recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pašto ragas
**Pašto ragas** (angl. *Post horn*, rus. *Почтовый рожок*), taip pat *pašto ragelis, pašto trimitas* – varinis ar žalvarinis pučiamasis instrumentas, panašus į trimitą, turintis mundštuką, tačiau be vožtuvų ir ventilių. Praeityje naudotas paštininkų signalizuoti apie pašto raitelių ir karietų atvykimą ir išvykimą. Šiuo metu tapęs tarptautiniu pašto įstaigų simboliu, matomu ant daugelio emblemų, logotipų, herbų, pašto ženklų. Pašto ragas pavaizduotas ir Lietuvos pašto emblemoje.

Istorija
--------

Šimtmečiais žmonija žinias perduodavo per pašto pasiuntinius. Labiausiai populiarūs pašto ragai buvo XVIII bei XIX a. Pašto karietos keliaudavo dažniausiai greitai ir pagal griežtą grafiką. Kiti važiuojantys keliu turėjo netrukdyti jų judėjimui. Pašto ragas veikė ir kaip šiuolaikinė sirena, kurią keliautojai išgirsdavo iš anksto, dar prieš pasirodant karietai.

Laikams keičiantis pašto ragas liko tik simboliu, nes informacijos mainai pradėti vykdyti naujomis techninėmis priemonėmis: telegrafu, radijo bangomis, telefonu, kompiuteriu.

Muzikos instrumentas
--------------------

XIX a. pradžioje patobulinus pašto ragą (įtaisius vožtuvus), buvo sukurtas pučiamasis instrumentas kornetas. Į pašto ragą panašus romėnų kornas, neturėjęs jokių vožtuvėlių ir ventilių. Juo grojant garsas taip pat būdavo moduliuojamas tik lūpomis ir keičiant pūtimo jėgą.

Mocartas, Maleris ir kiti kompozitoriai kai kuriuose kūriniuose yra įtraukę šį instrumentą. Orkestre pašto rago partijas paprastai atlieka valtornos ar trimito pūtikai. Dėl to kad tai retas instrumentas, dažnai jo melodijos atliekamos triūba ar fliugelhornu.

* XIX a. pašto ragasXIX a. pašto ragas
* Vokiška pašto dėžutėVokiška pašto dėžutė
* Pašto ženklas (Vokietija)Pašto ženklas (Vokietija)
* Pašto ženklas (Ukraina)Pašto ženklas (Ukraina)
* Rago pūtiko skulptūra (Austrija)Rago pūtiko skulptūra (Austrija)
* Švediška emblemaŠvediška emblema
* Šilutės herbasŠilutės herbas
* Daugailių herbas (Utenos raj.)Daugailių herbas (Utenos raj.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pašto ragas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pašto ragas unikode
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pirminis ūkio sektorius** – (trijų ūkio sektorių modelyje) vadinama gavybos ir žaliavų perdirbimo į pusfabrikačius ūkio šaka. Taip pat prie pirminio sektoriaus priskiriamas žemės ūkis, žuvininkystė, miškų ūkis, medžioklė (agrarinis – gamybinis sektorius) ir žaliavų gavyba (anglis, nafta, metalo rūda ir t. t.).

Pirminis ūkio sektorius buvo pats pirmasis žmonijos istorijoje, jis prasidėjo nuo pirmykščių žmonių ekonominės veiklos (rinkimo ir medžioklės). Iki pat pramoninės revoliucijos pirminis sektorius svarbiausią vaidmenį atliko pasaulinėje ekonomikoje, o pirminio sektoriaus saulėlydyje svarbiausias vaidmuo teko žemės ūkiui.

Dabar valstybės ūkyje pirminio sektoriaus dominavimas dažniausiai rodo žemą valstybės ar regiono ūkio išsivystymo lygį. Kaip pavyzdį galima pateikti daugumą Afrikos valstybių, kuriuose didelė žmonių dalis dirba žemės ūkyje. Bet yra ir išimčių. Pirminis sektorius yra pagrindinė ūkio šaka Persijos įlankos valstybėse (naftos gavyba), tokiose kaip Saudo Arabija, Kataras. Bet toks išsiskyrimas atsirado, dėl didelių naudingųjų iškasenų klodų ir kitų valstybių aukšto išsivystymo lygio.

Valstybės, kuriose vyrauja pirminis gamybos sektorius, vadinamos agrarinėmis ar iki industrinėmis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Antrinis ūkio sektorius
* Trečiasis ūkio sektorius
*Kitos reikšmės – Paraiba (reikšmės).*

| Paraiba*Paraíba* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Paraibos vėliava | Paraibos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Administracinis centras** | Žoan Pesoa |
| **Mezoregionai** | 4 |
| **Mikroregionai** | 23 |
| **Savivaldybės** | 223 |
| **Gubernatorius** | José Maranhão |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 4 059 905 |
| **Plotas** | 56 469 km² |
| **Tankumas** (2021) | 72 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Paraiba** (port. *Paraíba*) – valstija šiaurės rytų Brazilijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Joje yra ryčiausias Amerikos žemyno taškas – Ponta do Seišaso kyšulys. Valstija ribojasi su Pernambuku pietuose, su Seara vakaruose ir su Šiaurės Rio Grande šiaurėje. Sostinė ir didžiausias miestas – Žoan Pesoa.

Geografija
----------

Centrinę valstijos dalį užima iš prekambro uolienų sudaryti kalnai ir plokščiakalniai. Teišeiros kalnabūbryje yra aukščiausia Paraibos vieta – Žabrės kalnas (1197 m). Palei vandenyną driekiasi pakrantės žemuma. Klimatas tropinis, jūrinis, drėgnas. Borboremos plokščiakalnyje sausiau, metinis kritulių kiekis mažesnis nei 500 mm. Vidutinė metinė oro temperatūra 24-26 °C. Pagrindinės upės – Šiaurės Paraiba, Kurimatau, Mamanguapė, Piranjasas.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* *pardo* – 58,9 %
* baltieji – 37,5 %
* juodaodžiai – 3,4 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,2 %

Miestai
-------

Didžiausi miestai (2008 m. tūkst. gyventojų):

* Žoan Pesoa – 693,0
* Kampina Grandė – 381,4
* Santa Rita – 125,8
* Patosas – 99,9
* Bajė – 95,4
* Soza – 65,5
* Kažazeirasas – 57,6
* Guarabira – 55,7

Valstijos kraštovaizdis ties Pedra do Kordeiru

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
| ***Neįtartinos motersuždraustos nuotraukos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le foto proibite diuna signora per bene |
| Kilmės šalis |  Ispanija Italija |
| Režisierius | Luciano Ercoli |
| Scenaristas (-ai) | Ernesto Gastaldi |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Metai | 1970 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Neįtartinos moters uždraustos nuotraukos** (it.  *Le foto proibite di una signora per bene*) – 1970 m. sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Dagmar Lassander – Minu
* Pier Paolo Capponi – Piteris
* Simon Andreu – nepažįstamasis
* Susan Scott – Dominyka

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vėlų vakarą nepažįstamas vyras užpuola Minu, tačiau jai nieko nepadaro, tik perspėja kad šios vyras Piteris yra žudikas. Ji stengiasi ignoruoti įvykį, tačiau po kurio laiko tas pats vyras paskambina telefonu ir leidžia jai išklausyti dalį įrašyto pokalbio, kuriame Piteris kalbasi su žudiku. Nepažįstamasis reikalauja susitikimo, priešingu atveju įrašą atiduos policijai, ir Minu, manydama, kad gali apsaugoti vyrą nuo šmeižto, nusileidžia ir atvyksta nurodytu adresu. Čia nepažįstamasis reikalauja sekso mainais už įrašą ir gauna ko nori. Minu atitenka įrašas, kurį ji išmeta į upę. Moteris galvoja, kad istorija baigta, tačiau netrukus paštu gauna nuotraukas, kuriose ji užfiksuota lovoje su šantažuotoju. Bijodama, kad tai niekad nesibaigs, Minu nusprendžia apie viską prisipažinti vyrui, o šis savo ruožtu kreipiasi į policiją. Pastarieji pradeda tyrimą, tačiau nesugeba rasti jokių šantažuotojo egzistavimo įrodymų...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pirmo rango armijos komisaras** (rus. *Армейский комиссар 1-го ранга*) – politinių darbuotojų (komisarų) karinis laipsnis Raudonojoje armijoje 1935–1943 m. atitikęs karinį laipsnį pirmo rango komandarmas (vėliau – armijos generolas). Laipsnis įvestas kartu su kitais asmeniniais kariniais laipsniais 1935 m. rugsėjo 22 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu. Aukštesnis laipsnis – generalinis armijos komisaras (atitiko laipsnį Tarybų Sąjungos maršalas, žemesnis laipsnis – antro rango armijos komisaras (atitiko laipsnį generolas pulkininkas)

Pirmo rango armijos komisaro skiriamieji ženklai – apykakliniuose antsiuvuose po keturis rombus ir penkiakampę žvaigždę. Antsiuvai apvesti juodu apvadu (kaip visi politiniai darbuotojai), o ne auksaspalviu (kaip rikiuotės vadai). Bendras visų politinių darbuotojų ženklas – prisiūta raudona penkiakampė žvaigždė su pjautuvu ir kūju ant abiejų rankovių virš rankogalių. 1941 m. rugpjūčio 1 d. buvo nurodyta šiuos žvaigždės pavidalo antsiuvus nebenešioti.

1942 m. spalio 9 d. VGK nutarimu karinių komisarų institutas buvo panaikintas. Visi komisarai gavo armijos ar laivyno laipsnius, dažniausiai viena pakopa žemesnius. Vienintelis tuo metu pirmo rango armijos komisaras buvo laikomas lygiu pirmo rango komandarmui, bet peratestuotas gavo žemesnį generolo pulkininko laipsnį.

Pirmo rango armijos komisarų sąrašas
------------------------------------

| Vardas ir pavardė | Pavardė rusiškai | Gyvenimo metai | Laipsnis suteiktas | Pareigos suteikiant laipsnį | Likimas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Janas Gamarnikas | *Ян Борисович Гамарник* | 1894–1937 | 1935-11-20 | DVRA Vyriausiosios politinės valdybos viršininkas | nujausdamas areštą nusišovė |
| Piotras Smirnovas | *Пётр Александрович Смирнов* | 1897–1939 | 1937 m. spalis | DVRA Vyriausiosios politinės valdybos viršininkas | Sušaudytas 1939-02-23. Reabilituotas 1956 m. |
| Levas Mechlis | *Лев Захарович Мехлис* | 1889–1953 | 1939-02-08 | DVRA Vyriausiosios politinės valdybos viršininkas | 1942 m. birželį degraduotas iki korpuso komisaro. |
| Jefimas Ščadenka | *Ефим Афанасьевич Щаденко* | 1885–1951 | 1939-02-08 | DVRA vadų ir vadovaujančių asmenų valdybos viršininkas | 1942 m. peratestuotas į generolus pulkininkus |
| Aleksandras Zaporožecas | *Александр Иванович Запорожец* | 1899–1959 | 1941-02-22 | DVRA Vyriausiosios politinės valdybos viršininkas | 1942 m. spalį degraduotas iki korpuso komisaro |
| ***Nešantis nelaimę*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Scoumoune |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | José Giovanni |
| Scenaristas (-ai) | José Giovanni |
| Vaidina | Jean-Paul BelmondoClaudia Cardinale |
| Metai | 1972 |
| Žanras | veiksmo |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Nešantis nelaimę** (pranc.  *La Scoumoune*) – 1972 m. sukurtas veiksmo filmas apie nusikaltėlių grupuočių karus Marselyje 4-ame praėjusio amžiaus dešimtmetyje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Paul Belmondo – Roberto
* Claudia Cardinale – Džordžija
* Michel Constantin – Ksavjė
* Enrique Lucero – Meksikietis
* Alain Mottet – Fiselis
* Philippe Brizard – Fanfanas
* Gérard Depardieu – epizodinis vaidmuo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1934-ieji. Gangsteris Roberto atvyksta į Marselį, kad padėtų savo bičiuliui Ksavje, atsidūrusiam kalėjime ir laukiančiam teismo. Kadangi šio įkalinimu suinteresuoti visi vietiniai reketininkai, o sėkmingam procesui reikia pinigų, Roberto pradeda karą ir perima vietinių verslininkų „apsaugą". Nepaisant visų pastangų, Ksavjė nuteisiamas kalėti ilgus metus, o po kurio laiko Roberto taip pat atsiduria už grotų. Kol bičiuliai planuoja pabėgimą, prasideda visus planus sugriaunantis karas. Vienintelis būdas ištrūkti iš kalėjimo anksčiau laiko – užsirašyti savanoriu į išminuotojų būrį, renkamą iš kalinių...
Lietuvoje leidžiamas žurnalas apie ženklodarą ir dizainą
**Ženklodara** (angl. *branding*) – tai įmonės, produkto ar paslaugos identiteto modelio kūrimas : idėjų kūrimas, įgyvendinimas ir palaikymas. Tai viena iš verslo priemonių, kuri atskleidžia ir vertina prekės ženklo idėjas, sampratą šiandienos kintančioje kultūroje ir rinkoje. Ženklodaros svarbos supratimas gali ryškiai paveikti verslo įmonių pardavimus ir pelną.

Priemonės
---------

Ženklodaros  priemonių pagalba yra dailinami, atnaujinami ir vystomi prekių ženklai. Prekės ar įmonės ženklo, visos valstybės įvaizdžio kūrimas yra sudėtingas kompleksinis procesas. Vartojimo prekių kūrėjai perima šiuolaikines rinkodaros ir ženklodaros strategijas, kompanijos kreipia dėmesį į savo kuriamo produkto ergonomiką, dizainą, klientų aptarnavimą. Jos stengiasi išsiskirti iš kitų įmonių firminiu stiliumi, ypač tų, kurios prekiauja ta pačia produkcija ar užsiima panašia veikla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ženklodaros termino samprata Archyvuota kopija 2010-12-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Brendingo sąvokos taisymas Archyvuota kopija 2009-06-16 iš Wayback Machine projekto.

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **ženklodara**

Literatūra
----------

* Johan Grant *Ženklodara mirė. Tegyvuoja ženklodara!* Vilnius: leid. Verslo žinios, 2007 m. ISBN 978-9955-460-57-2.
* Rūta Urbanskienė, Rimgailė Vaitkienė *Prekės ženklo valdymas* Kaunas: leid. Technologija, 2006 m. ISBN 9955-25-014-3.

Nuorodos
--------

* Strateginės ženklodaros ir lyderystės doktorantūros studijų programa VU
* Dizainas ir ženklodara Archyvuota kopija 2011-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Ženklodara skaitmeniniame amžiuje

Taip pat skaitykite
-------------------

* Rinkodara
* Viešieji ryšiai
* Reklama
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Ngalų kalba *Lingála* |
| Kalbama |  Kongas Kongo Demokratinė Respublika |
| Kalbančiųjų skaičius | ~10 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | ? |
| Kilmė | Nigerio-Kongo
Atlanto-Kongo
Benuė-Kongo
Bantų  
Bantų-ntombų
**Ngalų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | ln |
| ISO 639-2 | lin |
| ISO 639-3 | lin |

**Ngalų kalba** arba **lingala** – Nigerio-Kongo kalbų šeimai, bantų kalbų grupei priklausanti kalba. Vartojama virš 10 mln. žmonių, gyvenančių Centrinėje Afrikoje (daugiausia Kongo Demokratinėje Respublikoje ir Kongo Respublikoje, taip pat vietomis Centrinėje Afrikos Respublikoje, Angoloje). Kaip gimtąją kalbą lingalą vartoja ~2 milijonai žmonių, tačiau ji yra populiari *lingua franca* visame regione. Šiai kalbai kaip tarmė neretai priskiriama ir bangala kalba, vartojama Kongo DR šiaurės rytuose.

Ikikolonijiniais laikais šiauriniame Konge buvo paplitusi bangių kalba (bobangi). XIX a. belgams užkariavus Kongą, prasidėjo spartesnė prekyba, gyventojų komunikacija, todėl bobangi naudojimas išplito. Belgai buvo suinteresuoti bendros kalbos Konge paplitimu, todėl misionierių pagalba bobangi pagrindu sudarė supaprastintą kalbą, kurią pavadino bangala. Kaip šnekamoji kalba ji greitai paplito po Kinšasą, o iš čia – po visą Kongą (ypač muzikos pagalba). Nuo XX a. pr. kalba vadinama lingala.

Kaip ir kitos šnekamosios kalbos, ngalų kalba turi daug skolinių iš kitų kalbų – daugiausia iš prancūzų, kiek mažiau iš portugalų, anglų, olandų. Yra sukurta ir standartinė ngalų kalba, kuri dėstoma mokyklose, vartojama bažnyčiose, spaudoje, televizijoje. Ji pasižymi griežtesniu skolinių naudojimu, balsių harmonijos laikymusi, griežta žodžių tvarka.

Ngalų kalba toninė. Kaip ir kitose bantų kalbose, daiktavardis morfologiškai kaitomas keičiant priešdėlius.

Kadangi ngalų kalba yra daugiausia šnekamoji, o raštingumo lygis Konge žemas, šios kalbos užrašymas dažnai priklauso nuo užrašančiojo, ir ortografija visoje šalyje varijuoja. Pradžioje kalba užrašinėta daugiausia prancūzų abėcėlės pagrindu. 1976 m. Zayro kalbininkų draugija sukūrė ngalų abėcėlę su specifinėmis raidėmis Ɛ ir Ɔ, žyminčiomis atvirą garsą 'e' ir 'o'. Tačiau dėl techninių apribojimu ilgainiui šios raidės kasdieniame naudojime nepaplito.

Nuorodos
--------

* lin Duomenys apie kodu „lin" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Ngalų kalba***
| Laukžemės II senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Laukžemės II senosios kapinėsLaukžemės II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′52″š. pl. 21°12′28″r. ilg.﻿ / ﻿56.064553°š. pl. 21.207829°r. ilg.﻿ / 56.064553; 21.207829Koordinatės: 56°03′52″š. pl. 21°12′28″r. ilg.﻿ / ﻿56.064553°š. pl. 21.207829°r. ilg.﻿ / 56.064553; 21.207829 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,27 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |
| Registro Nr. | 24223 /L556/ |

**Laukžemės II senosios kapinės**, vadinamos *Maro kapeliais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas - 24223; senas vertybių registro kodas - L556) – neveikiančios kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 0,15 km į vakarus nuo kelio Darbėnai–Laukžemė, Kulšės dešiniajame krante.

Vieta
-----

Įrengtos aukštumos pakraštyje esančioje kalvelėje. Jos ovalo plano, pailgos rytų - vakarų kryptimi, 55 m ilgio ir 43 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Paviršiuje pastebimos buvusių bulviarūsių duobės. Apaugusios medžiais ir krūmais. 

Teritorijos plotas – 0,27 ha, perimetras – 213 m.

Istorija
--------

Pasakojama, kad tai buvusios Laukžemės kapinės, kuriose laidoti kaimo ir dvaro gyventojai. Kitame Kulšės krante XIX a. pradžioje įrengus parapijos kapines, senosios kapinaitės buvo apleistos. Jose dar XX a. pradžioje buvo retsykiais pakasami savižudžiai, negyvi gimę arba nekrikštyti mirę kūdikiai. 

Kapinės vadinamos Maro kapeliais. Pasakojama, kad jose pasirodančios ugnies liepsnelės, baltai vilkintys nepažįstami žmonės ir pan.

Mirusiems pagerbti ir apsisaugoti nuo šmėklų kapinėse stovėjo medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir keli aukšti kryžiai, kurie XX a. pradžioje sunyko ir nebuvo atstatyti. 

Kapines juosė akmenų pylimas, kurį 1939 m. ūkininkai nuardė, o akmenis išvežė Šventosios uosto statybai.

1971–1977 m. kapinės buvo registruotos vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąraše (AV532). 1997 m. įrašytos į kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L554), 2004 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - Vilnius, 1973. - P. 250
2. ↑  Kultūros vertybių registras: Laukžmės k. trečiosios senosios kapinės vad. Maro kapeliais

* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. - Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1976
* Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). - Kaunas: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Alfredas Puodžiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. kovo 31 d. (62 metai)Anykščiuose |
| Motina | Regina Janina Puodžiūnienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Asta |
|  |
| Alma mater | Lietuvos veterinarijos akademija |

**Alfredas Puodžiūnas** (g. 1961 m. kovo 31 d. Anykščiuose) – Lietuvos ir Anykščių politinis veikėjas ir gydytojas.

Biografija
----------

1969–1980 m. mokėsi Anykščių 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1980–1985 m. studijavo Lietuvos veterinarijos akademijoje. 2006–2008 m. tęsė studijas Mykolo Romerio universiteto magistrantūroje. 1985–1989 m. dirbo Anykščių rajono veterinarijos ligoninėje veterinarijos gydytoju, 1989–1996 m. buvo Anykščių valstybinės veterinarijos ligoninės veterinarijos gydytojas epizootologas, viršininko pavaduotojas. 1996–1999 m. buvo Vilniaus epizootinio būrio viršininkas, 1999–2000 m. – Valstybinės veterinarijos audito tarnybos viršininkas. 2000–2005 m. dirbo Maisto ir veterinarijos audito tarnybos viršininku. Nuo 2005 m. yra Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos Vidaus audito tarnybos viršininkas.

1999 m. buvo Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Aleksandr Kočetkov** |
| --- |
| Gimė | 1975 m. (~48 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | sportininkas irkluotojas, vadybininkas |

**Aleksandr Kočetkov** (g. 1975 m. Šiauliuose) – sportininkas irkluotojas (Rusijos jaunimo olimpinės rinktinės narys), Lietuvos vadybininkas.

Biografija
----------

1989 m. kartu su tėvais persikėlė gyventi į Rusiją. Studijavo vadybos ir informacijos mokslus universitetuose Rusijoje ir JAV. Dirbo tarptautinėse įmonėse JAV, Rusijoje, Švedijoje, Vokietijoje, Austrijoje ir Latvijoje. Nuo 2004 m. gyvena ir dirba Lietuvoje. Vienintelės bendrovės, Baltijos šalyse užsiimančios orlaivių nuoma,
AB „Aviation Asset Management" generalinis direktorius (nuo 2008 m. gegužės mėn.) Taip pat rašo straipsnius verslo ir verslo rizikos temomis.

Aleksandr Kočetkov mokėsi Šiaulių 17-oje vidurinėje mokykloje. 1989 m. kartu su tėvais persikėlė gyventi į Rusiją. Nuo 1993 m. studijavo vadybos ir informacijos mokslus Maskvos valstybiniame kultūros universitete. 1996 m. Aleksandras Kočetkovas buvo apdovanotas tuometinio Rusijos prezidento Boriso Jelcino stipendija, kurią gavęs studijavo informacinių sistemų valdymą Teksaso universitete JAV (1997–1998 m.). 1998 m. Aleksandras Kočetkovas su pagyrimu baigė Maskvos kultūros universitetą, įgijo vadybos ir informacijos bakalauro laipsnį. 1998–2001 m. Maskvos kultūros universitete studijavo ir baigė sociologijos aspirantūrą.

Profesinė karjera
-----------------

1997–1999 m. JAV dirbo įmonės „Tyson and Associates" analitiku ir per trumpą laiką tapo įmonės bendrasavininkiu, „Eksmo" verslo plėtros direktorius ir valdybos konsultantas (1998–1999 m.), „PriceWaterhouseCoopers" konsultantas (1999–2000 m.), „RosBusinessConsulting" projektų vadovas, generalinio direktoriaus patarėjas (2000–2002 m.), „SAP CIS and Baltic States" vyriausiasis konsultantas (2002–2004 m.), „SAP Österreich GmbH Representative office in Baltic States" regiono vadovas (2004–2006 m.), „SAP CIS and Baltic States" apdovanojimo už aukštą darbo kokybę laimėtojas (2004 m.); UAB „KPMG Baltics" Rizikų valdymo konsultacijų skyriaus vadovas (2006–2008 m.).

Sportinė veikla
---------------

Būdamas 11 metų, Aleksandr Kočetkov pradėjo domėtis kovų menais (Aikido, Kendo, Iaido), Rytų kultūra. Nuo 1992 m. – tinklininkas; žaidė „Moskvič" komandoje, rungtyniavusioje Rusijos vyrų tinklinio pirmoje lygoje. Buvo Rusijos jaunųjų irkluotojų olimpinės rinktinės narys (1991–1992 m.). Studijuodamas JAV, atstovavo Teksaso universiteto sporto komandai. Gyvendamas Lietuvoje, aktyviai sportavo kaip profesionalus tinklininkas.

Aleksandr Kočetkov buvo Maskvos Naginatos federacijos prezidentas (1994–1995 m.). „Isto-SM Tauras" komandos žaidėjas ir viceprezidentas (2008 m. duomenimis).

2008 m. birželio 10 d. Aleksandrui Kočetkovui kaip „Isto-SM Tauras" komandos – 2007–2008 metų Lietuvos vyrų tinklinio čempionato nugalėtojos – žaidėjui ir šio sporto klubo viceprezidentui, Vilniaus miesto meras Juozas Imbrasas pareiškė padėką už nuopelnus Vilniaus sportui ir įteikė padėkos raštą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  visasverslas.lt
2. ↑  vilnius.lt
| **Alfredas Tytmonas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. sausio 6 d.Šimkaičiai, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1998 m. spalio 25 d. (61 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | filosofas |
| Partija | 1962 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1964 m. Vilniaus universitetas |

**Alfredas Tytmonas** (1937 m. sausio 6 d. Šimkaičiuose, Raseinių apskritis – 1998 m. spalio 25 d. Klaipėdoje) – Lietuvos filosofas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Šimkaičių septynmetę mokyklą, 1956 m. Vadžgirio vidurinę mokyklą. Įstojo į Vilniaus universiteto germanų filologijos specialybę, 1964 m. baigė universiteto neakivaizdinio skyriaus istorijos specialybę.

1964–1978 m. dėstė Kauno medicinos instituto Filosofijos katedroje, 1965–1966 m. kartu dar mokytojavo Šimkaičių aštuonmetėje mokykloje. 1973 m. filosofijos mokslų kandidatas. Nuo 1976 m. docentas. 1978–1983 m. dėstė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto Visuomeninių disciplinų katedroje. 1984–1991 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos ikimokyklinio auklėjimo fakulteto Visuomenės mokslų katedros, nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto Filosofijos katedros docentas.

Parašė mokslo populiarinimo knygelių jaunimui: „Žanas Melje" (1967 m.), „Mokslas tyrinėja pats save" (1970 m.), „Lametri" (1971 m.), etiudų knygą „Pašnekesiai apie Tomą Maną ir jo vasarnamį Nidoje" (1995 m.), yra knygos „Aušrininkas dr. Jonas Šliūpas Lietuvos medicinos baruose" (1995 m.) redaktorius-sudarytojas. Parašė ir įvairiuose leidiniuose publikavo straipsnių mokslo, sociologijos bei istorijos, religijotyros, kultūros istorijos klausimais. Yra suorganizavęs konferencijų, seminarų, diskusijų, jo iniciatyva T. Mano namelis Nidoje tapo naujo tipo kultūriniu centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Arvasevičius. *Alfredas Tytmonas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 322
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Aleksandras Kutkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1899 m. balandžio 6 d.Rusija Šlapiašilis, Svėdasų valsčius |
| Mirė | 1969 m. rugsėjo 6 d. (70 metų)Jungtinės Amerikos Valstijos Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkas (tenoras) |

**Aleksandras Kutkus** (iki 1933 m. *Aleksas Kutkauskas* 1899 m. balandžio 6 d. Šlapiašilis, Svėdasų valsčius – 1969 m. rugsėjo 6 d. Čikaga) – Lietuvos dainininkas (tenoras).

Biografija
----------

Žmona Jadvyga Kutkuvienė. Baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. 1913–1916 m. dainuoti mokėsi Sankt Peterburgo liaudies konservatorijoje. Koncertavo Rusijoje, taip pat ir Sankt Peterburgo lietuvių renginiuose. 1919–1922 m. Sevastopolio operos teatro, 1922–1944 m. Valstybės teatro solistas. Sukūrė apie 40 vaidmenų. Gastroliavo Vokietijoje, Švedijoje, Prancūzijoje, Estijoje, Latvijoje.
1922–1927 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, 1933–1943 m. su pertraukomis – Kauno konservatorijoje. 1944 m. persikėlė į Vilnių. Dėstė Vilniaus muzikos mokykloje. Dainavo Vilniaus operos spektakliuose.

Bendradarbiavo spaudoje, kartais pasirašydavo Al. K. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. Uchtėje (Žemutinė Saksonija) vadovavo chorui, 1947 m. Detmolde dainavo Almavivos partiją lietuvių pabėgėlių pastatytoje Dž. Rosinio operoje „Sevilijos kirpėjas". 1949 m. apsigyveno JAV.

Mokiniai: Viktoras Bručkus, Antanas Kučingis.

Vaidmenys
---------

Germano vaidmuo Piotro Čaikovskio operoje Pikų dama
* Alfredas, Hercogas – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas
* Faustas – Šarlis Guno. Faustas
* Don Chosė – Žoržas Bizė. Karmen
* Germanas, Lenskis – Piotras Čaikovskis. Pikų dama, Eugenijus Oneginas
* Liutauras, Jonušas – Jurgis Karnavičius. Gražina, Radvila Perkūnas
* Danguolis – Antanas Račiūnas. Trys talismanai

Bibliografija
-------------

* Dainininko dalia, atsiminimai, 1960 m.

Įvertinimas
-----------

* 1930 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Aleksandras Kutkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 340 psl.
| **Alosa fallax** |
| --- |
| Perpelė (*Alosa fallax*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Silkiažuvės  *( Clupeiformes)* |
| Šeima: | Silkinės  *( Clupeidae)* |
| Gentis: | Perpelės  *( Alosa)* |
| Rūšis: | Perpelė  *( Alosa fallax)* |

 |
| Binomas |
| ***Alosa fallax***Lacépède, 1803 |
|  FishBase |

**Perpelė** (*Alosa fallax*) – silkinių (*Clupeidae*) šeimos žuvis. Savo išvaizda panaši į silkę. Uodegos pelekas ilgas, giliai įkirptas, jo pamatą dengia pora pailgėjusių žvynų. Ant pilvo žvynai sudaro briauną. Žiotys galinės. Nugara melsvai violetinė, šonai ir pilvas sidabriški. Išilgai šonų tęsiasi eilė tamsių dėmių, kurios ryškesnės ir didesnės prie galvos.

Šios migruojančios žuvys gyvena Europos pakraščiuose nuo Pirėnų pusiasalio iki Norvegijos krantų. Neršti atplaukia į Baltijos jūros baseino pietinio ir rytinio pakraščių upes: Elbę, Oderį, Vyslą, Nemuną, Dauguvą, Nevą. Airijoje ir Italijoje yra gėlavandenių perpelių populiacijų. Paaugę jaunikliai rudenį išplaukia per Baltijos jūrą toliau į Šiaurės jūrą bei Atlanto vandenyną. Jūroje laikosi netoli krantų.

Užauga iki 60 cm ilgio ir 1,5 kg svorio. Dažniausiai sužvejojamos 5-6 metų amžiaus, 30-35 cm ilgio žuvys. Į Kuršių marias subrendusios perpelės atplaukia gegužės mėn. Neršia į Kuršių marias įtekančių upių žiotyse. Po neršto grįžta atgal į jūrą.

Suaugusios perpelės – vertingos verslinės žuvys. Perpelė buvo įrašyta į Lietuvos Raudonąją knygą, tačiau šiuo metu populiacija Kuršių mariose atkurta. Aplinkiniuose vandenyse perpelės vis dar yra ties išnykimo riba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  MAŽEIKA, Vilius. *Iš jūros į ežerus ir upes.* Kaunas: Smaltija, 1998, 10 p. ISBN 9986-708-28-1.
2. ↑  [neveikianti nuoroda](Žalioji Lietuva)
| **Alfredas Širmulis** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. vasario 22 d.Žilvičiai |
| Mirė | 2013 m. gruodžio 3 d. (75 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Dailės istorikas |

**Alfredas Širmulis** (1938 m. vasario 22 d. Žilvičiuose – 2013 m. gruodžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailės istorikas, Vilniaus dailės akademijos profesorius.

Biografija
----------

Gimė 1938 m. vasario 22 d. Žilvičiuose. Valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija) 1974 m. įgijo menotyrininko specialybę. Ten pat 1977–2009 m. skaitė visuotinės meno istorijos, senovės meno istorijos ir lietuvių liaudies meno istorijos paskaitas. Ilgą laiką vadovavo VDA Studentų meno draugijai. Buvo Akademijos fakultetų dekanas. A.Širmulis yra paskelbęs daugiau kaip 20 mokslinių straipsnių, monografiją „Lietuvos kūrybos tradicijų keliu: lietuvių liaudies XIX a. akmeniniai memorialiniai paminklai" (1981 m. monografija parengta kandidatinės disertacijos pagrindu), išleido vadovėlį aukštosioms mokykloms „Lietuvių liaudies memorialiniai paminklai". Mirė 2013 m. gruodžio 3 d. Vilniuje.

Nuorodos
--------

* Mirė Vilniaus dailės akademijos profesorius A.Širmulis Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.
**Telšių miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Telšių miškų urėdija įkurta 1919 m. Tuo metu urėdija valdė 16 765 ha valstybinių miškų. Urėdijos plotas ir girininkijų skaičius keitėsi daug kartų. Nuo 2004 m. Telšių miškų urėdija administruoja virš 33 000 ha valstybinės reikšmės miškų, suskirstytų į 12 girininkijų ir 28 eiguvas.

Bendras urėdijos miškų plotas 90 288 ha, iš jų valstybinės reikšmės − 34 727 ha. Urėdijos miškuose vyrauja eglynai ir pušynai. Medynų plotai pagal brandumo grupes − jaunuolynai, pusamžiai, bei pribręstantys ir brandūs − pasiskirstę tolygiai. Plungės medelynas įkurtas 1959 m. o nuo 2000 m. tapęs Telšių miškų urėdijos dalimi augina dekoratyvinius augalus. Urėdija taip pat turi *Patausalės* medelyną, kuriame auginami miško sodmenys.

Telšių miškų urėdas − Bronislavas Banys.

Daugiau nei 40 % Telšių miškų urėdijos valstybinės reikšmės miškų turi saugomų teritorijų statusą. Urėdijoje yra 26 rekreaciniai objektai, tarp kurių ir unikali žvėrių buveinė − „Žvėrinčius". Urėdijoje yra šios saugomos teritorijos:

* Žemaitijos nacionalinis parkas
* Varnių regioninis parkas
* Salantų regioninis parkas
* Germanto kraštovaizdžio draustinis
* Minijos pralaužos kraštovaizdžio draustinis
* Plinkšių kraštovaizdžio draustinis
* Pagirgždutės pedologinis draustinis
* Buožėnų geomorfologinis draustinis
* Virvytės hidrografinis draustinis
* Gandingos kraštovaizdžio draustinis
* Reiskių tyro telmologinis draustinis

Telšių miškų urėdijos miškai suskirstyti į 12 girininkijų.

Girininkijos
------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Alsėdžių | Alsėdžių seniūnija | Skirpsčiai |
| Beržoro | Platelių seniūnija | Plokščiai |
| Kulių | Kulių seniūnija | Kuliai |
| Mostaičių | Kulių seniūnija | Kuliai |
| Platelių | Platelių seniūnija | Plateliai |
| Plungės | Plungės miesto seniūnija | Plungė |
| Stalgėnų | Stalgėnų seniūnija | Stalgėnai |
| Šateikių | Šateikių seniūnija | Šateikiai |
| Telšių | Ryškėnų seniūnija | Berkinėnai |
| Ubiškės | Tryškių seniūnija | Ubiškė |
| Varnių | Varnių miesto ir apylinkės seniūnija | Ožtakiai |
| Žarėnų | Žarėnų seniūnija | Žarėnai |

Nuorodos
--------

* Telšių miškų urėdijos tinklalapis
Koordinatės: 55°58′30″š. pl. 22°13′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.975077°š. pl. 22.231625°r. ilg.﻿ / 55.975077; 22.231625


|  |
| --- |
| **Telšių „Atžalyno" progimnazija** |
| Telšių „Atžalyno" progimnazija herbas |
|  |
| **Adresas** | P. Cvirkos g. 2, Telšiai |
| **Direktorius(-ė)** | Kęstutis Saplinskas |
| **Mokinių skaičius** | 413 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 68 |

Alėja, vedanti į mokyklą
**Telšių „Atžalyno" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšiuose, P. Cvirkos g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290554930.

Istorija
--------

Mokykla savo gyvavimą skaičiuoja nuo 1936 metų. Archyvuose mažai yra išlikę duomenų apie mokyklą iki 1965 metų. 1935 m. rugsėjo 22 d. Telšių laikraštyje „Mūsų kraštas" burmistras rašo, kad jam nepatinka senojo burmistro parinkta vieta pradžios mokyklai ir kad toje vietoje mokykla nebus statoma. Mokyklą iš miesto praplėtimo zonos norima perkelti į centrą, bet buvo nutarta, kad mokyklą būtina statyti už miesto. „Nuo Žarėnų gatvės iki statyti numatytos mokyklos yra 250 mtr. 100 mtr. yra gero vieškelio ir tik 150 mtr. reikėtų pravesti kelią ir padėti šaligatvius. Pirmais metais iki mokyklos pakaktų net vienų šaligatvių".

Pradinė mokykla buvo pastatyta miesto savivaldybės iniciatyva ir statyta ūkiniu būdu. Mokykloje mokėsi apie 300 mokinių iš vakarinės bei pietinės miesto dalies. Mokytojų kolektyvas buvo nedidelis. Manau daugeliui vyresnės kartos žmonių atmintyje yra išlikęs mokytojos V. Montrimienės vardas, kuri 1941 metais, prasidėjus karui ir mokykloje įkūrus ligoninę dirbo slauge, o pasibaigus karui 1945 metais ji buvo pirmoji mokyklos vedėja. Trūko visko: malkų, knygų, inventoriaus, tačiau buvo didžiulis noras „atgaivinti" mokyklą.

1956–1957 mokslo metais septynmetė mokykla, kuriai vadovavo direktorius P. Burneika reorganizuota į miesto 3-ąją vidurinę mokyklą, o 1961 m. – į aštuonmetę. 1958–1959 mokslo metais mokyklos direktoriumi paskirtas A. Kalinauskas, kuris mokyklai vadovavo iki 1965 metų. 1965 m. vėl mokykla reorganizuota į Telšių miesto 4-ąją vidurinę mokyklą. Jai pradėjo vadovauti J. Jankauskas. 1968 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida.

1976–1980 m. mokyklai vadovavo A. Adomaitienė, 1980–2005 m. A. Mikalauskas. 1993 m. mokykla pavadinta „Atžalynu". 2001 m. mokykla tapo pagrindine, nuo 2002 m. vėl vidurine. 2016 m. pagrindinė mokykla tapo progimnazija, o prie jos prijungta Ryškėnų pradinė mokykla.

Direktoriai
-----------

* 1956 m. P. Burneika
* 1958 m. A. Kalinauskas
* 1965 m. J. Jankauskas
* 1976 m. A. Adomaitienė
* 1980 m. A. Mikalauskas
* 2005 m. V. Vaitkus
* 2021 m. K. Saplinskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mūsų kraštas", 1935 m. rugsėjo 22 d. Nr. 38.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 55°15′09″ š. pl. 22°17′03″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25250°š. pl. 22.28417°r. ilg.﻿ / 55.25250; 22.28417

| Tauragės pilis |
| --- |
| Vieta | Dariaus ir Girėno g. 5, Tauragė |
| Įkurtas | 1847 m. |
| Rūmų stilius | Neorenesansas |
| Savininkas | Tauragės rajono savivaldybė |

**Tauragės pilis** – rūmų ansamblis, stovintis Tauragės miesto centre, Dariaus ir Girėno g. 5. Pastatytas 1844–1866 metais. Vertingiausias yra pilies rūmų ansamblis, statytas pasienio muitinei.

Istorija
--------

1844 m. sudarytas etapinis muitinės pastato projektas, 1847 m. pastatytas dviejų aukštų mūrinis pastatas, skirtas pasienio areštuotiesiems. 1852 m. pastatas aptvertas mūro tvora, kieme pastatyta pirtis, ūkinės paskirties pastatai, iškastas šulinys.

1866 m. visas ansamblis perstatytas į pilies kalėjimą, perstatant atsirado kampiniai bokštai, šaudymo angos. Visam architektūriniam ansambliui suteiktas „romantinis" renesansinės pilies charakteris. Tuo metu pilis įgavo bendrą iki šių laikų išlikusį vaizdą ir išplanavimą, tik po karo, 1971 ir 1986 m. pilies kieme pastatyti dar du nauji pastatai.

Ši pilis yra buvusi ir muitinė, ir kalėjimas, ir psichiatrinė ligoninė, bet ji niekada neatliko pilims būdingų funkcijų, nes ir statyta tik XIX a. viduryje. Tarpukariu veikė gimnazija ir komercijos mokykla. Sovietmečiu - Pirmoji vidurinė mokykla, vėliau politechnikumas. Nepriklausomos Lietuvos laikotarpiu trumpai veikė „Aušros" vidurinė mokykla, Kultūros paveldo departamento Tauragės skyrius, Turizmo informacijos centras ir kitos įstaigos. Dabar čia įsikūrę Tauragės krašto muziejus, Tauragės meno mokykla, Birutės Baltrušaitytės viešosios bibliotekos vaikų skyrius.

Galerija
--------

* Pilis nuo parko pusėsPilis nuo parko pusės
* Atnaujinta pilisAtnaujinta pilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 1665 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tauragės pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tauragės pilyje
| ***Pirmyn į Vakarus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė Naujoji Zelandija |
| Režisierius | John Maclean |
| Metai | 2015 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 84 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pirmyn į Vakarus** (angl. *Slow West*) – 2015 m. sukurta drama – vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michael Fassbender – Silas
* Kodi Smith-McPhee – Džėjus
* Ben Mendelsohn – Peinas
* Caren Pistorius – Rouzė Ros
* Rory McCann – Džonas Rosas
* Edwin Wright – Viktoras
* Andrew Robertt – Verneris

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunas škotas Džėjus keliauja per Laukinius Vakarus, ieškodamas savo mylimosios Rouzės Ros. Pavojingoje kelionėje jis sutinka premijų medžiotoją Silą, kuris už pinigus sutinka jį palydėti. Vienoje užeigų Silas pamato plakatą, skelbiantį, kad Už Rouzę Ros yra siūloma 2000 dolerių premija. Vyrai supranta, kad juos seka įvairūs premijų medžiotojai, tačiau nenutraukia kelionės, tikėdamiesi padėti Rouzei.

Pastaroji, gyvenanti su tėvu ir indėnu Kotori, užpuolikų sulaukia anksčiau. Ilgame mūšyje žūva beveik visi (Džėjų per klaidą pašauna Rouzė), gyvi lieka tik sužeistas Silas ir Rouzė...

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Sundance kino festivalis – didysis žiuri prizas
* Sarasota filmų festivalis – žiuri prizo nominacija
* Miuncheno filmų festivalis – geriausio filmo nominacija
* Taipėjaus filmų festivalis – Didžiojo prizo nominacija
* Europos kino apdovanojimas – Europos metų atradimo nominacija (J. Maclean)
* Clotrudis – geriausio antrojo plano aktorius (nominacija) (M. Fassbender)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Švytuoklinis laikrodis
**Švytuoklinis laikrodis** – laikrodis, kurio laiko matuoklis yra švytuoklė. Beveik tris šimtus metų tai buvo tiksliausias laiko matavimo prietaisas. Buityje švytuokliniai laikrodžiai labai populiarūs ir šiandien.

Istorija
--------

Švytuoklinį laikrodį sukūrė *Christiaan Huygens* 1656 m.
XX amžiuje *W. H. Short* sukūrė švytuoklinį laikrodį, kurio paros tikslumas 1/100 sekundės per parą.

Mechanizmas
-----------

Energiją švytuoklei perduoda ankeris, kuris dinaminę besileidžiančių svarsčių energiją paverčia kinetine švytuoklės energija. Į vieną pusę ankerio stumtelėta švytuoklė grįžta atgal, ir ciklas prasideda iš naujo.

Kadangi švytuoklė šiltesniu oru dėl metalo plėtimosi pailgėja, o šaltu oru sutrumpėja, atitinkamai ilgėja arba trumpėja švytuoklės svyravimo ciklas, ir laikrodis pradeda vėluoti arba skubėti. Todėl švytuoklė paprastai turi temperatūrinį kompensatorių, t. y. ją galima pailginti arba sutrumpinti (sukant varžtelį) arba šis kompensavimas veikia automatiškai. Laikrodininkas Džonas Harisonas (*John Harisson*) XVII a. sukūrė švytuoklę, kuriame suderinti skirtingo plėtimosi koeficiento metalai (žalvaris, cinkas ir plienas), keičiantis temperatūrai, išlaiko nekintamą švytuoklės ilgį.

Vėliau, XIX a. pabaigoje, buvo sukurtos medžiagos, kurių temperatūrinio plėtimosi koeficientas labai mažas – invaras (geležies ir nikelio lydinys).

Dar viena priežastis, įtakojanti švytuoklinio laikrodžio tikslumą – atmosferos sąlygų kitimas, kadangi oro pasipriešinimas, veikiantis judančią švytuoklę, yra nevienodas skirtinguose aukščiuose bei kinta, keičiantis oro drėgmei. Todėl švytuoklės forma daroma tokia, kad oro pasipriešinimas būtų kuo mažesnis, o XIX a. pabaigoje ir XX a. pradžioje švytuokliniai astronomijos observatorijų laikrodžiai būdavo patalpinami sandariuose korpusuose, iš kurių išsiurbdavo dalį oro.

Švytuoklinio laikrodžio trūkumas – jis negali būti naudojami automobiliuose, laivuose bei kituose su pagreičiu judančiuose objektuose, kadangi pagreitis keičia švytuoklės svyravimo ciklą.

Sukamojo judesio švytuoklė
--------------------------

Ši švytuoklė yra rato formos (dažniausia tai keturi ratu išsidėstę svareliai) ir sukasi ant vertikalios stygos arba strypelio. Ratas sukasi tai į vieną, tai į kitą pusę. Šie laikrodžiai palyginti kompaktiški, todėl jų mechanizmas uždengiamas stiklo gaubtu, taip mažinant pašalinį poveikį.

Kadangi sukamojo judesio švytuoklės ciklas yra didelis, palyginus su kabamąja švytuokle, tokį laikrodį pakanka užvesti rečiau.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Radviliškio Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Radviliškio Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Radviliškio Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Radviliškis |
| **Direktorius(-ė)** | Laisvūnas Vaičiūnas |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1947 m. |
| **Uždarymo data** | 2008 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Radviliškio Stepono Dariaus ir Stasio Girėno vidurinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškyje. Dariaus ir Girėno g. 27, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190910578. Pavadinta lakūnų S. Dariaus ir S. Girėno vardu.

Istorija
--------

Pradėjusi veikti pokaryje, 1947 m. kaip rusų mokykla, iki šių dienų patyrė visų istorinių-politinių laikotarpių įtaką pedagoginės minties, mokymo ir auklėjimo raidai. Pirmieji moksleiviai mokėsi pastate Laisvės alėjoje, kiti dabartinėje Vinco Kudirkos mokykloje, kol jai buvo paskirta nuolatinė vieta - nedidelis ir jaukus pastatas Dariaus ir Girėno gatvėje. Tai vienas seniausių mokyklų pastatų Radviliškyje, kuriame anksčiau veikė progimnazija.

Praūžus Atgimimo bangai, atsirado poreikis pagrindinius dalykus dėstyti lietuvių kalba. 1997 m. atidaryta pirma lietuviška klasė. 2002 m. mokykla išleido paskutinę rusų 12-tą klasę. (45-oji laida). Rusų kalba ugdymas vyksta tik vienoje 9R klasėje. 1996 m. mokykloje ėmė veikti suaugusiųjų mokymo klasės. 2002 m. pradėjo mokytis priešmokyklinio ugdymo grupė.

Rajono tarybos sprendimu nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. mokykla prijungimo būdu reorganizuota į Radviliškio Gražinos pagrindinę mokyklą.

Direktoriai
-----------

* 1993 m. Laisvūnas Vaičiūnas.

Žymūs mokytojai
---------------

* Henrikas Rudauskas, direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams.
| ***Alfredo, Alfredo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Alfredo, Alfredo |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Pietro Germi |
| Vaidina | Dustin Hoffman  Stefania Sandrelli  Carla Gravina |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Alfredo, Alfredo** (angl.  *Boogie Nights* ) – 1972 m. Italijoje sukurta romantinė komedija. Filmą režisavo Pietro Germi, pagrindinį vaidmenį atliko amerikiečių aktorius Dustin Hoffman.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Alfredas – nedrąsus banko tarnautojas, kuris susipažįsta ir įsimyli merginą vardu Marija Roza. Jiedu susižadi, vėliau susituokia, tačiau po kurio laiko nuolatinė žmonos kontrolė, įpročiai ir siekimas susilaukti vaiko Alfredui darosi nepakeliami. Jis pradeda tolti nuo žmonos, o kai susipažįsta su kita moterimi, Karolina, nusprendžia išsiskirti. 

Filmas pasakojamas iš Alfredo pozicijos jam laukiant teismo posėdžio, kuomet jo santuoka bus nutraukta ir jis galės susituokti su Karolina.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Dustin Hoffman – Alfredas
* Stefania Sandrelli – Marija Roza
* Carla Gravina – Karolina
* Saro Urzi – Marijos Rozos tėvas
* Danika La Loggia – Marijos Rozos motina
* Duilio Del Prete
* Luigi Baghetti
* Clara Colosimo
* Elisabetta Genovese

Apdovanojimai
-------------

* Auksinis gaublys (nominacija) – geriausia užsienio filmas
* David di Donatello – geriausias filmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *The Oxford History of World Cinema*. Oxford: Oxford University Press. 1996. ISBN 978-0198742425.
| Žemųjų Šančių kapinės |
| --- |
| Žemųjų Šančių kapinių vartai |
| 

Žemųjų Šančių kapinėsŽemųjų Šančių kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°51′54″š. pl. 23°57′01″r. ilg.﻿ / ﻿54.865°š. pl. 23.950399°r. ilg.﻿ / 54.865; 23.950399Koordinatės: 54°51′54″š. pl. 23°57′01″r. ilg.﻿ / ﻿54.865°š. pl. 23.950399°r. ilg.﻿ / 54.865; 23.950399 |

 |
| Vieta | Kauno miesto savivaldybė |
| Seniūnija | Šančių seniūnija |
| Plotas | 2,4 ha |

**Žemųjų Šančių kapinės** – riboto laidojimo kapinės Kauno Žemųjų Šančių rajone. Išsidėsčiusios netoli Panemunės tilto, kampe tarp judraus Juozapavičiaus pr. ir Nemuno. Už 200 m yra Vilijos parkas. Užima 2,4 ha plotą.

Valdyti ir naudoti patikėjimo teise šių kapinių statiniai perduoti Kauno miesto savivaldybės įmonei „Kapinių priežiūra".  Čia galima laidoti į šeimos kapų sklypus. Taip nusprendė miesto Taryba, nuo 2002 m. atnaujinusi laidojimus uždarytose kapinėse, atsižvelgdama į gyventojų prašymus ir tikėdamasi, kad jos bus geriau prižiūrimos. Kapinėse šiuo metu tvarkoma apie 210 šeimos kapaviečių – tai nesiekia nė pusės visos teritorijos ploto. Kapinių priežiūros įmonės darbuotojams retkarčiais kapinių teritoriją padeda tvarkyti netoli esančių mokyklų mokiniai, kareiviai ar politikai.

Kapinėse palaidoti
------------------

Originalūs antkapiniai paminklai išduoda, jog čia yra palaidota nemažai įžymių asmenybių, tarp kitų – Šančių savininkai Fanstiliai, pramonininkai Šmidtai.

* Kazys Levandauskas – Liepojos lietuvių teatro kūrėjas (1911–1914), aktorius, režisierius, chorų vadovas.
* Jonas Antanavičius – dainininkas, tenoras

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kapinių teritorijose esantis turtas perduotas įmonei „Kapinių priežiūra"
2. ↑   Archyvuota kopija 2021-10-24 iš Wayback Machine projekto. Kauno SĮ „Kapinių priežiūra"
3. ↑   Žemųjų Šančių kapinių tvarkymas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Akmenukų dydžio piroklastai, Kilauea ugnikalnis
*Nuée ardente* tipo piroklastai, Majono ugnikalnis Filipinuose, 1984 m.
Laharas per Šv. Elenos kalno 1982 m. išsiveržimą
**Piroklastai** arba **tefra** – ugnikalnio išsiveržimo metu į orą išmetamos ir vėliau krintančios ant žemės medžiagos, nepriklausomai nuo jų sudėties ar dydžio. Didžiausi piroklastų fragmentai po išsiveržimo nukrenta ant žemės greičiausiai ir arčiausiai išsiveržimo vietos, tuo tarpu mažesni fragmentai gali būti nunešami toli – pelenai gali iškristi už tūkstačių kilometrų ir laikytis stratosferoje keletą savaičių.

Piroklastai pagal dalelių dydį skirstomi į:

* vulkaninius pelenus (mažesnės nei 2 mm dalelės),
* lapili (nuo 2 iki 64 mm)
* vulkaninės bombos ir blokai (dalelės didesnės už 64 mm).

Piroklastai būdingi klampios magmos išsiveržimams, kai magmoje užstrigusios dujos išsiveržia kartu su įvairaus dydžio uolienų fragmentais.

Smulkesniems piroklastams (pelenams) susimaišius su vandeniu (kritulių arba ištirpdytu sniego, ledyno), susidaro laharas, kuris dėl savo greičio ir energijos gali būti labai pavojingas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Piroklastinis srautas