, kurios savininkas buvo Herb Noble, verslininkai susilaukė gerų atsiliepimų jau pirmąją dieną. 1940 m. McCullough ir Noble nusprendė atidaryti pirmąją „Dairy Queen" krautuvę. Nuo to laiko tinklas naudodamasis franšizės sistema pradėjo plėstis tarptautiniu mastu. Didžiausias kiekis restoranų susitelkė Teksaso valstijoje, JAV. 1953 m. atsidarytas pirmasis restoranas Kanadoje. 1962 m. oficialiai tapo tarptautine bendrove. 1998 m. tinklą perpirko „Berkshire Hathaway". 2010 m. „Dairy Queen" turėjo daugiau nei 5700 restoranų 19 pasaulio šalių, iš kurių 652 įsteigtos už JAV ir Kanados ribų. „Dairy Queen" tapo viena didžiausių pasaulio minkštų ledų gamintoja.

Tarptautinis tinklas
--------------------

**Šalys, kuriose anksčiau veikė Dairy Queen tinklas:**

* Puerto Riko vėliava Puerto Rikas
* Guamo vėliava Guamas
* Japonijos vėliava Japonija
* Austrijos vėliava Austrija
* Vengrijos vėliava Vengrija
* Slovėnijos vėliava Slovėnija
* Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija (uždaryta 1996 m.)

**Šalys, kuriose šiuo metu veikia Dairy Queen tinklas:**


|  |  |
| --- | --- |
| * Bahamų vėliava Bahamos
* Bahreino vėliava Bahreinas
* Brunėjaus vėliava Brunėjus
* Kambodžos vėliava Kambodža
* Kanados vėliava Kanada
* Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika
	+ Honkongo vėliava Honkongas
	+ Makao vėliava Makao
* Kipro vėliava Kipras
* Egipto vėliava Egiptas
* Indonezijos vėliava Indonezija
* Airijos vėliava Airija
 | * Kuveito vėliava Kuveitas
* Malaizijos vėliava Malaizija
* Meksikos vėliava Meksika
* Omano vėliava Omanas
* Panamos vėliava Panama
* Filipinų vėliava Filipinai
* Kataro vėliava Kataras
* Singapūro vėliava Singapūras
* Tailando vėliava Tailandas
* Jungtinių Arabų Emyratų vėliava Jungtiniai Arabų Emyratai
* Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos
 |

Išnašos
-------

1. ↑  www.bizjournals.com
2. ↑  www.dairyqueen.com Locations
3. ↑  uk.reuters.com

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Zina Bertašiūtė-Jareckienė** (g. 1941 m. birželio 9 d. Toleikiuose, Utenos raj.) – Lietuvos chorvedė ir kultūros darbuotoja.

Biografija
----------

1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos mokykloje-technikume (dėst. Elena Jakštienė).

Iš pradžių vadovavo Panevėžio miesto įvairiems vokaliniams ansambliams, 1963–1968 m. dirbo su Panevėžio siuvimo fabriko „Nevėžis" mišriuoju choru, o vėliau su moterų choru, kurį parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei. 1961–1987 m. vadovavo Panevėžio miesto darbo veteranų mišriajam chorui, jį išmokė nemaža dainų ir surengė koncertų mieste bei kitur. 1977–1991 m. buvo Panevėžio statybininkų kultūros ir sporto rūmų direktorė, subūrė mišrųjį chorą ir iki 1990 m. jam vadovavo. Kolektyvą parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, su juo dažnai pasirodydavo koncertuose.

Z. Jareckienės vadovaujami chorai nuolat dalyvaudavo Panevėžio miesto dainų šventėse ir festivaliuose, prizinių vietų pelnė miesto ir respublikinėse chorų apžiūrose bei konkursuose.

Nuo 1992 m. chorvedė yra Panevėžio kultūros ir meno skyriaus vedėjo pavaduotoja, daug prisideda prie įvairių kultūros renginių organizavimo, dirigavo miesto dainų šventėse. 1982 m. ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
| **Dainius Trinkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. liepos 25 d.Šiauliuose |
| Mirė | 1996 m. lapkričio 30 d. (65 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | pianistas, pedagogas, nusipelnęs meno veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Lietuvos konservatorija |

**Dainius Trinkūnas** (1931 m. liepos 25 d. Šiauliuose – 1996 m. lapkričio 30 d. Vilniuje) – pianistas, pedagogas, nusipelnęs meno veikėjas.

Biografija
----------

1949 m. baigė Šiaulių muzikos mokyklą, 1950 m. Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą, 1955 m. – Lietuvos konservatoriją.

1955–1958 m. Šiaulių muzikos mokyklos, 1958–1960 m. Lietuvos konservatorijos dėstytojas. 1960–1970 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos, 1970–1973 m. Lietuvos SSR filharmonijos direktorius.

1973–1988 m. Lietuvos TSR Kultūros ministro pavaduotojas, 1988–1990 m. kultūros ministras. 1990–1992 m. Lietuvos dailės muziejaus Vilniaus paveikslų galerijos vedėjas. 1992–1994 m. LR Kultūros ir švietimo ministras Penktajame ir Šeštajame Ministrų kabinetuose. Padėjo į Lietuvą pergabenti Mykolo Žilinsko dailės kūrinių kolekcijas.

1967 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas.

Brolis Gytis Trinkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Darius Kuolys** | **Lietuvos kultūros ir švietimo ministras**1992 - 1994 | Po to:**Vladislavas Domarkas** |
| Prieš tai:**-** | **Lietuvos kultūros ministras**1994 | Po to:**Juozas Nekrošius** |
Jotuze
**Grammatik** – viena žymiausių Lenkijos hip-hopo grupių. Pasižymi klasikinio „lenkiško" hiphopo muzika, „stipriais" tekstais, ramiu repavimu.

*Grammatik* susikūrė 1997 m. Varšuvoje. Įkūrėjai – grupės nariai *Jotuze* (arba *J.U.Z.*) ir *Eldo* (arba *Eldoka*). *Eldo* koncertuoja ir vienas, kaip solo atlikėjas išleido 4 albumus.

Grupės nariais taip pat yra buvę *Ash* ir *Noon*. *Noon* vadinamas vienu iš *Grammatik* „šlovės kalvių". Kaip muzikos prodiuseris užsitarnavo gerą vardą dėka savo puikių „Światła miasta" bytų („Światła miasta" yra tapęs lenkų repo klasika ne tik pačioje Lenkijoje, bet ir užsienyje, daugelio šis darbas vadinamas etaloniniu).

Grupės muzikiniais reikalais rūpinosi keli žmonės, pvz. *Kociołek*, *Kixnare*, *Bitnix*, *Flamaster*; patefonais rūpinasi DJ *Daniel Drumz* ir DJ *Taśmy*.

2008 m. gegužės 2 d. grupė baigė savo veiklą. 2008 m. liepos 14 dieną buvo jos paskutinis koncertas.

*Grammatik* ir Lietuva
----------------------

Lietuvoje *Grammatik* mėgiama daugelio lenkiško hip-hopo mėgėjų. 2005 metais Vilniuje pristatė savo naujausią albumą „3".

Diskografija
------------

* (1998) EP *(nelegalus)*
* (1999) EP+
* (2000) Światła miasta
* (2001) Friko/Wiatruczas (singlas)
* (2004) Reaktywacja (EP)
* (2005) 3
* (2007) Podróże

**Eldo soliniai albumai:**

* (2001) Opowieść o tym, co tu dzieje się naprawdę
* (2003) Eternia
* (2006) Człowiek, który chciał ukraść alfabet (kartu su Bitnix)
* (2007) 27
* (2008) Nie pytaj o nią

Nuorodos
--------

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **Grammatik**

* lastfm.de informacija apie grupę **(**vok.**)**
* Oficialus grupės tinklalapis **(**lenk.**)**
**Dainius Raižys** (g. 1963 m. Jiezne, Prienų rajonas) – teisininkas, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Jiezno vidurinę mokyklą, 1986 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete – vientisąsias teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1986 m. rugpjūčio mėn. iki 1990 m. kovo mėn. Kauno miesto Centro rajono vidaus reikalų skyriaus tardytojas, 1990 m. kovo mėn. iki 1999 m. kovo mėn. advokatas Mažeikiuose ir Kaune, 1999 m. kovo mėn. iki 1999 m. gruodžio Kauno rajono apylinkės teismo, 1999 m. gruodžio iki 2007 m. gruodžio Kauno apygardos administracinio teismo, nuo 2007 m. gruodžio mėn. LVAT teisėjas. Dėsto administracinę teisę ir procesą Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultete.

Moka rusų, prancūzų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dainius Raižys Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (NTA inf.)
2. ↑  Dainius Raižys Archyvuota kopija 2010-02-21 iš Wayback Machine projekto. (LVAT inf.)
| Medaliai |
| --- |
|  |
| **Atstovaujant: Norvegijos vėliava Norvegija**  |
| Šiaurės dvikovė |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2018 Pjončanas | Komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Syfeldas | Vyrai NH |
| **Auksas** | 2019 Syfeldas | Komanda |
| **Auksas** | 2021 Oberstdorfas | Vyrai NH |
| **Sidabras** | 2019 Syfeldas | Komandų sprintas |

**Jarl Magnus Riiber** (g. 1997 m. spalio 15 d. Osle) – Norvegijos šiaurės dvikovės sportininkas, olimpietis, daugkartinis pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2015 m. pasaulio taurės etape Austrijoje pirmą kartą lipo ant apdovanojimų pakylos užėmęs trečiąją vietą. Tais pačiais metais tapo pasaulio čempionu.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse du kartus užėmė 4-ą vietą individualiose rungtyse. Vyrų komandinėse varžybose pelnė sidabro medalį kartu su Norvegijos nacionaline rinktine.

2019 m. pasaulio čempionate pelnė du aukso ir vieną sidabro medalius. 2021 m. pasaulio čempionate pelnė auksą vyrų varžybose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biographical information". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 27 d..

Nuorodos
--------

* FIS svetainėje
| **Merkelis Račkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. sausio 18 d.Šiaudinė, Papilės valsčius |
| Mirė | 1968 m. sausio 7 d. (82 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Tėvas | Juozapas Račkauskas |
| Motina | Konstancija Kauneckaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Latinskaitė |
| Vaikai | Eliza Venclovienė, Marija Cvirkienė, Vytautas Račkauskas |
|  |
| Veikla | literatūros tyrinėtojas, vertėjas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | Odesos universitetas |

**Merkelis Račkauskas** (1885 m. sausio 18 d. Šiaudinėje, Papilės valsčius, Šiaulių apskr. – 1968 m. sausio 7 d. Kaune) – literatūros tyrinėtojas, vertėjas, pedagogas, klasikinės filologijos profesorius.

Biografija
----------

1902–1903 m. Kurtuvėnuose mokė grafo Pliaterio vaikus. 1904 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1904–1906 m. Peterburgo universitete studijavo teisę. 1910 m. baigė Odesos universitetą (klasikinės graikų ir lotynų kalbos). Po studijų mokytojavo Bolgrado (Odesos sritis) ir Chersono gimnazijose, dėstė klasikines kalbas.

1920 m. su šeima grįžo į Lietuvą, pradėjo dirbti Panevėžyje. 1921–1923 m. Panevėžio gimnazijos, mokytojų seminarijos mokytojas. 1923–1927 m. Mažeikių gimnazijos direktorius ir Lietuvos universiteto dėstytojas. 1927–1940 m. Švietimo ministerijos vidurinių mokyklų inspektorius-vizitatorius.

1940–1941 m. Kauno 3-osios gimnazijos direktorius. 1941–1944 m. Kauno suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. 1944–1949 m. Kauno, 1949–1967 m. Vilniaus universiteto klasikinės filologijos profesorius.

1993 m. Mažeikių vidurinei mokyklai (nuo 1996 m. gimnazija) suteiktas Merkelio Račkausko vardas.

Brolis Karolis Račkauskas-Vairas, anūkas Tomas Venclova.

Kūryba
------

Parengė lotyniškų sentencijų rinkinį (1928 m.), populiarių pasakojimų knygelę „Romėnų senybės" (1929 m.), Cezario, Horacijaus, Livijaus ir kitų romėnų autorių komentarų, Graikų kalbos gramatiką (1-2, 1930, 1934 m.), romėnų literatūros chrestomatiją „Anthologia latina" (su J. Vosyliumi, 1-3, 1938–1940 m.), lotynų kalbos vadovėlių aukštosioms (Lotynų kalba, su E. Frolovu, 1952 m.) ir vidurinėms (Lotynų kalbos vadovėlis, su J. Starkumi, 1950 m.) mokykloms.

Išvertė Platono dialogus (1927–1935, 1968 m.), Erazmo Roterdamiečio „Pagiriamąjį žodį kvailybei" (1947 m.), Lukrecijaus „Apie daiktų prigimtį" (1964 m.). Paskelbė straipsnių iš antikinės literatūros.

Paliko atsiminimų rankraščių apie Žemaitiją ir Šiaulius.

Apdovanojimai
-------------

* 1930 m. vasario 16 d. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino trečiojo laipsnio ordinu už ypatingus nuopelnus Lietuvai.
* 1965 m. LSSR nusipelnęs mokslo veikėjas.

Literatūra
----------

* Merkelis Račkauskas. Užrašai. Dvidešimt metų (1885–1905) Žemaitijos užkampy (sud. Tomas Venclova). – V.: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2008. – ISBN 978-9955-69-874-6

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  *Merkelis Račkauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 480

Nuorodos
--------

* Nuotraukų albumas
* Mičiulis J. Panevėžio mokytojų seminarija prieš karą ir dabar. Panevėžys, 1929.
**Merkinės stovyklavietės** – akmens amžiaus stovyklavietės ir senovinė gyvenvietė Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Merkinės miestelio.

Tyrimai
-------

Rastos trys akmens amžiaus stovyklavietės ir senovinė gyvenvietė. Išsamiau tirtos 2 stovyklavietės ir gyvenvietė.

Merkinės pirmoji stovyklavietė ir gyvenvietė yra į vakarus nuo miestelio, jos plotas apie 2 ha. Žinota jau XX a. pradžioje. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovė A. Bernotaitė). Kultūrinis sluoksnis neišliko, radinių aptinkama paviršiuje. Rasta titnaginių dirbinių, datuojamų vėlyvuoju paleolitu – įkotiniai strėlių antgaliai, gremžtukai, rėžtukai, skaldytiniai, vėlyvuoju mezolitu – lancetiniai, trapeciniai strėlių antgaliai, ietigaliai, gremžtukai, rėžtukai, ovalūs kirveliai, skeltukai, skaldytiniai), vėlyvuoju neolitu – širdiniai, rombiniai, lapelio pavidalo strėlių antgaliai, peiliai).

Merkinės trečioji stovyklavietė yra į pietryčius nuo miestelio, jos plotas 0,6 ha. 1938–1940 m. radinių ieškojo Konstantinas Jablonskis, 1954 m. ir 1962 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovės A. Bernotaitė ir Rimutė Rimantienė), 1996 m. – Vilniaus universitetas (vadovas Tomas Ostrauskas), 1998 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovas Algirdas Girininkas), 2000 m. ir 2001 m. – Lietuvos istorijos institutas (vadovai T. Ostrauskas ir Vykintas Vaitkevičius). Kultūrinis sluoksnis išlikęs tik vietomis. Rasta mezolito titnaginių dirbinių – Kundos kultūrai priskiriamų Pulio tipo įkotinių, Kudlajevkos kultūrai būdingų mikrolitinių antgalių, trikampių mikrolitų, lancetinių, trapecinių strėlių antgalių, ietigalių ašmenėlių, rėžtukų, gremžtukų, retušavimo įrankių, skaldytinių. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus ir Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Ostrauskas, Rimutė Rimantienė. *Merkinės stovyklavietės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 711 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Karolis Vielopolskis** |
| --- |
| Vielopolskiai |
| Herbas „ Starykoń" |
| Herbas „ Starykoń" |
|  |
| Mirė | 1773 m. gruodžio 20 d. |
| Tėvas | Pranciškus Vielopolskis |
| Motina | Tereza Magdelena Tarlo |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Karolis Vielopolskis** (m. 1773 m. gruodžio 20 d.) – ATR valstybinis veikėjas, Karūnos didysis vėliavininkas (1753–1773), Karūnos didysis žirgininkas (1731–1754), Karūnos didysis prievaizas (1728–1731), Krokuvos generalinis seniūnas (1732–1768), rotmistras.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Vielopolskių giminės atstovas, herbo „Starykon" savininkas. Pranciškaus Vielopolskio (1658–1732) ir Terezos Magdelenos Tarlo (m. 1700) vyresnysis sūnus. Broliai – Janas ir Jeronimas.

Pinčuvo 9-tas ordinatas (1732–1773), Šventosios Romos imperijos grafas (Živco ir Peskovo grafas) ir Ginzagos-Myškovskio markgrafas.

Užėmė Karūnos didžiojo vėliavininko (1753–1773), Karūnos žirgininko (1731–1754), Karūnos prievaizo (1728–1731), generalinio Krokuvos seniūno (1732–1768), šarvuotos vėliavos rotmistro pareigybes.

1733 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Leščinskio kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. Tais pačiais 1733 metais – Krokuvos pavieto konfederacijoje, sudaryto Stanislovo Leščinskio gynybai, konsuliaras.

1731 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Šeima ir vaikai
---------------

Karolio Vielopolskio žmona Elžbiets Mnišek
1725 metais vedė Elžbietą Mnišek (m. 1746), Karūnos didžiojo maršalkos ir Krokuvos kašteliono Juozo Vandalino Mnišeko (m. 1747) ir Konstancijos Tarlo (m. 1740) dukterį. Jų vaikai:

* Pranciškus (1732–1809), 10-tas Pinčuvo ordinatas, Karūnos dvaro maršalka (1767–1775), karaliaus kamergeris
* Juzefas (m. 1784), šarvuotas rotmistras (1774)
* Ignotas(1741–1797), Lipinsko seniūnas,Austrijos imperijos grafas
* Konstancija, vyras – Karūnos didysis iždininkas Teodoras Veselis
* Liudvika, vyras – Krokuvos generalinis seniūnas Eljašas Vodzickis
* Mariana, vyras – Solecko seniūnas Tadeušas Jaračevskis
* Uršulė, vyras – Aleksandras Šembekas

Literatūra
----------

* Acta interregni post fata ser. Augusti II, regis Poloniae et electoris Saxoniae, ab a. 1733 ad a. 1735 collecta ezlibris ill. Caroli de Wielopolskie margr. Myszkowski, supremi vexilliferi regni per me Antonium de Bursie […] Burski a.d. 1761 perscripta, Biblioteka Zakładu Narodowego im. Ossolińskich we Wrocławiu rkps 302/II, k. 486.
* Kawalerowie i statuty Orderu Orła Białego 1705–2008, 2008, s. 160.
* Urzędnicy województwa krakowskiego XVI–XVIII wieku. Spisy. Oprac. Stanisław Cynarski i Alicja Falniowska-Gradowska. Kórnik 1990, s. 269.

Nuorodos
--------
**Jarilo, Jarila** (rus. *Ярила, Ярило*, blrs. *Ярыло*, serb. *Jarilo*) – slavų pavasariško vaisingumo, augimo, žalumos dievybė.

Jarilo slavams išliko kaip žemutinės mitologijos veikėjas. Baltarusijos folklore tai baltai pasipuošusi mergelė ant balto žirgo su vainikėliu ant galvos, rugių varpomis dešinėje rankoje ir žmogaus galva kairėje. Pietų slavai, rusai Jarilą vaizduojasi kaip lėlę, iškamšą.

Tikėtina, kad Jarilo paveikslas atsirado dėl pavasarinių apeigų, vadintų \**jar-* šaknies žodžiu. Vėliau tų apeigų pavadinimas, matyt, imtas laikyti dievo epitetu.

Rašytiniuose šaltiniuose minimas XII a. vyskupo Oto Bambergiečio. Jis aprašo šventes Jarilo garbei venedų ir palabio slavų gentyse. Jarilo garbinimo požymių būta dar ilgai po slavų kraštų krikšto – iki pat XIX a. Rusijoje, Baltarusijoje, Serbijoje pavasario pabaigoje ar vasaros pradžioje buvo švenčiama Jarilo šventė, prašant gero derliaus. Krikščionybėje jis buvo sutapatintas su Šv. Jurgiu, kuris slavų kraštuose vadinamas Jurijumi (taigi išlaikė tą patį vardo sąskambį).

Pavadinimas
-----------

Dievavardis kilo iš slaviškos šaknies \**jar-*, susijusios su pavasarišku gyvastingumu, vaisingumu (plg. ukr. *ярь* 'pavasaris', rus. *яровой, ярый* 'pavasarinis, sėtas pavasarį'), duona (plg. rus. *яровой хлеб, ярина* 'miežis', 'aviža', *ярь, ярица* 'grūdinė kultūra'), gyvuliais (galvijų pavadinimai *бычок-яровик, ярка*). Be to, rus. *ярый*, ukr. *ярнiй, ярий* reiškia 'gyvybingas, aistringas, žvalus, širdingas, ugningas'. Tokias pat reikšmes šaknis \**jar-* turi ir pietų bei vakarų slavų kalbose. Be to, plg. liet. *joruoti* 'žaliuoti', *jorė* 'pavasario žaluma', *joras* 'pavasario sėja'.

Jarilo atitikmuo romuvių šventėse – Joris.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jarilo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Мифы народов мира. , Ярила – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
**Merkinės tarpledynmetis** – šilto klimato laikotarpis pleistocene, skyręs Medininkų ir Nemuno ledynmečius.

Tarpledynmetis prasidėjo prieš 130 tūkst. metų, baigėsi prieš 90 tūkst. metų. Klimatas buvo švelnus. Oro vidutinė metinė temperatūra buvo 2 °C aukštesnė, per metus iškrisdavo apie 200 mm daugiau kritulių negu dabar. Skiriami penki laikotarpiai su skirtingomis miškų cenozėmis ir klimatu:

* I – spygliuočių ir beržų miškų, vėsoko klimato
* II – mišriųjų miškų
* III – plačialapių miškų ir klimato optimumo, šilčiausias Merkinės tarpledynmečio laikotarpis
* IV – mišriųjų miškų
* V – spygliuočių miškų ir vėsoko klimato.

Nuosėdas sudaro ežerų, pelkių ir upių facijos. Merkinės tarpledynmečio nuosėdų lęšių ir sluoksnių daugiausia rasta Lietuvos rytinės ir pietinės dalies gręžiniuose ir upių atodangose. Nuosėdų storis nuo kelių iki 20 metrų. Merkinės tarpledynmečio stratotipinis pjūvis yra Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, apie 3 km į vakarus nuo Merkinės, prie Nemuno. Jonionių ir Maksimonių apylinkėse.

Flora artima dabartinei, bet daug egzotinių rūšių. Būdinga augalija: sidabrinė liepa, trakinis klevas, sibirinė eglė, pūkuotasis ąžuolas, paprastasis skroblas, agaras, plūduriuojančioji plūstis. Veisėsi titnagdumblainiai, kai kurių rūšių pilvakojai, dvigeldžiai moliuskai.

Merkinės tarpledynmetis gretinamas su Mikulino tarpledynmečiu Rytų Europos lygumoje, su Emio tarpledynmečiu Vakarų Europoje ir Lenkijoje, su Felicianovos tarpledynmečiu Latvijoje, su Muravos tarpledynmečiu Baltarusijoje. Augalijos raidą tyrinėjo Ona Kondratienė, Marija Riškienė, Dalia Kisielienė ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Merkinės tarpledynmetis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 711 psl.
XX a. pr. dzūkų pirkios lentinės lubos (Musteika)
Kauno katedros lubos
**Lubos** – viršutinė sienas jungianti patalpos konstrukcija. Gali būti apatinė perdangos arba stogo dalis arba po ja pakabinta atskira konstrukcija (kabamosios lubos). Paprastai lubos gyvenamuose būstuose, nesudėtingos konstrukcijos pastatuose būna horizontalios, kartais (pvz. bažnyčiose, rūmuose) – erdvinės (skliautinės, kevalinės).

Lubos gali būti įvairiai dekoruojamos (tinkuojamos, dengiamos medinėmis, plastikinėmis, izoliacinėmis lentelėmis, puošiamos karnizais, raižytais ornamentais, reljefais, kesonais, tapomos). Ypač puošnios būna bažnyčių, mečečių, rūmų lubos, gausiai puošiamos freskomis, tapyba. Lubose įtaisomi šviestuvai, ventiliatoriai, gaisro apsaugos sistemos ir pan.

I tūkstm. pr. lietuvių būstų lubos buvo daromos iš suglaustų ir moliu apglaistytų karčių. Nuo XIV a. mūrinėse pilyse, bažnyčiose, visuomeniniuose pastatuose lubos dažniausiai buvo skliautinės. XVI a. būta medinių kesoninių lubų. Nuo XVIII a. gyvenamuosiuose namuose dengtos pjautinių lentų lubos, nuo XX a. pr. – suleistų pjautinių lentų, vėliau ir tinkuotos, dažytos, apdailinėmis medžiagomis apmuštos ar apklijuotos lubos. XXI a. pr. plinta įtempiamos, gipso kartono lubos.

Mitologinėje vaizdinijoje namo lubos (ir stogas) prilyginami galvai (kiaušui) ir dangui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jonas Nakas. *Lubos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑  Dainius Razauskas. „Kūnas – namas, šventykla, pilis, miestas, pasaulis Archyvuota kopija 2020-07-13 iš Wayback Machine projekto.". *Sovijus*, 2019, t. 7, nr. 2.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lubos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Macrolepiota puellaris** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Žvynabudė  *( Macrolepiota)* |
| Rūšis: | Grakščioji žvynabudė  *( Macrolepiota puellaris)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Grakščioji žvynabudė** (lot. *Macrolepiota puellaris*, sin. *Macrolepiota nympharum*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, žvynabudžių (*Macrolepiota*) genties grybų rūšis.

Ekologija ir paplitimas
-----------------------

Augimo vieta: spygliuočių, mišrieji, drėgni, žolėti miškai. Pasitaiko pavieniui arba grupėmis, reti. Paplitę Eurazijoje.

Augimo laikas: vasara, ruduo.

Aprašymas
---------

### Pagrindiniai požymiai

Kepurėlė baltai žvynuota, kotas lygus.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 7–8 (10) cm skersmens, balta, gelsva, žvynuota. Lakšteliai balti, seni – rusvi, švelniai rožinio atspalvio. Kotas 7–12 (15)×1–1,5 cm, baltas, senas rusvas, su baltu žiedu. Trama balta, nemalonaus kvapo, nekarti. Sporos 7–10,5×4,5–6 μm.

### Būdingi požymiai

Vaisiakūniai balti, kepurėlė žvynuota, lakšteliai paspaudus rusvėja.

Auga po kelis ar net keliolika vaisiakūnių. 2004 m. rugsėjo mėn. Dubravos miškuose, Šilėnų girininkijoje sodintame eglyne (50–60 m.), kiekvienoje eglių eilėje, po kiekvienu medžiu augo šimtai vaisiakūnių. Gal tam įtakos turėjo didžiulės eglės, dar nesusinėrusios jų šakos. Tai greičiau kokia nors anomalija, nes ir vaisiakūniai buvo gerokai smulkesni. Valgoma, bet menkavertė.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 205 psl.
Merkinės Viešpaties Kryžiaus cerkvės pastatas
Koordinatės: 54°9′46.3345″ š. pl. 24°11′6.5749″ r. ilg.﻿ / ﻿54.162870694°š. pl. 24.185159694°r. ilg.﻿ / 54.162870694; 24.185159694

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Merkinės Viešpaties Kryžiaus cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Merkinės Viešpaties Kryžiaus cerkvė** – nebeveikianti stačiatikių cerkvė Merkinėje.

Istorija
--------

1843 m. buvo įsteigta Merkinės stačiatikių parapija, nuspręsta, jog miestelyje bus pastatyta cerkvė, kurį laiką ji veikė dominikonų vienuolyno patalpose. 1887 m. tipinio projekto cerkvė pastatyta vietoje nugriautos Merkinės rotušės, kuri buvo nugriauta, dėl pasak per prastos būklės, pagal tokį tipinį projektą taip buvo pastatyta ir Tytuvėnų cerkvė. Šio tipinio projekto objektas, kartais apibūdinamas, kaip „smurtinė" architektūra, kuri smarkiai pakeitė Merkinės centro urbanistinį vaizdą. Cerkvės bokšto rūsyje yra autentiškas skliauto fragmentas, priklausęs buvusiai rotušei. Cerkvė veikė iki 1940 metų.

Sovietiniais laikais, 1968 m. neveikiančios cerkvės pastate buvo įkurtas *Merkinės kraštotyros muziejus*, kuriame eksponuojami Merkinės krašto archeologijos, istorijos, etnografijos, numizmatikos, dzūkų buities eksponatai, nuotraukos.

* 
* 
*

Taip pat skaitykite
-------------------

* Merkinės rotušė.

Nuorodos
--------

* Merkinės kraštotyros muziejaus tinklalapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dingęs Lietuvos paveldas: Merkinės rotušė
2. ↑  Merkinė[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Dzūkijos nacionalinis parkas: Bažnyčios ir vienuolynai Archyvuota kopija 2016-07-28 iš Wayback Machine projekto.
| ***Dėdė Adolfas, pravarde Fiureris*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Zio Adolfo, in arte Führer |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Castellano & Pipolo |
| Scenaristas (-ai) | Castellano & Pipolo |
| Vaidina | Adriano CelentanoGraziella GalvaniAmanda Lear |
| Metai | 1978 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Dėdė Adolfas, pravarde Fiureris** (it.  *Zio Adolfo, in arte Führer*) – 1978 m. sukurta komedija, kurioje pagrindinį vaidmenį sukūrė italų dainininkas ir aktorius Adriano Celentano.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta Vokietijoje nacizmo įsigalėjimo laikotarpiu. Germanas ir Gustavas – dvyniai broliai, kurių politinės pažiūros ir įsitikinimai visiškai nesutampa. Germanas buvo iliuzionistas, kuriam pavyko įgauti asmeninį Hitlerio pasitikėjimą ir įstoti į SS gretas, tuo tarpu anarchistas Gustavas nuo pat pradžių priešinosi naciams ir nuolat kūrė planus kaip nužudyti fiurerį, tačiau šių įgyvendinti niekaip nepavykdavo. Germanas žino apie brolio ketinimus, tačiau šio neįduoda gestapui, o kiekviena proga atvyksta į jo namus, kur verčia žaisti „rusišką ruletę". Karas baigiasi, Germanas vėl tampa iliuzionistu, tačiau net ir jiems pasenus žaidimas „rusiška rulete" tęsiasi, kol vieną dieną jis prisipažįsta, kad ginkle niekada nebuvo šovinių.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Germanas / Gustavas
* Giuseppe Diamanti – Adolfas Hitleris
* Amanda Lear
* Claudio Bigagli
* Francois Bastien
* Paola Orefice
* Graziella Galvani
| Rahėsuom. *Raahe*  šved. *Brahestad* |
| --- |
|        |
| *Rahės senamiestis* |
|  |
| 

RahėRahė

64°41′0″ š. pl. 24°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿64.68333°š. pl. 24.46667°r. ilg.﻿ / 64.68333; 24.46667﻿ (Rahė)Koordinatės: 64°41′0″ š. pl. 24°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿64.68333°š. pl. 24.46667°r. ilg.﻿ / 64.68333; 24.46667﻿ (Rahė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Suomijos vėliava Suomija |
| **Provincija** | Oulu provincija |
| **Regionas** | Šiaurės Ostrobotnija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1649 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 22 551  |
|  |
|  **Vikiteka** | Rahė |

**Rahė** (suom. *Raahe*, šved. *Brahestad*) – nedidelis Suomijos uostamiestis. Šis miestas yra įsikūręs vakarinėje Suomijos dalyje, Botnijos įlankos pakrantėje. Rahės jūrų uostas garsėja savo tikslumu, kruopštumu, kalbant apie jūrų eksportą su kitomis šalimis, artimai bendradarbiauja su Rusija bei Jungtine Karalyste.

Rahė taip pat turi keletą didelių priemiesčių (*Pyhäjoki, Siikajoki, Ruukki*) kuriuose, visus kartu sudėjus, gyvena apie 40 000 žmonių. Rahė yra mokslo miestas, jame gyvena bei mokosi daug studentų iš visos Suomijos, kurie studijuoja kompiuterių inžinerija.

Istorija
--------

Karalienės Kristinos pavaldinys, generolas Grafas Pieras Brahe (*Count Pehr Brahe*) 1649 m. atrado nuostabia pakrantę, kuri jo manymu puikiai tiks naujam uostui statyti. Taip atsirado naujas miestelis, kuris ilgainiui išaugo į miestą.

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (angl.) Archyvuota kopija 2008-10-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Narevkos geležinkelio stotis |
| Narevkos geležinkelio stotis 
Narevkos geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Narevka |
| Linijų skaičius | 4 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Narevkos geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Narevkos geležinkelio stotis** (lenk. *Narewka stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Narevkos kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Narevkos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija, Narevka-Planta geležinkelio linija, Narevka-Vionckuvas geležinkelio linija ir Narevka-Stare Levkovas geležinkelio linija.

Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija
---------------------------------------

Nuo stoties iki Bernadčiznos geležinkelio stoties yra 5,5 km ir iki Km 143,8 geležinkelio stotelės yra 3,9 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Bernadčizna
**Narevka**
Km 143,8

 |

Narevka-Planta geležinkelio linija
----------------------------------

**Geležinkelio ruožas**| 

**Narevka**
Planta

 |

Narevka-Vionckuvas geležinkelio linija
--------------------------------------

**Geležinkelio ruožas**| 

**Narevka**
Vionckuvas

 |

Narevka-Stare Levkovas geležinkelio linija
------------------------------------------

**Geležinkelio ruožas**| 

**Narevka**
Stare Levkovas

 |

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).

Koordinatės: 52°52′03″ š. pl. 23°44′02″ r. ilg.﻿ / ﻿52.86750°š. pl. 23.73389°r. ilg.﻿ / 52.86750; 23.73389
| ***Dėl visko kalta meilė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Tout le monde debout |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Belgija |
| Režisierius | Franck Dubosc |
| Vaidina | Franck Dubosc  Alexandra Lamy  Elsa Zylberstein  Claude Brasseur |
| Metai | 2018 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | prancūzų |
| Biudžetas | 7 mln. eurų |
| **IMDb įrašas** |

**Dėl visko kalta meilė** (pranc. *Tout le monde debout*) – 2018 m. sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Franck Dubosc – Žoslenas
* Alexandra Lamy – Florans
* Elsa Zylberstein – Mari
* Gerard Darmon – Maksas
* Laurent Bateau – Liusjenas
* Claude Brasseur – Žosleno tėvas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žoslenas – sėkmingas verslininkas ir nuobodžiaujantis mergišius. Kartą jį palaiko neįgaliu kaimynystėje apsigyvenusi mergina ir Žoslenas, norėdamas ją suvilioti, toliau apsimeta tokiu. Mergina pakviečia jį į savo tėvų namus, kur Žoslenas susipažįsta su jos seserimi – prie vežimėlio prikaustyta Florans. Netrukus tarp jų suliepsnoja jausmai ir kuo toliau, tuo sudėtingiau Žoslenui rasti progą atskleisti apie save visą tiesą...

Apdovanojimai
-------------

* Globes de Cristal apdovanojimas – geriausia aktorė (A. Lamy)
* Globes de Cristal apdovanojimas (nominacija) – geriausias filmas
| **Petras Šėmbelis** |
| --- |
| Gimė | 1871 m. kovo 12 d.Pagojis II, dab. Pasvalio raj. |
| Mirė | 1943 m. birželio 24 d. (73 metai)Pagojis II, dab. Pasvalio raj. |
| Palaidotas (-a) | Pasvalio naujosiose kapinėse |
| Vaikai | Apolonija, Stefanija, Petras |
|  |
| Veikla | knygnešys |

**Petras Šėmbelis** (1871 m. kovo 12 d. Pagojuose II, dab. Pasvalio raj. – 1943 m. birželio 24 d. ten pat) – ūkininkas, draudžiamos lietuviškos spaudos platintojas, vienas iš knygnešio Jurgio Bielinio ryšininkų, Garšvių knygnešių draugijos bendradarbis.

Biografija
----------

P. Šėmbelio tėvai turėjo 9 ha šeimos ūkį. Abu tėvai buvo raštingi, kaupė religinio turinio knygas, išmokė sūnų lietuviškai skaityti. Jis pamėgęs skaityti pradėjo ieškoti lietuviškų leidinių, kurie tuo metu buvo draudžiami. Tėvai pritarė, kai 1890 m. jis ėmė bendradarbiauti su Jurgiu Bieliniu, kurio pasiūlymu sodyboje ir aplinkui įrengė knygų slėptuves. Susitaręs su Pasvalio kunigu, kuris nebuvo abejingas knygnešystei, įkurdino slėptuves ir vietos bažnyčioje.

P. Šėmbelis bendadarbiavo su Garšvių knygnešių draugija. Jam platinti draudžiamos spaudos atveždavo ir Kazys Ūdra iš Garšvių. Taip darbavosi šešerius metus. 1896 m. spalio 15 d. savarankiškai išvyko į pirmą kelionę parsivežti spaudos iš Prūsijos, gavęs nurodymų iš J. Bielinio. Kelionė buvo sėkminga: į Prūsiją nuvežė ir perdavė rankraščius lietuviškų laikraščių redakcijoms, J. Bieliniui atvežė draudžiamos spaudos už 1400 rb. 

Paties paskaičiavimu, iš viso į Prūsiją keliavo 34 kartus. Visos kelionės baigdavosi sėkmingai. Pargabentą spaudą perduodavo J. Bieliniui. Vėliau susitaupė pinigų, kad galėtų pirkti pats, todėl parvykęs platindavo savo jėgomis, nes turėjo daugiau pažįstamų knygnešių, įrengtų slėptuvių pas ūkininkus. 

Buvo policijos areštuotas, bet uriadnikas, neradęs rimtų įkalčių ir gavęs kyšį, paleido. Policija įtarė draudžiamos spaudos gabenimu, todėl knygnešį pradėjo sekti. 1903 m. pavasarį jam teko sprukti išėjus iš Pasvalio bažnyčios. Draugams padedant, pavyko pabėgti persikėlus valtimi per Lėvens upę. Siekdamas išvengti gresiančio arešto, netrukus išvyko į Ameriką. Grįžo po Pirmojo pasaulinio karo. 

1929 m. jam paskirta 30 Lt knygnešio pensija. P. Šėmbelio vardas įrašytas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus. Išlikęs gyvenamasis namas gimtinėje Pagojuose II.

Nuorodos
--------

* Knygnešys Petras Šėmbelis
* Ką pasakojo knygnešys Petras Šėmbelis savo vaikams?
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Raidos genetika** yra embriologijos ir genetikos mokslų šaka, tirianti organizmo raidą ir jos dėsningumus molekuliniame lygyje.

Molekuliniame lygyje vystymasis apima kelis skirtingus procesus, kurie yra susiję grįžtamais ryšiais ir gali veikti atskirai arba kartu skirtingose embriono vietose:

* ląstelių proliferacija ir migracija (kiekio didėjimas);
* augimas (dydžio kitimas) ir apoptozė (programuota žūtis);
* diferenciacija (struktūrinė ir funkcinė specializacija);
* struktūros (angl. „pattern") formavimasis.

Šie pagrindiniai procesai yra kontroliuojami genų, kurie lemia *kur, kada* ir *kiek* bus sintetinami specifiniai baltymai embrione; t. y. lemia kaip skirtingos ląstelės elgsis.

Visos vieno organizmo ląstelės turi identišką DNR, t. y. tuos pačius genus. Todėl yra būtina skirtinga (diferencinė) genų ekspresija – ląstelės ekspresuoja skirtingus genų rinkinius.
Genų ekspresija gali būti kontroliuojama transkripcijos faktorių (TF), todėl vystymasis priklauso nuo to, kokie TF bus aktyvūs atskiroje ląstelėje. Savo ruožtu TF aktyvumas priklauso nuo ląstelių tarpusavio sąveikos (signalų).

Ankstyvojo stuburinių vystymo metu pagrindinis ląstelių likimo determinantas yra jų pozicija kitų ląstelių atžvilgiu, t. y. ląstelę veikia signalai iš gretimų ląstelių (indukcija). Pvz. chorda indukuoja nervinio vamzdelio formavimasi iš ektodermos dalies. Pradžioje procesas grįžtamas, vėliau negrįžtamas – ląstelė tampa determinuota – aktyvuojami molekuliniai procesai, kurie neišvengiamai lems jos diferenciaciją. Taip gali būti dėl:

* negrįžtamai aktyvuojami TF genai;
* epigenetinės chromatino modifikacijos;
* sumažėja ląstelių konkurencija indukcijai.

Vėliau ląstelių likimas gali būti lemiamas ir jų kilmės (somatinės kamieninės ląstelės - blastai).

Bazinis kūno modelis
--------------------

Diferenciacija lemia ląstelių specializaciją, tačiau ne organizaciją. Kiekvienos rūšies atstovai turi panašų **bazinį kūno modelį** (planą), t. y. panašią organizaciją.
Pvz, *H. sapiens* išorinis kūno modelis yra bilateraliai simetriškas kraniokaudalinės ašies atžvilgiu ir asimetriškas dorsoventralinės ašies atžvilgiu. Kai kurie vidaus organai lokalizuoti asimetriškai, kas lemia dešinės - kairės ašį.
Visi organai ir audiniai formuojasi šių ašių sudaromoje trimatėje erdvėje laiko atžvilgiu; toks struktūrinis modelis atsiranda labai anksti. Vėliau, tokia pati struktūra atsikartoja atskirame organe (pvz, rankos pirštai), audinyje, ląstelėje.
| **Marija Rolnikaitė** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. liepos 21 d.Klaipėda, Lietuva |
| Mirė | 2016 m. balandžio 7 d. (88 metai)Sankt Peterburgas, Rusija |
|  |
| Veikla | rašytoja, vertėja |

**Marija Rolnikaitė** (1927 m. liepos 21 d. Klaipėdoje - 2016 m. balandžio 7 d. Sankt Peterburge) – Lietuvos žydų kilmės rašytoja, vertėja.

Biografija
----------

Gimė 1927 m. liepos 21 d. Klaipėdoje, kaip Maša Rolnik. Su tėvais gyveno Plungėje, prieš karą persikėlė į Vilnių. 1941–1943 m. kalinta Vilniaus gete, 1943–1945 m. Strazdamuižos (Latvija) ir Štuthofo koncentracijos stovyklose. Po karo dirbo meno reikalų valdyboje, Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje. 1955 m. baigė M. Gorkio literatūros instituto Maskvoje aukštuosius literatūros kursus. 1963 m. išleido atsiminimų knygą apie getą ir koncentracijos stovyklas *Turiu papasakoti* (išversta į 18 kalbų). Nuo 1965 m. gyveno Leningrade. 1974 m. išleido apysaką *Pratinkis prie šviesos*. Paskelbė publicistinių straipsnių, apybraižų, recenzijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija[neveikianti nuoroda]
| **Désirée Nosbusch** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1965 m. sausio 14 d. (58 metai)Ešas prie Alzeto,Liuksemburgo vėliava Liuksemburgas |
| Sutuoktinis (-ė) | Harald Kloser (1991–2002) |
| Vaikai | Noah-Lennon, Luka-Teresa |
|  |
| Veikla | televizijos laidų vedėja, aktorė |
|  |
|  **Vikiteka** | Désirée Nosbusch |

**Désirée Nosbusch** (g. 1965 m. sausio 14 d. Eše prie Alzeto) – Liuksemburgo televizijos laidų vedėja ir aktorė.

Biografija
----------

Désirée gimė 1965 m. sausio 14 d. Eše prie Alzeto, Liuksemburge, italės ir liuksemburgiečio šeimoje.

Savo karjerą pradėjo 12-os metų, kaip Liuksemburgo radijo, kuriame netrukus išgarsėjo, vedėja. Penkiolikos debiutavo kaip TV laidų vedėja, kur ji pristatė laidas „Hits von der Schulbank", „Hits mit Désirée" ir „Musicbox". 1984-aisiais Désirée vedė Liuksemburge vykusį 1984 m. „Eurovizijos" dainų konkursą.

1984 metais kartu su Austrijos dainininku Falco įrašė dainą „Kann es Liebe sein?". Devintame dešimtmetyje laidų vedėja gyveno Manhetene, Niujorke, o 1990–2008 metų laikotarpyje – Los Andžele, Kalifornijoje.

1991–2002 m. Désirée buvo ištekėjusi už kompozitoriaus Harald Kloser (g. 1956 m.). Turi du vaikus – sūnų Noah-Lennon ir dukrą Luka-Teresa.

Nuorodos
--------

* Désirée Nosbusch fanų puslapis Archyvuota kopija 2007-01-08 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Vokietija Marlene Charell** |  **Eurovizijos vedėja**1984 | Po to:**Švedija Lill Lindfors** |
| Petraučiznos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Petraučiznos piliakalnisPetraučiznos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°46′55.8″ š. pl. 25°59′49.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.782167°š. pl. 25.997083°r. ilg.﻿ / 55.782167; 25.997083Koordinatės: 55°46′55.8″ š. pl. 25°59′49.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.782167°š. pl. 25.997083°r. ilg.﻿ / 55.782167; 25.997083 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Imbrado seniūnija |
| Aukštis | 8-10 m |
| Plotas | 23x24 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1999 |
| Registro Nr. | / A1769 / 27116 |

**Petraučiznos piliakalnis**, *Juodasis Kalnas, Petraučiškė* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 27116; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR271; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1769) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Petraučiznos, Imbrado seniūnija. Pasiekiamas keliu Duburaitis – Petraučiškė, yra dešinėje į vakarus nuo jo, ties pirmu kelio posūkiu į dešinę.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apvali, kiek netaisyklingos formos, 23-24 m skersmens. Joje rasta akmeninių kirvių, brūkšniuotos keramikos, molio tinko. Ppietiniame ir rytiniame piliakalnio šlaituose, 4 m žemiau jos yra 20 m pločio terasa. Vakariniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės irgi yra 2 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 8-10 m aukščio. 

Piliakalnis labai apardytas ariant, dabar dirvonuoja. 

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu p.m.e - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 20000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 832200 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pakačinių piliakalnis 7 km | Sviliškių piliakalnis 5,5 km | Suvieko piliakalnis 9 km |  |
| Radžionių piliakalnis 26 km |  | Kuklių piliakalnis (Zarasai) 4 km |
| Šišponiškių piliakalnis 2,5 km | Varniškių piliakalnis (Zarasai) 3,5 km | Golubiškių piliakalnis 5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 422-423.
* Vykintas Vaitkevičius, Gintautas Zabiela Žvalgomosios ekspedicijos Rytų Lietuvoje 1999 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. Vilnius, 2000. p. 536.
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius. 2001. T. 8, p. 21–36.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Petraučizna