recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Selkirkreksas
**Selkirkreksas** (angl. *Selkirk Rex*) – kačių veislė. Populiari JAV, Europoje beveik nežinoma.

Istorija
--------

1987 m. JAV neveislinių kačių vadoje aptiktas garbanoto kailio kačiukas. Atsirado entuziastų, norinčių išvesti naują veislę – kačiukas kryžmintas su persų katėmis. Tai daryta sąmoningai: dauguma reksų tipo kačių (vokiečių reksai, devonreksai, kornreksai) yra liesos ir laibos. Selkirkreksai, tuo tarpu, yra kresnos, masyvios stambių kaulų katės apvalia galva.

Garbanoto selkirkrekso kailiuko genas yra dominuojantis, todėl pirma selkirkreksų ir persų kačių karta buvo vien garbanoti kačiukai. Tiesa, buvo tiek ilgaplaukių, tiek trumpaplaukių jauniklių. 

Tai dar nenusistovėjusi veislė. Selkirkreksai kryžminami ir su egzotiškosiomis bei Amerikos trumpaplaukėmis katėmis, norint pataisyti galvos formą.

Charakteris
-----------

Tai draugiškos, meilios ir švelnios katės. Mėgsta žmonių draugiją, puikiai tinka vaikams. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis. Žvitrios, mėgsta karstytis. Jei nuo mažens auga kambaryje, suaugusios nesiveržia į lauką.

Fizinės savybės
---------------

Selkirkrekso kūnas stačiakampio formos, kresnas. Tai raumeningos, stambių kaulų katės. Kojos vidutinio ilgumo, letenos didelės ir apvalios. Uodega stora, galas bukas.

Galva apvali, plati, tarp akių matysi įdubimas. Ausys gana toli viena nuo kitos, vidutinio dydžio, apskritais galiukais. Akys didžiulės, apvalios, tarp jų didelis tarpas.

Tiek trumpaplaukių, tiek ilgaplaukių selkirkreksų kailis su poplaukiu, minkštas, stangrus. Kačiukai gimsta garbanoti, bet jiems sulaukus maždaug šešių mėnesių, garbanėlės dingsta. Jos vėl atsiranda, kai kačiukams būna nuo aštuonių iki dešimties mėnesių. Kailis gali formuotis net dvejus metus.

Suaugusios katės uodegos ir „apykaklės" plaukai labiau garbanoti nei kitų kūno vietų. Nugaros garbanų struktūrą ir gausą lemia klimatas ir hormoniniai pokyčiai. Ūsai visada raityti.

Selkirkreksai būna įvairių spalvų bei raštų. Būna ir gamtinių spalvų, būdingų paprastoms neveislinėms katėms (rausvos, juodos, baltos ir melsvos), ir su žymėmis kaip Siamo katės. Akys būna įvairių spalvų.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Selkirkreksas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
**Kretingos maistas** – Lietuvos švietimo įstaigų centralizuoto maitinimo operatorė.

Viešoji įstaiga „Kretingos maistas" įkurta 2001 m. Kretingoje. Įstaigos veiklą bei lėšų panaudojimą kontroliuoja valstybė, o uždirbtas pelnas investuojamas į paslaugų gerinimą.

Bendrovė aptarnauja beveik 300-us Lietuvos švietimo įstaigų bei kitų viešojo maitinimo objektų – mokyklų, darželių ir kt.

2011 m. bendrovės apyvarta siekė 27 mln. Lt.

Bendrovės vadovas – Irmantas Norkus. Bendrovėje „Kretingos maistas" dirba 700 darbuotojų.

Veikla
------

Pagrindinė bendrovės veikla – švietimo įstaigų centralizuoto maitinimo organizavimas. VšĮ „Kretingos maistas" paslaugą teikia tose Lietuvos miestų bei rajonų savivaldybėse, kuriose laimi LR Viešųjų pirkimų įstatymo reglamentuotą paslaugos teikimo konkursą. 2008 m. „Kretingos maistas" pirmasis Lietuvoje sertifikavo savo švietimo įstaigų maitinimo paslaugą pagal kokybės vadybos sistemos standartą ISO 9001.

Bendrovė teikia centralizuoto maitinimo paslaugas Lietuvos savivaldybių mokykloms, darželiams, ligoninėms ir kitiems objektams: Vilniaus, Šiaulių, Skuodo, Vilkaviškio, Jurbarko, Akmenės, Utenos, Molėtų, Kupiškio, Rokiškio, Biržų, Zarasų, Ignalinos, Mažeikių, Alytaus, Telšių, Ukmergės, Plungės, Kretingos bei kituose miestuose ir rajonuose.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Centralizuotas maitinimas

Nuorodos
--------

* Kretingos maistas Archyvuota kopija 2009-03-21 iš Wayback Machine projekto.
Garsiausi XIX a. prancūzų rašytojai
**Prancūzų literatūra** bendrai laikoma literatūra, kurią kūrė Prancūzijos gyventojai prancūzų ar kitomis kalbomis. Prancūzų kalba sukurta literatūra už Prancūzijos ribų paprastai laikoma Frankofonijos literatūra.

Bendra apžvalga
---------------

Prancūzų kalba yra romanų dialektas, kilęs iš *Latina Vulgaris* ir patyręs stiprią keltų ir frankų kalbų įtaką. Pirmieji kūriniai šia kalba gimė XI amžiuje. Tai buvo vienas ankstyviausių bandymų rašyti šnekamąja kalba Vakarų Europoje. Po italų literatūros dominavimo XIV amžiuje, prancūzų rašytinė kūryba ėmė tapti vis įtakingesnė, kol galiausiai XVII – XVIII amžiais joks išsilavinęs europietis nebuvo įsivaizduojamas be gerų prancūzų kalbos žinių. XIX ir XX amžiais daug svarbių literatūrinių judėjimų gimė būtent Prancūzijoje. Pradedant realizmu ir natūralizmu (Stendhal, Honoré de Balzac, Gustave Flaubert, Emile Zola ir kt), simbolizmu (Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud) ir baigiant modernistiniais sąjūdžiais tokiais kaip siurrealizmas, dadaizmas, egizistencializmas, absurdo teatras (Marcel Proust, Jean Cocteau, Jean-Paul Sartre, Albert Camus ir kt.).

Prancūzai, laimėję Nobelio literatūros premiją
----------------------------------------------

Prancūzų rašytojai yra gavę daugiau Nobelio literatūros premijų nei kitų šalių atstovai. Čia prancūzai ar prancūzų kalba kūrę rašytojai:

* 1901 – Sully Prudhomme (pirmasis Nobelio literatūros premijos lauriatas)
* 1904 – Frédéric Mistral (rašė oksitanų kalba)
* 1911 – Maurice Maeterlinck (belgas)
* 1915 – Romain Rolland
* 1921 – Anatole France
* 1927 – Henri Bergson
* 1937 – Roger Martin du Gard
* 1947 – André Gide
* 1952 – François Mauriac
* 1957 – Albert Camus
* 1960 – Saint-John Perse
* 1964 – Jean-Paul Sartre (atsisakė premijos)
* 1969 – Samuel Beckett (airis, rašė anglų ir prancūzų kalba)
* 1985 – Claude Simon
* 2000 – Gao Xingjian (rašė kinų kalba, gyveno Prancūzijoje)
* 2008 – J.M.G. Le Clézio

Išnašos
-------

1. ↑  National Literature Nobel Prize shares 1901–2009 by citizenship at the time of the award and by country of birth. From J. Schmidhuber (2010), Evolution of National Nobel Prize Shares in the 20th Century at arXiv:1009.2634v1
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Naujoji banga** (pranc. *la Nouvelle Vague*) – terminas, nusakantis prancūzų kino kūrėjų grupės, dirbusios šeštojo dešimtmečio pabaigoje ir septintajame dešimtmetyje, meninę kryptį. Iš dalies įtaką šio judėjimo gimimui padarė italų neorealizmas. Nors Naujoji banga niekada nebuvo formaliai organizuotas kolektyvas, bet visus su ja susijusius režisierius vienijo sąmoningas tradicinės kinematografijos atmetimas ir ikonoklastinė dvasia.

Daugelis jų savo filmais buvo įsitraukę į to laikmečio socialines ir politines aktualijas, pasižymėjo radikaliais eksperimentais su montažu, vaizdu bei siužeto plėtote.

Žymiausi Naujosios bangos kūrėjai ir pradininkai buvo François Truffaut, Jean-Luc Godard, Éric Rohmer, Claude Chabrol ir Jacques Rivette.

Truffaut su savo filmu „400 smūgių" (1959) ir Godardas su „Iki paskutinio atodūsio" (*À bout de souffle*; 1960) susilaukė netikėtos tarptautinės sėkmės taip pritraukdami pasaulio dėmesį į Naująją bangą ir paskatindami šio judėjimo žydėjimą.

Ryškiausios figūros
-------------------

* François Truffaut
* Jean-Luc Godard
* Claude Chabrol
* Éric Rohmer
* Jacques Rivette
* Alain Resnais
* Louis Malle
* Agnes Varda
* Jacques Demy
**Doša** yra vienas iš pagrindinių terminų naudojamų Ajurvedoje. Suvokus kas yra došos ir kokios yra jų funkcijos, galima suvokti ir visą Ajurvedos esmę. Žmogus, kaip ir visa visata, sudarytas iš penkių pirmapradžių elementų - Erdvės, Vėjo, Ugnies, Vandens ir Žemės. Erdvės ir Vėjo elementus žmogaus organizme valdo Vatos doša, Ugnies ir iš dalies Vandens stichiją reguliuoja Pitos doša, o Žemės ir Vandens - Kaphos doša. Vatos, Pitos ir Kaphos došos valdo visus penkis elementus ir jų atliekamas funkcijas. Ajurvedoje visas žmogaus organizmas ir jo funkcijos yra suvokiami per trijų došų koncepciją. Jei došos veikia darniai ir jų prigimtinė proporcija nesikeičia, organizmas yra sveikas. Došos yra gyvybinės jėgos, neturinčios fizinio pavidalo. Vis dėlto jų sankaupos sukelia došų reguliuojamų organizmo elementų disbalansą ir tai yra ligos proceso pradžia. Sanskrito kalboje viena iš došos reikšmių yra 'tai, kas suteršia'. Tad došos yra ir potencialūs patogeniniai faktoriai, nes pasikeitus došų proporcingumui padidėjusi doša tampa ligos priežastimi. Antriniai patogeniniai faktoriai ligos procese - kūno audiniai (dhatu), toksinai (ama), šalinimo produktai (mala), yra tiesiogiai įtakojami ir priklauso nuo došų pusiausvyros. Pagal tai kokia doša pasireiškia labiausiai, žmonės yra skirstomi į 7 tipus.

Žmonių tipai
------------

Ajurveda teigia, jog kiekvienas iš mūsų esame unikalus. Vis dėlto tam, kad būtų įmanoma taikyti tam tikrus sveikatos palaikymo ar gydymo principus, žmonės yra skirstomi į tipus. Kiekviename žmoguje yra didesnis ar mažesnis Vatos, Pitos ir Kaphos došų kiekis. Pagal tai, kuri doša ar došos dominuoja, Ajurveda išskiria 7 žmonių tipus:

* Vatos tipas - dominuojanti doša yra Vata, kitos dvi došos nežymiai išreikštos.
* Pitos tipas - dominuojanti doša yra Pita, kitos dvi nežymiai išreikštos.
* Kaphos tipas - dominuojanti doša yra Kapha, kitos dvi nežymiai išreikštos.
* Vatos-pitos tipas - dominuoja Vata ir Pita, Kapha nežymiai išreikšta.
* Vatos-kaphos tipas - dominuoja Vata ir Kapha, Pita nežymiai išreikšta.
* Pitos-kaphos tipas - dominuoja Pita ir Kapha, Vata nežymiai išreikšta.
* Vatos-pitos-kaphos tipas - visos trys došos yra proporcingai išreikštos.

Dominuojant Vatos došai arba, verčiant iš sanskrito kalbos, Vėjo energijai, žmogus paprastai yra aukštas, lieknas, kūrybingas ir nepastovus. Dominuojant Pitai arba Ugnies energijai, žmogus yra vidutinio sudėjimo, energingas, veiklus, ūmaus būdo ir įsitikinęs savo teisumu. Kaphos arba Žemės tipo žmonės paprastai būna apkūnūs arba linkę priaugti svorio, atlaidūs, geranoriški, linkę kaupti emocijas, mėgstantys ilgai pamiegoti bei vadovautis taisykle "skubėk lėtai".

Kūno tipų įvairovė leidžia suvokti, jog žmonės yra skirtingi ir tai, kas tinka vienam, gali netikti ar net kenkti kitam, kadangi jo došų pusiausvyra yra kitokia.

Nuorodos
--------

* Šiame tinklalapyje sužinosite plačiau apie Ajurvedą, neišsenkamą žinių šaltinį, kuris egzistuoja, kaip teigia Vedos, nuo pasaulio sukūrimo pradžios. Archyvuota kopija 2011-01-25 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ajurveda
* Guna
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Omocestus viridulus** |
| --- |
| Žaliasis skėriukas (*Omocestus viridulus*), patinėlis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Tiesiasparniai  *( Orthoptera)* |
| Šeima: | Skėriai  *( Acrididae)* |
| Gentis: | *Omocestus*  *( Omocestus)* |
| Rūšis: | Žaliasis skėriukas  *( Omocestus viridulus)* |

 |
| Binomas |
| ***Omocestus viridulus***Linnaeus, 1758 |

**Žaliasis skėriukas** (*Omocestus viridulus*) – skėrių (*Acrididae*) šeimos vabzdys. Rūšis paplitusi vidutinio drėgnumo Europos kraštuose.

Suaugusių individų kūno ilgis yra 17-20 mm, būdingu atveju žalios spalvos, su galimais rudos spalvos intarpais kūno šonuose. Akys dažniausiai rudos ar gelsvos spalvos. Būdingas tamsus ruožas ant užpakalinių sparnų. Patelėms būdinga ilga kiaušdėtė. Patelės kiaušinėlius deda į viršutinį dirvožemio sluoksnį, greta žolinių augalų stiebų pamato. Nimfos išsirita balandžio mėnesį. Paprastai būdinga viena generacija per metus, individai aptinkami nuo balandžio iki spalio mėnesio.

Patelė
Čirpimas
Rūšis paprastai aptinkama buveinėse su aukšta žoline danga. Individai maitinasi šunažolėmis, smilgomis, gardūnytėmis, svidrėmis, vilnūnėmis.
Popiežius Sikstas V
**Velnio advokatas** (lot. *advocatus diaboli*) – asmuo, Romos katalikų bažnyčioje turintis oponuoti svarstant dėl asmens paskelbimo šventuoju (kanonizacijos metu). Velnio advokatas turėjo kelti abejones, ar tikrai verta konkretų asmenį paskelbti šventuoju. Asmuo būdavo pripažįstamas šventuoju tik tada, jei šis advokatas nerasdavo jokių įtikinamų argumentų to nedaryti.

Perkeltine reikšme „velnio advokatais" vadinami ginčininkai, kritikuojantys asmenis ar reiškinius ne todėl, kad jais netiki, o todėl, kad išnagrinėjus visus argumentus būtų tiksliau ir objektyviau įvertinta reali padėtis. Taip pat velnio advokatais vadinami ginčininkai, ginantys pačių nepalaikomą poziciją vardan sportinio įdomumo arba diskutavimo įgūdžių lavinimo.

Istorija
--------

Velnio advokato darbą dirbdavo profesionalus teisininkas (kanonistas). Lotyniška frazė *Advocatus diaboli* yra paplitusi, plačiai vartojama, tačiau tai yra neoficialus atitinkamų pareigų pavadinimas: oficialiai – *promotor fidei* (tikėjimo stiprintojas).

Šias pareigas 1587 m. įsteigė popiežius Sikstas V, o 1983 m. panaikino popiežius Jonas Paulius II. Per šį laikotarpį nė viena kanonizacija nebuvo laikoma galiojančia, jei nagrinėjimo metu nedalyvaudavo *promotor fidei*. Pareigų panaikinimas labai padidino kanonizacijų skaičių (iki maždaug 500, palyginus su 98 kanonizacijomis per visą likusį XX amžių). Nėra vieningos nuomonės, ar tai teigiamas, ar neigiamas reiškinys.

Nuorodos
--------

* Velnio advokatas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Manoma, kad Antarktida pradėjo formuotis prieš 4 mlrd. metų. Iš pradžių tai buvo tik žemyno užuomazga. Vėliau Antarktida buvo superkontinentų sudedamoji dalis ir tik vėliau visiškai atsiskyrė ir tapo žemynu, kurį mes dabar žinome.

Antarktidos geologinė raida
---------------------------

### Prekambras

Prekambre susiformavo Antarktidos branduolys – kratonas. Seniausių Antarktidoje rastų uolienų amžius apie 4 mlrd.metų. Palaipsniui prie kratono branduolio priaugdavo nauja litosferos pluta, kol galutinai susiformavo tektoninė Antarktidos plokštė.

### Paleozojaus era

Kambro periodo metu Gondvanoje vyravo švelnus klimatas. Vakarų Antarktidos dalis buvo šiauriniame pusrutulyje. Šiuo metu susiklostė stori smiltainio, klinties ir skalūno 
sluoksniai. Rytų Antarktida buvo ties ekvatoriu, kur tropinėse jūrose klestėjo trilobitai ir dugniniai bestuburiai.

Devono periodo metu Gondvana pasislinko į pietus. Klimatas tuo metu kiek atvėso, tačiau augalų fosilijų vis dar aptinkama. Šio periodo metu susiklostė smėlio ir aleurito storymės. Kai Gondvana devono periodo pabaigoje pasiekė pietų ašigalį, prasidėjo apledėjimas ir klimatas smarkiai atvėso, tačiau to laikmečio floros fosilijų vis dar randama.

Permo periodo metu išplito į paparčius panašūs augalai, kurie augo pelkėse. Bėgant laikui, šių augalų liekanos pavirto akmens anglimi, randama Transantarktiniuose kalnuose. Permo periodo pabaigoje klimatas atšilo visoje Gondvanoje.

### Mezozojaus era

Dėl klimato pašiltėjimo, poliariniai ledynai ištirpo, o Didžioji Gondvanos dalis tapo dykuma. Susiklostė stori smiltainio ir skalūno sluoksniai. Juros periodo metu pradėjo formuotis Antarktidos pusiasalis. Ginkmedžiai ir papartiniai, reptilijos buvo labai paplitusios. Visą kreidos periodą vakarinėje Antarktidoje augo spygliuočių miškai, nors periodo pabaigoje pradėjo plisti bukmedžių miškai. Šio laikotarpio uolienose randamos amonitų ir dinozaurų fosilijos. Kreidos periodo metu Gondvana pradėjo skilti. Afrika atsiskyrė nuo Antarktidos ir Austaralijos prieš 160 mln.m. o prieš 40 mln. metų atsiskyrė ir Australija.

### Kainozojaus era

Prieš 23 mln. m. Antarktidoje sparčiai pradėjo plisti ledynai ir prieš 15 mln. visas žemynas buvo padengtas ledu. Šiuo metu ledynas yra apslėgęs Antarktidą, kuri dabar yra nugrimzdusi veikiama ledo svorio. Ledynas, slinkdamas į pakraščius, egazaruoja uolienas. Taip susidaro dideli fjordai ir kitos ledyninio reljefo formos.

Naudingos iškasenos
-------------------

Antarktidoje, Transantarktiniuose kalnuose rasta akmens anglis. Princo Čarlio kalnuose rasti dideli kiekiai geležies rūdos. Naftos ir gamtinių dujų telkiniai aptikti Antarktidos šelfe. Tačiau visų šių naudingųjų iškasenų gavyba uždrausta iki 2048 metų.
Šiuo metu **Antarktidos regione nevykdoma jokia ekonominė veikla**, išskyrus žvejybą pakrantėse ir nedidelės apimties turistinę veiklą (abi šios veiklos vykdomos iš kitų šalių ir nesibazuoja Antarktidoje). Oficialiais duomenimis 1998–1999 (liepos 1- birželio 30) sugauta 119 898 tonos žuvies. Manoma, kad nelegalios (nereguliuojamos) žvejybos mastai apie 6 kartus viršija legalią. 1998 m. Prancūzija ir Australija už šią veiklą areštavo aštuonis žvejybinius laivus.

1998-1999 m. vasarą Antarktidoje lankėsi 10 013 turistų, šiek tiek daugiau nei praėjusiais metais (9 604). Beveik visi jie atvyko 16-oje komercinių (nevalstybinių) laivų ir keletu jachtų, kurie per vasarą atliko 116 reisų. Daugelis turistinių kelionių užtruko apie dvi savaites.

Nedidelės apimties turizmas Antarktidoje prasidėjo nuo 1957 m. Nuo 1969 m. čia pabuvojo virš 30 000 turistų. 2006 m. keletas laivų plukdo žmones aplankyti įspūdingiausių Antarktidos vietų. Anksčiau buvo vykdomi ir apžvalginiai skrydžiai iš Australijos ir Naujosios Zelandijos, tačiau jie nutrūko po Air New Zealand Flight 901 lėktuvo sudužimo netoli Erebuso kalno 1979 m.

Australų *Qantas* kompanija savo skrydžius virš Antarktidos pradėjo 1977 m. vasario 13 d. Šie skrydžiai buvo vykdomi Boeing 747-200 lėktuvais. Po minėtos Naujosios Zelandijos aviakatastrofos *Qantas* sustabdė šiuos skryždius, tačiau 1994 m. šią programą atnaujino ir šiuo metu vykdo juos su Boeing 747-400 lėktuvais vasaros laiku.

2020 m. australų vykdomi apžvalginiai skrydžiai trunka 12 val. ir kainuoja nuo 1000 iki 8000 JAV dolerių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Economic Activity of Antarctica
2. ↑  „DC-10 playbacks awaited". *Flight International*: 1987. 1979 m. gruodžio 15 d. Suarchyvuotas originalas 2013 m. sausio 24 d.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Antarctica in a Day". *Antarctica Flights*. Nuoroda tikrinta 2021 m. balandžio 30 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dehradūnasदेहरादून |
| --- |
| *Dehradūno panorama naktį* |
|  |
| 

DehradūnasDehradūnas

30°18′0″ š. pl. 78°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.30000°š. pl. 78.35000°r. ilg.﻿ / 30.30000; 78.35000﻿ (Dehradūnas)Koordinatės: 30°18′0″ š. pl. 78°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.30000°š. pl. 78.35000°r. ilg.﻿ / 30.30000; 78.35000﻿ (Dehradūnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utarakhandas |
| **Rajonas** | Dehradūno rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 578 420  |
| **Altitudė** | 440 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dehradūnas |

**Dehradūnas** (hind. देहरादून, IAST: *Dehrādūn*) – miestas šiaurės Indijoje, 236 km į šiaurę nuo Naujojo Delio, Šivaliko kalvų Dūno slėnyje; Utarakhando valstijos sostinė ir didžiausias miestas. Yra geležinkelio stotis, plentų mazgas, už 27 km nuo miesto yra Jolly Grant oro uostas. Maisto, tekstilės, medienos apdirbimo pramonė. Veikia miškų tyrimų, aklųjų institutai, technologijų parkai. Veikia ajurvedos, jogos centrai.

Dehradūne yra budistinių stūpų, didžioji mečetė, laikrodžio bokštas, Ošo institutas. Miesto gyventojų dauguma yra garhvaliai, kalbantys garhvalių ir hindi kalbomis.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo senovės. Apylinkėse yra Ašokos stulpas, VII a. Dūno slėnis aprašytas kinų keliautojo Huen Čango. Britai miestą užėmė 1816 m. Dehradūnas tapo populiaria poilsio vieta. 2000 m. tapo naujos Utarakhando valstijos sostine.

* Stūpa ir Taros skulptūraStūpa ir Taros skulptūra
* Laikrodžio bokštasLaikrodžio bokštas
* Miškų tyrimų institutasMiškų tyrimų institutas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Karihuairasas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Ekvadoras Ekvadoras |
|  |
| Aukštis | 5018 m |
|  |
| Tipas | kaldera |
|  |
| Amžius | paleogenas |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | - m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 1°24′25″ p. pl. 78°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.40694°š. pl. 78.75000°r. ilg.﻿ / 1.40694; 78.75000Koordinatės: 1°24′25″ p. pl. 78°45′0″ v. ilg.﻿ / ﻿1.40694°š. pl. 78.75000°r. ilg.﻿ / 1.40694; 78.75000 |

**Karihuairasas** (isp. *Carihuairazo*, keč. *Kariwayrasu*) – vulkaninė kaldera Anduose, Ekvadore, Tungurahvos provincijoje, tuoj į šiaurės rytus nuo Čimboraso. Aukštis – 5018 m.

Kaldera smarkiai erodavusi, 1,5 km pločio, atvira į rytų pusę. Seniau kalną dengė nemaži ledynai, tačiau jie smarkiai aptirpo dėl klimato atšilimo ir nuo Tungurahvos atneštų pelenų. Istorinių Karihuairaso vulkaninio aktyvumo duomenų nėra.

Ugnikalnio pavadinimą sudaro 3 žodžiai kečujų kalba – *Cari* (žmogus), *huay* (vėjas), *razu* (sniegas). Vietinė legenda pasakoja, kad Karihuairasas ir El Altaras buvo nugalėti ir sunaikinti Čimboraso, kuomet šis kovojęs dėl Tungurahvos.

Pirmasis į kalną užkopė britų alpinistas Edvardas Vimperis (1880 m.). Tiesa, manoma, kad jis užkopė į žemesniąją viršukalnę *Mocha* (4960 m). Į aukščiausiąją (*Maxima*) užkopė 1951 m. ekspedicija, kurią sudarė Arturas Eichleris, Horacijus Lopesas Uribė ir Žanas Moraveckis.
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°33′14″š. pl. 23°38′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.553767°š. pl. 23.63522°r. ilg.﻿ / 55.553767; 23.63522


|  Grinkiškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Radviliškio |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Grinkiškis |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1887 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Grinkiškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Grinkiškio miestelyje, Šušvės kairiajame krante.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1597 m. Jai 1613 m. dovanoti Eitvilių ir Juodupių kaimai. Ant išmūrytų iki langų bažnyčios sienų 1763 m. pristatyta medinė dalis. Vietoj jos 1859 m. pradėta rengtis pristatyti mūrinę dalį.

1866 m. architektas Dmitrijevas parengė projektą; gautas leidimas. Statyti pradėta 1884 m. Laikina bažnyčia įrengta klebonijoje. Statybai vadovavo šveicaras Lemanas. Įrengta bažnyčia 1887 m. sausio 25 d. pašventinta. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Grinkiškio vikaras Vincentas Moisiejus 1863 m. išėjo į sukilimą ir dingo be žinios.

Bažnyčia 1944 m. sudegė, sugriuvo bokštų viršūnės. Klebono Mykolo Gobio (1905–1982) rūpesčiu 1947 m. atstatyta.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, bazilikinė, stačiakampio plano, su trisiene apside, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventorius apjuostas mūrine tvora.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2019 m.
* Priekis, šventoriaus vartai
* Galinė dalis – apsidė
* Šventoriuje

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grinkiškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dekanato informacija (*siauliuvyskupija.lt*)
* Grinkiškio Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia (*panoramas.lt*)
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°55′05″š. pl. 23°26′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.918°š. pl. 23.435044°r. ilg.﻿ / 55.918; 23.435044

|  Kairių Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kairiai |
| **Adresas** | Kaštonų g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | apie 1826 m. |

**Kairių Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kairių miestelyje, Kairių ežero šiaurės rytų krante. Turi klasicizmo bruožų.

Istorija
--------

Po 1711 m. maro Kairių kapinėse pastatyta koplyčia. Popiežius Pijus VI 1792 m. sausio 3 d. bule Kairių koplyčiai paskelbė dvejus metinius atlaidus. Koplyčiai susenus, apie 1836 m. valstiečiai, remiami M. Zubovo, kitoje vietoje pastatė naują akmenų mūro koplyčią. Bažnytiniai reikmenys atvežti iš uždaryto Bazilionų vienuolyno. 1904 m. išplėsta. Po Pirmojo pasaulinio karo vadinama bažnyčia. Ją 1919 m. pabaigoje du kartus apiplėšė bermontininkai. Iki 1927 m. įsteigta parapija.

Per Antrąjį pasaulinį karą apgriauta, 1959 m. atstatyta. Kairių bažnyčia buvo atstatyta tremtinio klebono Vytauto Vinco Radzevičiaus (1922–2000) iniciatyva už tikinčiųjų suaukotas lėšas. Inventorius į Kairių bažnyčią buvo atvežtas iš Kelmės rajone uždarytos Palendrių bažnyčios. Bažnyčios atstatymo darbai baigti 1960 m.

Laikui bėgant supuvo medinės varpinės konstrukcijos, bokštui ėmė grėsti griūtis. Bažnyčios bokštas apie ketverius metus buvo užkonservuotas. Lėšų bokšto atstatymui gauta iš Europos Sąjungos fondų, o dar 20 procentų lėšų statybai surinko Kairių parapijos žmonės. 2011 m. naujasis bažnyčios bokštas tapo 5 metrais aukštesnis už senąjį. Varpinėje įrengta ir apžvalgos aikštelė, į kurią įlipę žmonės gali apžvelgti Kairių apylinkes. Atstatytoje varpinėje gaudžia senasis – dar 1789 m išlietas – varpas.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Navas dengia cilindriniai skliautai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

* Bebokštė bažnyčia, 2008 m.Bebokštė bažnyčia, 2008 m.
* Su atstatytu bokštu, 2015 m.Su atstatytu bokštu, 2015 m.
* Galinė dalisGalinė dalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kairių Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 141 psl.
2. ↑  Įamžino 46 metus parapijoje dirbusį kunigą *xxiamzius.lt* Archyvuota kopija 2021-11-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Kairių bažnyčia pasipuošė nauju varpinės bokštu Archyvuota kopija 2015-02-22 iš Wayback Machine projekto.

NUorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kairių Švč. Mergelės Marijos, Belaisvių Vaduotojos, bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kairių parapija *kairiubaznycia.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Cynips quercusfolii*
*Cynips quercusfolii* sukeltas gumbas
**Parazitiniai plėviasparniai** (lot. *Parasitica*) – plėviasparnių (*Hymenoptera*) vabzdžių grupė.

Priklauso kelios šeimos:

* Ichneumonai (arba vyčiai) (*Ichneumonidae*)
* Chalcidai (*Chalcididae*)
* Brakonidai (*Braconidae*)

Tai įvairaus didumo vabzdžiai, kurių sparnai plėviški, pilvelis stiebelinis, ilgas, plonas ir lankstus. Patelės turi ilgą adatos formos kiaušdėtę.

Parazitiniai plėviasparniai yra naudingi, kadangi jų lervos vystosi kitų vabzdžių kiaušiniuose, lervose, lėliukėse ir suaugėliuose. Jie sunaikina daug žalingų kenkėjų. Kai kurių rūšių parazitiniai plėviasparniai auginami laboratorijose ir naudojami kovai su augalų kenkėjais, pvz. trichogramos.

Parazitiniams plėviasparniams priklauso gumbavapsvės (*Cynipidae*). Dauguma jų rūšių vystosi augaluose ir sukelia įvairias išaugas ir gumbus.
Koordinatės: 16°30′ š. pl. 112°00′ r. ilg.﻿ / ﻿16.500°š. pl. 112.000°r. ilg.﻿ / 16.500; 112.000

Paraselio salos
**Paraselio salos** (angl. *Paracel Islands*), dar vadinamos **Siša salomis** (kin. 西沙群岛, pinyin: *Xīshā Qúndǎo*) arba **Hoangsos salomis** (viet. *Quần đảo Hoàng Sa*) – smulkių negyvenamų salų, rifų ir bankų grupė, esanti Pietų Kinijos jūroje. Faktiškai salas valdo Kinija (Hainano provincija, Siša, Žongša ir Nanša salų administracija), tačiau į jas pretenzijas reiškia Vietnamas ir Taivanas.

Geografija
----------

Paraselio salas sudaro ~30 sausumos darinių (salelių, uolų, rifų), nusidriekusių 15 000 km² teritorijoje ir nutolusių apie 350 km į pietus nuo Hainano ir panašų atstumą į rytus nuo Danango. Salos grupuojamos į dvi pagrindines grupes – Pusmėnulio (pietvakariuose) ir Amfitrito (šiaurės rytuose). Pastarojoje grupėje yra didžiausios iš Paraselio salų: Vakarų, Medžių, Miškingoji, Uolos (joje yra aukščiausia salyno vieta – 14 m). Pusmėnulio grupėje didžiausia yra Pinigų sala. Be salų Paraselio salyne dar yra atokiau esančių rifų, uolų, seklumų.

Istorija
--------

Salos aplinkinėms tautoms buvo žinomos nuo senovės, jose lankydavosi kinų mokslininkai, vietnamiečių žvejai. Rimti nesutarimai dėl salų prasidėjo tik XX a. 1932 m. salas oficialiai aneksavo Prancūzijos Indokinija. 1939 m. Paraselio salas okupavo Japonija, laikydama jas okupuotos Kinijos dalimi. Po karo į salas pretenzijas pareiškė Kinija, tačiau Prancūzija tokias pretenzijas neigė. 1951 m. San Francisko sutartimi salos paskirtos Vietnamui, tačiau nei viena šalis jos nepasirašė. 1956 m. salos pateko į Pietų Vietnamo įtakos zoną. 1958 m. Šiaurės Vietnamas pripažino salų priklausomybę Kinijai. 1974 m. įvyko Paraselio mūšis tarp Kinijos ir Pietų Vietnamo, salos galutinai užvaldytos kinų.

Salose Kinija yra įrengusi saulės ir vėjo jėgaines, Miškingojoje saloje yra lėktuvų pakilimo takas su reguliariais reisais iš Haikou. Vietinių gyventojų salos neturi, tačiau jose yra Kinijos karinio laivyno bazė, apsistoja žvejų laivai, salos lankomos turistų.

Galerija
--------

* Pusmėnulio grupė
* Antilopės rifas
* Palydovinė nuotrauka

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leonard, T. M. (2006). *Encyclopedia of the Developing World.* Routledge, p. 1241
2. ↑  Hayton, B. (2014). *The South China Sea.* Yale University Press, p. 62–63
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Parasimpatinė nervų sistema** (lot.) – vegetacinės nervų sistemos dalis, inervuojanti vidaus organų raumenis bei liaukas. Pats stambiausios jos nervas – klajoklinis nervas (lot. *nervus vagus*).

Parasimpatinė nervų sistema yra atsakinga už „ilsėkis ir virškink" (angl. *rest and digest*) atsaką, kuris vyksta kūnui atsipalaidavus, pavyzdžiui, po valgio, seksualinio susijaudinimo, stiprių išgyvenimų, emocijų, šlapinimosi, tuštinimosi ar virškinimo. Šis atsakas yra komplementarus simpatinės nervų sistemos „kovos arba pabėgimo" atsakui, atsakingam už organizmo stimuliavimą.

Parasimpatinės nervų sistemos nervinės skaidulos prasideda centrinėje nervų sistemoje. Specifiniams nervams priklauso keletas galvinių nervų, veidinis nervas, glasofaringinis nervas ir klajoklinis nervas. Trys stuburo nervai kryžkaulyje taip pat veikia kaip parasimpatiniai nervai, jie dažniausiai nurodomi kaip dubens vidurių nervai.

Kaip ir simpatinėje nervų sistemoje, parasimpatiniai nerviniai signalai yra nešami iš centrinės nervų sistemos į jų taikinius dviejų neuronų sistema. Pirmas neuronas šiame kelyje yra vadinamas preganglioniniu ar presinaptiniu neuronu. Jo kūnas yra centrinėje nervų sistemoje, o aksonas dažniausiai tęsiasi iki sinapsės su postganglioninio neurono, esančio kur nors organizme, dendritais. Parasimpatinių neuronų aksonai paprastai yra ilgi, besitęsiantys nuo centrinės nervų sistemos iki nervinio mazgo, kuris yra arti arba įterptas į organą taikinį. Postinapsinės parasimpatinės nervų skaidulos yra labai trumpos.

Funkcijos
---------

* lėtina širdies darbą;
* stiprina žarnyno judėjimą;
* siaurina akies vyzdį;
* sukelia erekciją;
* siaurina bronchus;
* mažina kraujospūdį;
* stiprina liaukų sekreciją ir kt.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Nervų sistema**  

Galvos smegenys -
Nugaros smegenys -
Centrinė nervų sistema -
Periferinė nervų sistema -
Somatinė nervų sistema -
Autonominė nervų sistema -
Simpatinė nervų sistema -
Parasimpatinė nervų sistema
| **Decapoda** |
| --- |
| *Phyllosoma* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Aukštesnieji vėžiagyviai  *( Malacostraca)* |
| Poklasis: | *Eumalacostraca*  *( Eumalacostraca)* |
| Antbūris: | *Eucardia*  *( Eucardia)* |
| Būrys: | Dešimtkojai vėžiai  *( Decapoda)* |
| Pobūris: | Bežnypliai vėžiai  *( Achelata)* |

 |

**Bežnypliai vėžiai** (*Achelata*) – dešimtkojų vėžių pobūris. Šie vėžiai turi keturias poras vaikščiojamųjų kojų, priekinė pora nėra virtusi žnyplėmis. Tik kai kurių rūšių pirmosios kojų poros galuose gali būti mažos žnypliukės. Pirmoji antenų pora paprastai daug stambesnė nei kitų vėžių. Bežnypliams vėžiams būdinga specifinės sandaros lerva, *Phyllosoma*. Ši plona, plokščia, ilgomis kojomis lerva per kelis metus užauga beveik delno dydžio. Nors lervos sandara gerai aprašyta, apie jos biologiją, maisto šaltinius nėra daug žinoma.

Bežnypliams vėžiams priklauso langustai ir meškiniai vėžiai (anksčiau išskiriama trečioji *Synaxidae* šeima dabar prisikirta langustams). Iškasenų randama nuo kreidos periodo.

Daugelio rūšių mėsa laikoma delikatesu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gerhard Scholtz & Stefan Richter (1995). „Phylogenetic systematics of the reptantian Decapoda (Crustacea, Malacostraca)" (PDF). *Zoological Journal of the Linnean Society* **113** (3): 289–328.


*Achelata* šeimos
*Palinurus elephas*  
Langustas
*Scyllarides latus*  
Meškinis vėžys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bhopalasभोपाल |
| --- |
| 

BhopalasBhopalas

23°15′0″ š. pl. 77°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.25000°š. pl. 77.41667°r. ilg.﻿ / 23.25000; 77.41667﻿ (Bhopalas)Koordinatės: 23°15′0″ š. pl. 77°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.25000°š. pl. 77.41667°r. ilg.﻿ / 23.25000; 77.41667﻿ (Bhopalas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Madja Pradešas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 1 458 416  |
| **Altitudė** | 427 m |

**Bhopalas** (angl. *Bhopal*) – pramoninis miestas vidurio Indijoje, Madja Pradešo valstijos sostinė. 1,60 mln. gyventojų (2005). Didelis geležinkelio mazgas. Gerai išvystyta sunkioji elektros pramonė, taip pat chemijos, medvilnės, maisto, mašinų pramonė. Yra universitetas.

1984 m. gruodžio mėnesį JAV priklausančioje pesticidų gamykloje įvyko kenksmingų dujų nuotėkis, dėl kurio įvyko didžiausia pasaulyje pramoninė katastrofa – žuvo apie 2500 žmonių, tūkstančiai patyrė įvairaus laipsnio apsinuodijimus.

Pavadinimo kilmė
----------------

Manoma, kad miesto vardas kilęs nuo XI a. jį įkūrusio radžos *Bhoja*, kuris čia taip pat įrengė dirbtinius vandens telkinius.
**Metušelas** – tai gajoji pušis, kurios amžius siekia net 4855 metus (2023 m. duomenimis). Metušelo medis auga Injo apygardoje, rytų Kalifornijos valstijoje (JAV), aukštai Baltuosiuose kalnuose. Dėl jo saugumo priežasčių, tiksli augimo vieta nėra skelbiama. Bet tai 2900–3000 metrų aukštyje esančiame senų Brislekono pušų miško *Methuselah Grove* giraitė. Medis pavadintas biblinio personažo Metušelacho vardu. Šis medis laikomas seniausiu medžiu pasaulyje.

Senųjų Brislekono pušų miškas, *Methuselah Grove* giraitė, Baltieji kalnai, Kalifornija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pinus longaeva
2. ↑  „Ancient Bristlecone Pine Forest". USFS. Suarchyvuotas originalas 2013-06-03. Nuoroda tikrinta 2013-03-11.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Ancient Bristlecone Pine Natural History". USFS. Suarchyvuotas originalas 2013-12-27. Nuoroda tikrinta 2013-03-11.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  „Rocky Mountain Tree-Ring Research OldList". Suarchyvuotas originalas 2013-04-12. Nuoroda tikrinta 2013-01-06.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| **Metropolitas Chrizostomas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. gegužės 3 d. (89 metai)Kazinka, Maskvos sritis, Rusijos TFSR, Sovietų Sąjunga |
| Tautybė | rusas |
| Vilniaus ir Lietuvos metropolitas |
|  |
| Veikla | arkivyskupas |
| Pareigos | Vilniaus ir Lietuvos metropolitas |
|  |
| Alma mater | Maskvos dvasinė seminarija |

**Metropolitas Chrizostomas** (pasaulietinis vardas – **Georgijus Martiškinas**, *Георгий Фёдорович Мартишкин*; g. 1934 m. gegužės 3 d.) – stačiatikių bažnyčios vyskupas, Vilniaus ir Lietuvos stačiatikių arkivyskupijos metropolitas. 1990–1991 m. aktyviai palaikė Lietuvos nepriklausomybės atkūrimą.

Biografija
----------

Gimė rusų valstiečių šeimoje. Baigęs septynmetę mokyklą, dirbo kolūkyje. 1964 m. rugsėjį įšventintas diakonu. 1965 m. baigęs Maskvos dvasinę seminariją, įstojo į Maskvos dvasinę akademiją. 1966 m. būdamas piligrimu aplankė Siriją, Jordaniją, Izraelį, Graikiją ir Bulgariją. 1966 m. spalio 31 d. Šv. Sergijaus Lauroje priėmė vienuolystę. 1971 m. suteiktas archimandrito titulas, o 1977 m. suteiktas arkivyskupo titulas. 1990 m. sausio 26 d. paskirtas Vilniaus ir Lietuvos arkivyskupu. Atgimimo metu aktyviai palaikė Lietuvos nepriklausomybės atkūrimą ir laisvės siekį. Buvo Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis. 1991 m. sausio 13 d. metropolitas Chrizostomas oficialiai kreipėsi į stačiatikių tikėjimo rusų tautybės sovietų kareivius, kad jie nenaudotų fizinės jėgos. Apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu. Nuo 2010 m. emeritas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Chrizostom*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑
3. ↑
**Metušelachas**, **Matūzalis** (hebr. ‏מְתוּשֶׁלַח‏‎ = *Məṯūšélaḥ*) – Senojo Testamento personažas, aprašytas Pradžios knygoje. Metušelachas buvęs Adomo sūnaus Seto palikuonis, Nojaus senelis. Jis gyvenęs ilgiausiai iš visų patriarchų – 969 metus. Metušelacho tėvas Henochas sūnaus susilaukęs būdamas 65 metų. Metušelachas, būdamas 187 metų, susilaukęs Lamecho. Po to jis susilaukęs ir kitų sūnų bei dukterų, tačiau jų vardai neminimi.

Be Pradžios knygos, Metušelachas paminėtas 1 Metraščių knygos 1, 3, kur pateikta genealogija, ir Evangelijos pagal Luką 3, 37, kur jis įvardytas tarp Jėzaus protėvių.

Metušelacho vardu pavadinta labai senų objektų, pavyzdžiui, žvaigždė HD 140283, gajoji pušis, auganti Kalifornijoje.

Išnašos
-------

1. ↑  *Pradžios knygos 5 skyrius*. BIBLIJA arba ŠVENTASIS RAŠTAS. Ekumeninis leidimas. – Vilnius: Lietuvos Biblijos draugija, 1999.
2. ↑  Mindaugas Puidokas. *Matūzalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-09-11.
3. ↑  *Methuselah: The oldest star in the universe*. Space.com. Nuoroda tikrinta 2022-09-11.
4. ↑  The *Methuselah tree and the secrets of Earth’s oldest organisms*. The Guardian. Nuoroda tikrinta 2022-09-11.
Mevlevi dervišai 1887 m.
**Mevlevi ordinas** (turk. *Mevlevilik*, pers. مولويه = *Molavīyeh*) – sufijų ordinas, kilęs iš Konijos miesto dabartinėje Turkijoje, įkurtas XIII a. žymaus poeto, mistiko, teologo Džalaladino Rumi. Ordinas dar žinomas „besisukančių dervišų" pavadinimu dėl savo išskirtinės maldos praktikos šokti sukantis.

Ordinas įkurtas 1273 m. jau po Rumi mirties, jo pasekėjų, ypač Hiusametino Čelebio. Meveleviai tiki, kad atlikdami *zikr* šokio forma ritualinės muzikos fone gali pasiekti sąjungą su Dievu. Toks *zikr* ritualas sufijų vadinamas Sama. Šis šokis simbolizuoja mistinę vidinę žmogaus kelionę per protą ir meilę link tobulybės. Samos praktikos kūrėju laikomas Rumi – pasakojama, kad jis vaikščiojęs po turgų ir išgirdęs ritmingą auksakalių kalimą bei jų kalbamą *zikr* „la elaha ella’llah". Rumi užliejęs džiaugsmas ir jis ėmęs suktis iškėlęs rankas į dangų.

Mevlevi dervišų atliekama Sema yra ceremonizuota, ją sudaro keturios dalys: *Naat* ir *Taksim* (muzikinė įžanga), *Devr-i Veled* (dervišų nusilenkimas vienas kitam), Keturi Selamai (dervišų šokis), Baigiamoji malda (citata iš Korano). Dervišai atlikdami Semą vilki specialius baltus, ilgaskvernius drabužius, ilgą kepurę (*kûlah*) sukasi ant dešinės kojos aplink šeichą, dešinė ranka ištiesta link dangaus.

Osmanų valdymo metais Mevlevi ordinas klestėjo, chanakos steigėsi ne tik Turkijos miestuose, bet ir Sirijoje, Libane, Balkanuose, Egipte. 1925 m. paskelbus Turkijos Respubliką ordinas buvo uždraustas, chanakos uždarytos, nariai persekioti. Nors pats ordinas taip ir neatkurtas, tačiau 1954 m. panaikinti apribojimai pasirodymams. Palaipsniui dervišų šokis tapo Turkijos turistiniu ženklu, dabar šie šokiai dažnai atliekami restoranuose, koncertuose, renginių metu ir kt.

Nuorodos
--------

* Tradicinė Mevlevi dervišų Sama
* Šiuolaikinė improvizacija
| **Aleksandras Liubomirskis** |
| --- |
| Liubomirskių herbas |
| Liubomirskių herbas |
|  |
| Gimė | 1693 m. |
| Mirė | 1720 m. (~27 metai) |
| Tėvas | Juozapas Karolis Liubomirskis |
| Motina | Teofilė Liudvika Zaslavska |

**Aleksandras Dominykas Liubomirskis** (lenk. *Aleksander Dominik Lubomirski*, 1693–1720) – lenkų aristokratas ir kunigaikštis, 6-sis Ostrogiškių ordinatas (1709–1720 m.), Sandomiežo, Zatoro, Ryko seniūnas.

Biografija
----------

Vyresnysis kunigaikščio Juozapo Karolio Liubomirskio (1638–1702), didžiojo karūnos maršalkos, ir kunigaikštienės Teofilės Liudvikos Zaslavskės (1654–1709), Ostrogiškių ordinacijos valdytojos, sūnus.

1709 metais po savo motinos mirties Aleksandras Dominykas Liubomirskis paveldėjo plačią Ostrogiškių ordinaciją Ukrainoje. Taip pat jam priklausė Sandomiro, Zatoro, Rysko seniūnijos.

Nebuvo vedęs ir neturėjo palikuonių.

1720 metais po bevaikio Aleksandro Liubomirskio mirties Ostrogiškių ordinacija perėjo Povilui Karoliui Sanguškai, vedusiam jo seserį Marianą Liubomirską.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • ROstrogiškių ordinacija (1609–1753) |
| --- |
|  |
| Оrdinatai | 

Jonušas Ostrogiškis • 
Aleksandras Zaslavskis • 
Vladislavas Dominykas Zaslavskis • 
Aleksandras Jonušas Zaslavskis • 
Teofilė Liudvika Zaslavska • 
Aleksandras Liubomirskis • 
Povilas Karolis Sanguška • 
Jonušas Aleksandras Sanguška
 |  |
|  |
| Vietovės | 

Ostrohas •
Dubnas •
Mežiričius •
Litovežas •
Lokaičai •
Deražnoje •
Kuzminas •
Sulinas •
Starokostiantynivas •
Pikovas •
Miropolis •
Kulčinas •
Navozas •
Vilskas •
Čiudnovas •
Janušpilis •
Krasnopolis •
Kamenka •
Piatka •
Ptičje •
Stepan •
Berežnica •
Bazalija • Krasylivas
 |

 |
| **Dioscorea batatas** |
| --- |
| Batatinės dioskorėjos šakniavaisis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Arekažiedžiai  *( Arecidae)* |
| Šeima: | Dioskorėjiniai  *( Dioscoreaceae)* |
| Gentis: | Dioskorėja  *( Dioscorea)* |
| Rūšis: | Batatinė dioskorėja  *( Dioscorea polystachya)* |

 |

**Batatinė dioskorėja** (lot. *Dioscorea polystachya*, sin. *Dioscorea batatas*) – dioskorėjinių šeimos šakniavaisinė daržovė, kilusi iš Kinijos, populiari Rytų Azijos šalių virtuvėse.

Šaknys nuo kelių iki keliasdešimties centimetrų ilgio, su šviesiai ruda plona žievele ir baltu vidumi. Gali būti valgomos neapdorotos, tiesiog smulkiai supjausčius arba sutarkavus, arba naudojamos kaip kitų valgių sudėtinė dalis. Neturi ryškaus skonio. Šaknį sutarkavus, gaunama tąsi balta masė. Japonijoje batatinė dioskorėja vadinama *nagaimo* ir valgoma sutarkuota su sojų padažu arba be papildomų priedų, patiekiama kaip užkandis prie kitų valgių.

Galerija
--------

* Batatinių dioskorėjų laukas
* Augalo lapai
* Sutarkuota šaknis
* Šaknies pjūvis

Išnašos
-------

1. ↑  Heidemarie Vos. *Passion of a Foodie - An International Kitchen Companion*. Strategic Book Publishing, 2010, p. 592
**Retai** (lot. *Raeti*, ret. *Rhaeti*) – Vakarų ir Centrinių Alpių slėniuose gyvenusi senovės tauta. Priklausė Fritsens-Sanceno archeologinei kultūrai, kuri buvo patyrusi Lateno kultūros įtaką.

15–13 m. pr. m. e. retus pavergė romėnai.

Tiksli jų kilmė nežinoma, antikos autoriai retus tapatina su etruskais. Retų abėcėlė priklauso „šiaurės etruskų abėcėlių", arba „Alpių abėcėlių", grupei. Retų kalbos gramatika ir leksika artima etruskų kalbai.

Strabonas apie retus rašė:

> *Toliau nusidriekusi virtinė kalnų, atsigręžusių į rytus ir pietus; juos užėmę retai ir vindelikai, jų žemės šliejasi prie helvetų ir bojų žemių, nes jų teritorijos plyti greta šių genčių lygumų. Retų sritis tęsiasi iki Italijos dalies, išsidėsčiusios už Veronos ir Komo (beje, „retų vynas", kuris, rodos, nenusileidžia išaukštintoms Italijos sričių vyno rūšims, gaminamas Retijos Alpių papėdėse), taip pat siekia vietoves, kuriomis teka Renas; šiai genčiai priklauso lepontijai ir kamunai. Vindelikai ir norikai apgyvendinę didžiąją priekalnės vidinės pusės dalį kartu su breunais ir genaunais (pastarieji jau priklauso ilyrams). Visos šios gentys kartkartėmis užpuldavo ne tik gretimas Italijos sritis, bet ir helvetų, sekvanų, bojų ir germanų šalį. Likatijai, klautenatijai ir venonai tarp vindelikų buvo visų narsiausi kariai, o tarp retų – rukantijai ir kotuantijai.*
> 
> 

Retai laikomi romanšių protėviais.

Išnašos
-------

1. ↑  Флавий Арриан и его «Диспозиция против аланов»
2. ↑  Straipsnis iš Didžiosios tarybinės enciklopedijos (*rus. k.*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Uždaras velodromas Australijoje.
Atviras velodromas Klaipėdoje.
**Velodromas** – sporto arena arba stadionas, skirtas dviračių treko varžyboms.

Istorija
--------

Pirmieji velodromai pradėti statyti XIX a. viduryje. Dažniausiai statyti šalia lengvosios atletikos stadionų. Dėl standartizacijos stokos visi pirmieji velodromai skiriasi savo išmatavimais ir posūkiais. XIX a. pabaigoje pradėti statyti ir pirmieji uždarų patalpų velodromai su medinėmis grindimis. Velodromai naudojami ir nuo pirmųjų 1896 m. olimpinių žaidynių.

Šiuolaikinis velodromas
-----------------------

Dabartinės dviračių varžybos nebevykdomos velodromų stadionuose ir persikėlė į uždarų patalpų velodromus-arenas. Standartine trasa tapo 250 m pailgo ovalo formos takelis su 180 laipsnių posūkiais galuose. Trasos grindinys – medinis. Takelis žymimas keturiomis linijomis: storąją mėlyną (apšilimo vieta, leidžiama važiuoti kai kuriose rungtyse), juoda linija (treko išmatavimo skaičiavimo linija), raudona linija (sprinto linija, optimaliausio greičio ruožas tarp juodos ir raudonos linijų), bei plonoji mėlyna linija (stajerių linija, naudojama kai kuriose rungtyse).

Lietuvoje
---------

1979 m. Klaipėdoje atidarytas atviras velodromas. 2008 m. Panevėžyje atidarytas pirmasis Baltijos šalyse uždarų patalpų velodromas – Cido arena. 2012 m. jame surengtas Europos treko čempionatas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Opisthocomus hoazin** |
| --- |
| Hoacinas (Opisthocomus hoazin)Hoacinas (*Opisthocomus hoazin*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gegutiniai paukščiai  *( Cuculiformes)* |
| Šeima: | Hoacininiai  *( Opisthocomidae)* |
| Gentis: | Hoacinas  *( Opisthocomus)* |
| Rūšis: | Hoacinas  *( Opisthocomus hoazin)* |

 |

**Hoacinas** (*Opisthocomus hoazin*) – gegutinių paukščių (*Cuculiformes*) rūšis, vienintelė – **hoacininių** (*Opisthocomidae*) šeimoje. Gyvena Amazonės baseino tropiniuose miškuose. 

Tai varnos didumo, ilgomis uodegos plunksnomis paukštis. Minta šiurkščiais medžių lapais. Juos pertrina labai išsivysčiusiame raumeningame gūžyje, kuris užima beveik trečdalį kūno. Skraido menkai. Jauniklių sparnuose yra po du gerai išsivysčiusius nagus. Jais kabinasi karstydamiesi tarp medžių šakelių virš vandens. Gresiant pavojui jie neria į vandenį.

Krauna gana grėmėzdiškus lizdus, į kuriuos padeda 2-3 baltus, tamsiais taškais kiaušinius.

Hoacinai turi savotišką puvenų kvapą, dėl to kai kurios tautos juos vadina „dvokapaukščiais".

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hoacinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |