recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| SeibalisSeibal |
| --- |
|  |
| Seibalio observatorija |
| 

SeibalisSeibalis

 |
| Koordinatės | 16°30′40″ š. pl. 90°03′40″ v. ilg.﻿ / ﻿16.51111°š. pl. 90.06111°r. ilg.﻿ / 16.51111; 90.06111Koordinatės: 16°30′40″ š. pl. 90°03′40″ v. ilg.﻿ / ﻿16.51111°š. pl. 90.06111°r. ilg.﻿ / 16.51111; 90.06111 |
| Vieta | Peteno departamentas, Gvatemala |
| Regionas | Mezoamerika |
| Istorija |
| Pastatytas | IX a. pr. m. e. |
| Sugriautas | 930 m. |
| Laikotarpis | Klasikinis |
| Tauta | majai |
| Informacija |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Seibalis** (isp. *El Ceibal*) – senovės majų miestas dabartinėje Gvatemaloje, Peteno departamente, abipus Pasjono upės.

Gyventojai Seibalio vietoje įsikūrė viduriniajame ikiklasikiniame laikotarpyje, apie 800-uosius m. pr. m. e. Miestas pasiekė savo klestėjimo viršūnę apie 50 m. pr. m. e. vėliau jo reikšmė vėl sumenko. Seibalis 500–590 m. buvo apleistas, vėliau po kažkiek laiko vėl apgyvendintas. 735 m. Dos Pilaso miesto valdovas pagrobė Seibalio valdovą Yich’ak Balam ir užgrobė miestą. Nuo tada jis ~150 m. buvo pavaldus Dos Pilasui. IX a. miesto gyventojų skaičius pradėjo po truputį augti, tačiau 930 m. Seibalis buvo apleistas galutinai.

Seibalis žinomas kaip vienas didžiausių majų ceremoninių centrų. Čia būta per 600 pastatų, tarp jų šventyklų ir dvarų, stelų.

Seibalis kariavo su tokiais miestais kaip Mačakila – rytuose, Dos Pilasu ir Aguateka – vakaruose, Kankuenu – pietuose. Faktiškai Seibalis dominavo dabartinio Peteno departamento pietuose apie 700 metų. Archeologinių tyrinėjimų duomenimis vėlyvuoju klasikiniu laikotarpiu čia buvo 4 aikštės, 31 skulptūrinis monumentas, 56 stelos, 22 altoriai ir 2 žaidimo kamuoliu aikštės.

Tarp Seibalio pastatų ypač išsiskiria apvali observatorija, kuri yra pats seniausias tokio tipo majų pastatas. Kai kuriose stelose įžvelgiama toltekų įtaka. Pagrindinėje šventykloje yra jaguaro atvaizdas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gordon R. Willey. A. Ledyard Smith, Gair Tourtellot, III, Ian Graham, Jeremy A. Sabloff: Excavations at Seibal, Department of Peten, Guatemala ISBN 0-87365-685-7



|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**Senovės majų miestai** |
| --- |
|  |
| Ikiklasikinis laikotarpis | 
 Kaminalchuju **·**  Čiapa de Korsas **·**  El Miradoras **·**  Isapa **·**  Takalik Abachas |  |
|  |
| Klasikinis laikotarpis | 
 Altun Ha **·**  Bonampakas **·**  Jaščilanas **·**  Jašha **·**  Kahal Pečas **·**  Kalakmulis **·**  Kankuenas **·**  Karakolis **·**  Kirigva **·**  Kopanas **·**  Lamanajus **·**  Lubantunas **·**  Naranchas **·**  Palenkė **·**  Piedras Negras **·**  Seibalis **·**  Šunantuničas **·**  Uašaktunas **·**  Tikalis **·**  Tonina |
|  |
| Poklasikinis laikotarpis | 
 **Aukštumų majai**: Kumarkachas **·**  Išimčė **·**  Čahoma **·**  Čija **·**  Zakuleu **·**  **Jukatano majai**: Edzna **·**  Majapanas **·**  Tulumas **·**  Koba **·**  Čičen Ica **·**  Ušmalis **·**  Cibilčaltunas |
|  |
| Kolumbinis laikotarpis | 
 Tajasalis **·**  Sakpetenas **·**  Keišilis |

 |
| Čartakasuzb. *Chortoq* |
| --- |
| 

ČartakasČartakas

41°04′00″ š. pl. 71°48′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.06667°š. pl. 71.80000°r. ilg.﻿ / 41.06667; 71.80000﻿ (Čartakas)Koordinatės: 41°04′00″ š. pl. 71°48′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.06667°š. pl. 71.80000°r. ilg.﻿ / 41.06667; 71.80000﻿ (Čartakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Namangano vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 53 003  |
| **Altitudė** | 520 m |

**Čartakas** − miestas rytų Uzbekistane, Namangano vilajete, 15 km į šiaurės rytus nuo Namangano. Rajono centras. Pro miestą eina Kokando−Učkurgano geležinkelis.

Tekstilės (kilimų audimo, medvilnės valymo), siuvimo pramonė. 5 km į šiaurę nuo miesto trykšta mineralinės versmės. Jos prisotintos azoto, 47 °C temperatūros. Mineralinis vanduo fasuojamas prekybai, taip pat naudojamas gydomosioms procedūroms. Įkurtas balneologijos kurortas, kuriame gydomos virškinimo, judėjimo ir atramos organų, nervų sistemos, odos, ginekologinės ligos bei sanatorija.

Istorija
--------

Čartakui miesto teisės suteiktos 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Čartakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Seilių liaukų akmenligė** (lot. *Sialolithiasis*) – liga, kai seilių liaukoje susidaro akmenų (sialolitų). Seilių liaukos akmenligė sudaro daugiau negu pusę seilių liaukų ligų. Dažniausiai serga 30-40 metų amžiaus tiek vyrai, tiek moterys.

Pagal akmens vietą skiriama ištekamojo latako ir pačios liaukos akmenligė. Dažniausiai (>95 %) pažeidžiama pažandinė liauka, rečiau paausinė, labai retai – paliežuvinė ir mažosios seilių liaukos. Seilių liaukų akmenligė retai apima daugiau negu vieną liauką. Ši liga atsiranda palengva, nepastebimai. Akmeniui padidėjus ar atsiradus kitų, liauka valgant išsipučia ir paskauda. Ilgainiui prasideda lėtinis liaukos uždegimas, nyksta jos parenchima. Pagaliau ūmiai prasideda užsikimšusio latako uždegimas ir skauda smarkiai. Rentgenografiškai surastas akmuo šalinamas operacija. Kartais tenka šalinti su liaukos (paausinės, paliežuvinės) dalimi arba su ja visa (pažandine). Paprastai seilių liaukų akmenligė neatsinaujina.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Seilių liaukos akmenligė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Čavaš Varmanės nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Čiuvašų tradicinės architektūros kompleksas „Parchatar" Čiuvašų tradicinės architektūros kompleksas „Parchatar" |
| **Vieta:** | Rusijos vėliava Rusija(Čiuvašijos vėliava Čiuvašija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Alatyris |
| 

Žemėlapis rodantis Čavaš Varmanės nacionalinis parkas vietą.Čavaš Varmanės nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 54°50′0″ š. pl. 47°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.83333°š. pl. 47.25000°r. ilg.﻿ / 54.83333; 47.25000Koordinatės: 54°50′0″ š. pl. 47°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.83333°š. pl. 47.25000°r. ilg.﻿ / 54.83333; 47.25000 |
| **Plotas:** | 252 km² |
| **Įkurtas:** | 1993 m. |
|  **Vikiteka:** | Čavaš Varmanės nacionalinis parkas |

**Čavaš Varmanės nacionalinis parkas** (rus. *Национальный парк «Чаваш Вармане»*, čiuv. *«Чăваш вăрманĕ» наци паркĕ*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, pietų Čiuvašijoje (Šemuršos rajonas). Įsteigtas 1993 m.

Parkas apima miškingą sritį (miškingumas – 95 %) prie Abamzos upelio. Vyrauja beržynai, drebulynai ir liepynai. Sutinkamos retos gyvūnų rūšys: kurmėnas, kilnusis erelis, jūrinė šarka, didysis apuokas, karališkasis erelis, juodasis gandras, stepinė lingė, gyvatėdis ir kt.

Yra išlikę senovinių pilkapių, XIX–XX a. pr. čiuvašų dervų, balų rūdos gavybos įmonių, vandens malūnų liekanų. Yra išlikusios čiuvašų religinių aukojimų šventvietės.

* Bezdnos upė parkeBezdnos upė parke
* Parko miškaiParko miškai

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-06-13 iš Wayback Machine projekto.
Seiko Holdings Corporation|  |
| Forma | Kontroliuojančioji bendrovė |
| Įkurta | 1881 m. |
| Centrinė būstinė | Minatas (Tokijas), Tokijas, Japonija |
| Produkcija | Laikrodžiai, optika, elektronika, puslaidininkiai |
| Tinklalapis | www.seiko.co.jp |

**Seiko Holdings Corporation** (arba tiesiog ***Seiko***) – japonų kontroliuojančioji bendrovė, veikianti tarptautiniu mastu. Pasaulyje „Seiko" prekės ženklas asocijuojasi su aukštos klasės laikrodžiais. 

Kompanijos pradžia buvo 1881 m. Kintarō Hattori atidaryta laikrodžių parduotuvė Čiūo, Tokijuje. 1892 m. pradėjo gaminti laikrodžius pavadinimu „Seikosha". Pirmieji laikrodžiai pavadinimu „Seiko" pasirodė 1924 m. Kompanija 1969 m. pristatė pirmąjį pasaulyje komercinį kvarcinį laikrodį „Astron" ir kiek vėliau – kvarcinį chronometrą. Šiuo metu kompanija gamina tiek kvarcinius, tiek mechaninius laikrodžius, nuo 40 iki daugiau nei 500 000 JAV dolerių kainų ribose.

2007 m. pertvarkius kompanijos struktūrą buvo įkurta „Seiko Holdings Corporation" kompanija, kuri savo ruožtu yra dar platesnio „Seiko Group" kontroliuojančios bendrovės dalis.

Seiko Holdings Corporation priklauso sekančios kompanijos:

* Seiko Watch Corporation (rankiniai laikrodžiai);
* Seiko Clock Inc. (staliniai, sieniniai laikrodžiai);
* Seiko Optical Products Co. Ltd.. (optiniai lęšiai);
* Seiko Sports Life Co. Ltd. (metronomai);
* Seiko Instruments Inc. (puslaidininkių, kompiuterinė periferinė įranga);
* Seiko Time Systems Inc. (laiko matavimo sistemos);
* Seiko Precision Inc.(įvairūs kitų Seiko gaminių komponentai)

Seiko ne vieną kartą buvo pasirinkta kaip Pasaulio futbolo čempionatų ir Olimpinių žaidynių oficialus laiko matuotojas. 2005 m. kompanija sukūrė mechaninį laikrodį, kuriam nereikia rankinio mechanizmo prisukimo.

Gaminių galerija
----------------

* Kvarcinis laikrodis Grand Quartz (1979)Kvarcinis laikrodis Grand Quartz (1979)
* Seiko „kalbantis" laikrodis (1984)Seiko „kalbantis" laikrodis (1984)
* Seiko skaitmeninis metronomas DM-20Seiko skaitmeninis metronomas DM-20

Nuorodos
--------

* Seiko laikrodžių tinklalapis
|  *Myriam Soumaré*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Myriam Soumaré |
| Gimė | 1986 m. spalio 29 d. (36 metai)  Paryžius, Prancūzija |
| Atstovauja (-vo) | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Aktyvumo metai | 2006 - dabar |
|  |
| Rungtys | Sprintas |
| Asmeniniai rekordai | 60 m: 7.19  100 m: 11.18  200 m: 22.32 |
|  |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**1 | **Sidabras**1 | **Bronza**1 | **Suma**3 |
|  |
| Kiti titulai | Viduržemio jūros čempionė |
| World Athletics profilis: |  |

**Myriam Soumaré** (g. 1986 m. spalio 29 d. Paryžiuje) – Prancūzijos lengvaatletė, kuri specializuojasi sprinto rungtyse. Europos čempionė ir olimpietė.

Biografija
----------

Soumaré savo tarptautinę karjerą pradėjo 2007 m. dalyvaudama Europos atletikos iki 23 metų čempionate. Debrecene vykusiose varžybose 100 m bėgimo distanciją sportininkė atbėgo per 11.68 s ir laimėjo bronzos medalį. Po metų sportininkė pateko į šalies estafetės 4x100 m nacionalinę komandą ir dalyvavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Sportininkė kartu su komanda iškrito po pirmo raundo, dėl pašalinimo blogai perduodant estafetės lazdelę. 2009 m. Pasaulio čempionate Myriam lengvai pateko į ketvirtfinalį, bet jame atbėgo paskutinė savo grupėje ir nepateko į kitą etapą. Tais pačiais metais bėgike pelnė du medalius Viduržemio jūros žaidynėse. Individualioje 100 m bėgimo rungtyje ji pelnė sidabrą, o komandinėje estafetėje iškovojo aukso medalį.2010 m. žiemos sezono metu lengvaatletė dalyvavo 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionatą. 60 m bėgime ji pasiekė finalą, bet jame finišavo paskutinė. Tų metų vasaros sezono metu sportininkė atstovavo šaliai 2010 m. Europos čempionate, kuriame 100 m distancijoje laimėjo bronzą, o 200 m distancijoje tapo antrąja šalies čempione varžybų istorijoje.

Pasiekimai
----------

| Metai | Turnyras | Vieta | Rungtis | Pozicija | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Europos atletikos iki 23 metų čempionatas | Debrecenas, Vengrija | 100 m | 3 | 11.68 |
| 2009 | 2009 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas | Berlynas, Vokietija | 100 m | 21 | 11.45 |
| 2009 | 2010 m. Pasaulio uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas | Doha, Kataras | 60 m | 8 | 7.29 |
| 2010 | 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas | Barselona, Ispanija | 100 m | 3 | 11.18 (AR) |
| 2010 | 2010 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas | Barselona, Ispanija | 200 m | 1 | 22.32 (AR) |

Nuorodos
--------

* Myriam Soumaré IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2010-11-08 iš Wayback Machine projekto.
Proporcijos: 1:2
**Nigerijos vėliava** – stačiakampė, suskirstyta į tris vienodo pločio vertikalias juostas: žalią, baltą, žalią.

Istorija
--------

Nigerijos vėliava nuo 1914 m. iki 1952 m.
Vėliavą 1959 metais sukūrė studentas iš Ibadano Michael Taiwo Akinkunmi. Įteisinta 1960 metų spalio 1 dieną, šiai šaliai iš Jungtinės Karalystės atgavus nepriklausomybę.
Iki tol oficiali šios teritorijos vėliava buvo pagal Jungtinė Karalystė standartus kolonijoms bei priklausomoms teritorijoms sukurta vėliava su tam tikru skiramuoju ženklu, apibūdinančiu tam tikrą teritorijos specifiką.

Konstrukcija
------------

Spalvos
-------

        Pantone spalvų sistemoje: Pantone 348; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 135, 81.

        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

Simbolika
---------

Žalia spalva simbolizuoja Nigerijos gamtą bei jos žemės turtus, balta – taiką, šioje daugiakultūrėje bei daugiatautėje šalyje.

Panašios vėliavos
-----------------

Šios vėliavos dizainas bei spalvų gama panaši į buvusios Pietų Rodezijos (dabartinės Zimbabvės) vėliavą, naudotą 1968 – 1979 metais. Nigerijos Federacinės Respublikos vėliava yra bene ilgiausiai išlikusi nepakeista Afrikos šalių kontekste.

Nuorodos
--------

* vexilla-mundi.com Archyvuota kopija 2006-03-23 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  „Flags, Symbols, & Currencies of Nigeria" (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-12.


**Afrikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Pietų Sudanas · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nigeris** yra skurdžiausia pasaulio valstybė, užimanti paskutinę vietą Jungtinių Tautų vystymo programos žmogaus socialinės raidos indeksų sąraše. Nigeris – Subsacharos regiono šalis, neturi išėjimo į jūrą. Pagrindinės šalies ūkio šakos yra natūrinė žemdirbystė, gyvulininkystė ir vienų didžiausių pasaulyje urano klodų panaudojimas. Nigerio ekonomikai neigiamos įtakos turi besikartojantys sausrų periodai, žemės virtimas dykuma, žmonių skaičiaus augimas (2,9 proc.) bei sumažėjusi tarptautinės rinkos urano paklausa.

Nigeris priklauso Vakarų Afrikos pinigų sąjungai, kurios visos aštuonios valstybės narės naudojasi bendra valiuta, CFA franku, bei vienu Vakarų Afrikos valstybių centriniu banku (BCEAO).

2000 m. gruodžio mėn. Nigeris įgijo teisę gauti padidintą skolos sušvelninimą pagal Tarptautinio valiutos fondo (TVF) Sunkiai įsiskolinusių neturtingų šalių (HIPC) programą bei pasiekė susitarimą su Fondu dėl Skurdo mažinimo ir augimo programos (PRGF). Skolos sušvelninimo dėka sumažinami Nigerio metinės skolos aptarnavimo mokesčiai ir taip sukuriama lėšų pagrindinei sveikatos priežiūrai, pradiniam ugdymui, ŽIV ir AIDS prevencijai, kaimiškosios vietovės infrastruktūrai ir kitoms priemonėms, siekiančioms mažinti skurdą. 2005 m. gruodžio mėn. buvo paskelbta, jog Tarptautinis valiutos fondas sušvelnina Nigerio skolą 100 procentų. Nigeris buvo atleistas nuo 86 milijonų JAV dolerių skolos Tarptautinės valiutos fondui, be to, Nigeriui dar buvo suteikta finansinė parama pagal HIPC programą. Beveik pusę vyriausybės biudžeto pajamų sudaro parama iš užsienio. Šalies ūkio plėtros perspektyvos yra naftos, aukso, anglies bei kitų mineralinių išteklių eksploatacija: per pastaruosius keletą metų nežymiai augo urano kainos. Dėl 2005 metų sausros ir skėrių antpuolio 2,5 milijono nigeriečių patyrė maisto nepriteklių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nigerio vaizdas iš kosmoso
Nigerio topografinis žemėlapis
Nigeris yra Vakarų Afrikos valstybė, neturinti išėjimo prie vandenyno. Šalies plotas – 1 267 000 kvadratinių kilometrų. Vanduo užima 300 kvadratinių kilometrų plotą. Pagal plotą Nigeris yra beveik 20 kartų didesnis už Lietuvą ir užima 22-ą vietą pasaulyje. Nigerio plotas panašus į Angolos.

Geografiniai regionai
---------------------

Nigerio subtropinis klimatas šiltas ir sausas. Pietinė Nigerio siena driekiasi palei pietinę Saharos ribą, tačiau į jo teritoriją patenka ir dalis Sahelio pietuose. Sahara ir sahelis – du pagrindiniai Nigerio geografiniai regionai.

Tenerės peizažas
Nigerio Saharos viduryje yra didelis Ayro kalnų masyvas. Jame yra aukščiausia šalies viršukalnė – Monts Bagzane (aukštis 2 022 m). Kai kuriose vietose Ayre yra palankios sąlygos gyventi žmogui (pvz. Agadese). Į rytus nuo Ayro plyti atšiauriausia Sacharos sritis – Tenerė. Tai – smėlingoji dykuma (ergas). Nigerio šiaurėje Tenerę užbaigia Džado plokštikalnė. Į vakarus nuo Ayro yra Tamasna regionas, o į pietus – Azavagho regionas, kuriame jau susidaro sąlygos klajoklinei gyvulininkystei.

Nigerio sahelio ruožą galima suskirstyti į tris dalis. Vakarų Nigeryje jo gamtines sąlygas apsprendžia Nigerio upė. Tai – žemiausias Nigerio taškas (200 metrų virš jūros lygio) Čia vyrauja atogrąžų klimatas. Į rytus nuo jo yra Sokoto baseinas. Dar toliau į rytus Sahelis pereina į Čado ežero žemumas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAfrikos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Esvatinis • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pietų Sudanas • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys |

 |
| Nijihamajap. 新居浜市 |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

NijihamaNijihama

33°58′00″ š. pl. 133°17′00″ r. ilg.﻿ / ﻿33.96667°š. pl. 133.28333°r. ilg.﻿ / 33.96667; 133.28333﻿ (Nijihama)Koordinatės: 33°58′00″ š. pl. 133°17′00″ r. ilg.﻿ / ﻿33.96667°š. pl. 133.28333°r. ilg.﻿ / 33.96667; 133.28333﻿ (Nijihama) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Šikoku regionas |
| **Prefektūra** | Ehimės prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 125 711  |
| **Plotas** | 234,30 km² |
| **Tankumas** (2010) | 537 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.city.niihama.ehime.jp |
|  **Vikiteka** | Nijihama |

**Nijihama** (jap. 新居浜市 = *Niihama-shi*) – miestas Japonijoje, rytinėje Ehimės prefektūros dalyje.

Miestas garsėja dėl Beši vario kasyklos, kuri buvo uždaryta 1973 m. taip pat dėl kasmet vykstančio Nijihamos taiko festivalio, pasižyminčio išgertuvėmis ir triukšmingomis pramogomis. Miestas taip pat žymus dėl savo japonų kalbos dialekto (*Niihama-ben*).

Geografija
----------

Nijihama Ehimės prefektūroje
Nijihama išsidėsčiusi šiaurės centrinėje Šikoku regiono dalyje. Iš pietų ir rytų miestą supa kalnai, iš vakarų – kalvos, šiaurėje miesto krantus skalauja Vidinė Japonijos jūra. Kalnai izoliuoja miestą nuo artimiausių savivaldybių, Saidžijo ir Šikokučiūjo. Kalnuose ištekanti Kokurio upė teka pro miestą, dalindama jį pusiau, ir įteka į Vidinę Japonijos jūrą.

Į šiaurę nuo miesto esanti Niji Ošimos sala taip pat patenka į Nijihamos teritoriją.

Istorija
--------

Nijihama buvo įkurta 1937 m. lapkričio 3 d. 2003 m. prie miesto buvo prijungtas Besši (*Besshi*) kaimas, tad miesto plotas gerokai išaugo.

Miesto simboliai
----------------

Oficiali miesto gėlė yra azalija, medis – kamparinis cinamonas.

Miestų partnerystė
------------------

* Kinijos LR Dežou, Kinija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Ehimės prefektūros kontūrai | **Ehimės prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Imabaris | Ijas | Javatahama | Macujama (sostinė) | Nijihama | Odzu | Saidžijas | Seijas | Šikokučiūo | Toonas | Uvadžima |
| Apskritys |
| Ijo apskritis | Kamiukenos apskritis | Kitos apskritis | Kitauvos apskritis | Minamiuvos apskritis | Nišiuvos apskritis | Očio apskritis |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Niimi Nišiki** (arba **Šinmi Nišiki**, kin. 新見錦, pinyin: *Niimi Nishiki*, 1836 m. – 1863 m.) – vienas iš trylikos pirmųjų Šinsengumi narių kartu su Serizava Kamo ir Kondo Isami. Jis gimė Mito – han (dabar Ibaraki prefektūra) ir buvo Šintomunen – ryu kardo valdymo meistras.
Jis buvo vienas iš trijų pirmųjų Šinsengumi vadų, bet buvo pažemintas iki vado padėjėjo. Kadangi Niimi Nišiki buvo svarbus Serizava frakcijos narys, Jamanami Keisuke ir Hidžikata Tošizo privertė jį įvykdyti sepuku 1863 m maždaug spalio 19 d. Serizava ir kiti jo grupės nariai buvo nužudyti po savaitės Matsudaira Katamori (Aizu klano daimio) įsakymu.
Nors jis pasivadino Niimi Nišiki, jo tikrasis vardas liko nežinomas. Spėjama, kad jis buvo gan išsilavinęs, nes jo vardas Niimi Nišiki rodo tarimo žaismą.
Yra įtarimų, kad jis galėjo būti Chōšū klano šnipas ir turėti artimų ryšių su Sonno – džoi grupėmis, buvusioms Mito ir Tosa.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

didžioji sekunda| Inversija | mažoji septima |
| Pavadinimas |
| Kiti pavadinimai | vienas tonas |
| Santrumpa | d2 |
| Dydis |
| Pustonių skaičius | 2 |
| Intervalo klasė | 2 |
| Racionalusis intervalas | 9:8 arba 10:9 |
| Centai |
| Lygioji temperacija | 200 |
| Ketvirtis tono | 200 |
| Racionalioji intonacija | 204 arba 182 |

**Didžioji sekunda** – vienas iš trijų diatoninėse dermėse dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų (kiti yra mažoji sekunda, esanti vienu pustoniu siauresnė, ir padidintoji sekunda, vienu pustoniu platesnė). Didžioji sekunda sutrumpintai yra žymima **d2**, o jai priešingas intervalas yra mažoji septima. Dažniausiai šis intervalas sutinkamas mažorinėje gamoje tarp pirmojo ir antrojo gamos laipsnis (muzika) laipsnių.

Racionaliojoje intonacijoje gali atitikti dažnių santykį 9:8 arba 10:9. Lygiojoje temperacijoje didžioji sekunda yra lygi dviem pustoniams, 0,23 % mažesnė už racionaliąją didžiąją sekundą. Dviejų didžiųjų sekundų intervalas racionalioje tonacijoje yra vadinamas ditoniu (dažnių santykis – 64:81).

Didžioji sekunda muzikos teorijoje yra laikoma disonuojančiu dvigarsiu.

Sinonimiška didžiajai sekundai sąvoka yra **tonas**. Lygiojoje temperacijoje tonas yra dviejų pustonių suma. Racionaliojoje intonacijoje skiriami du tonai – **mažasis** (10:9) ir **didysis** (9:8). Šeši mažieji tonai sudaro mažiau nei oktavą, šeši didieji tonai sudaro šiek tiek daugiau nei oktavą, todėl jų negalima išreikšti vienų per kitus. Tai yra viena iš didžiausių racionaliosios intonacijos problemų. Vidutinio tono temperacija yra paremta tonais, kurių dydis patenka į intervalą tarp didžiojo ir mažojo, dėl ko pasidaro įmanomas tikslus oktavos išreiškimas.

  

v • a • r **Diatoniniai muzikiniai intervalai** 

unisonas | mažoji sekunda | didžioji sekunda | mažoji tercija | didžioji tercija | kvarta | tritonis | kvinta | mažoji seksta | didžioji seksta | mažoji septima | didžioji septima | oktava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Elektrėnų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1999-11-10* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Elektrėnų herbas** – Elektrėnų miesto simbolis.

Aprašas
-------

Mėlyname skydo lauke trys auksinės kairieji kaspinėliai su lūžiu centre (imituojančios žaibus). Abipus juostelių dvi auksinės aštuonkampės žvaigždės plonais juodais apvadėliais.

Žaibai visais laikais buvo laikomi dievų įrankiu, galingiausi dievai jais svaidėsi dar nuo Antikos laikų. Herbe žaibai simbolizuoja energetikos galią.

Dvi aštuonkampės žvaigždės simbolizuoja kaimus, buvusius miesto vietoje (apatinė žvaigždė), ir dabartinį miestą (viršutinė žvaigždė). Simbolių kalboje aštuonkampės žvaigždės reiškia kūrybą ir derlingumą.

Istorija
--------

1999 metų spalio mėnesį Lietuvos Heraldikos komisija jį patvirtino ir tų pačių metų lapkričio 10 d. jį patvirtino Prezidentas dekretu Nr. 662. Dailininkas Rolandas Rimkūnas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sinapis alba** |
| --- |
| Baltoji garstyčia (Sinapis alba)Baltoji garstyčia (*Sinapis alba*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Garstukas  *( Sinapis)* |
| Rūšis: | Baltoji garstyčia  *( Sinapis alba)* |

 |

**Baltoji garstyčia** (*Sinapis alba*) – garstuko genties augalas.

Pavadinimas garstyčia taip pat taikomas augalams *Brassica juncea* (sareptinis bastutis „indiška garstyčia"), *Brassica nigra* (juodoji garstyčia), *Brassica rupestris* „rudoji garstyčia" bei iš šių augalų pagamintam prieskonių mišiniui.

Baltoji garstyčia – vienmetis žolinis augalas, užaugantis iki 120 cm aukščio. Stiebas status, šakotas, apaugęs šiurkščiais plaukeliais. Lapai skiautėti. Žiedai geltoni, susitelkę į skėtiškas kekes. Vaisius – ankštara, sėklos šviesiai geltonos spalvos.

Lietuvoje auginamas. Sulaukėjęs auga pakelėse, dykvietėse. Žydi birželio-rugsėjo mėnesiais.

Augalas maistinis ir vaistinis. Vartojamos garstyčių trauklapiams gaminti. Gydomi kvėpavimo takų susirgimai, raumenų skausmas, reumatas. Reikšmingesnis kaip prieskonis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltoji garstyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Lomboz darbalaukio dalis
**Lomboz** – atviro kodo, laisvai platinamas Eclipse plėtinys J2EE programoms kurti. Jis turi priemones kurti, tikrinti, profiliuoti ir padėti į serverį servletus, JSP puslapius, EJB pupas ir kitokius modulius. Kaip ir JOnAS, Lomboz projektas priklauso ObjectWeb konsorciumui. Lomboz platinamas su LGPL licencija.

2006 m. liepos mėnesį sistema buvo pakankamai gerai išvystyta patogiam darbui, jei programuotojas jau susipažinęs su J2EE teorija. Lomboz netinka iškart mėginti kurti J2EE Interneto sistemas prieš tai neskaičius jokios dokumentacijos. Uždaro kodo CASE įrankiai leidžia dirbti daug mažiau pasiruošus, tačiau dėl jų gana brangių ir ribotą laiką galiojančių licencijų Lomboz išlieka populiarus ir vystosi toliau.

Lomboz grupė platina šį plėtinį net tik pavieniui, bet ir kaip dalį apgalvoto rinkinio, kuriame sukaupti įvairūs kiti J2EE sistemai skirti Eclipse įrankiai (Windows vartotojams netgi ir pati Eclipse). Tačiau labiau patyrę J2EE programuotojai linkę darbo įrankius pasirinkti ir konfigūruoti patys.

Lomboz sistema prireikus taip pat automatiškai generuoja visą tinklalapį JSP puslapių darbui patikrinti. Šio tinklalapio dizainas yra labai paprastas ir todėl neskirtas galutiniam vartotojui.

Lomboz susideda iš:

* Kodo generatorių kurti ir surinkti EJB modulius (naudoja XDoclet).
* JSP puslapiams redaguoti skirto redaktoriaus bei programavimo asistento.
* Integracinių modulių dirbti kartu su JBoss, WebLogic, Tomcat, JOnAS ir JRun.
* Interneto tarnybų kodo generatoriaus, skirto darbui kartu su Axis.

Nuorodos
--------

* Projekto tinklalapis Archyvuota kopija 2008-05-27 iš Wayback Machine projekto.
* Lomboz reviu Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.
| **Chenopodium album** |
| --- |
| Baltoji balanda (Chenopodium album)Baltoji balanda (*Chenopodium album*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Burnotiniai  *( Amaranthaceae)* |
| Gentis: | Balanda  *( Chenopodium)* |
| Rūšis: | Baltoji balanda  *( Chenopodium album)* |

 |

**Baltoji balanda** (*Chenopodium album*) – burnotinių (*Amaranthaceae*) šeimos, balandų (*Chenopodium*) genties augalas.

Vienmetis, 10−100 (150) cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, briaunotas, išsišakojęs. Lapai kiaušiniški, rombiški, galai nusmailėję, nelygiai dantyti, šiek tiek skiautėti, rečiau lygiakraščiai. Tankūs kotuotų žiedų kamuolėliai susitelkę į šakotas šluoteles. Apyžiedžio lapeliai 5, su skiauterėle, raukšlėti, gelsvi. Žiedkočiai ir apyžiedžiai baltai miltuoti. Vaisiai visiškai apgaubti apyžiedžio ir apyvaisio. Apyvaisis plonas, persišviečiantis. Sėklos apskritos, juodos, rudos, gana įvairaus dydžio. Augalas subrandina 3000 – 200 000 ir daugiau sėklų. Jas platina vėjas ir vanduo.

Žydi birželio−rugsėjo mėn. Labai dažna visoje Lietuvoje. Auga daržuose, laukuose, dykvietėse, šiukšlynuose. Labai įvairuojantis augalas. Lietuvoje žinomi keli jos varietetai: var. *microphyllum* − lapai smulkūs, beveik nedantyti ir var. *eaalbam* − lapai ilgesni, danteliai stambesni. Viena iš labiausiai paplitusių piktžolių. Jaunos šakelės ir lapai vartojami maistui kaip špinatai. Sėklų miltų dedama į duonos kepinius. Žolė tinka pašarui. Augalas vaistinis. Vaistams iškart po žydėjimo pjaunamos šviežios arba sudžiūvusios balandos viršūnėlės, žolė, rečiau renkamos sėklos.

Baltosios balandos preparatai gerina virškinimą, lengvina atsikosėjimą, tonizuoja ir stiprina organizmą. Jie vartojami sergant avitaminoze, viduriuojant, kankinant pavasariniam nuovargiui, išsekus po sunkių ligų, nutukus.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 14 psl.

* Baltosios balandos vaisiaiBaltosios balandos vaisiai
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltoji balanda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Abvilispranc. *Abbeville* |
| --- |
|        |
| *Abvilio centras* |
|  |
| 

AbvilisAbvilis

50°06′21″ š. pl. 1°50′09″ r. ilg.﻿ / ﻿50.10583°š. pl. 1.83583°r. ilg.﻿ / 50.10583; 1.83583﻿ (Abvilis)Koordinatės: 50°06′21″ š. pl. 1°50′09″ r. ilg.﻿ / ﻿50.10583°š. pl. 1.83583°r. ilg.﻿ / 50.10583; 1.83583﻿ (Abvilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Aukštutinė Prancūzija |
| **Departamentas** | Soma (departamentas) |
|  |
| **meras** | Nicolas Dumont |
|  |
| **Gyventojų** (1999) | 24 567  |
| **Plotas** | 26,42 km² |
| **Tankumas** (1999) | 930 žm./km² |
| **Altitudė** | 8 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Abvilis |

**Abvilis** (pranc. *Abbeville*) – miestas Prancūzijos šiaurėje, Aukštutinėje Prancūzijoje, Somos departamente, į šiaurės vakarus nuo Amjeno, netoli Somos upės žiočių. 24,6 tūkst. gyventojų (2001 m.). Yra mažų laivų prieplauka. Vystoma mašinų gamyba, elektrotechnikos, maisto, tekstilės pramonė. Turizmas. Svarbiausi architektūrinia objektai: varpinė (XIII a.), bažnyčios (XV-XVII a.), XVIII a. pilis. 1954 m. jame atidarytas Žako Bušė de Perto muziejus.

Istorija
--------

Abvilio gyvenvietė žinoma nuo III a. (tada vadinosi *Abbatis vila*). Abvilis miesto statusą gavo 1184 m. Priklauso Prancūzijai nuo XV a. pabaigos. Miesto centras buvo labai sugriautas per Antrąjį pasaulinį karą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Abvilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
**Baltoji bedugnė** arba  **baltoji skylė** – hipotetinis kosminis objektas, juodosios bedugnės priešingybė. Tarp mokslininkų vieningos nuomonės dėl to, ar tokie objektai išties egzistuoja, nėra, nesutariama ir dėl to, kaip baltosios bedugnės galėtų susidaryti.

Tokių objektų egzistavimą numato A. Einšteino gravitacijos teorija. Šis hipotetinis objektas turėtų būti itin šviesus, skirtingai nuo juodosios bedugnės, iš baltosios bedugnės materija turėtų būti išmetama. Kalbant apie vadinamąsias kirmgraužas, juodoji bedugnė suprantama kaip įėjimas į tunelį per erdvėlaikį. Šis tunelis užsibaigia kažkur visatoje egzistuojančia baltąja bedugne. Visgi pagal Einšteino teoriją juodosios bedugnės centre turėtų egzistuoti singuliarumas, kur gravitacijos laukas išauga iki begalybės. Dėl to niekas negalėtų patekti į kitapus esančią baltąją bedugnę.

Esama manančių, kad, derinant Einšteino teoriją su kvantine mechanika, galima kitokia baltųjų bedugnių samprata, pagal kurią baltosios bedugnės nėra išėjimas iš kirmgraužos. Jų atsiradimo procesas aiškinamas taip: iš pradžių susidaro juodoji bedugnė, o paskui, kai juodosios bedugnės paviršiuje vykstantys kvantiniai efektai sustabdo jos tolesnį kolapsavimą į singuliarumą, juodoji bedugnė palaipsniui (šis procesas vyksta itin lėtai) imta virsti baltąja bedugne, iš kurios išmetama materija.

Mintį apie baltųjų bedugnių egzistavimą 1964 m. iškėlė tarybinis kosmologas Igoris Novikovas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Robert Matthews. „What is a white hole?". Science Focus. Nuoroda tikrinta 2021-05-01.
2. ↑  Физическая энциклопедия. **1**. Советская энциклопедия. 1988. p. 180.
Alpamajo kalnas
**Baltoji Kordiljera** (isp. *Cordillera Blanca*) – Andų kalnų grandinė Peru, Ankašo regione; aukščiausias vakarinių Peru Andų kalnagūbris. Ilgis 180 km, plotis 21 km. Driekiasi šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi. Vakaruose Santos upė skiria nuo Juodosios Kordiljeros. Beveik visa Kordiljera įeina į Huaskarano nacionalinį parką.

Aukščiausios viršukalnės: Huaskaranas (6768 m), Huandojus (6395 m), Čopikalkis (6354 m), Hualkanas (6122 m), Čakrararchu (6112 m), Alpamajas (5947 m), Snieguotasis Piskas (5752 m).

Kalnai sudaryti daugiausia iš kvarcinių dioritų ir andezito. Baltoji Kordiljera – didžiausia atogrąžų Andų ledynų sritis (bendras ledynų plotas ~1000 km²). Šlaituose plyti daugiausia sausosios kalnų stepės.

1966 m. Alpamajo viršukalnė UNESCO paskelbta gražiausiu pasaulio kalnu. Baltoji Kordiljera yra seismiškai aktvioje zonoje, 1970 m. žemės drebėjimo metu nuošliauža palaidojo Jungajo miestą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 224
2. ↑   Archivo del Museo Andino Peruano que fue fundado en 1972 – Oficina Regional de Cultura.
| **Feliksas Žemulis** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. vasario 21 d. (70 metų)Vaitiekūnai, Radviliškio rajonas |
|  |
| Veikla | žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Vilniaus universitetas |

**Feliksas Žemulis** (g. 1953 m. vasario 21 d. Vaitiekūnuose, Radviliškio rajonas) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

1965–1967 m. mokėsi Kalnaberžės mokykloje-internate (Kėdainių rajonas), 1967–1968 m. Barkūniškio aštuonmetėje mokykloje (Kėdainių rajonas), 1969–1971 m. Grinkiškio vidurinėje mokykloje (Radviliškio rajonas). 1971–1973 m. Radviliškio rajono laikraščio korektorius, literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas. 1972–1983 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą, vėliau žurnalistiką.

1973–1976 m. Jurbarko rajono laikraščio korespondentas, skyriaus vedėjas. Nuo 1976 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1976–1977 m. dienraščio „Komjaunimo tiesa" korespondentas. 1977–1983 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos konsultantas, skyriaus vedėjas. 1983–1984 m. LSSR AT Prezidiumo pirmininko Antano Barkausko padėjėjas. 1984–1985 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos skyriaus redaktorius. 1985–1993 m. žurnalo „Mūsų gamta" atsakingasis sekretorius, skyriaus vedėjas. 1993–2006 m. dienraščio „Lietuvos rytas" korespondentas. 2006–2013 m. dienraščio „Lietuvos žinios" specialusis korespondentas.

Veikla
------

Rašė daugiausia ekologijos, gamtos ir gamtosaugos temomis. Paskelbė apybraižų apie žymius Lietuvos gamtininkus ir gamtosaugininkus. Kritiniuose straipsniuose ir žurnalistiniuose tyrimuose gvildeno aktualias ekologijos problemas. Išspausdino apsakymų, novelių, humoreskų.

2009–2010 m. buvo LR Vyriausybės darbo grupės, suburtos Lietuvos teisės aktams tobulinti įgyvendinant Orhuso konvenciją dėl visuomenės teisės gauti informaciją aplinkos klausimais narys.

Bibliografija
-------------

* Beržų kraštas – Radviliškis / fotogr. Jonas Danauskas, Vytautas Knyva. – Vilnius: Gamtos pasaulis, 2003. – 31 p.: iliustr. – ISBN 9986-963-14-1
* Gyventi pakilome nuo Šušvės krantų: Radviliškio rajono Grinkiškio Jono Poderio vidurinės mokyklos mokytojų ir 1971 metų laidos mokinių prisiminimai. – Utena: Utenos Indra, 2013. – 307 p.: iliustr. – ISBN 978-609-455-098-0

Įvertinimas
-----------

* 2007 m. Lietuvos miškininkų sąjungos apdovanojimas
* 2009 m. Lietuvos girininkų bendrijos apdovanojimas
* 2009 m. Kazachstano Respublikos ambasados Lietuvoje ir Lietuvos žurnalistų sąjungos premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas Lietuvoje. – Vilnius, 2009.
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lomėpranc. *Lomé* |
| --- |
|        |
| *Lomės panorama* |
|  |
| 

LomėLomė

6°8′16″ š. pl. 1°12′45″ r. ilg.﻿ / ﻿6.13778°š. pl. 1.21250°r. ilg.﻿ / 6.13778; 1.21250﻿ (Lomė)Koordinatės: 6°8′16″ š. pl. 1°12′45″ r. ilg.﻿ / ﻿6.13778°š. pl. 1.21250°r. ilg.﻿ / 6.13778; 1.21250﻿ (Lomė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Togo vėliava Togas |
| **Regionas** | Pajūrio regionas |
|  |
| **Įkūrimo data** | XVII a. |
| **Meras** | Aouissi Lodé |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 718 800  |
| **Plotas** | 345 km² |
| **Tankumas** (2007) | 2 083 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Lomė |

**Lomė** – Togo sostinė. Miestas išsidėstęs Gvinėjos įlankos pakrantėje, svarbus uostas, eksportuojantis kavą, kakavą, koprą. Yra Benino universitetas, Togo nacionalinis muziejus, nacionalinė biblioteka, Lomė katedra, pagrindinis šalies oro uostas.

Šalia Lomės yra Kodžoviakopės, Njekonakopės, Amutivės, Tokoino ir Bė miestai.

Istorija
--------

Miestas įkurtas XVII a. kaip viena iš eve tautos karalysčių. Tuo metu jis vadinosi Be ir buvo įsiterpęs tarp galingų pajūrio valstybių Anlo vakaruose ir Agbodrafo rytuose.

Vokiečiai 1897 m. perkėlė sostinę iš Aneho į Lomę. Miestas sparčiai augo iki Pirmojo pasaulinio karo. 1914 m. miestą užėmė prancūzai.

1975 m. vasario 28 d. Lomėje įvyko Europos ekonominės bendrijos (EEB) ir 46 Afrikos, Karibų and Ramiojo Vandenyno šalių susitikimas, vadinamas pirmąją Lomės konvencija (*first Lomé Convention*).

Sportas
-------

* AS Togo-Port – futbolo klubas;
* Entente II – futbolo klubas;

Išnašos
-------

1. ↑  SOCCERWAY
2. ↑  Globalsportsarchive
3. ↑  SOCCERWAY
4. ↑  Globalsportsarchive

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |
**Jonas Pocius** (1876 m. rugpjūčio 6 d. Jurbarke – 1948 m. ? ? Girdžiuose, Jurbarko raj.) – Lietuvos vargonininkas, chorvedys, muzikos mokytojas.

Biografija
----------

Žinomo muziko Antano Pociaus vyresnysis brolis. Baigęs Jurbarko pradžios mokyklą, privačiai mokėsi vargonuoti, vėliau vienerius metus Varšuvoje lankė profesorių Furmaniko ir Makowskio muzikos kursus.

Apie 40 metų vargonininkavo ir vadovavo chorams Jurbarke, apie 12 metų dėstė muziką miesto progimnazijoje, vėliau gimnazijoje. Vadovavo Šv. Cecilijos, Šaulių sąjungos, pavasarininkų, ateitininkų chorams bei orkestrams. Anot amžininkų, bažnytinis choras buvo pasiekęs aukštesnį meninį lygį, darniai atlikdavo religinius ir pasaulietinius kūrinius, koncertavo ne tik Jurbarke, bet ir kituose Lietuvos miestuose. 1907 m. kartu su „Dainos" choru koncertavo I Lietuvos moterų suvažiavime Kaune. 1909 m. rugpjūčio 16 d. Jurbarke suorganizavo Skirsnemunės, Eržvilko, Čekiškės, Tauragės ir Jurbarko chorų įspūdingą šventę, kurioje dalyvavo apie 160 dainininkų. 1911 m. Jurbarko choras koncertavo I lietuvių žemės ūkio parodoje Marijampolėje.

1924 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune parengė 34 dalyvių pavasarininkų chorą, 1928 m. analogiškai dainų šventei 64 dalyvių Šv. Cecilijos bažnytinį chorą, o į 1930 m. Lietuvos dainų šventę Kaune atvežė jungtinį pavasarininkų ir ateitininkų chorą. Su savo chorais Šiauliuose ir Kaune laimėjo pirmąsias vietas. Paskutinius savo gyvenimo metus praleido Girdžiuose; ten mirė, ten ir palaidotas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Elektrochemijoje **elektrocheminis potencialas**, {\displaystyle {\bar {\mu }}}, kartais trumpinamas ECP, yra termodinamis matas, kuris apjungia cheminį potencialą ir elektrinį krūvį. Elektrocheminio potencialo matavimo vienetas yra J/mol.

Apibrėžimas
-----------

Bendruoju atveju, elektrocheminis potencialas yra mechaninis darbas, kuris atliekamas kai 1 molį jono įgauna tam tikrą naują koncentraciją ir potencialą. Jo formulė

{\displaystyle {\bar {\mu }}\_{i}=\mu \_{i}+z\_{i}F\Phi },
kur:

* {\displaystyle {\bar {\mu }}\_{i}} yra jono i elektrocheminis potencialas, J/mol
* {\displaystyle \mu \_{i}} yra jono i cheminis potencialas, J/mol
* {\displaystyle z\_{i}} yra jono i valentingumas (krūvis), be dimensiojos
* {\displaystyle F} yra Faradėjaus konstanta, C/mol
* {\displaystyle \Phi } yra vietinis elektrostatinis potencialas, V.

Ląstelių membranose, elektrocheminis potencialas yra cheminio ir membranos potencialo suma.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Elektrocheminis gradientas
| **Feliksas Petravičius** |
| --- |
| Gimė | 1858 m. rugpjūčio 15 d.Staniškė, Luokės vls. |
| Mirė | 1932 m. spalio 14 d. (74 metai)Raudėnai, Raudėnų vls. |
|  |
| Veikla | knygnešys |

**Feliksas Petravičius** (1858 m. rugpjūčio 15 d. Staniškėje, Luokės vls. – 1932 m. spalio 14 d. Raudėnuose, Raudėnų vls.) – tarnas, knygnešys.

Biografija
----------

F. Petravičius buvo kilęs iš nusigyvenusių žemaičių bajorų. Jaunystėje tarnavo pas ūkininkus. Tėvai turėjo samdomą ūkį Dūseikiuose. Vedęs gyveno kartu su tėvais, dirbo ūkyje. 1881 m. pradėjo platinti draudžiamą lietuvišką spaudą. 
1883 m. pirmą kartą nuėjo į Tilžę su pažįstamu knygnešiu D. Bubėnu. Platino religinius leidinius, elementorius, kalendorius. Kelis kartus buvo sulaikytas policijos, du kartus ištremtas.

Į policijos akiratį pateko 1891 m. Jo namuose Dūseikiuose atlikus kratą, buvo rasta daug spaudinių lietuvių, lenkų ir prancūzų kalbomis. Kvočiamas išsidavė apie savo veiklą, ryšius su D. Bubėnu. Buvo nubaustas 4 mėn. kalėjimo ir 2 metus tremties. Ištremtas į Rygą, jis ten ilgiau nepasiliko. Grįžęs į namus, toliau bendradarbiavo su D. Bubėnu ir dideliais kiekiais platino draudžiamą spaudą. Per Prūsijos sieną iš Tilžės atvežtas knygas pernešdavo buvusio Gudiškės dvaro darbininkai ir atveždavo knygnešiams į namus. 1898 m. lapkričio 5 d. pasienio sargybiniai sulaikė F. Petravičiaus spaudą nešusius žmones, kurie nurodė knygų savininką. Prasidėjus paieškai ir persekiojimui, kartu su D. Bubėnu pasitraukė į Mažąją Lietuvą. Ten apsigyvenę toliau kartu slapta gabeno draudžiamą spaudą.

1903 m. lapkričio 14 d. Lietuvos pasienyje buvo įskųstas ir areštuotas. Išbuvo 10 mėn. Tauragės kalėjime, buvo vėl ištremtas metams į Rygą. Tačiau iš ten pabėgo, o vietoje savęs registruotis policijoje paliko kitą žmogų, be to, jau buvo atšaukti caro apribojimai dėl lietuviškos spaudos.

1928 m. skirta 75 Lt knygnešio pensija.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Įrašas Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus

Nuorodos
--------

* Knygnešys Feliksas Petravičius
Koordinatės: 55°22′7″ š. pl. 22°24′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36861°š. pl. 22.41111°r. ilg.﻿ / 55.36861; 22.41111

| Lomių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Tauragės rajonas) |
| Plotas | 0,075 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,6 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 4,5 m |
| Įteka | Šunija |
| Išteka | Šunija |

**Lomių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Tauragės rajone, 11 km į pietvakarius nuo Skaudvilės, Lomių gyvenvietės pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Šunijos upę (Jūros intakas) 19,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,65 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 57 m. Krantai aukšti, vietomis statūs, šlaitai apaugę medžiais. Tvenkinio šiaurinis krantas plačiai užpelkėjęs, apaugęs medžiais ir krūmynais, už 0,1 km į šiaurę telkšo 0,88 ha tvenkinys (anksčiau Lomių tvenkinio plotas buvo 11,3 ha). Aplink kitus krantus plyti dirbami laukai.

Tvenkinys įrengtas 1969 m. 2019 m. per užtvanką įrengtas žuvitakis.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
**Felipe Ribeiro**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Felipe Alves Ribeiro |
| Gimimo data | 1975 m. gegužės 4 d. |
| Gimimo vieta | Liša, Portugalija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Vyr. treneris |
| Profesionalūs klubai\* |
| nowrap | nowrap | nowrap| |
|  Treniruotos komandos |
| 2014–2015  2015–2016  2016–2017  2018  2019 | *FC Penafiel (asistentas)*  *V. Guimarães (asistentas)*  *FC Paços de Ferreira (asistentas)*  FK Jonava  Merelinense FC |
|  |

**Felipė Alvešas Ribeiro (Felipe Ribeiro)** (g. 1975 m. gegužės 4 d. ) – Portugalijos futbolo specialistas, futbolo treneris. 2018 m. nuo sezono pradžios vadovavo FK Jonava ekipai.

Biografija
----------

Karjerą pradėjo 1997 m. kai vadovavo jaunimų lygų komandoms.

Dirbo įvairiuose futbolo klubuose trenerio asistentu.

Pirmą kartą vyr. treneriu tapo 2010 m. Jo vadovaujama Matozinjoso „Leça" žaidė trečioje pagal pajėgumą Portugalijos lygoje.

2013-2014 m. sezone treniravo Sercedo „Serzedo" ekipą. 

Vėliau prisijungė prie Gimarainso „V. Guimarães" ekipos trenerių štabo. šis klubas dalyvavo elito diviziono kovose, o Felipe buvo vyr. trenerio asistentu.

Vėliau F. Ribeiro perėjo į Pasos De Fereiros „Paços de Ferreira". (Asistentu dirbo.)

Į Jonavą atvyko 2018 m. sausio 11 d. Prieš sezoną FK Jonava skelbė ambicingus tikslus, užsiminta, kad kovos dėl medalių, buvo sukviesti žinomi žaidėjai. Tačiau 2018-ųjų A lygos sezonas buvo nesėkmingas. Galiausiai, 2018 m. gegužės 15 d. pasiekė žinia, kad komandą palieka vyr. treneris. Tuo metu FK Jonava turnyro lentelėje buvo paskutinėje vietoje.

2019 m. pradžioje pradėjo dirbti Merelinense FC. Vasarą paliko klubą.

Nuorodos
--------

* Transfermarkt
* zerozero.pt

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-10-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑