recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Zvi Griliches** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. rugsėjo 12 d.Kaunas, Lietuva |
| Mirė | 1999 m. lapkričio 4 d. (69 metai)Kembridžas, JAV |
|  |
| Veikla | ekonomistas |

**Zvi Griliches** (1930 m. rugsėjo 12 d. Kaune – 1999 m. lapkričio 4 d. Kembridže, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV ekonomistas.

Biografija
----------

Gimė 1930 m. rugsėjo 12 d. Kaune. Per II pasaulinį karą kalėjo Dachau koncentracijos stovykloje. 1947 m. emigravo į Palestiną, kur tarnavo Izraelio kariuomenėje, metus mokėsi Jeruzalės hebrajų universitete. Po kiek laiko emigravo į JAV, kur baigė ekonomikos studijas Kalifornijos universitetas Berklyje, vėliau tapo ekonomikos mokslų daktaru Čikagos universitete. Buvo vienas iš pirmųjų tyrinėjusių naujų technologijų plėtojimo poveikį ekonomikos augimui. 1965 m. apdovanotas John Bates Clark Medal apdovanojimu. 1975 m. tapo JAV mokslų akademijos nariu. 1975 m. buvo Econometric Society prezidentas, 1993 m. Amerikos ekonomikos asociacijos prezidentas. 1969-1977 m. žurnalo Econometrica redaktorius. Vėliau vykdė ekonomius tyrimus Harvardo universitete. Mirė 1999 m. lapkričio 4 d. Kembridže.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.) Archyvuota kopija 2015-09-27 iš Wayback Machine projekto.
Joanos I ir Karolio V eskudas, kaldintas Barselonoje
Karolio IV 8 eskudų moneta
Ferdinando VII eskudiljas
**Ispanijos auksinis eskudas** – Ispanijos auksinė moneta, kaldinta 1535–1833 metais.

Monetos istorija
----------------

Žodis isp. *escudo* reiškia *heraldinis skydas* (iš lot. *scutum* 'skydas'). Heraldiniai skydai tradiciškai puošė monetas, vadintas *eskudais*. Pirmieji eskudai buvo nukaldinti 1535 m. Barselonoje – iš 917-os prabos aukso markės (230 g) būdavo nukaldinami 68 eskudai, svėrę 3,38 g ir lygūs 350 maravedžių. Monetos averse buvo herbinis skydas, o reverse – kryžius. Pirmaisiais nukaldintais eskudais buvo padengtos Tuniso karo išlaidos..
Valdant karaliui Pilypui II Habsburgui eskudai tapo pagrindinėmis Ispanijos auksinėmis monetomis. Auksinių ir sidabrinių monetų kursas keitėsi kartu su metalų kaina. 1566 m. 1 eskudas buvo lygus 400 maravedžių. Vėliau Ispanijoje buvo nustatyta sistema, kur vienas auksinis eskudas buvo lygus 16 sidabrinių realų, o 1 realas – 34 maravedžiams.

Eskudų kaldinimo pradžią paskatino didžiulis aukso įvežimas iš Ispanijos Amerikos. Dėl to nupigo naudoti pinigai ir augo kainos (infliacija). Nuolatiniai karai ir nevykusi ekonominė politika atvedė Ispanijos karūną į sunkią ekonominę krizę bei rimtą ekonomikos sutrikimą. Antroje XVI a. pusėje Ispanija keturis kartus (1557, 1560, 1575 ir 1596 m.) skelbė finansinių įsipareigojimų nevykdymą. XVII a. Ispanijos ekonomika mažai pakito, įsipareigojimų nevykdymai buvo paskelbti 1607, 1627, 1647 ir 1680 m..

1772 m. eskudų aukso proba buvo sumažinta nuo 917 iki 900, o 1786 m. – iki 875 m. Didžiąją dalį eskudų Ispanijoje kaldino Madride ir Sevilijoje, taip pat Ispanijos Amerikos monetų kalyklose..

Įvairiu metu kaldino ½ eskudo (eskudiljas), 1, 2, 4 ir 8 eskudų monetas. Tiek Ispanijoje, tiek už jos ribų labiausiai išpopuliarėjo dviejų eskudų monetos dublonai. Dublonų monetos, Prancūzijoje vadintos pistoliais sveria 6,77 g. Vėliau visas monetas, kurio nominalas buvo didesnis nei 1 eskudas, ėmė vadinti *dublonais*. Pvz. 4 eskudų moneta (13,5 g) vadinta *dublon de kvatro* (isp. *doblón de a cuatro*), o 8 eskudų moneta (27 g) – *dublon de očo* (isp. *doblón de a ocho*).

Kaldinimo pabaiga
-----------------

XIX a. pradžioje Žozefas Bonapartas Ispanijoje įvedė naują realą, kuriame labai sumažino sidabro kiekį. 1 senasis realas buvo lygus 2,5 naujojo realo. 

Auksines monetas ir toliau kaldino 2, 4 ir 8 eskudų masės, bet nominalas buvo užrašytas realais - 80, 60 ir 320 realų. Tuo metu vienas eskudas buvo lygus nebe 16, o 40 naujųjų realų..

Visos aukščiau minėtos monetos buvo legali mokėjimo priemonė iki XIX a. vidurio, kai Ispanijoje įvedė dešimtainę pinigų sistemą, pagrįstą dešimtainiu realu, kuris lygus 100 sentimų (isp. *céntimo de real* 'šimtoji dalis realo').

1864 m. pagrindiniu Ispanijos piniginiu vienetu tapo sidabrinis eskudas

Nuorodos
--------

1. ↑  Эскудо
2. ↑  Glosario numismatico Numisma Archyvuota kopija 2012-02-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2  Krause Standard Catalog of World Coins 19th Century 6th Edition 1801–1900 by Chester L.Krause and Clifford Mishler ISBN 978-0-89689-940-7
Isuzu Motors Ltd.  
Isuzu Jidōsha Kabushiki-gaisha|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1937 m. balandis |
| Centrinė būstinė | Japonija Tokijas, Japonija |
| Produkcija | Komercinių transporto priemonių, dyzeliniai varikliai |
| Tinklalapis | www.isuzu.co.jp |

**Isuzu Motors Ltd.** (いすゞ自動車株式会社; *Isuzu Jidōsha Kabushiki-gaisha*) yra japonų automobilių, komercinių transporto priemonių ir didelių gabaritų sunkvežimių pramoninė kompanija, įsikūrusi Tokijuje. 2005 m. „Isuzu" buvo didžiausia pasaulyje vidutinio ir sunkaus svorio sunkvežimių gamintoja. Ji turi asamblėją ir pramoninius filialus Japonijos mieste Fudžisavoje, taip pat Točigi ir Hokaido prefektūrose. „Isuzu" garsėjo automobilių, naudojamų komercijoje, ir dyzelinių variklių gamyba. Kompanija pagamino 16 milijonų dyzelinių variklių vien 2003 m. kurie pasklido transporto priemonėse po visą pasaulį.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Isuzu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas pažymėtas raudonu apvadu.
**Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas** – požeminių gamtinių dujų ir naftos rezervų sandara šiaurės rytų Venesueloje, Parijos įlankos ir Atlanto šelfo akvatorijoje, bei Trinidado saloje. Tai didžiausias Venesuelos energetinių resursų telkinys.

Geografija
----------

Telkinio plotui priklauso šiaurės rytų Venesuela, Parijos įlankos ir Atlanto šelfo akvatorija, bei Trinidado sala. Rytinė baseino dalis ribojasi su Gajanos kratonu, o šiaurėje su Andų kalnais. Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseiną sudarančios nuosėdinės uolienos slūgso įduboje, susiformavusioje tarp Pietų Amerikos ir Karibų plokščių. Bendras baseino plotas siekia apie 223 000 km2 (apie 86 000 km2 akvatorijoje).

Į Rytų Venesuelos baseino teritoriją patenka Orinoko juosta - didžiausias naftos telkinys pasaulyje.

Geologija
---------

Naftingieji telkiniai slūgso oligoceno, mioceno bei plioceno smiltainių storymėje.

Ištekliai
---------

Pradiniai ištekliai apie 3,0 milijardų tonų naftos ir 1,6 trilijonų m3 gamtinių dujų. Produktyviausi naftos klodai susitelkę 85 – 5100 m gylyje. Baseine rasta daugiau kaip 200 naftos ir 17 gamtinių dujų telkinių, kurių dauguma sausumoje.

Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas atrastas 1866 m. o pradėtas eksploatuoti 1909 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Rytų Venesuelos naftos ir dujų baseinas
2. ↑  Ar naftos doleriai ir Kremliaus tankai padės H.Chavezui pakeisti pasaulio tvarką?
| Šikšnių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Šikšnių piliakalnisŠikšnių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°37′56.6″ š. pl. 25°44′28.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.632389°š. pl. 25.741194°r. ilg.﻿ / 55.632389; 25.741194Koordinatės: 55°37′56.6″ š. pl. 25°44′28.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.632389°š. pl. 25.741194°r. ilg.﻿ / 55.632389; 25.741194 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Daugailių seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 55x55 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR1339 / A951 / 3615 |

**Šikšnių piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 3615; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1339; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A951) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Šikšnių kaime, Daugailių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Bajoriškiai – Alaušai pravažiavus mišką, pasukus į dešinę šiaurės rytų kryptimi pirmu keliuku, už 400 m vėl pasukus į dešinę rytuosna ir pavažiavus 300 m iki sodybos papėdėje – yra kairėje šiaurės vakaruose nuo jos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apskrita, 55 m skersmens. Pietiniame šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra 22 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 20 m aukščio, pietų-pietvakarių kiek nuolaidesnis.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs mišriu mišku.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5 ha.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Armališkių piliakalnis 4,5 km | Bikūnų piliakalnis 2 km | Zabičiūnų piliakalnis 5 km |  |
| Užpalių piliakalnis 8 km |  | Gutaučių piliakalnis 4 km |
| Maneičių piliakalnis 4 km | Ruklių piliakalnis 5 km | Daugailių piliakalnis 7,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 163 (Nr. 726)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.200
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 268-269.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2. P. 178.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 55.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Šikšniai
Rytų Sajanas ir gretimi kalnynai.
**Rytų Sajanas** (rus. *Восточный Саян*) – kalnų sistema pietų Sibire, Rusijoje ir Mongolijoje (nedidelė dalis). Nusidriekęs šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi daugiau nei 1000 km nuo kairiojo Jenisejaus kranto iki Baikalo ežero krantų. Sudarytas iš gneisų, karbonatų ir kristalinių skalūnų, marmuro, kvarcitų, amfibolitų. Tarpukalnių įdubos (Minusinsko ir kt.) užpildytos nuosėdinių uolienų. Yra aukso, grafito, boksitų, asbesto, fosforitų telkinių. Vakaruose kalnagūbriai plokščiaviršūniai. Rytuose ir centre – aukštikalnių masyvai, su alpinėmis reljefo formomis. Aukštis iki 3491 m (Munku Sardyko k.). Tarpukalnių įdubose – akumuliacinės lygumos, sudarytos ledynų ir upių. Rytinėje dalyje – amžinasis įšalas.

Klimatas ryškiai kontinentinis, su ilga rūsčia žiema ir vėsia vasara. 900–1300 m aukštyje vidutinė sausio mėn. temperatūra svyruoja tarp -17 ir -25 °C, liepos – tarp 12-14 °C. Kritulių kiekis priklauso nuo šlaitų padėties: rytiniuose ir pietrytiniuose šlaituose iškrinta 300 mm kritulių per metus, dažni rūkai, vakaruose ir pietvakariuose – iki 800 mm, šiaurėje – 400 mm. Žinoma ~100 ledynų (daugiausia kariniai), kurių bendras plotas 30 km².

Rytų Sajano priekalnės tankiai apaugusios tamsiąja (eglės, kedrai, kėniai) ir šviesiąja (maumedžiai, kedrai) taiga. 1500–2000 m aukštyje – krūminė ir samaninė tundra, vakaruose – subalpinės pievos. Rytų Sajane, netoli Krasnojarsko yra Stolbų draustinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |
| --- |
| **Malajų salyno istorija** |
| Priešistorė > Austroneziečių migracijos

---

 |
| Hinduizmo laikotarpis: |
| Transmalakinė prekyba, Sunda, Šrividžaja, Šailendra |
| Madžapahitas

---

 |
| Islamo laikotarpis: |
| Melaka, Džohoras, Ačehas, Padžadžaranas, Mataramas, Brunėjus, Gova, Ternatas

---

 |
| Kolonijinis laikotarpis: |
| Ispanijos Rytų Indijos, Nyderlandų Rytų Indija, Portugalijos Timoras, Britų Malaja, Saravakas, Šiaurės Borneo

---

 |
| Nepriklausomybės laikotarpis: |
| Indonezija, Malaizija, Brunėjus, Filipinai, Singapūras, Rytų Timoras |
| **Malajų salyno istoriniai regionai:**Malajai, Javiečiai, Sundai, Ačehas, Lampongai, Minangkabau, Balis, Brunėjus, Gova, Molukai, Filipinai |

**Rytų Timoro istorija** prasidėjo atvykus portugalams XVI a. Šalį sudaro rytinė Timoro salos dalis, Atauro ir Jako salos. Pirmieji gyventojai buvo australoidai ir melaneziečiai. Portugalai pradėjo prekiauti su Timoru XVI a. pradžioje, o amžiaus viduryje pradėjo kolonizaciją. Kautynės su olandais baigėsi 1859 m. Vakarų Timoro praradimu. Japonijos imperija užėmė Rytų Timorą per Antrą pasaulinį karą, portugalai sugrįžo jiems pasidavus.

1975 m. lapkričio 28 d. Rytų Timoras paskelbė nepriklausomybę, bet po 9 dienų šalį užėmė Indonezija. Per 2 dešimtmečius vyko Rytų Timoro pacifikacija. Nors Indonezija investavo į infrastruktūrą, vietiniai vis tiek liko nepatenkinti. 1975–1999 m. užregistruota 102 800 mirčių, susijusių su konfliktu (18 600 nužudyta, 84 200 nuo ligų ir bado) per Indonezijos okupaciją.

1999 m. rugpjūčio 30 d. JTO surengtame referendume dauguma vietinių balsavo už nepriklausomybę. Po to Indonezijos remiami kariai nusiaubė šalį. Jie nužudė 1400 žmonių, 300 000 buvo priversti bėgti į Vakarų Timorą. Didžioji infrastruktūros dalis buvo sugriauta. 1999 m. rugsėjo 20 d. į šalį atvyko JTO taikdariai. 2002 m. gegužės 20 d. Rytų Timoro nepriklausomybė buvo pripažinta tarptautinės bendruomenės.

Išnašos
-------

1. ↑  Indonesia: From Economic Crisis to Political Turmoil Dr. Udai Bhanu Singh, Research Fellow, IDSA

  

  

v • a • r **Azijos šalių istorija** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
Šikšnosparnių tiltas – navigacinė priemonė, padedanti šikšnosparniams orientuotis, saugiame aukštyje perskrendant rekonstruotą automagistralę
**Šikšnosparnių tiltas** – šikšnosparniams padedantis orientuotis ir saugiai skristi įvairios konstrukcijos (antžeminis ar požeminis) statinys ar įrenginys. Paprastai jis pastatomas po senų medžių ir krūmų eilių bei gyvatvorių sunaikinimo, įrengiant naują ar rekonstruojant seną kelią. Senųjų želdinių, miškų – šikšnosparnių skraidymo orientyrų – iškirtimas pakelėse kelia didelį pavojų šiems skraidantiems žinduoliams, jiems įprastais judėjimo maršrutais kertant judrias magistrales. Tamsoje besiorientuojantiems gyvūnams būdinga skleisti ultragarsą ir gaudyti grįžtantį aidą nuo vietovėje esančių paviršių, taip išlaikant palyginti nedidelį skrydžio atstumą iki jų. Pvz. orientuodamiesi į atspindį nuo virš kelio nutiestos konstrukcijos, jie gali saugiame aukštyje kirsti kelią.

Konstrukcija
------------

Šikšnosparnių tilto automagistralėje funkciją gali atlikti ant aukštų stulpų, pastatytų abiejose kelio pusėse, ištempti lynai su pakabintais tinklais ar kitos panašios konstrukcijos. Šikšnosparnių saugiam judėjimui palengvinti taip pat statomi specialūs tuneliai ir antžeminiai statiniai. Tilto vieta paprastai sutampa su buvusia žaliąja linija (medžių eile ir pan.), ji parenkama tiesiant didelio eismo intensyvumo kelius šikšnosparnių kolonijų kaimynystėje, be to, ištyrus nusistovėjusias šių gyvūnų judėjimo kryptis link buveinių ir įprastų maitinimosi plotų.

Nepaisant išleidžiamų lėšų nykstančių rūšių apsaugos priemonėms įrengti, moksliniai tyrimai Vakarų Europoje parodė, kad šikšnosparniai ne visada linkę pasirinkti žmogaus įrengtas priemones.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-11-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Šikšnosparnių tiltų įrengimas ir tyrimai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tarptautinis universitetų teatrų forumas** - renginys, organizuojamas Vilniuje nuo 2000 m. (įkūrėjas režisierius Rimantas Venckus). Forumas yra Universitetų teatrų asociacijos vykdomos ilgalaikės kultūrinės edukacinės programos "Universitetas ir jaunimo kultūra" dalis.

Beveik savaitę trunkančiame renginyje dalyvauja apie dvidešimt Lietuvos ir užsienio universitetų teatro trupių, kurios parodo apie dvidešimt nemokamų spektaklių. Pasirodymus stebi speciali ir kasmet nauja tarptautinė komisija, sudaryta iš aktorių, teatrologų, žurnalistų ir dėstytojų.

Forumą rengia Universitetų teatrų asociacija, Vilniaus Universiteto ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto teatrai. Pagrindiniai organizatoriai – režisieriai Rimantas Venckus ir Olegas Kesminas (VGTU teatras - studija "Palėpė").

Forumo pagalba plečiami kūrybiniai ryšiai, vykdoma edukacinė veikla: veikia kūrybinės dirbtuvės, organizuojamos diskusijos, kūrybinės akcijos ir kt. Forumui kasmet pagal aktualias temas parenkamas devizas. Nagrinėtos įvairios kultūros paveldo problemos, daugiatautės Vilniaus kultūros klausimai, Europos jaunimo skirtumai ir panašumai, studentiškai scenai rašančių autorių fenomenas, jaunos asmenybės ugdymas teatro priemonėmis ir kitos temos.
|  |
| --- |
| Rudi Carrell |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Rudolf Wijbrand Kesselaar |
| Gimė | 1934 m. gruodžio 19 d.  Alkmaras, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Mirė | 2006 m. liepos 7 d. (71 metai)Brėmenas, Vokietijos vėliava Vokietija |

**Rudi Carrell** (tikrasis vardas *Rudolf Wijbrand Kesselaar*; 1934 m. gruodžio 19 d. Alkmare – 2006 m. liepos 7 d. Brėmene) buvo olandų komikas, dainininkas, televizijos laidų vedėjas, filmų prodiuseris ir aktorius.

Nyderlanduose išpopuliarėjo 1959 metais televizijos pokalbių laidoje „Rudi Carrell Show". Už šį šou 1964 metais pelnė Sidabrinės Rožės apdovanojimą tarptautiniame televizijos festivalyje Montrė (Šveicarija). Nuo 1960 iki 1990 m. „Rudi Carrell Show" sulaukė didelės sėkmės Vokietijoje, vėliau ir nevokiškai kalbančiose šalyse, pavyzdžiui, Slovėnijoje.

1960 metais jis atstovavo Nyderlandams 5-ame „Eurovizijos" dainų konkurse, tačiau su kūriniu „Wat een geluk" užėmė priešpaskutinę vietą.

1979 m. Rudi Carrell išleido autobiografiją „Gib mir mein Fahrrad wieder".

2006 m. vasarį pelnė prestižinį apdovanojimą „Goldene Kamera" už viso gyvenimo pasiekimus. Tų pačių metų liepą mirė nuo plaučių vėžio.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudi Carrell** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rudi Carrell IMDB svetainėje **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Teddy Scholten  *„Een beetje"*** |  **Nyderlandų atstovas Eurovizijoje**1960 | Po to:**Greetje Kauffeld  *„Wat een dag"*** |
| Didžioji Sruoja |
| --- |
|  Didžioji Sruoja prie Kalniškių |
| **Ilgis** | 9,1 km |
| **Baseino plotas** | 14,5 km² |
| **Ištakos** | Žemaičių aukštuma |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Didžioji Sruoja** – upelis Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos dešinysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, prie Glaudžių, į pietryčius nuo Plungės. Teka pietvakarių kryptimi. Įteka į Miniją 141,4 km nuo jos žiočių, priešais Juodeikius.

Turi bevardį kairįjį intaką.

Visa upė ir jos slėnis patenka į Minijos ichtiologinį draustinį, kadangi tai svarbi žuvų nerštavietė. Prie Didžiosios Sruojos įsikūrę Užlieknio ir Milašaičių kaimai.

Upėvardis Sruoja siejamas su žodžiu *sraujas* („sraunus, greitas") ir *srūti* („tekėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 587
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 312–313
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Didžioji Moravija** – imperija, buvusi Centrinėje Europoje nuo 833 m. iki X a. pradžios. Ji laikoma viena pirmųjų Vakarų Slavų valstybių ir buvo valdoma dabartinių moravų ir slovakų protėvių. Jos centras buvo abipus Moravos upės krantų dabartinėje Slovakijoje ir Čekijoje, bet imperija buvo išplitus į Vengrijos, Rumunijos, Lenkijos, Austrijos, Vokietijos, Serbijos, Slovėnijos, Kroatijos ir Ukrainos teritorijas.

Didžioji Moravija buvo įkurta, kai Moimiras I jėga prijungė Nitros kunigaikštystę prie Moravijos kunigaikštystės 833 m. Atsirado beprecedentis kultūrinis vystymasis po Švento Kyrilo ir Metodijaus misijos, valdant princui Ratislavui 863 m. Imperija labiausiai išsiplėtė, kai valdė karalius Svatoplukas I (871–894 m.). Susilpninta vidinių kovų ir dažnų karų su Karolingų imperija, Didžioji Moravija buvo užgrobta vengrų X a. pradžioje, o jos gyventojus vėliau pasidalino Lenkija, Vengrija, Bohemija ir Šventoji Romos imperija.

Didžioji Moravija paliko ilgai trunkantį palikimą Vidurio ir Rytų Europoje. Dauguma pilių ir miestų išgyveno imperijos žlugimą. O pati imperija turėjo įtakos XVIII a. nacionaliniam čekų ir slovakų atgimimui.

Valdovai
--------

|  |
| --- |
| **Čekijos istorija** |
| Germanija (bojai) |
| Markomanai, Kvadai |
| Samo valstybė > Didžioji Moravija |
| Bohemijos kunigaikštystė (Pšemislai) |
| Bohemijos karalystė, Moravija |
| Husitų karai |
| Liuksemburgai > Jogailaičiai |
| Habsburgai |
| *Austrijos imperija* > *Austrija-Vengrija* |
| Čekoslovakija: |
| Pirmoji, Antroji, Trečioji, Socialistinė |
| Čekija |
| **Istoriniai regionai** |
| Bohemija, Moravija, Silezija |

Didžiosios Moravijos sudėtinės dalys
* Mojmiras 830–846
* Rastislavas 846–869
* Svatoplukas 871–894
* Mojmiras II 894–?906

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didžioji Moravija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°40′43″š. pl. 25°21′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.678731°š. pl. 25.359994°r. ilg.﻿ / 55.678731; 25.359994


|  Svėdasų kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Svėdasai |
| **Adresas** | J. Tumo-Vaižganto g. |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. |

**Svėdasų kapinių koplyčia** – koplyčia Anykščių rajone, Svėdasų miestelio veikiančiose kapinėse, prie kelių  **120**  Radiškis–Anykščiai–Rokiškis  ir  **118**  Kupiškis–Utena  sankirtos. Koplyčia stūkso šiaurinėje kapinių dalyje, priešais pagrindinius arkinius vartus su ažūrinės ornamentikos geležiniais kryžiais. Šiuo metu tarnauja kaip šarvojimo koplyčia, joje atnaujintos pamaldos per Visus šventuosius.

Altorius su Nukryžiuotoju ir mirties simboliu po kojomis
Koplyčia su išmūrytu rūsiu, kuriame palaidotas maršalka Juozas Beleišis. Prie koplyčios durų tebėra įrėžti jo inicialai.

Istorija
--------

Svėdasų kapinės, manoma, įkurtos XVII a. Iki tol mirusiuosius laidodavo bažnyčios šventoriuje. Svėdasų kapinės dabar gerokai išsiplėtusios. Į kapinių teritoriją šiuo metu patenka Svėdasų dvarvietė (unik. kodas 12211), kur seniau buvo Radvilų dvaro rūmai. Teritorijoje 1991 m. atlikti archeologiniai žvalgymai. Kasant laidojimo duobes, randama jų liekanų. Plotas nuo koplyčios iki dabartinio kelio prijungtas 1874 m. Žemę kapinių didinimui davė miesčionys, už tai jiems buvo pažadėta privilegija – laidojant kunigas pasitiks prie namų. 1964 m. kapinės dar padidintos. Jos aptvertos tvirta akmens siena.

Kapinėse nuo seno stovėjo jau griūvanti medinė koplyčia. Naujoms statyboms gauti leidimą iš caro valdžios nebuvo lengva. Todėl žmonės pasirūpino, kad valdžia „nematytų", o patys 1884 m. skubiai sumūrijo naują koplyčią. Sienas iš lauko pridengė senomis lentomis, o stogą išmurzino, kad iš tolo nešviestų. Meistras – miestelio gyventojas Selickas.

Klebonas kun. Antanas Survila (parapijos administratorius 1935–1957 m.) uždėjo cinkuotos skardos stogą, išcementavo grindis. 1959 m. koplyčia naujai išdažyta, viduje pastatytas senos bažnyčios katafalkas. Altoriuje (po Nukryžiuotoju), ant karsto, vėliavų vaizduojams mirties simbolis – kaukolė ir sukryžiuoti kaulai.

Galerija
--------

* Svėdasų kapinės
* Koplyčia orientuota į kapinių vartus
* Pastato apsidė
* Bokštelio kryžius
* Vaižganto tėvų kapas priešais koplyčią
* Koplyčios interjeras
* Vaizdas nuo katafalko

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dvarvietė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-04-27.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Svėdasų kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Svėdasų kapinės
* Svėdasų parapijos istorija Archyvuota kopija 2017-07-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| SwePol |
| Vieta |
| **Šalys** | Švedijos vėliava Švedija, Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Koordinatės** | 54°30′7.6″ š. pl. 16°53′28.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.502111°š. pl. 16.891222°r. ilg.﻿ / 54.502111; 16.891222﻿ (Lenkijos SwePol taškas)56°09′10.7″ š. pl. 14°50′29.4″ r. ilg.﻿ / ﻿56.152972°š. pl. 14.841500°r. ilg.﻿ / 56.152972; 14.841500﻿ (Švedijos SwePol taškas) |
| **Trasa** | Bruskovo Vielkė - Karlshamnas |
| Savininkai |
| **Savininkai** | „SwePol Link AB" |
| **Partneriai** | Svenska Kraftnät, Vattenfall, PSE-Operator |
| Gamyba |
| **Kabelio gamintojas** | ABB Group |
| **Pastočių gamintojas** | ABB Group |
| **Atidarymas** | 2000 m. |
| Techninė informacija |
| **Jungties tipas** | Povandeninis kabelis |
| **Srovės tipas** | Aukštos įtampos tiesioginė |
| **Ilgis** | 254 km |
| **Galingumas** | 600 MW |
| **Kintamoji srovė** | 400 kV |
| **Nuolatinė srovė** | 450 kV |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

 **SwePol** – elektros jungtis tarp Švedijos ir Lenkijos. 600 MW galios elektros jungtis nutiesta nuo srovės keitiklio stoties šalia Karlshamno elektrinės.

Istorija
--------

Jungtis pradėjo veikti nuo 2000 m. ir vienu metu gali pateikti iki 600 MW elektros energijos. Abi Lenkija ir Švedija įprastai naudoja 400kv kintamosios srovės elektros perdavimo linijas, todėl šalims nereikėjo papildomos infrastruktūros kintamajai srovei priimti. Tiesioginė kabelio srovė - 450 kv. Nuo veikimo pradžios SwePol elektros jungtis daug sykių buvo pažeista laivų inkarų, žvejybos tinklų, gaisrų ir elektros tinklo sutrikimų. Jungčiai valdyti buvo įkurta tarpvalstybinė bendrovė „SwePol Link AB", kurios 51 % priklauso valstybės kontroliuojamai Švedijos įmonei Svenska Kraftnät, 16 % dar vienai Švedijos valdžios kontroliuojamai įmonei Vattenfall ir 33 %
Lenkijos valstybinei perdavimų sistemų operatorei PSE-Operator.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „SwePol" (PDF). e.abb.com. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 5 d..
**Mandatorius** (gr. μανδάτωρ) – jaunesnysis valdininkas vidurinėje Bizantijos imperijoje, atlikęs kurjerio pareigas.

Mandatoriai buvo kurjeriai ypatingiems pavedimams, priskirti visų vyriausių civilinių ir karinių valdininkų (pvz. temų strategų, tagmų vadų, logotetų ir pan.) biurams. Mandatoriams vadovaudavo ***protomandatoriai*** (gr. πρωτομανδάτωρ 'pirmasis mandatorius') – vidutinio lygio valdininkai. Šie valdininkai nesusiję su rūmininko garbės titulu *basilikos mandatōr* (gr. βασιλικός μανδάτωρ 'imperatoriaus mandatorius').

Tiek paprasti mandatoriai, tiek protomandatoriai, tiek *basilikoi mandatores* egzistavo VII–XI a. Po to šios pareigybės išnyko.
Prancūzijos bizantistas *Rodolphe Guilland* teigė, kad mandatorius pakeitė *tzaousioi*.

Išnašos
-------

1. 1 2  Kazhdan, Alexander, ed (1991). *Oxford Dictionary of Byzantium*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-504652-6, p. 1281
2. ↑  Bury, John B. (1911). *The Imperial Administrative System of the Ninth Century*. Oxford University Publishing, p. 45
Šiuolaikinis hipis „Vaivorykštės sambūryje" Rusijoje, 2005 m.
**Hipiai** – subkultūra, kilusi iš jaunimo judėjimo, prasidėjusio JAV septinto dešimtmečio pradžioje ir paplitusio visame pasaulyje. Pats žodis *hipis* yra kildinamas iš amerikietiško žodžio *hipster*, reiškiančio klubus aptempiančias kelnes. Sąvoka pirmą kartą panaudota apibūdinti bytnikus, atsikėlusius į San Francisko Haight-Ashbury rajoną. Šie žmonės neigė tradicinę kultūrą ir gyvenseną, kūrė atskiras bendruomenes, klausė psichodelinio roko, stovėjo seksualinės revoliucijos priešakyje ir vartojo narkotikus (dažniausiai LSD ir kanapes) kaip priemonę savo sąmonei tirti.

1967 metais „Žmonių Sueiga" (*Human Be-In*) San Franciske išpopuliarino hipių kultūrą ir privedė iki legendinės „Meilės Vasaros", vykusios vakarinėje JAV pakrantėje, ir 1969 metais vykusio Vudstoko festivalio rytinėje šalies dalyje. Jungtinėje Karalystėje mobilios „taikos kolonos" tarsi piligrimai keliavo į nemokamus muzikos festivalius Stounhendže. Judėjimas žymų mastą įgijo ir Meksikoje bei Naujojoje Zelandijoje, tačiau daugiau ar mažiau buvo aptinkamas beveik visur.

Hipių stilius, maniera ir vertybės turėjo didelį poveikį kultūrai, muzikai, televizijai, filmams, literatūrai ir dailei. Jau nuo septinto dešimtmečio pradžios vyraujanti visuomenės dalis įsisavino daugelį hipių kultūros aspektų. Hipių išpažįstamas religinis ir kultūrinis įvairumas susilaukė plačiai nusidriekusio pripažinimo, tokiu būdu Rytų filosofija ir jos dvasinės idėjos pasiekė Vakarų pasaulio auditoriją. Hipių kultūros palikimas šiuolaikinėje kultūroje yra sunkiai aprėpiamas, nes pasireiškia bemaž visur: nuo sveiko maisto iki muzikos festivalių, nuo šiuolaikinių seksualinių papročių iki kibernetinės revoliucijos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Sixties Counterculture: The Hippies And Beyond". *The Sixties in America Reference Library*. Nuoroda tikrinta 2022-07-05.
2. 1 2  „Hippie". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-07-05.
3. ↑  *Hipiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-07-05.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hipiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 76°44′ š. pl. 149°30′ r. ilg.﻿ / ﻿76.733°š. pl. 149.500°r. ilg.﻿ / 76.733; 149.500

De Longo salos
Salos palydovinė nuotrauka. 2000 m.
**Beneto sala** (rus. *Остров Беннетта*) – negyvenama sala Arktyje, Rytų Sibiro jūroje, Naujojo Sibiro salose, De Longo salų grupėje (didžiausia jos sala). Plotas 150 km². Aukštis iki 426 m (De Longo kalnas). Sudaryta daugiausia iš klinties ir bazalto. Ledynai užima 65,87 km² plotą. Neapledėjusiose vietose auga samanos, kerpės, žemaūgės žolės.

Sala atrasta 1881 m. amerikiečių poliarinio keliautojo Džordžo De Longo ekspedicijos metu. Pavadinta ekspediciją finansavusio leidėjo Džeimso Beneto garbei. 1901–1902 m. salą pasiekė poliarinis laivas „Zaria", kuriuo Eduardas Tolis ieškojo Sanikovo žemės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 59
| Dorferdenasvok. ' |
| --- |
|        |
| 

DorferdenasDorferdenas

52°51′00″ š. pl. 9°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.85000°š. pl. 9.23333°r. ilg.﻿ / 52.85000; 9.23333﻿ (Dorferdenas)Koordinatės: 52°51′00″ š. pl. 9°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.85000°š. pl. 9.23333°r. ilg.﻿ / 52.85000; 9.23333﻿ (Dorferdenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Žemutinė Saksonija Žemutinė Saksonija |
| **Regionas** | Ferdeno apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1200 |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 9 420  |
| **Plotas** | 83,32 km² |
| **Tankumas** (2007) | 113 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | [www.doerverden.de] |

**Dorferdenas** (vok. *Dörverden*) – miestelis Vokietijos šiaurės vakaruose, Žemutinė Saksonija, į pietryčius nuo Bremeno, Vėzerio dešiniajame krante. 9300 gyv. (2009 m.). Pro Dorferdeną eina geležinkelis ir plentas Hanoveris–Bremenas. Apylinkėse auginami smidrai.

Turizmas
--------

Yra gotikinė Šv. Kozmo ir Damijono bažnyčia, pastatyta 1454 m. rotušė, pastatyta 1976 m. Dorferdeno vietovė pirmąkart paminėta apie 1200 m. vadinta Dorffernu; dab. pavadinimas maždaug nuo XVII a.

Lietuviai
---------

1945 m. rugsėjo mėn. Dorferdene buvo įkurta lietuvių pabėgėlių stovykla. 1945 m. čia gyveno daugiau kaip 700 lietuvių, veikė 60–70 mokinių pradžios mokykla, 100 mokinių gimnazija, vaikų darželis, koplyčia (kun. Bronius Zdanavičius). 1945 m. išrinktas lietuvių komitetas, vėliau pervadintas Lietuvių sąjungos skyriumi. Veikė mišrus „Aušrinės" choras (vadovai Adolfas Narbutas, Mykolas Liuberskis ir kt.), tautinių šokių grupė (vad. D. Liuberskytė), taip pat skautų tuntas (vadovas A. Samušis), Lietuvių katalikų moksleivių ateitininkų sąjungos skyrius (vad. J. Jasaitis), vairuotojų, elektromechanikų, siuvimo, kirpimo, kalbų ir kiti kursai. 

Buvo leidžiami laikraščiai: „Aktualiosios informacijos" (1945–1946 m.), „Kirvarpa" (1945–1946 m.), „Lietuvis" (1945 m.), žurnalas „Aušros belaukiant" (1945–1946 m.). Veikė paštas, bendruomenė turėjo savo pašto ženklus, kuriuos sukūrė dail. J. Steponavičius. 1946 m. lietuvius perkėlus į Zėjedorfą stovykla uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dorferdenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 731 psl.
**Benešo Veitmiliškio kronika** – (lot. *Cronica ecclesiae Pragensis Benessii Krabice de Weitmile*, ček. *Kronika Beneše Krabice z Weitmile*) – istorijos šaltinis, parašytas XIV a. antroje pusėje lotynų kalba. Autorius Čekijos karaliaus dvaro istoriografas Benešas Veitmiliškis (m. 1375 m.).

Rašyti kroniką Benešą Veitmiliškį įpareigojo Čekijos ir Vokietijos karalius, Šventosios Romos imperijos imperatorius Karolis IV. Pirmoji dalis yra Prahos bažnyčios kronika, joje atsispindi 1284–1346 m. įvykiai. Jos svarbiausias šaltinis – Pranciškaus Prahiškio kronika, apimanti įvykius nuo XIII a. vidurio iki 1353 m.

Antrojoje dalyje aprašyti įvykiai iki 1374 m. Panaudota Karolio IV autobiografija. Beveik visas kitas tekstas originalus, tai Benešo Veitmiliškio, kaip aprašomų įvykių liudytojo, atsiminimai. Juose yra žinių ir iš Lietuvos. Pasakojama apie Čekijos kariuomenės žygius į Lietuvą 1329, 1337 ir 1345 m. apie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės ir Lenkijos karalystės kariuomenės bendrą žygį ir 1345 m. mūšį su Čekijos kariuomene. Aprašomas 1326 m. Brandenburgo žygis, lietuvių ir totorių žygis į Lenkiją 1341 m. Ypač svarbios žinios apie Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino mirties aplinkybes.

Nuorodos
--------

* Cronica ecclesiae Pragensis Benessii Krabice de Weitmile – Kronika Beneše Krabice z Weitmile ed. Josef EMLER, in: Fontes rerum Bohemicarum, tom. IV, Pragae 1884, pp. 459–548 Skaitmenizuota, originalo kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benešo Veitmiliškio kronika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 62 psl.

* I. Hlaváček. Beneš Krabice v. Weitmühl; In: LMA, Bd. 1, Sp. 1907
* Jaroslav Polc: Agnes von Böhmen (1211–1282); Lebensbilder zur Geschichte der böhmischen Länder, Oldenbourg-Verlag 1989, ISBN 3-486-55541-3. S. 176
Swiss Military Hanowa| Pramonė | Laikrodžių gamyba, pardavimas |
| Įkurta | 1963 m. Bylyje |
| Įkūrėjas (-ai) | Hans Noll ir Elisabeth Noll-Wirz |
| Centrinė būstinė | Zoloturnas, Šveicarija |
| Svarbiausi darbuotojai | Christian Frommherz (prezidentas) |
| Produktai | Rankiniai laikrodžiai |
| Tinklalapis | Oficiali svetainė |

**Swiss Military Hanowa** – rankinių laikrodžių kompanija iš Šveicarijos. Ši kompanija skirstosi į du sektorius: *Swiss Military Hanowa* gamina aukštos klasės atsparius aplinkos poveikiams sportinius laikrodžius bei tiesiog *Hanowa* ženklu ženklinamus paprastesnius gaminius, labiau nukreiptus į stilių vertinančius asmenis.

Įmonės ženklinimas – keturkampis Šveicarijos vėliavos kvadratas su baltu kryžiumi raudoname fone Swiss Military serijos laikrodžiuose, ir baltame fone sidabrinis ar auksinis šveicariškas kryžius skirtas Hanowa serijos produktams.

Istorija
--------

Kompaniją 1963 m. Bylyje įkūrė Hans Noll kartu su savo žmona Elisabeth Wirz. Šiame mieste iki šiol gaminami „Hanowa" laikrodžiai. 1990 m. kitame Šveicarijos mieste Zoloturne įkurtas naujas padalinys, „Swiss Military Hanowa".

Nuo 2010 m. šiuos ženklus oficialiai valdo Hanowa AG korporacija.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bengalijos sultonatas** – Indijos subkontinento valstybė, gyvavusi XIV–XVI a. istorinėje Bengalijoje.

Raida
-----

|  |
| --- |
| **Bengalijos istorija** |
| *Magadha* |
| Gauda, Vanga, Suhma, Pundra, Samatata, Harikela, Tamralipta |
| Šašankų dinastija > Matsyanyai |
| Pala imperija |
| Sena dinastija > Deva dinastija |
| *Delio sultonatas* |
| Bengalijos sultonatas: |
| Iljų dinastija > Ganeša dinastija > Habši dinastija > Husain Šahi dinastija |
| *Suri dinastija* |
| Muhamad Šahi > Karani dinastija |
| Bengalijos navabai |
| *Britų Indija* |
| Vakarų Bengalija, Bangladešas |

### Įkūrimas

Prielaidos sultonato atsiradimui susidarė dar XIII a. kuomet Bengalija buvo prijungta prie Delio sultonato, ir čia suformuotas atkiras administracinis vienetas. Bengalija buvo viena turtingiausių sultonato teritorijų, ir iš čia kilo Khildži dinastija. Po vieno žymiausių Delio sultonų Muhammad bin Tughlaq (1325–1351) mirties sultonatas patyrė dezintegraciją, ir tai sudarė galimybes politiškai atsiskirti stipriausiems regionams. Bengalijoje tai atsitiko 1352 m. į valdžią atėjus vietinei Iljų dinastijai (1352–1487). Jos įkūrėjas buvo Iljas Šachas, iš pradžių valdęs nedidelę vietovę aplink Lakhnauti, suvienijo visą Bengalijos žemumą.

### 1352-1540 m.

Ankstyvoji Iljų dinastija turėjo atsispirti Delio sultonato invazijoms, kas sėkmingai pavyko. 1414–1435 m. buvo Ganešų dinastijos tarpuvaldis. Šią dinastiją įkūrė hinduistas Radža Ganeša, tačiau jo įpėdiniai atsivertė į islamą, o vėliau į valdžią sugrįžo Iljos. XV a. pabaigoje Bengaliją valdė trumpalaikė Afrikos kilmės Habši (Abisinų) dinastija.

Didžiausias sultonato suklestėjimas siejamas su 1494 m. prasidėjusia Husain Šahi dinastija. Pastarosios įkūrėjas Alauddin Hussain Shah (1494–1519) laikomas vienu iš didžiausių Bengalijos valdovų, nes jo valdymas siejamas su kultūriniu pakilimu ir Bengalijos invazija į Kamarupą, Kamatą, Orisą, Džadžnagarą. Valdant paskutiniajam Husain Šahi valdovui pasirodė pirmieji europiečių pirkliai – portugalai.

### Vėlyvasis laikotarpis

Tuo pat metu (apie 1540 m.) Delyje į valdžią atėjo puštuniška Suri dinastija. Didžiausias jų valdovas Šer Šachas (1540–45 m.) sukūrė milžinišką imperiją Šiaurės Indijoje, į ją laikinai įjungdamas ir Bengaliją. Tačiau jam mirus Bengalijos sultonatas vėl trumpam iškovojo nepriklausomybę: iš pradžių valdant Muhamad Šahi (1545-64 m.), o vėliau – afganiškos kilmės Karani (1564-76) dinastijoms.

Šios bandė priešintis Mogolų agresijai, tačiau Mogolų valdovas Akbaras galiausiai užėmė Sultonatą ir pavertė ją savo imperijos provincija – Bengalijos subahu.
Mersisaido (Anglija) ugniagesių tarnybos motociklas
Itališkas triratis gaisrinis motociklas
**Gaisrinis motociklas** – motociklas, kurį naudoja ugniagesiai priešgaisrinėje tarnyboje. Kai kurios pasaulio šalys naudoja gaisrinius motociklus, dažnai norėdamos jais įveikti transporto spūstis, o gabenama įranga svyruoja nuo paprastų gesintuvų, pirmosios pagalbos rinkinių iki gesinimo įrangos su vandens purškimo žarnomis. 

Specialūs gaisriniai motociklai buvo plačiai paplitę XX a. pirmoje pusėje. Pradžioje tai buvo šiam darbui pritaikyti pirmieji motociklai, kartu su arklių traukiamais vežimais ir automobiliais galėję greitai pervežti ugniagesius, lengvą gesinimo įrangą. Vėliau motociklai tapo galingesni, pradėti gaminti serijiniu būdu firmose Ducati ir BMW. 1920–1930 m. įvairiose šalyse plačiai paplito sunkieji gaisriniai motociklai su šoninėmis priekabomis, kurie tiko gabenti gaisriniams siurbliams. Toks buvo, pavyzdžiui, sovietinis gaisrinis motociklas L-600. Dviejų cilindrų priverstinio oro aušinimo variklis buvo naudojamas tiek motociklui važiuoti, tiek gaisro siurbliui valdyti. Į priekabą buvo įmontuotas siurblys, dedamas gaisrinių žarnų bei kitos įrangos komplektas. Motociklo ekipažą sudarė du žmonės. Atvykęs į gaisro vietą motociklas buvo pastatomas prie tvenkinio ar gaisrinio hidranto, o siurblio pagalba vanduo buvo pumpuojamas iki 60 m ilgio žarna, iki 700 l/min. našumu. Gaisriniais motociklais L-600 buvo aprūpintos tiek miesto, tiek kaimo gaisrinės. Augant gaisrinių automobilių gamybai, tokių motociklų paklausa sumenko, o pokario metais jų gamyba buvo nutraukta.

* Gaisro gesinimo motociklas (Honkongas)
* Motociklai Teherane (Iranas)
* Gaisro gesinimas (Singapūras)
* Gaisrinis Harley-Davidson

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мотоцикл пожарный "Л-600". *ucoz.ru*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gaisrinis motociklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* NSW RFS trail bikes used in land search
* Ближе к зиме пожарные получили мотоциклы (rusų k.)
| Swedbank Stadion |
| --- |
|  |
| Vieta | Malmė, Švedija |
| Atidarytas | 2009 m. balandžio 13 d. |
| Savininkas | Peab (50 %)Malmö FF (25 %)Erling Pålsson Teknik & Fastighets AB (25 %) |
| Operatorius | MFF Event AB |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Fojab arkitekterBerg Arkitektkontor |
| Talpa | 24 000 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Malmö FF |

**Swedbank Stadion** yra futbolo stadionas Malmėje, Švedijoje. Atidarytas 2009 m. Jame namų rungtynes žaidžia Allsvenskan klubas Malmö FF, prieš tai jis žaidė Malmö stadione. Stadionas turi 24 000 vietų, iš kurių 18 000 yra sėdimos, o likusios 6000 – stovimos. Tarptautinėms varžybos naudojama 21 000 sėdimų vietų. Swedbank Stadion yra antras pagal dydį šalyje, po Råsunda stadiono. Stadionas turi keturių žvaigždučių UEFA sertifikatą.

Galerija
--------

* 
* Tribūnos
*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Swedbank stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tarsasturk. *Tarsus* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

TarsasTarsas

36°55′0″ š. pl. 34°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.91667°š. pl. 34.90000°r. ilg.﻿ / 36.91667; 34.90000﻿ (Tarsas)Koordinatės: 36°55′0″ š. pl. 34°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.91667°š. pl. 34.90000°r. ilg.﻿ / 36.91667; 34.90000﻿ (Tarsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Mersino provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 227 021  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tarsas |

**Tarsas** – miestas pietinėje Turkijoje, netoli Viduržemio jūros pakrantės, Mersino provincijoje, 15 km nuo Mersino.

Tarse yra išlikę antikiniai Kleopatros vartai, romėnų tiltas, Tarso muziejuje saugomi senoviniai archeologiniai radiniai. Yra iš Tarso kilusio Šv. Pauliaus bažnyčia, mečetė, kurioje, kaip teigiama, palaidotas pranašas Danielius. Miesto skersgatvyje yra dengtas šulinys, pavadintas Šv. Pauliaus garbei, prie kurio iki šiol keliauja maldininkai.

Istorija
--------

Tarsas įkurtas prieš 4000 metų. Jis buvo istorinio Kilikijos regiono sostine. Miestą valdė hetitai, persai, makedoniečiai, seldžiukai, romėnai.

Žymūs žmonės
------------

Tarse gimė Šv. Paulius. Manoma, kad čia pirmąkart susitiko Markas Antonijus su Kleopatra.
**Hiperbolė** (sen. gr. ὑπερβολή = *huperbolḗ* 'padidinimas, persistengimas, perviršis') – retorinė figūra: tyčinis išdidinimas, objekto savybių perdėtas iškėlimas siekiant pabrėžimo arba komiško efekto. Gali būti perdedamas daiktų dydis, jų reikšmė, galia, kiekis, veiksmo ar būsenos trukmė, intensyvumas. Hiperbolė skirta sukurti dramatiškam efektui, tačiau perdėtas hiperbolizavimas gali virsti komizmu.

Hiperbolės gausiai naudotos antikinėje poezijoje, pasakojimuose apie karalių, didvyrių žygdarbius, dažnos meilės poezijoje, išreiškiant begalinę meilę. Platesne prasme, hiperbolės plačiai taikomos politinėje retorikoje, reklaminiuose pranešimuose. Hiperbolės priešingybė – litotė.

Pavyzdžiai
----------

Kasdienėje kalboje vartojamos hiberbolės:

* Kuprinė sveria visą toną.
* Stovėjau eilėje ištisą amžinybę.

Literatūroje:

Žmogus gali išplėšti brangakmenį
Iš vandenų pabaisos žiočių,
Ir perplaukt jūrą įnirtingą
Pašėlusių sragingųjų bangų,
Arba supint vainiką iš gyvačių
Suvijusių ant nuosavos galvos.
Tačiau joksai žmogus šioj žemėj
Neperkeis kvailio minčių eigos.
    —Bhartiharis
žalio vyno dunojai plaukė, saldaus midaus ežerai stovėjo    —Vincas Krėvė

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  hyperbole, *Encyclopaedia Britannica*
2. 1 2 3  Birutė Meržvinskaitė. *Hiperbolė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
3. ↑  HYPERBOLE: What Is Hyperbole? Definition, Usage, and Literary Examples, *supersummary.com*


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLeksinės figūros |
| --- |
|  |
| 
Palyginimas · Metafora · Personifikacija · Alegorija · Metonimija · Hiperbolė · Litotė · Sinekdocha · Antonomazija · Ironija · Perifrazė · Kontrastas · Kalambūras · Oksimoronas · Paradoksas |

 |
| ***Ficus benghalensis*** |
| --- |
| Bengalinis fikusas (*Ficus benghalensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Šilkmediniai  *( Moraceae)* |
| Gentis: | Fikusas  *( Ficus)* |
| Rūšis: | Bengalinis fikusas  *( Ficus benghalensis)* |

 |

**Bengalinis fikusas** (*Ficus benghalensis*), geriau žinomas kaip ***banjanas*** – šilkmedinių šeimos visžalis medis. Paplitęs Pietų Azijoje: Indijoje, Bangladeše, Šri Lankoje.

Aukštis 20–30 m. Bengalinis fikusas pasižymi gausiomis orinėmis šaknimis, kurioms palietus žemę įsišaknija naujas augalas. Taip ilgainiui apie vieną individą gali susidaryti ištisa šakomis susiraizgiusi giraitė. Andhra Pradeše (Ananatapure) auga *Thimmamma Marrimanu* medis, kurio skliautas užima 19 107 m³. Jis 1989 m. įrašytas į Gineso rekordų knygą kaip didžiausias pasaulio medis. Kiti milžiniški banjanai yra Kalkutos apylinkėse augantis „Didysis banjanas" ir Narmados upės krante (Gudžaratas) augantis „Kabyrvadas". Gali būti, kad tai Džeimso Forbso *Oriental Memoirs* (1813–1815 m.) aprašytas fikusas, kuris tuo metu buvęs >600 m skersmens ir turėjęs ~3000 kamienų. Bengalinis fikusas veda oranžinės spalvos vaisius, kuriuos lesa ir sėklas išplatina paukščiai.

Bengalinis fikusas laikomas Indijos nacionaliniu medžiu. Jo paunksmėje neretai įrengiamos šventyklos, atliekami aukojimai. Theravados budizme laikoma, kad Atbudimo medis, po kuriuo atbudimą patyrė Buda, buvo bengalinis fikusas.

* Vaisiai
* Banjanų orinės šaknys, karančios virš kelio
* Orinių šaknų sąvašynas
* Didysis banjanas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Matthews, Peter; Dunkley McCarthy, Michelle; Young, Mark (CON) *The Guinness Book of Records 1994*
2. ↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). „Fig". *Encyclopædia Britannica* (11th ed.). Cambridge University Press.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bengalinis fikusas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Tarso Vunas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Čado vėliava Čadas |
|  |
| Aukštis | 3100 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | ? |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | - m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 20°55′0″ š. pl. 17°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.91667°š. pl. 17.28333°r. ilg.﻿ / 20.91667; 17.28333Koordinatės: 20°55′0″ š. pl. 17°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.91667°š. pl. 17.28333°r. ilg.﻿ / 20.91667; 17.28333 |

**Tarso Vunas** (pranc. *Tarso Voon*) – ugnikalnis Čado šiaurėje, Tibesčio kalnyno vakaruose. Tai stratovulkanas, iškylantis į 3100 m aukštį. Jį sudaro 14 x 18 km apimties kaldera, o ignimbrito požymių yra 15–35 km spinduliu aplink ją. Tarso Vunas yra įsikūręs ant prekambrinių skalūnų pagrindo. Nuo kalderos pakraštyje esančių ertmių aplink išsidriekę gan jauni lavos srautai. 5 km į vakarus nuo Tarso Vuno kalderos krašto yra Soboromo solfatarų laukas. Ten veikia fumarolės, kunkuliuoja verdančio vandens ir purvo balos (dėl medicininių savybių lankomos Tibesčio gyventojų).

Nuorodos
--------

* Tarso Vunas Archyvuota kopija 2014-02-25 iš Wayback Machine projekto. – Global Volcanism Program, Smithsonian Institution