recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Jojogi nacionalinė gimnazija |
| --- |
|  |
| 

Jojogi nacionalinė gimnazijaJojogi nacionalinė gimnazija

35°40′03″ š. pl. 139°42′01″ r. ilg.﻿ / ﻿35.66750°š. pl. 139.70028°r. ilg.﻿ / 35.66750; 139.70028﻿ (Jojogi nacionalinė gimnazija)Koordinatės: 35°40′03″ š. pl. 139°42′01″ r. ilg.﻿ / ﻿35.66750°š. pl. 139.70028°r. ilg.﻿ / 35.66750; 139.70028﻿ (Jojogi nacionalinė gimnazija) |
|  |
| Vieta | Japonija Tokijas, Japonija |
| Statusas | Pastatytas |
| Architektas | Kenzo Tange |
| Statybų pradžia | 1963 m. vasaris |
| Statybų pabaiga | 1964 m. spalis |
| Savininkas | Japonijos sporto taryba |
| Paskirtis | Sporto arena |
| Talpa | 13 291 (1 salė)  3 202 (2 salė) |

**Jojogi nacionalinė gimnazija** (jap. 国立代々木競技場) – daugiafunkcė sporto arena Tokijuje, Japonijoje. Pastatyta specialiai 1964 m. vasaros olimpinėms ir parolimpinėms žaidynėms.

Istorija
--------

Arenos statybų darbai pradėti 1963 m. vasarį, o 1964 m. spalį pilnai užbaigti. 1964 m. vasaros olimpinėms pastatytame komplekse vyko krepšinio varžybos didžiojoje salėje, bei plaukimo ir šuolių į vandenį varžybos mažojoje salėje.

1971 m. arenoje vyko Azijos krepšinio čempionatas. 1998 m. ir 2006 m. pasaulio vyrų tinklinio čempionato finalinių varžybų vieta.

2020 m. arenoje vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių rankinio varžybos.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alfonsas Brazas** |
| --- |
|  |
| Alfonsas Brazas 1991 m. |
| Gimė | 1957 m. kovo 19 d. (66 metai)Eisraviškiuose, Šilutės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Rima |
| Vaikai | Algirdas, Justina, Lauryna |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas; savivaldos propaguotojas, aplinkosaugininkas, atliekų tvarkymo specialistas |
| Partija | 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus universitetas |

**Alfonsas Brazas** (g. 1957 m. kovo 19 d. Eisraviškiuose, Šilutės raj. dabar Pagėgių savivaldybė) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas; savivaldos propaguotojas, aplinkosaugininkas, atliekų tvarkymo specialistas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Pagėgių vidurinę mokyklą, 1980 m. Vilniaus universiteto Fizikos fakultetą.

1980–1991 m. Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto mokslinis bendradarbis, 1990–1996 m. Seimo narių (Petro Vaitiekūno, Aloyzo Sakalo, Vytauto Plečkaičio) padėjėjas, 1991–1993 m. Vilniaus darbo biržos direktoriaus pavaduotojas, 1994–1995 m. LR Seimo pirmininko pavaduotojo A. Sakalo patarėjas, 1995–1997 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos direktoriaus pavaduotojas, 1997–2002 m. Lietuvos komunalininkų ir atliekų tvarkytojų asociacijos administracijos direktorius, 2003-2008 m. UAB „Ekoprojektas" projektų vadybininkas, nuo 2003 m. UAB „Atlieku tvarkymo konsultantai" partneris ir direktorius.

1988–1991 m. Lietuvos mokslų akademijos Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio koordinatorius, Vilniaus m. Sąjūdžio tarybos narys, LPS rinkimų programos rengimo komisijos organizatorius. 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, programos rengimo komisijos narys, 1989 m. LSDP Vilniaus m. skyriaus pirmininkas, 1991 –1993 m. LSDP Vilniaus m. skyriaus atsakingasis sekretorius,1991–1993 m. LSDP prezidiumo narys, 1991–1995 m. LSDP tarybos narys, LSDP statuto ir programos bei LSDP rinkimų programų (1992 m ir 1996 m.) vienas iš autorių. Nuo 2015 m. LSDP Vilniaus m. skyriaus prezidiumo narys, skyriaus Miesto ūkio, energetikos ir infrastruktūros mokisijos pirmininkas.

1996–1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Aplinkos inžinerijos ir biomasės energetikos konsultantas / pardavimų agentas. 

Daugelio miestų ir rajonų atliekų tvarkymo planų, programų ir taisyklių; savivaldybių teisės aktų ir įstatymų projektų autorius. Konferencijų ir seminarų savivaldos, komunalinių (miestų inžinerinių techninių) paslaugų, atliekų tvarkymo ir aplinkosaugos klausimais organizatorius ir pranešėjas. Straipsnių įvairiose monografijose savivaldos klausimais autorius. Daugelio straipsnių laikraščiuose ir žurnaluose autorius.

Žmona Rima, vaikai Algirdas, Justina, Lauryna.
| **Mulk Raj Anand** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. gruodžio 12 d.Pešavaras, Britų Indija (dab. Pakistanas) |
| Mirė | 2004 m. rugsėjo 28 d. (98 metai)Puna, Indija |
| Tautybė | indas |
|  |
| Veikla | rašytojas |

**Mulkas Radžas Anandas** (urd. ملک راج آنند = *Mulk Rāj Ānand*, angl. *Mulk Raj Anand*, 1905 m. gruodžio 12 d. – 2004 m. rugsėjo 28 d.) – indų rašytojas, kūręs anglų kalba. Kartu su R. K. Narajanu ir Raja Rao laikomas vienu pirmųjų autorių, padėjusių Vakarų šalyse išpopuliarinti Indijos anglų literatūrą.

Pagrindinė Anando kūrybos tema – žemųjų Indijos kastų likimas, priespauda ir išnaudojimas. Rašytojas žymus tuo, kad į tekstus anglų kalba inkorporavo pandžabų ir hindustani kalbų posakius.

Įgijo filosofijos daktaro laipsnį Kembridžo universitete. Pirmasis romanas „Neliečiamasis" (angl. *Untouchable*) pasirodė 1935 m.

Į lietuvių kalbą yra išversti du rašytojo kūriniai, tačiau ne iš originalo (anglų k.), o iš rusų kalbos.

Nuorodos
--------

* Mulko Radžo Anando biografija
| **Alfonsas Baužinskas** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. balandžio 1 d.Rėžgaliai, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Kompozitorius, dirigentas, atlikėjas, valtornistas |

**Alfonsas Baužinskas** (g. 1908 m. balandžio 1 d. Rėžgaliuose, Rusijos imperija) – kompozitorius, dirigentas, Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro atlikėjas-valtornistas, Vilniaus konservatorijos docentas.

Biografija
----------

Gimė 1908 m. balandžio 1 d. Rėžgaliuose. 1930 m. baigė Klaipėdos konservatoriją, kur mokėsi groti valtorna. Nuo 1930 m. iki 1968 m. grojo Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro orkestre. 1954 m. suteiktas nusipelnusio Lietuvos TSR artisto vardas. 1968 m. tapo Vilniaus konservatorijos docentu. Atlikėjas taip pat grojo Lietuvos kvartete, dėstė Kauno konservatorijoje.

Literatūra
----------

* Vaclovas Juodpusis Lietuvos kvartetas // Visuotinė lietuvių enciklopedija. – V.: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. – Т. XIII (Leo-Magazyn). – С. 257.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfonsas Baužinskas Archyvuota kopija 2016-04-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ravioliai su krevetėmis ir krapais

**Ravioliai** – koldūnų rūšis, virti tešlos gaminiai su įdaru. Tai klasikinės itališkos virtuvės patiekalas.

Gaminimas
---------

Tešlai naudojami miltai, kiaušiniai, druska, muskato riešutas.

Įdarui naudojamas įvairios mėsos faršas, kiaušinis, tarkuoti sūris ir svogūnas, mirkyto pyrago riekelė. Pagardinama druska, pipirais. Įdarui taip pat tinka špinatai arba kitokios daržovės. Raviolių įdaras visada turi būti aštrus.[reikalingas šaltinis]

Užminkyta tešla valandą palaikoma, paskui iškočiojama. Iš gauto lakšto išspaudžiami skrituliukai arba supjaustomi keturkampiai. Ant kiekvieno gabalėlio dedamas įdaras, kraštai sutepami kiaušiniu ir apspaudžiami. Ravioliai verdami pasūdytame vandenyje. Prieš patiekiant, apibarstomi parmezano sūriu ir apipilami pomidorų padažu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Virtiniai
* Koldūnai
* Lazanija

Literatūra
----------

* G. Lindė, H. Knoblochas *Gero apetito* 1977 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didžioji dalis **jamaikiečių**, mažiausiai 90 %, kilę iš Vakarų Afrikos: jų protėviai buvo prievarta atgabenti iš Afrikos vergų prekybos klestėjimo metu. Apie 4,9 % populiacijos sudaro mišrios kilmės žmonės, tarp jų indėnai - afrikiečiai, vakarų europiečiai - afrikiečiai arba kinai - indai. Šalyje taip pat gyvena kubiečių, libaniečių, sirų, pietų azijiečių, europiečių ir kitos mažumos.

Pastaraisiais dešimtmečiais šimtai tūkstančių jamaikiečių emigravo – daugiausia į Jungtines Valstijas, bet taip pat į Kanadą, Jungtinę Karalystę ir kitas šalis. Tiesa, panašu, jog paskutiniais metais ši emigracija ima palaipsniui silpnėti. Beje, Kanadoje veikia sezononių darbininkų programa, pritraukianti darbininkus iš Karibų šalių, ypač iš Jamaikos.

Vyriausybinių ir mokslo įstaigų kalba yra anglų, tačiau plačiai vartojamas ir Jamaikos kreolų dialektas. Dauguma jamaikiečių vartoja ir dialektą, ir anglų kalbą priklausomai nuo aplinkybių bei dažnai jas tarpusavyje maišo. Didžiausią įtaką dialektui yra padariusi anglų kalba, tačiau jame galima rasti žodžių ir sintaksės formų, kilusių iš ispanų, jorubos, akano, aravako, prancūzų, kinų, portugalų ir indų kalbų. Apskritai, dialektas skiriasi nuo anglų kalbos ir tarimu, ir sintakse.

Apklausos rodo, kad 80 % Jamaikos gyventojų yra krikščionys. Dauguma jų – protestantai, daugiausia dėl britų kolonializmo ir JAV religinių sektų įtakos. Romos katalikybė, atkeliavusi į salą kartu su Ispanijos kolonizatoriais, taip pat ganėtinai populiari saloje. Mūsų dienomis penkios populiariausios Jamaikos sektos yra: Dievo Bažnyčia (21,2 %), Septintosios Dienos Adventininkai (9 %), baptistai (8,8 %), penkiasdešimtininkai (7,6 %) ir anglikonai (5 %).

Jamaikoje egzistuoja daugybė nekrikščioniškos kilmės religijų, iš kurių labiausiai paplitęs yra rastafari judėjimas, įkurtas šioje saloje ir garbinantis velionį Etiopijos imperatorių Haile Selassie I. Obeah yra tikėjimas, kurio šaknys driekiasi iki Vakarų Afrikos Jorubos tradicijų, ir kuris turi panašumų su Vodon, Santeria, Candomble bei kitomis importo prekėmis, atvykusiomis į Amerikas kartu su Vakarų Afrikos vergais. Hinduizmas ir budizmas taip pat turi pasekėjų – tai siejama su imigracija iš Indijos ir Kinijos. Islamas ir judaizmas sudaro mažiau nei pusę procento.
**Mulungu** (dar *Mlungu, Murungu, Mrungu, Umulungu, Mvungu, Mungu, Muungu*) – Rytų Afrikos bantų tautų mitologijose – griausmavaldis dievas ir pirmasis protėvis. Mulungu sutinkamas Mozambiko, Malavio, Tanzanijos, Kenijos tautų (jao, njasų, makujų, čvabų, senų, šambalų, zaramų, gogų, ngonių, suahilių, kambų, girjamų ir kt.), taip pat Namibijoje gyvenančios ambų tautos bei kai kurių Kongo DR tautų mitologijose. Tyrinėtojų nuomone, Mulungu vardo paplitimas tokiame plačiame areale gali būti nulemtas dėl plataus suahilių kalbos paplitimo tarp šių tautų sustiprėjus ryšiams. Mulungu vardas išstūmė senesnius kai kurių tautų dievavardžius, nes laikytas labiau „palaimiu".

Tikėtina, kad pradžioje Mulungu įsivaizduotas kaip pirmasis protėvis. Kai kurios tautos, pvz. makujai, jį laiko sutvėrėju – jis iš kiaurymės žemėje ištraukia žmones, o vėliau ir kitus tvarinius. Pasak kambų, Mulungu nuleido žmonių porą iš lietaus ant uolos, kur jie palikę pėdsakus. Kita pora išėjusi iš termityno – protėvių namų.

Senai ir njasai pabrėžia Mulungu ryšį su lietumi. Pasak jų, Mulungu gyvena danguje, o kartais nusileidžia žemėn. Apie lietų sakoma – „eina Mulungu", o apie griaustinį – „Mulungu griaudžia". Manoma, kad šioms tautoms įtaką padarė kaimynai ilai ir vembai, kurie išpažįsta griausmavaldį dievą Lezą. Tiesa, ir Lezai, ir Mulungu bendra tai, kad jie, kaip protėviai, yra savaime susiję su lietumi (daug kur Afrikoje tikima, kad pirmasis protėvis yra griausmavaldis lietaus sukėlėjas).

Pas rytų bantus šis vardas, matyt, atėjęs iš ankstyvųjų bantų, kurie dievą-sutvėrėją vadinę *Nyàmbé*. Šis žodis kildinamas iš šaknies *-àmb-* („pradėti"). Paplitus krikščionybei ir islamui, Mulungu vardas susietas su krikščionių ar musulmonų Dievo vardu.

Literatūra
----------

* Dammann Ernst, „Erwägungen zur Bezeichnung des Höchsten Wesens in einigen Bantusprachen", *Anthropos*, 1962; v. 57, No 3-6;
* Meinhof Carl, *Grundzüge einer vergleichenden Grammatik der Bantusprachen*, 2 Aufl. Hamburg, 1948;
* Schönenberger P. „Names for „God" Known and used by the Wanyamwezi", *Anthropos*, 1961, t. 56, No 5-6;
* Werner A. *Myths and legends of the Bantu*, London, 1933.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Мулунгу* , E. С. Котляр – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  Gonzales, Rhonda, *Societies, Religions, and History: Central East Tanzanians and the World They Created, c. 200 BCE to 1800 CE.*
**Alfonsas Budvytis** (1949 m. sausio 1 d. Balsėnai, Švėkšnos valsčius – 2003 m. spalio 30 d. Vilnius, palaidotas Veiviržėnų kapinėse) – Lietuvos fotografas.

Biografija
----------

1967–1971 m. studijavo farmaciją Kauno medicinos institute. Surengė individualių parodų Lietuvoje (1987–1988 m. 1993 m. 1996 m.) ir užsienyje (Talinas, 1988 m. Varšuva, 1995 m.).

Fotografijų ciklai: „Vilniaus vaizdai" (1986–1992 m.), „Lietuvos miesteliai" (1988–1992 m.), „Tylioji gamta" (nuo 1991 m.). Jo fotografijos konceptualios, motyvai minimalistiniai, fragmentiški. Kūrinių fonas palengva keičiasi nuo pelenų pilkumo iki visiško juodumo, primena piešinį plunksna.

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos fotografas menininkas.
* 2002 m. Vyriausybės meno premija

Šaltiniai
---------

* www.budvytis.lt Archyvuota kopija 2008-06-10 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Alfonsas Budvytis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 566 psl.
| Jaludziangas, Amnokanas |
| --- |
| Kinų-korėjiečių draugystės tiltas per upės žemupį Kinų-korėjiečių draugystės tiltas per upės žemupį |
| **Ilgis** | 813 km |
| **Baseino plotas** | 63 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 900 m³/s |
| **Ištakos** | Pektusanas |
| **Žiotys** | Geltonoji jūra |
| **Šalys** | Kinija, Šiaurės Korėja |
|  |
|  **Vikiteka** | Jaludziangas, Amnokanas |

**Jaludziangas** (kin. 鴨綠江, pinyin: *Yālù Jiāng*) arba **Amnokanas** (kor. 압록강 = *Amnokkang*) – upė Kinijoje (Dzilino ir Liaoningo prov.) ir Šiaurės Korėjoje. Prasideda Pektusano ugnikalnio papėdėje, Čangbaišano kalnuose. Teka į pietvakarius, per visą savo ilgį sudaro Kinijos-Korėjos tarpvalstybinę sieną. Teka giliu tarpekliu tarp Šiaurės Korėjos ir Rytų Mandžiūrijos kalnų. Įteka į Geltonosios jūros Vakarų Korėjos įlanką tarp Dandongo ir Sineidžu miestų; sudaro estuariją.

Didžiausi intakai: Čangdzinas, Heočunas, Tokro.

Upės poplūdis būna vasarą. Įrengtos dvi hidroelektrinės (Unbono, Suphunho). Laivyba, plukdoma mediena.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 514
**Zinaida Kalpokovaitė-Vogėlienė** (g. 1941 m. kovo 22 d. Kaniūkuose, Aluntos valsčius) – Lietuvos tekstilininkė, viena smulkiosios tekstilės pradininkių Lietuvoje.

Biografija
----------

1966 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1965–1974 m. dirbo Vilniaus modelių namuose dailininke modeliuotoja.

Kūryba
------

Išaudė apie 230 įvairaus formato gobelenų („Žemė žydi" 1970 m. ciklas „Rytas, Diena, Vakaras, Naktis", Vilniaus miesto santuokų rūmuose, 1981–1984 m. „Lemtis" 1988 m. „Praeinantis laikas" 1997 m. „Pokalbis" 2000 m.), tarp jų – pagal savo tapybos kompozicijas, sūnaus Aliaus Vogėlos ir anūko Arimanto Vogėlos piešinius. Nuo devintojo dešimtmečio kuria ir objektus (ciklas „Sąsajos" 1988 m.), instaliacijas („Rūsių gyvenimas" 1991 m. „Dvi pusės" 1998 m.). Kūriniuose naudoja netradicines medžiagas – daigintus augalus, džiovintas muses, vorus, žiedlapius, įvairias technikas. Kūrybai būdinga estetinė pajauta, technologinis meistriškumas, novatoriškumas, gobelenų kompozicijos dažnai abstrakčiojo ekspresionizmo stilistikos, ryškaus, kartais achromatinio kolorito. Nuo 1965 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, 1978–2005 m. surengė (daugiausia Vilniuje) 10 individualių parodų, pelnė įvairių apdovanojimų (Pabaltijo taikomosios dailės trienalės Taline Didysis prizas, 1988 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus) ir Rusijos muziejai.
Plačiau:

Literatūra
----------

* Lijana Šatavičiūtė. Zinaida Vogėlienė, Vilnius, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gražina Marčiukaitytė. *Zinaida Kalpokovaitė-Vogėlienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 230 psl.
**Zinaida Gerasina** (g. 1941 m. balandžio 23 d. Gudermeso mieste, Grozno srityje, Čečėnijos-Ingušijos autonominėje respublikoje) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Apsigyvenusi Lietuvoje, 1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. J. Januškevičius), 1961–1966 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. K. Griauzdės klasė).

1966–1969 m. Z. Gerasina choro dirigavimą dėstė ir vadovavo moksleivių chorui Marijampolės kultūros mokykloje. Merginų chorą (48 dalyvės) parengė 1968 m. respublikinei moksleivių meno mėgėjų apžiūrai – ten jis užėmė antrąją vietą. Kurį laiką vadovavo ir Marijampolės J. Jablonskio vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių merginų ir mišriajam chorui – pastarasis 1969 m. respublikinės moksleivių meno ir sporto šventės konkurse pelnė laureato vardą. Buvo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos koncertmeisterė, Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų choro „Gabija" ir Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mergaičių choro „Liepaitės" chormeisterė.

Nuo 1972 m. Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, išugdė arti 40 jaunųjų chorvedžių.

Nuo 1975 m. Respublikinio vandens ūkio projektavimo instituto Kaune moterų choro „Indraja" (1981) meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą išmokė kelis šimtus užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūrinių ir surengė apie 200 koncertų Lietuvoje, ne kartą koncertavo užsienyje: Estijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje, Šiaurės Kryme, Vietname. „Indraja" 1978 m. III Stasio Šimkaus chorų konkurso Klaipėdoje laureatė, 1980 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių konkursų laureatė, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Kaune ir Vilniuje dalyvė, daugelio Kauno miesto ir respublikinių apžiūrų bei konkursų laureatė bei prizininkė. Choras aktyviai dalyvavo Lietuvos tautinio atgimimo renginiuose, giedojo daugelyje Lietuvos bažnyčių. 1996 m. pradžioje kolektyvą priglaudė Lietuvos karininkų ramovės rūmai. Sutvirtėjęs choras dalyvavo sakralinės muzikos festivalyje „Cantate Domino" ir Ramovės 60-mečio jubiliejiniame koncerte, o 1997 m. gegužės 17 d. surengė koncertą savo 30-mečio sukakčiai pažymėti. Pirmojoje koncerto dalyje skambėjo lietuvių ir užsienio kompozitorių kūriniai, o antrojoje S. Moniuszkos Mišios e – moll.

Nuo 1995 m. Kauno berniukų chorinio dainavimo mokyklos „Varpelis" dirigavimo mokytoja. 1997 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Z. Gerasina – respublikinių dainų švenčių konsultantė, Kauno miesto chorvedžių tarybos narė, Marijampolės rajono ir daugelio Kauno miesto dainų švenčių, 1989 m. chorų šventės Ariogaloje (Raseinių r.) ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune dirigentė. 1969 m. ji apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, o 1985 m. Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Jokohamos stadionas |
| --- |
|  |
| 

Jokohamos stadionasJokohamos stadionas

35°26′36.34″ š. pl. 139°38′24.36″ r. ilg.﻿ / ﻿35.4434278°š. pl. 139.6401000°r. ilg.﻿ / 35.4434278; 139.6401000﻿ (Jokohamos stadionas)Koordinatės: 35°26′36.34″ š. pl. 139°38′24.36″ r. ilg.﻿ / ﻿35.4434278°š. pl. 139.6401000°r. ilg.﻿ / 35.4434278; 139.6401000﻿ (Jokohamos stadionas) |
|  |
| Vieta | Japonija Jokohama, Japonija |
| Statusas | Pastatytas |
| Savininkas | Jokohamos savivaldybė |
| Atidarymas | 1978 m. balandžio 4 d. |
| Paskirtis | Beisbolo stadionas |
| Kaina | 4,8 mlrd. ¥ |
| Talpa | 30 000 žiūrovų |

**Jokohamos stadionas** (jap. 横浜スタジアム) – specializuotas beisbolo stadionas Jokohamoje, Japonijoje. 

Stadione namų varžybas žaidžia beisbolo komanda Yokohama DeNA BayStars.

Istorija
--------

1978 m. balandžio 4 d. stadionas oficialiai atidarytas.

1987 m. stadione koncertavo amerikiečių dainininkas Michael Jackson. Koncertų Jokohamos stadione metu parduota 240000 bilietų, o koncerto vaizdo įrašas išleistas VHS formatu. 1990 m. stadione koncertavo amerikiečių dainininkė Madonna. Koncerto Jokohamos stadione vaizdo įrašas išleistas VHS ir Laserdisc formatais. 

2014 m. stadione koncertavusi japonų grupė One Ok Rock surinko 60 000 žiūrovų publiką.

2020 m. vasaros olimpinių žaidynių metu stadione vyks beisbolo ir softbolo varžybos.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Razmus Daugirdas** |
| --- |
| Daugirdai (giminė) |
| Gimė | apie 1510 m. |
| Tėvas | Bagdonas Daugirdas |

**Razmus (Razmusas, Erazmas) Daugirdas** (XVI a.) – Gerkiškių (dabar Daugirdiškių) dvaro savininkas, Trakų Vaivadijos ir pavieto teisėjas 1566–1578 m.

Razmus turėjo du brolius: Mikalojų ir Nikodemą. 1546 m. Erazmas ir jo brolis Mikalojus Daugirdai minimi kaip karaliaus Žygimanto Senojo dvariškiai. 1557 m. Razmus Daugirdas keliavo pasiuntiniu pas chaną Daulėją-Girėjų (Devletas I Girėjus).

Razmus Daugirdas buvo vedęs keturis kartus.

Pirma jo žmona tapo kunigaikštytė Ana – Vasilijaus Palubinskio duktė, išsiskyrusi su kunigaikščiu Aleksandru Sanguška ir Mikalojaus Jurevičiaus Zavišos našlė. Ana mirė apie 1847 m.

Maždaug 1550 m. Razmus vedė antrą kartą. Jo žmona tapo Aleksandra, Šventosios Romos imperijos grafo Mikalojaus Paco, Lietuvos didžiojo pakamario (1527–1544), Lietuvos didžiojo medžioklio (1509–1544) ir Palenkės vaivados (1543–1551), duktė, gimusi 1529 m.

Antrą kartą tapęs našliu, Razmus Daugirdas vedė trečią kartą. Šį kartą jo žmona tapo Zofija Andrejevna, Ivano Baso našlė. Zofija mirė apie 1574 m.

1575 m. paskutine Razmuso Daugirdo žmona tapo kunigaikštytė Apolonija, Oršos žemietijų teisėjo ir maršalkos Timotiejaus Druckio-Sokolinskio duktė, kuri po Razmuso mirties 1578 m. netrukus ištekėjo už Belzo pakamario Bagdono Sapiegos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Polski Słownik Biograficzny t. 5 s. 350 DOWGIRD Erazm (XVI w.) dworzanin królewski.
2. ↑  Poczet rodów w Wielkiem Księstwie Litewskiem w XV i XVI wieku; Aut. Adam Boniecki, p.47, Warszawa 1887.
3. ↑  Złota księga szlachty polskiej Teodora Żychlińskiego, Rocznik V; p 167, 1883.

Nuorodos
--------

* M.J. Minakowski, Didžiojo Seimo palikuonių genealogija (lenk.)
* Poczet rodów w Wielkiem Księstwie Litewskiem w XV i XVI wieku; Aut. Adam Boniecki, p.47, Warszawa 1887.
| **Mila Sivackaja** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Liudmila Sivackaja |
| Visas vardas | Liudmila Sivackaja |
| Gimė | 1998 m. gruodžio 3 d. (24 metai)Kijevas, Ukraina |
| Gyven. vieta | Kijevas |
| Tautybė | ukrainietė |
| Pilietybė |  Ukraina |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Mila Sivackaja** arba **Liudmila Sivackaja** (ukr. *Сивацька Людмила Олексіївна*, g. 1998 m. gruodžio 3 d. Kijeve) – Ukrainos aktorė, laidų vedėja, dainininkė, modelis ir sportininkė. Dalyvavo projekte Ukrainos šou „Balsas. Vaikai", atliko pagrindinius vaidmenis serialuose „Likimo gijos", „Sužeista širdis", „Lietaus gėlės", taip pat vaidybinėje komedijoje „Paskutinis herojus" ir siaubo filme „Synevyr".

Biografija
----------

Anksti pradėjo modelio karjerą, o nuo 2011 m. rimtai užsiėmė dainavimu. Nepaisant kitų talentų, aktorystė tapo pagrindiniu Milos gyvenimo verslu. Būdama 8 metų susipažino su režisieriumi Anatolijumi Mateško, kuris ieškojo balerinos detektyvui „Tuščios vietos genijus". Pagal scenarijų buvo numatyta, kad vaidins berniukas, bet Sivackaja užkariavo savo charizma, tad scenarijus buvo perdarytas „mergaitei".

Serialas „Likimo gijos" išgarsino aktorę, įkūnijusią merginą, vardu Olga, atskirtą nuo sesers Katios (Evgenija Rozanova) vaidmenį.

2018 m. vasarą tapo žinom, kad seriale „Grand" pagrindinį vaidmenį atliks Mila Sivackaya. Tai „Virtuvės" ir „Viešbučio Eleono" tęsinys. Veiksmo scena persikėlė į prabangų viešbutį „Grand Lion", o pagrindinė veikėja – ambicinga viešbučių verslo fakulteto studentė Ksenija, kuri nusprendė įsidarbino minėtame viešbutyje. Kartu su Mila seriale dalyvavo Aleksandras Lykovas, Olga Filimonova ir daugelis ankstesnių serialo dalių aktorių: Jelena Ksenofontova, Jekaterina Vilkova, Sergejus Lavyginas ir kiti.

2022 m. balandį Milai Sivackajai, kaip ukrainiečių menininkei, pasmerkusiai Rusijos kariuomenės veiksmus Ukrainos teritorijoje, buvo uždrausta atvykti į Rusijos Federacijos teritoriją ateinančius 50 metų. Į ką aktorė atsakė savo „senstančia" nuotrauka nuotraukų redaktoriuje su prierašu „Tai aš 2072 m. „Didžiojo" tęsinio filmavimo aikštelėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk
**Ray Allen**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1975 m. liepos 20 d. (46 metai) |
| Gimimo vieta | Merseda, Kalifornija, JAV |
| Ūgis | 1,96 m |
| Svoris | 93 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Atakuojantis gynėjas |
| NBA naujokų birža |
| 1996 m. | 5 šaukimu,Minesotos „Timberwolves" |
| Profesionalūs klubai |
| 1993–19961996–20032003–20072007–20122012–2014 | Konektikuto universitetas (NCAA)Milvokio „Bucks"Sietlo „SuperSonics"Bostono „Celtics"Majamio „Heat" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2000–2003 |  JAV |  |
|  |

**Volteris Rėjus Alenas** (angl. *Walter Ray Allen*; g. 1975 m. liepos 20 d. Mersedoje, Kalifornijoje, JAV) – buvęs amerikiečių krepšininkas.

Rungtyniavo Milvokio „Bucks" ir Sietlo „SuperSonics" komandose. 2012 m. liepos 11 d. pasirašė trejų metų sutartį su Majamio „Heat" klubu, už kurį žaidė iki pat savo karjeros pabaigos 2014 m. R. Allenas žinomas kaip vienas geriausių NBA metikų, ypatingai iš trijų taškų zonos ir pagal taiklius tolimus metimus NBA yra antroje vietoje.

Be krepšinio, R. Allenas nusifilmavo dvejuose filmuose, iš kurių 1998 m. sukurtame „He Got Game" atliko pagrindinį vaidmenį kartu su kitu įžymiu JAV aktoriumi Denzeliu Vašingtonu.

2016 m. liepos mėnesį prabilo apie galimybę sugrįžti į NBA bei diskutavo apie sprendimą su Bostono „Celtics" ir Milvokio „Bucks" klubais

Karjera
-------

### Milvokio „Bucks"

1996 m. NBA naujokų biržoje buvo pašauktas 5 šaukimu Milvokio „Bucks" klubo. Sėkmingiausias pasitaikė 2000–01 metų sezonas, kurio metu R.Alenas laimėjo NBA tritaškių konkursą, buvo pasirinktas į NBA simbolinę trečiąją komandą ir vedė ją į pergales kartu su didžiojo trejeto nariais Semu Kaselu ir Glenu Robinsonu iki Rytų konferencijos finalo serijos, kai pralaimėjo Aleno Aiversono vedamai Filadelfijos „76ers" ekipai.

### Sietlo „SuperSonics"

Išlikęs iki 2002–03 m. sezono Alenas buvo iškeistas į Sietlo „SuperSonics" klubą, iš kurio mainų metu į „Bucks" klubą persikėlė buvusi ryški Sietlo žvaigždė Garis Peitonas. Po traumomis nusėto 2003–04 m. sezono R.Alenas buvo įtrauktas į NBA simbolinę antrąją komandą bei, kartu su komandos draugu Rašaru Luisu, atvedė „Sonics" ekipą iki 2005 m. Vakarų konferencijos pusfinalio.

R.Alenas prie baudų metimu linijos vilkėdamas Sietlo komandos marškinėlius

Apdovanojimai
-------------

* 2 kartus NBA čempionas (2008, 2013 m.)
* 2000 m. Olimpinis čempionas
* 2001 m. NBA Visų žvaigždžių savaitgalio snaiperis
* 2-oje vietoje pagal įmestus tritaškius (2973)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* NBA.com svetainės puslapis apie žaidėją
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Baranovo salos kraštovaizdis šalia Sitkos
**Baranovo sala** (angl. *Baranof Island*), dar vadinama **Sitkos sala** arba **Ši sala** (tlink. *Sheet’-ká X'áat’l*) – sala Aleksandro salyne, esančiame prie pietrytinių Aliaskos krantų (JAV teritorija). Plotas 4160 km². Salos ilgis 160 km, plotis iki 48 km. Sala kalnuota, aukščiausia visame salyne (aukštis 1643 m). Rytuose Čatamo sąsiauriu atskirta nuo Admiraliteto salos, o šiaurėje – Perilo sąsiauriu nuo Čičiagovo salos. Baranovo salą daugiausia dengia spygliuočių miškai, kurie įeina į Tongaso nacionalinį mišką. Rytinėje salos dalyje yra ledyninis Baranovo ežeras iš kurio išteka slenkstėta Baranovo upė. Kiti svarbesni ežerai – Medvežjė, Indigo ežeras.

Saloje 8,5 tūkst. gyventojų (2000 m.), vidutinis gyventojų tankumas 2,05 žm./km². Pagrindinė gyvenvietė – Sitka. Yra indėnų tlinkitų, taip pat rusų, danų, suomių kilmės žmonių. Verčiamasi daugiausia žvejyba, žuvies perdirbimu, turizmu.

Sala pavadinta rusų gubernatoriaus, vykdžiusio salos kolonizaciją, Aleksandro Baranovo garbei.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ellen Swallow Richards - Iš *The Life of Ellen H. Richards* pagal Caroline L. Hunt, 1912
**Elena Henrieta (Svalou) Ričards** (angl. *Ellen Henrietta (Swallow) Richards* 1842 m. gruodžio 3 d. – 1911 m. kovo 11 d.) – buvo įžymioji industrijos ir aplinkos chemikė Jungtinėse Amerikos valstijose XIX a. namų ekonomikos pradininkė. Ričarfs buvo pirmoji moteris priimta į Masačusetso Technologijos Institutą ir pirmoji moteris dėstytoja, pirmoji moteris priimta į bet kokią mokslo ar technologijos mokyklą ir pirmoji amerikietė moteris įgijusi chemijos daktarės laipsnį.

Elena buvo „pragmatiška" feministė, įkūrusi ekofeminizmą[reikalingas šaltinis], kuris tikėjo, kad moterų darbas tik namuose yra pražūtingas aspektas ekonomikai.

Gyvenimas ir darbas
-------------------

Gimė (Fanny Taylor ir Peter Swallow šeimoje) senajame Dunstable, Masačusetso kuklioje šeimoje, kuri vertino išsimokslinimą, ir Elena buvo pirma moteris, kurią priėmė į MIT. Elena Svalou mokytojavo, bei privačiai, be priekaištų daug metų, pagaliau sutaupydama 300 dolerių, kad galėtų įstoti į Vassar Kolegiją 1868 m. ten įgijusi jos bakalauro laipsnį po dvejų metų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ellen Swallow Richards** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Edyta Górniak |
|  
Edyta Górniak 2010 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1972 m. lapkričio 14 d. (50 metų)  Zembicės, Lenkijos vėliava Lenkija |
| Žanrai | pop, dance |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1989–dabar |
| Įrašų kompanija | EMI, Virgin Records |
| Svetainė | edytagorniak.com |

**Edyta Anna Górniak** (g. 1972 m. lapkričio 14 d. Zembicėse, Lenkija) – viena populiariausių Lenkijos dainininkių.

Biografija
----------

Debiutavo 1989 m. televizijos laidoje „Śpiewać każdy może", o 1990 m. dalyvavo koncerte „Debiuty" Lenkijos dainų festivalyje Opolėje, kuriame ji gavo apdovanojimą už dainą „Zły chłopak". 1993 m. liepą Edyta dalyvavo Baltijos dainų konkurse Švedijoje ir užėmė trečią vietą. Tais pačiais metais su Piotr Rubik įrašė dvi dainas kino filmui „Pajęczarki".

1994 m. Edyta buvo pirmoji Lenkijos atstovė, dalyvavusi „Eurovizijos" dainų konkurse, kuriame su dramatiška balade „To nie ja" (liet. *Tai ne aš*) užėmė antrąją vietą. Ligi šiol tai išliko geriausias Lenkijos rezultatas konkurse. Lietuvos komisija atlikėjai skyrė 12 balų. Taip pat išleista ir anglų kalbos versija „Once in a Lifetime".

2010 m. dainininkė dalyvavo lenkų TV šou „Dancing with the Stars".

Diskografija
------------

* *Dotyk* (1995)
* *Edyta Górniak* (1997)
* *Live '99* (1999)
* *Perła* (2002)
* *Invisible* (2003)
* *Dotyk – Złota Kolekcja* (2004)
* *Dyskografia* (2006)
* *E.K.G.* (2007)
* *Zakochaj się na Święta w kolędach* (2008)
* *My* (2012)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Edyta Górniak** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2018-08-15 iš Wayback Machine projekto.
* Internetinis forumas
* Edyta Górniak svetainėje Last.fm

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Lenkijos atstovė Eurovizijoje**1994 | Po to:**Justyna Steczkowska  *„Sama"*** |
Koordinatės: 55°40′ š. pl. 26°10′ r. ilg.﻿ / ﻿55.667°š. pl. 26.167°r. ilg.﻿ / 55.667; 26.167
**Gražutės miškas** – miškas Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Gražutės regioniniame parke, 5 km į pietvakarius nuo Zarasų.

Geografija
----------

Gražutės miško plotas 4700 ha, mišku apaugę 4200 ha. Valstybinės reikšmės miško 57 %; priklauso Zarasų miškų urėdijai, Gražutės girininkijai. Pietvakariuose siekia Antalieptės tvenkinį, Šventąją, Ūparto ir Samavo ežerus. Miške yra 29 ežerai, iš jų didesni: Ažukalnis, Baltys, Babrinėlis, Babrinis, Gražutės, Ilžikis, Kuojinis, Šiurpelis, Šiurpys, Tetervinis, Zalvas. Paviršius kalvotas. Yra nedidelių aukštapelkių.

Miškas Gražutės pažintiniame take (stotelė, skirta kerpių įvairovei)

Medynai
-------

Augavietės nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo mineralinių dirvožemių, vietomis aukštutinio ir tarpinio tipo pelkinės. 38 % miško yra ūkinio, 32 % apsauginio, 30 % ekosistemų apsaugos ir rekreacinio. Kultūrinės kilmės medynų apie 12 %, pušynų apie 81 %, beržynų 12 %, eglynų 7 %. jaunuolynai sudaro 11 %, pusamžiai medynai 43 %, bręstantys 18 %, brandūs 28 %. Medynų vidutinis amžius 77 m. bonitetas 11, 2, skalsumas 0,78, tūris 275 m³/ha. Apie 173 ha medynų priskirta genetiniams draustiniams.

Medžiojamųjų gyvūnų nedaug. Yra retųjų saugomų paukščių: gervių, tetervinų, žuvininkų, erelių rėksnių.

Istorija
--------

77 ir 131 kvartaluose yra pilkapių, 67 ir 104 kvartaluose – Pirmajame pasauliniame kare žuvusių karių kapinės. Per Antrąjį pasaulinį karą miške veikė sovietinių partizanų Kęstučio būrys. Sovietinės okupacijos metais miške retkarčiais apsistodavo Lietuvos partizanų Vytauto apygardos Lokio rinktinės būrys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Gražutės miškas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 119 psl.
| **Cervus duvauceli** |
| --- |
| Barasinga (*Cervus duvauceli*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Elniniai  *( Cervidae)* |
| Gentis: | Tikrieji elniai  *( Cervus)* |
| Rūšis: | Barasinga  *( Cervus duvauceli)* |

 |
| Binomas |
| ***Cervus duvauceli***Cuvier, 1823 |
| Buvęs ir esamas arealas |

**Barasinga** (*Cervus duvauceli*, sin. *Rucervus duvaucelii*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolis. Seniau buvo paplitęs didelėje Pietų Azijos dalyje, tačiau dabar aptinkamas tik atskiruose arealuose Centrinėje Indijoje (~300 individų) bei Šiaurės Indijoje ir Nepale (~4000). Barasingos nelaisvėje veisiamos JAV, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje.

Kūnas 110–120 cm aukščio, masė 160–180 kg. Patinų ragai iki 100 cm ilgio, jų kamienas išlinkęs lanku. Vasarą kailis aukso geltonumo, pereinantis į rudą, kartais su neryškiomis šviesiomis dėmėmis, žiemą – tamsiai rudas. Jaunikliai dėmėti.

Barasingų gyvenami plotai yra pelkėti, nusidriekę prie upių. Patinai laikosi atskirai nuo patelių su jaunikliais. Minta žoliniais augalais. Rujoja gruodžio-sausio mėnesį. Nėštumas trunka 5 mėnesius, gimsta dažniausiai 1 jauniklis (rečiau 2).

Tai nykstanti rūšis, įtraukta į tarptautinę raudonąją knygą.

Skiriami 2-3 porūšiai:

* *R. d. duvauceli* – gyvena Indo–Gangos lygumos paupiuose;
* *R. d. branderi* – gyvena centrinės Indijos stambiųjų šorėjų miškuose (Kanhos nacionaliniame parke);
* *R. d. ranjitsinhi* – gyvena Asame (Kazirangos nacionaliniame parke).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Barasinga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Novorosijskasrus. *Новороссийск* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

NovorosijskasNovorosijskas

44°43′00″ š. pl. 37°46′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.71667°š. pl. 37.76667°r. ilg.﻿ / 44.71667; 37.76667﻿ (Novorosijskas)Koordinatės: 44°43′00″ š. pl. 37°46′00″ r. ilg.﻿ / ﻿44.71667°š. pl. 37.76667°r. ilg.﻿ / 44.71667; 37.76667﻿ (Novorosijskas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnodaro kraštas Krasnodaro kraštas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 241 900  |
|  |
|  **Vikiteka** | Novorosijskas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Novorosìjskas |

**Novorosijskas** – miestas Krasnodaro krašte (pietų Rusija), prie Juodosios jūros Cemeso įlankos, 136 km į pietvakarius nuo Krasnodaro. Didžiausias Rusijos uostas prie Juodosios jūros, yra geležinkelio stotis, oro uostas, svarbus automobilių kelių mazgas. Cemento, mašinų, metalo, statybų, maisto, medienos pramonė. Uoste lankosi ir vandenynų laivai, pro jį keliauja didžioji dalis Rusijos naftos ir cemento.

Yra jūrų akademija, technikos fakultetas, istorijos muziejus-draustinis, parodų salė, literatūros muziejus, cemento istorijos muziejus.

Istorija
--------

 Vokiečių okupantų sugriautas miestas 1943 m.
Jūrų uostas
Įkurtas 1838 m. kaip karinis postas, nuo 1839 m. vadinamas Novorosijsku. Krymo karo metu smarkiai sugriautas, 1866 m. vėl atkurtas jau kaip miestas. 1879 m. rastos didelės mergelio atsargos, XIX a. pabaigoje sparčiai vystėsi naftos ir cemento pramonė. 1896 m. baigtas statyti jūrų uostas. II pasaulinio karo metu miestas smarkiai sugriautas, apie 1965 m. atstatytas.

Žymūs žmonės
------------

Mieste gimė lietuvių gydytoja ir etnografė Eugenija Šimkūnaitė (1920–1996).

Sportas
-------

* FK Černomorec Novorossijsk (futbolas)
| Elmshornasvok. *Elmshorn* |
| --- |
|        |
| *Katalikų Šv. Marijos bažnyčia* |
|  |
| 

ElmshornasElmshornas

53°45′7″ š. pl. 9°39′4″ r. ilg.﻿ / ﻿53.75194°š. pl. 9.65111°r. ilg.﻿ / 53.75194; 9.65111﻿ (Elmshornas)Koordinatės: 53°45′7″ š. pl. 9°39′4″ r. ilg.﻿ / ﻿53.75194°š. pl. 9.65111°r. ilg.﻿ / 53.75194; 9.65111﻿ (Elmshornas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šlėzvigas-Holšteinas Šlėzvigas-Holšteinas |
| **Apskritis** | Pinebergo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 48 993  |
| **Plotas** | 21,36 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 294 žm./km² |
| **Altitudė** | 0–21 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.stadt.wedel.de |
|  **Vikiteka** | Elmshornas |

**Elmshornas** (vok. *Elmshorn*) – Vokietijos miestas, esantis 32 km į šiaurę nuo Hamburgo prie nedidelės *Krüchau* upės. Maždaug už 10 km prateka Elbė. Su beveik 50 tūkst. gyventojų jis yra 6-asis pagal dydį Šlėzvigo-Holšteino žemės miestas. Apylinkėse kalbama savitu vokiečių kalbos dialektu, vadinamu *Plattdeutsch*.

Pavadinimas minimas nuo 1141 m. Pradžioje tai tebuvo tiltas per *Krüchau*, prie kurio vėliau pastatyta Šv. Mykolo bažnyčia. Šiaurinė Vokietija yra gana vėjuotas kraštas ir Elmshornas iš to pelnosi jau kelis šimtmečius. Jo apylinkėse gausu vėjo malūnų. Nemažai Elmshorno objektų savo pavadinime turi šaknį *mühlen* (malūnų). Tie malūnai daugiausia malė avižas – ir visi dabar žino dribsnius „Köllnflocken".

Kultūra
-------

Mieste yra aukštoji mokykla, *Nordakademie*, privataus kapitalo 1992 m. įsteigta įstaiga. Joje įvesta savita mokymo forma („duali sistema"), kuri derina teorinių ir praktinių žinių perteikimą. Mokymo programa padalinta į dvi dalis: 4 semestrų trukmės *Grundstudium* (pagrindinis kursas) ir 3 semestrų trukmės *Hauptstudium* (aukštesnysis kursas), o tarp jų darbinė praktika.

Elmshorne yra dramos teatras, *Stadttheater*; Industrijos muziejus. Katalikiškoje Šv. Marijos bažnyčioje įrengti vargonai.

Garsūs žmonės
-------------

Mieste yra gimęs matematikas Hermann Klaus Hugo Weyl (1885–1955). O šių dienų vokiečiams žinomiausias yra tenisininkas ir olimpinis čempionas Michaelis Stichas.

Galerija
--------

* Königstraße pėsčiųjų gatvė*Königstraße* pėsčiųjų gatvė
* Elmshorno namų stiliusElmshorno namų stilius

Miestai partneriai
------------------

* Prancūzija Šampanės Šalonas, Prancūzija (nuo 1987 m.)
* Vokietija Vitenbergas, Vokietija (nuo 1990 m.)
* Lenkija Ščecino Stargardas, Lenkija (nuo 1993 m.)
* Suomija Raisijas, Suomija (nuo 2000 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali Elmshorno miesto svetainė Archyvuota kopija 2005-07-23 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.)
| Baranovičių sritis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1940 – 1954** |  |

 |
| *Baranovičių sritis 1940 m.* |
|  |
| **Valstybė** | TSRS vėliava TSRS |
| **Respublika** | Baltarusijos Tarybų Socialistinė Respublika Baltarusijos TSR |
| **Administracinis centras** | Baranovičiai |
| **Apylinkės** | 215 (1947) |
|  |
| **Plotas** | 13 700 km² (1947) |

**Baranovičių sritis** (rus. *Барановичская область*, blrs. *Баранавіцкая вобласць*) – Baltarusijos Tarybų Socialistinės Respublikos administracinis vienetas, gyvavęs 1940–1954 m. Administracinis centras – Baranovičiai. Sričiai priklausė kai kurios dabartinės Lietuvos teritorijos vietovės (dabartinė Kaniavos seniūnija).

Istorija
--------

Sritis sudaryta 1939 m. gruodžio 4 d. TSRS Aukščiausios Tarybos Prezidiumo nurodymu Vakarų Baltarusijos teritorijoje, buvusios Naugarduko vaivadijos vietoje. Faktiškai įsteigta 1940 m. balandžio 4 d. užėmus Vakarų Baltarusiją.

1954 m. sritis panaikinta – jos teritorija padalinta Bresto, Gardino, Minsko ir Maladečinos sritims.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Srities rajonai 1940 m.
Iki 1940 m. skirstyta į 8 apskritis (pavietus): Baranovičių, Valažino, Lydos, Nesvyžiaus, Naugarduko, Slanimo, Stolpcų, Ščiutino.

1940–1944 m. skirstyta į 26 rajonus: Bycenio, Valeukos, Vosyliškių, Valažino, Varanavo, Haradziščos, Zietelos, Žaludko, Zelvos, Vijos, Ivenčiaus, Klecko, Kazlouščynos, Lydos, Liubčios, Liachavičų, Myriaus, Mastų, Nesvyžiaus, Naugarduko, Naujosios Myšos, Rodūnios, Slanimo, Stolpcų, Ščiutino, Jurotiškių. 1944 m. 9 rajonai perduoti Gardino sričiai, 3 – Maladečinos sričiai.

1947 m. srityje buvo 7 miestai, 8 miesto tipo gyvenvietės, 215 apylinkių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Закон СССР от 26.04.1954 Об утверждении Указов Президиума Верховного Совета СССР
2. ↑  Белорусская ССР. Административно-территориальное деление на 1 января 1947 года. – Минск: Государственное издательство БССР, 1947. – С. 17.
| Gilbertasangl. *Gilbert* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

GilbertasGilbertas

33°21′00″ š. pl. 111°47′21″ v. ilg.﻿ / ﻿33.35000°š. pl. 111.78917°r. ilg.﻿ / 33.35000; 111.78917﻿ (Gilbertas)Koordinatės: 33°21′00″ š. pl. 111°47′21″ v. ilg.﻿ / ﻿33.35000°š. pl. 111.78917°r. ilg.﻿ / 33.35000; 111.78917﻿ (Gilbertas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Arizona Arizona |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 208 453  |
| **Plotas** | 121,62 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 714 žm./km² |
| **Altitudė** | 377 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gilbertaz.gov |
|  **Vikiteka** | Gilbertas |

**Gilbertas** (angl. *Gilbert*) – miestas JAV, Arizonos valstijos rytuose. Įsikūręs į pietryčius nuo Finikso. Gilbertas iš žemės ūkiu pagrįstos bendruomenės greitai virto ekonomiškai įvairiapusišku priemiestiniu centru. Per pastaruosius keletą dešimtmečių Gilberto gyventojų skaičius augo nepaprastai dideliu greičiu, 1980 m. jame tegyveno 5717 žmonės, o 2010 m. jau daugiau kaip 208 tūkst.

Istorija
--------

Gilberto istorija skaičiuojama nuo tada, kai William „Bobby" Gilbert 1902 m. „Gilber Arizona Eastern Railway" suteikė žemės geležinkelio linijos tarp Finikso ir Florenso nutiesimui. Pirmoji bakalėjos krautuvė gyvenvietėje atidaryta 1910 m. 1912 m. ji performuota į pašto skyrių. 1912 m. čia įsikūrė dauguma mormonų, bėgusių iš mormonų kolonijų Meksikoje. 1920 m. suteiktas miestelio statusas.

Miestų partnerystė
------------------

* Jungtinė Karalystė Niutaunabėjus, Jungtinė Karalystė
* Kinijos LR Lešanas, Kinija
| **Elly Bender** |
| --- |
| Gimė | 1863 m. rugsėjo 5 d.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1947 m. sausio 11 d. (83 metai)Berlynas, Rytų Vokietija |
|  |
| Veikla | aktorė, dainininkė |

**Elly Bender** (1863 m. rugsėjo 5 d. Klaipėdoje – 1947 m. sausio 11 d. Veimare) – teatro aktorė, dainininkė.

Biografija
----------

Gimė 1863 m. rugsėjo 5 d. Klaipėdoje, kaip *Elisabeth Böhncke*. Pirmąjį teatro vaidmenį suvaidino Dancige, vėliau vaidino Sankt Peterburgo ir Berlyno teatruose. 1895 m. metams išvyko vaidinti į Milvokio *Carltheater* teatrą. 1899 m. iš JAV grįžo vaidinti į Berlyną. 1900-1901 m. dainavo Berlyno *Metropoltheater*. 1907 m. vasario 12 d. ištekėjo už šachmatininko Curt von Bardeleben. Savo senatvę praleido aktorės Marie Seebach viloje Veimare, kur ir mirė 1947 m. sausio 11 dieną.

Nuorodos
--------

* Biografija (vok.) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Ludwig Eisenberg: Großes biographisches Lexikon der Deutschen Bühne im XIX. Jahrhundert. Verlag von Paul List, Leipzig 1903, S. 78, (Digitalisat).
* Deutsches Bühnen-Jahrbuch 1945/48 Genossenschaft Deutscher Bühnen-Angehörigen Berlin (Hrsg.) S. 46
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Elnių banda Švedijoje
**Elnininkystė** – gyvulininkystės šaka; šiaurinių elnių auginimas ir panaudojimas žmogaus reikmėms. Kada įvyko elnių domestikacija nėra žinoma, tačiau jau apie 1000 m. pr. m. e. jie plačiai auginti šiaurės Sibire.

Elnininkystė yra vienas pagrindinių verslų poliarinėse srityse, kadangi dėl atšiauraus klimato ir trumpo vegetacinio laikotarpio žemdirbystei sąlygos sudėtingos, o kiti naminiai gyvūnai taip pat neprisitaikę prie didelių šalčių. Elnininkyste verčiasi šiaurės Sibiro tautos (nencai, chantai, dolganai, čiukčiai, koriakai, evenkai, evenai), Skandinavijoje gyvenantys samiai. Į Šiaurės Amerikos šiaurinę dalį taip pat buvo užveisti, bet nėra auginami. Su šiuo verslu susijęs ir klajokliškas gyvenimo būdas, kadangi elnių bandos turi būti genamos iš vasaros ganyklų tundroje į žiemos ganyklas miškatundrėje ar taigoje. Tarybiniais metais elnininkystė Rusijoje smarkiai smuko, dauguma gyventojų buvo priversti gyventi sėsliai. Dėl modernizacijos samiai taip pat vis mažiau užsiima elnių auginimu.

Elnių augintojų chantų šventėje Sibire, Kogalyme
Elniai naudojami kaip transporto priemonė, valgoma jų mėsa, geriamas pienas, kraujas, iš elnio kailio gaminami drabužiai, dengiamos jarangos. Iš ragų, kaulų gaminami įrankiai, papuošalai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elnininkystė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 77°45′ š. pl. 22°30′ r. ilg.﻿ / ﻿77.750°š. pl. 22.500°r. ilg.﻿ / 77.750; 22.500

Salos padėtis Svalbarde
**Edžo sala** (norv. *Edgeøya*, angl. *Edge Island*) – sala Norvegijai priklausančiame Svalbardo salyne, Barenco jūroje, į rytus nuo Špicbergeno, atskirta Storfjordo. Plotas – 5073 km². Kranto linija vingiuota, jos ilgis 502 km. Paviršius kalvotas, sudarytas iš mezozojaus uolienų, iškyla iki 590 m aukščio. Apie 2102 km² Edžo salos paviršiaus dengia ledynai, kitur – tundra, arktinė dykuma. Gyvena baltieji lokiai, šiauriniai elniai.

Laikoma, kad salą 1622 m. atrado anglų jūrininkas Thomas Edge (pagal jį sala ir pavadinta), tačiau galimai dar 1614 m. Edžo salą pasiekė olandas Joris Carolus. Saloje apsistodavo anglų banginių medžiotojai.

* Ly kyšulys prie StorfjordoLy kyšulys prie Storfjordo
* Jūriniai ledai salos pakrantėjeJūriniai ledai salos pakrantėje
* Vaizdas į Edžo salą iš Barenco salosVaizdas į Edžo salą iš Barenco salos