recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Žydronių dvaras |
| --- |
| Vieta | Žydroniai, Marijampolės rajonas |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Žydronių dvaras** – Žydroniuose, Marijampolės rajone, visai netoli Marijampolės 2 km į pietryčius, važiuojant „Via Baltica" magistrale nuo Marijampolės link Kalvarijos, aštuntajame kilometre tolumoje matyti išlikusi dviaukštė klėtis. Tai Žydronių kaimo Tabariškių dvaro pastatų likučiai.

Išlikę XX a. pradžios dokumentai rodo, kad iki Pirmojo pasaulinio karo dvaro savininkai valdė apie 1240 ha žemės. 1924 m. žemės reformos smetu, tuometinei dvaro paveldėtojai (nuo 1921 metų) Marijai Šeputytei-Senutienei buvo palikta tik dvaro sodyba su 80 ha žemės. Visa likusi žemė buvo atiduota į valdžios rankas, o didelė jos dalis išdalinta vietiniams mažažemiams ir kariams savanoriams. Žemės reformos valdybos nutarimu (1927 m.) išparceliuota Tabariškių dvaro žemėms buvo suteiktas Žydronių kaimo vardas. 1927 metais dvarą nupirko Stasys Motuza. Tai buvo paskutinis dvaro savininkas. Jo palikuonys dvarą ir žemę atgavo jau nepriklausomos Lietuvos laikais (1992 m.).

Buvusią dvaro aplinką byloja tik išlikusi dviejų aukštų klėtis su įspūdingais arkiniais rūsiais. Klėtis, manoma, statyta XIX a. pirmojoje pusėje. Paskutinio dvaro savininko palikuonių liudijimu Tabariškių dvaro sodybą sudarė 8 statiniai, gražus parkas su tvenkiniais ir alėjomis. Išlikę pamatų fragmentai žymi gyvenamojo namo, nugriauto 1956 metais, vietą. Buvusiame kumetyne dar apie 1960 metus gyveno kelios šeimos, vėliau tušti likę pastatai buvo galutinai suniokoti, nugriauti, o plytos ir mediena panaudota kolūkio pastatų ir gyvenamųjų namų statybai. Iškirsta ir 60 ažuolų giraitė. Svirnas iki šių dienų išliko tik todėl, kad kolūkių egzistavimo laikais, jame tuometinis Valavičių kolūkis laikė grūdus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
Į lietuvių kalbą išversta Gegužės 3-osios Konstitucija
**Lietuvos konstitucinė teisė** – Lietuvos Respublikos santvarkos teisė; visuma konstitucinių normų ir principų.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos konstitucinės teisės istorija*.
Lietuvos konstitucinių normų istorijos pradžia – XX amžiaus II dešimtmečio pabaiga -
Lietuvos laikinosios Konstitucijos (1918, 1919 ir 1920 m.). Lietuvoje galiojo šios nuolatinės Konstitucijos – 1922 metų Lietuvos Konstitucija, 1928 metų Lietuvos Konstitucija, 1938 metų Lietuvos Konstitucija, vadinamoji Antano Smetonos (oktrojuotoji) Konstitucija.

Teisės šaltiniai
----------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos konstitucinės teisės šaltiniai*.
Šiuo metu galiojanti Lietuvos Respublikos Konstitucija priimta 1992 m. spalio 25 d. referendumu.

Lietuvos Respublikos pilietybės teisė
-------------------------------------

Lietuvos Respublikos pilietybę patvirtina Piliečio pasas

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos Respublikos pilietybė*.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvos administracinė teisė
* Lietuvos baudžiamoji teisė
* Lietuvos baudžiamojo proceso teisė
* Lietuvos civilinė teisė
* Lietuvos civilinio proceso teisė
* Lietuvos energetikos teisė

Literatūra
----------

* Konstitucinė teisė (autorių kolektyvas). MRU leidybos centras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

JAV povandeninių laivų tenderis USS „Frank Cable", vienas iš dviejų dabartinių JAV karinio laivyno tenderių. Priešais – povandeninis laivas USS „Salt Lake City" (SSN-716)
D. Britanijos povandeninių laivų tenderis HMS „Maidstone" Alžyro uoste 1943 m.
**Povandeninių laivų tenderis** (angl. *Submarine tender*), *plaukiojamoji povandeninių laivų bazė* – pagalbinis karo laivas tenderis, užtikrinantis povandeninių laivų veikimą.

Povandeniniai laivai, lyginant su kitais okeaniniais laivais, yra maži, juose telpa nedaug degalų, maisto, torpedų ir kitų šaudmenų bei kitų atsargų. Jų įgulose paprastai nėra visų reikalingų remonto ir techninės priežiūros specialistų, o pats laivas neturi visos galinčios prireikti remonto įrangos. Visa tai gabena povandeninių laivų tenderis. Prireikus tenderis jūroje sutinka povandeninį laivą ir papildo jo atsargas. Arba tenderis laukia netoli povandeninių laivų veikimo zonos uoste, kuris šiaip nėra pritaikytas povandeninių laivų bazavimuisi. Kai kurių laivynų povandeninių laivų tenderiai turi dirbtuves, kuriose atlieka reikiamus techninius darbus, ir patalpas, kuriose ilsisi povandeninių laivų įgulos arba kuriose laukia pakaitinės povandeninių laivų įgulos.

Branduolinės raketos *Polaris* perkeliamos iš tenderio USS „Proteus" (AS-19) į povandeninį laivą USS „Patrick Henry" (SSBN-599) (Škotija, 1961 m.)
Antrojo pasaulinio karo metais Vokietijos karo laivynas negalėjo naudoti antvandeninių povandeninių laivų tenderių, tad vietoj jų naudojo XIV tipo povandeninius laivus, vadinamąsias „pienines karves" (vok. *Milchkühe*).

D. Britanijos karališkajame karo laivyne povandeninių laivų tenderius vadina angl. *submarine depot ship* 'povandeninių laivų depinis laivas', tokie buvo HMS „Medway" (F25) (nuskandintas 1942 m.) ir HMS „Maidstone" (nuleistas 1937 m. supjaustytas 1978 m.).

Povandeniniams laivams didėjant, vis labiau automatizuojant jų įrangą, ėmus naudoti branduolinę energiją poreikis povandeninių laivų tenderiams ėmė mažėti.

JAV kariniame laivyne povandeninių laivų tenderiai priskiriami pagalbiniams laivams, jų korpuso kodas – *AS*. 2006 m. JAV turėjo tik du tokius tenderius – USS „Emory S. Land" (AS-39) ir USS *Frank Cable* (AS-40).

Rusijos Federacijos karinis jūrų laivynas 2001 m. jau turėjo išbraukęs iš laivyno sąrašų visus *Don* klasės ir *Ugra* klasės povandeninių laivų tenderius, kuriuos turėjo paveldėjęs iš TSRS karinio jūrų laivyno. Paskutinis *Ugra* klasės laivas buvo Indijai 1968 m. parduotas INS „Amba" (A54), kuris buvo naudojamas su TSRS gamybos *Foxtrot* klasės povandeniniais laivais. „Amba" iš Indijos laivyno išbraukta 2006 m. liepos mėn.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Jonas Pleškys
Žydiškos vestuvės Vienoje (2007)
**Žydiškos vestuvės** – vestuvių ceremonija, kuri atitinka žydų įstatymus ir tradicijas. Nors vestuvių ceremonijos skiriasi, bendrieji žydiškų vestuvių bruožai yra *ketubah* (santuokos sutartis), kurią pasirašo du liudininkai, *chuppah* arba *huppah* (vestuvinis baldakimas), jaunikio nuotakai po baldakimu dovanojamas žiedas ir stiklinės sudaužymas.

Techniškai žydiškų vestuvių procesas turi du skirtingus etapus. Pirmasis – *kiddušin* (hebrajiškai 'sužadėtuvės', dar vadinamos *erusin*) ir *nissuin* (santuoka), kai pora pradeda bendrą gyvenimą. Pirmajame etape (*kiddušin*) moteris uždraudžama visiems kitiems vyrams, o norint sužadėtuves nutraukti, reikia *get* (religinių skyrybų). Antrajame etape vyras ir moteris atiduodami vienas kitam. *Nissuin* ceremonija dar vadinama *chuppah*.

Šiomis dienomis *erusin / kiddušin* vyksta tuomet, kai jaunikis sužadėtinei dovanoja žiedą arba kitokį vertingą daiktą siekdamas susituokti. Esama keleto nuomonių, kuri ceremonijos dalis laikytina *nissuin / chuppah*, sakykime, stovėjimas po baldakimu ar buvimas vienu du kambaryje (*jichud*). *Erusin / kidušin* kilo iš laikotarpio, kai vyras turėjo finansiškai pasiruošti vedyboms, ir tapo pirmąją vestuvių ceremonijos dalimi. Nors istoriškai šiuodu vestuvių etapus galėjo skirti vieni metai, dabar jie dažniausiai sujungiami į vieną ceremoniją.

Užmovęs nuotakai žiedą arba vestuvių pabaigoje jaunikis dešine koja sudaužo dėl saugumo į ploną audeklą arba į foliją suvyniotą stiklinę, o svečiai šaukia *Mazel tov!* (*Sėkmės!*). Šiais laikais stiklinė neretai pakeičiama kaitrine lempute, nes ji lengviau ir garsiau dūžta.

Išnašos
-------

1. ↑  Cyrus Adler, M. Grunwald. „MARRIAGE CEREMONIES". *jewishencyclopedia.com*. Nuoroda tikrinta 2023-05-21.
2. 1 2 3  Made in Heaven, A Jewish Wedding Guide by Rabbi Aryeh Kaplan, Moznaim Publishing Company, New York / Jerusalem, 1983, Chapter 18
3. ↑  Talmud Bavli, Ketubot, p. 2
4. ↑  „Get smashed… & mazel tov". Cleveland Jewish News. 2011-10-05.
*Kitos reikšmės – Potvynis (reikšmės).*
Potvynis Nemuno deltoje ties Šlažų tiltu
**Potvynis** – kasmetinis, pastovus upės vandens lygio pakilimas. Jo metu vanduo užpildo ne tik vagą, bet ir užlieja salpą, lankas. Potvynį gali sukelti kasmetinis pavasarinis sniego tirpimas, vasarinis kalnų ledynų tirpsmas, lietingojo laikotarpio sukeltas vandens perteklius.

Lietuvos upėse vyksta pavasarinis potvynis, kuris įprastai prasideda kovo mėnesį. Potvynio metu vandens lygis upėse kyla 10-16 dienų. Trunka 40-60 dienų. Miškinguose, pelkėtuose upių baseinuose potvynis ilgesnis, bet ne toks stiprus kaip laukais tekančių upių. Potvynių metu vandens lygis upėse pakyla 1,5-6,0 m. Kasmetinio potvynio metu paprastai užliejama Nemuno delta, didesnių upių slėnių objektai. Reguliarus potvynis gali virsti užtvindymu (stichine nelaime) ledo sangrūdoms užkimšus upės vagą.

Vasariniai potvyniai būdingi iš kalnų ištekančioms upėms (Nilas, Terekas, Rona) arba arktinės zonos upėms, kur sniego tirpsmas įsibėgėja tik vasarą (Makenzis, Jukonas, Indigirka). Lietingojo laikotarpio sukelti potvyniai būdingi subekvatorinio, musoninio klimato srities upėms (Mekongas, Nigeris, Jangdzė).

Potvynis nemaišytinas su poplūdžiu – netikėtu vandens lygio pakilimu upėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Potvynis (hidrologija)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 420-421
**Lietuvos knygnešio draugija** – Lietuvos visuomeninė organizacija, sauganti knygnešių atminimą ir skleidžianti knygnešystės idealus.

Istorija
--------

Lietuvos knygnešio draugijos ištakos siejamos su 1983 m. ekspedicija, skirta laikraščio „Aušra" šimtmečiui (vadovas Gediminas Ilgūnas). Suradę knygnešių kapų, ekspedicijos dalyviai be oficialaus leidimo įrengė paminklines lentas P. Pučiliauskui Slavikuose, K. Gumbelevičiui ir P. Šembeliui Pasvalyje, K. Burokui Kupiškyje, daraktorėms E. ir M. Palubenskaitėms Vilkijoje, M. Davainiui-Silvestraičiui Vilniaus Rasų kapinėse.

Lietuvos knygnešio draugija įkurta 1988 m. Vilniuje. Vienija knygnešių palikuonis ir visus norinčiuosius prisidėti prie draugijos veiklos. Veikia prie Lietuvos kultūros fondo. Draugijos skyrius turi Kaunas, Šiauliai, Marijampolė, Vilkaviškis, Vištytis, Kietaviškės, Plungė.

Veikla
------

Lietuvos knygnešio draugija renka knygnešystės dokumentus, prisiminimus ir išlikusius knygnešių daiktus. Rengia „Knygnešio dienos" minėjimą, konkursus, parodas, vaidinimus, seminarus apie knygnešius, tvarko jų kapus, stato paminklus arba inicijuoja jų statymą, sodina ąžuolų giraites ir kita. Leidžia nuo 1989 m. leidinį „Knygnešių krivūlė", knygas apie knygnešius. Už knygnešystės idėjų puoselėjimą teikia knygnešių M. Survilos, A. Griganavičiaus, M. Račkaus, aušrininko S. Gimžausko, daraktorės K. Šilauskaitės vardinius apdovanojimus.

1989 m. surinko lėšų P. Rimšos skulptūrai „Lietuvos mokykla 1864–1904 m." atkurti, ji 1994 m. pastatyta Kaune. Lietuvos knygnešio draugijos iniciatyva 1990 m. sukurtas dokumentinis filmas apie Onuškio knygnešį M. Stankevičių (rež. J. Skomskis). 1991–1994 m. Vilniaus mokytojų namuose veikė draugijos įkurta „Knygnešio skaityklėlė". Nuo 1988 m. pirmininkė Irena Kubilienė.

Bibliografija
-------------

* Mokiausi daraktorinėje. Parengė J. Laurinavičius ir I. Kubilienė, 1990 m.
* Ištikimi gimtajai kalbai. Parengė J. Laurinavičius, 1990 m.
* Knygnešys Vincas Bielskus ir „Sietynas". Parengė S. Stankevičiūtė, 1991 m.
* Knygnešių dalia. Parengė I. Kubilienė, 1991 m.
* Nusilenkimas knygnešiams ir daraktoriams. Parengė J. Laurinavičius, 1991 m.
* Eržvilko knygnešiai ir daraktoriai. Parengė O. Narkevičienė, 1991 m.
* P. Ruseckas. Knygnešys, 2 t. 1992 m.
* B. Kaluškevičius, O. Žemaitytė-Narkevičienė. Šimtas knygnešių: Knygnešių sienelės vardai, 1998 m.
* Knygnešių giraitė Lietuvos Tautinio Atgimimo ąžuolyne. Informacinis leidinys. Parengė B. Kaluškevičius, V. Dambrauskaitė, A. Klimas, 2000 m.
* J. Tumo-Vaižganto ir knygnešystės muziejus Ustronėje. Informacinis leidinys. Parengė V. Augutienė, R. Kaupienė ir I. Kubilienė, 2001 m.
* B. Kaluškevičius, K. Misius. Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai 1964–1904 m. 2004 m.
* Didysis knygnešys Jurgis Bielinis, 2006 m.
* Švyti uždrausta raidė, poezijos rinktinė, sudarė N. Petraitytė, A. Sušinskas, 2004 m.
* Paminklai Lietuvos knygnešiams ir daraktoriams, CD, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Kubilienė. *Lietuvos knygnešio draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 251 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos knygnešio draugija
**Lietuvos kraštotyros draugija** – Lietuvos visuomeninė organizacija, įkurta 1961 m. Vilniuje.

Veikla
------

Pagrindinė draugijos veikla – krašto tyrimas, visuomeninė muziejininkystė ir leidyba, 1989 m. atsisakyta paminklosaugos. Sovietmečiu draugijos veikla buvo varžoma, politizuota. 1990 m. priimta nauja darbo programa ir įstatai, atnaujinti 2006 m.

Metodiškai draugijai vadovauja ir jos veiklą koordinuoja Centro taryba Vilniuje. Draugija turi daugiau kaip 8000 (2006 m.) narių ir jaunųjų kraštotyrininkų. Kraštotyrininkai yra parengę daugiau kaip 9000 įvairios tematikos rankraštinių rinkinių. 2580 darbų yra Lietuvos kraštotyros draugijos saugykloje Vilniuje, daugiau kaip 400 rinkinių perduota Istorijos instituto Etnografijos skyriui, 300 000 įvairios tautosakos žanrų vienetų – Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto rankraštynui.

Nuo 1963 m. kasmet rengiamos kompleksinės ekspedicijos, surinkta medžiaga publikuojama lokalinėse monografijose – išleista daugiau kaip 30 knygų. 1963–1990 m. ėjo leidinys „Kraštotyra" (išleistos 25 knygos), nuo 1992 m. keturis kartus per metus leidžiamas almanachas „Mūsų kraštas". Draugija globoja daugiau kaip 250 kraštotyrinių muziejų.

Pirmininkai
-----------

* Vytautas Jakelaitis – 1961–1971 m.;
* Vytautas Uogintas – 1971–1979 m. visuomeninis;
* Leokadija Diržinskaitė-Piliušenko – 1985–1987 m. visuomeninis;
* Vanda Klikūnienė – 1971–1987 m. visuomeninis;
* Kazimieras Račkauskas – 1987–1990 m.;
* Irena Seliukaitė – 1990–2005 m.;
* Aleksandras Šidlauskas – 2005–2012 m.
* Libertas Klimka – nuo 2012 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Seliukaitė. *Lietuvos kraštotyros draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 217 psl.
| San Žozė dos Pinjaisas*São José dos Pinhais* |
| --- |
|        |
| *Šv. Juozapo bažnyčia ir San Žozė dos Pinjaiso centras* |
|  |
| 

San Žozė dos PinjaisasSan Žozė dos Pinjaisas

25°32′0″ p. pl. 49°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.53333°š. pl. 49.20000°r. ilg.﻿ / 25.53333; 49.20000﻿ (San Žozė dos Pinjaisas)Koordinatės: 25°32′0″ p. pl. 49°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.53333°š. pl. 49.20000°r. ilg.﻿ / 25.53333; 49.20000﻿ (San Žozė dos Pinjaisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Parana (valstija) Paranos valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1852 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 317 476  |
| **Altitudė** | 906 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Žozė dos Pinjaisas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sán Žozè dos Pinjáisas |

**San Žozė dos Pinjaisas** (port. *São José dos Pinhais*) – miestas pietinėje Brazilijoje, Paranos valstijoje, 7 km į pietryčius nuo Kuritibos, jos aglomeracijoje. Pro miestą eina plentas į Žoinvilį, įsikūręs Kuritibos tarptautinis oro uostas. Svarbus automobilių pramonės centras – veikia „Renault", „Audi", „Volkswagen", „Nissan" įmonės. Taip pat įrengimų gamyba, medienos apdirbimo, chemijos, maisto (pieno, aliejaus) pramonė. Miesto apylinkėse auginamos daržovės, kasamas smėlis, žvyras, molis.

San Žozė dos Pinjaise veikia Paranos katalikiškojo universiteto (Kuritiboje) du fakultetai.

Istorija
--------

Miestas pavadintas Šv. Juozapo garbei bei pagal aplinkines araukarijų, portugaiškai vadinamų pušimis (*pinheiro*), giraites. San Žozė dos Pinjaisas buvo įkurtas XVII a. pabaigoje. Miesto teisės suteiktos 1897 m.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑
4. ↑  *San Žozė dos Pinjaisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Švedijos vėliava. Proporcijos: 5:8.
 Švedijos jūrų, karinių pajėgų ir karališkos šeimos naudojama vėliava. Proporcijos: 1:2.
**Švedijos vėliava** – mėlyname stačiakampiame fone geltonas skandinaviškas kryžius.

Tiksli vėliavos atsiradimo data yra nežinoma. Manoma, kad tai galėtų būti XVI a. Vėliavos proporcija greičiausiai paimtos iš Danijos vėliavos, o spalvos nusižiūrėtos iš herbo.

1569 m. karališkame įsake rašoma, jog auksinis kryžius visuomet turi būti ant karinių vėliavų bei štandartų. XVI a. švedų laivuose buvo keliamos mėlynos trikampės vėliavos su geltonu kryžiumi. Šiandien trikampes vėliavas sutiksime tik Švedijos karališkos šeimos bei karinių pajėgų laivuose. Be to, karališkos šeimos laivų vėliavose kryžiaus centre dar yra Švedijos herbas.

Nuo 1916 birželio 6 d. – Švedijos vėliavos diena. 1983 ši diena įteisinta kaip *Valstybinė Švedijos diena*.

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švedijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Bal – **Gegužė** – Birž |
| Pr | A | T | K | Pn | Š | S |
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 |
| 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 |
| 29 | 30 | 31 |  |  |  |  |
| **2023** |

**Gegužė** – penktasis metų mėnuo pagal Grigaliaus kalendorių, jį sudaro 31 diena.

Lotyniškas mėnesio pavadinimas *Māius* kildinamas iš romėnų deivės Majos vardo, arba nuo vaisingumo deivės Bona Dea vardo. Pastarosios šventė buvo švenčiama gegužę.

Lietuviški pavadinimai – *Sėmenis, Sėtinis, Militis*.

* Gegužė prasideda (ir užsibaigia) savaitės diena, nesutampančia su jokiu kitu mėnesiu.

Lietuvos klimatas
-----------------

Gegužę sužydi kriaušės
*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Lietuvos klimatas.*
Gegužę dienos ilgumas yra 15-17 valandų, paros vidutinė temperatūra pakyla virš 11,4 °C. Šilčiausia būna pietų ir vidurio Lietuvoje, šalčiausia pajūryje ir Žemaičių aukštumoje. Dažnos šalnos. Šiltais metais oro temperatūra gegužę gali pakilti iki 30-33 °C, o dirvožemio paviršius įkaisti iki 46-53 °C. Šaltais metais naktį oro temperatūra gali nukristi iki -3 °C (Vilniuje) ar -7 °C (Varėnoje), o dirvožemio temperatūra – iki -8 °C. Gegužės mėnesį vidutiniškai iškrenta 53–63 mm kritulių, pajūryje – 40 mm. Krenta daugiausia lietus, mišrių kritulių būna 4-7 %. Vėjuotų dienų, kai vėjo gretis viršija 8 m/s vidutiniškai būna 3-8, Klaipėdoje – 10. Rūkas vidutiniškai būna nuo 2 (Kybartuose, Ukmergėje, Biržuose) iki 7 dienų (Klaipėdoje). Vidutinė rūko trukmė Vilniuje 10 h, Laukuvoje 21 h. Dienų su perkūnija vidutiniškai būna 3-5, audringais metais – nuo 8 (Kybartuose, Laukuvoje) iki 14 (Varėnoje). Pasitaiko 1-3 dienos, kai krenta kruša.

Gegužę suveši visa augalija, sulapoja medžiai. Žydi alyvos, kaštonai, vaismedžiai. Mėnesio viduryje beveik visur baigiasi šalnos.

Šventės ir atmintinos datos
---------------------------

* Pirmasis gegužės sekmadienis
	+ Motinos diena
* Trečiasis gegužės sekmadienis
	+ Partizanų pagerbimo, kariuomenės ir visuomenės vienybės diena

* Gegužės 1 d.
	+ Tarptautinė darbo diena

* Gegužės 7 d.
	+ Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos diena

* Gegužės 8 d.
	+ Pasaulinė Raudonojo kryžiaus diena

* Gegužės 9 d.
	+ Europos diena

* Gegužės 12 d.
	+ Pasaulinė slaugytojų diena

* Gegužės 15 d.
	+ Šeimos diena

* Gegužės 18 d.
	+ Tarptautinė muziejų diena

* Gegužės 19 d.
	+ Partizanų pagerbimo, kariuomenės ir visuomenės vienybės diena

* Gegužės 22 d.
	+ Pasaulinė mirusiųjų nuo AIDS diena

* Gegužės 31 d.
	+ Pasaulinė nerūkymo diena

Astronomija
-----------

Saulė gegužę pereina per Avino (balandžio 19 – gegužės 13) ir Tauro (gegužės 14 – birželio 19) žvaigždynus.

Zodiakas
--------

Gegužės zodiako ženklai:

* Jautis (balandžio 20 – gegužės 20)
* Dvyniai (gegužės 21 – birželio 20)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gegužė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 589

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gegužė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  

v • a • r **Mėnesiai** 

Sausis · Vasaris · Kovas · Balandis · Gegužė · Birželis · Liepa · Rugpjūtis · Rugsėjis · Spalis · Lapkritis · Gruodis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 38°40′9″ š. pl. 28°7′19″ v. ilg.﻿ / ﻿38.66917°š. pl. 28.12194°r. ilg.﻿ / 38.66917; 28.12194

San Žoržo salos padėtis Azoruose
**San Žoržo sala** (port. *Ilha de São Jorge* – „Šv. Jurgio sala") – sala Atlanto vandenyne, Azorų salyno centrinėje dalyje, tarp Piko ir Terseiros. Plotas 243,65 km². Salos ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 54 km, plotis iki 6 km. Sala kalnuota, krantai skardingi (ypač šiaurinis). Aukščiausia vieta – 1052,7 m (Esperansos kalnas). San Žoržo sala sudaryta iš bazalto, tefros, trachito ir yra vulkaninės kilmės.

Saloje gyvena 10 500 gyventojų, pagrindinės gyvenvietės yra Velašas ir Kaljeta. Verčiamasi žemės ūkiu, pienininkyste, turizmu.

* KalnaiKalnai
* Vakarinis, Rosaišo kyšulysVakarinis, Rosaišo kyšulys
* SkardžiaiSkardžiai
* Kaljetos užutėkisKaljetos užutėkis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: San Žoržas (Azorai)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Švedijos lėnai**, arba **Švedijos grafystės** (šved. *län*) – Švedijos administraciniai teritoriniai vienetai, egzistuojantys paraleliai su kitais administraciniais vienetais – provincijomis. Yra 21 lėnas. Pagal Europos Sąjungos Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą priskiriami NUTS 3 lygmeniui. Kiekvienas lėnas dar suskirstytas į komunas, kurių šiuo metu suskaičiuojama 290.

Teisinė būklė
-------------

Švedijos lėnai turi vietos savivaldą − gubernijos administraciją (*länsstyrelse*), skiriamą Švedijos vyriausybės. Ji yra atskaitinga vyriausybei bei parlamentui − rikstagui. Administracijos uždavinys yra koordinuoti vietos savivaldą pagal vyriausybės ir parlamento vykdomą politiką, atsižvelgiant į vietines ypatybes ir reikalavimus.

Kiekvienas lėnas turi renkamą tarybą į vietos savivaldą − landstingą (*landsting*). Svarbiausias landstingo uždavinys yra rūpintis socialiniu ir medicininiu aprūpinimu savo lėne.

Lėnai
-----

Švedijos lėnai ir jų oficialūs kodai:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * AB: Stokholmo lėnas
* AC: Vesterbotenas
* BD: Norbotenas
* C: Upsalos lėnas
* D: Siodermanlandas
* E: Esterjotlandas
* F: Jonšiopingo lėnas
* G: Kronobergo lėnas
* H: Kalmaro lėnas
* I: Gotlandas
* K: Blekingė
* M: Skonė
* N: Halandas
* O: Vestra Jotalandas
* S: Vermlandas
* T: Erebru lėnas
* U: Vestmanlandas
* W: Dalarna
* X: Jevleborgas
* Y: Vesternorlandas
* Z: Jemtlandas
 | *Švedijos lėnai* | 
 |

Istorija
--------

Lėnai buvo įsteigti 1634 m. Akselio Oksenšterno iniciatyva, siekiant modernizuoti šalies administravimą. Iki tol Švedijoje egzistavo provincijos, kurios išliko kaip alternatyvi, tradicinė administravimo sistema iki mūsų dienų. Kai kurie lėnai suformuoti provincijų pagrindu ir sutapo su provincijų teritorijomis, arba su provincijų dalimis. Lėnai apėmė ne tik Švedijos, bet ir Suomijos teritorijas, kurios priklausė Švedijos karalystei.

Per istoriją kai kurie lėnai keitė pavadinimus, buvo suskaidomi (pvz. Norlando lėnas 1645 m. padalintas į tris dalis), neretai jungiami (paskutinis jungimas įvyko 1999 m. iš trijų lėnų suformuojant Vestra Jotalandą). 1809 m. Švedija buvo priversta atiduoti 5 rytinius lėnus Rusijos imperijai, kurie vėliau tapo Suomijos teritorija ir davė pagrindą Suomijos lėnų vystymuisi (pastarosios po daugybės reformų panaikintos 2010 m.).

Nuorodos
--------

* Švedijos atlasas

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠvedijos lėnai |
| --- |
|  |
| 
Blekingė · Dalarna · Erebru · Esterjotlandas · Gotlandas · Halandas · Jemtlandas · Jevleborgas · Jonšiopingas · Kalmaras · Kronobergas · Norbotenas · Siodermanlandas · Skonė · Stokholmas · Upsala · Vermlandas · Vesterbotenas · Vesternorlandas · Vestmanlandas · Vestra Jotalandas | Švedija |

 |
Švedijos lietuvių šokių ansamblio „Baltija" pasirodymas. Stokholmas, 2011 m.
**Švedijos lietuviai** – lietuviai, laikinai ar nuolat gyvenantys Švedijoje.

Istorija
--------

Pavienių lietuvių į Švediją atvyko TSRS 1940 m. užėmus Lietuvą, daugiau – 1944 m. rudenį ir 1945 m. 1944 m. rugsėjį-spalį Švedijoje gyveno apie 200 lietuvių, 1945 m. rugpjūčio pabaigoje jų gretas papildė iš Štuthofo koncentracijos stovyklos paleisti kaliniai.

Organizacijos
-------------

1944 m. liepos 11 d. įsteigtas *Lietuvių komitetas* buvo pirmoji lietuvių organizacija. 1946 m. sausio 12 d. Stokholme įkurta *Lietuvių draugija Švedijoje* siekė suburti visus lietuvius, ją pakeitė 1950 m. lapkričio 30 d. įkurta Švedijos lietuvių bendruomenė – ji buvo pirmoji Pasaulio lietuvių bendruomenė narė. Švedijos lietuvių bendruomenės pastangomis 1989 m. liepos 30 d. – rugpjūčio 6 d. dienomis Gotlando saloje vyko 36 Europos lietuvių studijų savaitė, kur išeivijos ir Lietuvos politikai, mokslo veikėjai sutarė dėl pagrindinio tikslo – Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo – pasirašytas Gotlando komunikatas. 1991 m. Lietuvos Respublikos vyriausybė įgaliojo Švedijos lietuvių bendruomenę atstovauti Lietuvos interesams.

Lietuviai Švedijoje
-------------------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1944 m. ir 2017 m.** |
| **1944 m.** | **1947 m.** | **1955 m.** | **1995 m.** | **1996 m.** | **1997 m.** | **1998 m.** | **1999 m.** | **2000 m.** | **2001 m.sur.** |
| 200 | 500 | 150 | 227 | 285 | 358 | 413 | 469 | 785 | 939 |
| **2002 m.** | **2003 m.** | **2004 m.** | **2005 m.** | **2006 m.** | **2007 m.** | **2008 m.** | **2009 m.** | **2010 m.** | **2011 m.sur.** |
| 1 170 | 1 334 | 1 694 | 2 315 | 3 072 | 3 825 | 4 537 | 5 572 | 6 735 | 7 836 |
| **2012 m.** | **2013 m.** | **2017 m.** | **-** | **-** | **-** | **-** | **-** | **-** | **-** |
| 8 815 | 9 624 | 13 659 | - | - | - | - | - | - | - |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Gintautas Ereminas, Linas Saldukas, Vytautas Spečiūnas. *Švedijos lietuviai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 832 psl.
2. ↑  Švedijoje registruoti gyventojai gimę Lietuvoje - Statistiska Centralbyrån,

Nuorodos
--------

* Švedijos lietuvių puslapis

|  |  |
| --- | --- |
| **Lietuviai** |  |
| **Subetnosai**: Aukštaičiai | Žemaičiai | Dzūkai | Suvalkiečiai
**Istorinės diasporos**: Lietuvninkai
**Diasporos**: Airijos | Armėnijos | Australijos | Austrijos | Azerbaidžano | Argentinos | Baltarusijos | Belgijos | Brazilijos | Estijos | Italijos | Ispanijos | JAV | Jungtinės Karalystės | Kanados | Prancūzijos | Kolumbijos | Latvijos | Lenkijos | Rusijos | Švedijos | Šveicarijos | Ukrainos | Urugvajaus | Venesuelos | Vengrijos | Vokietijos |
Koordinatės: 55°00′57″š. pl. 24°28′20″r. ilg.﻿ / ﻿55.0159°š. pl. 24.4721°r. ilg.﻿ / 55.0159; 24.4721

Prie Gegužinės dvarvietės
**Gegužinės dvaras** – dvaras, buvęs Gegužinėje (Kaišiadorių rajonas). Dvarvietė yra vakarinėje dabartinio kaimo dalyje, Senojoje Gegužinėje, Beržės g. 4, kairiajame Neries krante ties Beržės žiotimis. Buvusią dvarvietę puoselėja kaimo turizmo sodyba „Senosios Gegužinės ūkis".

Istorija
--------

Iki XIV a. priklausė Mardosams. 1494 m. Ldk Aleksandras dvarą padovanojo didikui Grigalius Stanislovaitis Astikui. 1494–1500 m. dvarą valdė LDK didikas Grigalius Stanislovaitis Astikas (Trakų vaivada ir ponų tarybos narys, Ldk Aleksandro rūmų maršalka) ir jo žmona kunigaikštytė Aleksandra Svirskytė-Astikienė. Jiedu pastatydino pirmąją Gegužinės bažnyčią Neries ir Beržės santakoje. 1511 m. privilegiją patvirtino Ldk Žygimantas Senasis. 1587 m. dvarą valdė Trakų vaivada Jonas Glebavičius, jis pašalino iš Gegužinės reformatus, kuriuos anksčiau pats buvo pakvietęs. Vėliau dvarą valdė Upytės maršalka Čičinskas, dvarininkai Tolvaišos, Vodorackis, Rolevskis, baronai Korfai.

Apie 1680 m. Gegužinės dvaro savininkas generolas-majoras Ernestas Korfas nusavino bažnyčią. 1795 m. dvaras priklausė T. Korfui. XIX a. viduryje dvaras priklausė Zaleskiams. Apie 1856 m. susiformavo dvi dvarų sodybos – Korfų ir Žižniauskų (Žižnevskių). Apie 1930 m. iš dvarininkų Žižniauskų 70 ha žemės nupirko iš JAV grįžęs Kajetonas Staniūnas ir perdavė savo žentui, būsimam Gegužinės girininkui Mykolui Bortkūnui. 1937 m. dvaro savininkė Stefanija Žižnievska bažnyčiai 550-ųjų Lietuvos krikšto metų proga bažnyčiai padovanojo saloninius vargonėlius.

Malūnas
-------

1545 m. Stanislovas Astikavičius visą savo paveldėtą turtą, taip pat ir Gegužinės dvarą paliko savo broliui, Naugardo vaivadai Grigaliui Astikavičiui. Tuo metu Gegužinėje buvo 6 karčemos, vandens malūnas. Malūnas minimas ir 1795 m. jis buvo ant Bošės kranto, jame gyveno 6 žmonės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Senosios Gegužinės ūkis. Pamatyklietuvoje.lt (tikrinta 2022-04-30).
2. ↑  Sodyba „Senosios Gegužinės ūkis". Atostogoskaime.lt (tikrinta 2022-04-30).
3. ↑  File:Geguzine 2022d.jpg – informacinis stendas, pastatytas 2019 m. už pietinės bažnyčios šventoriaus tvoros.
4. ↑  Ramutė Šimelienė. Verslas ir kūnui, ir dvasiai. 2017-05-15, Kaisiadoriuaidai.lt (tikrinta 2022-04-30).
5. ↑  Olijardas Lukoševičius. Kaišiadorių bažnytinis paveldas. // psl. 23
6. ↑  Informacinis stendas prie dabartinės bažnyčios vakarinės šventoriaus tvoros.
| **Gintaras Steponas Vyšniauskas** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. rugpjūčio 3 d. (61 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | ekonomistas, verslininkas, politinis veikėjas, LR vidaus reikalų viceministras |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Vilniaus universitetas |

**Gintaras Steponas Vyšniauskas** (g. 1961 m. rugpjūčio 3 d. Kaune) – ekonomistas,, verslininkas, politinis veikėjas, LR vidaus reikalų viceministras (2010-2012).

Biografija
----------

1979 m. baigė Naujosios Akmenės vidurinę mokyklą.

1979–1981 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultete, 1983–1989 m. – Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete, įgijo ekonomisto specialybę.

1984-1991 m. dirbo Projektavimo–konstravimo institute.
1991–1999 m. – UAB „Gabena" direktorius.
2001 m. Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko patarėjas informacinių technologijų klausimais.
2002 m. – Vilniaus miesto mero patarėjas.
2003–2006 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.
2003–2010 m. UAB „Baltijos investicijų sintezė" direktorius. 2010-2012 m. LR vidaus reikalų viceministras.

Šaltiniai
---------
| **Gintaras Sodeika** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1961 m. balandžio 27 d. (62 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Rimantė Sodeikienė |
| Vaikai | Vainius SodeikaJoris Sodeika |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas, kompozitorius, politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 2006 m. Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Lietuvos konservatorija |

**Gintaras Sodeika** (g. 1961 m. balandžio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, kompozitorius, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1980 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje įgijo choro dirigavimo specialybę. 1986 m. baigė Lietuvos konservatorijos prof. Juliaus Juzeliūno kompozicijos klasę.

1999–2003 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos pirmininkas. 2003–2005 m. ir 2006–2008 m. Lietuvos kultūros viceministras. 2000–2006 m. Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos prezidentas, Lietuvos muzikos akademijos elektroninės muzikos studijos vedėjas. Nuo 2006 m. Liberalų ir Centro sąjungos narys. Nuo 2008 m. Vilniaus apskrities viršininko pavaduotojas.

Nuo 2014 m. Jono Meko vizualiųjų menų centro direktorius.

Kūryba
------

Dailininkų grupės „Žalias lapas" narys ir parodų dalyvis. Trijų hepeningų festivalių AN-88, AN-89 (Anykščiuose) ir NI-90 (Nidoje) sumanytojas ir kuratorius.

Nuo 1990 m. dirba kartu su režisieriumi Oskaru Koršunovu, sukūrė muziką beveik visiems šio režisieriaus spektakliams. 1998 m. kartu su bendraminčiais įsteigė Oskaro Koršunovo teatrą

2000 m. Arūno Matelio filmo „Skrydis per Lietuvą arba 510 sekundžių tylos" kompozitorius.

Kuria garso dizainą netradicinei aplinkai, vaizduojamojo meno pristatymams.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. „Kristoforas" už muziką O. Koršunovo spektakliui „Roberto Zucco";
* 2006 m. Auksinis scenos kryžius.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2011-05-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Apie Fluxus reikšmę Atgimimo metais, vietinį avangardą bei meno ir politikos sąsajas Archyvuota kopija 2015-12-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
Tony Wegas Vienoje 2009 m.
**Tony Wegas** (tikrasis vardas *Anton Hans Sarközi*; g. 1965 m. gegužės 3 d.) – Austrijos dainininkas ir televizijos aktorius.

Wegas dalyvavo „Ein Lied für Rom", Austrijos atrankoje į 1991 m. Euroviziją su daina „Wunder dieser Welt". Daina tais metais užėmė antrą vietą, bet Wegas buvo pakviestas atstovauti Austrijai 1992 metais. Malmės mieste vykusioje 1992 m. „Eurovizijos" dainų konkurse atliko dainą „Zusammen geh’n" ir nepaisant to, kad tais metais valstybė buvo laikoma viena iš favoričių, galinčių laimėti „Euroviziją", tačiau gauti 63 taškai leido užimti tik dešimtą vietą. Austrijos transliuotojas jį išrinko dar vieneriems metams dalyvauti tame pačiame konkurse. Jame su daina „Maria Magdalena" liko keturioliktas.

Vėlesniais metais Tony turėjo didelių problemų su alkoholiu ir narkotikais. 2000 m. parašė knygą apie savo priklausomybę.

Diskografija
------------

* 1990 – *Copa Cagrana / Conga Cagrana*
* 1992 – *Zusammen geh’n*
* 1994 – *Feuerwerk*
* 1995 – *…für Dich*
* 2004 – *The Very Best Of*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tony Wegas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Tony Wegas IMDB svetainėje


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Thomas Forstner  *„Venedig im Regen"*** |  **Austrijos atstovas Eurovizijoje**1992, 1993 | Po to:**Petra Frey  *„Für den Frieden der Welt"*** |
74181 ant jos schemą aprašančio dokumentacijos lapo
**74181** buvo pirmasis viename korpuse pateikiamas aritmetinis-loginis įrenginys, pagrindinė procesoriaus dalis. Tai buvo tarpinė evoliucijos stadija tarp 1960 metais paplitusių iš atskirų loginių elementų surinktų kompiuterių ir vėliau pasirodžiusių mikroprocesorių. Iki pasirodant 74181 net ir paprasti kompiuteriai užimdavo po keletą spintų; su šia mikroschema panašius kompiuterius pavykdavo sutalpinti į vieną didesnę spausdintą plokštę. 

Turėdama 75 loginius elementus, ši 24 išvadų mikroschema atlikdavo visas pagrindines procesoriaus operacijas: sudėtį, atimtį, loginius veiksmus (*ir, arba, ne, xor*) bei postūmio operacijas. Pirmuosiuose modeliuose operacija trukdavo 22 ns, greičiau nei to meto iš diskretiškų elementų surinktose mašinose, nors šiuolaikiniais mastais ir gana ilgai. Įskaitant visus galimus variantus, schema atlikdavo 16 aritmetinių bei 16 loginių operacijų. 74181 žodžio ilgis buvo 4 bitai (vienas dešimtainis skaitmuo jei naudojamas dvejetainis-dešimtainis kodas), tačiau jungiant keletą mikroschemų buvo galima kurti bet kokio reikiamo žodžio ilgio aritmetinius įrenginius. Mikroschema neatlikdavo tik daugybos bei dalybos operacijų, kurios ir vėlesniuose procesoriuose po to dar ilgai buvo tiesiog programuojamos kaip algoritmo dalis. Neturėdamas registrų ir kitų kompiuteriui būtinų dalių 74181 nebuvo savarankiškas procesorius.

Vienu metu plačiai naudota įvairiuose kompiuteriuose, šiuo metu 74181 komerciškai nebenaudojama. Tačiau dėl didelės fundamentalios reikšmės ji vis dar dažnai minima bei nagrinėjama įvairiuose straipsniuose bei vadovėliuose, taip pat naudojama studentų laboratoriniuose darbuose.

Išnašos
-------

1. ↑  'Computer Structures: Principles and Examples' Archyvuota kopija 2009-11-24 iš Wayback Machine projekto. C. Gordon Bell page 63: "The earliest and most famous chip, the 74181 arithmetic logic unit (ALU), provided up to 32 functions of two 4-bit variables."
2. ↑  Straipsnis, aprašantis kaip naudoti 74181 studentų laboratoriniuose darbuose
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Oibinas |
| --- |
| Vaizdas į OibinąVaizdas į Oibiną |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Aukščiausias taškas** | 514 m |
| **Koordinatės** | 50°50′40″ š. pl. 14°44′24″ r. ilg.﻿ / ﻿50.84444°š. pl. 14.74000°r. ilg.﻿ / 50.84444; 14.74000Koordinatės: 50°50′40″ š. pl. 14°44′24″ r. ilg.﻿ / ﻿50.84444°š. pl. 14.74000°r. ilg.﻿ / 50.84444; 14.74000 |

**Oibino kalnas** (vok. *Oybin*) – kalnas Citau kalnuose (Sudetų kalnų dalis), rytų Vokietijoje, į pietvakarius nuo Citau, prie Oibino miestelio. Aukštis – 514 m.

Kalno viršūnėje yra Karolio IV Liuksemburgiečio pilies griuvėsiai bei 1369 m. pastatyto celestinų vienuolyno liekanos. 1311–1316 m. Oibino kalne pradėtos įtvirtinimų, skirtų prekybinių kelių gynybai, statybos. Pastatytas kaizerio namas, kuriame ilsėjosi Karolis IV, 1366–1384 m. pastatyta gotikinė bažnyčia. Husitų karų metu Oibino kalnas buvo neįveikiamas priešų. Reformacijos metais vienuolynas nustojo veikti, o 1577 m. žaibas sudegino bažnyčią.

* Oibino pilisOibino pilis
* Vienuolyno liekanosVienuolyno liekanos
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gokiščido** (五畿七道; *pažodžiui* 5 žemės ir 7 sritys) buvo vadinami senojo Japonijos suskirstymo, įsteigto Asukos laikotarpiu, kaip dalis Ricuriō įstatymyno, vienetai. Nors šie vienetai buvo panaikinti dar Muromačio laikotarpiu, jie išliko svarbiais iki pat XIX amžiaus.

Gokiščidō sudarė penkios žemės Kinajuje ir septyni dō (Japonijos sritys).

Į penkias Kinajaus žemes įėjo imperatoriškoji sostinė (pirma, Heijo - kyo, paskui Heian - kyo) ir tam tikri aplink ją esantys regionai. Tai:

* Jamato žemė
* Jamaširo žemė
* Kavačio žemė
* Seccu žemė
* Idzumio žemė

Septyniais dō arba sritimis buvo vadinamos visi kiti Japonijai priklausiusieji regionai, išskyrus dabartinę Hokaido prefektūrą. Tai:

* Tōkaidō
* Tōsandō
* Hokurikudō
* Sanindō
* Sanjōdō
* Nankaidō
* Saikaidō

Kai kurie dabartiniai Japonijos regionai (Hokuriku ir Sanjo) pavadinti senųjų sričių pavadinimais.
| Kurugvati*Curuguaty* |
| --- |
| 

KurugvatiKurugvati

24°29′0″ p. pl. 55°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.48333°š. pl. 55.71667°r. ilg.﻿ / 24.48333; 55.71667﻿ (Kurugvati)Koordinatės: 24°29′0″ p. pl. 55°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿24.48333°š. pl. 55.71667°r. ilg.﻿ / 24.48333; 55.71667﻿ (Kurugvati) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Kanindeju departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1716 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 52 937  |
| **Altitudė** | 178 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kurugvãtis |

**Kurugvati** (isp. *Curuguaty*, gvar. *Kuruguaty*), pilnas pavadinimas ***San Isidro Labrador de Kurugvati*** (*San Isidro Labrador de Curuguaty*) – miestas šiaurės rytų Paragvajuje, Kanindeju departamente, Mbarakaju aukštumoje, prie Kurugvati upės. Praeina plentas *Ruta 10*. Verčiamasi žemdirbyste (soja, kviečiai, saulėgrąžos, sezamas, medvilnė, stevija), gyvulininkyste, išvežama mediena, matė. Yra karo muziejus, apylinkėse yra Trigubo Aljanso karo paminklų. Kurugvati apylinkėse gyvena mbijų gvaranių ir ačų.

Istorija
--------

1716 m. Kurugvati upės pakrantėse Chuanas Gregorijus de Bazanas de Pedrasa įkūrė gyvenvietę, kurią pavadino *Villa de San Isidro Labrador de los Reyes Católicos de Curuguaty*. Trigubo Aljanso karo metu Fransiskas Solanas Lopesas paskelbė Kurugvati šalies sostine. 1869 m. miestą sugriovė brazilai. 1901 m. Kurugvati miestas atkurtas.

Upės ir miesto pavadinimas kilo nuo gvaranių žodžio *kurugua*, reiškiančio kvapiojo sausmino (*Sicana odorifera*) augalą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ; kirčiavimas klaidingas, nes Paragvajaus ispanų ir gvaranių kalbomis galūnė -y reiškia kirtį pabaigoje
**Tony Parker**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1982 m. gegužės 17 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Briugė, Belgija |
| Ūgis | 1,88 m |
| Svoris | 82 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | baigė karjerą |
| **Pozicija** | įžaidėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2001 m. | 28 šaukimu,San Antonio "Spurs" |
| Profesionalūs klubai |
| 1999–20012001-201120112011-20182018-2019 | Paryžiaus „Basket Racing"San Antonio "Spurs"Vilerbano "ASVEL"San Antonio "Spurs"Charlotte Hornets |  |
| Šalies rinktinė |
| 2000-2016 | Prancūzija Prancūzija |  |
|  |

**Viljamas Antonis „Tonis" Parkeris II** ('*William Anthony (Tony) Parker, II*; g. 1982 gegužės 17 d. Briugė, Belgija) – Prancūzijos krepšininkas, buvęs NBA žaidėjas. Jis buvo Prancūzijos vyrų krepšinio rinktinės kapitonas.

2011 m. spalio 5 d. sudarė sutartį su Vilerbano "ASVEL" klubu iki NBA lokauto pabaigos.

2016 m. rugpjūčio 18 d. paskelbė baigiantis karjerą nacionalinėje rinktinėje.

Parkeris yra įžaidėjas ir vienas geriausių Prancūzijos pilietybę turinčių žaidėjų visoje NBA. Nors ir gimęs Belgijoje, jis užaugo Pranzūzijoje ir yra šios šalies pilietis. Jo afroamerikietis tėvas Tony Parker Sr. – praeityje buvęs profesionalus krepšininkas, mama Pamela Firestone – Nyderlandų modeliuotoja. Jis turi du jaunesnius brolius (T. J. ir Pierre), kurie taip pat žaidžia krepšinį.

2007 m. krepšininkas tapo pirmuoju NBA istorijoje europiečiu laimėjusiu ne tik NBA čempiono titulą, bet ir naudingiausio finalo serijos žaidėjo prizą.

2018 m. baigęs žaisti San Antonio Spurs komandoje pasirašė naują sutartį su Charlotte Hornets komanda.

2019 m. Tony Parkeris paskelbė apie savo krepšininko karjeros pabaigą.

Pasiekimai
----------

* 2003, 2005, 2007, 2014 m. NBA čempionas
* 2000 m. tapo Europos čempionu (jaunimo iki 20 metų)
* 2005, 2015 m. Europos čempionato trečioji vieta
* 2006 m. žaidė NBA Visų žvaigždžių rungtynėse
* 2007 m. NBA finalo serijos naudingiausias žaidėjas
* 2011 m. Europos čempionato antroji vieta
* 2013 m. Europos čempionato pirmoji vieta

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-08-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kurunta** – hetitų laukinių gyvūnų ir medžioklės dievas. Panašias funkcijas turėjo ir dievas Inaras. Kuruntos atributas buvo elnias. 

Kurunta buvo tapęs dievų karaliumi po to, kai Tešubą nuvertė iš dangaus. Dievas maištininkas verčia žmones veikti prieš dievus ir pats nepaiso galingų dievų. Dievai ir toliau nori gauti aukas, tad A'asas (*A'as*) ir Kumarbis susivienija prieš Kuruntą. Padedami Nara-Napsaros (A'aso brolis iš požeminio pasaulio) jie priverčia visus gyvūnus ir kalnų dievą Nasalmą veikti prieš Kuruntą. 
Po to Kurunta buvo įveiktas Tarhuno ir Ninurtos, tad pripažino Tarhuno viršenybę. 

Po Telipino grįžimo Kurunta dalyvavo dievų sueigoje. 

Jis taip pat buvo Karkemišo miesto globėjas.

Nuorodos
--------

* Volkert Haas: *Die hethitische Literatur.* Walter de Gruyter GmbH & Co. KG, Berlin 2006, pages 84, 111, 144 ff. ISBN 978-3-11-018877-6
Koordinatės: 54°45′7.57″ š. pl. 23°29′42.58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7521028°š. pl. 23.4951611°r. ilg.﻿ / 54.7521028; 23.4951611

|  |
| --- |
| **Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Prano Dovydaičio progimnazija** |
| Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Prano Dovydaičio progimnazija herbasKazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Prano Dovydaičio progimnazija herbas |
| Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos skyrius Prano Dovydaičio progimnazija |
| **Adresas** | M. Valančiaus g. 1, Kazlų Rūda |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** | 243 2022 m. |
| **Įkūrimo data** | 2003 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 44 |

**Prano Dovydaičio progimnazija** (anksčiau ***Kazlų Rūdos pagrindinė mokykla***) – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kazlų Rūdos savivaldybėje, Kazlų Rūdoje, M. Valančiaus g. 1, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 195473940. Steigėjas Kazlų Rūdos savivaldybės taryba. Mokykla yra K. Griniaus gimnazijos skyrius.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 2003 m. išgryninus K. Griniaus gimnaziją į keturmetę ir Kazlų Rūdos pagrindinę mokyklą. Pastarajai 2018 m. suteiktas Prano Dovydaičio vardas. Vėliau ji tapo progimnazija, o 2021 m. prijungta prie Kazlų Rūdos Kazio Griniaus gimnazijos.

Direktoriai
-----------

* Audrius Vaivada, 2002, 2003–2019 m.
* Asta Aputienė, 2019–2020 m.
* Asta Daugirdė, nuo 2020 m.

Nuorodos
--------

1. ↑  Mokyklos istorija. Archyvuota kopija 2022-02-22 iš Wayback Machine projekto. Kaziogriniausgimnazija.lt (tikrinta 2022-02-22).
2. ↑  Skelbimas apie Kazlų Rūdos mokyklų reorganizavimo sąlygas. 2021-04-29, Kaziogriniausgimnazija.lt (tikrinta 2022-04-25).

* Mokyklos svetainė
| Kurušas*КурушКъуруш* |
| --- |
| *Kaimo vaizdas* |
|  |
| 

KurušasKurušas

41°16′51″ š. pl. 47°49′48″ r. ilg.﻿ / ﻿41.28083°š. pl. 47.83000°r. ilg.﻿ / 41.28083; 47.83000﻿ (Kurušas (Dagestanas))Koordinatės: 41°16′51″ š. pl. 47°49′48″ r. ilg.﻿ / ﻿41.28083°š. pl. 47.83000°r. ilg.﻿ / 41.28083; 47.83000﻿ (Kurušas (Dagestanas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Dagestanas Dagestanas |
| **Rajonas** | Dokuzparo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 787  |
| **Altitudė** | 2 560 m |

**Kurušas** (rus. *Куруш*, lezg. *Къуруш*) – kaimas (aūlas) Rusijoje, Dagestano Respublikoje, Dokuzparo rajone, Usuchčajaus slėnyje (Samuro baseinas), Šalbuzdago kalno papėdėje. Kurušas yra toliausiai į pietus nutolusi Rusijos gyvenvietė, be to, tai aukščiausiai esanti Rusijos ir Europos (jos ribą vedant Didžiuoju Kaukazu) gyvenamoji vieta.

Gyventojai – lezginai.

Istorija
--------

1920 m. Kurušo aūle įsteigta dvimetė mokykla, nuo 1930 m. – septynmetė. 1931 m. įkurtas kolūkis. 1952 m. didelė dalis Kurušo gyventojų ištremta į vidurio Dagestaną (Chasavjurto rajone įkurtas Kurušo kaimas).

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  Поселения человека