recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vašingtono paminklas
**Vašingtono paminklas** (angl. *The Washington Monument*) – obeliskas, esantis netoli vakarinio Nacionalinės alėjos galo Jungtinių Valstijų sostinėje Vašingtone. Paminklas buvo pastatytas įamžinti pirmojo JAV prezidento, generolo Džordžo Vašingtono atminimą. Iš marmuro, granito ir smiltainio pagamintas paminklas yra ne tik aukščiausias pasaulyje statinys iš akmens, bet ir aukščiausias pasaulio obeliskas, kurio aukštis siekia 169,294 metro. Pasaulyje yra ir aukštesnių paminklinių kolonų, tačiau jos arba nėra pagamintos tik iš akmens, arba jos nėra obeliskai. Vašingtono paminklas taip pat yra aukščiausias Vašingtono statinys. Paminklą suprojektavo architektas Robertas Milsas. Paminklo statybos prasidėjo 1848 metais, tačiau jos nebuvo baigtos iki 1884 metų, tai yra praėjus 30 metų po architekto mirties. Pertrauka tarp statybų atsirado dėl lėšų trūkumo ir JAV pilietinio karo. Marmuro atspalvio skirtingumas, matomas maždaug 46 metrai į viršų, liudija, ties kuria vieta ilgiems metams statybos buvo sustabdytos. Paminklo kertinis akmuo buvo padėtas 1848 m. liepos 4 dieną, aliumininė galvutė buvo uždėta 1884 m. gruodžio 6 dieną. Oficialiai paminklas buvo atidarytas 1888 m. spalio 9 dieną. Baigus statyti paminklą, jis tapo aukščiausiu pasaulio statiniu. Prieš tai aukščiausias pasaulyje statinys buvo Kelno katedra. Vašingtono paminklas išsaugojo aukščiausio statinio vardą iki 1889 m. kai Prancūzijos sostinėje Paryžiuje buvo baigtas statyti Eifelio bokštas. Paminklas stovi tiesiai į rytus nuo Linkolno memorialo ir jį atspindinčio baseino.
| Kašiasas*Caxias do Maranhão* |
| --- |
|              |
| *Šv. Benedikto bažnyčia* |
|  |
| 

KašiasasKašiasas

4°51′30″ p. pl. 43°21′20″ v. ilg.﻿ / ﻿4.85833°š. pl. 43.35556°r. ilg.﻿ / 4.85833; 43.35556﻿ (Kašiasas)Koordinatės: 4°51′30″ p. pl. 43°21′20″ v. ilg.﻿ / ﻿4.85833°š. pl. 43.35556°r. ilg.﻿ / 4.85833; 43.35556﻿ (Kašiasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Maranjaunas Maranjaunas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1836 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 126 960  |
| **Altitudė** | 66 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kašiasas |

**Kašiasas** (port. *Caxias*) arba **Kašias do Maranjanas** (port. *Caxias do Maranhão*) – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Maranjauno valstijoje, prie Itapekuru upės, 360 km į šiaurės vakarus nuo Terezinos. Yra oro uostas, pro miestą eina Terezinos–San Luiso geležinkelis ir plentas. Chemijos, tekstilės (medvilnės valymas), statybinių medžiagų (plytų gamyba), maisto (cukraus) pramonė. Žemės ūkio regiono, kur auginamos cukranendrės, medvilnė, ryžiai, tabakas, alyvpalmės, anakardžiai, migdolai, prekybinis centras.

Savivaldybės plotas – 5151 km², gyventojų skaičius – 166 159 (iš jų 126 960 mieste, 2021 m.).

Istorija
--------

Kašiasas įkurtas XIX a. pr. Iki 1837 m. miestas vadintas ***San Žozė das Aldejas Altasu*** (port. *São José das Aldeias Altas*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maranhão, *citypopulation.de*
2. ↑  *Kašiasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Jaroslavas Kačinskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. birželio 18 d. (73 metai)Varšuva |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | Lenkijos politikas, buvęs Ministras pirmininkas |
| Pareigos | partijos „Teisė ir teisingumas" pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jarosław Kaczyński |
| Parašas |
|  |

**Jaroslavas Aleksandras Kačinskis** (lenk. *Jarosław Aleksander Kaczyński*, g. 1949 m. birželio 18 d. Varšuvoje) – lenkų politikas, partijos Teisė ir Teisingumas kūrėjas, buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas. 2010 m. žuvusio Lenkijos prezidento L.Kačinskio brolis dvynys.

Biografija
----------

1968 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą, 1971 m. čia apsigynė magistro, o 1976 m. – daktaro laipsnį. Dirbo Mokslo politikos institute, Varšuvos universiteto Baltstogės skyriuje.

Politinę karjerą pradėjo 1970 m. opoziciniame „Darbininkų apsaugos komitete", vėliau veikė „Solidarumo" profsąjungoje, 1989–1990 m. redagavo savaitraštį „*Tygodnik Solidarnosc*"

1989 m. J. Kačinskis pagal „Pilietinės parlamentinės partijos" (*Obywatelski Klub Parlamentarny*) sąrašą buvo išrinktas Lenkijos Senato nariu. 1990–1992 m. buvo prezidento Lecho Valensos kanceliarijos vadovas. 1990 m. įkūrė partiją „Centro jėgų susitarimas" (*Porozumienie Centrum*) ir iki 1998 m. jai vadovavo.

1991–1993, ir nuo 1997 m. – Lenkijos Seimo narys.

2001 m. balandžio mėn. kartu su broliu Lechu įkūrė partiją „Teisė ir Teisingumas" (*Prawo i Sprawiedliwosc, PiS*). Tų pačių metų rudenį vykusiuose rinkimuose partija gavus 9,5 % balsų, J.Kačinskis tapo frakcijos vadovu Seime, o 2003 m. – partijos vadovu. Partija 2003 m. rugsėjo mėn. laimėjo Seimo rinkimus, surinkusi 26,99 % balsų.

Nuo 2006 m. liepos 14 d. iki 2007 m. lapkričio 9 d. J.Kačinskis buvo Lenkijos Ministras pirmininkas.

Po brolio žūties 2010 m. birželio mėn. vykusiuose Lenkijos prezidento rinkimuose užėmė antrąją vietą, surinkęs 36,46 proc. balsų. Prezidentu tapo Seimo pirmininkas Bronislavas Komorovskis.

Papildoma informacija
---------------------

* Jaroslavas buvo 45 minutėmis vyresnis už savo brolį dvynį Lechą.
* Kartu su broliu vaikystėje nusifilmavo pagrindiniuose vaidmenyse kino filme „Apie du tokius, kurie pavogė mėnulį" (*O dwoch takich, co ukradli ksiezyc*).
* 1981 m. Lenkijoje įvedus karinę padėtį, buvo suimtas tik Lechas Kačinskis, nes dvi vienodos pavardės ir ta pati gimimo data areštuojamųjų sąraše buvo palaikyta klaida.

Šaltiniai
---------

1. ↑


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Kazimiežas Marcinkevičius** | **Lenkijos Respublikos Ministras pirmininkas** 2006 m. liepos 14 d. – 2007 m. lapkričio 9 d. | Po to:**Donaldas Tuskas** |
| **Xerocomus subtomentosus** |
| --- |
| Žalsvasis aksombaravykis (*Xerocomus subtomentosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Aksombaravykis  *( Xerocomus)* |
| Rūšis: | Žalsvasis aksombaravykis  *( Xerocomus subtomentosus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žalsvasis aksombaravykis** (*Xerocomus subtomentosus*, sin. *Boletus subtomentosus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, aksombaravykių (*Xerocomus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, mišrieji, lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė gelsvai žalsvai aksomiška, nesuskeldėjusi.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 5–10 cm skersmens, iš pradžių apvaliai iškili, vėliau paplokščia, neryškiai iškili, aksomiška, geltonai ruda, žalsvai gelsvai ruda, dažniausiai gelsvo atspalvio. Vamzdeliai geltoni, senų grybų žalsvai gelsvi. Kotas 5–10 cm ilgio ir 1–2,5 cm storio, gelsvas, geltonai rusvas, pilkai gelsvas. Trama balta, minkšta, šiek tiek melsvėjanti ar rausvėjanti, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 10–14 (16)×4–6 μm.

**Būdingi požymiai:** kotas plonas, nevienodo storio, be raudono apnašo.

Auga pavieniui arba mažomis grupelėmis. Dažnas. Vartojamas šviežias, marinuotas, džiovintas. Žalsvąjį ir auksakotį aksombaravykius labai puola auksiškasis pelėsis (*Hypomyces chrysospermus*). Kai kur šis grybas dar vadinamas šilbaravykiu ar kiškiabaravykiu. Turintis daug kobalto.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 79 psl.

Nuorodos
--------

* Žalsvojo aksombaravykio nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žalsvasis aksombaravykis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 50°01′00″š. pl. 22°40′00″r. ilg.﻿ / ﻿50.016667°š. pl. 22.666667°r. ilg.﻿ / 50.016667; 22.666667

| Jaroslavo mūšis |
| --- |
| Priklauso: Švedų tvanas, II Šiaurės karas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1656 m. kovo 15 d. |
| Vieta | Jaroslavas, Lenkija |
| Rezultatas | ATR pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  ATR | Švedija Švedijos imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  Stefanas Čarneckis | Švedija Karolis X Gustavas |
| Nuostoliai |
| nežymūs | dideli |

**Jaroslavo mūšis** (lenk. *Bitwa pod Jarosławiem*) – mūšis, įvykęs 1656 m. kovo 15 d. Jaroslave (dab. Pakarpatės vaivadija, Lenkija). Tai buvo Švedų tvano periodo (ATR istorijos laikmečio tarp 1655 ir 1660 m.) kautynės, kurias pralaimėjo švedų pajėgos, vadovaujamos karaliaus Karolio Gustavo, prieš Abiejų Tautų Respublikos Stefano Čarneckio kariuomenę.

Lenkų pajėgos telkėsi prie Lvovo, kur buvo apsistojęs ir karalius Jonas Kazimieras Vaza. 1656 m. kovo mėn. pradžioje Karolis Gustavas gavo žinių, kad Raudonojoje Rusioje buvo sutraukta beveik 20 000 ATR kareivių. Švedijos karalius suprato, kad jėgos buvo nelygios, be to, švedai turėjo atremti ir lenkų partizaninius išpuolius, todėl davė įsakymą savo pajėgoms atsitraukti link Sano upės. Kovo 11 d. švedai pasiekė Jaroslavą, kur jie sumušė etmono Ježio Sebastiano Liubomirskio pulką, saugojusį upės prieigas. Netrukus čia pasirodė Stefano Čarneckio dalinys, nustebinęs švedus, kurie manė jį nugalėję Golombo mūšyje (lenk. *Bitwa pod Gołębiem*) vasario mėn. Kautynės įvyko prie *Wielkie Oczy* kaimo, kur Čarneckis sumušė apie 1000 reiterių turėjusį dalinį, vadovaujamą pulkininko Peter Hammerskjold. Po to jis surengė sėkmingą ataką prieš Skänninge grafo Roberto Duglaso pajėgas, atskubėjusias gelbėti reiterių. Švedai pralaimėjo, ir Duglasas su savo kareiviais pasuko link Jaroslavo. Netrukus Čarneckis puolė ir šį miestą, susidurdamas su švedų daliniais, dirbusiais prie miesto įtvirtinimų statybos. Prieš Čarneckį Karolis Gustavas pasiuntė švedų dalinius, dislokuotus kaimyniniuose kaimuose. Pasirodžiusios pagrindinės švedų kariuomenės pajėgos pivertė lenkus atsitraukti į miškus. Eilė susirėmimų padarė didelį poveikį lenkų pajėgoms, kurios dar buvo pavaldžios Karoliui X Gustavui. Po mūšio keli tokie lenkų pulkai paliko švedus, o Karolis Gustavas nutarė, kad tolesnis jo kariuomenės veržimasis į Lenkijos pietryčius buvo bevaisis. Buvo suorganizuotas taktinis atsitraukimas link Sandomiero, tačiau netrukus švedų kariuomenė buvo apsupta prie Sano ir Vyslos upių santakos.

Literatūra
----------

* Leszek Podhorodecki: Rapier i koncerz. Warszawa: 1985. ISBN 83-05-11452-X
* Tadeusz M. Nowak, Jan Wimmer: Historia oręża polskiego 963-1795. Warszawa: Wiedza Powszechna, 1981. ISBN 83-214-0133-3

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Marek Kuchciński. Bitwa pod Jarosławiem Archyvuota kopija 2021-01-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šio puslapio ar jo dalies stilius neatitinka Vikipedijos kalbos standartų.**Jei galite, pakoreguokite stilių, kad tiktų enciklopedijai. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą. |

**Tėvinis procesas** yra kompiuterinis procesas, kuris sukūrė vieną ar daugiau vaikų procesų.

Operacinėse sistemose su hierarchine procesų organizacija (pvz. UNIX, Linux), kiekvienas procesas, išskyrus nulinį procesą (kintamasis) yra sukuriamas, kai kitas procesas atlieka *„fork"* sistemos komandą (angl. *system call*). Procesas, kuris iššaukia *„fork"* komandą, yra tėvinis procesas, o naujai sukurtas procesas vadinamas vaiko procesu (angl. *child process*). Kiekvienas procesas (išskyrus nulinį procesą) turi tik vieną tėvinį procesą, bet gali turėti daug vaikų procesų.

Branduolys identifikuoja kiekvieną procesą pagal jo identifikatorių (PID) (angl. *process identifier*). Nulinis procesas yra ypatingas procesas, kuris yra sukuriamas sistemos užkrovimo metu; po vaiko proceso išsišakojimo (1 procesas), nulinis procesas tampa kintamuoju procesu. Pirmasis procesas, žinomas kaip pirminis (angl. *init*), yra kiekvieno kito proceso sistemoje protėvis.

Vaiko procesas baigia darbą, iškviesdamas sistemines komandas: 

* exit (angl. *exit system call*) – jeigu sėkmingai baigė darbą;
* dėl klaidos, sugeneruodamas lemtingą pabaigos klaidą (angl. *fatal execution error*);
* gavęs darbo pabaigos signalą. Darbo pabaigos būdas grąžinamas operacinei sistemai.

Tėvinis procesas yra informuojamas apie jo vaiko proceso nutraukimą per SIGCHLD (SIGCHILD – vaiko proceso signalas) signalą. Tėvinis procesas gauna vaiko proceso išėjimo būseną, iškviesdamas *„wait"* sistemos komandą. Tačiau, jei tėvinis procesas to neatlieka, vaiko procesas tampa mirusiu procesu (angl. *zombie process*).
|  Kašmyrai |
| --- |
| Kašmyrų brahmanai (XIX a. pab.)Kašmyrų brahmanai (XIX a. pab.) |
| Gyventojų skaičius | ~7,1 mln. |
| Populiacija šalyse | Indijos vėliava Indija: 6,797 mln.Pakistano vėliava Pakistanas: 0,35 mln. |
| Kalba (-os) | kašmyrų |
| Religijos | islamas, hinduizmas |
| Giminingos etninės grupės | khojai, šinai, pašajai, kalašai ir kt. dardai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Kašmyrai |

**Kašmyrai** (kitaip *kašmyriai, kašmyriečiai*, sav. کٲشُر لُکھ / कॉशुर लुख = *Kouśur lukh*) – Pietų Azijos tauta, gyvenanti daugiausia Kašmyre. Dabar gyvena padalinti tarp Indijos (Džamu ir Kašmyras) bei Pakistano (Laisvasis Kašmyras). Populiacija – virš 7,1 mln. žmonių. Kašmyrų kalba priklauso indoeuropiečių kalboms, atskiram indoiranėnų kalbų pogrupiui (dardų kalboms). Naudoja daugiausia arabų raštą, taip pat devanagari. Dauguma tikinčiųjų – musulmonai-sunitai, yra hinduistų.

Kašmyras nuo seno garsėjo kaip itin išvystyto hinduizmo kraštas. Kašmyro brahmanai laikomi pačiu aukščiausiu Indijos brahmanų sluoksniu. XIII a. čia pradėti vedų tekstų vertimai. Nuo XIV a. atsirado kašmyrų literatūra, užrašoma šarados raštu. XVI–XVIII a. Kašmyrą užkariavus Irano, Afganistano, Vidurinės Azijos musulmoniškoms dinastijoms, dauguma kašmyrų atversti į islamą, persimaišė su kitomis musulmonų tautomis. 1947 m. sudarius Džamu ir Kašmyro valstiją prasidėjo tautinė santalka, tuo pačiu išaugus prieštaroms tarp kašmyrų musulmonų ir hinduistų bei prisidėjus Pakistano ir Indijos nesantaikai, kilo Kašmyro karas.

Verčiasi daugiausia ariamąja žemdirbyste (ryžiai, kukurūzai, kviečiai, miežiai, medvilnė, šafranas, aliejiniai augalai, vaismedžiai, daržovės, gėlės) ir gyvulininkyste (augina daugiausia avis, iš kurių kerpa kašmyro vilną). Amatai: vilnonių šalių, kilimų audimas, papjė mašė, vario, emalio dirbinių gamyba, medžio raižyba.

Tradicinis kašmyrų būstas – dviejų arba trijų aukštų akmeninis, plytinis arba medinis namas. Pirmame aukšte laikomi gyvuliai, rakandai, antras – gyvenamasis. Stogas aukštas, daromas iš čerpių, šiaudų, malksnų.

Apranga – balachonas-burka (moterų musulmonių), ilgi marškiniai, chalatas (pchirenas), kelnės (vyrų – paidžama, moterų – šalvarai). Musulmonai nešioja tiubiteikas, hinduistai – apvalias kepures. Moterys galvą dengia apvaliomis kepurėlėmis, šaliu arba sario kraštu. Hinduisčių rūbai išsiuvinėti, siauri.

* Kašmyrai XX a. pr.Kašmyrai XX a. pr.
* Kašmyrų brahmanų moteris (XX a. pr.)Kašmyrų brahmanų moteris (XX a. pr.)
* Kašmyrų moterys (XIX a. vid.)Kašmyrų moterys (XIX a. vid.)
* Kašmyrų senolisKašmyrų senolis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  *Кашмирцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Anthony Thomas Aquinas Carmona** |
| --- |
| Trinidado ir Tobago prezidentas |
|  |
| Gimė | 1953 m. kovo 7 d. (70 metų)Palo Seco, Trinidadas ir Tobagas |
| Trinidado ir Tobago prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2013 kovo 18 –  |
| Ankstesnis | George Maxwell Richards |

**Anthony Thomas Aquinas Carmona** (g. 1953 m. kovo 7 d.) – penktasis Trinidado ir Tobago prezidentas, šias pareigas pradėjęs eiti 2013 m. kovo 18 d. Nuo 2012 m. A. Carmona buvo šalies kriminalinio teismo teisėjas.

A. Carmona gimė pietų Trinidade šešių vaikų šeimoje. Mokėsi San Fernando aukštojoje mokykloje, vėliau tęsė teisės studijas Vakarų Indijos universitete.

Nuo 2004 m. A. Carmona buvo paskirtas aukščiausio šalies teismo pirmininku.

2012 m. kovo 12 d. A. Carmona pradėjo vadovauti kriminaliniam šalies teismui.

2013 m. vasario 3 d. šalies premjerė Kamla Persad-Bissessar paskelbė, kad jos vadovaujama partija skiria A. Carmona kaip kandidatą į šalies vadovo pareigas. Tam pritarus ir opozicinėms partijoms, A. Carmona tapo penktuoju šalies prezidentu, nuo 2013 m. kovo 18 d. pakeitęs George Maxwell Richards.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Curriculum vitae Archyvuota kopija 2013-10-13 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**George Maxwell Richards** | **Trinidado ir Tobago prezidentas**2013- | Po to:**-** |
|  |
| --- |
| Maskvos universiteto Teisės fakultetas |
| Įkurtas | 1755 m. |
| Dekanas | prof. Aleksandras Goličenkovas |
| Darbuotojų | per 200 |
| Vieta | Maskva, Rusija |
| Svetainė | www.law.msu.ru |

**Maskvos M. V. Lomonosovo vardo universiteto Teisės fakultetas** (**Maskvos universiteto Teisės fakultetas**; rus. *Юридический факультет Московского государственного университета имени М. В. Ломоносова*, *юрфак МГУ*) – vienas iš Maskvos universiteto (MU) fakultetų, kuriame ruošiami teisės specialistai. Teisės fakultetas yra vienas seniausių struktūrinių Maskvos universiteto padalinių. 

Per 60 profesorių ir teisės mokslų daktarų, per 100 docentų.

Padaliniai
----------

16 katedrų ir 3 laboratorijos:

* Valstybės ir teisės teorijos ir politologijs katedra (vedėjas Michailas Marčenko)
* kt.

Studentai iš Lietuvos
---------------------

* Pranas Kūris, profesorius, tarptautininkas, teisėjas
* Viktoras Tiažkijus, VU docentas, darbo t.
* Kazys Šalkauskis
* kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Statistika Archyvuota kopija 2012-01-25 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* MU Teisės fakulteto svetainė[neveikianti nuoroda] (rusų, anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Babekasazer. *Babək* |
| --- |
| 

BabekasBabekas

39°9′7″ š. pl. 45°26′30″ r. ilg.﻿ / ﻿39.15194°š. pl. 45.44167°r. ilg.﻿ / 39.15194; 45.44167﻿ (Babekas)Koordinatės: 39°9′7″ š. pl. 45°26′30″ r. ilg.﻿ / ﻿39.15194°š. pl. 45.44167°r. ilg.﻿ / 39.15194; 45.44167﻿ (Babekas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
|  |
| **Gyventojų** (2010 m.) | 3 252  |
| **Altitudė** | 827 m |
|  |
| **Pašto kodas** | AZ6700 |

**Babekas** (azer. *Babək*) – miestas ir savivaldybė Nachičevanės autonominėje respublikoje, Azerbaidžane. Babeko rajono administracinis centras. 3252 gyventojai (2010 m. duomenys).

Pagrindinės pramonės šakos: vyndarystė, javų ir moliūgų auginimas, daržininkystė, gyvulininkystė.

Istorija
--------

Iki 1978 m. buvo žinomas kaip Tazakendas (azer. *Təzəkənd*). Pervadintas persų revoliucionieriaus Babako Choramdino garbei.

1897 m. surašymo duomenimis Tazakende gyveno 1871 žmogus, iš kurių 1486 buvo armėnai ir 385 musulmonai. 1979 m. duomenimis, mieste gyveno 1789 gyventojai. 1989 m. – 2302 žmonės.
| Lokbatanasazer. *Lökbatan* |
| --- |
| *Mokykla Lokbatane* |
|  |
| 

LokbatanasLokbatanas

40°19′0″ š. pl. 49°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.31667°š. pl. 49.71667°r. ilg.﻿ / 40.31667; 49.71667﻿ (Lokbatanas)Koordinatės: 40°19′0″ š. pl. 49°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.31667°š. pl. 49.71667°r. ilg.﻿ / 40.31667; 49.71667﻿ (Lokbatanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Rajonas** | Karadago rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 33 245  |

**Lokbatanas** – miesto tipo gyvenvietė Azerbaidžane, prie Kaspijos jūros, netoli sostinės Baku. Gyventojų skaičius buvo 33 245 žmonės (pagal 2008 m. surašymą).

Istorija
--------

Senais laikas čia būta gyvenvietės netoli karavanų kelio. O vietovės čia pelkėtos, todėl kartais nuskęsdavo kupranugariai.

Gyvenvietės pavadinimas *Lök-batan* išvertus reiškia „Skęstantis kupranugaris". („Lök" farsi kalba „kupranugaris", o „batan"- skęstantis.)

XX a. pradžioje netoliese radus naftos, čia kūrėsi miestelis.

1930 m. Baku buvo pastatytas šilumvežis–tanklaivis, kuris vėliau buvo pavadintas Lok-Batanu.

Dabartiniame mieste yra modernūs prekybos centrai, Olimpinis Sporto kompleksas su futbolo aikštynais, pastatytos kelios mokyklos ir prekybos turgus.

Sportas
-------

* Qaradağ Lökbatan FK – futbolo klubas;
* Lokbatano Olimpinis Sporto kompleksas

Išnašos
-------

1. ↑  SOCCERWAY
2. ↑  Globalsportsarchive

Nuorodos
--------

* azer.com
| **Jonas Romualdas Slyvauskas** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. rugsėjo 19 d. (82 metai)Kėdainiai |
|  |
| Veikla | gydytojas |
|  |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Jonas Romualdas Slyvauskas** (g. 1940 m. rugsėjo 19 d. Kėdainiuose) – Lietuvos gydytojas, Panevėžio miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas Mikas Slyvauskas – Lietuvos kariuomenės savanoris, 1919 m. kartu su savo tėvu gynė Panevėžį nuo bolševikų. Teta – dailininkė keramikė Teodora Miknevičienė. Baigė Kėdainių vidurinę mokyklą. Dirbo darbininku Kauno „Kotono" fabrike, Kauno radijo gamykloje, trejus metus tarnavo privalomoje tarnyboje sovietinėje kariuomenėje. 1967 m. įstojo į Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. Baigęs dirbo gydytoju Šilutės rajone, nuo 1977 m. Panevėžio respublikinėje ligoninėje.

Lietuvos sąjūdžio judėjime dalyvavo nuo Atgimimo pradžios. 1991-1995 m. Panevėžio miesto tarybos deputatas. Demokratų partijos narys nuo 1994 m. Nyderlandų bendradarbiavimo fondo Centrinei ir Rytų Europai patarėjas Lietuvoje.

Žmona pediatrė, išaugino dvi dukras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija, 1996 m. Archyvuota kopija 2007-02-14 iš Wayback Machine projekto.
**Lokio upės skerdynės** (*Bear River massacre*), dar vadinamos **Lokio upės kautynėmis** (*Battle of Bear River*) arba **Boa Ogoi skerdynėmis**, įvyko 1863 metais sausio 29 d. prie Bebrų upelio ir Lokio upės santakos. Pulkininko Patriko Edvardo Konoro vedama Jungtinių Valstijų kariuomenė išžudė nuo 250 iki 400 šošonų indėnų, įskaitant moteris ir vaikus. Tikslūs skaičiai nėra žinomi.

1862 metų šošonų įvykdyti Aidaho teritorijos užpuolimai išprovokavo Jungtines Valstijas surengti baudžiamąją ekspediciją. Kitų metų sausio mėnesį Konoro pajėgos iškeliavo iš Douglas forto (Juta) į vado Lokių Medžiotojo stovyklą už 120 mylių.

Auštant kariuomenė pradėjo keltis per Lokio upę. Dar visiems nepersikėlus, priešakiniai būriai jau pradėjo neorganizuotą stovyklos puolimą, kuris nepavyko. Vėliau Konorui vėl atstačius discipliną, organizuotas puolimas suvarė šošonus į tarpeklį. Kareiviai įlipo į aplinkines kalvas ir iššaudė tarpeklyje užspeistus indėnus. Rytui įpusėjus, skerdynės buvo pasibaigusios, nedaugelis likusių gyvų paimti į nelaisvę. Vadas Lokių Medžiotojas ir jaunesnysis vadas Lehi taip pat žuvo. Kareiviai sudegino 75 indėnų būstus, bei vėl pakrikus disciplinai, kai kurie pradėjo prievartauti likusias gyvas moteris ir kirviais pribaiginėti sužeistuosius.

Jungtinės Valstijos prarado 23 kareivius, šošonai – apie 250–400 žmonių, tarp jų bent 90 moterų ir vaikų. Indėnų kūnai buvo palikti mėtytis kovos lauke.

Tarp 6 didžiausių žinomų indėnų skerdynių 1863–1890, Lokio upės skerdynėse buvo didžiausias aukų skaičius.

Nuorodos
--------

* Native American Massacres
* Bear River Massacre
| **Jonas Sirvydis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. vasario 4 d. (87 metai) |
|  |
| Veikla | vadybininkas, AB „Achema" generalinis direktorius, inžinierius, chemijos pramonės veikėjas, Jonavos rajono garbės pilietis. |

**Jonas Sirvydis** (g. 1936 m. vasario 4 d.) – vadybininkas, AB „Achema" generalinis direktorius, inžinierius, chemijos pramonės veikėjas, Jonavos rajono garbės pilietis.

Biografija
----------

Nuo 1943 m. iki 1951 m. mokėsi Obelių vidurinė mokykla (Rokiškio rajonas), nuo 1961 m. iki 1966 m. – Kauno politechnikumo (Kaunas) Automobilių remonto ir eksploatacijos fakultete, įgijo techniko kvalifikaciją ir vidurinį išsilavinimą. Nuo 1966 m. iki 1972 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultete baigė mašinų gamybos technologijos specialybę, įgijo inžinieriaus-mechaniko kvalifikaciją.

Nuo 1951 m. iki 1958 m. Nibeginsko miškų pramonės kombinatas „Tomles" (Tomsko sritis, Rusija) vairuotojas, nuo 1961 m. iki 1964 m. Rokiškio autotransporto kontoros (Rokiškis) vairuotojas, meistras, mechanikas.

Nuo 1964 m. iki 1968 m. Jonavos azotinių trąšų gamyklos (Jonava) Transporto skyriaus mechanikas, nuo 1968 m. iki 1972 m. VĮ „Azotas" Amoniako gamybos oro skaidymo cecho Deguonies pripildymo stoties viršininkas, Angliarūgštės cecho viršininko pavaduotojas (1972 m.), nuo 1972 m. iki 1975 m. Centralizuoto remonto cecho Gamybinio dispečerinio biuro viršininkas, nuo 1975 m. iki 1986 m. VĮ „Azotas" Remonto mechaninės gamybos (RMG) viršininko pavaduotojas gamybai, nuo 1986 m. iki 1990 m. RMG viršininkas, nuo 1990 m. iki 1991 m. VĮ „Azotas" vyriausiasis inžinierius, nuo 1991 m. iki 1992 m. AB „Achema" technikos direktorius, nuo 1992 m. iki 1994 m. l.e. p. generalinis direktorius, nuo 1994 m. iki 1999 m. viceprezidentas.

Lietuvos chemijos pramonės įmonių asociacijos prezidentas, Kauno krašto pramonininkų ir darbdavių asociacijos viceprezidentas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos (LPK) prezidiumo narys, LPK importo-eksporto komiteto narys, Kauno prekybos pramonės ir amatų rūmų viceprezidentas pramonės reikalams, KTU komiteto narys, Lietuvai pagražinti draugijos Jonavos skyriaus pirmininkas. Nuo 2007 m. „Jonų Respublikos" Prezidentas (Jonavoje švenčiamų Joninių metu).

Vedęs. Žmona Jūratė, vaikai – Violeta ir Evaldas. anūkai - Ieva, Greta, Gustė, Jonas ir Ugnė

Apdovanojimai
-------------

* Jonavos rajono garbės pilietis.

Išnašos
-------

1. ↑  Jonavos r. sav. tarybos sprendimų projektai (doc)
2. ↑  „Kas yra kas" Archyvuota kopija 2011-05-16 iš Wayback Machine projekto. (PDF)
3. ↑  JRSKC informacija // Joninės Jonavoje
4. ↑  Jonavos r. tarybos sprendimas 2006-01-26 Nr. 1TS-1 Archyvuota kopija 2009-06-01 iš Wayback Machine projekto. dėl Jonavos r. Garbės piliečio vardo suteikimo
„Talismanas", paveikslas, kuriuo P. Seriuzjė geriausiai žinomas, 1888 m. Orsė muziejus
**Polis Seriuzjė** (pranc. *Paul Sérusier*, 1864−1927 m.) – Prancūzijos tapytojas, dailės teoretikas, mokytojas, XIX a. pb. Paryžiaus nabių grupės narys.

Biografija
----------

Polis Seriuzjė gimė 1864 m. lapkričio 9 d. Paryžiuje. Jis buvo pasiturinčio verslininko sūnus ir mokėsi prestižiniame klasikinių disciplinų Paryžiaus Kondorsė licėjuje. Jį baigęs nusprendė tapti dailininku ir 1885 m. pradėjo mokytis Žiuljano akademijoje. 1888 m. jis lankėsi Pont Avene Bretanėje, kur vadovaujamas P. Gogeno nutapė paveikslą, vėliau pavadintą „Talismanas". Šis kūrinys, parvežtas į Paryžių, padarė didelį įspūdį jaunųjų dailininkų grupei, kurie mokėsi Žiuljano akademijoje. Paveiksle peizažo objektai: medis, kelias, upės pakrantė, medžių guotas ir malūnas buvo pavaizduoti vienspalviais dideliais plotais. 1889 m. P. Seriuzjė su kitais jaunaisiais dailininkais (Pjeras Bonaras, Morisas Deni, Polis Ransonas, Eduaras Viujaras) susibūrė į grupę „Nabiai". Jie bendrai taip pat buvo paveikti simbolistinės tapybos ir japonų estampų. 1889 ir 1890 m. vasaras P. Seriuzjė dirbo Bretanėje kartu su P. Gogenu. Po 1890 m. domėjosi matematinėmis proporcijomis, spalvų teorija, 1895 m. susidomėjo teosofija, kai buvo paliktas draugės. 1897 ir 1898 m. jis lankėsi Boirono benediktinų abatijoje Vokietijoje. Joje jam didelį įspūdį padarė vienuolių dailės religinis simbolizmas ir „šventų" geometrinių proporcijų koncepcijos. 1909 m. įvyko pirmoji jo personalinė paroda Druė galerijoje Paryžiuje, taip pat jis pradėjo mokyti kolegos P. Ransono įsteigtoje dailės mokykloje. 1912 m. vedė, bet santuoka nebuvo laiminga. 1914 m. P. Seriuzjė pasitraukė gyventi į Bretanę. 1921 m. publikavo savo teoretinį veikalą „Tapybos ABC". Šio vėlyvojo laikotarpio jo kūriniai laikomi žymiai prastesnės kokybės, nei ankstyvieji, nabių laikų (nabiai paskutinį kartą eksponavo 1899 m.). Polis Seriuzjė mirė 1927 m. spalio 6 d. Marlė Bretanėje.

Darbų galerija
--------------

* P. Seriuzjė kūriniai chronologine tvarka

* „Jūržolių rinkėjas", 1890 m.
* „Skalbėjos", 1892 m.
* „Dvi bretonės po obelimi", 1892 m.
* „Sinchronizacija žalioje spalvoje", 1913 m.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paul Sérusier** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Orsė muziejus Archyvuota kopija 2016-08-21 iš Wayback Machine projekto.

* Encyclopaedia Britannica
* Teito galerija
|  |
| --- |
| Etta James |
|  
Etta James koncerto metu Prancūzijoje (1990 m.) |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Jamesetta Hawkins |
| Gimė | 1938 m. sausio 25 d.Los Andželas, Kalifornija, JAV |
| Kilmė |  JAV |
| Mirė | 2012 m. sausio 20 d. (73 metai)Riversaidas, Kalifornija, JAV |
| Žanrai | bliuzas **·** R&B **·** soul **·** gospel **·** džiazas **·** rokenrolas |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1954–2012 |

**Jamesetta Hawkins**, geriau žinoma sceniniu vardu **Etta James** 1938 m. sausio 25 d. – 2012 m. sausio 20 d.) – amerikiečių dainininkė, kuri atliko įvairių žanrų muzikinius kūrinius, tarp jų bliuzo, R&B, soul, rokenrolo, džiazo ir gospelo muziką. Kaip atlikėja, pasižymėjo itin stipriu ir sodriu vokalu, kuris puikiai tiko ritmenbliuzui ir rokenrolui. Ji yra laimėjusi šešis Grammy apdovanojimus ir septyniolika „Blues Music Awards" apdovanojimų. 1993 m. buvo įtraukta ir Rokenrolo šlovės muziejų, o 1999 m. į Grammy šlovės muziejų. 2001 m. įtraukta į Bliuzo šlovės muziejų.

Karjerą pradėjo nuo pat 1954 m. ir nuo to laiko išgarsėjo tokiais hitais kaip „The Wallflower", „At Last", „Tell Mama", „Something’s Got a Hold on Me" ir „I’d Rather Go Blind". Per savo gyvenimą ji patyrė daug asmeninių problemų, tarp jų buvo heroino vartojimas, dažnas fizinis smurtas ir net įkalinimas. Po ganėtinai ilgos pertraukos, 1989 m. Etta išleido naują albumą „Seven Year Itch" – tai pirmasis albumas nuo pat 1980 m. Žurnalas „Rolling Stone" skyrė jai 22-ą vietą iš 100 tarp visų laikų geriausių dainininkų.

Diskografija
------------

* *At Last!* (1960)
* *The Second Time Around* (1961)
* *Etta James* (1962)
* *Etta James Sings for Lovers* (1962)
* *Etta James Top Ten* (1963)
* *The Queen of Soul* (1965)
* *Call My Name* (1966)
* *Tell Mama* (1968)
* *Etta James Sings Funk* (1970)
* *Losers Weepers* (1971)
* *Etta James* (1973)
* *Come a Little Closer* (1974)
* *Etta Is Betta Than Evvah!* (1976)
* *Deep in the Night* (1978)
* *Changes* (1980)
* *Seven Year Itch* (1989)
* *Stickin' to My Guns* (1990)
* *The Right Time* (1992)
* *Mystery Lady: Songs of Billie Holiday* (1994)
* *Time After Time* (1995)
* *Love’s Been Rough on Me* (1997)
* *Life, Love & the Blues* (1998)
* *Heart of a Woman* (1999)
* *Matriarch of the Blues* (2000)
* *Blue Gardenia* (2001)
* *Let’s Roll* (2003)
* *Blues to the Bone* (2004)
* *All the Way* (2006)
* *The Dreamer* (2011)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Etta James Hospitalized, Tour Suspended" 2007 m. liepos 27 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **George Stephenson** |
| --- |
|  |
| George Stephenson |
| Gimė | 1781 m. birželio 9 d. |
| Mirė | 1848 m. rugpjūčio 12 d. (67 metai) |
|  |
| Veikla | anglų inžinierius |
|  |
|  **Vikiteka** | George Stephenson |

**Džordžas Stivensonas** (angl. *George Stephenson* 1781 m. birželio 9 d. – 1848 m. rugpjūčio 12 d.) – anglų inžinierius, kilęs iš paprastos angliakasio šeimos. 1815 m. sukonstravo pirmąjį geležinkelį. Tais metais jis sukonstravo pirmąjį garu varomą lokomotyvą, kuris maždaug 4 mylių per valandą greičiu į kalną traukė aštuonis vagonus, pakrautus 30 tonų akmens anglies. 1825 m. pagal jo projektą buvo nutiesta pirmoji geležinkelio linija. 1829 m. nuo Mančesterio iki Liverpulio buvo nutiestas geležinkelis. Dž. Stivensonas su naujos konstrukcijos lokomotyvu "Rocket" nusprendė dalyvauti "Rainhill Trials" lokomotyvų varžybose. Varžybas ir 500 svarų laimėjo Dž.Stivensono garvežys "Rocket". Garvežio greitis tuo metu siekė 48 kilometrus per valandą.
| **George L. Trager** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. kovo 22 d.Niuarkas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1992 m. rugpjūčio 31 d. (86 metai)Pasadena, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Radžerso universitetas |

**Džordžas Leonardas Treigeris** (angl. *George Leonard Trager*, 1906 m. kovo 22 d. Niuarkas, JAV – 1992 m. rugpjūčio 31 d. Pasadena, JAV) – amerikiečių kalbininkas. 1960 m. buvo Amerikos kalbininkų draugijos prezidentas.

Biografija
----------

Dž. L. Treigeris 1926 m. baigė Radžerso universitetą, 1932 m. Kolumbijos universitete apgynė daktaro disertaciją. Nuo 1936 iki 1938 m. Jeilio universitete atliko podoktorantūros darbą, 1936–1946 m. Jeilio universitete dėstė. Dž. L. Treigeris taip pat dėstė Oklahomos (1946–1948), Bafalo (1956–1967), Pietų Metodistų (1967–1971) ir Šiaurės Ilinojaus (1971–1974) universitetuose. Ketvirtajame ir penktajame dešimtmečiuose Jeilio universitete buvo artimas Eduardo Sapyro, Moriso Svodešo, Bendžamino Ly Vorfo, Čarlzo Hoketo, po 1941 m. – Leonardo Blumfildo bendražygis. Nuo 1937 m. bendradarbiavo su Vorfu istoriniu–lyginamuoju metodu analizuodamas actekų–tanų kalbas, tačiau tolesnį jųdviejų bendradarbiavimą 1941 m. nutraukė Vorfo mirtis. Dž. L. Treigeris 14–ajam Britų enciklopedijos (*Encyclopædia Britannica*) ledimui parašė straipsnių apie kalbas ir kalbotyrą. Kaip ir Sapyras bei Svodešas, jis buvo Tarptautinės pagalbinės kalbos asociacijos, 1951 m. pristačiusios interlingvą, konsultantas.

Šeštajame dešimtmetyje Dž. L. Treigeris dirbo Valstybės departamento Diplomatinės tarnybos institute, prieš diplomatams išvykstant į užsienį padėdavo juos apmokyti. Ten jis dirbo drauge su Edvardu T. Holu, Henriu Ly Smitu, Čarlzu Hoketu ir Rėjumi Birdvistelu. Dž. L. Treigeris lavino parakalbą, Birdvistelas kineziką, o Holas – proksemiką.

Išnašos
-------

1. ↑  Uldall, Elizabeth T. (1961). „A. J. Bronstein, *The Pronunciation of American English: An Introduction to Phonetics*". Review. *Le Maître Phonétique*. Troisième série **39** (115): 18–19. JSTOR 44748517.
2. ↑  „Trager, George Leonard". The Great Soviet Encyclopedia. 1979. Nuoroda tikrinta 2021-09-29.
3. ↑  Esterhill, Frank, *Interlingua Institute: A History*, New York: Interlingua Institute, 2000.
4. ↑  Leeds-Hurwitz, W. (1990). Notes in the history of intercultural communication: The Foreign Service Institute and the mandate for intercultural training. *Quarterly Journal of Speech*, 76, 262–281.

Bibliografija
-------------

* Dž. L. Treigerio bibliografija
| **Eugenija Liumaitė** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. gruodžio 20 d. (64 metai)Vališkiuose, Radviliškio rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos poetė, pedagogė |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutasŠiaulių universitetas |

**Eugenija Liumaitė-Juodeikienė** (g. 1958 m. gruodžio 20 d. Vališkiuose, Radviliškio rajonas) – Lietuvos poetė, pedagogė.

Biografija
----------

Mokėsi Šilėnų aštuonmetėje mokykloje,Tyrulių vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, 2003 m. – anglų filologiją Šiaulių universitete. Dirbo Šiaulių logopediniuose vaikų globos namuose.2008m.- Bazilionų vidurinės mokyklos mokytoja.

Su kitais 1991 m. įkūrė Šiaulių literatų klubą „Verdenė", jam vadovauja. Lietuvos rašančių mokytojų „Spindulio" draugijos tarybos narė. Redagavo šiauliečių O. Valantinienės, T. Račienės ir radviliškiečio A. Stugio poezijos knygas.Sudarė "Verdenės" klubo bendraautorių knygas

Bibliografija
-------------

* Tikiu ir klausiu, 1994 m.
* Be atsako, 1998 m.
* Raidės pokštininkės, vaikams, 2000 m.
* Strazdas per mylią,Kaunas:VŠĮ"Kauko laiptai',2014

Šaltiniai
---------

1. ↑   Eugenija Liumaitė-Juodeikienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka

Nuorodos
--------

* Poezija internete
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1934 m. JAV pakrančių apsaugos sulaikytas butlegerių burlaivis „Kirk and Sweeney". Denyje matyti dėžės su kontrabandiniais alkoholiniais gėrimais
**Butlegeris** (angl. *bootleg* 'bato aulas') – JAV sausojo įstatymo laikais (1910–1930 m.) prekiautojas alkoholiniais gėrimais.

Butelius su alkoholiu slėpė batų auluose, iš čia ir kilo toks pavadinimas.

Žinomiausias butlegeris
-----------------------

Kapitonas *William S. McCoy*
Kapitonas  Viljamas MakKojus iki sausojo įstatymo (1920) buvo iškylų laivo kapitonas Floridoje. Įsigaliojus sausajam įstatymui ėmė laivu gabenti kontrabandinį romą, viskį ir kitus alkoholinius gėrimus. Jis garsėjo tuo, kad neskiedė gabenamų gėrimų ir ant pigių markių gėrimų butelių neklijavo etikečių su brangių markių pavadinimais. Dėl to atsirado pasakymas „tikras MakKojus" (*The Real McCoy*), reiškiantis „tikras, nesuklastotas daiktas".

Butlegeriai dabar
-----------------

Pasibaigus JAV sausojo įstatymo veikimui, žodis *butlegeris* ėmė reikšti prekiautojus visokiomis kontrabandinėmis prekėmis, dažniausiai pilstuku ar naudotais automobiliais.

Vikižodynas
|  |
| --- |
| **Antalieptės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Antalieptės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Antalieptės pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Antalieptė, Zarasų rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Romualdas Baniulis |
| **Mokinių skaičius** | 62 |
| **Įkūrimo data** | 1865 m. |
| **Uždarymo data** | 2012 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 15 |

**Zarasų rajono Antalieptės pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Antalieptėje (Zarasų raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 190205422. Steigėjas Zarasų rajono savivaldybės taryba.

1865–1946 m. veikė pradinė (Kalno) mokykla, 1932–1936 m. progimnazija, 1948–2001 m. vidurinė mokykla.

Istorija
--------

Mokyklos ištakos siekia 1865 m. spalio 20 d. kai buvo įsteigta valdiška pradinė mokykla. Pirmaisiais vedėjais buvo; Aleksandras Archangelskis, Aleksandras Levikovas, Vladimiras Lukinas, nuo 1902 iki 1915 m. – Markas Maliavka. Vidurinę mokyklą leido įsteigti 1924 m. birželio 23 d. LR Švietimo ministerija, Lietuvos moterų kultūros draugijos prašymu. Pirmuoju mokyklos direktoriumi nuo 1924 m. rugpjūčio 1 d. paskirtas kun. Pranas Strakšas (g. 1875), tuometinis Antalieptės parapijos klebonas. Mokykla veikė iki 1935 m. Kasmet joje dirbdavo 6-7 pedagogai, iš jų 3 arba 4 būdavo etatiniai, kiti laisvai samdomi. 1935–1945 m. pradinė mokykla, 1918–1945 m. Antalieptėje buvo dvi pradinės mokyklos: viena. – vadinama Kalno mokykla. kita. – miestelio. Kalno mokyklos vedėju 1926–1940 m. buvo Jonas Triponis (profesoriaus Vytauto Jono Triponio tėvas), aktyvus visuomenininkas, sovietinių okupantų nukankintas Rešotų lageryje. 1945–1948 m. progimnazija, 1948–2001 m. vidurinė mokykla, nuo 2001 m. pagrindinė. 2009 m. liepos 1 d. Antalieptės pagrindinė mokykla prijungta prie Dusetų Kazimiero Būgos gimnazijos. 2012 m. rugsėjo 1 d. Antalieptės pradinio ugdymo skyrius uždarytas.

Direktoriai
-----------

* 1924–1927 m. Pranas Strakšas
* 1927–1932 m. vienuolė Ona Zoštautaitė
* 1932–1935 m. kun. Alfonsas Radzvilas
* 1944–1945 m. Bronius Jakavonis (nužudytas stribų)
* 1945–1948 m. Rožė Guntulytė – Masiulienė
* 1948–1949 m. Piotras Belousovas
* 1949–1951 m. Jonas Survila
* 1951–1955 m. Stanislovas Praniauskas
* 1955–1961 m. Nikiforas Karumnas
* 1962–1967 m. Gražina Vadeišaitė – Vaičiulienė
* 1967–1970 m. Jonas Vaitonis
* 1970–1976 m. Bronius Mačiulis
* 1976–1999 m. Vincas Kibirkštis
* 1999–2009 m. Romualdas Baniulis

Šaltiniai
---------

* Vytautas Indrašius. „Antalieptės kraštas", III dalis, 2010, psl. 110–116, 151–205.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Laboratorinis kupelis po kupeliavimo- priemaišos susigėrė į keramiką, o švarus metalas susikaupė lašelyje.
Šaltas kupelis su aukso rutuliuku po kupeliavimo. Geltona masė aplink - švino junginiai. Žalsvos dėmės - kiti metalai išplauti iš aukso kupeliavimo metu. Apačioje matosi neišnaudota, švari kupelio masė.
**Kupeliavimas** – metalurginis gryninimo procesas, kai rūdos ar metalų lydiniai yra veikiami aukšta temperatūra ir kontroliuojamose sąlygose, siekiant atskirti tauriuosius metalus, tokius kaip auksas ar sidabras, nuo netauriųjų metalų ir pusmetalių, tokių kaip švinas, varis, cinkas, arsenas, bismutas ar stibis. Procesas paremtas tuo, kad brangieji metalai nesioksiduoja ir chemiškai nereaguoja taip stipriai kaip netaurieji metalai. Kontroliuojant temperatūrą, oro padavimą ir naudojant papildomas medžiagas, galima oksiduoti visas priemaišas iki šlako, kuris arba susirenka virš lydinio arba susigeria į tiglio medžiagą.

Jau nuo ankstyvojo bronzos amžiaus šis procesas buvo naudojamas sidabro gryninimui iš išlydytos švino rūdos, turtingos sidabru (Galeno). Viduramžiais ir Renesanso epochoje, kupeliavimas buvo vienas iš labiausiai paplitusių tauriųjų metalų gryninimo procesų. Nuo tų laikų kupeliavimas naudojamas kaip tiksliausias tauriųjų metalų kiekio nustatymo metodas. Tai ir dabar naudojamas metodas, kurį apibrėžia Lietuvos respublikos standartas LST EN ISO 11426 (tarptautinis atitikmuo ISO 11426).
| Butlisangl. *Bootle* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

ButlisButlis

53°26′40″ š. pl. 2°59′20″ v. ilg.﻿ / ﻿53.44444°š. pl. 2.98889°r. ilg.﻿ / 53.44444; 2.98889﻿ (Butlis)Koordinatės: 53°26′40″ š. pl. 2°59′20″ v. ilg.﻿ / ﻿53.44444°š. pl. 2.98889°r. ilg.﻿ / 53.44444; 2.98889﻿ (Butlis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Mersisaidas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 77 640  |
|  |
|  **Vikiteka** | Butlis |

**Butlis** (angl. *Bootle*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijos vakaruose, Mersisaido grafystėje, prie Mersio estuarijos galo šiaurinio kranto, priklauso Mančesterio-Liverpulio aglomeracijai. Jūrų uostas, veikia keltų linijos į Daglasą (Meno Sala) ir Belfastą (Šiaurės Airija). Verčiamasi laivų statyba, alavo lydymu, metalo ir medienos apdirbimu, chemijos, odos, maisto pramone.

Yra XIX a. rotušė, dokai.

Istorija
--------

Kaip *Boltelai* minimas 1086 m. „Paskutiniojo Teismo knygoje". Iki XIX a. buvo mažas žvejų kaimas, XIX a. pr. čia kūrėsi turtingi Liverpulio gyventojai. Nuo amžiaus vidurio tapo svarbiu uostu. Per II pasaulinį karą Butlis subombarduotas. XX a. antroje pusėje pramoninė miesto reikšmė menko, labai išaugo nedarbas. XXI a. pr. Butlis buvo viena skurdžiausių Anglijos vietovių.

Rotušė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Butlis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **George Maxwell Richards** |
| --- |
| Trinidado ir Tobago prezidentas |
|  |
| Gimė | 1931 m. gruodžio 1 d. (91 metai)San Fernandas, Trinidadas ir Tobagas |
| Trinidado ir Tobago prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2003 kovo 17 – 2013 kovo 18 |
| Ankstesnis | Arthur Robinson |
| Vėlesnis | Anthony Carmona |

**George Maxwell Richards** (g. 1931 m. gruodžio 1 d.) – ketvirtasis Trinidado ir Tobago prezidentas, pareigas ėjęs nuo 2003 m. kovo 17 d. iki 2013 m. kovo 18 d.

Nuo 1957 iki 1965 m. G. Richards dirbo Royal Dutch Shell Trinidado ir Tobago grupėje. Vėliau jis pradėjo dirbti Vakarų Indijos universitete, kuriame vadovavo cheminės inžinerijos skyriui. Vėliau šiame universitete ėjo įvairias pareigas bei dėstė cheminę inžineriją.

2003 m. kovo 17 d. G. Richards buvo paskirtas ketvirtuoju šalies prezidentu penkerių metų kadencijai. 2009 m. prezidentas paskirtas dar vienai kadencijai.

2013 m. vasario 3 d. šalies premjerė Kamla Persad-Bissessar paskelbė, kad G. Richardsą šalies prezidento pareigose pakeis teisėjas Anthony Carmona.

Šaltiniai
---------

1. ↑  IT’S JUSTICE ANTHONY CARMONA Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Arthur Robinson** | **Trinidado ir Tobago prezidentas**2003–2013 | Po to:**Anthony Carmona** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vera |
| --- |
| Vera ties Kroizburgu (Tiuringija) Vera ties Kroizburgu (Tiuringija) |
| **Ilgis** | 298 km |
| **Baseino plotas** | 5496 km² |
| **Vidutinis debitas** | 50,5 m³/s |
| **Ištakos** | Tiuringijos Miškas |
| **Žiotys** | Vėzeris |
| **Šalys** | Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Vera |

**Vera** (vok. *Werra*) – upė vidurio Vokietijoje, viena iš Vėzerį sudarančių upių. Prasideda pietų Tiuringijoje, Tiuringijos Miške netoli Aisfeldo. Teka į šiaurės vakarus. Aukštupyje suformuoja tarpukalnių slėnį tarp Tiurigijos Miško ir Reno kalnų. Toliau teka Heseno žemės pakraščiu, o pačiame žemupyje – Žemutine Saksonija. Ties Hanoverio Miundenu susilieja su Fulda ir sudaro Vėzerį.

Didžiausi intakai: Šloizė, Herzelis (dešinieji), Felda, Ulsteris (kairieji). Upė laivuojama 89 km nuo žiočių ruože. Svarbesni miestai prie Veros: Hildsburghauzenas, Mainingenas, Bad Zalcungenas, Filipstalis, Ešvegė, Vitcenhauzenas, Hanoverio Miundenas.

Veros baseinas
Koordinatės: 55°39′25″ š. pl. 25°52′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.65694°š. pl. 25.87556°r. ilg.﻿ / 55.65694; 25.87556

| Antalieptės vandens jėgainė |
| --- |
| Antalieptės vandens jėgainė |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Lietuva |
| Būklė | veikianti |
| Statybos pradžia | 1954 m. |
| Pradėjo veikti | 1961 m. |
| Instaliuota galia | 2,55 MW |
| Savininkas | UAB „Ekoelektra" |
| Užtvanka |
| Turbinos ir generatoriai |

**Antalieptės vandens jėgainė** – hidroelektrinė, įrengta Antalieptėje. Istorijos ir technikos paveldo paminklas. Pastatyta buvusio Gaidelių dvaro laukuose. Tai trečioji pagal instaliuotą elektros galią (2,55 MW) po Balskų hidroelektrinės vandens jėgainė Lietuvoje.

Istorija
--------

XX a. tarpukariu sparčiai plečiantis ūkiui kilo gyvenimo lygis ir dėl to didėjo elektros energijos poreikiai. 1932 m. imta galvoti, kaip racionaliau panaudoti vietinius gamtos išteklius, vandens energiją. Dėl to 1936 m. įsteigtas Lietuvos energijos komitetas. Jam vadovavo prof. Steponas Kolupaila, kuris 1937 m. kartu su Kaziu Pakštu atvyko Antalieptėn, apžiūrėjo apylinkes ir Šventosios rėvą, kur upės nuolydis 5 km ruože siekia 25 metrus. Įvertinta, kad tai yra galimybė pastatyti didesnės galios vandens jėgainę. Tais pat metais Šventojoje ties Antaliepte įrengta vandens matavimo stotis upės nuotėkiui stebėti.

1939 m. komitetas patikslino elektrifikavimo gaires ir parengė Lietuvos 1939–1940 m. elektrifikavimo planą, pagal kurį 1943 m. turėjo būti parengtas 2000 kW galios Antalieptės vandens jėgainės projektas, o 1944–1945 m. pastatyta pati jėgainė. Tačiau Antrasis pasaulinis karas planus sugriovė. Hidrologai S. Kolupaila ir K. Pakštas pasitraukė 1944 m. į Vakarus.

Pokariu šių hidrologų ketinimai buvo realizuoti. Palankų šio klausimo sprendimą lėmė ir tai, kad tuometinėje energetikos valdyboje vadovaujantį darbą dirbo kraštietis Antanas Gruodis, kuris jėgainės reikalais rūpinosi 1945–1978 m. Vykdant TSRS vystymo 1951–1955 m. penkmečio planą, 1952 m. pabaigoje Ministrų Tarybos nutarimu 1953–1955 m. numatyta pastatyti žemės ūkio elektrifikavimo stotį Antalieptėje. Statybai jokios techninės dokumentacijos dar nebuvo, paruošiamieji statybos darbai 1954 m. pradėti dar be jos – išimties tvarka, kadangi tokio tipo statinių Pabaltijy dar nebuvo. Todėl Gruzijoje ir Armėnijoje mokytasi kalnų tipo jėgainių statybos.

Tačiau ėmus statyti pagrindinį jėgainės pastatą paaiškėjo, kad projektas netinkamas ir tos nesėkmės kaltininkai yra geologai – jie tyrė gruntą tik 16 m gylyje, o reikėjo iki 40 metrų. Todėl projektavimo darbai užtruko 11 metų. Pradinė jėgainės sąmata siekė 20 mln. rublių, bet užsitęsus statyboms pasiekė 26,6 mln. Jėgainės statybų vadovas ir pirmasis Antalieptės hidroelektrinės vadovas buvo hitrotechniko specialybę turintis inžinierius Liudas Kazalupskis. Jėgainė baigta statyti 1961 m. susidarė užtvanka, vanduo užliejo 800 ha plotą ir sujungė 26 ežerus – susidarė Antalieptės marios. Vėliau hidroelektrinei vadovavo Algimantas Žilėnas. Pastarasis buvo paskirtas ir Zarasų elektros tinklų rajono viršininku.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Atsinaujinantieji energijos ištekliai Lietuvoje. Energijos ištekliai. Hidroenergija