recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Alessandro Guagnini** |
| --- |
|  |
| Herbas "Gvagnin" |
| Herbas "Gvagnin" |
|  |
| Gimė | 1538 m.Veronoje |
| Mirė | 1614 m. (~76 metai)Krokuvoje |
|  |
|  **Vikiteka** | Alessandro Guagnini |

**Aleksandras Gvanjinis** (dar užrašomas taip Gvagninis, Gvaninis; lenk. *Alexander Gwagnin*, lot. *Alexander Gwagninus*, it. *Alessandro Guagnini dei Rizzoni*; g. 1538 m. Veronoje – m. 1614 m. Krokuvoje) – italų kilmės lenkų rašytojas, karininkas ir kronikininkas. 14 metų (pagal kitus duomenis - 18 metų) buvo kariniu Vitebsko komendantu.

Nuo XVI a. šeštojo dešimtmečio tarnavo rotmistru Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenėje, nuo 1561 m. dalyvavo Livonijos kare. 1571 m. tapo Abiejų Tautų Respublikos piliečiu, dalyvavo karuose su Maskva, Moldavijos magnatų karuose. Paskutiniuosius gyvenimo metus gyveno Lenkijos karalystės sostinėje Krokuvoje. Gvanjinis buvo puikaus išsilavinimo, mokėjo keletą kalbų (lotynų, vokiečių, lenkų, taip pat ir rusėnų).

„Europos Sarmatijos aprašymas"
------------------------------

Labiausiai žinomas dėl 1578 m. lotynų kalba išleisto veikalo „Europos Sarmatijos aprašymas" (*Sarmatiae Europeae descriptio, quae Regnum Poloniae, Lituaniam, Samogitiam, Russiam, Masoviam, Prussiam, Pomeraniam <...> complectitur*). Knygoje aprašomos Rytų Europos šalys (Lietuva, Lenkija, Livonija, Maskvos valstybė), jų istorija, geografija, religija, tradicijos ir kt. Pirmą kartą išleista 1578 m. Krokuvoje, po to 1581 m. Spire (Vokietija), 1583 m. Italijoje italų kalba. 1611 m. ši kronika išplėsta ir išleista lenkų kalba.

Kurdamas šį veikalą A. Gvanjinis daugiausia naudojosi Motiejaus Strijkovskio kronikos rankraštį. Motiejus Strijkovskis ginčijo Gvanjinio autorystę ir skundėsi dėl jo darbo plagiato karaliui Steponui Batorui, kuris 1580 m. specialiąja privilegija pripažino „Europos Sarmatijos aprašymą" kaip teisėtą Motiejaus Strijkovskio darbą. Nepaisant to A. Gvanjinio knyga toliau buvo leidžiama jo vardu ir net išversta į lenkų kalbą. Išplėstas leidimas pasirodė 1611 m.

Kronikoje pirmą kartą pavaizduoti lietuvių kunigaikščių paveikslai. Nors portretai buvo išgalvoti bei neturėjo su kunigaikščiais nieko bendro, kunigaikščiai vilkėjo anachronistiniais drabužiais ir buvo apginkluoti tuometiniais ginklais, šie paveikslai padarė didelę įtaką vėlesniam didžiųjų kunigaikščių vaizdavimui. 

Kronikos egzemplioriai yra prieinami Vilniaus universiteto bibliotekoje, Pranciškaus Skorinos Baltarusijos bibliotekoje ir Londono muziejuje.

### Valdovų imaginaciniai paveikslai

* KrakasKrakas
* VytautasVytautas
* MindaugasMindaugas
* AlgirdasAlgirdas
* GediminasGediminas
* TraidenisTraidenis
* VykintasVykintas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zdenek, David (2003). Finding the Middle Way: The Utraquists' Liberal Challenge to Rome and Luther. Woodrow Wilson Center Press. p. 432. ISBN 0801873827.
2. ↑  Витебская старина / Сост. А. П. Сапунов. — Т. 4. — Витебск, 1885.
3. ↑  Poe, Marshall (2003). Early Exploration of Russia: The Moscovia of Antonio Possevino, S.J. Taylor & Francis. p. 153. ISBN 041532274X.
4. ↑  *Aleksandras Gvanjinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 20
| *Detektyvas Konanas* |
| --- |
|  |
| Žanras | detektyvas, trileris |
| Manga |
| Autorius | Gosho Aoyama |
| Leidėjas | Japonija Shogakukan |
| Serializuota  |  *Shūkan Shōnen Sandē*  |
| Leidimo metai | 1994 m. sausio 19 d. – vis dar leidžiama |
| Tomų sk. | virš 104
 |
| TV anime |
| Režisierius | Kenji Kodama (#1–118)Yasuichiro Yamamoto (#119–332, #667–975)Masato Satō (#333–504)Kōjin Ochi (#505–666)Nobuharu Kamanaka (nuo #975) |
| Studija | TMS Entertainment |
| Kanalas | Japonija Nippon Television Network System |
| Rodymo laikotarpis | 1996 m. sausio 8 d. – vis dar leidžiama |
| Serijų sk. | 1120
 |

**Detektyvas Konanas** (jap. 名探偵コナン = *Meitantei Konan*) – japonų rašytojo ir dailininko Gošio Aojamos sukurta mangos komiksų serija, vėliau adaptuota kaip anime serialas, kinoteatrams ir televizijai skirti pilnametražiai animaciniai filmai, kompiuteriniai žaidimai ir kita.

Pagrindinis kūrinio personažas – moksleivis Šiniči Kudo, kuris per klaidą išgeria vaistų, jį paverčiančių į septynmetį berniuką. Pasinaudodamas savo naująja išvaizda kaip priedanga, Šiniči sau suteikia Konano Edogavos vardą (pagal Serą Artūrą Konaną Doilį ir Edogavą Ranpo) ir imasi narplioti suaugusiems neišsprendžiamas bylas.

Detektyvas Konanas sulaukė didelio populiarumo tiek Japonijoje, tiek kitose šalyse: manga knygos išverstos ir išleistos 25 šalyse, animė serijos rodytos 40 šalių televizijose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Clements, J. & McCarthy, H. (2015). *The Anime Encyclopedia: A Century of Japanese Animation.* Stone Bridge Press, p. 109
2. ↑  Detective Conan: Behind the scenes Archyvuota kopija 2018-12-02 iš Wayback Machine projekto. CNC, 2018–06–02
Gabriel Fahrenheit
**Gabrielis Danielis Farenheitas** (vok. *Daniel Gabriel Fahrenheit*, 1686 m. gegužės 24 d. Gdanske – 1736 m. rugsėjo 16 d.) – vokiečių fizikas ir inžinierius, 1714 m. pirmasis pagaminęs gyvsidabrio termometrus.

Biografija
----------

Gimė 1686 m. gegužės 24 d. Gdanske vokiečių pirklio šeimoje. Tėvai dėl apsinuodijimo grybais anksti mirė. Dirbo pas pirklį Amsterdame. Anksti pradėjo domėtis moksliniais eksperimentais. 1709 m. D. G. Farenheitas pagamino šiuolaikinės formos termometrą, naudojantį alkoholį, o vėliau termometrams panaudojo gyvsidabrį. 
Jis 1724 m. sudarė Farenheito skalę, kuri buvo plačiai naudojama Europoje iki Celsijaus skalės įvedimo, o šiuo metu plačiai naudojama tik kai kuriose šalyse (daugiausia JAV, Jamaikoje, Belize, Bahamuose). Farenheito skalėje 0 °F yra vandens ir drusko mišinio užšalimo temperatūra, 32 °F ledo tirpimo taškas, o 98 °F – sveiko žmogaus kūno temperatūra. 1724 m. tapo Londono Karališkosios draugijos nariu. Jo pavarde buvo pavadintas ir temperatūros matavimo vienetas – Farenheito laipsnis. Buvo įrengęs dirbtuves, kuriose gaminti termometrai, areometrai, barometrai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Fahrenheit Daniel Gabriel (Danielis Gabrielis Farenheitas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 740 psl.

* Fahrenheito gimimo vietaFahrenheito gimimo vieta

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gabriel Fahrenheit** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Nomeda Kukulskienė |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1966 m. sausio 26 d. (58 metai)Panevėžys, Lietuvos TSR |
| Kilmė | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1986–dabar |
| Susijusi veikla | „Trys panteros" |

**Nomeda Vilkanauskaitė-Kukulskienė** (g. 1966 m. sausio 26 d. Panevėžyje) – Lietuvos operos ir estrados dainininkė (sopranė), chorvedė ir pedagogė.

Biografija
----------

Nomeda Vilkanauskaitė-Kukulskienė gimė 1966 m. sausio 26 d. Panevėžyje.

Mokėsi Panevėžio vidurinėje ir muzikos mokyklose. 1986 m. baigė Panevėžio Jono Švedo aukštesniąją muzikos mokyklą, choro dirigavimo specialybę. 1986 m. įstojo į Lietuvos valstybinę konservatoriją (dabar Muzikos ir teatro akademija), profesorės V. Mikštaitės solinio dainavimo klasę. 1993 m. tęsė studijas Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakulteto Dainavimo katedroje dėstytojos S. Martinaitytės klasėje. 1994 m. baigė Lietuvos muzikos akademijos dainavimo specialybės kursą. 1995 m. įgijo solinio dainavimo magistro diplomą Muzikos akademijos Kauno fakultete.

Nuo 1994 m. – Kauno valstybinio muzikinio teatro solistė. 1996 m. įsidarbino LMTA Kauno fakulteto Dainavimo katedroje, kur dėstė kamerinį ir solinį dainavimą.

Didžiausią šlovę pelnė 1999 m. kai kartu su kolege Daina Bilevičiūte įkūrė trio „Trys panteros" ir tapo šios muzikinės trijulės artiste. Trio buvo įkurtas kaip moterų vokalisčių atsakas tuo metu populiariam vyrų trio „Trys tigrai" (operos solistų Vladimiro Prudnikovo, Virgilijaus Noreikos ir Edvardo Kaniavos kolektyvui). 2004 m. žuvus „Trijų panterų" vadovei Elantai Denisenkienei, Nomeda Kukulskienė nesėkmingai bandė perimti vadovavimą muzikine grupe. 2011–2012 m. „Trys panteros" pradėjo byrėti dėl teisinių pretenzijų, kurias dainininkės ėmė reikšti viena kitai.

2016 m. apdovanota Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos Padėkos raštu už ilgametę profesinę veiklą bei svarų indelį į scenos meno kultūrą.

Šiuo metu[kada?] aktyviai užsiima pedagogine veikla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nomeda Vilkanauskaitė (solistė) » Personalijos » Kūrėjai » Kamane.lt – Profesionalaus meno žinių portalas
2. ↑  Politinį elitą svaiginusios „Trys panteros" priblėsus šlovei ėmėsi netikėtos veiklos (lrytas.lt)
3. 1 2  Kukulskienė, Nomeda (vdu.lt)
**Oliveris Paderbornietis** (dar minimas kaip *Tomas Oliveris*, *Oliveris Kelnietis* g. apie 1170 m. Vesfalijoje – 1227 m. rugsėjo 11 d. Otrante) – vokiečių kronikininkas, Paderborno vyskupas (1223-1225 m.).

Manoma, kad gimė Vesfalijoje. Nuo 1196 m. buvo Paderborno kapitulos kanauninku. Išmanė teologiją, matematiką, mechaniką, buvo poliglotas. 1213 m. Flandrijoje vykdė verbavimą į kryžiaus žygius. Pats dalyvavo penktajame kryžiaus žygyje. 1219 m. Damijetos apgulties metu sukonstravo mašiną, su kuria sėkmingai palaužė miestą. Vėliau žygiui žlugus Oliveris Paderbornietis grįžo į Vokietiją, kur buvo įšventintas Paderborno vyskupu. Tačiau tai papiktino kai kuriuos jo priešininkus, todėl Oliveris Paderbornietis paliko sostą ir išvyko pas popiežių Honorijų III bei dirbo jo administracijoje. Mirė greičiausiai Otrante.

Apie 1220 m. Oliveris Paderbornietis parašė veikalą „Šventosios žemės karalių istorija" (lot. *Historia regum terrae sanctae*), kuriame aprašė kryžiaus žygius į Artimuosius Rytus, tačiau užsiminė ir apie žygius į Pabaltijį bei trumpai paminėjo pagoniškus baltų ir finougrų papročius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 223 psl.
| Zolotonošaukr. *Золотоноша* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ZolotonošaZolotonoša

49°40′0″ š. pl. 32°2′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.66667°š. pl. 32.03333°r. ilg.﻿ / 49.66667; 32.03333﻿ (Zolotonoša) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Čerkasų sritis Čerkasų sritis |
| **Rajonas** | Zolotonošos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 28 464  |
| **Plotas** | 21,65 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 1 315 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | zolotonosha.osp-ua.info |
|  **Vikiteka** | Zolotonoša |

**Zolotonoša** (ukr. *Золотоноша*) – miestas Čerkasų srityje, centrinėje Ukrainoje. Zolotonošos rajono administracinis centras. Per miestą teka Dniepro intakas Zolotonoškos upė. Zolotonoša nutolusi 30 km nuo srities administracinio centro – Čerkasų. Per miestą nutiesta geležinkelio linija Bachmačas–Odesa, bei eina greitkelis Kijevas–Kremenčukas ir Čerkasai–Šramivka.

Istorija
--------

Zolotonoša pirmą kartą paminėta 1576 m. Magdeburgo teisės buvo suteiktos 1635 m. Po Ukrainos nepriklausomybės karų, Zolotonoša tapo Ukrainos TSR dalimi, Tarybų Sąjungos respublika. Žlugus Tarybų Sąjungai, 1991 m. tapo Ukrainos dalimi.
| Leonora Ruffo |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Bruna Bovi |
|  |
| Gimė | 1936 m. sausio 13 d.  Roma |
| Mirė | 2007 m. gegužės 28 d. (71 metai)  Roma |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Sutuoktinis | Ermanno Curti |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1951–1969 |
| Užsiėmimas | aktorė |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Leonora Rufo** (it. *Leonora Ruffo*; 1936 m. sausio 13 d. – 2007 m. gegužės 28 d.) buvo italų kino aktorė.

Biografija
----------

Leonoros tėvas buvo „Ginnastica Roma" krepšinio treneris Angelo Bovi. Šeimoje augo 5 dukterys ir ji buvo jauniausias vaikas. Anksti, 1949 ir 1950 m. mergaitė sulaukė kvietimų vaidinti kine (filmai „Cielo sulla palude" ir „Domani e troppa tardi"), tačiau šeima nesutiko.

1950 m. Leonora pagaliau įveikė šeimos prieštaravimą ir nusifilmavo juostoje „Gli amanti di Ravello". Sekančiame filme ji jau atliko pagrindinį vaidmenį („Le meravigliose avventure di Guerrin Meschino"). 1952 m. Leonora vaidino Šebos karalienę filme „La regina di Saba", o 1953 m. – Federico Fellini filme „I vitelloni".

Vėliau sekė vaidmenys keliuose peplumo filmuose, tačiau didesnės karjeros kine aktorei pasiekti nepavyko. Paskutinis jos vaidmuo buvo 1969 m. Fernando Di Leo filme „Brucia ragazzo, brucia".

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Leonora buvo ištekėjusi už prodiuserio Ermanno Curti, su kuriuo susilaukė 2 sūnų.

Ji taip pat buvo aktorės Claudia Mori teta.

Filmografija
------------

* Gli amanti di Ravello (1950)
* Le meravigliose avventure di Guerrin Meschino (1951)
* La regina di Saba (1952)
* I vitelloni (1953)
* Amori di mezzo secolo (1954)
* Ricordami (1955)
* Ciao, pais... (1956)
* Il diavolo nero (1957)
* Due selvaggi a corte (1958)
* Sergente d'ispezione (1958)
* Il vedovo (1959)
* La vendetta di Ercole (1960)
* Spade senza bandiera (1960)
* Un dollaro di fifa (1960)
* Maciste contro il vampiro (1961)
* Ercole al centro della Terra (1961)
* 2+5 missione Hydra (1966)
* ...e venne il tempo di uccidere (1968)
* Brucia ragazzo, brucia (1969)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Leonora Ruffo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roberto Chiti (1999). *Dizionario del cinema italiano - Le Attrici*. Gremese, 1999. ISBN 8877423420.
Metraščio fragmentas
**Laurentijaus metraštis** (rus. *Лаврентьевская летопись*) – senųjų Rusios kronikų rinkinys, į kurį sudėta neišlikusi „Būtųjų laikų pasakojimo" seniausia versija ir jo tęsiniai, daugiausiai aprašantys įvykius Šiaurės Rusijoje (Vladimiro-Suzdalės žemėje). Šiuo metu saugomas Rusijos nacionalinėje bibliotekoje Sankt Peterburge.

Istorija
--------

Tai antras pagal senumą iš išlikusių Rusios metraščių, vienuolio Laurentijaus 1377 m. nurašytas 1305 m. Tverės metraštis, kuris buvo skirtas kunigaikščiui Michailui Jaroslavičiui. Metraštyje įvykiai aprašomi iki 1305 m. bet toliau 898–922, 1263–1283 ir 1288–1294 m. laikotarpiai dėl kažkokios priežasties praleidžiami. Rankraštį 1792 m. buvo įsigijęs žinomas grafas Aleksejus Musinas-Puškinas (1744–1817), vėliau padovanojęs carui Aleksandrui I, kuris jį perdavė 1811 m. Imperatoriškajai bibliotekai.

Ankstyvuoju laikotarpiu Laurentijaus metraštis Lietuvai skiria palyginti nedaug dėmesio, bet XIII a. antros pusės istorijai pateikia keletą svarbių žinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Baranauskas. Viduramžių Lietuva. Šaltiniai Archyvuota kopija 2016-09-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Laurentijaus metraštis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Laurentijaus metraščio tekstas (rusų k.)
55°46′30″š. pl. 24°39′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.7749°š. pl. 24.6499°r. ilg.﻿ / 55.7749; 24.6499

|  Bygailių šv. Marijos Magdalenos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Bygailiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1895 m. |

**Bygailių šv. Marijos Magdalenos koplyčia** – veikianti koplyčia Bygailių kaimo kapinėse, Panevėžio rajone, Karsakiškio seniūnijoje, apie 5,5 km į pietryčius nuo Karsakiškio. Koplyčia pasiekiama iš kelio  **122**  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys , pavažiavus apie 3,3 km į pietvakarius (per Lėvens upę), prieš geležinkelio pervažą pasukus į dešinę.

Koplyčios pastatas suremontuotas, ji priklauso Karsakiškio Nukryžiuotojo Jėzaus parapijai.

Istorija
--------

Koplyčios istorija siejama su Teresdvario dvaru, kuris žinomas nuo XVII a. 1682 m. (kituose šaltiniuose – 1642 m.) dvaro savininkai grafai Morikoniai čia pastatė medinę Švč. Mergelės Marijos koplyčią. Ją gyventojai 1895 m. atnaujino, o 1935 m. kun. Antanas Pauliukas perstatė. Koplyčia buvo atnaujinta ir padidinta; meistras – K. Damašavičius (parašas ant pamato).

Po 1831 m. sukilimo dvaras iš tuomečių savininkų buvo konfiskuotas, paverstas valstybine valda ir čia įkurtas Teresdvario valstybinis dvaras. Po baudžiavos panaikinimo dvaro žemės buvo išdalintos buvusiems valstybiniams valstiečiams, o buvusiame centre atsirado nauji savininkai – Pauliukai.

Galerija
--------

* Nuoroda į koplyčią, kapinių vartaiNuoroda į koplyčią, kapinių vartai
* PriekisPriekis
* Galinė dalisGalinė dalis
* Koplyčios interjerasKoplyčios interjeras
* Altoriai: šoninis ir centrinisAltoriai: šoninis ir centrinis
* Vargonai stovi ant žemėsVargonai stovi ant žemės
* Vargonų klaviatūraVargonų klaviatūra
* Vyskupo dekretas dėl atlaidųVyskupo dekretas dėl atlaidų
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bygailių šv. Marijos Magdalenos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
*Apie dvarą Radviliškio raj. žr. Kurklių dvaras*
55°25′28″š. pl. 25°06′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.424425°š. pl. 25.114497°r. ilg.﻿ / 55.424425; 25.114497

| Kurklių II dvaras |
| --- |
| Gyvenamasis namas Gyvenamasis namas |
| Vieta | Kurkliai IIKurklių seniūnijaAnykščių rajonas |
| Įkurtas | XVIII a. vid. |
| Bajorų giminės | JangaličevasMokuličiusKazimieras GraužinisKlemensas Graužinis |
| Parkas | Fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |

**Kurklių II (Graužinių) dvaras** – buvusio dvaro sodyba, esanti Kurklių II kaime (Kurklių sen.), Anykščių rajone, šalia kelio  **1225**  Šlavėnai–Kurkliai II–Kolonija , prie Nevėžos upelio.

2017 m. duomenimis, dvaro sodybos gyvenamajam namui ir kai kuriems statiniams (tvartams, kumetynui) teisinė apsauga nebuvo taikoma, Kultūros paveldo registre įrašytas vien dvaro malūnas (unik. kodas 56). Malūne yra išlikę technologinės įrangos (girnos, pikliai, valcai, garo ir kiti varikliai, malūno transmisijos fragmentai). 

Dvaro malūnas

Istorija
--------

Dvaras kūrėsi nuo XVIII a. vidurio. XIX a. priklausė Jangaličevui, vėliau – Mokuličiui. Iš jo XX a. pradžioje dvarą įsigijo Klemenso Graužinio (1890-1939) tėvai. Vėliau jį paveldėjo sūnus, tarpukario politikas, Ketvirojo LR Seimo narys Klemensas Graužinis.

1923 m. Kurklių II dvare buvo 1 sodyba – 51 gyventojas. Po dvaro parceliacijos (iki jos dvarui priklausė 148,60 ha žemės) greta ėmė kurtis Kurklių II kaimas. Paskutiniai Kurklių II dvaro savininkai iki 1940 m. – Klemenso Graužinio šeima. Įtvirtinus Lietuvos Nepriklausomybę K. Graužinis grįžo ūkininkauti ir persikėlė į Kurklių II dvarą. Jis ten gyveno ir ūkininkavo iki gyvenimo pabaigos. Kurklių apylinkėje K. Graužinis buvo pirmasis dvarininkas, įvedęs elektrą ne tik visose dvaro ir darbininkų pastatuose, bet ir tvartuose. Jo ūkyje buvo auginama didelė bekonų banda, mėsa buvo eksportuojama. 

K. Graužinis mirė savo dvare 1939 m. (per audrą buvo nutrenktas žaibo). 1941 m. birželio 14 d. Kurklių II dvaro paveldėtoja B. Graužinienė su keturiais vaikais buvo ištremta į Belniakų lagerį (Krasnojarsko kraštas, Rusija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Malūnas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-09-18.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Kurklių II dvaras (Lietuvos dvarų duomenų bazė) Archyvuota kopija 2016-04-08 iš Wayback Machine projekto.
* Kurkliai II (*anykstenai.lt*)
| Prylukaiukr. *Прилуки* |
| --- |
|              |
| *Bažnyčia Prylukuose* |
|  |
| 

PrylukaiPrylukai

50°36′0″ š. pl. 32°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.60000°š. pl. 32.40000°r. ilg.﻿ / 50.60000; 32.40000﻿ (Prylukai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Černigovo sritis Černigovo sritis |
| **Rajonas** | Prylukų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 58 456  |
| **Plotas** | 42 km² |
| **Tankumas** (2013 m.) | 1 392 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | pryluky.org |
|  **Vikiteka** | Prylukai |

**Prylukai** (ukr. *Прилуки*) – miestas Černigovo srityje, šiaurės centrinėje Ukrainoje. Per miestą teka Udajaus upė. Prylukų rajono administracinis centras. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 58 456 gyventojai.

Istorija
--------

Archeologiniai kasinėjimai patvirtino, kad vietovėje žmonių gyventa antrame tūkstantmetyje prieš mūsų erą. Prylukai pirmą kartą paminėti 1085 m. princo Vladimiro Monomacho. Tais pačiais metais princas su savo palyda apsistojo tvirtovėje. 1092 m. kumanai (dar žinomi kaip *polovcai*) užpuolė tvirtovę, išžūde visus miestelio gyventojus.

Po Liublino unijos miestą valdė Lenkijos aukštuomenė.

Miestų partnerystė
------------------

* Lenkija Koscežyna, Lenkija
| Liepakojų mūšis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1945 m. vasario 21 d. |
| Vieta | Liepakojai, Simno valsčius, Lietuva |
| Rezultatas | Tarybų Sąjungos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Tarybų Sąjunga NKVD
 Stribai | Lietuva Partizanai |
| Pajėgos |
| Nežinomas skaičius NKVD kareivių35 stribai | 35-100 |
| Nuostoliai |
| 20 | 22-35 |

**Liepakojų mūšis** – mūšis, įvykęs 1945 m. vasario 21 d. tarp Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kęstučio skrajojančios partizanų grupės (apie 100 žmonių, vadas kapitonas A. Kušlis, slap. Vilkas) ir NKVD 94–to pasieniečių būrio bei 35 Simno stribų (vadovavo Antanas Kvederavičius) Liepakojuose (Simno valsčius).

Istorija
--------

Dar 1945 m. vasario 12 d. partizanai, ginkluoti kulkosvaidžiais, automatais puolė Miroslavą, nukovė 20 stribų bei milicininkų, nusiaubė NKVD ir valsčiaus komiteto pastatus, paėmė daug įvairių ginklų, tarp jų 4 kulkosvaidžius, 5 automatus, dokumentų, apvalių ir kampinių antspaudų (spaudų). NKVD iš savo informatorių sužinojo, kad partizanai ruošiasi pulti Simną. Vasario 21 d. 6 val. ryto ūkininko Gaulės sodyboje apsistoję partizanai buvo apsupti okupacinės kariuomenės, įnirtingos kautynės vyko – 2 valandas. Kareiviai padegė kaimo pastatus. Dalis partizanų dūmų priedangoje pasitraukė į Palias (pelkė prie Žuvinto ežero), 22 žuvo, tarp jų ir A. Kušlis. Kareivių žuvo mažiau. 

Pasak NKVD raporto, partizanai atkakliai priešinosi, sužeisti užuot pasidavę į nelaisvę nusišaudavo. Partizanų lavonai niekinti Simne, suimti žuvusiųjų tėvai buvo priversti juos mesti į bendrą duobę Simno ežero pakrantėje ir užkasti. 1989 m. jų palaikai buvo perlaidoti Simno kapinėse.

Atminimas
---------

1990 m. partizanų palaidojimo vietoje pastatytas paminklas su žuvusiųjų pavardėmis, 2006 m. mūšio vietoje – tipinis atminimo ženklas. 

Liepakojų mūšis minimas partizanų kurtose dainose.

Nuorodos
--------

* Lietuvos partizanų kovos ir jų slopinimas MVD–MGB dokumentuose 1944–1953 metais: Dok. rinkinys /N. Gaškaitė ir kt. – K.: LPKTS, 1996. – 722 p.: iliustr.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pietų Lietuvos partizanų kovų atlasas *Už laisvę* 2009 m. vasario 13 d. Nr. 2 (12)
2. ↑  Žulys "Miestas prie ežero"//XXI amžius. Nr.35
3. ↑  Ona Voverienė. Teisingumas miršta, kai prarandama atmintis Archyvuota kopija 2016-11-23 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Liepakojų mūšiui – 70 metų
5. ↑  Aldona Vidutienė. *Liepakojų mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 138 psl.
6. ↑  K.Aleksynas *Ankstyvasis partizanų dainų kūrimo tarpsnis*// Tautosakos darbai XXXVII 2009. P.132.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Znamjankaukr. *Знам'янка* |
| --- |
|              |
| *Znamjanka* |
|  |
| 

ZnamjankaZnamjanka

48°43′00″ š. pl. 32°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.71667°š. pl. 32.66667°r. ilg.﻿ / 48.71667; 32.66667﻿ (Znamjanka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Kirovohrado sritis Kirovohrado sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1869 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 22 444  |
| **Plotas** | 15 km² |
| **Tankumas** (2019) | 1 496 žm./km² |
| **Altitudė** | 197 m |

**Znamjanka** (ukr. *Знам'янка*) – srities pavaldumo miestas Ukrainoje, Kirovohrado srityje, į šiaurės rytus nuo Kropivnyckio. 29,4 tūkst. gyventojų (2001 m.). Veikia lokomotyvų ir vagonų depas, daržovių konservų fabrikas, pieninė.

Istorija
--------

Paminklas Holodomoro aukoms atminti
Znamjanka įkurta 1869 m. kaip geležinkelio stotis ir pavadinta artimiausio kaimo, kurį 1730 m. įkūrė imigrantai iš Oriolo gubernijos, vardu.

1886 m. čia gyveno 143 žmonės, o 1913 m. – 6 tūkst. Ukrainos nepriklausomybės karo ir 1917–1921 m. Sovietų Sąjungos ir Ukrainos karo metu Znamjanką kontroliavo Ukrainos Liaudies Respublika ir Cholodnyj Jaro Respublika. 1920 m. Raudonoji armija miestą užėmė trečią kartą. Per Holodomorą ir sovietines represijas žuvo mažiausiai 800 Znamjankos gyventojų. 1938 m. suteiktas miesto statusas.

Antrojo pasaulinio karo metais nuo 1941 m. rugpjūčio 5 iki 1943 m. gruodžio 9 d. miestas buvo okupuotas nacių.

Po Antrojo pasaulinio karo 1952 m. pastatyta nauja geležinkelio stotis, septintajame dešimtmetyje – penkių aukštų gyvenamieji namai, 1977 m. – miesto kultūros rūmai, devintajame dešimtmetyje – devynaukščiai gyvenamieji namai.

Per karą Rytų Ukrainoje karo veiksmuose dalyvavo daugiau nei 1000 Znamjankos gyventojų, 12 žuvo, vieno iš jų (Viktoro Golijaus) vardu pavadinta centrinė gatvė. Per plataus masto invaziją Znamjanka tapo prieglobsčiu keliems tūkstančiams pabėgėlių iš šalies pietryčių.

Galerija
--------

* Memorialas lokomotyvui prie geležinkelio stotiesMemorialas lokomotyvui prie geležinkelio stoties
* Paminklas Euromaidano įvykiamsPaminklas Euromaidano įvykiams
* Paminklas Tarasui ŠevčenkaiPaminklas Tarasui Ševčenkai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Znamjanka*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-10-21.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Suncus** |
| --- |
| Pelinis muskusinis kirstukas (Suncus murinus)Pelinis muskusinis kirstukas(*Suncus murinus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | *Eulipotyphla*  *( Eulipotyphla)* |
| Šeima: | Kirstukiniai  *( Soricidae)* |
| Gentis: | Muskusiniai baltadančiai kirstukai  *( Suncus)* |

 |

**Muskusiniai baltadančiai kirstukai** (*Suncus*) – kirstukinių (*Soricidae*) šeimos žinduolių gentis.

Gentyje yra 13 rūšių:

* Muskusinis etruskinis kirstukas (*Suncus etruscus*)
* Pelinis muskusinis kirstukas (*Suncus murinus*)

ir kt.

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Paplitę Pietų Europoje, Pietų ir Pietryčių Azijoje, Malajų salyne, Afrikoje. Gyvena miškuose, nevengia pasirodyti dirbamuosiuose laukuose.

Išvaizda
--------

Ilgis 35-150 mm, uodegos ​​25-100 mm, o svoris ​​2,5-100 g. Kailis trumpas ir minkštas, dažniausiai pilkas arba rusvas. Uodega padengta ilgais plaukais. Kelios rūšys (ir daugiausia patinai) iš savo kvapų liaukų išskiria muskusu kvepiantį skystį.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Nowak, Ronald M. (1999). *Walker's Mammals of the World*. Baltimore: Johns Hopkins Univ. Press. pp. 223–225. ISBN 0-8018-5789-9.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Marienburgo apgultis |
| --- |
| Priklauso: Lenkijos-Lietuvos-Teutonų ordino karas |
| Dabartinis Marienburgo pilies vaizdas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1410 m. liepos 18 – rugsėjo 19 d. |
| Vieta | Marienburgas |
| Rezultatas | Vokiečių ordino pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Lenkijos karalystė LDK |  Vokiečių ordinas |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  Jogaila Vytautas Didysis |  Heinrichas fon Plauenas |

**Marienburgo apgultis** buvo nesėkmingas Jogailos vadovaujamų Lenkijos-Lietuvos pajėgų bandymas užimti Teutonų ordino sostinę, Marienburgo pilį. Apgultis tęsėsi 1410 m. liepos 18 – rugsėjo 19 d.

Po Žalgirio mūšio lenkų ir lietuvių pajėgos pasiliko mūšio lauke tris dienas. Visi svarbesni žuvusieji buvo palaidoti atskiruose kapuose, o likusieji surinkti į keletą masinių kapaviečių. Ulrich von Jungingen kūnas buvo išsiųstas į Marienburgą. Istorikai yra iškėlę keletą hipotezių, kodėl taip ilgai buvo delsiama.

Po trijų dienų, 1410 m. liepos 18 d. lenkų - lietuvių kariuomenė patraukė į Marienburgą ir apsiautė jo pilį, tačiau per tris dienas Heinrichas fon Plauenas sugebėjo suorganizuoti pilies gynybą iš savanorių ir pabėgusiųjų iš mūšio. Apsiausties metu pilį bandžiusi užimti kariuomenė patyrė nuostolius ne tik mūšio metu, bet ir dėl ligų. Žinios apie pas teutonus skubančius pastiprinimus iš Vakarų ir Livonijos paskatino didįjį kunigaikštį Vytautą pasitraukti iš apsiausties. Kadangi Mažosios Lenkijos bajorija taip pat siekė baigti karą iki derliaus nuėmimo, likusiems lenkams tapo aišku, kad apsiaustis rezultatų neduos ir rugsėjo 19 d. apgultis buvo nutraukta.

Pilį lenkai nupirko 1457 metais sumokėję 190000 florenų (apie 660 kg aukso).
**Eimantas Abramavičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2002 m. vasario 13 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Panevėžys, Lietuva |
| Ūgis | ? cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Ekranas |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–2021  2022– | FK Panevėžys  FK Ekranas | 11 0(0)01 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2018  2019 | U-17 rinktinė  U-18 rinktinė | 4 0(1)  2 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. kovo 27 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. kovo 15 d.. |

**Eimantas Abramavičius** (g. 2002 m. vasario 13 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis puolėjo pozicijoje. Atstovavo Lietuvos jaunimo rinktinėms.

Karjera
-------

Nuo 2015 m. vasaros atstovavo Panevėžio Sporto Gimnazijos ir Futbolo Akademijos ekipoms.

### FK Panevėžys

Karjerą pradėjo „Panevėžio" klube. A lygoje debiutavo 2019 m. rugsėjo 24 d. rungtynėse prieš Marijampolės „Sūduvą".

2019 m. A lygoje sužaidė 5 susitikimų. (Vieneriose rungtynėse žaidė starto sudėtyje ir visas rungtynes išbuvo aikštėje.) Daugiau laiko žaidė Antroje lygoje, kur Pietų zonoje atstovavo Panevėžys B ekipai. Antroje lygoje sužaidė 16 rungtynių ir pelnė 12 įvarčių. Po 2019 m. sezono pranešta, kad sutartis su futbolininku pratęsta ir žaidėjas atstovaus „Panevėžio" klubui 2020 m. sezone.

2021 m. A lygoje nesužaidė nė minutės. Atstovaudavo Panevėžys B ekipai, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje.

### FK Ekranas

2022 m. kovo 15 d. tapo žinoma, kad žaidėjas atstovaus „Ekrano" klubui, kuris pateko į Pirmą lygą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2019** | **FK Panevėžys** | 5 | 0 |
| **2020** | **FK Panevėžys** | 6 | 0 |
| **2021** | **FK Panevėžys** | 0 | 0 |
| **2022** | **FK Ekranas** | 1 | 0 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

**su FK Panevėžys**
* LFF taurės laimėtojas: 2020.
* LFF Supertaurės laimėtojas: 2021 m.

Rinktinės
---------

U-17 rinktinė
2018 m. birželio mėn. žaidė Baltijos taurės U-17 turnyre prieš latvius ir suomius.
2018 m. rugsėjo 30 d. rungtynėse prieš Serbijos U-17 rinktinę pasižymėjo pelnydamas įvartį.
2018 m. spalio 3 d. žaidė prieš vengrus.
U-18 rinktinė
2019 m. sausio mėn. žaidė draugiškose rungtynėse prieš slovakus ir bulgarus.
2019 m. rugsėjo 12 d. žaidė draugiškose rungtynėse prieš Turkiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt 2019-09-24 Panevėžys v. Sūduva
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-12-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2020-02-07 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  27-06-2018 LIETUVA 0-2 LATVIJA
5. ↑  2018-06-26 LIETUVA 2-3 SUOMIJA
6. ↑  2018-09-30 SERBIJA 2-1 LIETUVA
7. ↑  2018-10-03 VENGRIJA 3-0 LIETUVA
8. ↑  2019-01-20 SLOVAKIJA 2-0 LIETUVA
9. ↑  2019-01-23 LIETUVA 1-1 BULGARIJA
10. ↑  2019-09-12 LIETUVA 2-4 TURKIJA

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
**Nedas Mačiulaitis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. rugpjūčio 6 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], Lietuva |
| Ūgis | cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Carrick Rangers |
| **Numeris** | 30 |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20172018–20192019–20202020–20232023– | Portadown FCArmagh City FCColeraine FCLoughgall FCCarrick Rangers FC | 05 00(0)0? 00(?)011 00(3)62 0(35)48 0(10) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
|  | Šiaurės Airija Š. Airijos U-17 | 01 00(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. balandžio 12 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. vasario 19 d.. |

**Nedas Mačiulaitis** (g. 1999 m. rugpjūčio 6 d.) – Šiaurės Airijos–Lietuvos futbolininkas, puolėjas. Kitados atstovavo Šiaurės Airijos U-17 rinktinei.

Klubinė karjera
---------------

Kitados futbolo paslapčių sėmėsi Portadown FC, Dundalk FC, Armagh City FC jaunimo ekipose.

Rungtyniavo Portadown FC, Coleraine FC, Loughgall FC ir Carrick Rangers FC klubuose.

### „Portadown" klubas

2017 m. balandžio 8 d. debiutavo NIFL Premiership. Jo atstovaujamas Portadown FC namuose rezultatu 2-1 palaužė varžovus Carrick Rangers FC.

### „Coleraine" klubas

Nuo 2019 m. priklausė Coleraine FC. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 30 d. rungtynėse prieš Glenavon FC. Pasirodė po keitimo 65 minutę, o pačioje rungtynių pabaigoje tiksliai smūgiavo į vartus ir rezultatas tapo 4-0. 2019–2020 m. sezone NIFL Premiership pelnė vienintelį įvartį.

### „Loughgall" klubas

Nuo 2020 m. vasaros priklausė Loughgall FC (Šiaurės Airija). 2021–2022 m. sezone sužaidė vienuolika rungynių ir pelnė penkiolika įvarčių, o 2022–2023 m. sezone pelnė devynis įvarčius per šešerias rungtynes NIFL Championship.

### „Carrick Rangers" klubas

Nuo 2023 m. sausio mėn. atstovavo Carrick Rangers FC (Šiaurės Airija). Pasirašyta dviejų su puse metų sutartis, galiosianti iki 2025 m. liepos 30 d.

Debiutavo rungtynėse prieš buvusį klubą Coleraine FC. O 2023 m. vasario 14 d. rungtynėse prieš Ballymena United FC pelnė įvartį 28 rungtynių minutę. Vėliau niekam nebepavyko pasižymėti ir Carrick Rangers FC nugalėjo minimalia persvara 1:0.

2023 m. kovo 4 d. rungtynėse prieš Portadown FC pelnė du įvarčius.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |
| **TBA** | **TBA** | 0 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

TBA

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  NIFL futbolo lygos svetainė
2. ↑  Rinktinės žaidėjo statistika
3. ↑  2017-04-08 Portadown 2-1 Carrick Rangers
4. ↑  2019-08-30 Glenavon 0-4 Coleraine
5. ↑  sportas.lt naujienos: apie Mačiulaitš
6. ↑  belfasttelegraph naujienos: Suartis su Carrick Rangers
7. ↑  sportas.lt naujienos: Mačiulaičio debiutas
8. ↑  2023-02-14 Carrick Rangers
9. ↑  Portadown 1-3 Carrick Rangers

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* [ SOFASCORE]
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| Lomazų mūšis |
| --- |
| Mūšio vieta |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1769 m. rugsėjo 15 d. |
| Vieta | Europa, Lietuvos Didžioji kunigaikštystė, Lomazai |
| Rezultatas | Baro konfederacijos pralaimėjimas |

 |
| Konflikto šalys |
| Baro konfederacija |  Rusijos imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Kazimieras Pulaskis, Pranciškus Ksaveras Pulaskis, Antanas Pulaskis | Aleksandras Suvorovas, Karol August Rönne |
| Pajėgos |
| 2500 karių, 3 patrankos | 300 karabinierių, 40 kazokų |
| Nuostoliai |
| 100–200 žuvusių, apie 500 patekusių į nelaisvę | 5 žuvę, 15 sužeistų |

**Lomazų mūšis** (lenk. *Bitwa pod Łomazami*) – mūšis, įvykęs 1769 m. rugsėjo 15 d. tarp Baro konfederacijos ir Rusijos imperijos kariuomenių, netoli Lomazų kaimo (dab. Liublino vaivadija, Lenkija, 1447-1795 m. vietovė priklausė Lietuvos Didžiąjai Kunigaikštystei). 

Konfederatams vadovavo Kazimieras Pulaskis, Pranciškus Ksaveras Pulaskis ir Antanas Pulaskis, Rusijos pajėgoms - Aleksandras Suvorovas ir Karol August Rönne.

Mūšis
-----

Konfederatai, po nesėkmingo mūšio palikę Vlodavos miestą, traukėsi nuo artėjančios rusų kariuomenės Lomazų kryptimi, kur ketino apsistoti ir ruoštis gynybai. 

Konfederatų kapavietės vieta
1769 m. rugsėjo 15 d. K. A. von Rönne vadovaujami trys Kargopolsko karabinieių pulko eskadronai ir kazokų dalinys už 2 varstų nuo Lomažų, lauke esančiame tarp Lomazų, Studziankos ir Lubenkos kaimų, atakavo išsisklaidžiusia kolona judėjusias konfederatų pajėgas. 

Rusų pajėgos puolė iš dvejų pusių - K. A. von Rönne vadovaujami karabinieriai atakavo iš priekio, o iš užnugario puolė Suvorovo kavalerija. 

Po pralaimėjimo Vlodavos mūšyje konfederatų moralė buvo pakrikusi. Susidūrę su nauju užpuolimu konfederatų dalinio vadai neteisingai įvertino užpuolikų pajėgas, manė, kad juos persekioja "nesuskaičiuojama Suvorovo kavalerija" ir vietoje to, kad išsidėstyti gynybine rikiuote, jie supanikavo ir ėmė trauktis. Trumpo mūšio metu kolona buvo sumušta ir išsklaidyta, neteko turėtų patrankų ir gurguolės. 

Mūšio metu žuvo apie 100–200 konfederatų (rusų teigimu - iki 500), kurių tarpe buvo ir konfederatų kariams vadovavęs Pranciškus Ksaveras Pulaskis.

2021 m. rugsėjo 15 d. Baro konfederatų palaidojimo vietoje Glucho gamtos rezervate buvo atidengta atminimo lenta.

Literatūra
----------

* (PL) Józef Geresz: Porażka pod Łomazami (pol.). Echo Katolickie, 5-08-2009.
* (RU) *Петров А. Н.* Война России с Турцией и Польскими конфедератами с 1769-1774 год. Том I.
* (PL) Władysław Konopczyński Konfederacja Barska (1936–1938) ISBN 83-85218-07-6 (t. 1) ISBN 83-85218-06-8 (t. 2).

51°54′47″ š. pl. 23°12′29″ r. ilg.﻿ / ﻿51.91306°š. pl. 23.20806°r. ilg.﻿ / 51.91306; 23.20806

Išnašos
-------



1. 1 2  *Петров А. Н.* Война России с Турцией и Польскими конфедератами с 1769-1774 год. Том I, стр. 250
2. ↑  Łomazy: Tablica upamiętniająca bitwę Konfederatów Barskich (film) (galeria). 2021-09-15.
| Kilmeso partidas*Partido de Quilmes* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Administracinis centras** | Kilmesas |
| **Įkūrimo data** | 1812 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 582 943 |
| **Plotas** | 125 km² |
| **Tankumas** (2010) | 4 664 žm./km² |

**Kilmeso partidas** (isp. *Partido de Quilmes*) – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Yra į pietryčius nuo Buenos Airių, La Platos pakrantėje. Administracinis centras – Kilmesas.

Gyvenvietės
-----------

Partide yra šios gyvenvietės (gyventojų skaičius – 2001 m.):

* Kilmesas (119,2 tūkst.)
* Bernalis (130,7)
* Don Boskas (20,8)
* Espeleta (79,5)
* San Fransisko Solanas (53,3)
* Vilja La Florida (31,2)

Šaltiniai
---------

1. QUILMES: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
2. ↑  QUILMES: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
3. QUILMES: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
4. ↑  QUILMES: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*

Flag of Buenos Aires ProvinceFlag of Buenos Aires Province Buenos Airių provincijos partidai

Adolfo Alsina | Albertis | Almirante Braunas | Aveljaneda | Ajakučas | Asulis | Bahija Blanka | Balkarsė | Baraderas | Benito Chuaresas | Berasategis | Berisas | Bolivaras | Bragadas | Brandsenas | Kampana | Kanjuelasas | Kapitan Sarmientas | Karlos Kasaresas | Karlos Techedoras | Karmen de Arekas | Kasteljis | Čakabukas | Čiaskomusas | Čivilkojus | Kolonas | Koronel Doregas | Koronel Pringlesas | Koronel Rosalesas | Koronel Suaresas | Daireo | De la Kosta | Doloresas | Ensenada | Escobaras | Esteban Ečeverija | Eksaltasion de la Krusas | Eseisa | Florensio Varela | Florentino Ameghinas | Cheneral Alvaradas | Cheneral Alvearas | Cheneral Arenalesas | Cheneral Belgranas | Cheneral Gidas | Cheneral Lamadridas | Cheneral Las Erasas | Cheneral Lavaljė | Cheneral Madariaga | Cheneral Pasas | Cheneral Pintas | Cheneral Puejredonas | Cheneral Rodrigesas | Cheneral San Martinas | Cheneral Viamontė | Cheneral Viljegasas | Guamini | Ipolito Irigojenas | Harlingamas | Itusaingo | Chosė Klemente Pasas | Chuninas | La Matansa | La Plata | Lanusas | Laprida | Las Floresas | Leandro N. Alemas | Linkolnas | Loberija | Lobosas | Lomas de Samora | Luchanas | Magdalena | Maipu | Malvinas Archentinas | Mar Čikita | Markos Pasas | Mersedesas | Merlas | Montė | Monte Ermosas | Morenas | Moronas | Navaras | Nekočėja | Nueve de Chulijas | Olavarija | Patagonesas | Peuachas | Pelegrinis | Pergaminas | Pila | Pilaras | Pinamaras | Presidente Peronas | Puanas | Punta Indijas | Kilmesas | Ramaljas | Raučas | Rivadavija | Rochasas | Roke Peresas | Savedra | Saladiljas | Saljikelo | Saltas | San Andres de Chilesas | San Antonio de Arekas | San Kajetanas | San Fernandas | San Isidras | San Miguelis | San Nikolasas | San Pedras | San Visentė | Suipačia | Tandilis | Tapalkė | Tigrė | Tordiljas | Tornkvistas | Trenke Laukenas | Tres Arojosas | Tres de Febreras | Tres Lomasas | Veintisinko de Majas | Visente Lopesas | Vilja Geselis | Viljarinas | Saratė
| Aizkrauklės mūšis (1207) |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1205 m. gruodžio 26 d. |
| Vieta | Aizkrauklė, Latvija, (Kalavijuočių ordino valstybė) |
| Rezultatas | Kalavijuočių ir žiemagalių pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Lietuva |  Kalavijuočių ordinas   Rygos arkivyskupija  Žiemgaliai |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  | Viesturas  Konrad von Meyendorp |

**Aizkrauklės mūšis (1207 m.)** (vok. *Schlacht bei Ascheraden*) - 1207  m. gruodžio 26 d. įvykęs lietuvių pajėgų susidūrimas su Viesturto vadovautų žiemalių ir jiems padėjusių Kalavijuočių Ordino bei Rygos vyskupo Alberto (vok. Albert von Buxhövden) pajėgų susidūrimas ties Aizkraukle (vok. *Ascherade*, Latvija),

1207 m. rudenį lietuviai surengė keršto žygį į žiemaglių vado Viestarto žemes. Žinoma, kad Viesturto pilis Turaida šio žygio metu nenukentėjo, tačiau buvo apiplėštos kitos Žiemgalos vietovės (vok. *Treibe* ir *Coiwa*). Žygiu lietuviai siekė revanšo už pralaimėjimą 1205 m. pradžioje vykusiame Ruopažių mūšyje.

Kalavijuočiai ir Rygos vyskupo Alberto kariai pasivijo ties Aizkraukle atsitraukiančią „visos Lietuvos" kariuomenę ir ją sumušė. Minima, kad iš lietuvių atimtas "grobis, įskaitant daug moterų ir vaikų, kuriuos jie pavogė". Duomenų apie lietuvių pajėgų vadą bei abiejų pusių pajėgų dydžius, nuostolius - nėra žinoma.

T. Baranausko teigimu, nei 1205 m. nei 1207 m. pralaimėjimas nepadarė didesnės įtakos Lietuvos ir Livonijos kovoms: lietuviai prieš tai ir vėliau nuolat puldinėjo Livoniją, tad šių mūšių rezultatai nelaikytini lemtingais. Tikėtina, kad iki 1205 m. lietuviai vokiečių kolonijos Rygoje nelaikė svarbiu priešu. 1205 m. Viesturto sudaryta sąjunga su Ryga reiškė Ordino įsitraukimą į lietuvių konfliktus su šiauriniais kaimynais.

Šaltiniai
---------

* (LT) Baranauskas, Tomas. *Lietuvos valstybės ištakos*. Vilnius: Vaga, 2000.
* (LT) Baranauskas, Tomas. Mūšiai viduramžių Lietuvos istorijoje, LITUANISTICA. 2020. T. 66. Nr. 3(121).
* (LV) *Indriķa hronika* *=* *Heinrici Chronicon*, Ā. Feldhūna tulkojums, Ē. Mugurēviča priekšvārds un komentāri. Rīga: Zinātne, 1993.
* (LT) Raulinaitis, Zigmas. *Grobio ir naikinimo žygis*. Brooklyn: Karys, 1979.
* (LT) Raulinaitis, Zigmas. *Lietuvos raiteliai*. Kn. 1: Kunigaikščių sąjunga. Brooklyn: Karys, 1985.
* (DE) Von Arbusow, L. Grundriß der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands. Mit 1 Karte und 2 Lichtdrucktafeln. Dritte umgearbeitete Auflage. Riga 1908. Verlag von Ionck und Poliewsky.

Išnašos
-------


1. 1 2  Von Arbusow, L. Grundriß der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands. p. 20,.
2. ↑  Baranauskas, Tomas. Mūšiai viduramžių Lietuvos istorijoje, LITUANISTICA. 2020. T. 66
3. ↑  *Indriķa hronika* *=* *Heinrici Chronicon*, Ā. Feldhūna tulkojums, Ē. Mugurēviča priekšvārds un komentāri. p. 102-107.
4. ↑  Baranauskas, Tomas. *Lietuvos valstybės ištakos*. p. 177.
5. ↑  Raulinaitis, Zigmas. *Grobio ir naikinimo žygis, p.30.*
|  |
| --- |
| **Voyager 1** |
|  |
| **Organizacija:** | NASA |
| **Šalis:** |  JAV |
| **NSSDC ID:** | 1977-084A |
| **Programa:** | Voyager |
| **Misijos tikslas:** | Jupiteris, Saturnas |
| **Misijos tipas:** | praskriejimas |
| **Paleidimo data:** | 1977 m. rugsėjo 5 d. |
| **Paleidimo vieta:** | Kanaveralo kyšulys, JAV |
| **Paleidimo įrenginys:** | nešančioji raketaTitan IIIE |
| **Masė:** | 721,9 kg |
| **Misijos rezultatas:** | sėkminga |
| **Ankstesnė misija:** | -- |
| **Velesnė misija:** | Voyager 2 |

**Voyager 1** – bepilotis tarplanetinis JAV kosminių tyrimų erdvėlaivis, priklausantis programai „Voyager", paleistas 1977 m. rugsėjo 5 d. „Voyager 1" yra 733 kg svorio robotizuotas zondas, dabar esantis už Saulės sistemos ribų. Šis zondas aplankė Jupiterį ir Saturną, taip pat pirmasis nufotografavo šių dviejų planetų didžiuosius palydovus.

„Voyager 1" yra tolimiausias nuo Žemės žmonių sukurtas aparatas, skriejantis bene didžiausiu greičiu iš visų šiandien eksploatuojamų zondų (greitesnis tik „New Horizons"). Nors „Voyager 1" identiškas erdvėlaivis „Voyager 2" ir paleistas mėnesiu anksčiau, jis niekada neaplenks savo „dvynio".

2007 m. balandžio 4 d. „Voyager 1" buvo maždaug už 15,18×109 km nuo Saulės, taip palikdamas Saulės sistemą ir pradėdamas skrydį tarpžvaigždinėje erdvėje, kurioje dar šiek tiek jaučiama Saulės gravitacinė įtaka. 2011 m. vasario 17 d. „Voyager 1" buvo maždaug 116,205 AV (17,242 milijardo km) arba maždaug 0,00183 šviesmečio nuo Saulės. Jei „Voyager 1" ir toliau funkcionuos, mokslininkai po kurio laiko sužinos sąlygas tarpžvaigždinėje erdvėje (be Saulės poveikio). Radijo signalai iš „Voyager 1" Žemę pasiekia per 16,14 val. „Voyager 1" jau dabar yra tarpžvaigždinis erdvėlaivis, po kurio laiko prie jo prisijungs „Voyager 2", „Pioneer 10" ir „Pioneer 11".

Pirminė „Voyager 1" misija buvo ištirti Jupiterį, Saturną ir jų palydovus, dabartinė – saulės vėjo greičio išmatavimas ir tarpžvaigždinės erdvės sąlygų tyrimas.

2010 m. „Voyager 1" ėmė trūkti energijos, todėl palaipsniui bus atjungiama jo įranga. „Voyager 1" energijos ištekliai turėtų visiškai išsekti apie 2025 m.

2015 m. erdvėlaivis nuo Saulės buvo nutolęs 17,4 milijardo kilometrų – tokiu būdu jis yra toliausiai nuo Žemės esantis žmonių sukurtas objektas. Nepaisant atstumo, informacija vis dar pasiekia NASA mokslininkus – šviesos greičiu keliaujantis signalas iš „Voyager 1" Žemę pasiekia per 16 val.

„Voyager 1" paleidimas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Voyager programa
* Voyager 2
* Pioneer 10
* Pioneer 11
* New Horizons

Šaltiniai
---------

1. ↑  5 Facts About NASA’s Far-Flung Voyager Spacecraft
**Jurica Kovačičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Jurica Kovačić |
| Gimimo data | 1994 m. kovo 30 d. (30 metų) |
| Gimimo vieta | Zagrebas, Kroatija |
| Ūgis | ? cm |
| Svoris | ? kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2009–2011  2011–2013 | NK Radnik  HNK Gorica |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2014 2014–20152015–20172017–20182018–2019201920192020–????20??20??20?? | HNK Gorica  NK Kurilovec  NK Maksimir  NK Kurilovec  NK Kustošija  FK Atlantas Klaipėda → Atlantas BNK VinogradarNK Mladost PetrinjaNK ZagorecNK Dugo Selo | 0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)12 0(0)02 0(0)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. sausio 22 d.. |

**Jurica Kovačičius** (*Jurica Kovačić* ; g. 1994 m. kovo 30 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

2009–2010 m. futbolo paslapčių mokėsi su NK Radnik jaunimu. O vėliau perėjo į HNK Gorica klubą. 2011–2012 m. žaidė šio klubo U–17 komandoje. 2012–2013 m. sezone U–19.

### HNK Gorica

HNK Gorica pagrindinėje komandoje neįsitvirtino.

### Kroatijos žemesnieji divizionai

Atstovavo žemesniųjų divizionų NK Kurilovec, NK Maksimir, NK Kustošija ekipoms.

### FK Atlantas

2019 m. vasarą atvyko į Lietuvą ir atstovavo Klaipėdos „Atlantui". 

Debiutavo 2019 m. rugsėjo 4 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris. Šiose rungtynėse 13 min. Darvydas Šernas pelnė įvartį ir klaipėdiečiai pirmavo 1:0, tačiau persvaros išlaikyti nepavyko ir vilniečiai nugalėjo rezultatu 3:1.

2019 m. spalio 30 d. rungtynėse prieš FK Sūduva žaidė visas rungtynes, o klaipdėdiečiai pralaimėjo triuškinamu rezultatu 1:9.

2019 m. A lygoje sužaidė 12 rungtynių. Per tą laiką uždirbo geltoną kortelę.

Dar dvejas rungtynes sužaidė Antroje lygoje žaisdamas Atlantas B sudėtyje.

### Kroatijos žemesnieji divizionai

Vėliau grįžo į gimtinę ir žaidė žemesniųjų divizionų ekipose: NK Vinogradar, NK Mladost Petrinja, NK Zagorec, NK Dugo Selo.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
* transfermarkt.com
* transfermarkt.com
* sofascore.com