recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Narinjas*Nariño* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Administracinis centras** | Pastas |
| **Savivaldybės** | 62 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 1 627 600 |
| **Plotas** | 32 268 km² |
| **Tankumas** (2020) | 50 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | NarinjasVikiteka |

**Narinjas** (isp. *Nariño*) – departamentas Kolumbijos pietvakariuose, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Ekvadoro pasienyje. Administracinis centras – Pastas.

Geografija
----------

Palei vandenyno pakrantę driekiasi neplati Ramiojo vandenyno žemuma. Čia iškrenta daug kritulių (3000 mm), karšta. Auga drėgnieji miškai. Einant į rytus iškyla Andų Vakarinė Kordiljera, kurios aukštis iki 4764 m (Kumbalio vlk.). Toliau Minamos įduba skiria nuo Centrinės ir Rytų Kordiljeros. Kalnuose klimatas vėsus, sausesnis (1000 mm), vyrauja paramų pievos. Pačiuose rytuose prasideda Amazonijos selva. Trumpos ir vandeningos upės (Patija, Gvaitara, Chunambu) teka nuo kalnų į Ramųjį vandenyną. Kitapus kalnų, rytų kryptimi teka Amazonės baseino upės (Gvamuesas, Čurajakas, San Migelis).

Ekonomika
---------

Svarbiausia ekonomikos šaka – žemės ūkis. Auginamos bulvės, kukurūzai, kviečiai, kava, pupelės, kakava, aliejinės palmės, bananai, daržovės. Gyvulininkystė (daugiausia auginami galvijai). Pajūryje – žvejyba. Aukso ir sidabro gavyba. Odos, medienos, vilnos pramonė.

Etninė sudėtis
--------------

* Metisai ir baltieji – 70,42 %
* Indėnai – 10,76 %
* Juodaodžiai – 18,82 %

Svarbiausi miestai
------------------

* Pastas
* Ipjalesas
* Tumakas
* Kordoba

Šaltiniai
---------

1. ↑  COLOMBIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kolumbijos departamentai** | Flag of Colombia |
| Amazonė | Antiokija | Arauka | Atlantikas | Bojaka | Bolivaras | Čoko | Gvachira | Gvainija | Gvavjarė | Kaldas | Kaketa | Kasanarė | Kauka | Kindijus | Kordoba | Kundinamarka | Magdalena | Meta | Narinjas | Putumajas | Risaralda | San Andresas ir Providensija | Santanderas | Sesaras | Sukrė | Šiaurės Santanderas | Tolima | Huila | Valje del Kauka | Vaupesas | Vičada |
Koordinatės: 55°33′44″š. pl. 26°04′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.56217°š. pl. 26.08236°r. ilg.﻿ / 55.56217; 26.08236

|  Nariūnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Zarasų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Nariūnai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XIX–XX a. sandūroje |

**Nariūnų senųjų kapinių koplyčia** yra Zarasų rajone, Salako seniūnijoje, Nariūnų kaime, prie kelio  **5325**  Tolimėnai–Vyželiai–Nariūnai–Salakas , 3,8 km į pietvakarius nuo Salako. 

Koplyčia stūkso Nariūnų kaimo pirmosiose senosiose kapinėse, kurios įrašytos į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 21194). Kapinės yra 0,10 ha dydžio, neaptvertos, apaugusios medžiais, jose nelaidojama. Kapinių viduryje stovinti koplyčia yra akmens ir kalkių mūro, apvali, viduje tuščia, 1990 m. suremontuota. Ji pripažinta vietinės reikšmės dailės paminklu (Zarasų rajono valdybos 1990.12.21 potvarkis Nr. 285).

Koplyčios interjeras

Istorija
--------

Koplyčia pastatyta XIX–XX a. sandūroje.

Tarpukaryje statinys buvo dengtas dvišlaičiu stogu, prailgintu virš atviro prieangio, paremtu medinėmis kolonomis. Koplyčia trumpai aprašyta 1936 m. vykusios vasaros ekspedicinės muziejininkų kelionės Rytų Lietuvoje metu:

*„Nariūnų koplyčia įdomiai atrodo. Pati apvali, sumūryta iš lauko akmenų. Koplyčios priešakys ilgas, paremtas medžio stulpais. Nufotografuoti ją sunku dėl aplink apaugusių medžių. ... Viduje yra altoriaus stalas be jokių pagražinimų, sienoje kabo Kristaus kančios skulptūra, daugiau nieko"*.
Kitos panašios, apvalaus plano koplyčios:

* Didžiokų koplyčia (Molėtų raj.)
* Turgelių koplyčia (Šalčininkų raj.)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nariūnų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-09-17.
2. ↑  Nariūnų kaimo senosios kapinės
3. ↑  1936 m. vasaros ekspedicinė muziejininkų kelionė Rytų Lietuvoje. 275 psl.Archyvuota kopija 2020-07-24 iš Wayback Machine projekto.
| Jasberėnisveng. *Jászberény* |
| --- |
|        |
| *Jasberėnio bažnyčia* |
|  |
| 

JasberėnisJasberėnis

47°30′0″ š. pl. 19°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.50000°š. pl. 19.91667°r. ilg.﻿ / 47.50000; 19.91667﻿ (Jasberėnis)Koordinatės: 47°30′0″ š. pl. 19°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.50000°š. pl. 19.91667°r. ilg.﻿ / 47.50000; 19.91667﻿ (Jasberėnis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Jasas-Nadkūnas-Solnokas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 26 828  |
| **Altitudė** | 87 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Jasberėnis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Jãsberėnis |

**Jasberėnis** (veng. *Jászberény*) – miestas vidurio rytų Vengrijoje, Jaso-Nadkūno-Solnoko medėje, 60 km į rytus nuo Budapešto, prie Zadvos upės. Plentai į Solnoką, Egerį, Hatvaną, Nadkatą, eina Hatvano–Solnoko geležinkelis. Vystoma mašinų gamyba, metalo, medienos apdirbimo, elektrotechnikos (šaldytuvų), odos, chemijos (plastikų), maisto (malimo) pramonė. Apylinkėse trykšta šiltosios mineralinės versmės (18–45 °C), yra reumatinių ligų sanatorija. Veikia aukštoji pedagogikos mokykla, jasų muziejus, vyksta folkloro festivalis. Yra XVIII a. bažnyčia, rotušė.

2011 m. 84,94 % miesto gyventojų buvo vengrai, 1,89 % – čigonai, 0,35 % – vokiečiai.

Istorija
--------

I a. dabartinio miesto vietoje ėmė kurtis iranėnai jazygai. Kraštą užkariavus romėnams, jie tapo atsakingi už sienų sargybą. XIII a. čia atsikėlė iranėnų gentis jasai (*jász, jászok*), kurie už karinę tarnybą iš Vengrijos karaliaus Bėlos IV gavo specialių privilegijų. Jasberėnis buvo jasų ekonominis, administracinis ir kultūros centras. 1702 m. Šv. Romos imperijos imperatorius Leopoldas I privilegijas suspendavo, o žemę perdavė Vokiečių ordinui. Kelis dešimtmečius Jasberėnio gyventojai mokėjo išpirką už privilegijų išsaugojimą. XIX a. pab. susikūrus Vengrijos valstybei, jasai galutinai neteko savo autonomijos ir asimiliavosi su vengrais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jászberény*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
|  Jarurai |
| --- |
| Jarurai išsirengę medžioti ir rankioti (1993 m.)Jarurai išsirengę medžioti ir rankioti (1993 m.) |
| Gyventojų skaičius | 7269 (2001 m.) |
| Populiacija šalyse | Venesuelos vėliava Venesuela (Apūrės vėliava Apūrė (valstija)) |
| Kalba (-os) | jarurų |
| Religijos | vietinis tikėjimas, krikščionybė (katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės |  ? |

**Jarurai** (*Yaruro*) arba ***pumiai*** (*Pumé*) – indėnų tauta, gyvenanti Venesueloje, Apurės valstijos pietuose, prie Gvačaros ir Sinaruko upių. Gyventojų skaičius – šiek tiek virš 7000. Jarurų kalba neaiškios kilmės, laikoma izoliuota (galbūt susijusi su Ekvadore vartota esmeraldiečių kalba). Tikintieji daugiausia katalikai, nors išlikę daug prigimtinės tikybos bruožų.

Jarurai su europiečiais susidūrė nuo XVII–XVIII a. Daugiau paveikti buvo paupiuose gyvenę jarurai, o gyvenantys savanose (Ljanose) gana išlaikė savitą gyvenimo būdą.

Tradiciškai verčiasi rankiojimu upių krantuose (ypač vėžlių ir krokodilų kiaušinių), upių gyvūnų (ypač krokodilų) medžiokle, žvejyba. Nuo XX a. antros pusės vis didesnę reikšmę įgija žemdirbystė. Pagrindiniai amatai – puodininkystė, krepšių pynimas.

Įprastas būstas – užuovėja iš šakų ir lapų (sausuoju metų laiku) arba pusapskritė palapinė.

Giminė vedama pagal motiną, santuoka matrilokalinė. Gentis dalijasi į dvi egzogamines fratrijas. Būdingas šamanizmas, mitai apie Didžiąją Motiną (Puaną) ir jos sūnus (Jaguarą ir Vandeninę Gyvatę). Jarurai gana ženkliai buvo paveikti akultūracijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Яруро*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Draugija „Pilis"** yra asociacija, kurios tikslas – remti Lietuvos pilių, piliakalnių, kito architektūrinio bei gynybinio ir istorinio paveldo tyrimus, atkūrimą, tvarkymą bei garsinimą. Vykdydama savo veiklą Draugija „Pilis" bendradarbiauja su kitomis organizacijomis bei švietimo įstaigomis.

Draugija „Pilis" buvo įsteigta 1999 m. rugsėjo 8 d. kuomet atrodė, kad valstybė nutraukia Valdovų rūmų tyrimų finansavimą, nevykdomas Seimo nutarimas dėl Vilniaus pilių kultūrinio rezervato. Jos įkūrimo iniciatoriumi ir pirmuoju pirmininku buvo Edmundas Kulikauskas. Vėliau draugijai vadovavo Elena Sakalauskienė, Danutė Ulvydienė ir istorikas Tomas Baranauskas.

Draugijos tikslas buvo paremti Valdovų rūmų atstatymą bei kitų Lietuvos pilių puoselėjimą. Vienas iš pirmųjų draugijos veiksmų buvo 2000 m. pavasarį surengtas kultūrinis renginys „Vilniaus pilys, poezija ir muzika", kuriuo siekta populiarinti Valdovų rūmų tyrimus ir atstatymą. 2000 m. rugpjūčio 23 d. draugijos nariai prisidėjo prie Valdovų rūmų paramos fondo įsteigimo.

Draugija organizavo pilių ir piliakalnių lankymą Lietuvoje, Latvijoje, Lenkijoje, Baltarusijoje ir Karaliaučiaus krašte. Išleido vadovus „Castles of Vilnius" (2000 m.) ir „Vilniaus pilys" (2002 m.), autorius Kazys Almenas; jo iniciatyva Draugija 2003 m.suorganizavo konkursą „Lietuvos istorija tapyboje". Nuo 2006 m. D.Ulvydienės iniciatyva suorganizuoti Kovo 11 d. minėjimai Signatarų namuose.

Vykstant Kauno pilies atkūrimui siekė, kad pilis turėtų kuo labiau istorinį įvaizdį, bet nauji mūrai atkurti korėti, o bokštas vienu aukštu žemesnis. Tam 2009 m. prie Draugijos įsteigta Pilių mokslinė taryba, kurios pirmininkas dr. Napaleonas Kitkauskas.

I.Baranauskienės iniciatyva 2007 m. sausio 25 d. paminint Gedimino rašytą laišką krikščionių miestams 1323 01 25 iš sostinės Vilniuje suorganizuotas Vilniaus pagarsinimo paminėjimas, kurį kasmet tęsia kartu su Vilniaus įgulos karininkų ramove.

2016 m. draugija turėjo 50 narių Vilniuje, Kaune ir JAV. Draugijos įstatai atnaujinti 2007 m. gegužės 3 d.

Nuorodos
--------

* Draugija pilis Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aukštutinio Tauerno nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Krimlo krioklys Krimlo krioklys |
| **Vieta:** | Tirolis, Karintija ir Zalcburgas |
| 

Žemėlapis rodantis Aukštutinio Tauerno nacionalinis parkas vietą.Aukštutinio Tauerno nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 47°10′0″ š. pl. 12°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.16667°š. pl. 12.33333°r. ilg.﻿ / 47.16667; 12.33333Koordinatės: 47°10′0″ š. pl. 12°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.16667°š. pl. 12.33333°r. ilg.﻿ / 47.16667; 12.33333 |
| **Plotas:** | 1800 km² |
| **Įkurtas:** | 1981 |
|  **Vikiteka:** | Aukštutinio Tauerno nacionalinis parkas |

**Aukštutinio Tauerno nacionalinis parkas** – didžiausias Austrijos nacionalinis parkas (1800 km²). Parkas apima didelę dalį Rytinių Alpių Austrijos centrinio kalnagūbrio, Aukštojo Tauerno kalnyne, tarp Izelio, Miolio, Muros ir Zalcacho ištakų, ir tęsiasi virš 100 km iš rytų į vakarus ir virš 40 km iš šiaurės į pietus. Labiausiai žinomas dėl Krimlo krioklio, Umbaltalio krioklių. Jame yra aukščiausia Austrijos viršūnė Grosglokneris.

Įkurtas 1981 m. Iš 1800 km² nacionalinio parko ploto 805  km² yra Zacburgo žemėje, 611  km² Tirolyje ir 420  km² Karintijoje.

Didžiausios Austrijos viršūnės – Grosglokneris (3798 m) ir Grosvenedigeris (3662 m) – yra vadinamojoje parko „centrinėje zonoje", kur gamtos apsauga turi aukščiausią prioritetą. „Išorinė zona" šimtmečiais buvo veikiama žmonių ūkinės veiklos ir pasižymi alpinių pievų rūšių įvairove bei specifine infrastruktūra (tradiciniai alpinių pievų statiniai, akmenų mūras ir pan.). Saugoma teritorija yra prieglobstis tūkstančiams gyvūnų ir augalų rūšių. Nacionalinis parkas rūpinasi nykstančių rūšių išsaugojimu ir jų populiacijų atkūrimu.

Nacionaliniame parke skatinamas kuo mažiau gamtą veikiantis turizmas. Siūlomos ekskursijos, pėsčiųjų takai.
**Tarptautinis Jaschos Heifetzo konkursas** – jaunųjų smuikininkų konkursas Lietuvoje. Pirmasis tarptautinis Jaschos Heifetzo jaunųjų smuikininkų konkursas buvo surengtas 2001 metais , minint 100-ąsias smuikininko gimimo metines. Konkursą organizavo Lietuvos kultūros fondas drauge su Lietuvos muzikos ir teatro akademija.
Šiuo metu konkursą organizuoja VšĮ Natų knygynas drauge su Lietuvos muzikos ir teatro akademija. Konkurso pagrindiniai rėmėjai: Lietuvos kultūros taryba ir Lietuvos kultūros ministerija. Konkursas rengiamas kas ketverius metus. Artimiausiais konkursas vyks 2017 m. vasario 13–19 dienomis Vilniuje. Konkurso prizinis fondas – 18500 €. Konkurso atrankinį turą perėjusius dalyvius vertins tarptautinė vertinimo komisija. Komisijos pirmininkas – Gidonas Kremeris.

Nuorodos
--------

* Daugiau informacijos apie konkursą oficialioje svetainėje Archyvuota kopija 2016-07-01 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Markas Petuchauskas. Smuikininkas iš Vilniaus pastogės. Kultūros barai, 2014 Spalis. Vilnius. VšĮ „Kultūros barų" leidykla. 68 p. ISSN 0134-3106.
2. ↑  Danguolė Dainienė, Nijolė Sisaitė. Jaša Heifecas (Jascha, Joseph Heifetz). Vilnijos vartai Archyvuota kopija 2014-05-13 iš Wayback Machine projekto.. Vilniaus apskrities kraštotyra, 2012. Vilnius.
3. ↑  Vilniuje baigėsi pirmasis tarptautinis Jaschos Heifetzo vardo smuikininkų konkursas. Lietuvos aidas, 2001 02 19 Nr. 40.
*Apie miestą netoli Paryžiaus žr. Kolombas (Prancūzija)*.

| Kolombasකොළඹ / கொழும்பு / Colombo |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

KolombasKolombas

6°56′0″ š. pl. 79°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.93333°š. pl. 79.83333°r. ilg.﻿ / 6.93333; 79.83333﻿ (Kolombas)Koordinatės: 6°56′0″ š. pl. 79°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.93333°š. pl. 79.83333°r. ilg.﻿ / 6.93333; 79.83333﻿ (Kolombas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Šri Lankos vėliava Šri Lanka |
| **Rajonas** | rajonas |
| **Provincija** | Vakarų provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 561 314  |
| **Plotas** | 37,3 km² |
| **Tankumas** (2012) | 15 049 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolombas |

**Kolombas** (sinh. කොළඹ  = *Koḷam̆ba*, tamil. கொழும்பு  = *Koḻumpu*, angl. *Colombo*) – miestas vakarinėje Šri Lankoje, didelis uostas prie Kelanio (*Kelani*) upės žiočių. Šri Lankos administracinė sostinė (konstitucinė sostinė yra Kolombo priemiestis Šri Džajavardhenapura Kotė). Tai didžiausias miestas šalyje, pagrindinis verslo centras. Uostas – didelis, apsaugotas didelių bangolaužių (išvežama arbata, kaučiukas, kopra; naftos terminalai). Beiros (*Beira*) ežeras jungiasi su uostu kanalais ir šliuzais. Per Kolombą keliauja dauguma šalies importo ir eksporto prekių, tai svarbus degalų papildymo taškas. Yra Bandaranaikės tarptautinis oro uostas. Mieste išvystyta metalo, tekstilės, drabužių, chemijos pramonė.

Kolombo verslo kvartalas vadinasi *Fort*, kadangi apima buvusios tvirtovės teritoriją. Mieste yra plačių prospektų, šiuolaikinių pastatų, tačiau gausu ir siaurų gatvelių, lūšnynų (ypač Petaho kvartale). Žymiausia ligoninė – pastoriškoji (*Pasteur Institution*). Yra krikščionių bažnyčių, musulmonų mečečių, budistų šventyklų. 1967 m. čia įkurtas Kolombo universitetas, yra Šri Lankos technikos kolegija (įkurta 1893 m.), kitos švietimo įstaigos. Nacionalinė meno galerija, nacionalinė biblioteka. Daug parkų, Cinamonų, zoologijos ir kiti sodai.

Istorija
--------

Senasis miesto pavadinimas buvo *Kalan-totta* (rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo V a. Fasiano), tačiau uoste įsivyravę arabai jį pavertė *Kolambu* (Ibn Batuta XIV a. mini *Kalanpu*), o 1517 m. atvykę portugalai K. Kolumbo garbei pavadino *Colombo*. 1656 m. miestą užėmė olandai, 1796 m. jis atiteko britams.

1815 m. tapo Didžiosios Britanijos kolonijos Ceilono administraciniu centru. Nuo 1948 m. – Šri Lankos sostinė.

### Pavadinimo kilmė

Yra dvi miesto pavadinimo versijos:

* sinhalų kalba *Kola-amba-thota* reiškia „uostas su lapuotais mango medžiais";
* *Kalan-totta* – „keltas per Kelanio upę".

* Kolombo rotušėKolombo rotušė
* Nacionalinis muziejusNacionalinis muziejus
* Verslo centras prie Beiros ežeroVerslo centras prie Beiros ežero
* Budos paminklasBudos paminklas

Šaltiniai
---------

1. SRI LANKA, *citypopulation.de*
2. ↑  SRI LANKA, *citypopulation.de*
3. SRI LANKA, *citypopulation.de*
4. ↑  SRI LANKA, *citypopulation.de*
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 218
6. ↑  *Kolombas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aukštutinis Vakarų regionas*Upper West Region* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Administracinis centras** | Va |
| **Rajonų skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 702 110 |
| **Plotas** | 18 476 km² |
| **Tankumas** (2010) | 38 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GH-UW |
|  |
|  **Vikiteka** | Aukštutinis Vakarų regionasVikiteka |

**Aukštutinis Vakarų regionas** (angl. *Upper West Region*) – Ganos administracinis regionas. Yra šalies šiaurės vakaruose, tarp Burkina Faso šiaurėje, Dramblio Kaulo Kranto vakaruose, Šiaurės regiono pietuose ir Aukštutinio Rytų regiono rytuose. Administracinis centras – Va.

Geografija
----------

Būdingos aukštumos, kurias dengia savanos ir retmiškiai. Kraštą kerta Juodoji Volta, Kulpaunas, Sisilis. Yra Večiau begemotų draustinis.

Gyventojai
----------

Regione gyvena įvairios tautos, daugiausia priklausančios gurunsių grupei ir kitiems gurams (sisalai, dagabai, koniai, kantosiai, valai, biriforai ir kt.). Dauguma gyventojų yra musulmonai.

Svarbiausi miestai:

* Va
* Tumu
* Večiau
* Džirapa

|  |  |
| --- | --- |
|  **Ganos regionai** |  |
| Ašantis | Aukštutiniai Rytai | Aukštutiniai Vakarai | Brongai–Ahafai | Didžioji Akra | Rytai | Šiaurė | Vakarai | Vidurys | Volta |
| **Henrikas Elzbutas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. lapkričio 4 d. (85 metai)Verbūnai, Gruzdžių valsčius |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius |
| Organizacijos | Kauno politechnikos institutas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Henrikas Elzbutas** (g. 1937 m. lapkričio 4 d. Verbūnai, Gruzdžių valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1971 m. apgynė disertaciją „Silikatinio betono ir jo komponentų kai kurių savybių tyrimas dielektriniais metodais", technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1965 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas,1970–1978 m. Statybinių medžiagų ir konstrukcijų probleminės laboratorijos vedėjas, 1992–1995 m. Statybos, 1995–2006 m. Statybos ir architektūros fakulteto dekanas; nuo 1976 m. vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 1982 m. docentas. Stažavo 1968 m. TSRS mokslų akademijos Geologijos, mineralogijos ir petrografijos institute, 1982 m. 1987 m. Kijevo inžineriniame institute.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statybinių medžiagų savybių ir struktūros, gaminių ir jų gamybos technologijų tyrimai, neardomųjų metodų taikymas. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių. Dviejų išradimų autorius. Parašė 8 mokomąsias knygas, parengė informacinių leidinių.

Bibliografija
-------------

* Statybinių medžiagų savybių ir struktūros ypatybių tyrimo metodai, 2007 m.
* Statybos mokslo ir studijų raida Lietuvos universitetuose, su J. Deltuva ir P. Vainiūnu, Kaunas, 2000 m. ISBN 9986-13-860-4
* Statybinių medžiagų mokslo ir studijų raida Lietuvos universitetuose, Kauno technologijos universiteto leidykla „Technologija", 2006 m. ISBN 9955-25-149-2
* Kauno technologijos universiteto Statybinių medžiagų katedra 1922–1924 m. 1956–2006 m. su J. Deltuva, 2006 m.
* Statybinių medžiagų ir konstrukcijų tyrimo metodų laboratoriniai darbai, Kauno technologijos universiteto leidykla „Technologija", 2009 m. ISBN 978-9955-25-686-1

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Henrikas Elzbutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 736 psl.
| Kolonia Igvasu*Colonia Yguazú* |
| --- |
| 

Kolonia IgvasuKolonia Igvasu

25°26′0″ p. pl. 55°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.43333°š. pl. 55.00000°r. ilg.﻿ / 25.43333; 55.00000﻿ (Kolonia Igvasu)Koordinatės: 25°26′0″ p. pl. 55°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.43333°š. pl. 55.00000°r. ilg.﻿ / 25.43333; 55.00000﻿ (Kolonia Igvasu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Aukštutinė Parana |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1961 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 12 277  |
| **Altitudė** | 258 m |

**Kolonia Igvasu** (isp. *Colonia Yguazú*) – miestelis rytų Paragvajuje, Aukštutinės Paranos departamente, 40 km į vakarus nuo Siudad del Estės. Apygardos centras. 12,3 tūkst. gyventojų (2002 m.).

Į šiaurę nuo miestelio telkšo Akarajaus tvenkinys. Per Kolonia Igvasu eina Siudad del Estės-Koronel Ovjedo plentas. Auginami kviečiai, soja, verčiamasi gyvulininkyste.

Vidutinė temperatūra – 21 °C, maksimali – 38 °C, minimali – 0 °C.

Miestelis įkurtas 1961 m. rugpjūčio 22 d. pagal Japonijos ir Paragvajaus migracijos sutartį, iš pradžių buvo administruojamas Japonijos tarptautinio bendradarbiavimo agentūros. Gyvena japonai, vokiečiai, brazilai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| *Pretties for You* |
| --- |
|  |
| Alice Cooper studijinis albumas |
| Išleistas | 1969 m. rugpjūtis |
| Žanras | Hard rock, psychedelic rock, acid rock |
| Trukmė | 36:10 |
| Įrašų kompanija | Straight |
| Prodiuseris | Alice Cooper |
| Apžvalgos |
| * Allmusic  link
 |
| Alice Cooper chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| - |  | Easy Action  (1970) |

 |

**Pretties for You** – debiutinis Alice Cooper albumas, įrašytas 1968 metais. Tuo metu šio sceniniu pseudonimu naudojosi visa grupė, ne vien jos lyderis. Įrašas, išleistas Franko Zapos kompanijoje, savo stiliumi dar nepanašėjo į tą muziką, kuri vėliau išgarsino Alice Cooper vardą, ir nesulaukė populiarumo.

Vienintelis albumo singlas "Reflected" vėliau buvo perrašytas kaip daina "Elected" ir pateko į 1973-iųjų albumą Billion Dollar Babies. Išleistas vinilo plokštelėje, jis nepasiekė jokių topų, tuo tarpu "Elected" vėliau tapo vienu sėkmingiausiu grupės singlų. Šių dviejų dainų tekstai panašūs, tačiau muzika visiškai skirtinga.

Albumo viršeliui buvo panaudotas dailininko Edo Beardsley paveikslo fragmentas.

Dainos
------

1. "Titanic Overture" – 1:12 (instrumentinis)
2. "10 Minutes Before the Worm" – 1:39
3. "Sing Low, Sweet Cheerio" – 5:42
4. "Today Mueller" – 1:48
5. "Living" – 3:12
6. "Fields of Regret" – 5:44
7. "No Longer Umpire" – 2:02
8. "Levity Ball" – 4:39
9. "B.B. (Big Boys) on Mars" – 1:17
10. "Reflected" – 3:17
11. "Apple Bush" – 3:08
12. "Earwigs to Eternity" – 1:19
13. "Changing Arranging" – 3:03

Visų dainų autoriai: Alice Cooper, Glen Buxton, Michael Bruce, Dennis Dunaway ir Neal Smith.

Singlo "Reflected" viršelis

Muzikantai
----------

* Alice Cooper – vokalas, lūpinė armonikėlė
* Glen Buxton – gitara
* Michael Bruce – ritmo gitara, klavišiniai, pagrindinis vokalas dainoje "Sing Low, Sweet Cheerio"
* Dennis Dunaway – bosinė gitara
* Neal Smith – mušamieji
**Henrikas Dūdėnas** (g. 1933 m. gruodžio 3 d. Zarasai - mirė 2017 m. spalio 12 d. Palangoje) – Lietuvos farmakologas, biomedicinos mokslų daktaras, akademikas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1983 m. medicinos mokslų kandidatas. Nuo 2002 m. Rusijos Federacijos medicinos technikos akademijos narys.

1963–1983 m. Kauno P. Mažylio medicinos mokyklos dėstytojas, 1966–1992 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1990 m. docentas.

1966–1987 m. Kauno cheminės farmacijos fabriko „Sanitas" direktorius, 1987–1991 m. susivienijimo „Fermentas" gen. direktorius, kartu ir Kauno endokrininių preparatų gamyklos direktorius. 1994–1998 m. Kauno vaistų sandėlio gen. direktorius. Nuo 2003 m. bendrovės „Vaistėja" direktorius konsultantas.

Mokslinė veikla
---------------

Moksl. darbo svarb. kryptys – farmacijos technologijos problemos, f terapinio gydymo metodai ir klasikinės homeopatijos taikymas gydymui. 20 išradimų autorius, 1 patentas.

Bibliografija
-------------

* Vaistingieji augalai (su kt. 1976 m.)
* Vaistų cheminė analizė (su kt. 1993 m.)
* Augalai maistas, augalai vaistas (su kt. 1996 m. 2 l. 1999 m.)
* Hormonai (su kt. 2002 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Henrikas Dudėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 180 psl.
Datos keitimosi linija
**Datos keitimosi linija** (angl. *International Date Line*), sąlyginė Žemės paviršiaus linija, abipus kurios tuo pačiu metu data skiriasi viena para. Eina per Ramųjį vandenyną, daugiausia 180° dienovidiniu. Iš abiejų pusių prie pat Datos keitimosi linijos juostinio laiko valandos ir minutės sutampa, tik skiriasi kalendorinis laikas. Pavyzdžiui, kai į rytus nuo Datos keitimosi linijos yra kovo 1 d. tai į vakarus – kovo 2 d.

Daug kur linija nukrypsta nuo 180° ilgumos, siekiant, kad valstybių teritorijos būtų vienoje dienoje. Nukrypimai padaryti ties Čiukotka, Aleutų salomis, Kiribačiu, Naujosios Zelandijos salomis. Arčiausiai Datos keitimosi linijos iš rytų esanti sala (Karolinos atolas) pirmoji Žemėje pasitinka Naujuosius Metus.

Kai kurios šalys nekartą keitė padėtį Datos keitimosi linijos atžvilgiu: Filipinai, nepaisant to, kad yra gerokai į rytus nuo linijos iki 1844 m. buvo toje pačioje dienoje kaip Meksika (tuometinė valdytoja), iki 1867 m. Aliaska (tuometinė Rusijos valda) buvo į rytus nuo datos linijos, 1892 m. Samoa perėjo į vakarus nuo linijos, dėl prekybos vystymo su JAV, kadangi keitimas įvykdytas liepos 4 vakare, tais metais šalyje buvo 367 dienos, iš jų dvi liepos 4.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Vaitekūnas. *Datos keitimosi linija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Samara |
| --- |
| Tiltas per upę Samaroje Tiltas per upę Samaroje |
| **Ilgis** | 594 km |
| **Baseino plotas** | 46 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 50 m³/s |
| **Ištakos** | Bendrasis Syrtas |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusija |

**Samara** (rus. *Самара*) – upė Rusijoje, Orenburgo ir Samaros srityse; Volgos kairysis intakas. Prasideda Bendrojo Syrto aukštumoje, teka šiaurės vakarų, vakarų kryptimi per stepių lygumas. Vaga vingiuota. Samaros mieste įteka į Volgos upės Samaros tvenkinį.

Didžiausi intakai: Didysis Uranas, Mažasis Uranas, Tokas, Borovka, Didysis Kinelis (dešinieji), Buzulukas (kairysis). Upė laivuojama pačiame žemupyje, nuo Aleksejevkos prieplaukos (41 km). Prie Samaros įsikūrę miestai: Soročinskas, Buzulukas, Samara.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 366
| Limos provincija*Provincia de Lima* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Administracinis centras** | Lima |
| **Apygardos** | 43 |
| **Meras** | Jorge Muñoz Wells |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 8 481 415 |
| **Plotas** | 2 672 km² |
| **Tankumas** (2012 m.) | 3 174 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | munlima.gob.pe |
|  **Vikiteka** | Limos provincijaVikiteka |

**Limos provincija** (isp. *Provincia de Lima*, keč. *Lima pruwinsya*) – provincija Peru, neįeinanti į jokio departamento sudėtį. Iš rytų apsupta Limos departamento, o vakaruose skalaujama Ramiojo vandenyno bei ribojasi su Kaljao departamentu. Apima šalies sostinę Limą (sutampa su Limos metropoline savivaldybe).

Istorija
--------

Limos provincija sudaryta 1821 m. pradžioje ji priklausė Limos departamentui, į jos sudėtį pateko Kaljao uostamiestis. Sparčiai augant Limos miestui, buvo nuspręsta sudaryti atskirą administracinę teritoriją. 2002 m. Limos provincija atskirta nuo Limos departamento.

Geografija
----------

Huaka Pukljana archeologinė vietovė Miraflorese
Provincija yra sausringoje Peru Kostoje, išvagotoje Čiljono, Rimako ir Lurino upių. Dabar didžioji dalis teritorijos urbanizuota, laukinės gamtos yra išlikę tik vandenyno pakrantėje ir Pantanos de Viljos laukinės gamtos draustinyje.

Gyventojai
----------

Lima yra didžiausias šalies miestas, sutraukiantis gyventojus iš visos Peru, todėl pasižymi didele etnine įvairove. 92 % provincijos gyventojų yra ispanakalbiai (metisai, baltieji, mulatai, juodaodžiai), 7 % gyventojų yra indėnai (daugiausia kečujai), yra kinų, japonų, libaniečių ir kitų tautybių žmonių.

Administracinis skirstymas
--------------------------

Limos apygardos
Limos provincija administraciškai padalinta į 43 apygardas:

1. Lima
2. Ankonas
3. Atė
4. Barankas
5. Brenja
6. Karabailjus
7. Čaklakajus
8. Čoriljosas
9. Sjenegilja
10. Komasas
11. El Agustinas
12. Independensija
13. Chesus Marija
14. La Molina
15. La Viktorija
16. Linsė
17. Los Olivosas
18. Lurigančas-Čosika
19. Lurinas
20. Magdalena del Maras
21. Mirafloresas
22. Pueblo Librė
23. Pačakamakas
24. Pukusana
25. Puente Piedra
26. Punta Hermosa
27. Punta Negra
28. Rimako apygarda
29. San Bartolas
30. San Borcha
31. San Isidras
32. San Juan de Lurigančas
33. San Chuan de Mirafloresas
34. San Luisas
35. San Martin de Poresas
36. San Migelis
37. Santa Anita
38. Santa Marija del Maras
39. Santa Rosa
40. Santjago de Surkas
41. Surkiljus
42. Vilja El Salvadoras
43. Vilja Marija del Triunfas


| Peru departamentai | Peru State Flag |
| --- | --- |
| Ajakučas | Amazonė | Ankašas | Apurimakas | Arekipa | Chuninas | Huankavelika | Huanukas | Ika | Kachamarka | Kaljao | Kuskas | La Libertadas | Lambajekė | Lima | Loretas | Madre de Diosas | Mokegva | Paskas | Piura | Punas | San Martinas | Takna | Tumbesas | Ukajalis |
|  **Limos provincija nepriklauso nė vienam departamentui.** |
| **Cantharellus tubaeformis** |
| --- |
| Rudoji voveraitė (*Cantherellus tubaeformis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Voveraitiniai  *( Cantharellaceae)* |
| Gentis: | Voveraitė  *( Cantharellus)* |
| Rūšis: | Rudoji voveraitė  *( Cantharellus tubaeformis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rudoji voveraitė** (*Cantharellus tubaeformis*) – voveraičių (*Cantharellus*) genties grybų rūšis.

Kepurėlė plona nemėsinga, iš pradžių iškili, su nedideliu įdubimu per vidurį, vėliau piltuvėliška, susisiekia su tuščiavidurio koto ertme. Kraštai užsilenkę žemyn, šiek tiek banguoti, odiški. Luobelę dengia smulkūs žvyneliai, kurie jai suteikia aksomiškumo. Jaunų grybų kepurėlė ryškiai geltona, senų – geltonai ruda arba pilkai ruda.

Kotas visada tuščiaviduris, cilindriškas, dažnai truputį suspaustas, geltonos su rausvu atspalviu spalvos.
Lakšteliai šakoti, su lakšteliukais, retoki, šiek tiek nuaugę kotu žemyn. Lakšteliai iš pradžių geltoni, vėliau melsvai pilki.
Trama kompaktiška, tampri, žemės kvapo ir švelnaus skonio.

Auga liepos – lapkričio mėn. nedidelėmis grupėmis kalnuotų vietovių spygliuočių ir lapuočių miškuose. Rudoji voveraitė yra valgomas grybas, bet dėl kietos tramos ją būtina virti ilgesnį laiką.

Literatūra
----------

* GRYBAI, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, p. 179


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudoji voveraitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°15′58″š. pl. 23°28′03″r. ilg.﻿ / ﻿55.2660°š. pl. 23.4676°r. ilg.﻿ / 55.2660; 23.4676

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Ariogalos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Raseinių |
| **Savivaldybė** | Raseinių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ariogala |
| **Adresas** | Taurupio g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1939 m. |

**Ariogalos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Ariogaloje. Istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų.

Parapijoje yra Ariogalos Daugirdų ir Partizanų koplyčios.

Interjeras

Istorija
--------

Pirmoji Ariogalos bažnyčia pastatyta apie 1416 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto iniciatyva. Jai 1542 m. dovanota jurisdika miestelyje, 7 šeimos, 3 neapgyvendinti žemės sklypai, kuriuose vėliau įsikūrė Kunigiškių kaimas. 1547 m. bažnyčia atstatyta. XVI a. veikė parapinė mokykla.

Zigmantas Vaza 1609 m. įsakė Ariogalos tijūnui Sebastijonui Kęstortui baigti statyti ir remontuoti Ariogalos bažnyčią, mat ji prieš keletą metų pastatyta, tačiau esanti be stogo ir pūvanti. Bažnyčia 1690 m. sudegė, apie 1726 m. atstatyta. Ji 1807 m. vėl sudegė, 1813 m. atstatyta.

1852 m. bažnyčia pailginta. Poetas kunigas Anupras Jasevičius bažnyčioje 1863 m. perskaitė sukilėlių atsišaukimą. Už tai ištremtas, 1884 m. grįžo į Ilūkstę (Latvija). Vartotojų draugijos patalpose 1907 m. įsteigta „Saulės" draugijos mokykla.

1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Bažnyčia 1915 m. sudegė. Pamaldos laikytos kitame mūriniame pastate. Kunigo Antano Simanavičiaus rūpinimusi, parapijiečių ir kitų aukomis 1926–1939 m. pagal šveicaro architekto Pejerio (Peyer) projektą, vadovaujant Graudui ir Pukiui, pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (kaip architektas taip pat nurodomas Vladimiras Dubeneckis). Ją 1939 m. konsekravo arkivyskupas Juozapas Skvireckas.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo ir neobaroko bruožų, stačiakampio plano, bazilikinė, dvibokštė. Vidus 3 navų. Manoma, kad didysis altorius po 1930 m. atkeltas iš Kauno šv. Mikalojaus bažnyčios.

Galerija
--------

* 2018 m.2018 m.
* Vaizdas nuo gatvėsVaizdas nuo gatvės
* Pagrindinis altoriusPagrindinis altorius
* Šoninis altoriusŠoninis altorius
* Vaizdas į balkonąVaizdas į balkoną
* Lurdas šventoriujeLurdas šventoriuje

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ariogalos miesto seniūnija". *ariogala.lt*. 2010-01-21. Suarchyvuotas originalas 2016-03-16. Nuoroda tikrinta 2016-04-17.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ariogalos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ariogalos parapija
* Apie Ariogalos parapiją arkivyskupijos svetainėje
* Ariogalos šv. arkangelo Mykolo bažnyčia (panoramos)
**Aritimi** arba **Artumes** – deivė etruskų mitologijoje; atitinka graikų Artemidę ir romėnų Dianą.[1] Brolis – Aplu (Apolonas).[1] Laikyta gyvūnų valdove, ypač sieta su vilkais, tikėta, kad globojanti žmonių sambūrius.[1]

Archajinio laikotarpio etruskų mene neretai vaizduota su sparnais.[1] Ant etruskų veidrodžių dažnai vaizduojama drauge su broliu Aplu, taip pat kitomis mitologinėmis figūromis.[2] Aptiktas ir vyro atvaizdas, virš kurio įrašyta *Artumes*, tačiau manoma, kad deivės vardas virš šio atvaizdo įrašytas per klaidą.[2]

Etrūrijoje susiklostė Aritimi kultas, aptikta votų su įrašytu deivės vardu.[1] Neretai garbinta atskirai nuo brolio Aplu.[1]

Deivės vardas kilęs iš graikų Artemidės.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 57.
2. 1 2  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 194.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Limfocitinis choriomeningitas (LCM)** – LCM viruso sukelta infekcinė liga, kurią perneša graužikai. Limfocitinio choriomeningito virusas (LCMV) yra viengrandės RNR virusas, kuris priklauso *Arenaviridae* šeimai (taip pavadintas dėl savo išvaizdos, žiūrint elektroniniu mikroskopu, atrodo, kaip smėlio grūdas). Kiti šios šeimos nariai yra *Lassa* virusas ir *Tacaribe* grupė. Pirmą kartą izoliuotas 1933 m. LCMV sukelia dvifazę, ribotą ligą, su karščiavimu, vadinamą choriomeningitiniu encefalitu, kuri komplikuojasi aseptiniu meningitu. Graužikai, tokie kaip namų pelės, žiurkėnai, būna užsikrėtę be ligos simptomų ir yra biologinis žmogaus infekcijos sukėlėjo rezervuaras. LCMV dažniausiai užsikrečiama įkvepiant užkrėstų graužikų išmatų. Odos įdrėskimų užkrėtimas yra svarbus infekcijos plitimo kelias tarp dresuotojų ir laboratorijos darbuotojų.

Pasaulyje limfocitinis choriomeningitas paplitęs Šiaurės Amerikoje, Pietų Amerikoje ir Europoje; tikslių paplitimo duomenų nėra, nors apie 5 % JAV populiacijos kraujyje randama antikūnų prieš viruso antigenus. Susirgimai dažnesni rudens ir žiemos mėnesiais, priklauso nuo regiono graužikų populiacijos. Kurios nors rasės ar lyties polinkis labiau sirgti šia liga nėra pastebėtas, dažniau užsikrečia jauni suaugusieji, tačiau susirgimas gali pasireikšti bet kurioje amžiaus grupėje. Taip pat dažnesnis skurdžiau gyvenančiose socioekonominėse grupėse.

Sveiko žmogaus organizmui virusas didelio pavojaus nekelia, tačiau gali būti mirtinas žmonėms su susilpnėjusia imunine sistema. Kitam žmogui liga gali būti perduodama tik iš sergančios besilaukiančios motinos gemalui, taip pat 2005 m. užregistruoti keli atvejai, kai virusas perduotas transplantuojant organus.

Ligos profilaktika – kontakto su graužikų ekskrementais ir skysčiais vengimas. Užsikrėtimas nuo namuose auginamų graužikų labai retas.
**Limfiniai miocitai** – limfagyslių sienelėse esančios lygiųjų raumenų ląstelės. Limfiniai lygieji raumenys yra vieni svarbiausių limfinės sistemos funkcijoms atlikti. Pagrindinė limfinių miocitų savybė – gebėjimas ritmiškai susitraukinėti, todėl limfagyslės, kurių sudėtyje yra šių ląstelių, gali pašalinti skystį bei baltymus ir lipidus iš tarpląstelinių ertmių ir taip palaikyti skysčių homeostazę audiniuose.

Limfiniai lygieji raumenys yra aferentinėse limfagyslėse. Šių raumenų sluoksnis tarsi atskiriamas tose vietose, kur vienkrypčiai vožtuvai dalija limfagyslę į kelias mažas kameras. Lygieji raumenys spontaniškai ir faziškai susitraukinėja pumpuodami limfą, lyg „primityvi širdis". Susitraukimai stiprūs ir greiti, todėl limfagyslėse kameros spindis gali būti laikinai, bet visiškai nepraeinamas.

Limfinių miocitų susitraukimai yra veikimo potencialų rezultatas. Faziniam susitraukimui būtinas stimuliuojantis poveikis. Limfinių miocitų susitraukimą stimuliuoja jonai, pvz. avių žarnaplėvės limfinių miocitų ląstelėse savaiminę laikiną depoliarizaciją sukelia chlorido jonų srovės, kurios sukuriamos, kai kalcio jonai išleidžiami iš viduląstelinių jo kaupimo vietų. Ciklinė depoliarizacija valdo lygiųjų raumenų mechaninį aktyvumą. Ši depoliarizacija kyla periodiškai atpalaiduojant Ca2+ iš viduląstelinių jo kaupimo vietų per inozitolio 1,4,5-trifosfatui (IP3) jautrius receptorius bei dėl Ca2+ jonų koncentracijos pokyčio citozolyje. Kalcio jonų koncentracijos pokytis sukelia membranos depoliarizaciją sukuriant Ca2+ jonų indukuotą jonų srovę į ląstelės vidų.

### Šaltiniai

* von der Weid P.Y. Zawieja C.D. (2004). Lymphatic smooth muscle: the motor unit of lymph drainage. The International Journal of Biochemistry & Cell Biology, V. 36, P. 1147-1153.
* Imtiaz M.S. Katnik C.P. Smith D.W. van Helden D.F. (2005). Role of voltage - dependent modulation of store Ca2+ release in synchronization of Ca2+ oscillations. Biophysical Journal BioFAST, 0:biophysj.104.058743. Accepted for publication in Biophysical Journal and is freely available on BioFast at
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Valstybinė kalba** (arba **oficialioji kalba**) – konstitucijoje arba specialiame įstatyme nustatyta oficiali valstybės ar jos dalies kalba (kalbos).

Didžioji pasaulio šalių dalis turi valstybines kalbas. Kai kuriose valstybėse yra viena valstybinė kalba, pvz. Albanijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, taip pat ir Lietuvoje. Kitos valstybės turi daugiau nei vieną valstybinę kalbą, pvz. Baltarusija, Belgija, Kanada, Suomija, Afganistanas, Paragvajus, Bolivija, Indija, Šveicarija, Pietų Afrikos Respublika.

Kai kuriose šalyse, pvz. Irake, Italijoje, Ispanijoje, yra viena valstybinė kalba šalies mastu, bet kitos kalbos taip pat yra oficialios atskiruose regionuose. Dar kitose šalyse valstybė neturi nustatytos valstybinės kalbos, bet ją turi atskiros jos dalys (pvz. JAV).

Kai kurios šalys iš vis neturi valstybinės kalbos (tai yra ji nėra įtvirtinta konstitucijoje ar specialiame įstatyme), pvz. Australija, Eritrėja, Liuksemburgas, Švedija, Japonija arba Tuvalu. Šiuo atveju valstybine (oficialiąja) kalba galima laikyti tą kalbą, kuria piliečiai gali kreiptis į valstybines institucijas.

Kalbos politika
---------------

*žr. pagrindinį Kalbos politika*

Šiuolaikinėse industrinėse ir poindustrinėse valstybėse kalbai, kuri nevartojama viešajame gyvenime, išlikti yra labai sudėtinga. Dėl standartizuotos švietimo sistemos, aukštų raštingumo reikalavimų darbe ir dažnų kontaktų su valstybinėmis įstaigomis, bet kuri kalba, kuri nėra oficiali tampa marginalizuota ir gali išlikti tik tarp nedidelės elito grupės arba ritualizuota forma, o ne gyva ir besivystančia kalba.

Daugiareikšmę kalbos politikos sąvoką išsamiai yra aptaręs amerikietis mokslininkas H. Schiffmanas (Šifmanas). Pasak jo, kalbos politika – tai valstybės priimami sprendimai dėl kalbos (kalbų) statuso, vartosenos, vartojimo sričių ir tų kalbų vartotojų teisių. Gali būti įvairių kalbos politikos rūšių.
Limfmazgio sandara: 1. Įtekamosios limfagyslės, 2. Kraštinis sinusas, 3. Skiltelė, 4. Kapsulė, 5. Šerdis, 6. Mazgo vartai, 7. Ištekamosios limfagyslės
**Limfmazgis** (lot. *nodus lymphoideus*) – limfinės sistemos sudėtinė dalis, limfagyslių sutekėjimo vieta. Žmogaus kūne yra apie 700–800 įvairaus dydžio limfmazgių. Forma taip pat įvairi, bet dažniausiai plokšti suapvalinti. Kiekvieną limfmazgį sudaro jungiamojo audinio kapsulė, kuri pertvarėlėmis padalinta į skilteles. Skiltelės pripildytos limfoidinio audinio, kuriame daug limfocitų ir makrofagų. Limfmazgiai skirstomi į periferinius (galimus apčiuopti) ir vidinius (esančius organizmo viduje).

Paskirtis
---------

Limfmazgių paskirtis:

* Fagocitozinis mikroorganizmų, vėžinių ląstelių naikinimas – limfmazgyje esantys makrofagai stabdo ir naikina su limfos srove plintančius svetimkūnius. Šitaip yra sulaikomos ir bakterijos, piktybinės auglių ląstelės.
* Imuninio atsako užtikrinimas – limfmazgiuose esantys B ir T limfocitai atpažįsta svetimus antigenus ir ima gaminti jiems specifinius antikūnus.

Dydis
-----

Mažyčių besiformuojančių limfmazgių turi jau embrionas (11-12 savaičių). Naujagimių limfmazgiai yra vos apčiuopiami, augant jų masė didėja; norma yra mažiau 0,5 cm skersmens.
Jaunų vaikų kaklo limfamazgiai (normos ribose) gali būti apie 2 cm, pažasties – 1 cm, kirkšnies – 1,5 cm. Paprastai jų dydis yra nuo 5 mm iki 1-2 cm skersmens. Limfmazgių padidėjimas 3 cm ir daugiau gali būti sąlygotas įvairių veiksnių bei ligų, įskaitant ir piktybines (žr. Onkologija).

Limfadenopatija
---------------

Limfadenopatija yra limfmazgių padidėjimas. Ji gali būti sritinė arba išplitusi limfadenopatija. Priežastys gali būti įvairios: bakterinės (infekcijos), virusinės, grybelinės, piktybinių (onkologinių) ligų ir kt.

Limfmazgių patologija
---------------------

* Limfadenitas – limfmazgių uždegimas
* Bubonas – sergant maru pažeistas limfmazgis

Susiję straipsniai
------------------

* Limfoma

Šaltiniai
---------

1. ↑  Immuno-biotechnology. P.R. Yadav Discovery Publishing House, 01.01.2005, 288 psl.
2. ↑  Warwick, Roger; Peter L. Williams (1973) [1858]. „Angiology (Chapter 6)". Gray’s anatomy. illustrated by Richard E. M. Moore (Thirty-fifth ed.). London: Longman. pp. 588–785.

Nuorodos
--------

* Limfmazgių padidėjimas ir jo priežastys
* Limfadenopatija, priežastys ir eiga

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Limfinė sistema**  

Limfa -
Limfagyslės -
Limfmazgiai -
Blužnis -
Užkrūčio liauka -
Raudonieji kaulų čiulpai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Valstybės rinkliava** – privaloma įmoka už valstybės ir vietos savivaldos institucijų, įstaigų, tarnybų ar organizacijų, (kai kur apimant arba išskyrus teismų), teikiamas paslaugas.

Institucijos teikia paslaugas – išduoda juridinę galią turinčius dokumentus bei jų dublikatus, taip pat juos perregistruoja ir teikia kitas papildomas paslaugas.

Valstybės rinkliava imama už:

1) civilinės būklės aktų registravimą civilinės metrikacijos įstaigose, įrašų civilinės būklės aktuose pakeitimą bei papildymą ir dokumentų, patvirtinančių įrašą civilinės būklės akte, išdavimą;

2) išduodamus dokumentus dėl pilietybės, išvykimo į užsienį ir atvykimo į valstybę bei gyvenimo joje, dėl užsieniečių įdarbinimo, taip pat dokumentą, patvirtinantį asmens gyvenamąją vietą;

3) licencijos (leidimo) verstis licencijuojama veikla išdavimą;

4) kitas institucijų teikiamas paslaugas.

Konkretų valstybės rinkliavos objektų sąrašą nustato vykdomosios valstybės valdžios institucijos.

Lietuvoje valstybės rinkliavų nustatymą, rinkimą ir kontrolę reglamentuoja Rinkliavų įstatymas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Moris Winczewski** |
| --- |
| Gimė | 1856 m.Jonava, Rusijos imperija |
| Mirė | 1932 m. (~76 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | Rašytojas, poetas |

**Morisas Vinčevskis** (1856 m. Jonavoje, Rusijos imperija – 1932 m. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV rašytojas, poetas, prozininkas rašęs rusų, hebrajų ir jidiš kalbomis.

Biografija
----------

Gimė 1856 m. Jonavoje. Jaunystėje rašė rusų ir hebrajų kalbomis, o nuo 1877 m. ir jidiš kalba. Laikomas vienu iš žydų lyrinės revoliucijos pradininkų. Žymiausias kūrinys *Trys seserys*. Apie 15 metų gyveno Londone, o vėliau išvyko į Niujorką, kur ir mirė 1932 m.

Literatūra
----------

* Antologia poezji żydowskiej. Salomon Łastik (wybór oraz noty i przypisy), Arnold Słucki (redakcja i słowo wstępne). Warszawa: Państwowy Instytut Wydawniczy, 1983, s. 50-51. ISBN 83-06-00865-0.
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| **Islamas** |
|  |
| 
Pranašai ir dvasininkai

|  |
| --- |
| Alachas · Dievo vienovė
Mahometas · Kiti pranašai
Ahl al-Bayt · Sahaba 
Rašidų kalifatas · Kalifai  Imamatas · Imamai |

 |
| 
Musulmonų praktikos 

|  |
| --- |
| Šahada · Salatas ·
Zakiatas  Ramadano Saumas · Chadžas · Džihadas |

 |
| 
Islamiškosios šventės 

|  |
| --- |
| Id al Fitras · Id al Adcha
Maulidas · Miradžas · Didybės naktis |

 |
| 
Islamo atšakos 

|  |
| --- |
| Sunizmas · Šiizmas
Sufizmas |

 |
| 
Tekstai ir religiniai šaltiniai 

|  |
| --- |
| Koranas · Suna · Hadisai
Fikhas · Adabas · Šariatas · Kalam |

 |
| 
Kultūra ir visuomenė 

|  |
| --- |
| Mečetė · Menas Islamizmas · Džihadizmas Islamo fundamentalizmas · Islamofobija |

 |
| **Islamo terminų žodynas**
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Moriskai** (ispan. *morisco* 'mažas mauras') – Iberijos pusiasalio musulmonai, po Rekonkistos pergalės 1492 m. priversti priimti krikščionybę.

Istorija
--------

Moriskų išvarymas
Krikščionims atkariaujant iš musulmonų Ispaniją, pasidavusiems musulmonams buvo garantuota tikėjimo laisvė (mudecharai). 1492 m. žlugus paskutinei maurų valstybei – Granadai, musulmonų padėtis pablogėjo. 1502 m. Granadoje, 1526 m. Valensijoje ir Aragone jiems liepta išvykti iš šalies arba apsikrikštyti. Daugelis naujakrikštų rasiškai nesiskyrė nuo senųjų buvusiose Ispanijos musulmonų valstybėse gyvenusių krikščionių. Nepaisydami represijų, maurai priešinosi kultūrinei asimiliacijai, kalbėjo arabų kalba, laikėsi savo tradicijų. Daugelis slapta išpažino islamą, ispanų kalba leido religines knygas, nes tą jiems leido už Ispanijos ribų gyvenę dvasininkai. Ispanijos karalius Pilypas II 1566 m. išleido ediktą, draudžiantį maurams, gyvenantiems Grenadoje, kalbėti arabų kalba. Ediktas draudė ir tradicinius maurų drabužius bei papročius. 1569–1571 m. moriskai sukilo ir išsilaisvino Siera Nevados kalnuose. Po dvejų metų buvo nugalėti ir 1609 m. specialiu ediktu galutinai išvaryti iš Ispanijos. Dalis jų pasklido po Šiaurės Afriką, apie 300 000 apsigyveno Alžyre, Tunise, Maroke. Per kelias kartas jie buvo asimiliuoti, bet savitos moriskų kultūros apraiškų Šiaurės Afrikos šalyse išliko ir XXI a. pradžioje.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Moriskai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Moriskai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 788 psl.