recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Lietuva (reikšmės).*
**„Lietuva"** – liberalios krypties JAV lietuvių laikraštis, ėjęs nuo 1892 m. gruodžio 6 d. iki 1920 m. gegužės 8 d. Čikagoje.

Istorija
--------

1892–1893 m. leido S. Ragaišis (Rokošas) vietoje lenkų laikraščio „Reforma", 1893 m. – Vincas Žaliauskas, Pranas Zacharevičius, S. Lelešius, nuo 1893 m. Nr. 17 iki 1917 m. – Antanas Olšauskas.

Pirmasis „Lietuvos" numeris išėjo 1892 m. gruodžio 6 d. Iki 1918 m. savaitraštis, 1918–1920 m. dienraštis. Leido priedus „Amerikos Lietuva" 1914–1915 m. ir kt.), proginius leidinius.

Redakcijoje 1909–1917 m. dirbo Bronius Kazys Balutis, Kleopas Jurgelionis, Antanas Lalis, Konstantinas Norkus, Antanas Rakauskas ir kt. Redaguojant J. Adomaičiui-Šernui, vyravo pasaulietinės, demokratinės, tolerancijos idėjos.

Redaktoriai
-----------

* Jonas Grinius – 1892–1893 m.
* Pranas Zacharevičius – 1893 m.
* Antanas Olšauskas – 1893–1894 m. ir 1894–1895 m.
* A. Jocys – 1894 m.
* Juozas Adomaitis-Šernas – 1895–1917 m.
* Bronius Kazys Balutis – 1917–1919 m.
* Pijus Norkus – 1919–1920 m.
* J. Gedeminas – 1920 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronius Raguotis. *Lietuva (Čikaga)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 146 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 276 psl.

Nuorodos
--------

* Suskaitmeninti „Lietuva" laikraščio numeriai (1892-1920)
* „Lietuva" skenuoti puslapiai pas epaveldas.lt
| **Clarence Irving Lewis** |
| --- |
| Gimė | 1883 m. balandžio 12 d.Stonhemas, Masačūsetso valstija |
| Mirė | 1964 m. kovo 12 d. (80 metų)Menlo Parkas, Kalifornijos valstija |
|  |
| Veikla | JAV logikas, filosofas |
|  |
| Alma mater | Harvardo universitetas |

**Klarensas Irvingas Luisas** (angl. *Clarence Irving Lewis*, 1883 m. balandžio 12 d. Stonhemas, Masačūsetso valstija – 1964 m. kovo 12 d. Menlo Parkas, Kalifornijos valstija) – JAV logikas, filosofas, konceptualiojo pragmatizmo atstovas, įvedęs svarbią šiuolaikinės analitinės filosofijos *qualia* sąvoką (1929).

Biografija
----------

1902–1905 m. ir 1908–1910 m. studijavo Harvardo universitete. 1910 m. daktaras.

1911–1920 m. dėstė Kalifornijos, 1920–1953 m. – Harvardo universitete; nuo 1911 m. profesorius.

Vystė modalinę logiką, aksiomiškai sudarė jos 5 sistemas, kuriose loginės išvados operacija yra griežtoji implikacija. Šia implikacijos teorija Luisas siekė loginę išvadą priartinti prie įprastinio jos naudojimo. Antecedentą ir konsekventą pagal prasmę susiejo modaliniais operatoriais *būtina, negalima*. Dar plėtojo pasaulio ir patyrime atrandamų apriorinių principų logiškai organizuotą tyrimą.

Bibliografija
-------------

* Simbolinės logikos apybraiža, *A Sunvey of Symbolic Logic* 1918 m.
* Simbolinė logika, *Symbolic Logic*, su K. M. Langfordu, 1932 m.
* Pažinimo ir vertinimo analizė, *The Analysis of Knowledge and Valuation* 1946 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romanas Plečkaitis. *Klarensas Irvingas Luisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 59 psl.
| **Danielius Mickevičius** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. birželio 10 d.Skrebotiškis, Pasvalio valsčius |
| Mirė | 2021 m. vasario 16 d. (83 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, vertėjas, leidėjas |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2007 m. medalis „Už nuopelnus žurnalistikai" |

**Danielius Mickevičius** (1937 m. birželio 10 d. Skrebotiškyje, Pasvalio valsčiuje – 2021 m. vasario 16 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas, leidėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

Nuo 1962 m. dirbo žurnalų „Jaunimo gretos", „Švyturys" redakcijose. Nuo 1971 iki 1986 m. – Lietuvos žurnalistų sąjungos atsakingasis sekretorius, 1962 ir 1986 m. – Lietuvos televizijos ir radijo komiteto darbuotojas. 1986 m. įkūrė „Lietuvos reklamos agentūrą", 1988–1990 m. Lietuvos kino studijos direktorius, 1990–1994 m. buvo bendrovės „Lituanus" direktorius leidybai, nuo 1994 m. buvo „Baltijos spaudos ir prekybos bendrovės" direktorius leidybai. Nuo 1991 m. dirbo Suomijos dienraščio „Karjalainen" korespondentu Lietuvoje. Nuo 1996 m. – žurnalo „Lietuvos bajoras" redaktorius. 1993 m. įkūrė leidyklą „Danielius". Vertė iš rusų kalbos.

Bibliografija
-------------

* *Vilnius*, nuotraukų albumas, Vilnius, Mintis, 1980 m.
* *Kaip tiltelis iš širdies į širdį: Varėnos krašto šviesuoliai*, apybraižos, Vilnius, Danielius, 2010 m.

Įvertinimas
-----------

* 2007 m. medalis „Už nuopelnus žurnalistikai"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Išėjo mūsų kolega Danielius Mickevičius. lzs.lt. 2021-02-16. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 326 psl.
| **Danielius Mušinskas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. lapkričio 4 d. (72 metai)Telšiai |
|  |
| Veikla | Lietuvos rašytojas |
| Organizacijos | žurnalas „Metai" |
| Pareigos | vyr. redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Danielius Mušinskas** (g. 1951 m. lapkričio 4 d. Telšiai) – Lietuvos rašytojas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Telšių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1974 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.

1974–1975 m. Tryškių mokyklos mokytojas. 1976–1988 m. žurnalo „Jaunimo gretos" Kultūros skyriaus vedėjas. 1989–1990 m. žurnalo „Pergalė", 1991–1994 m. – žurnalo „Metai" atsakingasis sekretorius, 1994–2015 m. – vyr. redaktorius. 1996–2001 m. Žurnalistų etikos inspektorius.

Kūryba
------

Novelių rinkiniuose sukūrė savitą lakoniškos novelės modelį, paremtą ne fabula, bet vidiniu vyksmu ir prasmingo sakinio grožiu. Trumpi kūriniai kalba apie likimo ir mirties pamokas; provincijos keistuolio išmintį atskleidžia subtilaus komizmo kupinas ciklas „Novelės apie Munku". Novelių rinktinėje „Kalno saugotojas" įdėta 20 naujų kūrinių, kuriuose daugiau ironijos, elegiją keičia sarkazmas, saulėtekio optimizmą – saulėlydžio pesimizmas. Poetizavęs kasdienybę, vėliau jis rodo rutinos siaubą ir nepagrįstas iliuzijas, yra atidus mažajam žmogui, kuriam naujieji laikai nesuteikė geresnio gyvenimo iliuzijų. Jo novelių išversta į estų kalbą.

Bibliografija
-------------

* Kol išaušta rytas: novelės. – Vilnius: Vaga, 1979 m.
* Mėlynų dilgėlynų naktis: novelės. – Vilnius: Vaga, 1982 m.
* Šviesa virš Tausalo: novelės. – Vilnius: Vaga, 1987 m.
* Gyvenimas kaip alibi: novelės. – Vilnius: Vaga, 1991 m.
* Kalno saugotojas: novelių rinktinė. – Vilnius: Homo liber, 2006 m.

Įvertinimas
-----------

* 1988 m. Žemaitės literatūrinė premija už knygą „Šviesa virš Tausalo".
* 1999 m. Literatūrinė „Varpų" premija.
* 2007 m. Vyriausybės kultūros ir meno premija.
* 2007 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto literatūros premija už novelių rinkinį „Kalno saugotojas".
* 2010 m. Jurgio Kunčino vardo premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 347 psl.
2. ↑  Jūratė Sprindytė. *Danielius Mušinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 627 psl.

Nuorodos
--------

* Danielius Mušinskas. tekstai.lt
|  |
| --- |
| **Australijos istorija** |
| Australijos priešistorė (Aborigenai) |
| Australijos atradimas |
| Naujojo Pietų Velso kolonija |
| Van Diemeno žemė, Viktorija, Kvinslandas, Vakarų Australija, Pietų Australija |
| Australijos Sandrauga: |
| Konstitucinis aktas |
| Vestminsterio statutas |
| Australijos aktas |

**Vestminsterio statutas** (angl. *Statute of Westminster*) − 1931 m. D. Britanijos parlamento paskelbtas aktas, nustatęs dominijų teisinį statusą ir jų santykius su metropolija.

Statutas įteisino 1926 m. ir 1930 m. imperijos konferencijų sprendimus, leidžiančius dominijoms savarankiškai tvarkyti vidaus ir užsienio politiką, suteikiančius joms lygias teises su D. Britanija: pagal šį statutą įgijusioms dominijos statusą teritorijoms nebetaikomi D. Britanijos įstatymai, panaikinami jose D. Britanijos teismai; įstatymų leidyba, teritorijos valdymas ir teismai pereina į dominijos kompetenciją.

Dauguma dominijų savo valstybės vadovu pripažįsta D. Britanijos karalių, kuriam vietose atstovauja jo skiriamas generalgubernatorius arba vicekaralius. Vėliau Vestminsterio statutu pagrindu imta kurti Britų Sandraugos teisinę bazę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Westminsterio statutas (Vestminsterio statutas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 493 psl.

Nuorodos
--------

* Vestminsterio Statuto tekstas (anglų k.)
* Australija ir Vestminsterio Statutas Archyvuota kopija 2011-06-01 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
| **Vidminas Vizgirda** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. sausio 14 d.Žeimelis |
| Mirė | 1985 m. sausio 8 d. (44 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vidminas Vizgirda** (1940 m. sausio 14 d. Žeimelyje – 1985 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą.

1967–1969 m. Akmenės rajono laikraščio „Vienybė" redaktorius, 1969–1974 m. – LKP CK propagandos ir agitacijos skyriaus instruktorius, spaudos, televizijos ir radijo sektoriaus vedėjas. 1974–1978 m. dirbo žurnalo „Komunistas" redakcijoje, 1978–1980 m. – žurnalo „Kultūros barai" vyriausiasis redaktorius. Išvertė knygų.

Kūryba
------

Vidminas Vizgirda. „Satyriniai eilėraščiai ir epigramos". Knygoje: *Velnio tuzinas*. – Vilnius, Vaga, 1977, 325–344 pusl.

Vertimai
--------

Nikolajus Jakovlevas. *Peržengę ribą*. / iš rusų kalbos vertė Algimantas Garliauskas ir Vidminas Vizgirda. – Vilnius, Mintis, 1976 

Nikolajus Molčanovas. *Generolas de Golis* [biografija] / iš rusų kalbos vertė Vidminas Vizgirda. – Vilnius, Mintis, 1978

Andrejus Platonovas. *Bevardė gėlė* [apsakymai] / iš rusų kalbos vertė Vidminas Vizgirda. – Vilnius, Vyturys, 1985 

Nikolajus Jakovlevas. *Franklinas Ruzveltas. Naujas požiūris.* [biografija] / iš rusų kalbos vertė Vidminas Vizgirda. – Vilnius, Mintis, 1985.

Anatolijus Zlobinas. *Tik viena kulka* [romanas] / iš rusų kalbos vertė Vidminas Vizgirda. – Vilnius, Vaga, 1986

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 569 psl.
**Vilniaus balsas** – Vilniaus lietuvių dienraštis, leistas 1939 m. spalio 28 d. – 1941 m. birželio 22 d. Vilniuje, A. Jakšto g. 5.

Istorija
--------

Pradėtas leisti Lietuvos kariuomenės Vilniaus rinktinei įžengus į Vilnių. Leido K. Kriščiukaitis, nuo 1940 m. Nr. 139 – „Spindulio spaustuvė". Iki 1940 m. liepos – tautinės krypties leidinys, vėliau – komunistinės orientacijos dienraštis. Spausdino spaustuvė „Ruch", „Spindulio spaustuvė", „Vaizdo spaustuvė" Vilniuje. Išėjo 505 numeriai. Tiražas 5000 egz. (1941 m.). Leido priedą „Kultūrinės žinios". 

Bendradarbiavo Jeronimas Cicėnas, Jonas Kriaučiūnas, Jonas Latvys, Ona Mašiotienė, Adolfas Nezabitauskis, A. Pangonis, Bronius Untulis, A. Židonis ir kt. po 1940 m. birželio 15 d. – Antanas Bružas, Jonas Čekys, S. Macijauskas, Antanas Rūkas, E. Sučyla, Antanas Vengris ir kt. 

Redagavo Rapolas Mackonis-Mackevičius, nuo 1940 m. rugpjūčio – Albinas Žukauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 561 psl.

Nuorodos
--------

* „Vilniaus balsas". E-paveldas.lt
**Viltis** – akcinė spaudos bendrovė ir spaustuvė, veikusi 1935–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Įsteigė Lietuvių tautininkų sąjunga ir „Pažangos" bendrovė. 1937 m. įsigijo didžiausią Lietuvoje rotacinę mašiną ir iš karto galėjo spausdinti keturiomis spalvomis 16 psl. laikraštį 36 000 egzempliorių per valandą. Dirbo 3 pamainomis per parą, turėjo 7 intertipus, vienintelį Lietuvoje plieno graviūros kabinetą, didelę knygrišyklą. 1940 m. birželio mėn. nacionalizuota ir prijungta prie „Spindulio" bendrovės.

Spaudiniai
----------

Nuo 1938 m. spausdino periodinius leidinius:

* Akademikas (žurnalas),
* Diena,
* Jaunalietuvių vadovas,
* Jaunasis ūkininkas (laikraštis),
* Jaunoji karta,
* Jaunoji Lietuva,
* Laikas (dienraštis),
* Lietuva (laikraštis),
* Lietuvos aidas,
* Mokslo dienos,
* Mūsų kraštas,
* Tautos mokykla,
* Soter,
* Sveikata ir darbas,
* Ūkininko patarėjas,
* Vairas (žurnalas),
* Žemės ūkis (žurnalas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 565 psl.
| **Vincas Karalius (1864)** |
| --- |
| Gimė | 1864 m. gegužės 11 d.Asiūkliai, Balbieriškio valsčius |
| Mirė | 1944 m. spalio 13 d. (80 metų)Čikaga |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, leidėjas |

**Vincas Karalius** (1864 m. gegužės 11 d. Asiūkliai, Balbieriškio valsčius – 1944 m. spalio 13 d. Čikaga) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas, leidėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Veiverių mokytojų seminarijoje. 1889 m. atvyko į JAV. Čia turėjo siuvyklą, spaustuvę. 1896–1898 m. leido (1896 m. ir redagavo) laikraštį „Kardas", 1898 m. jo priedą žurnalą „Galybė", 1904–1907 m. Brukline su K. Jankumi – savaitraštį „Spindulys", jo redaktorius. Dalyvavo Lietuvių mokslo draugystės ir Susivienijimo lietuvių Amerikoje veikloje. Išleido J. Šliūpo „Išganymas vargdienio" (1897 m.) ir kitų autorių knygų. Bendradarbiavo JAV lietuvių leidiniuose „Vienybė Lietuvninkų", „Galybė", „Naujoji draugija", „Spindulys" ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronius Raguotis. *Vincas Karalius (1864)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 397 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 205 psl.
| **Vincas Oškinis** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. gegužės 1 d.Kuras, Kauno apskritis |
| Mirė | 1971 m. gruodžio 6 d. (79 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Kauno universitetas |

**Vincas Oškinis** (1892 m. gegužės 1 d. Kure, Kauno apskritis – 1971 m. gruodžio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas.

Biografija
----------

1912 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją, 1929 m. – Kauno universiteto Teisių fakultetą.

Mokytojavo. 1922–1940 m. savaitraščio „Lietuvos ūkininkas" redaktorius, 1940–1941 m. dirbo „Valstiečių laikraščio" redakcijoje. 1940 m. buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos narys. 1944–1948 m. gyveno Vakarų Vokietijoje. Grįžęs į Lietuvą dirbo savaitraščio „Literatūra ir menas" redakcijoje.

Iš rusų kalbos išvertė M. Aleksejevo, M. Anderseno-Neksės, A. Čaikovskio, V. Lipatovo, G. Markovo, S. Sergejevo-Censkio, P. Skosyrevo, M. Šolochovo, S. Voronino prozos knygų. Paliko atsiminimų apie darbą spaudoje (rankraštis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 366 psl.
| **Vincas Steponaitis** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. spalio 1 d.Paprūdžiai, Pilviškių valsčius, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1966 m. liepos 31 d. (61 metai)Bostonas, JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas, feljetonistas, prozininkas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vincas Steponaitis** (1904 m. spalio 1 d. Paprūdžiuose, Pilviškių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1966 m. liepos 31 d. Bostone, JAV) – Lietuvos žurnalistas, feljetonistas, prozininkas.

Biografija
----------

Iš Marijampolės gimnazijos savanoriu išėjo į Lietuvos kariuomenę, vėliau eksternu išlaikė brandos egzaminus, įgijęs aukštąjį mokslą, tarnavo Žemės banke. Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuva", „Meno kultūra", „Diena", „Lietuvos aidas", „Rytas" ir kt. Rašė feljetonus. 1949 m. išvyko į JAV, bendradarbiavo „Dirvoje", pasirašydavo V. Skinka.

Bibliografija
-------------

* *Mirštančios gulbės*, 1936 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 472 psl.
| **Vincas Trumpa** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. gruodžio 2 d.Paliepiai, Ariogalos valsčius, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 2002 m. kovo 12 d. (88 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | istorikas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetasParyžiaus universitetas |

**Vincas Trumpa** (1913 m. gruodžio 2 d. Paliepiai, Ariogalos valsčius, Kėdainių apskritis – 2002 m. kovo 12 d. Vilnius) – Lietuvos istorikas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1937 m. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete baigė visuotinę istoriją. Studijas tęsė Paryžiaus universitete.

1939 m. Lituanistikos instituto istorijos skyriaus sekretorius, 1940 m. dienraščio „Lietuvos aidas" korespondentas Berlyne, 1940–1941 m. – Kauno 6-osios gimnazijos mokytojas, 1941–1944 m. – Vilniaus universiteto Lietuvos istorijos katedros vyr. asistentas. 1944 m. išvyko į Vokietiją. 1945–1946 m. Miuncheno lietuvių gimnazijos organizatorius ir vicedirektorius. 1949 m. emigravo i JAV. Nuo 1954 m. dirbo Kongreso bibliotekoje Vašingtone. 1997 m. sugrįžo į Lietuvą, dirbo Gerontologijos centre.

Spaudoje pradėjo bendradarbiauti besimokydamas gimnazijoje. Rašė į leidinius „Lietuvos ūkininkas", „Tiesos keliai", „Jaunoji karta", „Lietuvos aidas", „Naujoji Romuva", „Akademikas", „Lietuvos praeitis", „Židinys", „Eranus", Akiračiai ir kt. Nuo 1939 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Vokietijoje bendradarbiavo laikraštyje „Mintis", buvo vienas iš žurnalo „Šviesa" redaktorių. JAV dirbo žurnalų „Metmenys" ir „Lituanus" redakcijose.

Bibliografija
-------------

* *Savosios istorijos keliais*, 1937 m.
* *Lietuva XIX-tame amžiuje*, Chicago, A. Mackaus knygų leidimo fondas, 1989 m.
* *Napoleonas. Baltija. Amerika*, Vilnius, Mokslas, 1989 m.
* *Apie žmones ir laiką*, Vilnius, Baltos lankos, 2001 m. ISBN 9955-42-939-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 527 psl.
| **Vladas Bakūnas (1908)** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. rugsėjo 3 d.Lukšiai |
| Mirė | 1992 m. liepos 1 d. (83 metai)Los Andželas |
|  |
| Veikla | spaudos ir radijo žurnalistas, redaktorius |

**Vladas Bakūnas** (1908 m. rugsėjo 3 d. Lukšiai – 1992 m. liepos 1 d. Los Andželas) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Lukšiuose, Šakiuose, Vilkaviškyje ir Klaipėdoje. Nuo 1927 m. Klaipėdos krašto Šaulių rinktinės štabo raštvedys, 1935 m. – Klaipėdos krašto gubernatūros valdininkas, 1939–1940 m. – Lietuvos generalinio konsulato Klaipėdoje sekretorius. Nuo 1926 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos keleivis", „Vakarai", „Lietuvos aidas", „Karys", „Trimitas", agentūroje ELTA ir Klaipėdos radiofone. 1938–1939 m. redagavo pirmąjį Lietuvos jūrininkystės žurnalą „Jūra". 

 Nacių okupacijos metu bendradarbiavo pogrindžio leidinyje Laisvės kovotojas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. Zalfelde įkūrė lietuvių tremtinių bendruomenės komitetą, jo pirmininkas. Dirbo karo pabėgėlių globos tarptautinėse organizacijose (UNRRA ir IRO). 1949 m. persikėlė į JAV. 1952 m. įkūrė JAV lietuvių bendruomenės Vakarų apygardą. Bendradarbiavo JAV lietuvių laikraščiuose „Dirva", „Naujienos", „Vienybė", „Lietuvių balsas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 49 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Vladas Bakūnas (1908)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 472 psl.
| **Vladas Būtėnas (1923)** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. gruodžio 2 d.Vabalninkas, Biržų apskritis |
| Mirė | 1993 m. liepos 7 d. (69 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | žurnalistas, rašytojas |

**Vladas Būtėnas (Ramojus)** (1923 m. gruodžio 2 d. Vabalninkas, Biržų apskritis – 1993 m. lapkričio 7 d. Čikaga) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Panevėžio gimnaziją, 1946 m. – lietuvių pedagoginius pradinės mokyklos kursus Flensburge (Vokietija).

1940–1944 m. antisovietinio ir antinacinio pasipriešinimo dalyvis. Buvo vokiečių suimtas. 1945 m. pateko į karo pabėgėlių stovyklą Vokietijoje, bendradarbiavo Vokietijoje leistuose leidiniuose „Žingsniai", „Žibintas". 1946–1949 m. mokytojavo.

1949 m. persikėlė į JAV, bendradarbiavo JAV lietuvių spaudoje (laikraščiuose „Draugas", „Dirva", „Tėviškės žiburiai".  1967–1978 m. dirbo laikraščio „Draugas" spaustuvėje, 1978–1991 m. radijo stoties „Amerikos balsas" lietuvių skyriuje. 1962–1965 m. JAV lietuvių bendruomenės Kultūros fondo vicepirmininkas.

Bibliografija
-------------

* *Nuėję plotai*, eilėraščių rinkinys, 1952 m.
* *Lenktynės su šėtonu*, autobiografinė knyga, 1956 m.
* *Kritusieji už laisvę*, apie pokario rezistenciją, 2 t. 1967–1969 m. slapyvardis Vladas Ramojus
* *Dabarties kankiniai*, apie sovietinės valdžios persekiojamus Lietuvos tikinčiuosius, 1972 m. slap. Matas Raišupis
* *Pennsylvanijos angliakasių Lietuva*, su A. Keziu, 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 80 psl.
2. ↑  Rimantas Glinskis. *Vladas Būtėnas (1923)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 667 psl.
| **Vladas Napoleonas Selenis** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. balandžio 14 d.Maskva |
| Mirė | 1978 m. rugsėjo 20 d. (65 metai)Munčestas, Mičigano valstija, JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas |

**Vladas Napoleonas Selenis** (1913 m. balandžio 14 d. senuoju stiliumi balandžio 1 d. Maskva – 1978 m. rugsėjo 20 d. Munčestas, Mičigano valstija, JAV) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

1922 m. iš Rusijos grįžo į Lietuvą. Mokėsi Kretingos ir Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijose, 1946–1948 m. Miunchene studijavo ekonomiką, 1949 m. Augsburge baigė dantų technikos mokyklą. 1953–1960 m. JAV universitetuose baigė verslo administracijos mokslus.

Lietuvoje bendradarbiavo laikraščiuose „Žemaitis", „Lietuvos keleivis", „Dienos naujienos", „Kuntaplis". Nuo 1938 m. „Lietuvos aidas", „Kūno kultūra ir sveikata" nuolatinis korespondentas. Gyvendamas Detroite, rašė į „Naujienas", nuo 1964 m. – nuolatinis „Draugo" bendradarbis.

Priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai, gyvendamas JAV – Lietuvių žurnalistų sąjungai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 446-447 psl.
| **Vladas Šakalys** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. vasario 9 d.Rusija Čeliabinsko sritis, Mokrousovo r. Kokorevskio k, Rusija |
| Mirė | 1995 m. (~53 metai)Lietuva Vilnius, Lietuva |
| Helsinkio grupės narys |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi (po mirties) |

**Vladas Šakalys** (1942 m. vasario 9 d. Kokorevskio kaimas, Mokrousovo rajonas, Čeliabinsko sritis, Rusijos TFSR – 1995 m. rugpjūčio 13 d. Vilnius, Lietuva) – Lietuvos disidentas, Helsinkio grupės narys.

Biografija
----------

Gimė tarnautojų šeimoje, Rusijoje. Į Lietuvą grįžo 1944 m. Mokėsi Vilniaus 16-ojoje vidurinėje mokykloje. 1978 m. susituokė su Genovaite Laurinskaite (antisovietinio pasipriešinimo dalyvio Leono Laurinsko  dukterėčia). 1980 m. perėjo Sovietų Sąjungos – Suomijos sieną ir Švedijoje pasiprašė politinio prieglobsčio. Vėliau išvyko į JAV. 1995 m. rugpjūčio 13 d. trumpam grįžęs į Lietuvą, staiga mirė Vilniuje. Palaidotas Saulės kapinėse.

Disidentinė veikla
------------------

Dar besimokydamas mokykloje gamino ir platino atsišaukimus. Pirmą kartą suimtas 1955 m spalio mėnesį. 1958 m. kartu su Algimantu Baltrušiu, Vitu Vosyliumi ir Romualdu Ragaišiu įkūrė organizaciją „Laisvoji Lietuva".

1961 m. gegužės 26 dieną nuteistas šešeriems metams laisvės atėmimo. Kalėjo lageriuose Mordovijoje. 1967 metais drauge su Viktoru Petkumi ėmė vienyti pasipriešinimo sovietams jėgas Latvijoje, Estijoje ir Lietuvoje. 1968 kartu su Antanu Terlecku „Sigmos" klube dalyvavo literatūrinėje diskusijoje, kuri sukėlė didelį atgarsį. 1969 metais ketveriems metams ir 1974 metais penkeriems metams nuteistas apkaltinus kriminaliniais nusikaltimais. 1978 metais kartu su  Juliumi Sasnausku ir Antanu Terlecku parengė „45 pabaltijiečių memorandumą".

Vienas iš Lietuvos laisvės lygos steigėjų. Pogrindinio leidinio „Vytis" leidybos iniciatorius.

1980 m. gelbėdamasis nuo gresiančio suėmimo, Karelijoje perėjo Sovietų Sąjungos – Suomijos valstybių sieną. Pasiekęs Švediją ten pasiprašė politinio prieglobsčio. Vėliau išvyko į JAV, kur viešino KGB veiklos metodus, redagavo laikraštį „Versmė".

Apdovanojimai
-------------

Lietuvos Respublikos Prezidento 2003 m. sausio 8 d. dekretu apdovanotas Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi (po mirties).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šakalys Vladas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 825 psl.

Nuorodos
--------

* Vladas Šakalys. Parengė Monika Karenauskaitė
* Švedijon pabėgo Vladas Šakalys. Draugas
* Iš imperijos spruko pėsčiomis: kaip įveikė mirties zoną
* Sovietmečiu pėsčias į Švediją pabėgęs Vladas Šakalys jautėsi kaip žmogus, kurį bekariant nutrūko virvė
Kosminio laivo „Vostok" modelis
**„Vostok"** (rus. *Восток* ,„Rytai") – serija pirmųjų tarybinių kosminių laivų, kurtų 1958 m. – 1963 m. S. Koroliovo vadovaujamame konstruktorių biure.

1961 m. balandžio 12 d. kosminiu laivu „Vostok" įvyko pirmasis pasaulyje žmogaus skrydis į kosmosą. Kosmonauto Jurijaus Gagarino pilotuojamas kosminis laivas „Vostok-1" per 108 minutes vieną kartą apskrido aplink Žemę.

Nuo to laiko balandžio 12 d. Rusijoje ir kitose šalyse minima kaip Pasaulinė aviacijos ir kosmonautikos diena.

„Vostok" paskirtis buvo tirti kosminio skrydžio poveikį kosmonauto sveikatai ir darbingumui, kosminio laivo konstrukcinius principus ir sistemas. 

„Vostok" bazinė konstrukcija tapo tarybinių ir rusiškų palydovų, naudotų karinei žvalgybai, kartografijai, biologiniams tyrimams, pagrindu. 

Visi skrydžiai vyko iš Baikonuro kosmodromo.

Kosminiais laivais „Vostok" skrido kosmonautai:
-----------------------------------------------

* Vostok-1 – Jurijus Gagarinas
* Vostok-2 – Germanas Titovas
* Vostok-3 – Andrijanas Nikolajevas
* Vostok-4 – Pavelas Popovičius
* Vostok-5 – Valerijus Bykovskis
* Vostok-6 – Valentina Tereškova.

Kosminio laivo „Vostok" schema

„Vostok" techniniai duomenys
----------------------------

* Ekipažas – 1 kosmonautas
* Svoris – 4 730 kg
* Ilgis – 4,4 m (be antenų)
* Diametras – 2,43 m
* Maksimali skrydžio trukmė – 5 paros
* Skrydžių – 12 (6 pilotuojami)
* Pirmas skrydis – 1960 m. gegužės 15 d.
* Paskutinis skrydis – 1963 m. birželio 16 d.
* Sėkmingų skrydžių – 10.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vostok*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 431 psl.
| **Vsevolodas Bojevas** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. spalio 11 d.Gardinas |
| Mirė | 1954 m. spalio 26 d. (69 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | advokatas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

**Vsevolodas Bojevas** (1885 m. spalio 11 d. Gardine – 1954 m. spalio 26 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos advokatas, žurnalistas.

Biografija
----------

1906 m. Peterburge leido Rusijos imperijos Valstybės Dūmos valstiečių trudovikų frakcijos organą „Malenkaja gazetka". Lenkų valdžios persekiojamas iš Vilniaus krašto atvyko į Kauną. Buvo Užsienio reikalų ministerijos juriskonsultas, Kauno VII forte organizavo iš Rusijos grąžintų dokumentų archyvą. 1940 m. rugpjūčio mėn. sovietinės valdžios suimtas, kalintas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, vėliau išvyko į JAV.

Nuo 1921 m. bendradarbiavo Lietuvos leidiniuose „Echo", „Lietuvos žinios", „Lietuva", „Lietuvos aidas", „Teisininkas", žurnale „Policija" nušvietė policijos aktualijas. Kaip teisininkas 1929 m. dalyvavo nuo rašytojų atsiskiriant Lietuvos žurnalistų sąjungai. 1929–1932 m. šios sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 70 psl.
| **Vytautas Augustinas** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. liepos 25 d.Leliūnai, Utenos apskritis |
| Mirė | 1999 m. spalio 22 d. (87 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Saltoniškių kapinėse |
|  |
| Veikla | žurnalistas, fotografas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1937 m. Paryžiaus pasaulinės meno ir technikos parodos aukso medalis.
* 1994 m. Gedimino 1 laipsnio ordinas
 |

**Vytautas Augustinas** (1912 m. liepos 25 d. Leliūnai, Utenos apskritis – 1999 m. spalio 22 d. Vilnius) – Lietuvos fotografas.

Biografija
----------

1929 m. persikėlė į Kauną, dirbo Lietuvos banko pasiuntiniu, laborantu firmoje „Viskas fotografijai", baigė keturias gimnazijos klases. Vėliau – policijos fotografas. 1933 m. su kitais įkūrė Lietuvos fotomėgėjų sąjungą; 1933-1940 m. nuolatinis šios sąjungos rengtų parodų Kaune ir Vilniuje dalyvis. 1937 m. jo nuotraukos demonstruotos tarptautinėje Paryžiaus parodoje.

Nuo 1936 m. aktyviai bendradarbiavo žurnaluose „Policija", „Jaunoji karta", „Trimitas", „Židinys", „Pajūris", lietuviškomis nuotraukomis aprūpindavo užsienio žurnalistus.  Dirbo Užsienio reikalų ministerijoje, kooperatyvų sąjungoje „Spaudos fondas".

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. persikėlęs į JAV dirbo spalvotosios fotografijos laboratorijoje Niujorke, aktyviai reiškėsi lietuvių spaudoje. 1996 m. grįžo į Lietuvą. Lietuvos nacionaliniam muziejui padovanojo 2492 fotonegatyvus.

Pradėjęs fotografuoti dar būdamas paaugliu, savo nuotraukose užfiksavo daug Lietuvos gamtos, miestų ir kaimų vaizdų, kariškių gyvenimo ir visuomeninių organizacijų veiklos momentų, Lietuvos kariuomenės žygį į Vilnių 1939 m. sovietines ir vokiečių okupacijos laikų įvykių, lietuvių karo pabėgėlių vargus.

Bibliografija
-------------

Išleido fotografijų albumus:

* Mūsų šalis Lietuva. *Our Country Lithuania*, 1951 m.
* Lietuva, 1956 m.
* Fotografavau Lietuvą. Vytauto Augustino 1936–1947 metų fotografijos, 1997 m.
* Atviručių bukletas ."Lietuva.Litauen", Kaunas,"Spindulio "spaustuvė,1942 m.

Iliustravo knygas:

* Antanina Dambrauskaitė (apie operos dainininkę), 1948 m.
* Vytės Nemunėlio eilėraščių rinkinys „Po Tėvynės dangum", 1952 m.

Įvertinimas
-----------

* 1937 m. Paryžiaus pasaulinės meno ir technikos parodos aukso medalis.
* 1994 m. Gedimino 1 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 40 psl.
2. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Vytautas Augustinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 210 psl.
| **Vytautas Jonas Pikturna** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. balandžio 23 d.Kelmė |
| Mirė | 2017 m. rugpjūčio 31 d. (87 metai)Kelmė |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina Elena |
| Vaikai | Vytautas, Živilė, Ina |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vytautas Jonas Pikturna** (1930 m. balandžio 23 d. Kelmėje – 2017 m. rugpjūčio 31 d. Kelmėje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, pirmasis atkurtos Lietuvos Kelmės rajono savivaldybės vadovas - Kelmės rajono tarybos pirmininkas.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

1968 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

### Karjera

1952–1957 m. – Tytuvėnų kultūros namų direktorius. 

1957–1959 m. – Tytuvėnų rajono laikraščio „Komunistiniu keliu" literatūrinis darbuotojas.

1959–1965 m. – Kelmės rajono laikraščio „Komunistinis žodis" literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius, skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas. 

1965–1990 m. – Kelmės rajono laikraščio „Komunistinis žodis" (nuo 1988 m. - „Bičiulis") redaktorius.

1990–1995 m. – pirmasis atkurtos Lietuvos Kelmės rajono savivaldybės vadovas - Kelmės rajono tarybos pirmininkas.

Nuo 1995 m. - laikraščio „Šiaulių kraštas" Kelmės redakcijos žurnalistas, vėliau laisvas žurnalistas.

Įvertinimas
-----------

2010 m. apdovanotas pirmuoju Kelmės rajono savivaldybės garbės ženklu „Už nuopelnus Kelmės rajonui" už aktyvią visuomeninę veiklą, pilietiškumą, demokratiškumą ir toleranciją plėtojant savivaldą rajone.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 389 psl.
| **Vytautas Kastytis Tvardauskas** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. kovo 1 d.Salakas, Zarasų apskritis |
| Mirė | 2003 m. balandžio 3 d. (81 metai)Torontas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, poetas |

**Vytautas Kastytis Tvardauskas** (1922 m. kovo 1 d. Salakas, Zarasų apskritis – 2003 m. balandžio 3 d. Torontas) – Lietuvos žurnalistas, poetas.

Biografija
----------

1941 m. baigė Kauno jėzuitų gimnaziją, 1944 m. – Kauno dramos teatro vaidybos studiją; Vytauto Didžiojo universitete klausė lituanistikos kursą.

Buvo nuolatinis Kauno radiofono bendradarbis. 1945 m. Norvegijoje, Trolos stovykloje prie Trondheimo leido laikraštėlį „Svetimoj padangėj", kuris 1945–1946 m. buvo leidžiamas Belgijoje, Zedelgemo stovykloje. 1947 m. emigravo į Kanadą. Bendradarbiavo laikraščiuose „Nepriklausoma Lietuva", „Draugas", „Naujienos". 1966 m. pradėjo dirbti laikraščio „Tėviškės žiburiai" redakcijoje.

Bibliografija
-------------

* *Smūtkeliai žydi: tremtinio raudos ir giesmės*, eilėraščių rinktinė 1946 m.
* *Kolektyvinė prausykla*, satyrų ir feljetonų rinkinys, 1952 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 210 psl.
| **Vytautas Vaclovas Tumėnas** |
| --- |
| Gimė | 1906 m.Suvalkų Kalvarija |
| Mirė | 1943 m. gegužės 15 d. (~37 metai)Štuthofo koncentracijos stovykla, Vokietija |
|  |
| Veikla | istorikas, pedagogas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vytautas Vaclovas Tumėnas** (1906 m. Suvalkų Kalvarija – 1943 m. gegužės 15 d. Štuthofo koncentracijos stovykla, Vokietija) – Lietuvos istorikas, pedagogas, redaktorius.

Biografija
----------

Nuo 1926 m. mokytojavo Kauno pradžios mokyklose. Nuo 1932 m. Kauno apskrities pradžios mokyklų inspektorius, vėliau dirbo knygų leidimo komisijoje. 1939–1940 m. žurnalo „Tautos mokykla" redaktorius. 1942 m. baigė Vilniaus universitetą, 1941–1943 m. dirbo Vilniaus amatų mokykloje. Bendradarbiavo spaudoje, rašė švietimo, mokymo, vaikų auklėjimo klausimais. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Aktyvus antinacistinės rezistencijos dalyvis, 1943 m. kovo 17 d. suimtas ir išvežtas į koncentracijos stovyklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 527 psl.
| **Valteris fon Reichenau vok. *Walther von Reichenau*** |
| --- |
|  |
| Valteris fon Reichenau |
| Gimė | 1884 m. spalio 8 d. Karlsrūjė, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1942 m. sausio 17 d. (57 metai)Lvovas |
|  |
| Veikla | vokiečių karinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Walther von Reichenau |

**Valteris fon Reichenau** (vok. *Walther von Reichenau*, 1884 m. spalio 8 d. Karlsrūjėje – 1942 m. sausio 17 d. Lvove) – vokiečių karinis veikėjas, Vermachto feldmaršalas (1940 m.).

Biografija
----------

Gimė turtingoje Prūsijos artilerijos generolo E. A. Reichenau šeimoje. 1903 m. pradėjo fanenjunkerio karo tarnybą Vokietijos imperijos 1-ajame gvardijos artilerijos pulke. 1904 m. rugpjūtį pakeltas į leitenantus. 1912 m. pakeltas į oberleitanto pareigas. 1914 m. įstojo į Prūsijos karo akademiją. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui tarnavo 1-ojo gvardijos artilerijos pulko štabo adjutantu. Dalyvavo Vakarų fronto kovose. 1914 m. pakeltas į kapitonus. 1915 m. perkeltas į Generalinį štabą, vėliau tarnavo 47-osios rezervo divizijos ir 7-osios kavalerijos divizijos štabuose. Po karo liko tarnauti Reichsvere. 1923 m. pakeltas į majorus, o 1929 m. į pulkininkus leitenantus. Nuo 1930 m. tarnavo 1-osios divizijos štabo viršininku. Divizijai vadovavęs generolas W. fon Blombergas pristatė V. fon Reichenau A. Hitleriui. Labai rėmė fiurerį, buvo laikomas vienu jo favoritų. 1932 m. pakeltas į pulkininkus ir paskirtas Karaliaučiaus karo apygardos vadu. Nuo 1933 m. vadovavo Karo ministerijos biurui. 1934 m. vasarį pakeltas į generolo majoro pareigas. Pareikalavo nacių vadovybės sunaikinti SA vadus, jei naciai nori, kad kariuomenė paremtų jų valdžią. 1935 m. pakeltas į generolo leitenanto, o 1936 m. spalį į artilerijos generolo pareigas. Nuo 1938 m. vasario vadovavo 4-ajai armijų grupei, kuri 1938 m. spalį užėmė Sudetų kraštą, o 1939 m. kovą Čekoslovakiją. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, įsiveržimo į Lenkiją metu, vadovavo 10 armijai, kuri užėmė Varšuvą. Nuo 1939 m. spalio vadovavo 1940 m. į Belgiją ir Prancūziją įsiveržusiai 6-ajai armijai. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. 1941 m. birželį vadovavo 6-ajai armijai, sėkmingai puolusiai Ukrainoje, bet ir tų pačių metų lapkritį patyrusiai daug pralaimėjimų. Rėmė SS baudžiamųjų būrių veiklą. Nuo 1941 m. gruodžio 1 d. – *armijų grupės Pietūs* vadas. 1942 m. sausio 14 d. patyrė insultą. Sausio 17 d. skrydžio iš Poltavos į Vokietiją metu, V. fon Reichenau gydymui skraidinęs lėktuvas sudužo besileisdamas Lvove; jis mirė. Palaidotas Berlyno Invalidų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *von Reichenau Walther (Valteris fon Reichenau)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 679 psl.
| **Vilhelmas Listasvok. *Wilhelm List*** |
| --- |
|  |
| Vilhelmas Listas |
| Gimė | 1880 m. gegužės 14 d.Oberkirchberg, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1971 m. rugpjūčio 17 d. (91 metai)Garmišas-Partenkirchenas |
|  |
| Veikla | vokiečių karinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Wilhelm List |

**Vilhelmas Listas** (vok. *Wilhelm List*, 1880 m. gegužės 14 d. Oberkirchberge – 1971 m. rugpjūčio 17 d. Garmiše-Partenkirchene) – vokiečių karinis veikėjas, Vermachto feldmaršalas (1940 m.).

Biografija
----------

Gimė Badeno-Viurtembergo žemės rytiniame Oberkirchbergo miestelyje gydytojo šeimoje. 1898 m. baigęs Miuncheno gimnaziją, savanoriu įstojo į Bavarijos pirmąjį išminuotojų batalioną. 1900 m. tapo leitenantu. 1911 m. baigė Bavarijos karo akademiją. 1913 m. kovą pakeltas į kapitonus.

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Bavarijos generaliniame štabe. Karo pradžioje tęsė tarnybą Bavarijos armijos 2-ojo korpuso štabe. 1916 m. vasarą tarnavo Bavarijos karo ministerijoje. Vėliau tarnavo Armijų grupės *Strantz* štabe. Nuo 1917 m. vasario buvo Bavarijos 8-osios rezervinės divizijos štabo operatyvinio skyriaus viršininku.

Po karo tarnavo Reichsvere. 1919 m. rugsėjį pakeltas į majorus. Tarnavo įvairiuose kariuomenės štabuose. 1923 m. balandį paskirtas 19-ojo pėstininkų pulko jėgerių bataliono vadu. 1924 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus. Nuo 1926 m. tarnavo Karo ministerijoje. 1927 m. kovą pakeltas į pulkininkus bei paskirtas Karo ministerijos Mokymų departamento viršininku. Nuo 1930 m. vasario – Dresdeno pėstininkų mokyklos viršininkas. Tų pat metų spalį pakeltas į generolus majorus, o 1932 m. – į generolus leitenantus. 1933 m. paskirtas IV pėstininkų divizijos ir Dresdeno karo apygardos vadu. 1935 m. tapo VI karo apygardos vadu. Sudetų krašto okupacijos metu vadovavo Vermachto armijos grupei. 1939 m. balandį pakeltas į generolus pulkininkus.

Antrojo pasaulinio karo pradžioje, Įsiveržimo į Lenkiją metu, vadovavo XIV armijai. Prancūzijos užpuolimo metu vadovavo XII armijai. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. Nuo 1941 m. liepos iki spalio vadovavo Vermachto karinėms pajėgoms Balkanuose. Spalį dėl sveikatos išleistas į atsargą. Nuo 1942 m. birželio iki rugsėjo – Šiaurės Kaukaze veikusios Vermachto *Armijų grupės A* vadas. Dėl nesutarimų su A. Hitleriu buvo atleistas iš užimamų pareigų. Po 1944 m. liepos nepavykusio pučo prieš A. Hitlerį atleistas iš karo tarnybos. 1945 m. balandžio 30 d. JAV pajėgos paėmė V. Listą į nelaisvę. 1948 m. Niurnbergo karo tribunolo nuteistas kalėti iki gyvos galvos už karo nusikaltimus. Dėl pablogėjusios sveikatos 1952 m. gruodį iš kalėjimo paleistas. Vėliau prisidėjo kuriant Bundesverą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *List Wilhelm (Vilhelmas Listas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 448 psl.
| **William Arthur Lewis** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. sausio 23 d.Kastris |
| Mirė | 1991 m. birželio 15 d. (76 metai)Bridžtaunas |
|  |
| Veikla | Didžiosios Britanijos ir Sent Lusijos ekonomistas |
|  |
| Alma mater | Londono ekonomikos mokykla |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Nobelio ekonomikos premija |

**Viljamas Arturas Luisas** (angl. *William Arthur Lewis*, 1915 m. sausio 23 d. Kastris – 1991 m. birželio 15 d. Bridžtaunas) – Didžiosios Britanijos ir Sent Lusijos ekonomistas, Nobelio ekonomikos premijos laureatas.

Biografija
----------

1937 m. baigęs Londono ekonomikos mokyklą 1940–1947 m. joje dėstė, 1940 m. daktaras. 1948–1956 m. Mančesterio universiteto profesorius. 1959–1963 m. Vest Indijos universiteto viceprezidentas.

1960–1970 m. ir 1974–1983 m. dėstė Prinstono universitete (Naujojo Džersio valstija). 1948–1956 m. Jungtinių Tautų ekspertas patarėjas besivystančių šalių klausimais. 1957–1959 m. Ganos ministro pirmininko patarėjas, šeštame – aštuntame dešimtmetyje Jungtinių Tautų stebėtojas. 1970–1973 m. Karibų plėtros banko (Barbadosas) prezidentas. 1963 m. seras.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: besivystančių šalių ekonominės problemos, pasaulio ekonomikos istorija, ekonomikos augimo teorija, pramonės ekonomikos problemos. Teigė, kad trečiojo pasaulio šalims reikia kitokio nei Maršalo planas. Pasiūlė besivystančių šalių dviejų sektorių ekonomikos modelį, pagal kurį perteklinė tradicinio sektoriaus (žemės ūkio) darbo jėga, atitinkamai parengta, migruoja į šiuolaikinį sektorių (augančią pramonę, prekybą), iš gauto pelno suformuojamas besivystančiai šaliai reikalingas kapitalas.

Nagrinėdamas ekonomikos augimą atsižvelgė ir į ekonominę ir į socialinė plėtrą, ekonomikos augimo svarbiausia sąlyga laikė nuosavybės neliečiamumą, parodė ekonomikos plėtros centralizuoto planavimo sunkumus diktatūros ir demokratinės valstybės sąlygomis, vienas pirmųjų suabejojo, ar visada ekonomikos augimas yra būtinas. Kėlė JAV afroamerikiečių švietimo problemas.

Bibliografija
-------------

* Darbas Vest Indijoje / *Labour in the West Indies* 1939 m.
* Šiuolaikinės ekonomikos problemos / *Economic Problems of Today* 1940 m.
* 1919–1939 m. ekonomikos apžvalga / *Economic Survey, 1919–1939*, 1949 m.
* Pridėtinės išlaidos / *Overhead Costs*, 1949 m.
* Ekonominio augimo teorija / *The Theory of Economic Grovith* 1955 m.
* Plėtros planavimas / *Development Planning* 1966 m.
* Augimo svyravimai 1870–1913 m. / *Growth Fluctuations, 1870–1913*

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. Nobelio ekonomikos premija, su T. V. Šulcu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viljamas Arturas Luisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 61 psl.
| **Zigmontas Antanas Aleksa (Angarietis)** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1882 m. birželio 13 d.Obelupiai, Lankeliškių valsčius |
| Mirė | 1940 m. gegužės 22 d. (57 metai)Maskva, Rusijos TFSR, TSRS |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Rusijos politinis veikėjas, publicistas. |

**Zigmontas Antanas Aleksa-Angarietis** (1882 m. birželio 13 d. Obelupiuose, Lankeliškių valsčiuje – 1940 m. gegužės 22 d. Maskvoje, Rusijos TFSR, TSRS) – Lietuvos ir Rusijos politinis veikėjas, publicistas.

Biografija
----------

1902–1904 m. studijavo Varšuvos veterinarijos institute, bet už revoliucinę veiklą ir dalyvavimą anticarinėje demonstracijoje buvo suimtas ir pašalintas. 1906 m. LSDP narys. 1906–1907 m. Vilniaus miesto komiteto narys. 1907 m. LSDP Panevėžio organizacijos vadovas.

1908 m. ir 1909 m. LSDP VII ir VIII suvažiavimuose išrinktas CK nariu. 1908–1909 m. laikraščio „Darbininkų žodis" redaktorius Marijampolėje. 1909 m. birželio 10 d. suimtas, 1911 m. nuteistas 4 metams katorgos, iki 1915 m. kalintas. 1915–1917 m. gyveno tremtyje Jenisejaus gubernijoje, kur suartėjo su bolševikais, 1917 m. Minusinske įstojo į RSDDP(b).

Nors buvo komunistas, tačiau 1940 m. žuvo dėl represijų.

Kūryba
------

Rašė politikos, ekonomikos, istorijos, filosofijos klausimais. Neigiamai vertino Nepriklausomybės metų literatūrą, Keturių vėjų ir Trečio fronto sambūrius. Išleido brošiūrų, periodikoje („Balse", „Komuniste", Priekale, Kibirkštyje) paskelbė kategoriškos, pabrėžtinai sociologizuotos kritikos straipsnių, recenzijų („Šeimyniškas lietuvių gyvenimas Juškevičiaus dainose", 1911; „Buožės ir jų šeimyna Žemaitės raštuose", 1921, ir kt.).

1931–1933 m. dirbo žurnalo „Partijos darbas" redakcinėse kolegijose.

Išnašos
-------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 376 psl.

Nuorodos
--------

* Kęstutis Saldžiūnas. Aleksa-Angarietis, Zigmas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
| Įstras |
| --- |
| Įstro aukštupys prie Stanionių Įstro aukštupys prie Stanionių |
| **Ilgis** | 44 km |
| **Baseino plotas** | 119 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,83 m³/s |
| **Ištakos** | Karsakiškio seniūnija |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuva |

**Įstras** – upė Šiaurės Lietuvoje; Lėvens dešinysis intakas. Prasideda Panevėžio rajone, Žaliojoje girioje, į šiaurę nuo Paliūniškio. Teka pradžioje į pietvakarius, vėliau pasuka į šiaurę, keliskart kerta *Via Baltica* plentą. Dalis vidurupio ir žemupys patenka į Pasvalio rajoną. Įteka į Lėvenį į šiaurę nuo Talačkonių.

Paįstrio herbas vaizduoja tris koplytstulpius ir Įstro upelį
Įstras Pumpėnuose
Pagrindiniai intakai – Bernininkas, Kryžių ravas, Laidė (visi dešinieji). Aukštupis kanalizuotas. Slėnio plotis 40–70 km. Sausrų metu vietomis išdžiūsta.

Svarbiausios gyvenvietės prie Įstro: Paįstrys, Gegužinė, Pumpėnai, Talkoniai, Kalnas, Talačkoniai.

Upėvardžio (dar paliudytas kaip *Ystras, Ystra, Įstra*) kilmė neaiški: jei *į-* (*in-*) laikyti priešdėliu (*\*In-stras*), tada pavadinimas sietinas su *strautas, srautas* („srovė, sruvėjimas"); kita vertus, *į-* tapimas priešdėliu gali būti vėlyvas reiškinys, todėl šaknis gali būti *\*isr-* su intarpu *-t-* ir gretintina su senuoju Dunojaus pavadinimu *Istros*, Rusijos upe *Истра*, lietuvių *Eisra*, kurie kildinami iš žodžio *eiti* (ide. *\*eis-, is-, ois-*).

Išnašos
-------

1. ↑  *Įstras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 337 psl.
2. ↑  Tarybų Lietuvos enciklopedija, II t. 81 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 132
**Šiaurės Lietuva** – tautiškos minties visuomeninis, iliustruotas savaitinis laikraštis, ėjęs nuo 1930 m. vasario 14 d. iki 1933 m. gruodžio 24 d. Šiauliuose.

Istorija
--------

Leido Lietuvių tautininkų sąjungos Šiaulių apskrities komitetas. Redakcija buvo įsikūrusi Aušros al. 17, nuo 1931 m. Varpo g. 18, 1932 m. – Pagyžių g. 98, vėliau Aušros al. 15. Spausdino B. Fridmano spaustuvė bei Vilties spaustuvė Šiauliuose. Tiražas 1933 m. – 3000 egz. 1934 m. „Šiaurės Lietuva" sujungta su laikraščiais „Biržų žinios", „Mūsų balsas" ir „Mūsų kraštas", buvo leidžiamas laikraštis „Mūsų kraštas". 

Informavo apie Šiaulių apskrities, Lietuvos ir pasaulio įvykius. Bendradarbiavo Vytautas Alantas-Jakševičius, J. Baltrušis, J. Kutra, Jonas Minius, J. Pladis, Juras Arnas Šaltenis, Juozas Šiaučiūnas, Jonas Vedegys, Aleksandras Vitkauskas ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Aleksandras Laikūnas,
* Stepas Povilavičius – 1932 m.
* Pranas Razma,
* Vytautas Augustauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 489 psl.

Nuorodos
--------

* „Šiaurės Lietuva". E-paveldas.lt su PDF
| SporadaiΒόρειες Σποράδες |
| --- |
| Valstybė: | Graikija |
| Regionas: | Tesalijos regionas |
| Rajono centras: | Magnezija |
| Graikijos žemėlapis |
|  |

**Šiaurės Sporados** (gr. Σποράδες) – Egėjo jūros salynas, esantis Graikijos pietuose, šiauriau Eubojos krantų. Salyną sudaro 24 salos, iš kurių tik 5 apgyvendintos: Alonisas, Skiatas, Skopelas, Peristera ir Skiras. Salyno plotas, įvairiais duomenimis, svyruoja nuo 500 km² iki 540 km². Salyne 2011 m. gyveno 13,8 tūkstančio gyventojų. Salos daugiausia susidarę iš klinčių, jų paviršius kalnuotas. Vietiniai gyventojai verčiasi vynmedžių ir alyvmedžių auginimu, avininkyste, žvejyba, plėtojamas turizmas. Salose yra geležies rūdos telkinių.

**Kitos salos:**


|  |  |
| --- | --- |
| * Adelfų salelės
* Skopelo Šv. Jurgio sala
* Skiato Argas
* Dasija
* Erinija
* Giura
* Grameza
* Kira Panagija
* Lechusa
* Peristera
 | * Piperis
* Psatura
* Repijas
* Skiro Rinėja
* Sarakinas
* Skandilis
* Skancura
* Skiropula
* Cugrija
* Valaksa
 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šiaurės Sporados (Voreioi Sporades)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 149 psl.