recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Potos flavus** |
| --- |
| Kibiauodegis meškėnas (Potos flavus)Kibiauodegis meškėnas (*Potos flavus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Meškėniniai  *( Procyonidae)* |
| Gentis: | **Kibiauodegiai meškėnai**  *( Potos)* |
| Rūšis: | Kibiauodegis meškėnas  *( Potos flavus)* |

 |
| Binomas |
| ***Potos flavus***Schreber, 1774 |
| Paplitimo arealas |

**Kibiauodegis meškėnas**, **kinkažu** (*Potos flavus*) – meškėninių (*Procyonidae*) šeimos žinduolis.

Išvaizda
--------

Kibiauodegio meškėno kūnas 41-57 cm, uodega – 40-55 cm ilgio. Aukštis ties pečiais apie 25 cm, svoris 2,04–4,6 kg. Priekinės letenos trumpesnės už užpaklaines. Galva apskrita, uodega kibi, kuria lengvai kabinasi nuo šakos prie šakos.

Kailis tankus, aksominis, nugaros pusė rausvai pilka, pilvo – rausvai geltona. Snukis tamsiai rudas arba juodas. Uodega vienspalvė, tamsenė už kūno spalvą.

Paplitimas
----------

Paplitęs Šiaurės Amerikos pietuose (nuo Tamaulipaso Meksikoje), taip pat Centrinėje ir Pietų Amerikoje į pietus iki Brazilijos. Gyvena drėgnuose tropiniuose miškuose.

Mityba
------

Gyvena medžiuose. Dieną slepiasi drevėse, o naktį pavieniui arba poromis medžių šakomis keliauja ieškoti maisto.

Minta daugiausia vaisiais, nektaru, žiedais ir lapais. Retkarčiais ėda vabzdžius, ypač skruzdėles. Manoma, nors nėra tiesiogiai įrodyta, kad gali ėsti varles, driežus, paukščių kiaušinius.

Veisimasis
----------

Kibiauodegis meškėnas išgyvena 20–40 metų. Tipinę šeimą sudaro patelė, du patinai ir įvairaus amžiaus jaunikliai. Miega kartu, vienas kitą prižiūri ir rūpinasi, bet maitinasi pavieniui. Maždaug po 2,5 metų šeimą palieka patelė. Tada teritorija atitenka patinui ir jaunikliams patinams.

Nėštumas 98–120 d. Patelė pavasarį ar vasarą pagimdo 1, retkarčiais 2 aklus jauniklius. Patinai lytiškai subręsta po 1,5, patelės – po 2,5 metų.

Gamtoje praktiškai priešų neturi. Tačiau Amazonijos miškų kirtimas gali smarkiai sumažinti populiaciją. Lengvai pakenčia nelaisvę, kartais laikomi kaip egzotiniai augintiniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *kibiauodẽgis meškė̃nas*, Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002.
2. 1 2 3 4 5 6  phttps://animaldiversity.org/accounts/Potos\_flavus/ Potos flavus], *Animal Diversity Web*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kibiauodegis meškėnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Georgijus Lvovas(Гео́ргий Евге́ньевич Львов)** |
| --- |
|  |
| G. Lvovas |
| Gimė | 1861 m. lapkričio 2 d.Dresdenas, Saksonija |
| Mirė | 1925 m. kovo 7 d. (63 metai)Paryžius, Prancūzija |
| Pilietybė | rusas |
| Tėvai | Jevgenijus Lvovas ir Varvara Mosolova |
| Sutuoktinis (-ė) | Julija Bobrinskaja |
| Religija | stačiatikis |
| Rusijos laikinosios vyriausybės ministras pirmininkas |
| Valdė | 1917 m. kovo 15 d. - 1917 m. liepos 21 d. (4 mėn.) |
| Pirmtakas | Nikolajus II (kaip imperatorius) |
| Įpėdinis | Aleksandras Kerenskis |
|  |
| Pareigos | Rusijos ministras pirmininkas, politikas |
| Partija | Kadetai |
|  |
| Išsilavinimas | Maskvos universitetas, 1885 |
|  |
|  **Vikiteka** | Georgijus Lvovas |
| Parašas |
|  |

**Georgijus Lvovas** (rus. *Гео́ргий Евге́ньевич Львов*, 1861 m. lapkričio 2 d. Dresdene – 1925 m. kovo 7 d. Paryžiuje) – Rusijos valstybės veikėjas, pirmasis Rusijos Laikinosios vyriausybės ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Gimė kunigaikščio Jevgenijaus Lvovo šeimoje, Drezdene. Netrukus po Georgijaus gimimo, šeima pervažiavo į Tulos guberniją. Baigęs privačią Maskvos Polivanovo gimnaziją įstojo į Maskvos universitetą. 1885 m. baigė Maskvos universiteto Teisės fakultetą. Dirbo Tulos gubernijos teismuose ir žemietijoje (zemstvoje). Rusijos ir Japonijos karo metu organizavo paramą Rusijos kariuomenei. Nuo 1905 m. kadetų partijos narys. Buvo išrinktas į pirmąją Rusijos Valstybės Dūmą. Rėmė persikeliančius į Sibirą ir Tolimuosius Rytus asmenis. Pirmojo pasaulinio karo metu vadovavo Žemietijų ir miestų sąjungų jungtiniam komitetui, kuris rėmė kariuomenės aprūpinimą. 1917 m. kovo 15 d. imperatorius jį paskyrė Rusijos Laikinosios vyriausybės ministru pirmininku, o kovo 23 d. tapo ir vidaus reikalų ministru. Liepos 21 d. po masinių bolševikų organizuotų neramumų, atsistatydino iš visų pareigų. Naujuoju Laikinosios vyriausybės vadovu tapo Aleksandras Kerenskis. Po Spalio perversmo G. Lvovas apsigyveno Tiumenėje. 1918 m. žiemą bolševikų buvo suimtas, pervežtas į Jekaterinburgą, kur netrukus pasirašius pasižadėjimą neišvykti, buvo paleistas. Tačiau G. Lvovas pasitraukė į Čekoslovakų korpuso užimtą Omską, kuriame veikė Laikinoji Sibiro vyriausybė. Ji G. Lvovui pavedė susitikti su JAV prezidentu V. Vilsonu ir derėtis dėl pagalbos su bolševikais kovojantiems baltiesiems. 1918 m. spalį nuvykęs į JAV, G. Lvovas turėjo grįžti į Paryžių, kuriame prasidėjo Taikos konferencija. Nuo 1918 m. iki 1920 m. vadovavo Rusijos politiniam pasitarimui, organizacijai rėmusiai baltųjų judėjimą. Dirbo amatininko darbus, parašė atsiminimus. Palaidotas Paryžiaus rusų kapinėse Sainte-Geneviève-des-Bois.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lvov Georgij (Georgijus Lvovas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 719 psl.
Vidinis Farnas ir jo švyturys
**Farno salos** (angl. *Farne Islands*) – salų grupė netoli Nortamberlando grafystės pakarantės, Anglijoje. Čia yra 15 – 20 ar net daugiau salų, kuriose vyksta potvyniai ir atoslūgiai. Salos yra apie 2,5–7,5 km nuo valstybės, padalytos į dvi grupes: Vidinę ir Išorinę. Svarbiausios salos Vidinėje grupėje yra Vidinis Farnas, Knoko Rifas, Rytų bei Vakarų Videopensas ir Megstaunas; svarbiausios salos Išorinėje grupėje yra Steiplo sala, Braunsmanas, Šiaurės ir Pietų Veimsas, Didysis Harkaras ir Longstaunas.

Greisė Darling
--------------

Viena iš mėgstamų Farno salų atrakcijų yra istorija apie Greisę Darling ir *Forfaršyro* sudužimą. Greisė Darling buvo Longstauno švyturio sargo Viljamo Darlingo dukra. Grace ir jos tėvas 1838 m. rugsėjo 7 dieną, kai merginai buvo vos 22-eji metai, iš skęstančio *Forfaršyro*, užplaukusio ant Harkerio uolos, išgelbėjo devynis žmones, nors jiems labai trukdė stiprus vėjas ir tirštas rūkas. Istorija sulaukė nepaprasto visos Britanijos dėmesio, o Greisė Darling tapo heroje ir įėjo į britų liaudies istoriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Guide to Northumberland". Suarchyvuotas originalas 2007-10-31.
2. ↑  „Grace Darling". *Bamburgh.co.uk*. Nuoroda tikrinta 2021-02-20.
**Moteriškumo paslaptis**| 
Pirmojo originalaus leidimo viršelis su Virdžilijos Peterson citata |
| **Autorius** | Betė Friden |
| **Šalis** | JAV |
| **Žanras** | Mokslo populiarinimo literatūra |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | The Feminine Mystique |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų k. |
| **Leidykla** | „W. W. Norton" |
| **Išleista** | 1963 m. |
| **Formatas** | Kietais ir minkštais viršeliais |
| **Puslapių** | 239 |
| **ISBN:** | 0-393-32257-2 |

**Moteriškumo paslaptis** (angl. *The Feminine Mystique*) – Betės Friden knyga, daugumos manymu JAV pradėjusi antrąją feminizmo bangą. Knyga išspausdinta 1963 m. vasario 19 d. leidykloje „W. W. Norton & Company".

1957 m. susitikime Smit koledžo 15-os metų baigimo proga Betės Friden paprašė atlikti buvusių grupės draugių apklausą. Apklausos rezultatai parodė, kad dauguma nepatenkintos namų šeimininkių vaidmeniu, ir tai B. Friden paskatino pradėti tyrimus knygai „Moteriškumo paslaptis", imant interviu iš kitų priemiesčio namų šeimininkių bei aiškinantis psichologiją, žiniasklaidą ir reklamą. Pradžioje B. Friden ketino šia tema parašyti straipsnį, o ne knygą, tačiau nė vienas žurnalas nenorėjo jos straipsnio spausdinti.

1964 m. „Moteriškumo paslaptis" tapo mokslo populiarinimo literatūros bestseleriu, buvo parduota daugiau kaip milijonas knygos vienetų. Savo knygoje Betė Friden metė iššūkį 6-ajame dešimtmetyje plačiai paplitusiai nuomonei, kad „Po 1949 m. amerikietės, kaip moterys, save gali realizuoti tik vienu būdu – būdamos motinomis namų šeimininkėmis."

Žodžiai „Moteriškumo paslaptis" Betės Friden buvo sugalvoti norint perteikti supratimą, jog moterys turi atsiskleisti dirbdamos namuose, puoselėdamos santuoką, lytinį gyvenimą ir auklėdamos vaikus. Sakyta, kad iš tiesų moteriškomis buvusios moterys neturėtų dirbti mokamo darbo, įgyti išsilavinimo arba laikytis politinių pažiūrų. B. Friden norėjo įrodyti moteris esant nepatenkintas ir negalinčias išreikšti savo jausmų.

Išnašos
-------

1. ↑  Fox, Margalit (2006-02-05). „Betty Friedan, Who Ignited Cause in 'Feminine Mystique,' Dies at 85". *The New York Times*. Suarchyvuotas originalas 2021-11-24. Nuoroda tikrinta 2023-08-18.
2. ↑  „Voice of Feminism's 'Second Wave'". 2006-02-05. Suarchyvuotas originalas 2020-06-17. Nuoroda tikrinta 2023-08-18.
3. ↑  Coontz, Stephanie (2011). *A Strange Stirring: The Feminine Mystique and American Women at the Dawn of the 1960s*. New York: Basic Books. pp. 145—149.
4. 1 2  Betty Friedan (2013). *The feminine mystique : contexts, the scholarship on the Feminine mystique*. New York: W.W. Norton. pp. xxiii, 529 p.p. ISBN 978-0-393-93465-6, 0-393-93465-9. `{{cite book}}`: Nežinomas parametras `|publishing=` ignoruotas (pagalba); Patikrinkite `|isbn=` reikšmę: invalid character (pagalba)
5. ↑  „The Feminine Mystique | Summary, Significance, & Facts". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Suarchyvuota iš originalo 2021-08-10. Nuoroda tikrinta 2023-08-19.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Dėmesio! Straipsnis šiuo metu yra aktyviai redaguojamas.**Prašome nedaryti straipsnio pakeitimų, kol šis pranešimas yra rodomas. Tokiu būdu išvengsime redagavimo konfliktų.Norėdami sužinoti kas dirba prie straipsnio ir kada prasidėjo redagavimo sesija, skaitykite redagavimo istoriją. |

**Merga** – praeityje, XIX–XX a. pirmoje pusėje, samdomus žemės ūkio darbus atlikęs darbininkas. Mergavo dažniausiai nevedusi jauna moteris, kuri suderėdavo dirbti svarbiausius moteriškus žemės ūkio darbus dvare ar pas turtingą ūkininką. Bendrąja prasme, lietuviai merga vadino jaunuolę, nevedusę moterį, taip nusakydami jos amžiaus tarpsnį. Liaudies dainose, tautosakoje dažna mažybinė maloninė forma – *mergelė, mergytė, mergužėlė*. Lietuvių senuosiuose raštuose ir žodynuose sutinkamas žodis merga, reiškiantis tarnaitę, padienininkę.

Istorija
--------

Lietuvoje nuolatinių ir sezoninių žemės ūkio darbininkų samdomasis darbas įsigalėjo 1863–1864 m. panaikinus feodalines prievoles.

Mergos buvo samdomos darbams nuo Trijų karalių, arba sausio pabaigos, iki Kalėdų. Gera merga galėjo tikėtis iš šeimininko rankpinigių, o samdos laikui pasibaigus iš šeimininkės – paviržio (duonos kepalo, lašinių bryzo, kumpio, sviesto gabalo). Ūkio nuolatiniai ir sezoniniai samdiniai sudarė šeimyną. Pirmieji mergų ir šeimininkų pagalbininkai buvo 12–15 m. paauglės, vadinamos pusmergėmis, o Žemaitijoje – mažaisiais vaikiais arba pusvaikiais. Jas taip pat samdydavo vidutiniai ir dideli ūkiai. Pasiturintys ūkininkai turėdavo po keletą mergų. Viena tarp jų buvo vadinama pirmąją, arba didžiąją. Ji vadovavo kitoms samdinėms, todėl gaudavo didesnį atlyginimą. Šeimyną (berną, mergą, piemenį) samdydavo metų pradžioje, sausio mėnesį. Darbininkai keisdavosi dėl darbų sezoniškumo. Vieni išeidavo, kai visi kūlimo ir linų mynimo darbai būdavo užbaigti, kiti ateidavo kitų metų pradžioje.

XX a. pirmaisiais dešimtmečiais sumažėjo nuolatinių samdinių, padaugėjo padienių darbininkų. 1937 m. Lietuvos ūkiuose buvo priskaičiuojama apie 43 000 mergų. Pokario Lietuvos TSR samdomasis darbas valstiečių ūkiuose buvo varžomas. Samdiniai kaime išnyko vykdant kolektyvizaciją, pasiturinčius ūkius valdžiusių vadinamųjų buožių likvidavimo politiką.

Šaltiniai
---------

WikisourceWikisource
Puslapis Vikišaltiniuose:
***Žemaitė, Sodžiaus vaizdeliai : „Budynė" ir „Mėšlavežis", Tilžė, [„Naujienos"], 1903.***

1. ↑  Bernas *lkz.lt*
2. 1 2 3  *Bernai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
3. ↑  *Bernas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
4. ↑  Lietuvių kalbos etimologinio žodyno duomenų bazė. Bernas *etimologija.baltnexus.lt*
5. 1 2  *Samdiniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
6. ↑  *Pusberniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
7. ↑  Elvyra Dulaitienė. Kupiškėnų senovė. Etnografija ir tautosaka. Samdiniai *tautosmenta.lt*, p. 125, 126
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| [[Image:|200px|alt=|Dabartinis biometrinis Meno salos pasas]] |  |  |
| Dabartinis biometrinis Meno salos pasas |  | Jungtinės Karalystės pasas |

**Meno salos pasas** – pasas, Meno salos Vyriausiojo sekretoriaus biuro išduodamas Britanijos piliečiams (*British citizens*) ir Britanijos valdiniams (*British subjects*), susijusiems su D. Britanijos karūnos priklausoma teritorija Meno sala.

Išvaizda
--------

Britanijos pasai, išduodami Meno saloje, šiek tiek skiriasi nuo tų, kurie išduodami Jungtinės Karalystės piliečiams.

Meno salos paso viršutinėje dalyje, kaip ir visų Britanijos pasų viršuje yra užrašas *European Union* ('Europos Sąjunga'). Tai rodo, kad nors Meno sala nėra ES narė, tačiau jos piliečiai Europos Sąjungoje turi specialų statusą. Žemiau užrašai *British Isles* ('Britų salos'), o po juo – *Isle of Man* ('Meno sala').

Jungtinės Karalystės pasas po užrašu *European Union* turi užrašą *United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland* ('D. Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinė Karalystė').

Kas turi teisę gauti tokius pasus
---------------------------------

Vyriausiojo sekretoriaus biuras Britanijos piliečių pasus išduoda tik:

* Britanijos piliečiams, kurie dabar gyvena Meno saloje,
* Britanijos piliečiams, gimusiems Meno saloje, bet dabar gyvena Jungtinėje Karalystėje ar Normandijos salose.

Biuras taip pat išduoda Britanijos valdinių pasus Britanijos valdiniams, dabar gyvenantiems Meno saloje.

Teisių išimtys
--------------

Kai kurie Britanijos pasai, išduoti Meno saloje, yra ribotų teisių: „turėtojas negali naudotis Europos Bendrijos lengvatomis, susijusiomis su įdarbinimu ar apgyvendinimu" (*holder is not entitled to benefit from European Community Provisions relating to employment or establishment*).

Teisių į lengvatas neturi Britanijos piliečiai, kurie yra gimę ar natūralizuoti Meno saloje ar Normandijos salose, kurie nėra susiję su Jungtine Karalyste gyvenimu joje (5 pragyventi metai iš eilės) ar kilme (JK kilęs bent vienas tėvų ar senelių).

Ši išimtis yra paremta 3-iuoju protokolu prie JK Priėmimo į Europos Bendriją Akto, kuris apibrėžė ryšius tarp Meno salos ir dabartinės Europos Sąjungos. Protokolas apibrėžė, kad terminas *Manxman* reiškia asmenį, kuris gimimo ar natūralizacijos susietas su Meno sala, tačiau neturi ryšių su JK. Tokia apibrėžtis skiriasi nuo įprastinės žodžio *menietis* (*Manxman*) prasmės. Protokolas nurodo, kad taip apibrėžti *Manxmen* neturi tiesioginės teisės laisvai gyventi ir dirbti ES valstybėse narėse (išskyrus Jungtinę Karalystę).
Praktikoje ES valstybės, reguliuodamos *Manxmen* teises gyventi ir dirbti, naudoja savo taisykles. Dažnai dėl paprastumo *Manxmen* laiko tokiais pat Britanijos piliečiais kaip ir kiti.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Immigration FAQ's". *Isle of Man government infocentre*. Suarchyvuotas originalas 2013-02-17. Nuoroda tikrinta 4 July 2010.
Popieriniai maišeliai

  

**Popierinis maišelis** (angl. *paper bag*) – maišelis, pagamintas iš popieriaus, dažniausiai – kraftpopierio, kartono. Naudojamas pirkiniams, dovanoms ar įvairiems kitiems daiktams dėti ir nešti. Maišeliai gali būti gaminami su šilkografine ar kitokia spauda.

Istorija
--------

Pirmąją popierinių maišelių gamybos mašiną 1852 m. užpatentavo Francis Wolle (JAV). Jis su broliu įkūrė „Union Paper Bag Company". 1871 m. išradėja Margaret E. Knight sukūrė įrenginį, gaminusį maišelius su plokščiu dugnu, buvusius pranašesniais už ankstesnius voko formos maišelius. 1912 m. Minesotos valstijoje pradėti gaminti maišeliai su rankenėlėmis, kurie greitai išpopuliarėjo ir tapo standartiniais pirkinių maišeliais, pažymėtais prekybininkų firminiais ženklais, spalvomis, logotipais.

XX a. aštuntajame dešimtmetyje rinkoje pasirodė plastikiniai maišeliai, kurie dėl mažesnių gamybos kaštų galiausiai išstūmė popierinius maišelius, tapo įprastais prekybos centrų pirkinių maišeliais. Pastaruoju metu ryškėja tendencija jų palaipsniui atsisakyti dėl daromos žalos gamtai ir vėl naudoti popierinius maišelius.

Gamyba
------

Popierinių maišelių gamyba vyksta keliais būdais – jie gaminami sulankstant popierių rankiniu arba mechanizuotu būdu. Gali būti naudojamas perdirbtas popierius. Pagal individualius užsakymus ant maišelių galima puošyba spausdinamais piešiniais, ornamentais, logotipais, naudojamas įvairiaspalvis ar lateksinis popierius. Maišeliui pritvirtinamos medžiaginės, virvelinės ar popierinės (suktos, plokščios) rankenėlės. Paprastai stačiakampis maišelio dugnas ir rankenėlės turi įklijuotus pastiprinimus, dėl kurių šie maišeliai tinkami sunkesniems, iki 10 kg svorio nešuliams.

Perdirbimas
-----------

Popieriniai maišeliai yra tinkami perdirbimui. Priklausomai nuo paskirties, kiti maišeliai gaminami iš impregnuoto popieriaus ar su nelaidžia drėgmei plastiko plėvele, todėl jų perdirbimas yra sudėtingesnis.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Popierinis maišelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ball, Jeffrey (2009-06-12). „Paper or Plastic? A New Look at the Bag Scourge". The Wall Street Journal. Nuoroda tikrinta 2015-06-11.
2. ↑  Pereira, Andrew (2015-06-09). „Oahu's bag ban includes exemptions and substitutes". KITV.com. Suarchyvuotas originalas June 13, 2015. Nuoroda tikrinta 2015-06-11.
3. ↑  R. McKinney: Technology of Paper Recycling, 1995, p. 351. ISBN 9780751400175
Radioteleskopų masyvas, JAV
Mullard Radio Astronomy Observatory prie Kembdridžšyro
**Radioteleskopas** – astronominių objektų skleidžiamas radijo bangas priimantis teleskopas.

Kai kurie dangaus kūnai ir ūkai spinduliuoja radijo bangas. Per Žemės atmosferą sklinda bangos, kurių ilgis (dažnis) tarp 1 mm (300 GHz) ir 200 m (10 MHz). Trumpesnes negu 1 mm radijo bangas sugeria Žemės atmosferos vandens garai, ilgesnes negu 200 m bangas atspindi Žemės jonosfera.

Radioteleskopai, kaip ir optiniai teleskopai, susideda iš parabolinio veidrodžio (vadinamo antena), tiesioginiame židinyje esančio radijo bangų imtuvo – radiometro ir, dažniausiai, gelžbetoninio statinio, laikančio visą radioteleskopą. Kuo ilgesnės bangos priimamos, tuo šiurkštesnis gali būti radioteleskopo naudojamas paviršius. Milimetrinėms bangoms priimti turi būti naudojamas vientisas veidrodis, o metrinėms užtenka vielinio tinklo. Radiometro priimamas signalas yra stiprinamas, kaupiamas ir registruojamas magnetinėse juostose arba kompiuterių diskuose. Signalo stiprumas priklauso nuo parabolinio reflektoriaus – antenos – dydžio.

Priešingai nei optiniai teleskopai, radioteleskopai veikia visą parą, nebijo tirštų debesų ir oro taršos. Tačiau radijo bangos turi mažiau energijos, negu šviesą. Šį trūkumą galima pašalinti dviem būdais: gaminant labai dideles lėkštes, kurios sugautų visas smulkmenas, arba sujungiant daug mažesnių lėkščių, kad susidarytų komplektas. Pasaulyje netrūksta tiek pavienių lėkščių, tiek komplektų pavyzdžių.

Pirmąjį 9 m radioteleskopą kosminėms radijo bangoms tirti 1937 m. sukonstravo amerikiečių astrofizikas Grote Reberis, Vytono vietovėje, Ilinojaus valstijoje (JAV).

Didžiausias pasaulyje radioteleskopas – RATAN 600 (Rusija), turintis 576 m skersmens anteną.

Didžiausias Europoje radioteleskopas yra Efelsberge, netoli Bonos (Vokietija). Jo skersmuo 100 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jokūbas Sūdžius. Radioteleskopas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 423-424 psl.
2. ↑  TARASONIS, Vytautas. *Fizika: vadovėlis XI–XII klasei .* Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1995, 197 p. ISBN 5-420-00253-1.
3. ↑  „Visatos tyrimų fotografijos". Suarchyvuotas originalas 2014-01-22. Nuoroda tikrinta 2014-01-22.

Nuorodos
--------

* Astro.lt – radioteleskopas Archyvuota kopija 2005-02-12 iš Wayback Machine projekto.
**Panevėžio „Ryšių statyba"** – regbio klubas iš Panevėžio, įkurtas 1971 m.

Istorija
--------

Komandą pavadinimu „Elektronas" 1971 m. įkūrė Panevėžio tiksliosios mechanikos gamykla. 1972 m. klubas debiutavo Lietuvos regbio pirmojoje lygoje ir tapo varžybų nugalėtoju, taip iškovodamas teisę kitais metais rungtyniauti aukščiausioje lygoje. 1973 m. komandą pradėjo finansuoti baldų gamykla, todėl ekipa ėmė vadintis „Ąžuolo" vardu. Visgi per kelis sekančius sezonus skambesnių pergalių panevėžiečiams pasiekti nepavyko (aukščiausias pasiekimas – 1974 m. čempionate iškovota šeštoji vieta), todėl 1976 m. baldų gamykla nutraukė komandos finansavimą. Klubas ir vėl grįžo į tiksliosios mechanikos gamyklos globą, taip pat sugrąžintas ir „Elektrono" pavadinimas.

Panevėžiečių atgimimas prasidėjo 1978 m. kai vėl buvo laimėtos pirmosios lygos varžybos. Nuo 1979 m. „Elektronas" grįžo į aukščiausiąją lygą, kur skirtingais pavadinimais be pertraukų rungtyniavo iki pat 2007 m. čempionato pabaigos. Per šį laikotarpį panevėžiečiai kartą tapo Lietuvos čempionais bei 2 kartus iškovojo Lietuvos regbio taurę.

### Pavadinimo kaita

Panevėžio komanda ne kartą keitė savo pavadinimą:

* 1971 m. – „Elektronas"
* 1973 m. – „Ąžuolas"
* 1976 m. – „Elektronas"
* 1991 m. – „Klevas"
* 1993 m. – „Gilėnai"
* 1997 m. – „Egzotika"
* 1998 m. – „Klevas"
* 1999 m. – „Klevas-Drauda"
* 2000 m. – „VEEKO"
* 2002 m. – „Klevas-VEEKO"
* 2004 m. – „Skorpionas"
* 2005 m. – „Ryšių statyba"

Pasiekimai
----------

* **Lietuvos regbio čempionatas**

**Čempionai (1):** 1995–1996
*2 vieta (7):* 1990, 1992, 1993–1994, 1994–1995, 1996–1997, 1997–1998, 1998–1999
*3 vieta (6):* 1980, 1983, 1986, 1992–1993, 1999–2000, 2004
* **Lietuvos regbio taurės turnyras**

**Nugalėtojai (2):** 1979, 1997
*Finalininkai (12):* 1980, 1985, 1991, 1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2004, 2009, 2010

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Paškevičius, F. 2011. *Mes mylime regbį.* Vilnius: F. Paškevičius. 416 p.
2. ↑  Regbis Lietuvoje – Lietuvos čempionatai Archyvuota kopija 2014-03-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Regbis Lietuvoje – Lietuvos čempionatai (2002–2012) Archyvuota kopija 2014-03-25 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Regbis Lietuvoje – Lietuvos taurė Archyvuota kopija 2014-03-20 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Regbis Lietuvoje – Lietuvos taurė (2002–2012) Archyvuota kopija 2014-03-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Momofuku Andojap. 安藤 百福** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1910 m. kovo 5 d.Kagi apskritis, Japonijos Taivanas(dab. Pudzi, Dziaji apskritis, Taivanas) |
| Mirė | 2007 m. sausio 5 d. (96 metai)Ikeda, Osaka, Japonija |
| Vaikai | Koki Ando |
|  |
| Žinomas (-a) už | išrado greitai paruošiamus makaronus |

**Momofuku Ando** (jap. 安藤 百福 = *Andō Momofuku*; 1910 m. kovo 5 d. – 2007 m. sausio 5 d.) – taivaniečių-japonų verslininkas, įkūręs bendrovę „Nissin Food Products Co. Ltd.". Pasaulyje jis pagarsėjo kaip greitai paruošiamų makaronų išradėjas.

Biografija
----------

*Nissin Cup Noodles* (~1971 m.)
Gimė pasiturinčioje taivaniečių šeimoje. Jo tikrasis vardas **Vu Baifu** (kin. 吴百福, pinyin: *Wú Bǎifú*). Tėvai mirė jo ankstyvoje vaikystėje. Jį Tainane užaugino seneliai. Jo seneliai turėjo nuosavą tekstilės krautuvėlę, kas vėliau, jam būnant 22 metų, paskatino Taipėjuje įkurti savo paties tekstilės kompaniją už 190 000 jenų.

1933 m. Ando išvyko į Osaką (Japonija) verslo reikalais. Po Antrojo pasaulinio karo Ando tapo Japonijos piliečiu ir liko ten gyventi. Įstojo į Ricumeikano universitetą ir tuo pat metu iš savo palikimo įsteigė mažą prekybinę firmą. *Momofuku* yra japoniškas jo kiniško vardo 百福 variantas, tuo tarpu *Ando* (安藤) yra dažna pavardė Japonijoje.

1948 m. jis buvo apkaltintas mokesčių vengimu ir dvejus metus kalėjo kalėjime. Dėl įmonių grupės bankroto netekęs verslo, Ando įsteigė šeimos verslo bendrovę (vėliau tapusią „Nissin"), tiekiančią druską.

Japonijai tebekiančiant nuo maisto stygiaus pokario eroje, Sveikatos ministerija bandė žmones skatinti valgyti iš kvietinių miltų pagamintą duoną, kurią tiekė JAV. Japonų kultūrai makaronai buvo daug priimtinesni už duoną, todėl Ando nusprendė sukurti makaronų gamybos liniją. Tai jam pavyko padaryti 1958 m. būnant 48-erių. Iš pradžių greitai paruošiami makaronai laikyti prabangos preke ir tuomet kainavo 35 jenas, maždaug šešiskart brangiau nei tradiciniai udon ir soba makaronai. Vėliau prekei atpigus, tai tapo klestinčiu verslu.

Ando mirė 2007 m. nuo širdies nepakankamumo, būdamas 96-erių.

Išnašos
-------

1. ↑  Hevesi, Dennis (2007-01-09). „Momofuku Ando, 96, Dies; Invented Instant Ramen". *The New York Times*.
2. ↑  速食麵之父 吳百福病逝 (自由時報 2007 年1 月7 日 星期日) Archyvuota kopija 2007-01-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „RCCラジオ－土曜はドドーンと満員御礼" (japonų). RCC Broadcasting. Suarchyvuotas originalas 2007-12-11. Nuoroda tikrinta 2007-01-08. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
4. ↑  Ando was king of instant ramen | The Japan Times Online
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 7°25′0″ š. pl. 0°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.41667°š. pl. 0.66667°r. ilg.﻿ / 7.41667; 0.66667

Agu – aukščiausia Atakoros viršukalnė
**Atakora** arba **Togo kalnai** (pranc. *Chaîne du Togo*) – kalnų grandinė Vakarų Afrikoje.

Atakoros kalnai nusitiesę iš šiaurės rytų į pietvakarius, nuo Akros Ganoje, toliau per Togo sieną iki Benino ir Burkina Faso. Vidutinis kalnų aukštis – 600 m virš jūros lygio. Atakoros apylinkės pasižymi dideliu kritulių kiekiu ir sudaro sieną tarp geografinių ir klimatinių zonų.

Aukščiausias kalnų taškas – Agu kalnas (986 m), aukščiausia Togo vieta. Atakoros kalnams taip pat priklauso Afadžato kalnas (885 m) – aukščiausia Ganos vieta ir Sokbaro kalnas (658 m) – aukščiausia Benino vieta. Šiaurės rytinėje Atakoros dalyje yra Oti upės ištakos.

Pagrindinė geologinė medžiaga, kuri sudaro kalnų masyvą, yra skalūnai, smiltainis ir kvarcitas. Švelnus, vėsus ir drėgnas kalnų klimatas sudaro palankias salygas žemės ūkiui. Kalnų gyventojų skaičius nedidelis. Jie augina kukurūzus, soras, arachisus, Dioskorėjas ir medvilnę.

Išnašos
-------

1. ↑  *Atakora Mountains*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-12-28.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Atakora** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Šilinas士林 |
| --- |
| *Šilino panorama* |
|  |
| 

ŠilinasŠilinas

25.0833°0′0″ š. pl. 121.517°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.08330°š. pl. 121.51700°r. ilg.﻿ / 25.08330; 121.51700﻿ (Šilinas)Koordinatės: 25.0833°0′0″ š. pl. 121.517°0′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.08330°š. pl. 121.51700°r. ilg.﻿ / 25.08330; 121.51700﻿ (Šilinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 290 455  |
| **Plotas** | 62,3682 km² |
| **Tankumas** (2014) | 4 657 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.sldo.taipei.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Šilinas |

**Šilinas** (kin. 士林, pinyin: *Shìlín*) – vienas iš Taipėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Gyventojų 290 tūkst. (2014 m. duomenys), daug iš jų užsienietiškos kilmės – europiečiai, amerikiečiai, japonai. Laikomas Taipėjaus kultūros kilmės centru.

Geografija
----------

Šiaurrytinė rajono dalis patenka į Datun ugnikalnių zoną. Rajonas kalvuotas, aukščiausias kalnas – Čisingšanas (1120 m). Pietvakariuose taip pat stūkso Dalunšano ir Dadžišano kalnai.

Istorija
--------

Ankstyvasis gyvenvietės pavadinimas buvo ketagalaniškas *Pattsiran*, reiškiantis 'karštosios versmės'. Į kinų kalbą jis buvo transliteruotas kaip 八芝蘭 (pinyin: *Bāzhīlán*; pe̍h-ōe-jī: *Pat-chi-lân*) ir buvo užrašomas kaip *Pat-chi-na* arba *Pachina*.

Iki čia įsikuriant haniams, vietovėje gyventa *Kimassauw* bendruomenės (麻少翁社), vienos iš Taivano lygumų genčių. Čingų eros laikais buvo pastatytas fortas.

1920 m. Japonijos okupacijos Taivane metu, vadintas Širino kaimu (士林庄), 1933 m. – Širino miesteliu (士林街), įėjo į Taihoku prefektūros Šičisėjaus rajono (七星郡) sudėtį. Po Antrojo pasaulinio karo tapo Taipėjaus apskrities (臺北縣) dalimi. 1968 m. tapo vienu iš Taipėjaus rajonų (区, *Qū*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Apie Šilino rajoną". Taipei City Government. 2010-01-28. Nuoroda tikrinta 2010-07-14.
2. ↑  Davidson, James W. (1903). *The Island of Formosa, Past and Present : history, people, resources, and commercial prospects : tea, camphor, sugar, gold, coal, sulphur, economical plants, and other productions*. London and New York: Macmillan. OL 6931635M.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTaipėjaus rajonai |
| --- |
|  |
| Administracinis centras: **Sinji** |
|  |
| Šiauriniai | 
Beitou · Šilinas | Taipėjaus padėtis Taivano žemėlapyje |
|  |
| Rytiniai | 
Nangangas · Neihu · Sinji · Songšanas |
|  |
| Vakariniai | 
Daanas · Datongas · Džongdžengas · Džongšanas · Vanhua |
|  |
| Pietiniai | 
Venšanas |

 |
**Gavidelas** (val. *Galwyddel*) – senovės epochos šiaurės valstybė, susikūrusi šiuolaikinės škotiškos Goluei apylinkės teritorijoje, atsiskyrus nuo pietvakarių Alt Kluito karalystės valdų.

Istorija
--------

Iš pradžių į Galvidelo sudėtį įėjo Meno sala. Bet greitai ten pradėjo valdyti Menuedenas ir jo palikuonys iki 675 metų. Apie 550 metus šiaurės Regedo armija, vadovaujama Kinvarcho, užpuolė Galvidelą, kurį tuomet valdė Seniltą, ir sumušė mūšyje. Seniltas žuvo tame mūšyje ir Galvidelas buvo prijungtas prie Regedo. Bet jau po 18 metų Tutagaulas ap Klinochas laimėjo prieš Kinverchą ir išvarė jį iš Galvidelo. Galvidelo karaliumi tapo Nechtonas. 675 metais mirė Meno valdovas. Jo dukra buvo ištekėjusi už Anaraudo. Tada ir buvo Meno sala prijungta prie Galvidelo. 730 metais mirė Jutgualas, nepalikęs palikuonių. Jo sesuo Kelemiona buvo ištekėjusi už Sande, Livarcho Senojo palikuonio. Galvidelas buvo prijungtas prie Alt Kluito, o Meno salą pradėjo valdyti Sande.

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2010-08-14 iš Wayback Machine projekto.
* 
* Archyvuota kopija 2014-05-22 iš Wayback Machine projekto.
* „Isle of Man". Suarchyvuotas originalas 2012-02-25. `{{cite web}}`: Cite has empty unknown parameter: `|datepublished=` (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tegusigalpaisp. *Tegucigalpa* |
| --- |
|              |
| *Tegusigalpos katedra* |
|  |
| 

TegusigalpaTegusigalpa

14°5′0″ š. pl. 87°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.08333°š. pl. 87.21667°r. ilg.﻿ / 14.08333; 87.21667﻿ (Tegusigalpa)Koordinatės: 14°5′0″ š. pl. 87°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.08333°š. pl. 87.21667°r. ilg.﻿ / 14.08333; 87.21667﻿ (Tegusigalpa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Fransisko Morasano departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1578 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 1 200 000  |
| **Altitudė** | 990 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tegusigalpa |

**Tegusigalpa** (*Tegucigalpa*) – Hondūro sostinė ir didžiausias miestas. Išsidėsčiusi to paties pavadinimo slėnyje, apie 990 m virš jūros lygio, 905 tūkst. gyventojų (2001). Yra tarptautinis oro uostas. Hondūro sostinės apygarda susideda iš dviejų miestų – Tegusigalpos ir Komajaguelos (*Comayagüela*). Komajaguela prie Tegusigalpos prijungta apie 1930 metus. Miestai yra priešingose *Grande Choluteca* upės pusėse. Kartu šie miestai sudaro Centrinę apygardą (toks yra oficialus Hondūro sostinės pavadinimas).

Svarbiausios miesto pramonės šakos yra tekstilė, cukraus gamyba ir tabako pramonė, taip pat išvystyta maisto, siuvimo, avalynės, odos apdirbimo, medienos, keramikos, baldų pramonė. Yra Hondūro akademija, geografijos ir istorijos akademija, universitetas, nacionalinis muziejus, XVIII a. architektūros paminklai.

Istorija
--------

Tegusigalpa įkurta XVI a. kaip sidabro ir aukso kasybos centras. Nepriklausomo Hondūro sostinė kelis kartus keitėsi iš Tegusigalpos į Komajagvą ir atgal, kol 1880 m. Tegusigalpa tapo nuolatine sostine. 1847 m. čia įkurtas Hondūro universitetas. Nacionaliniame muziejuje laikoma įstabi ikikolumbinių objektų kolekcija. XX a. ketvirtajame dešimtmetyje kitoje Čolutekos upės pusėje iškilo Komajaguelos miestas.

Sportas
-------

* FC Motagua – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* CD Olimpia – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Lobos UPNFM – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
* Namų rungtynes žaidžia Nacionaliniame stadione, talpinančiame 35 tūkst. žiūrovų.

Traukos objektai
----------------

* *Manuel Bonilla* teatras
* Parkas *La Leona*
* *Villa Roy* nacionalinis muziejus
* Parkas *Naciones Unidas*
* Nacionalinis nepriklausomas Hondūro universitetas
* Nacionalinis parkas *La Tigra*
* Zoologijos sodas

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportsarchive
2. ↑  Globalsportsarchive
3. ↑  Globalsportsarchive
4. ↑  ESTADIO NACIONAL

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Būgnas
Mušamosios lazdelės
**Mušamasis muzikos instrumentas** – muzikos instrumentas, kuriuo garsas išgaunamas suduodant į jį ranka ar kokiu nors daiktu, jį kratant ar kitaip priverčiant instrumentą ar jo dalį vibruoti. Muzikos instrumentu gali tapti bet kuris objektas, kuris smūgiu generuoja garsą ir kurio garsas panaudojamas melodijoje (pvz. tai gali būti durų užtrenkimo garsas). Tai vieni seniausių muzikos instrumentų, už kuriuos senesnis yra tik žmogaus balsas.

Mušamieji skirstomi į dvi pagrindines klases: turintys galimą nusakyti ir suderinti tono aukštį (varpai, metalofonas) ir (įprastai grojant) jo neturintys (daugelis būgnų).

Būgnų istorija
--------------

Pirmasis būgnas atsirado maždaug 6000 metų prieš mūsų erą. Mesopotamijoje buvo iškastas cilindro formos būgnas, kuriam 5000 metų. Taip pat rasti piešiniai olose. Piešiniuose matyti, jog būgnas dažniausiai naudojamas ritualuose bei ceremonijose. Amerikos indėnai savo ritualams buvo susikūrę būgnus padarytus iš moliūgų bei medžio.

Būgnai buvo naudojami ne vien muzikai sukurti. Tai ir perspėjamieji ženklai, susisiekimo būdas, emocijų išreiškimas. Šiuos instrumentus, vienokia ar kitokia forma naudojo visos kultūros. Būgnas sudarytas iš, taip vadinamojo, kūno bei plėvelės, kuri jį aptraukia. Klaidingai manoma, kad garsas priklauso nuo būgno kūno, tačiau iš tiesų jį reguliuoja membranos vibracija išgaunama ją palietus.

Perkusija buvo grojama nuo priešistorinių laikų. Ankstyviausi būgnai buvo padaryti iš žuvies ar reptilijos odos, kuria aptempdavo medinį instrumento kūną. Vėliau, kaip membrana buvo naudojamos kitų žinduolių odos.

Būgno kūnas paprastai gaminamas iš medžio. Dažniausiai tai klevas, beržas, tuopa. Kai kurie būgnai gaminami iš metalo, tokio kaip plienas, aliuminis, žalvaris, bronza. Yra būgnų ir iš sintetinių medžiagų, dažniausiai tai itin kietas plastikas.

Mušamųjų sąstatas, grupė įvairių būgnų, kilo iš paraduose bei eisenos marširavusių muzikantų Naujajame Orleane. 1930 metais mušamųjų sąstatas išpopuliarėjo. Buvo suvokta, jog vienas žmogus gali groti daugiau nei vienu būgnu. Didelės gausos pavienių būgnininkų nebereikėjo. Sąstatas buvo sudarytas iš *bass drum* and *foot pedal*, *snare*, tam tamų ir įvairių cimbalų.

1960 metais rokas išpopuliarino būgnus, buvo pradėta kurti elektroninius mušamuosius. Jie galėjo išgauti garsus, kurių tradiciniai būgnai išgauti nesugebėjo.

Mušamųjų gamintojai
-------------------

Kai atsirado būgnų sąstatas atsirado ir kompanijos, kurios juos gamino. Viena iš pirmųjų, žinomiausių bei labiausiai įtakojusių būgnų sąstato kitimą firmų – *The Ludwig Drum Company*. Kitos garsios kompanijos: *Yamaha*, *Pearl*, *Tama* ir *Gretsch*.

Mušamųjų instrumentų pavadinimai
--------------------------------

Didysis būgnas, lėkštės, būgnelis, gongas, trikampis, timpanai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mušamieji instrumentai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *The Oxford Companion to Music*, 10th edition, p.775, ISBN ISBN 0-19-866212-2
2. ↑  „Instruments :: Philharmonia Orchestra". Philharmonia.co.uk. Suarchyvuotas originalas 2013-07-22. Nuoroda tikrinta 2015-03-30.
Koordinatės: 55°26′16″š. pl. 25°02′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.437672°š. pl. 25.047009°r. ilg.﻿ / 55.437672; 25.047009

|  Pavirinčių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pavirinčiai (Anykščiai) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. |
| **Stilius** | romantizmas |

**Pavirinčių dvaro koplyčia** – koplyčia Pavirinčių kaime (Kurklių sen.) Anykščių rajone. Ji stūkso buvusio Pavirinčių dvaro sodyboje, 200 m į rytus nuo kelio  **1201**  Anykščiai–Kurkliai–Balninkai–Želva , 3 km į šiaurę nuo Kurklių. 2017 m. duomenimis, objektas buvo apleistas, niokojamas.

Koplyčia yra vietinės reikšmės kultūros objektas, priklausantis išlikusių Pavirinčių dvaro sodybos fragmentų kompleksui. Į Kultūros vertybių registrą įrašyta 2009 m. (unik. kodas 33166 ).

Koplyčios interjeras

Istorija
--------

Pavirinčių koplyčia buvusi viena iš trijų, pastatytų Kurklių Šv. Jurgio parapijoje.

Sovietmečiu pastate veikė parduotuvė.

Architektūra
------------

Medinio koplyčios statinio tūris – kompaktinis, stačiakampio plano. Uždengtas dvišlaičiu stogu su skardos lakštų danga. Pastatą laiko pamatas su skelto akmens mūro cokoliu. Koplyčia turi romantizmo stiliaus bruožų, yra medinio profiliuoto arkinio rėmo, su medine rozete, įrengta centre virš priekinio fasado durų.

Šiaurės vakarų fasado sienoje įrengtas arkinis langas (užkaltas), priekinio fasado frontone – apskrita anga (užkalta). Įėjimo durų anga stačiakampė. Rąstinės sienos apkaltos vertikaliomis medinėmis lentomis su lentjuosčių antdėklais. Medinis profiliuotas pastogės karnizas juosia pastatą visu perimetru. Dalis fasado karnizo sunykusi.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pavirinčių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-09-18.
2. ↑
**Steponas Gečys** (g. 1943 m. rugsėjo 28 d. Kijėliai, Molėtų valsčius) – Lietuvos inžinierius elektrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1950–1954 m. mokėsi Mikiškių pradžios mokykloje, 1954–1961 m. Molėtų vidurinėje mokykloje. 1961–1962 m. mokėsi Kauno politechnikume (dabar Kauno technikos kolegija). 1962–1965 m. tarnavo kariniame jūrų laivyne. 1970 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą. 1982–1983 m. stažavo Helsinkio technologijos universitete. 1995 m. apgynė disertaciją „Nesimetrinių elektromašininių keitiklių būsenos", habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1970 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Elektros mašinų katedroje vyresnysis inžinierius, nuo 1971 m. Elektros mašinų katedros aspirantas, nuo 1974 m. Mažos galios elektros mašinų žinybinės mokslinio – tyrimo laboratorijos vyresnysis mokslo darbuotojas, nuo 1979 m. Elektros mašinų katedros vyresnysis dėstytojas, 1981–1987 m. Elektros mašinų katedros docentas, 1987–1996 m. Elektros mašinų katedros vedėjas. Nuo 1976 m. profesorius. 1988–1993 m. Mažos galios elektros mašinų žinybinės mokslinio tyrimo laboratorijos mokslinis vadovas. Nuo 1996 m. Elektros sistemų katedros profesorius.

Žmona Vilma (g. 1947 m.), dukterys Vaiva (1972 m.), Eglė (1976 m.)

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptis – elektros mašinų kokybės kontrolė ir diagnostika; elektros mašinų parametrų ir savybių tyrimas; gręžinių tyrimo prietaisų elektros variklių tyrimas ir kūrimas. Svarbiausi darbai iš elektromechaninių keitiklių. 3 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Asinchroninių mašinų pulsuojantys momentai (*Pulsating torques in induction machines*), 1983 m. anglų k.
* Elektros mašinų patikimumas, 1991 m.
* Elektros mašinų bandymai, 1992 m.
* Elektros mašinų triukšmai ir vibracijos, 1993 m.
* Elektrotechnikos terminų žodynas, su kitais, 1999 m. elektroninis variantas, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Prof. habil. dr. Steponas GEČYS". *aet.eaf.ktu.lt*. 2004-06-10. Suarchyvuotas originalas 2008-10-05. Nuoroda tikrinta 2009-03-08.
2. ↑  *Steponas Gečys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 472 psl.
**Kotryna Orintienė** (1885 m. lapkričio 23 d. Sankt Peterburge – 1968 m. spalio 29 d. Druskininkuose) – mokytoja, gydytoja, Sankt Peterburgo lietuvių bendruomenės veikėja.

Biografija
----------

Gimė Rusijos imperijos sostinėje persikėlėlių iš Lietuvos valstiečių Agotos ir Jono Gabulių šeimoje. 1905 m. baigė gimnaziją miesto Kolomnos rajone. 1906–1907 m. buvo pirmoji ir paskutinioji Sankt Peterburgo lietuvių kalbos mokytoja, tautiečių vaikus mokė parapijinėje mokykloje „Prie Nevos vartų". 1908 m. gavo leidimą dirbti namų mokytoja. Aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje: priklausė Lietuvių ir žemaičių labdaringajai draugijai, dainavo Peterburgo lietuvių chore, vaidino Lietuvių teatre. 1909 m. ištekėjo už Antano Orinto, gimė du berniukai.

1922 m. šeima grįžo į Lietuvą, apsigyveno Kaune. 1925 m. K.Orintienė baigė Kauno universitetą, įsigijo gydytojos stomatologės diplomą. Vertėsi privačia praktika. 1929 m. gimė duktė. 1931 m. šeima persikėlė į Marijampolę, netrukus mirė vyras notaras A.Orintas. Šiame mieste medikė Kotryna Orintienė dirbo iki pat išėjimo į pensiją.

Šaltiniai
---------

* Loreta Skinkienė. *Dovana, primenanti garbingą šeimą* // Druskonis, 2001–01–05, Nr. 1 (587) Archyvuota kopija 2006-07-08 iš Wayback Machine projekto.
* Vincas Peckus. *Petras Kriaučiūnas – didysis lietuvių kalbos ir tautos gynėjas bei puoselėtojas* // Suvalkija, 2010 m. Nr. 2 (43) p. 13

Nuorodos
--------

* Įžymios Lietuvos moterys: XIX a. antroji pusė – XX a. pirmoji pusė // Moterų studijų centras: Vilniaus Universiteto leidykla, 1997
| Nahuel DL-43 |
| --- |
|  |
| Tipas | Vidutinis tankas |
| Kilmės šalis | Argentinos vėliava Argentina |
| Tarnavimas |
|
| Naudotas | {{{Naudotas}}} |
| Naudoja |  |
| Naudojo | Argentinos vėliava Argentina |
| Karai |  |
| Gamyba |
| Dizainas | *Alfredo Baisi* |
| Projektuotas |  |
| Gamintojas | *Arsenal Esteban de Luca* |
| Kaina |  |
| Gaminama |  |
| Variantai |  |
| Pagaminta | 12 vnt. |
| Specifikacijos |
| Svoris | 35 tonos |
| Ilgis | 6,22 m |
|
| Plotis | 2,33 m |
| Aukštis | 2,952 m |
| Įgula | 5 žmonės |
| Šarvai | 80 mm |
| Pirminė ginkluotė | 75 mm Krupo 1909 m. patranka |
| Antrinė ginkluotė | 1 *Allan* kulkosvaidis ir 3 Madsen 7,65 mm kulkosvaidžiai |
| Variklis | 12 cil. FMA-Lorraine Dietrich 12 EB, 500 AG (370 kW) |
| Galios/Svorio santykis | 14,3 AG/tonai |
| Transmisija |  |
| Važiuoklė |  |
| Kuro talpa | {{{Kuro talpa}}} |
| Veikimo nuotolis | 250 km |
| Greitis | 40 km/h |

**Nahuel DL-43** (isp. *Nahuel DL-43*) – Antrojo pasaulinio karo laikų Argentinos vidutinis tankas. Analogiškas amerikiečių vidutiniams tankams *M4 Sherman* ir *M3 Grant*.

Konstrukcija
------------

Tanko konstruktorius pulkininkas leitenantas Alfredas Baizis (*Alfredo Baisi*). Tanko pavadinimas *Nahuel* mapudungunų kalba reiškia 'jaguaras'.

Tanko bokštelis buvo ginkluotas 75 mm patranka (perdirbta Krupo 1909 m. modelio lauko patranka, kurią naudojo Argentinos armija).

Konstrukcija panaši į JAV tanko *M4 Sherman* bei ankstyvųjų versijų *M3 Grant* konstrukciją, bet turėjo nuolaidžius šarvus. *Nahuel* nebuvo „Šermano" kopija, bet jo konstrukcija buvo įtakota M4 konstrukcijos.

Įgulą sudarė 5 žmonės – vadas, taikytojas, užtaisytojas, vairuotojas, antrasis vairuotojas.

Gamyba
------

Kompanija *Arsenal Esteban de Luca* (Buenos Airės) pagamino 12 šio tanko vienetų ir 1 medinį maketą. Daugiau šio tanko Argentinos armija neužsakė, nes rinkoje buvo daug pigių „Šermanų". Keletą jų Argentinai 5-tojo dešimtmečio pabaigoje perdavė D. Britanija.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4 5  „Mailer Edu. - Argentina tanks" (anglų). Suarchyvuotas originalas 2012-10-29. Nuoroda tikrinta February 24, 2008.
| **Ideonella sakaiensis** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Bakterijos  *( Bacteria)* |
| Tipas: | Proteobakterijos  *( Proteobacteria)* |
| Klasė: | *Beta proteobacteria*  *( Beta proteobacteria)* |
| Eilė: | *Burkholderiales*  *( Burkholderiales)* |
| Šeima: | *Comamonadaceae*  *( Comamonadaceae)* |
| Gentis: | *Ideonella*  *( Ideonella)* |
| Rūšis: | *Ideonella sakaiensis*  *( Ideonella sakaiensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Ideonella sakaiensis***Yoshida et al. 2016 |

***Ideonella sakaiensis*** (trumpai ***I. sakaiensis***) – gram-neigiamų bakterijų rūšis iš proteobakterijų grupės. Šie mikroorganizmai pagarsėjo gebėjimu greitai skaidyti polietileno tereftalatą (PET), vieną labiausiai paplitusių taros ir pakuočių gamyboje naudojamų plastikų. Anksčiau panašios plastikų skaidymo savybės buvo nustatytos tik kai kuriuose grybuose, pavyzdžiui, siūliniame grybe *Fusarium oxysporum*, kuris gali augti mineralinėje terpėje, turinčioje PET siūlų, ir *Pestalotiopsis microspora*, galinčiame sugerti poliuretaną.

Atradimas
---------

*I. sakaiensis* bakterijos buvo išaiškintos 2016 m. grupės japonų tyrėjų, vadovaujamų Kohei Oda iš Kioto technologijos instituto ir Kenji Miyamoto iš Kejo universiteto. Jie buvo surinkę PET atliekų pavyzdžius iš dirvožemio, dumblo ir vandens plastikinių butelių PET perdirbimo gamykloje Sakajaus mieste. Buvo tikrinama mikroorganizmų galimybė išgyventi ant PET plėvelės, kaip pagrindinio anglies šaltinio. Tirdami *I. sakaiensis* bakterijas, mokslininkai sukūrė fermentą, galintį skaidyti kai kurias plastmasių rūšis. Atradimas buvo padarytas atsitiktinai. Šiuo metu jie siekia tobulinti fermentą, kuris leistų jį naudoti per trumpą laiko tarpą plastikams išskaidyti

Šaltiniai
---------

1. ↑  Yoshida, Shosuke; Hiraga, Kazumi; Takehana, Toshihiko; Taniguchi, Ikuo; Yamaji, Hironao; Maeda, Yasuhito; Toyohara, Kiyotsuna; Miyamoto, Kenji; Kimura, Yoshiharu (11 March 2016). „A bacterium that degrades and assimilates poly(ethylene terephthalate)". *Science*. **351** (6278): 1196–1199. Bibcode:2016Sci...351.1196Y. doi:10.1126/science.aad6359. ISSN 1095-9203. PMID 26965627. `{{cite journal}}`: `|archive-date=` privalomas `|archive-url=` (pagalba); Nežinomas parametras `|lay-date=` ignoruotas (pagalba); Nežinomas parametras `|lay-url=` ignoruotas (pagalba)
2. ↑  "Scientists Have Accidentally Created a Mutant Enzyme That Eats Plastic Waste" Science Alert, 17 April 2018