recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rintė
**Rintė** (*rumbė*) – praeityje kiekvienuose namuose plačiai naudotas namų apyvokos daiktas, rinčiuota (dantyta) siaura pailga lentelė, kurios pagalba moterys skalbė skalbinius, taip pat juos išdžiovintus lygindavo, raičiodamos volelį – kočėlą, kočėtuvę. Rintę spaudžiant ir stumiant, kočėlas su audiniu sukdavosi ir skalbiniai išsilygindavo. Rankomis išgręžtais skalbiniais apvyniodavo kočėlą ir rinte kočiodavo tol, kol „išspausdavo" visus nešvarumus.

Rintė buvo gaminama iš kietos medienos su rankena viename ilgos lentelės gale (kartais – viršutinėje dalyje). Darbinėje, lygiu paviršiumi plokštumoje buvo išpjaustomi skersiniai užapvalinti „randai". Priešinga rintės pusė dažniausiai likdavo lygi, neretai buvo pagražinama raižiniais ar piešiniais, geometriniu ar augaliniu ornamentu. Įvairiuose regionuose skyrėsi išpjovų forma ir dydis, įnagio dekoras. Puošnioji pusė kartais įgydavo reljefišką formą, kuri kočiojant tarnaudavo kaip papildoma atrama kitai rankai.

Lietuvoje
---------

Mediniai įrankiai baltiniams, audiniams lyginti, kočioti lietuvių buityje naudoti iki XX a. vidurio. Buvo įprasta merginoms ar jaunamartėms dovanoti moteriškų darbų įnagius, išdailintus, išpuoštus raižytais ornamentais, ženklais, inicialais. Kadangi nemažai moteriškų darbų būdavo atliekama talkomis arba draugėje, buvo svarbu nepamesti, išskirti savąjį darbo įnagį. Keičiantis buities sąlygoms šie darbo įrankiai tapo tik praeitį liudijančiais eksponatais, jų gaminimas nutrūko. šiandien senuosius moterų darbo įrankius – kultuves, kočėlus su rintėmis – naujam gyvenimui prikelia folklorinių ar etnografinių ansamblių instrumentalistai, sukuriantys originalų medinių instrumentų skambesį, žaismingą ritmiką. Rinte grojama per jos išpjaustytą kočiojimo paviršių braukant mediniais šaukštais ar lazdelėmis.

* Lietuviška rintė
* Rintė su rankena viršuje (Baltarusija)
* Baltarusiška rintė
* Vaizdas:Снимок Валёк со скалкой.JPGRintė su voleliu (Šiaurės Rusija)

Literatūra
----------

* Бежкович А. С. и др. *Хозяйство и быт русских крестьян*. – М.: Советская Россия, 1959.
* Бычков В. Н. *Музыкальные инструменты*. – М.: АСТ-ПРЕСС, 2000. – ISBN 5-7805-0537-3.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Verpimo, audimo, skalbimo įrankiai
* Kočėlas (kočėtuvė, kočėtuvas, volkas, rintė, volelis, volkaunė)
**Devids Dobrecovs**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Devidas Dobrecovas |
| Gimimo data | 1997 m. vasario 26 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Latvija |
| Ūgis | 177 cm |
| Svoris | 68 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Grobiņas SC |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20132014–20172017 201820192021– | FHK Liepājas Metalurgs IIFK Liepāja/MOGOGrobiņas SCFC RTUFK Atlantas KlaipėdaGrobiņas SC | 07 0(1)14 0(2)17 (18)02 0(1)29 0(4)14 0(8) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. sausio 22 d.. |

**Devidas Dobrecovas** (*Devids Dobrecovs*; g. 1997 m. vasario 26 d.) – Latvijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Jo tėvas žinomas Latvijos futbolininkas Viktors Dobrecovs, buvęs FK Atlantas vyr. treneris.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo Liepojoje. Žaidė Liepajas Metalurgs jaunimo ekipose. Bankrutavus šiam klubui, perėjo į naujai sukurtą FK Liepāja. 

### FK Liepāja

Nuo 2014 m. priklausė FK Liepāja, tačiau progų žaisti Virsliga čempionate susilaukdavo retai. 

### Grobiņas SC

2017 m. atstovavo Grobiņas SC, kuris žaidė Pirmoje lygoje.

### FC RTU

2018 m. perėjo į FC RTU, kuris žaidė Pirmoje lygoje.

### FK Atlantas

2019 m. atstovavo FK Atlantas. Debiutavo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris. Jis pelnė pirmą komandos įvartį ir išvedė atlantiečius į priekį (1:0).

2019 m. A lygoje sužaidė 29 rungtynes, pasižymėjo pelnydamas keturis įvarčius.

### Grobiņas SC

Nuo 2020 m. vasaros atstovavo Grobiņas SC, kuris žaidė Pirmoje lygoje. Pirmenybės vyko pandemijos sąlygomis. Sužaidė šešerias rungtynes ir pasižymėjo pelnydamas keturis įvarčius.

2021 m. atstovavo Grobiņas SC, kuris žaidė Pirmoje lygoje. Dėl pandemijos grėsmių rungtynės dažnai buvo nukelinėjamos, pirmenybės buvo stabdomos ir vėl atnaujinamos, o galiausiai liko nebaigtos. Sužaidė aštuonias rungtynes ir pasižymėjo pelnydamas keturis įvarčius.

Latvijos rinktinės
------------------

Atstovavo Latvijos U-17, U-19 ir U-21 jaunimo rinktinėms.

2015 m. sausio 5 d. atstovavo Latvijos U-19 rinktinei. Žaidė prieš estus. Latviai nugalėjo varžovus rezultatu 5:0. Vieną iš įvarčių pelnė Devids Dobrecovs.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
**Vsevolodas Dobužinskis** (1906 m. sausio 31 d. ? Peterburge – 1998 m. rugpjūčio 26 d. Niujorke) – rusų ir lietuvių grafikas, scenografas.

Biografija
----------

Tėvas Mstislavas Dobužinskis. 1924 m. Petrograde baigęs gimnaziją su tėvais atvyko į Lietuvą. 1926–1930 m. studijavo Berlyno dekoratyvinio meno akademijoje. 1930–1937 m. Valstybės teatro, 1938–1939 m. Darbo rūmų teatro studijos Kaune scenografas, dažnai dirbo su tėvu.

Sukūrė Henriko Ibseno dramos „Visuomenės šulai" (pavadinimu „Visuomenės priešas") ir Igno Šeiniaus komedijos „Diplomatai" (abu pastatyti 1937 m. rež. Borisas Dauguvietis) scenovaizdžius. Būdingas dėmesys scenos erdvei ir veikalo atmosferai, „Diplomatų" scenovaizdžiams – ir art deco bruožai.

Kūrė žurnalų viršelius, pašto ženklus, etiketes, apipavidalino interjerų (kino teatrai „Fonini" ir „Daina", kavinė „Monika", salonas „Marginiai", visi Kaune), dalyvavo parodose.

Žymiausias kūrinys – Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos herbas (1940).

1939 m. su tėvais persikėlė į Niujorką. 1945–1946 m. Vokietijoje apipavidalino lietuvių išeivių dailės parodų. JAV dirbo dailininku pramonės bendrovėse. Su broliu Rostislavu ir dail. J. Klimovu parengė M. Dobužinskio „Atsiminimus" (išl. 1976 m. Niujorke), pats parašė apie jį atsiminimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vsevolodas Dobužinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 44 psl.
| **Bovista plumbea** |
| --- |
| Švininė vilktabokė (*Bovista plumbea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pumpotaukšliniai  *( Lycoperdaceae)* |
| Gentis: | Vilktabokė  *( Bovista)* |
| Rūšis: | Švininė vilktabokė  *( Bovista plumbea)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Švininė vilktabokė** (*Bovista plumbea*) – vilktabokių (*Lycoperdaceae*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūnis 2-4 cm skersmens, rutuliškas, išorinė luobelė (*egzoperidis*) lygi, primenanti kiaušinio lukštą. Vidinis sluoksnis (*endoperidis*) plonas ir panašus į vatą.
Išorinė luobelė iš pradžių būna balkšva, vėliau papilkėja. Grybui senstant, egzoperidis sutrūkinėja į plačias skilteles ir iš dalies atsiskiria nuo endoperidžio, atsidengia vidinis sluoksnis, kuriam būdinga švino pilkumo spalva, kuri gali būti balkšvo ar rusvo atspalvio.
Trama iš pradžių būna balta, kompaktiška, vėliau, grybui senstant pasidaro minkšta, geltonai rudos spalvos, ir galiausiai virsta rusvai rudais milteliais. Grybas skleidžia stiprų kvapą, kuris iš pradžių būna malonus, tačiau ilgainiui tampa išties atstumiantis. Subrendusio grybo viršūnėje atsiveria apvali angelė, pro kurią išbyra rudos spalvos sporos.
Auga birželio - spalio mėnesiais, dažniausiai sutinkamas pievose, ganyklose, miško proskynose bei pamiškėse.
Grybas yra valgomas, tačiau nėra laikomas geru valgomuoju grybu dėl savo įkyraus kvapo. Valgomi tik jauni vaisiakūniai.

Literatūra
----------

Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 201
| **Stefaan Maria Joris Yolanda De Clerck** |
| --- |
|  |
| Stefaan De Clerck |
| Gimė | 1951 m. gruodžio 12 d. (71 metai)Kortrijke, Belgija |
| Tėvas | Albert De Clerck |
|  |
| Veikla | belgų teisininkas, politikas, teisingumo ministras, parlamentaras, savivaldos veikėjas, meras |
|  |
|  **Vikiteka** | Stefaan De Clerck |

**Stefaan Maria Joris Yolanda De Clerck** (g. 1951 m. gruodžio 12 d. Kortrijke, Belgija) – belgų teisininkas, politikas, teisingumo ministras, parlamentaras, savivaldos veikėjas, meras.

Tėvas – politikas, buvęs ministras Albert De Clerck, krikdemas.

Biografija
----------

Katholieke Universiteit Leuven studijavo teisę (Campus Kortrijk ir Löwene), 1975 m. baigė studijas.

Advokatas Kortrijke, nuo 1990 m. Belgijos deputatų rūmų narys, nuo 1995 m. Dehaene II kabineto teisingumo ministras, atsistatydinęs, Marc Dutroux 1998 m. balandžio 23 pabėjus iš teismo pastato Neufchâteau; iki 2001 m. deputatas
nuo 2000 m. Kortrijk meras, nuo 2007 m. Belgijos deputatų rūmų narys, nuo 2008 m. gruodžio 30 d.*Van Rompuy I* kabineto, nuo 2009 m. lapkričio mėn. Leterme II kabineto teisingumo ministras.

Nuorodos
--------

* Asmeninis tinklalapis Archyvuota kopija 2006-08-19 iš Wayback Machine projekto. (nyderlandų, prancūzų k.).
Vienuoliai Sakjos vienuolyne
**Sakjapa** (tibet. ས་སྐྱ་  = *sa sKya* – „pilkoji žemė") – viena iš Tibeto budizmo mokyklų. Pasak legendos, įkurta Sakjos mieste (Dzano provincija) 1073 m. tibetiečių kunigaikščio Končogo Gjalpo (1034–1102 m.), kilusio iš Khono giminės. Viduramžiais sakjos mokyklos galva (sakja tridzinas) turėjo didelę politinę įtaką vidurio Tibete ir bandė apjungti visą šalį. XVII a. sakjapa galutinai pralaimėjo kovą dėl įtakos gelugpai ir pasiliko gyvuoti nedidelėje Sakjos karalystėje, pavaldžioje Lasai.

Priešingai nei gelugpa, sakjapa leidžia vienuoliams kurti šeimas, tačiau su sąlyga, kad po vaiko gimimo toliau vienuolis turi laikytis celibato. Sakja tridzino titulas perduodamas paveldėjimo, o ne pergimimo (tulku) kaip gelugpoje, principu. Nuo pat mokyklos įkūrimo iki šių laikų Sakjapos valdžia priklauso Khono giminei. Jei nėra titulo paveldėtojo, tada dėdė gali titulą perduoti sūnėnui. Dabartinis sakja tridzinas yra Ngavangas Kunga Tegčenas Palbaras (nuo 1951 m.; reziduoja Indijoje).

Dabar dauguma sakja mokyklos pasekėjų gyvena Mustange (iš esmės visi karalystės gyventojai) ir Sikime.

Sakjapa remiasi indų mahasidho Virūpos mokymui apie kelią (*lamdre*), bei Hevadžros tantra. Labai daug dėmesio skiriama bardo jogos praktikai. Filosofijoje jungia madhjamakos ir jogačaros principus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Драгункин А. Н. Котков К. А. *Тибет – правда и вымыслы*. Санкт-Петербург, 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBudizmo kryptys |
| --- |
|  |
| Hinajana (Nikaja) | 
Pudgalavada · Vibhadžavada (Theravada) · Sarvastivada (Mulasarvastivada · Saurantrika) · Mahasamgiha · Ekavjaharikas · Lokotaravada · Pradžniaptivada · Dharmaguptaka |  |
|  |
| Mahajana | 
 Madhjamika · Jogačara · Tathagatagarbha · Dhjana · Tyrosios žemės · Ničiren · Von |
|  |
| Vadžrajana | 
Tiantai · Šingonas · Nevarų · Ari · Ačarja · Tibeto budizmas: Njingmapa · Kadampa (Gelugpa) · Sakjapa · Džonangpa · Kagjupa (Drukpa · Karmapa · Drikung · Šangpa) · Rime |
|  |
| Devyni vienijantys budizmo teiginiai · Sąrašas |

 |
| **Vulfas Visockis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1824 m. liepos 8 d.Žagarė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1904 m. gegužės 24 d. (79 metai)Maskva, Rusijos imperija |
| Sutuoktinis (-ė) | Keila Cvija |
|  |
| Veikla | Verslininkas, filantropas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Vulfas Visockis |

**Vulfas Kolonimas Zeevas Visockis** (1824 m. liepos 8 d. Žagarėje, Rusijos imperija – 1904 m. gegužės 24 d. Maskvoje, Rusijos imperija) – Lietuvos žydų kilmės verslininkas, filantropas, vienos seniausių arbatos pardavimo įmonės Wissotzky Tea įkūrėjas.

Biografija
----------

Gimė 1824 m. liepos 8 d. Žagarėje. Ketverius metus mokėsi Valažino ješivoje. 1858 m. išvyko į Maskvą, kur įkūrė arbatos pardavimų įmonę *В. Высоцкий и К°*. Suklestėjus prekybai buvo pramintas "Rusijos arbatos tėvu". 1903 m. Visockio įmonė apėmė 35% visos Rusijos imperijos arbatos pardavimų rinkos. Rėmė įvairias žydų bendrijas, organizacijas, spaudą ir žydus kurie vyko į Palestiną. 1884 m. dalyvavo vienoje iš pirmųjų sionistų konferencijų Katovicuose, kur buvo išrinktas į tarybą. Mirė 1904 m. gegužės 24 d. Maskvoje. Po jo mirties verslo valdymą perėmė sūnus Davidas Visockis.

* Apie 1894 metusApie 1894 metus
* Katovicų konferencijos delegataiKatovicų konferencijos delegatai

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* "Wissotzky Tea" tinklalapis (ang.)
* Biografija (rus.)
* Чай Высоцкого Archyvuota kopija 2012-04-11 iš Wayback Machine projekto.
* Дом чаеторговцев Высоцких в Огородной слободе
|  |
| --- |
| Ratmiras Cholmovas |
|  |
| Pilnas vardas | Ratmiras Dmitrijevičius Cholmovas |
| Šalis | TSRS vėliava TSRSRusijos vėliava Rusija |
| Gimė | 1925 m. gegužės 13 d.Tarybų Sąjunga Šenkurskas |
| Mirė | 2006 m. vasario 18 d. (80 metų)Rusija Maskva |
| Titulas | didmeistris, GM (1961 m.) |
| Aukščiausias reitingas | 2736 |

**Ratmiras Cholmovas** (rus. *Ратмир Дмитриевич Холмов*; g. 1925 m. gegužės 13 d. Šenkurske – 2006 m. vasario 18 d. Maskvoje, Rusija) – TSRS ir Rusijos šachmatininkas.

Biografija
----------

Nuo 1942 m. dirbo laivyne. 1943 m. sausį įstojo į Šiaurės garlaivių laivyno mašinistų kursus, kuriuos baigė po trijų mėnesių. Perkeltas į Tolimuosius Rytus. Po to dėl ligos persikėlė į Gardiną.

1946 m. laimėjo Baltarusijos pirmojo atskyrio turnyrą. 1947 m. laimėjo visasąjunginį pirmaatsyrininkų turnyrą, po to – ir kandidatų į sporto meistrus turnyrą Jaroslavlyje. Tais pačiais metais jis pasidalijo 3–4 vietas TSRS čempionato pusfinalyje, 1948 m. užėmė 12 vietą čempionato finaliniame turnyre.

Iš Baltarusijos R. Cholmovas persikėlė į Vilnių. 1951, 1952, 1953, 1955, 1957, 1958, 1960 m. tapo Lietuvos čempionu, 1950 m. pasidalijo pirmąją – antrąją vietas su Leonardu Abramavičiumi, 1949 ir 1959 m. pasidalijo pirmąją – antrąją vietas su Isaku Vistaneckiu. Po to persikėlė į Sočį.

1954 m. tapo tarptautiniu meistru. 1961 metais – didmeistriu. 1963 m. pasidalijo pirmąją – trečiąją vietas TSRS čempionate su Spaskiu ir Šteinu, bet po tolesnės kovos čempionu tapo Šteinas. 1967 m. persikėlė į Maskvą.

Cholmovas buvo laikomas gynybinio stiliaus šachmatininku, gavo pravardę „centro gynėjas".

Kai kuriais duomenimis maždaug aštuonis mėnesius (nuo 1960 m. rugpjūčio iki 1961 m. spalio) Cholmovas buvo aštuntasis pagal pajėgumą žaidėjas pasaulyje.

Šaltiniai
---------

* Ратмир Холмов : [Избранные партии]. Москва : Физкультура и спорт, 1982. 142, [2] с.

Išnašos
-------

1. ↑  A. Uogelė „Mano šachmatai", 1993
2. ↑


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvos šachmatų čempionai |
| --- |
|  |
| Lietuvos atvirasis šachmatų čempionatas | 
Leonardas Abramavičius · Algimantas Butnorius · Ratmiras Cholmovas · Antanas Algimantas Česnauskis · Viktorija Čmilytė · Virginijus Dambrauskas · Virginijus Grabliauskas · Antanas Gustaitis · Aloyzas Kveinys · Tomas Laurušas  · Aleksandras Machtas · Vidmantas Mališauskas · Vladas Mikėnas · Gintautas Piešina · Eduardas Rozentalis · Vytautas Šlapikas · Šarūnas Šulskis · Levas Ševeliovas · Isakas Vistaneckis· Antanas Zapolskis |

 |
| **Stefanija Belmondoit. *Stefania Belmondo*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1969 m. sausio 13 d. (54 metai)Vinadijus, Kunėjo provincija, Italija |
| Tautybė | italė |
|  |
| Žinomas (-a) už | daugkartinė slidinėjimo kroso čempionė, olimpietė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| (2022 m. duomenys) Olimpinių žaidynių: 2×, 3×, 5×Pasaulio čempionatų: 4×, 7×, 2× |
|  |
|  **Vikiteka** | Stefania Belmondo |

**Stefanija Belmondo** (it. *Stefania Belmondo*, g. 1969 m. sausio 13 d.) – buvusi profesionali Italijos slidinėjimo kroso sportininkė, du kartus olimpinė bei keturis kartus pasaulio čempionė.

Biografija
----------

Mokytis slidinėti S. Belmondo pradėjo būdama trejų metų Pjemonto kalnuose. 1987 m. sportininkė debiutavo pasaulio slidinėjimo čempionate. Jau po metų italė debiutavo šalies olimpinėje rinktinėje 1988 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kalgaryje. 1989 m. Solt Leik Sityje S. Belmondo pirmą kartą kartą karjeroje laimėjo slidinėjimo taurės etapą.

1991 m. Italijoje vykusiame pasaulio slidinėjimo čempionate S. Belmondo pelnė sidabro medalį 4 × 5 km estafetėje bei bronzą 15 km lenktynėse. Pirmą olimpinį medalį italė laimėjo 1992 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kai triumfavo 30 km lenktynėse. 1993 m. pasaulio čempionate S. Belmondo pelnė auksą 5 km + 10 km persekiojimo ir 30 km lenktynėse, sidabrą – 4 × 5 km estafetėje. Tais pačiais metais ji patyrė kojos traumą ir 4 mėnesius turėjo praleisti be aktyvaus slidinėjimo. Po dvejų operacijų sportininkė dalyvavo 1994 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose pelnė du bronzos medalius. Nepaisant nuviliančių rezultatų ir trenerių patarimo baigti karjerą, italė nusprendė toliau dalyvauti slidinėjimo varžybose.

1997 m. sezonas buvo vienas sėkmingiausių po traumos. Tų metų čempionate italė pelnė net 4 sidabro medalius. 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Nagane S. Belmondo pelnė bronzą 4 × 5 km stafetėje bei sidabrą 30 km lenktynėse. Estafetės pasiekimas buvo išskirtinis, nes S. Belmondo perėmus estafetę italų komanda buvo vos 9 vietoje. 1999 m. pasaulio čempionate S. Belmondo pelnė du aukso ir vieną sidabro medalį.

Paskutiniame karjeros sezone 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse S. Belmondo pelnė aukso, sidarbo ir bronzos medalius. Pasaulio taurės sezoną ji baigė trečioje vietoje.

S. Belmondo iš viso yra pelniusi 10 olimpinių medalių ir yra trečioje vietoje tarp visų Italijos sportininkų (po Edoardo Mangiarotti ir Arianna Fontana).

2006 m. žiemos olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijoje S. Belmondo uždegė olimpinę liepsną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Italy at the Olympics". sports-reference.com. Suarchyvuotas originalas 2012-10-12. Nuoroda tikrinta 2012-05-06.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Turin 2006 Games – The Opening Ceremony". GamesBids. 2006-02-10. Suarchyvuotas originalas 2006-02-22.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)

Nuorodos
--------

* Sportininkės profilis FIS svetainėje
| Sakramentas |
| --- |
| Tiltas per Sakramento upę Tiltas per Sakramento upę |
| **Ilgis** | 719 km |
| **Baseino plotas** | 69 930 km² |
| **Vidutinis debitas** | 314 m³/s |
| **Ištakos** | Kaskadiniai kalnai |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | JAV |

**Sakramentas** (angl. *Sacramento River*) – upė vakarinėse JAV, šiaurės Kalifornijoje, ilgiausia valstijoje. Prasideda Kaskadiniuose kalnuose, netoli Šastos kalno susiliejus vidurinei ir pietinei Sakramento ištakoms. Teka į pietus šiaurine Kalifornijos slėnio, besidriekiančio tarp Siera Nevados ir Ramiojo vandenyno kalnagūbrio, dalimi. Žemupyje pasuka į vakarus ir įteka į Ramiojo vandenyno San Francisko įlanką suformuodama bendrą deltą su San Choakino upe.

Didžiausi intakai: Pitas, Fiveris, Maklaudas, Amerikanas. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, įrengtos hidroelektrinės. Laivuojama nuo Sakramento miesto. Pagrindiniai miestai, įsikūrę prie Sakramento upės – Redingas ir Sakramentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 365
| Vulajus烏來 |
| --- |
|  |
|  |
| 

VulajusVulajus

24°52′00″ š. pl. 121°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿24.86667°š. pl. 121.55000°r. ilg.﻿ / 24.86667; 121.55000﻿ (Vulajus)Koordinatės: 24°52′00″ š. pl. 121°33′00″ r. ilg.﻿ / ﻿24.86667°š. pl. 121.55000°r. ilg.﻿ / 24.86667; 121.55000﻿ (Vulajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 6 040  |
| **Plotas** | 321,13 km² |
| **Tankumas** (2014) | 19 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.wulai.ntpc.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Vulajus |

**Vulajus** (kin. 烏來, pinyin: *Wūlái*; pe̍h-oē-jī: *U-lâi*) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Išsidėstęs netoli sienos su Taipėjumi. Vystomas turizmas, kraštas garsėja karštosiomis versmėmis, aborigenų atajalų kultūra (yra Vulajaus Atajalų muziejus). Tai šiauriausia Taivano aborigenų gyvenama vietovė.

Pavadinimas kilo iš atajalų kalbos frazės *kilux ulay*, reiškiančios „karšta ir nuodinga".

Geografija
----------

Tai didžiausias iš Sinbėjaus rajonų ir taip pat kalvuočiausias bei rečiausiai apgyvendintas. Vulajus išsidėstęs tarp Suešano ir Dziališano kalnagūbrių, 250 metrų aukštyje virš jūros lygio.

Istorija
--------

Atajalai vietovėje pradėjo kurdintis dar Čingų dinastijos laikais. Japonijos okupacijos metais įėjo į Taipėjaus prefektūros (jap. 臺北 縣 = *Taihoku-ken*) sudėtį. Vėliau dar keletą kartų keitė pavaldumo statusą. Kinijos Respublikai 1946 m. atgavus Taivaną, Vulajus tapo kaimo tipo gyvenviete. Nuo 1950 m. rugpjūčio buvo pavaldus Taipėjui. 2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Vulajus tapo vienu iš jo rajonų (区, *Qū*). Prieš tai Vulajus turėjo kaimo apylinkės (鄉, *Xiang*) statusą.

* Vulajus iš oroVulajus iš oro
* PrekyvietėPrekyvietė
* Karštosios versmėsKarštosios versmės
* Kalnų keltuvaiKalnų keltuvai

Šaltiniai
---------

1. 1 2


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSinbėjaus rajonai |
| --- |
|  |
| Administracinis centras: **Bančiao** |
|  |
| Šiauriniai | 
Bali · Danšujus · Dzinšanas · Linkou · Sandži · Šimenas · Vanli | Sinbėjaus padėtis Taivano žemėlapyje |
|  |
| Rytiniai | 
Gongliao · Pinglinas · Pingsi · Šenkengas · Šidingas · Sidži · Šuangsi · Žuifangas |
|  |
| Vakariniai | 
Bančiao · Džonghė · Jingė · Jonghė · Ludžou · Sančongas · Sindžuangas · Šulinas · Taišanas · Tučengas · Vugu |
|  |
| Pietiniai | 
Sansija · Sindianas · Vulajus |

 |
Ondato| Forma | Uždaroji akcinė bendrovė |
| Pramonė | Technologijų sprendimai |
| Įkurta | 2018 |
| Įkūrėjas (-ai) | Liudas Kanapienis,
Andrej Vištorskij |
| Centrinė būstinė | Londonas, Jungtinė Karalystė |
| Svarbiausi darbuotojai | Liudas Kanapienis (Generalinis direktorius),
Andrej Vištorskij (Generalinis produkto direktorius) |
| Produktai | Tapatybės patvirtinimo internetu sistema, „pažink savo klientą" (KYC) atitikties užtikrinimas |
| Tinklalapis |  |

**Ondato** – technologijų kompanija, kurianti sprendimus, susijusius su „pažink savo klientą", pinigų plovimo prevencijos ir nuotolinės tapatybės patikrinimu. Ondato klientai naudojasi paslaugomis, kad užtikrintų įstatymų laikymąsi griežtai reguliuojamose pramonės šakose, pavyzdžiui, bankininkystėje ir interneto platformose.

Įmonė buvo įkurta 2018, Vilniuje, Lietuvoje. Šiuo metu bendrovė aptarnauja klientus daugiau nei 190 šalių. Įmonės būstinė įsikūrusi Londone, Jungtinėje Karalystėje.

Istorija
--------

Iš pradžių „Ondato" pradėjo teikti tik tapatybės tikrinimo paslaugas, bet greitai išplėtė savo veiklą ir pradėjo teikti išsamesnį reguliacijų užtikrinimo paketą. Įmonė yra sulaukusi kelių investicijų iš įvairių rizikos kapitalo fondų.

2022 m. Ondato sukūrė „Ondato OS", centralizuotą KYC sistemą, vartotojų bazės valdymo ir klientų įtraukimo platformą, kuria siekiama sumažinti riziką ir supaprastinti su klientų pažinimu susijusius procesus.

Pasiekimai
----------

Bendrovė yra gavusi Lietuvos valdžios institucijų ir įvairių industrijos atstovų apdovanojimų.

Ondato technologijos panaudotos užtikrinant Lietuvos Respublikos Seimo darbą nuotoliniu būdu.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑   Archyvuota kopija 2022-12-05 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑
9. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Tėvynės atgimimas ir perspektyva |
| Lyderis | Artūras Zuokas |
| Įkurta | 2012 m. lapkričio 19 d. |
| Būstinė | Vilnius, A.Tumėno g. 4 |
| Narių skaičius | 1613 |
| Politinė ideologija | liberalizmas ir krikščioniškoji demokratija |
| Svetainė |
|  |

**Sąjunga „TAIP"** **(Tėvynės atgimimas ir perspektyva)** – visuomeninio judėjimo „TAIP" pagrindu įsteigta politinė organizacija, kuri, kaip pati teigė, jungė centro dešinės pažiūrų „atsakingo liberalizmo" šalininkus.

Partijos įkūrėjas, Artūras Zuokas, 2003–2010 m. vadovavo Liberalų ir centro sąjungai, bet prieš savivaldos rinkimus iš jos pasitraukė. Partijos kūrėjai tikėjosi „sukrėsti šalies politinių partijų sistemą", bet kai kurie politologai vertino tai skeptiškai ir teigė, jog viskas labiau primena demagogiją. 2012 m. savo programoje siūlė sumažinti Seimo narių skaičių nuo 141 iki 101, apriboti parlamentarų kadencijų skaičių tik dviem kadencijomis, neapmokestinti pagrindinio būsto ir žemės sklypo, šiek tiek pakelti minimalų atlyginimą.

2011 m. lapkričio 19 d. partijos steigiamajame suvažiavime pirmininko pavaduotojais išrinkti Žilvinas Šilgalis, Donatas Pilinkus, Miroslavas Monkevičius. Tarp sąjungos-judėjimo „TAIP" lyderių taip pat yra Kęstutis Nėnius, Algimantas Vakarinas, Edgaras Stanišauskas, Indrė Jakaitytė, Daina Urbanavičienė ir kiti.

Sąjungos-judėjimo „TAIP" nepriklausomi kandidatai 2011 m. Vilniaus miesto savivaldos rinkimuose užėmė pirmą vietą. Šiuo metu „TAIP" frakcija yra didžiausia Vilniaus miesto savivaldybės taryboje ir vienija 13 narių, tarp jų – Rūta Vanagaitė, Petras Nausėda, Darius Maskoliūnas, Žydrūnas Savickas, Jonas Juodka ir kiti.

2014 m. susijungė su Liberalų ir centro sąjunga ir pasivadino Lietuvos laisvės sąjunga (liberalai), o 2020 m. susijungė su partija „Tvarka ir teisingumas" bei su politiniu judėjimu „Pirmyn, Lietuva", naujasis politinis darinys pavadintas „Laisvė ir teisingumas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos politinių partijų sąrašas. Informacija atnaujinta 2012-08-02
2. 1 2  Šiandien steigiama A. Zuoko partija – sąjunga TAIP. tv3.lt
3. ↑  A. Zuokas traukiasi iš partijos ir kuria naują judėjimą. veidas.lt
4. ↑  A.Zuokas palieka liberalcentristus 15min.lt
5. ↑  Danutė Budreikaitė: atgimus Lietuva – ne svajonė, o realybė siluteszinios.lt/
6. ↑  *Partija „Laisvė ir teisingumas"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-11-06.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Succisella** |
| --- |
| Pelkinis ratenas (Succisella inflexa)Pelkinis ratenas (*Succisella inflexa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Karšuliniai  *( Dipsacaceae)* |
| Gentis: | Ratenas  *( Succisella)* |

 |

**Ratenas**, arba **žydrenė** (*Succisella*) – karšulinių (*Dipsacaceae*) šeimos augalų gentis.

Daugiamečiai žoliniai augalai su ištisiniais, lancetiškais, priešiniais lapais. Žiedynai – rutuliškos galvutės. Skraistlapiai žali, odiški, plačiai lancetiški. Pažiedės pailgai lancetiškos, smailios. Išorinė taurelė cilindriška, susiaurėjusiu viršumi, giliai briaunota, su 8 vagelėmis, plika, viršuje su 4 trumpomis skiautėmis, tikroji taurelė labai maža, dubenėlio pavidalo, beveik lygiakraštė, nedantyta. Vainikėlis keturskiautis.

Gentyje 3–5 rūšys, paplitusios Pietų ir Vidurio Europoje. Lietuvoje auga viena rūšis – pelkinis ratenas (*Succisella inflexa*), kuris įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1980, VI tomas, 538 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

T-16 Užpalių mstl.
T-16 schema
T-16 variklio D-21A2 schema
**T-16** (rus. *Т-16*, iš rus. *трактор* 'traktorius' + 16 (serijos numeris)) – savaeigė šasi, sukurta Charkovo  savaeigių šasi gamykloje 1961 m. T-16 savaeigė šasi žinoma dėl sėkmingų eksploatacinių savybių derinių – paprastumo, ekonomiškumo, lengvo remonto, pigumo.

Tarp 1961 m. ir 1995 m. buvo pagaminta virš 0,5 milijonų vienetų įvairių modifikacijų T-16 savaeigių šasi. Daug T-16 naudojama ir šiandien ūkio bei viešųjų darbų srityje.

Techniniai duomenys
-------------------

* Variklis: D-21A2
* Greitis: 23 km/h
* Arklio galios: 25 AG
* Ilgis: 3700 mm
* Plotis: 2550 mm
* Aukštis: 2500 mm
* Svoris: 1819 kg
* Degalai: dyzelinas

Komplektacija
-------------

T-16 savaeigė šasi lengvai komplektuojama su:

* Kėbulu
* Buldozerio peiliu
* Plūgais
* Akėčiomis
* Kaušu žemei kasti

ir su daug kitų žemės, bei kitiem darbams nudirbti skirtos technikos.
**Vulgata** (lot. *vulgatus* – *visuotinis, visiems prieinamas*) – šv. Jeronimo atlikto Biblijos vertimo į lotynų kalbą pavadinimas.

Pirmą kartą Vulgata išspausdinta 1450 m.

Vulgatą kaip oficialų Biblijos vertimą pripažino visuotinis Tridento bažnytinis susirinkimas 1546 metais ir pripažino vieninteliu teisingu lotynišku vertimu, savo reikšme ir dieviškuoju įkvėpimu tolygiu originalui. Iš tiesų tame vertime buvo daugybė klaidų, atsiradusių dėl vertėjo kaltės ir dėl perrašinėtojų neatidumo. 1590, 1592, 1593, 1598 metais popiežiai stengėsi pašalinti klaidas, o 1598 metų leidimas buvo pripažintas galutiniu variantu, kurio nebegalima taisyti, nors ir jame liko daug žymių klaidų. Paskutinį kartą Vulgatos tekstas koreguotas 1907 m. popiežiaus Pijaus X paliepimu.

Pavestas popiežiaus Damazo I, šv. Jeronimas 382–406 m. išvertė Bibliją iš hebrajų bei aramėjų kalbų. Į šį vertimą buvo įtrauktos ir papildomos knygos, kurių nėra hebrajų Biblijoje. Jos vadinamos *deuterokanoninėmis*. Vulgata katalikų bažnyčioje tapo oficialiu Šventojo Rašto tekstu. Tokiu pripažįstamas iki šiol.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vulgata*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė
Purio rathajatra
Krišnaitų rathajatra Prahoje
**Rathajatra** (skr. रथयात्रा = IAST: *Rathayātrā-* „ratų kelionė") – hinduistinė šventė, kurios metu dievybių atvaizdai (mūrčiai) iškilminga procesija gabenami gatvėmis. Atvaizdai gabenami tam tyčia suręstais puošniais vežimais (*ratha*- „ratais") ir yra traukiami maldininkų.

Rathajatros tradicija visų pirma susijusi su vaišnavimu, ypač Džaganathos kultu Orisoje ir kitur rytų Indijoje. Žymiausia yra Purio rathajatra, vykstanti vidurvasarį (ašadhos mėnesį). Procesijoje traukiamas ne tik Džaghanatho mūrčio vežimas, bet ir jo palydovų – brolio Balabhadros ir sesers Subhadros. Kita žymi rathajatra vyksta Bengalijoje, Šryrampuro kvartale Maheše. Ji taip pat skirta Džaganatho garbei. Mažesnesnės Džaganatho rathajatros vyksta daug kur kitur Orisoje, Vakarų Bengalijoje, Bangladeše. Panašios rathajatros vietomis rengiamos Šivos, džanų tyrthankarų, nepalių dievybių garbei.

Kadangi Džaganatha laikomas vienu iš Krišnos pavidalų, jo rathajatros tradiciją yra perėmusi Tarptautinė Krišnos sąmonės organizacija. Krišnaitai įvairiuose pasaulio miestuose rengia rathajatras. Lietuvos krišnaitai jas rengia Vilniuje, Kaune, Šiauliuose, Mažeikiuose, Palangoje, Kėdainiuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pratapaditya Pal; Stephen P. Huyler; John E. Cort; et al. (2016). *Puja and Piety: Hindu, Jain, and Buddhist Art from the Indian Subcontinent*. University of California Press. pp. 72–74
2. ↑  Indijos kultūros atspindžiai – Kėdainių gatvėmis riedės įspūdingas vežimas Archyvuota kopija 2019-06-23 iš Wayback Machine projekto. *Rinkos aikštė*, 2019 m. birželio 20 d.
Vsevolodas Mileris
**Vsevolodas Mileris** (rus. *Всеволод Фёдорович Миллер*, 1914 m. balandžio 7 (19) d. Maskva – 1913 m. lapkričio 5 (18) d. Sankt Peterburgas) – iškilus rusų kalbininkas, etnografas, archeologas ir folkloristas.

Biografija
----------

Gimė vokiečių kilmės šeimoje, tėvas Fiodoras Mileris buvo žinomas rusų poetas ir vertėjas. Vsevolodas Mileris mokėsi garsiame Maskvos Enneso pensione, kuriame disciplinos buvo dėstomos vokiečių ir prancūzų kalbomis. 1865–1870 m. studijavo Maskvos universiteto Filologijos ir istorijos fakultete, po baigimo buvo paliktas jame dėstyti.

Dirbo Lyginamosios kalbotyros ir sanskrito katedroje, destė sanskritą. 1874–1876 m. stažavo Tiubingeno, Paryžiaus ir Prahos universitetuose, 1877 m. apgynė magistro disertaciją. Tyrinėjo senąją rusų liaudies žodinę kūrybą. Susidomėjo Osetijos kultūra ir istorija, išleido trijų tomų veikalą *Osetinų etiudai*. Už pirmuosius du tomus V.Mileriui buvo suteiktas daktaro laipsnis, o už trečiąjį Rusijos geografijos draugija jį apdovanojo Didžiuoju aukso medaliu.

Nuo 1881 m. redagavo žurnalą „Etnografičeskoje obozrenije". 1884–1897 m. dirbo *Daškovo etnografiniame muziejuje* Maskvoje, jo pastangų dėka išleisti muziejaus etnografinių rinkinių aprašymai. 1892 m. tapo Maskvos universiteto Rusų kalbos ir tautosakos katedros profesoriumi, 1903 m. jam suteiktas nusipelniusio profesoriaus vardas. 1900–1911 m. dėstė ir *Aukštuosiuose moterų kursuose* Maskvoje. Išrinktas  Imperatoriškosios mokslų akademijos nariu korespondentu, o 1911 m. – tikruoju nariu. Tais pačiais metais persikėlė gyventi į Sankt Peterburgą, dirbo Mokslų akademijoje ir dėstė *Moterų pedagoginiame institute*.

Ryšiai su Lietuva
-----------------

Kartu su rusų kalbininku Filipu Fortunatovu 1871 m. Liudvinavo apylinkes kirilica užrašė apie 150 lietuvių liaudies dainų, pasakų ir patarlių. 1872 m. šių. dalis tekstų ir jų vertimai į rusų kalbą buvo paskelbti Maskvos universiteto „Mokslo darbuose", vėliau išleisti atskiru leidiniu. V.Mileris buvo paskelbęs Dniepro slenksčių pavadinimų kilmės hipotezę. 1893 m. Rusijos archeologų IX suvažiavimo metu Vilniuje ją bandė paneigti Panevėžio mokytojų seminarijos dėstytojas Zacharijus Liackis.

Bibliografija
-------------

* Osetinų etiudai (rus.)
* Osetinų kalba (rus.; vertimas iš vok. klb.)
* Pilnas darbų sąrašas

Literatūra
----------

* Миллер Всеволод Фёдорович[neveikianti nuoroda]
* *Русские фольклористы.* Библиографический словарь. – М.: Институт русккой литературы (Пушкинский дом) РАН, 2010
* Biografija Brokhauzo ir Efrono enciklopedijoje[neveikianti nuoroda]
* Giedrius Subačius. *Zacharijaus Liackio pranešimas IX Rusijos archeologų suvažiavime Vilniuje (1893)*[neveikianti nuoroda]
* Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto inf.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Villa Santa Rita**| **Plotas** | 2,3 km² |
| **Gyventojų sk.** | 33 850 |
| **Gyventojų tankumas** | 14 652 žm./km² |
| ***Komuna*** | C11 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Vilja Santa Rita** (isp. *Villa Santa Rita*) – kvartalas, esantis centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Condarco, Álvarez Jonte, Miranda, Joaquín V. González, Gaona* gatvių. Vyrauja pastatai iki 8 aukštų. Dažnai Vilja Santa Rita priskiriama Vilja del Parkei. Kvartalas oficialiai įkurtas 1972 m. Yra ligoninė, Šv. Ritos koplyčia.

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
1865 m. kvartalo dales nuotrauka.
**Vilja del Seras** (isp. *Villa del Cerro*) – Urugvajaus sostinės Montevidėjo priemesčio kvartalas. Yra Montevidėjo departamento pietvakariuose, prie *Cerro* kalvos ir La Platos estuarijos *Cerro* įlankos. 32,3 tūkst. gyventojų.

XIX a. pr. ant kalvos viršūnės pastatyta General Artigas tvirtovė. 1834 m. pradėjo kurtis gyvenvietė. Čia kėlėsi gyventi gausios imigrantų iš Europos bendruomenės. Dauguma atvykėlių vertėsi žemės ūkiu, dirbo skerdyklose("Frigorifico"), uoste. XX a. pr. įsteigti dideli mėsos šaldymo kompleksai.

Šiuo metu Viša del Sere tebegyvena imigrantai, dauguma kvartalo gatvių pavadinta įvairių valstybių vardu (*Ruso, Vizcaya, Lituano, Bulgaro, Ecuador, Egipto, Japon* ir kt.). Kvartale gyvena dauguma Urugvajaus lietuvių, veikia bendruomenė, klubas."Lietuvių klubas" ir garbes konsulatas isikures Rio de Janeiro gatvėje.

Viša del Sere įsikūrę Club Atlético Cerro ir Rampla Juniors futbolo klubai, golfo laukas.

Nuorodos
--------

* Urugvajaus Lietuvių Kultūros Draugija - Asociación Cultural Uruguay Lituania[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 65°46′52″ š. pl. 169°03′25″ v. ilg.﻿ / ﻿65.78111°š. pl. 169.05694°r. ilg.﻿ / 65.78111; 169.05694

Vaizdas į Ratmanovo salą iš Kruzenšteino salos
**Ratmanovo sala** (rus. *Остров Ратманова*, čiukč. *Имэлин*, inu. Imaqliq ) – sala Beringo sąsiauryje, Diomido salų grupėje, priklauso Rusijai, Čiukčių autonominei apygardai, Čiukčių rajonui. Tai toliausiai į rytus nutolusi Rusijos sausumos vieta. Nedideliu sąsiauriu Ratmanovo sala atskirta nuo JAV priklausančios Kruzenšteino salos. Tarp salų eina ne tik valstybinė JAV–Rusijos siena, bet ir tarptautinė datos keitimosi linija.

Salos plotas – 29 km², ilgis 8,7 km, plotis iki 4,7 km. Paviršius kalnuotas, iškyla iki 505 m (Kryšos („Stogo") kalnas). Krantai statūs, skardingi.

Ratmanovo saloje veikia poliarinė stotis, pasieniečių postas.

1655 m. salą pasiekė Semiono Dežniovo ekspedicija. 1728 m. salą pasiekė Vitus Beringas ir pavadino Didžiuoju Diomidu. 1816 m. Diomido salas pasiekė Otas fon Kocebus. Dėl įsivėlusios kartografinės klaidos Didžiajam Diomidui prigijo Ratmanovo salos pavadinimas (pagal jūrininką Makarą Ratmanovą). Iki XX a. vid. saloje buvo Imakliko kaimas (XVIII a. jame gyveno ~400 gyventojų – daugiausia eskimų). Nors 1867 m. Diomido salas padalino JAV–Rusijos siena, rusai Ratmanovo salos beveik nekontroliavo, iki 1925 m. čia veikė nelegali JAV faktorija, o pasienio postas įsteigtas tik 1941 m. Tarpukariu daugelis vietos gyventojų emigravo į Kruzenšteino salą, o 1948 m. likę ~30 gyventojų perkelti į žemyną (Naukano kaimą Čiukotkoje). 2005 m. ant Kryšos kalno pastatytas 7 m aukščio kryžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  А. Вахрушев. „Полосочка ничейной тишины Archyvuota kopija 2014-07-13 iš Wayback Machine projekto.". *Северные просторы* (19 августа 2010).
2. ↑  На острове Ратманова установлен православный крест
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Villa Soldati**| **Plotas** | 8,7 km² |
| **Gyventojų sk.** | 41 228 |
| **Gyventojų tankumas** | 4738 žm./km² |
| ***Komuna*** | C8 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Vilja Soldatis** (isp. *Villa Soldati*) – kvartalas, esantis pietinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *27 de Febrero, Cnel. Esteban Bonorino, Gral Francisco Fernández de la Cruz, Varela, Perito Moreno, Castañares, Escalada* gatvių. 

Vilja Soldatis prie Kamporos greitkelio

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
| Viljeta*Villeta* |
| --- |
| *Miestelio bažnyčia* |
|  |
| 

ViljetaViljeta

25°30′30″ p. pl. 57°34′20″ v. ilg.﻿ / ﻿25.50833°š. pl. 57.57222°r. ilg.﻿ / 25.50833; 57.57222﻿ (Viljeta)Koordinatės: 25°30′30″ p. pl. 57°34′20″ v. ilg.﻿ / ﻿25.50833°š. pl. 57.57222°r. ilg.﻿ / 25.50833; 57.57222﻿ (Viljeta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Centrinis departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 9 098  |
| **Altitudė** | 55 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Viljeta |

**Viljeta** (isp. *Villeta*) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 34 km į pietryčius nuo Asunsjono centro, prie dešiniojo Paragvajaus upės kranto. Pasiekiama kelio Guarambarė-Alberdis atšaka.

Yra krovinis uostas. Veikia cemento gamykla, geležies dirbtuvės, medvilnės, elektros kabelių, agrochemijos įmonės. Įsteigta laisvoji ekonominė zona. Žvejyba.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1714 m. gubernatoriaus Chuano Gregorijo Basano kaip *San Felipe Borbón en el Valle de Bastán en los Campos del Guarnipitán*.

Galerija
--------

* Cemento gamyklaCemento gamykla
* SavivaldybėSavivaldybė
* Įvažiavimas į miestąĮvažiavimas į miestą

Šaltiniai
---------

Reportaje al País. Tomo 2. Año 2001.
*Kitos reikšmės – Kalvarija (reikšmės).*
Žvaigždė Viešpaties Kapo bazilikoje žymi Kristaus kryžiaus pastatymo vietą
**Kalvarijos kalnas** arba **Golgotos kalnas** (lot. *Calvaria*) – Naujajame Testamente paminėtas kalnas, ant kurio buvo nukryžiuotas Jėzus Kristus. Pavadinamas kildinamas iš panašumo į kaukolę (aram. gulgulta), kiti šaltiniai tvirtinta, kad pavadinimas Golgota yra dėl nusikaltėlių kaukolių, kurios buvo kraunamos Jeruzalės užmiestyje. Kalnas taip pat siejamas su Adomo kapu.

Tiksli Jėzaus Kristaus nukryžiavimo ir paties kalno vieta nėra žinoma. Evangelijoje pagal Joną minima, kad kalnas yra netoli Jeruzalės. Taip galėjo būti, nes mirties bausmes romėnai vykdė už miesto.

Pagal Bažnyčios tradicijas tikrąja Kalvarijos kalno vieta, kur buvo nukryžiuotas Jėzus Kristus, laikoma Viešpaties Kapo bazilika, pastatyta IV a.

Šaltiniai
---------

* Danel Dikevič, *Kalvarijos kalnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004, 796 psl.

Nuorodos
--------

* Kaip atrodė Kalvarijos kalnas Archyvuota kopija 2008-10-19 iš Wayback Machine projekto. (modelis)
* Kur buvo Kalvarijos kalnas? **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie miestą Ekvadore skaitykite: Vilkabamba (Ekvadoras).*

| VilkabambaWillkapampa |
| --- |
|  |
| Inkų miesto liekanos |
| 

VilkabambaVilkabamba

 |
| Koordinatės | 12°54′10″ p. pl. 73°12′21″ v. ilg.﻿ / ﻿12.90278°š. pl. 73.20583°r. ilg.﻿ / 12.90278; 73.20583Koordinatės: 12°54′10″ p. pl. 73°12′21″ v. ilg.﻿ / ﻿12.90278°š. pl. 73.20583°r. ilg.﻿ / 12.90278; 73.20583 |
| Vieta | Kusko departamentas, Peru |
| Regionas | Senovės Peru |
| Istorija |
| Statytojas | Manko Inka Jupankis |
| Pastatytas | 1536 m. |
| Sugriautas | 1572 m. |
| Laikotarpis | kolonijinis |
| Tauta | inkai |
| Informacija |
| Žvalgytas | nuo 1976 m. |

**Vilkabamba** (isp. *Vilcabamba*, keč. *Willkapampa* – „šventoji lyguma") – senovės inkų miestas Peru, dabartiniame Kusko departamente, 130 km į šiaurės vakarus nuo Kusko, giliai džiunglėse. Dažnai vadinamas „Dingusiu inkų miestu".

Po Manko Inka Jupankio sukilimo 1536 m. inkai, matydami, kad negalės įveikti vis gausėjančios ispanų kariuomenės, nusprendė atsitraukti į džiungles ir ten sukurti naują inkų valstybę. Inkai Vilkabambos slėnyje įkūrė naują miestą su šventyklomis, iš Kusko atgabentomis relikvijomis. Po Manko žūties, miestą valdė jo sūnūs – Sairi Tupakas, vėliau Titu Kusi, galiausiai – Tupakas Amaru. 1572 m. ispanai surengė žygį į Vilkabambą ir po apgulties užėmė miestą. Indėnai atsitraukė į džiungles, o miestas paliktas tuščias. Ispanai suniokojo Vilkabambą, miestas išnyko, apaugo džiunglių augalija.

Laikui bėgant, Vilkabambos vieta ir reikšmė užmiršta, Maču Pikču imtas laikyti paskutiniu inkų prieglobsčiu. 1976 m. lenkų tyrinėtojai Tony Halik ir Elżbieta Dzikowska atrado Vilkabambos griuvėsius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Antonio de Palė*San Antonio de Palé* |
| --- |
| 

San Antonio de PalėSan Antonio de Palė

1°24′0″ p. pl. 5°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.40000°š. pl. 5.63333°r. ilg.﻿ / 1.40000; 5.63333﻿ (San Antonio de Palė)Koordinatės: 1°24′0″ p. pl. 5°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.40000°š. pl. 5.63333°r. ilg.﻿ / 1.40000; 5.63333﻿ (San Antonio de Palė) |
|  |
| **Valstybė** | Pusiaujo Gvinėjos vėliava Pusiaujo Gvinėja |
| **Provincija** | Anobono provincija |
|  |
| **Gyventojų** () | 600  |

**San Antonio de Palė** (isp. *San Antonio de Palé*) – Pusiaujo Gvinėjos miestelis, Anobono provincijos administracinis centras.

Miestelis nedidelis, jame gyvena tik apie 600 žmonių. Jis įsikūręs šiaurinėje Anobono salos dalyje, kurioje yra sausiausia ir lygiausia. San Antonio de Palė yra aerodromas, prieplauka, medicinos centras, mokykla, švyturys, transliuojama radijo stotis ir vykdoma katalikų misija.

Miestas įkurtas Portugalijos tyrinėtojų, tačiau 1778 m. kartu su visa Anobono sala jis pateko ispanų valdžion. 1801 m. britai saloje pastatė nedidelį fortą, o 1827 m. jie išsinuomavo iš ispanų teritoriją aplink San Antonio de Palė ir įkūrė ten vergų prekybos bazę.

Mieste taip pat buvo siekiama palenkti link krikščionybės pabėgėlius vergus iš Angolos. Šia veikla čia kapucinų ir karmelitų vienuolių ordinai užsiėmė dar nuo 1580 m.

San Antonio de Palė padėtis Anobono saloje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kalvarijos kalėjimas** – Rusijos imperijos žandarmerijos kalėjimas Kalvarijoje, veikęs iki Pirmojo pasaulinio karo.

Istorija
--------

Kalvarijos kalėjimas įsteigtas apie 1867 m. įkūrus Kalvarijos apskritį. Jame spaudos draudimo laikotarpiu buvo kalinami knygnešiai, Suvalkijos revoliucinių organizacijų nariai. 1895 m. jame kalėjo 1108 kaliniai.

Kaliniai
--------

Kalvarijos kalėjime kalėjo: Juozapas Ambrozevičius, Zigmas Angarietis, Juozas Bagdonas, Antanas Baltrušaitis-Antanėlis, Motiejus Baltūsis, Jonas Čėsna, Antanas Pranas Daniliauskas, Antanas Garmus, Vincas Jokubynas, Juozas Kačergius, Juozas Kalvaitis, Juozas Kancleris, Pranas Lingys, Jonas Luobikis, Andrius Matulaitis, Pranas Matulaitis, Vincas Mickevičius-Kapsukas, Leonas Prūseika, Juozas Rimša, Antanas Verbyla, Juozas Šmulkštys ir kiti Suvalkijos krašto žmonės.
| Žauaperis |
| --- |
| **Ilgis** | 530 km |
| **Baseino plotas** | 39 200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1045 m³/s |
| **Ištakos** | Akaros kalnagūbris |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Žauaperis** (port. *Rio Jauaperi, Rio Jauaperí*) – upė šiaurės vakarų Brazilijoje, Roraimos ir Amazonės valstijose; Negro kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Akaros kalnagūbryje (900 m aukštyje). Teka į pietvakarius retai gyvenamomis Roraimos vietomis, toliau į pietus Branko žemupio gamtos draustinio bei indėnų vaimirių–atroarių teritorijos ribomis. Žemupyje teka Roraimos ir Amazonės valstijų riba. Įteka į Negrą ~30 km Branko žiočių, priešais Uninio žiotis. Žemupio slėnyje gausu senvagių, ežerų, protakų.

Didžiausias intakas: Alalau (kairysis).

Europiečiai Žauperio baseiną pasiekė XVIII a.

Laivuojama, bet nuo lapkričio iki kovo nusekusi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  PLANO ESTADUAL DE RECURSOS HÍDRICOS DO AMAZONAS & Quadro 6.3. Vazões características calculadas nas Unidades de Planejamento Hídrico (UPH), Governo do Estado do Amazonas, Secretaria de Estado do Meio Ambiente, 2019.
3. ↑  JAUAPERI PROJECT, *amazonia.org*