recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kometos dažnai laikytos bloga lemiančiu ženklu
**Pranašiškas ženklas** (lot. *ōmen*) – fenomenas, kaip tikima, pranašaujantis ateitį. Dažniausiai ženklas būna geras arba blogas, tačiau kartais jo reikšmė nėra įvardijama.

Tikėjimas pranašiškais ženklais sutinkamas visose kultūrose. Ženklai buvo svarbus masinės psichologijos valdymo veiksnys. Dalis ženklų yra gan įprasti, kasdieniai: pavyzdžiui, Borneo tauta dajakai tiki, kad keliaujant pamatyti skrendantį ragasnapį – geras ženklas; vakarų kultūroje – jei kelia perbėga juoda katė – blogas ženklas. Ypatinga pranašiška galia suteikiama neįprastiems, stulbinamiems reiškiniams – saulės ar mėnulio užtemimams, kometų pasirodymui, niokojančioms audroms, apsigimimams, keistoms ligoms. Senovėje pamačius tokius didelės galios blogus ženklus būdavo bandoma permaldauti dievus maldomis, aukojimais.

Senovės baltų tikėjime taip pat didelis dėmesys būdavo skiriamas burtams ir magiškiems ženklams – karo žygio sėkmė dažnai buvo sprendžiama pagal paukščių skrydį. Kelią perbėgęs kiškis buvo laikomas blogu ženklu. Mažesnės reikšmės spėjimai būdavo atliekami pagal gyvūnų elgesį, gamtos reiškinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Monofizitizmas** (gr. μονοφυσιτισμός, iš *μόνος* „viena" ir *φύσις* „prigimtis") – kristologinė pozicija, nepripažįstanti, kad Jėzus Kristus buvo dviejų – dieviškosios ir žmogiškosios – prigimčių, ir pripažįstanti tik Jėzus Kristaus dieviškumą. Monofizitizmo pradininku laikomas Eutichas (m. po 451 m.), tačiau nėra nežinoma, ar jis pats išplėtojo šį mokymą, ar perėmė kitų mintis.

Monofizitizmas plėtotas ankstyvosios krikščionybės metais, kai daugelis teologinių nuomonių dar nebuvo įtvirtintos ir varžėsi tarpusavyje. Žinomos dvi pagrindinės monofizitų atšakos – eutichėjai (Euticho pasekėjai – teigė, kad žmogiškoji ir dieviškoji Kristaus prigimtys susilieja į vieną naują prigimtį) ir apolinarėjai (Apolinaro Latakijiečio pasekėjai – teigė, kad Kristus turėjo žmogišką kūną ir gyvybės esmę, bet jo intelekto (nuso) vietą užėmė Dieviškasis Logosas).

448 m. Euticho mokymas įtartas esant eretišku, bet 449 m. Efeso sinode išteisintas. Tačiau šis sinodas popiežiaus Leono I Didžiojo nebuvo pripažintas. 451 m. vykusiame Chalkedono susirinkime popiežiaus Leono I Didžiojo laiškui buvo pritarta ir pasmerktos Euticho idėjos. Popiežius teigė diofizitizmą – kad Kristus yra dviejų prigimčių, sujungtų, bet nesumaišytų, be jokio nuostolio ar praradimo suvienytų viename dieviškajame asmenyje. Chalkedono susirinkimas priėmė popiežiaus Leono I Didžiojo diofizitizmo koncepciją paskelbė dogma, o monofizitus – eretikais. Konstantinopolio susirinkimas (553 m.) dar kartą pasmerkė monofizitizmą.

Dažnai teigiama, kad kai kurios Rytų (nechalkedoninės) bažnyčios (armėnų apaštališkoji bažnyčia, Eritrėjos stačiatikių bažnyčia, Etiopijos stačiatikių bažnyčia, koptų stačiatikių bažnyčia, malankarų stačiatikių bažnyčia, Sirijos stačiatikių bažnyčia bei malankarų (jakobitų) sirų stačiatikių bažnyčia) tebeišpažįsta monofizitizmą. Visgi, šios bažnyčios save laiko miafizitinės (μία – „vieninga") doktrinos sekėjomis, t. y. teigia, kad dieviškoji ir žmogiškoji Kristaus prigimtys persipynusios neatsiejamai. Koptų popiežius Dioskoras (V a.) yra suformulavęs tokią metaforą šios Bažnyčios mokymui apibūdinti: kaip iki baltumo įkaitintoje geležyje metalas ir kaitra sudaro nedalią vienovę, tačiau smogus kūju per geležį smūgį patiria tik metalas, o ne balta kaitra, taip ir Kristuje dievystė ir žmogystė sudaro tokią vienovę. Užuot sakę, kad Kristaus žmogystė ir dievystė susijungia asmenyje (hipostazėje), koptai ir armėnai teigia, kad susijungimas vyksta vienoje prigimtyje.

Susiję straipsniai
------------------

* Monoteletizmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Jurevičius. *Monofizitizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  Gintaras Sungaila. Ar armėnai – monofizitai?, *Šiaurės Atėnai*, 2017 m. spalio 20 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie filosofinę ir teologinę pažiūrą, kad tikrovė yra vieninga. Apie tarptautinės teisės teoriją, teigiančią, kad tarpt. teisė veikia vieningai su nacionaline teise, skaitykite straipsnyje Monizmas.*
**Monizmas** (gr. monos – vienas) – metafizinė ir teologinė pažiūra, kad visa tikrovė yra vieninga, – pavyzdžiui, sudaryta iš vienos esybės, substancijos ar energijos, paklūstanti vienam principui. Monizmui priešingi dualizmas (požiūris, kad tikrovėje yra du pagrindiniai principai) ir pliuralizmas (požiūris, kad pagrindinių principų yra daugiau negu du).

Filosofijos ir religijos istorijoje galima skirti daug įvairių monizmo formų. Todėl šis terminas yra labai daugiareikšmis ir netikslus. Dauguma monistų (monizmo gynėjų) savo pažiūrų nevadino tiesiog „monizmu". Dėl to monizmo terminas nėra populiarus ir filosofijos istorikų tyrimuose.

Monistines pažiūras viena ar kita forma gynė šie Vakarų filosofai:

* Antikoje – kai kurie ikisokratikai, Demokritas Abderietis, neoplatonikai
* Naujaisiais amžiais – Benediktas Spinoza, Georgas Hėgelis

Taip pat Naujųjų amžių ir XX a. filosofijoje monistais galima pavadinti visus autorius, kurie sąmonės filosofijoje gynė materializmą ar fizikalizmą (atmetė R. Dekarto dualizmą).

Monistų buvo ir Indijos filosofijoje (pavyzdžiui, Advaita vedanta mokykla).

Tarptautinė teisė
-----------------

*Pagrindinis straipsnis – Monizmas (tarptautinė teisė)*.

Bibliografija
-------------

* Leonas Gineitis „Būties vienovė". – Vilnius, Pradai, 1997, ISBN 9986-776-47-3
| Aizsargų Nuopelnų kryžiuslatv. *Aizsargu Nopelnu krusts* |
| --- |
| Valstybė Latvijos vėliava Latvija |
| Būklė | nebeapdovanojama |
| Aprašas | kryžius su juostele
 |
| Statistika |
| Įkurtas | 1927 m. |
| Pirmas apdovanojimas | 1935 m. lapkričio 26 d. |
| Paskutinis apdovanojimas | 1939 |

**Aizsargų Nuopelnų kryžius** (latv. *Aizsargu Nopelnu krusts*) – Latvijos Respublikos žinybinis Aizsargų (latv. *Latvijas Aizsargu Organizācija)*) apdovanojimas, įsteigtas 1927 m. Apdovanodavo labiausiai pasižymėjusius Aizsargų organizacijos narius, Latvijos karinius, valstybės ir visuomeninius veikėjus, taip pat užsienio piliečius.

Istorija
--------

Apdovanojimo, pavadinto „Garbės kryžius", nuostatas Latvijos vidaus reikalų ministerija suformulavo dar 1924 m. tačiau jos nebuvo priimtos. O 1927 m. nuostatos buvo priimtos kaip Latvijos sukarintos organizacijos „Aizsargai" apdovanojimo, kuriuo apdovanodavo organizacijos narius, dirbusius organizacijoje mažiausiai 5 metus už didvyriškus poelgius arba aktyvų dalyvavimą organizacijos veikloje bei puikią parengtį. Taip pat galėjo būti apdovanoti civiliai tarnautojai, velstybės ir visuomenės veikėjai, kariškiai bei užsienio piliečiai. 

Latvijos gynėjų organizacijos (Aizsargų) vadovybės siūlymu šalies vidaus reikalų ministras apdovanojimą patvirtino. Kryžiumi apdovanodavo iki 1939 m. kovo 20 d.

Aprašas
-------

Apdovanojimo ženklas buvo baltas ugninis kryžius, su raudonu rombu centre, uždėtas ant žalios spalvos ąžuolo šakų vainiko. Raudoname rombe – iš heraldiškai dešinės pusės išnyranti auksaspalvė ranka su auksaspalviu kalaviju. 


| Kryžius | Atvirkščia pusė |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |

Nuorodos
--------

1. ↑  *Ugninis kryžius* (latv. *Ugunskrusts*) – latviškas svastikos pavadinimas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Pagrindiniai straipsniai Realaus laiko taktiniai žaidimai, Ėjimų taktikos*
**Taktiniai žaidimai** – atskiras kompiuterinių žaidimų žanras, sutelkiantis pagrindinį dėmesį į grupės (karinių/kovinių) vienetų taktinį valdymą, atsisakant strategijoms būdingų dalių: išteklių rinkimo ir kovos vienetų gamybos. Tokių žaidimų pavyzdžiai:

* maginės fantastikos žaidimas – „Warhammer: Dark Omen", viena pirmųjų tikrų realaus laiko taktikų;
* mokslinės fantastikos:
	+ „Ground Control", išgryninęs „Command & Conquer" ir „Total Annihilation" kovinių operacijų elementus, suteikęs jiems pilną taktinę formą;
	+ „Close Combat" serija, kurioje žaidėjas valdo Antrojo pasaulinio karo karinius vienetus;
	+ „Total War" serija, gana realistiškai atkurianti imperijų kūrimą ir epines kovas įvairiose istorinėse erose.

Šie žaidimai skiria dėmesį taktiniams aspektams, skirtingai nuo strateginių žaidimų dėmesio gamybinei – ekonominei daliai ir turi žymiai geriau išvystytą operatyvinį – taktinį vienetų valdymą, planavimą ir pažangesnių kovos lauko taktikų sistemą, kuri tikslingai supaprastinta, stilizuota strateginiuose (ypač realaus laiko) žaidimuose.
| Monktonas*Moncton* |
| --- |
|  |
|  |
| 

MonktonasMonktonas

46°07′58″ š. pl. 64°46′17″ v. ilg.﻿ / ﻿46.13278°š. pl. 64.77139°r. ilg.﻿ / 46.13278; 64.77139﻿ (Monktonas)Koordinatės: 46°07′58″ š. pl. 64°46′17″ v. ilg.﻿ / ﻿46.13278°š. pl. 64.77139°r. ilg.﻿ / 46.13278; 64.77139﻿ (Monktonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Naujasis Bransvikas Naujasis Bransvikas |
| **Rajonas** | Vestmorlandas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1766 m. |
| **Meras** | George LeBlanc |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 71 889  |
| **Plotas** | 141,17 km² |
| **Tankumas** (2006) | 509 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | E1A-E1G |
| **Tinklalapis** | Miesto svetainė |

**Monktonas** (pranc. ir angl. *Moncton*) – didžiausias miestas Kanados Naujojo Bransviko provincijoje. Gyvenvietė yra Vestmorlando rajone. Monktono metropolitano teritorija yra viena labiausiai augančių Kanadoje.

Istorija
--------

Nors pirmieji gyventojai į miestą atsikėlė 1733 m. jo įkūrimo data laikoma 1766 m. kuomet atsikėlė imigrantai iš Filadelfijos.

Ekonomika
---------

Praeityje Monktonas buvo svarbus geležinkelių taškas. Dabartinė miesto ekonomika yra stabili ir išlaikiusi tradicines šakas: mažmeninė prekyba, transportavimas ir paskirstymas. Monktone taip pat išsivystė ir naujesnės ekonomikos šakos, tai informacinės technologijos, švietimas, sveikatos priežiūra, finansinės paslaugos, draudimas. Stipri miesto ekonomika sulaukė nacionalinio pripažinimo, Monktone nedarbo lygis mažesnis nei šalies vidurkis.

Sportas
-------

2010 m. mieste vyko pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-03-11 iš Wayback Machine projekto.
Ekvadore, Napo regione verdama ajahuaska
**Ajahuaska, ajavaska** (isp. *Ayahuasca*, keč. *ayawaska*) – enteogenas, haliucinogeninis gėrimas, gaminamas iš svaigiojo kvaitulio (*Banisteriopsis caapi*) lianos, bei kitų psichoaktyvių savybių turinčių augalų, pavyzdžiui, *Psychotria* genties augalų. Nuo seno vartojamas Andų pašlaitėse gyvenančių Amazonijos indėnų.

Lianos gabalėliai sumaišomi su *Psychotria viridis* arba *Diplopterys cabrerana* lapais ir verdami vandenyje. Gautame nuovire gausu monoaminoksidazės inhibitorių: alkaloidų harmino ir harmalino, taip pat stipraus alkaloido DMT. Neretai ruošiama DMT neturinti ajahuaska – tada vietoje *Psychotria viridis* dedama paprastosios justicijos (*Justicia pectoralis*), brugmansijos arba kaimiškojo tabako (*Nicotiana rustica*) lapų.

Ajahuaska naudojama indėnų (pvz. urarinų) šamanų norint pasiekti ekstazę ir susijungti su dvasiomis bei psichoterapijos tikslais. Gėrimas taip pat naudojamas vietinių gyventojų medicininiais tikslais (vidurių laisvinimui, organizmo valymui nuo kirmėlių). Vartojant ajahuaską vengiama sunkaus, riebaus, aštraus maisto, kofeino, alkoholio, rūgščių turinčių produktų. Europoje, Šiaurės Amerikoje gaminami tą pačią cheminę sudėtį kaip ir ajahuaska turintys gėrimai, tačiau naudojami kiti augalai (pvz. tikrojo pegano sėklos, siauražiedės mimozos lapai, DMT gaunamas iš įvairių akacijų, klajoklinio karolmedžio). Kiti, norėdami patirti egzotiškus ritualus, susijungti su dvasių pasauliu ar iš mokslinių paskatų keliauja į Peru ar kitas Andų šalis dalyvauti ajahuaskos gėrimo ritualuose.

Išnašos
-------

1. ↑  Godlaski, Theodore M (2011). „The God within". *Substance Use and Misuse* **46** (10): 1217–1222. PMID 21692597. doi:10.3109/10826084.2011.561722.
2. ↑  Dawson, Andrew. „Ayahuasca: the shamanic brew that produces out-of-body experiences". *The Conversation*. Nuoroda tikrinta 2021-03-31.
3. ↑  „Ayahuasca". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-03-31.
4. ↑  Rätsch, Christian, *The Encyclopedia of Psychoactive Plants: Ethnopharmacology and Its Applications* pub. Park Street Press 2005
5. ↑  Morris, Bob (2014-06-13). „Ayahuasca: A Strong Cup of Tea". *The New York Times*. ISSN 0362-4331. Nuoroda tikrinta 2020-01-21.
Kompostelos Santjago katedra
**Santiago de Compostela** – populiariausia po Jeruzalės ir Romos šventyklų krikščionių piligrimų šventovė ankstyvaisiais viduramžiais, pastatyta Santjago de Komposteloje, Ispanijos šiaurės vakarų kampe.

Manoma, kad šio gerai išsilaikiusio viduramžių miesto katedroje, kape, po didžiuoju altoriumi, ilsisi Šv. Jokūbo (ispaniškai – Sant lago) palaikai. Jam apie 44 m. Jeruzalėje buvo nukirsta galva. Pasak legendos, kūnas buvo įdėtas į laivą be burių ir įgulos, tačiau stebuklingu būdu pasiekė Šiaurės Vakarų Ispaniją (dabar – Galisija). Ten jis buvo palaidotas ir pamirštas. Šventojo kapas vėl atrastas tik 810 metais nuošaliame Kompostelos mieste. Nuo tada ši vieta tapo piligrimystės meka, čia buvo pastatyta keletas ankstesnių bažnyčių. 977 m. musulmonų viziris al-Mansuras apiplėšė miestą. Po šio antpuolio buvo pradėta statyti didinga romaninio stiliaus katedra, verta saugoti šventojo palaikus.

Architektūra ir istorija
------------------------

Didysis smilkytuvas apeigų metu
Katedra puikiai matoma nuo artimiausios kalvos, esančios priešais miestą. Jos įspūdingi auksinio granito bokštai, smailės ir bokšteliai persmeigia horizontą. Katedrą supa senovinis Viduramžių miestas su daugybe siaurų vingiuotų gatvelių, arkadų, aikščių ir statulų. Viskas sukurta iš to paties medaus spalvos, kerpėmis apaugusio akmens. Dvi vienodos varpinės ir vakarinis fasadas – ispanų baroko pavyzdys, iškylantis virš milžiniškos Obradoiro aikštės. Jie buvo pristatyti 1747 metais Fernando de Casas y Novoa. Dvipusiai laiptai veda prie centrinio įėjimo. Už barokinio fasado yra autentiška katedra. Pastatyta apie 1077–1122 metus, ji visa yra romaninio stiliaus: su pusapskritėmis arkomis ir masyviais mūrais. Įeinama pro autentišką vakarinį fasadą, Šlovės portiką. Tai – romaninės skulptūros šedevras, pristatytas tarp 1166 ir 1188 metų, darbams vadovavo skulptorius Mateo. Portike vaizduojamos išraiškingos Kristaus ir apaštalų figūros. Šv. Jokūbas sėdi šalia Kristaus maldininko drabužiais. Taip pat – muzikantai ir netgi skulptūrų kūrėjas Mateo, prisiglaudęs centrinio pilioriaus pagrinde. Statybos darbams vadovavo prancūzai, todėl pastatas – tipiško prancūzų romaninio stiliaus plano. Katedra turi centrinę navą ir šonines navas, kurios įeina į transeptus. Išlenktas rytinis galas leidžia piligrimams lengviau pasiekti savo tikslą: puošnų šventojo relikvijorių, esantį už didžiojo altoriaus. Daug autentiško pastato išorės detalių buvo užmaskuotos ką nors pristatant ar atnaujinant. Tačiau Auksakalių portalas pietiniame transepte, datuojamas 1117 metais, duoda galimybę suprasti, kaip pastatas atrodė anais laikais.

Beveik kiekvieną dieną, po vidurdienio mišių, transepto viduje ant daugybės skriemulių pakabinamas milžiniškas sidabrinis smilkytuvas – Botafumeiro. Jį siūbuoja aštuoni kunigai, kol smilkytuvas pradeda judėti 25-30 metrų spinduliu ir beveik siekia katedros skliautus. Dabartinis smilkytuvas priskirtinas XIX amžiaus viduriui. Originalą pagrobė Napoleono kareiviai 1809 metais per žygį į Ispaniją.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kompostelos Santjago katedra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šv. Jokūbo kelias
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Operacinių sistemų monitorius** – specialios paskirties operacinė sistema, skirta bendrai kompiuterio kontrolei ir kitų operacinių sistemų valdymui. Sukuria virtualizuotą mašiną kiekvienai vykdomai OS, tačiau nesuteikia įprastinių OS funkcijų programoms.

OS monitoriai naudojami Mainframe tipo kompiuteriuose, serveriuose, superkompiuteriuose, kartais – ir asmeniniuose kompiuteriuose, kai reikia naudoti kelias operacines sistemas vienu metu arba vykdyti griežtą vartotojų teisių bei naudojamų resursų kontrolę.

Daugeliu savybių OS monitoriai artimi virtualioms mašinoms bei emuliatoriams, tačiau, skirtingai nuo jų, nesukuria dirbtinės (virtualios) aplinkos, o tik skirsto kompiuterio (ir procesoriaus) resursus, kitaip tariant, monitoriaus sukuriamos mašinos yra tik iš dalies virtualios.

Kai kurios operacinės (z/OS, Linux) sistemos gali turėti monitorių savybes savo branduolyje, leisdamos vykdyti kelias savo pačių kopijas viename kompiuteryje, neretai naudojamos ir specializuotos monitorių programos, padalinančios kompiuterio resursus kelioms skirtingoms operacinėms sistemoms, pvz. VMware.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ajakučo mūšis |
| --- |
| Ajakučo mūšis. Martín Tovar y Tovar paveikslas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1824 m. gruodžio 9 d. |
| Vieta | prie Ajakučo miesto, Peru |
| Rezultatas | nepriklausomybės šalininkų pergalė |

 |

**Ajakučo mušis** (isp. *Batalla de Ayacucho*) – paskutinis didelis mūšis, įvykęs per Ispanijos kolonijų Amerikoje nepriklausomybės karą. Vyko 1824 m. gruodžio 9 d. prie Ajakučo miesto, Peru. Simono Bolivaro kariuomenė (4100 Didžiosios Kolumbijos, 1280 Čilės, Peru ir Argentinos karių, 1 artilerijos dalinys), vadovaujama jo bendražygio generolo Antonio José de Sucre, sumušė ispanų kariuomenę (7500 Peru vicekaralystės, 475 Čiloės, 500 Ispanijos karių, 14 artilerijos dalinių), vadovaujamą vicekaraliaus José de la Serna. Apie 1800 ispanų karių žuvo, vicekaralius ir 14 generolų buvo paimti į nelaisvę. Po Ajakučo mūšio Ispanija buvo priversta išvesti savo karinius dalinius iš dabartinių Peru ir Bolivijos teritorijų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ajakučo mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Fiat 126Polski Fiat 126p |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Fiat |
| Metai | 1972–2000 |
| Gamykla | Kasinas,Termini Imereze,Kragujevacas,Belsko-BialaTychos |
| Dizaineris (-iai) | Sergio Sartorelli |
| Chronologija |
| Prieš tai | Fiat 500 |
| Po to | Fiat Cinquecento |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Miesto automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų sedanas2 durų hečbekas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 594 cm³ 2 cilindrų652 cm³ 2 cilindrų704 cm³ 2 cilindrų |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 1 840 mm |
| Kita informacija |

**Fiat 126** – miesto automobilis, 1972 m. pristatytas Turino automobilių parodoje. Šis modelis buvo sukurtas pakeisti Fiat 500. Nuo 1973 m. kai kurie modeliai pagal išskirtinį susitarimą buvo gaminami Lenkijoje kaip **Polski Fiat 126p**. Pastarasis modelis buvo gaminamas iki pat 2000 m. 1993 m. oficialiai 126 modelį pakeitė Fiat Cinquecento.

Dauguma 126 modelio detalių, kaip ir ratų bazė, buvo paimta iš Fiat 500 modelio.

1977 m. modelio varikliai buvo padidinti iki 652 cm³. Dar po dešimties metų 126 modeliai jau turėjo 704 cm³ 19 kW galingumo variklius.

Iki 1980 m. 126 modeliai buvo gaminami Italijos Kasino ir Termini Imereze gamyklose. Iki šio laiko Italijoje buvo pagaminta 1 352 912 šio modelio automobilių.

Nuo 1973 m. šis modelis pradėtas gaminti Lenkijoje kaip 126p, o vėliau ir Jugoslavijoje.

1984 m. modelis gavo naują dizainą – visi bamperiai pakeisti plastmasiniais, pridėtas naujas prietaisų skydelis. Atnaujinta versija vadinta Fiat 126p FL. 1994 m. buvo atlikti dar vieni modelio atnaujinimai, pridedant naujų detalių iš Cinquecento modelio. Ši versija vadinta 126 EL.

Nepaisant įdomaus marketingo, 126 modelis nesulaukė tokio populiarumo kaip Fiat 500. Iš viso buvo pagaminta 4 673 655 modelio vienetai. 2000 m. rugsėjo 22 d. oficialiai baigta ir lenkiškos versijos gamyba. Šioje šalyje iš viso buvo pagaminti 3 318 674 modeliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fiat 126 Key Dates Time Line Archyvuota kopija 2012-04-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 42°39′27″ š. pl. 89°16′14″ r. ilg.﻿ / ﻿42.65750°š. pl. 89.27056°r. ilg.﻿ / 42.65750; 89.27056

Žemiausią Kinijos vietą žymįs paminklas Ajdynkiolyje
**Ajdynkiolis** (uig. ئايدىڭكۆل = *Aydingköl*, kin. 艾丁湖, pinyin: *Àidīng Hú*) – išdžiuvusio ežero duburys Turfano įdubos dugne (Kinija, Sindziangas). Būdamas 154 m žemiau jūros lygio jis yra žemiausia Kinijos vieta ir ketvirta žemiausia pasaulio sausumos vieta (po Negyvosios jūros, Tiberiados ežero ir Asalio ežero).

Senovėje ežeras buvo žinomas kaip juéluòwǎn (觉洛浣), o uigūriškas pavadinimas Ajdynkiolis reiškia 'Mėnulio ežeras', kadangi druskingi krantai priminė Mėnulio spindesį. Ežeras yra pietinėje Turfano įdubos dalyje, 35 km nuo Turfano miesto. Iš rytų į vakarus ežero dubuo nutįsęs 40 km, iš šiaurės į pietus 8 km, užima 200 km² plotą. Ežeras susidarė prieš 249 mln. metų, pradėjus kilti Himalajams.

XX a. vid. Ajdynkiolis žiemomis dar užsipildydavo gėlu vandeniu, atitekėdavusiu požeminiais ir ledynų tirpsmo vandenims, o vasaromis nusekdavo dėl garuojamumo ir naudojimo drėkinimui. Tačiau dėl klimato pokyčių ir padidėjusio vandens naudojimo ežeras sparčiai seko, 1958 m. jis teužėmė 22 km² plotą, o gylis siekė 0,8 m. 2000 m. vandens būta tik pietvakariniame pakraštyje, kitur plytėjo druskingo purvo sluoksnis.

Dabar kasama Ajdynkolyje susidaranti druska. Vasarą čia galima stebėti miražus.
H.P. Lavkrafto portretas jo sukurtų herojų apsuptyje
**Cthulhu Mythos** – **Ktulo mitai**, išgalvota visata, sukurta H.P. Lavkrafto bei kitų autorių, savo kūryboje naudojusių Lavkrafto motyvus bei jo ypatingą rašymo stilių. Šią sąvoką pirmą kartą panaudojo Augustas Derletas, kuris pabandė suklasifikuoti Mitų būtybes. Ktulo mitai pavadinti fantastinės būtybės Ktulo, snaudžiančio Ramiojo vandenyno gelmėse paskendusiame mieste *R'lyeh* ir gebančio veikti žmonių protus, vardu. Šis personažas pirmą kartą pasirodė 1928 m. žurnale „Weird Tales" išspausdintame H.P. Lavkrafto apsakyme „Ktulo šauksmas" (*The Call of Cthulhu*).

Personažai
----------

Ktulo mituose savo įnašą padarė tokie fantastai, kaip Augustas Derletas, Frankas Longas, Robertas Hovardas, Robertas Blochas, Fricas Leiberis, Kolinas Vilsonas, Brajanas Lamlis, Henris Kutneris ir kt. Mituose naudojama Lavkrafto sukurta eilė personažų, išgalvotos vietos, senovės knygos, daiktai, nors tai ir nėra būtina, nes bekraštėje visatoje pakankamai vietos ir visoms kitoms dievybėms. Veikėjų gyvenamos vietos apima visus stichijos pradinius elementus – vandenį, orą, žemę, ugnį – ir jie yra neatskiriama kosmicizmo filosofijos dalis. Svarbus Mitų elementas – antgamtinio siaubo atmosfera, veiksmo tikroviškumo jausmas, skaitytoją gąsdinantys veikėjai ir šokiruojantys įvykiai.


**Personažai pagal stichijas**| Oras | Žemė | Ugnis | Vanduo |
| --- | --- | --- | --- |
| *Hastur**Ithaqua**Nyarlathotep**Zhar* ir *Lloigor* | *Cyäegha**Nyogtha**Shub-Niggurath**Tsathoggua* | *Aphoom-Zhah**Cthugha* | Cthulhu*Dagon**Ghatanothoa**Hydra**Zoth-Ommog* |

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cthulhu Mythos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* H.P. Lavkrafto archyvas
* H.P. Lavkrafto virtualus pasaulis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ajalis*عالي* |
| --- |
| *Ajalio pilkapiai* |
|  |
| 

AjalisAjalis

26°09′07″ š. pl. 50°31′30″ r. ilg.﻿ / ﻿26.15194°š. pl. 50.52500°r. ilg.﻿ / 26.15194; 50.52500﻿ (Ajalis)Koordinatės: 26°09′07″ š. pl. 50°31′30″ r. ilg.﻿ / ﻿26.15194°š. pl. 50.52500°r. ilg.﻿ / 26.15194; 50.52500﻿ (Ajalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Bahreino vėliava Bahreinas |
| **Muchafaza** | Vidurinė muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 100 553  |

**Ajalis** (arab. عالي = *A'ali*) – miestas Bahreine, Bahreino salos šiaurėje, Vidurio muchafazoje, į šiaurę nuo Rifos. Funkcionuoja daugiausia kaip „miegamasis" miestas. Išvystyti keramikos amatai. Miestas žymus dėl čia išlikusių senovinių pilkapių. Jie datuojami nuo pat Dilmuno laikotarpio. Manoma, kad juose laidoti iškilūs Dilmuno žmonės. Archeologiniai kasinėjimai pradėti XX a. Dabar radikalūs musulmonai pasisako už kapaviečių panaikinimą.

Istorija
--------

Ajalis kurtis pradėjo maždaug tarp 1970–1980 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Zinnia elegans** |
| --- |
| Puikioji gvaizdūnė (Zinnia elegans)Puikioji gvaizdūnė (*Zinnia elegans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Gvaizdūnė  *( Zinnia)* |
| Rūšis: | Puikioji gvaizdūnė  *( Zinnia elegans)* |

 |

**Puikioji gvaizdūnė** (*Zinnia elegans*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos vienametis žiedinis augalas. Natūraliai auga Meksikos dykumose, tačiau dabar auginamas daugelyje pasaulio kraštų kaip gėlė.

Gvaizdūnė natūraliai užauga iki 76 cm aukščio, stiebo gale suformuoja stambų (5 cm skersmens) graižą rausvais žiedlapiais (auginamos gvaizdūnės būna įvairių spalvų). Lapai lanceloidiniai, jų paviršius šiurkštus.

Puikioji gvaizdūnė žydi visą vasarą ir ankstyvą rudenį, mėgsta gerai vėdinamą priemolį, saulėtas vietas. Pakanti sausrai. Yra išvesta daug gvaizdūnės veislių, besiskiriančiu dydžiu, žiedų spalva ir stambumu.

* Žiedynas iš artiŽiedynas iš arti
* PumpurasPumpuras
* Veislė oranžiniais žiedaisVeislė oranžiniais žiedais
* Baltarusijos pašto ženklas su puikiąja gvaizdūneBaltarusijos pašto ženklas su puikiąja gvaizdūne
| **Evan Griffiths** |
| --- |
| Gimė | 1795 m. sausio 18 d.Gelibebligas, Glamorganas, Velsas Velsas |
| Mirė | 1873 m. rugpjūčio 31 d. (78 metai)mirties vieta nežinoma |
|  |
| Veikla | vertėjas, dvasininkas |

**Evanas Grifitsas** (val. *Evan Griffiths*, 1795 m. sausio 18 d. – 1873 m. rugpjūčio 31 d.) – valų dvasininkas, gimęs Glamorgane netoli Bridžendo. Jis į valų kalbą išvertė įvairių veikalų, daugiausia teologinių, taip pat 1847 m. išleido valų–anglų žodyną.

Biografija
----------

Gelibeblige netoli Bridžendo, Glamorgane nepriklausomasis dvasininkas E. Grifitsas buvo jauniausias iš septynių vaikų. Jam buvo tik treji metai, kai mirė tėvas ir paliko šeimą skurde. Motina jį mokė namie.

Kai E. Grifitsui suėjo 13 metų, jis tapo gretimos nepriklausomosios bažnyčios nariu, o 21 metų jis buvo paskatintas pamokslauti. Maždaug tuo laiku E. Grifitsas metus lankė savo dvasininko vadovaujamą mokyklą, o po to – dr. Dženkino Luiso (Jenkin Lewis) vadovaujamą koledžą Niuporte, Monmutšyre. Prabėgus dvejiems metams E. Grifitso globėjas jį parekomendavo ledi Barham kaip ganytojiškam darbui dviejose nedidelėse bažnyčiose Goveryje tinkamą žmogų. Sėkmingai jose išdirbęs dvejus metus 1824 m. liepos 21 d. jis buvo įšventintas į dvasininkus.

1828 m. rugpjūtį V. Grifitsas persikėlė į Svonsį versti M. Henrio *Komentarą* („Commentary"). Iki spaustuvininkui bankrutuojant pasirodė tik keli darbo numeriai. E. Grifitsas nusipirko šį verslą ir dirbo vertėju bei spaustuvininku, kol darbas buvo baigtas. Taip pat jis beveik kiekvieną sekmadienį sakydavo pamokslus.

E. Grifitsas mirė 1873 m. rugpjūčio 31 d. Palaidotas Svonsio priemiesčio Skečio kapinėse.

Darbai
------

Iš viso E. Grifitsas publikavo daugiau kaip 40 originalių arba verstų darbų, tarp jų valų–anglų žodyną („Welsh-English Dictionary", Abertavy, 1847). Be M. Henrio *Komentaro*, jis išvertė Č. G. Finio *Paskaitas* („Lectures", 1839) ir *Pamokslus* („Sermons", 1841), S. Berderio *Rytų papročius* („Oriental Customs"), T. Brukso *Bežadį krikščionį* („Mute Christian"), Dž. A. Džeimso *Bažnyčios nario vadovą* („Church Member's Guide"), F. Dodridžo *Augimą ir pažangą* („Rise and Progress") ir kitų knygų.

Išnašos
-------

1. ↑  Welsh Biography On-line
2. ↑  *The Century Cyclopaedia of Names*, coordinated by Benjamin E Smith and published by the De Vinne Press, New York 1894 (Page 461)
3. 1 2 3 4 5  "Griffiths, Evan". Dictionary of National Biography. London: Smith, Elder & Co. 1885–1900.
**Anykščių rajono savivaldybės taryba** – Anykščių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas
------------------

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.

Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Anykščių rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Rinkimai
--------

### Rinkimuose dalyvavusios partijos

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Sąrašo Nr**. | **Partijos pavadinimas** | **Paduota balsų** | **Gauta mandatų** |
| 10 | Tėvynės sąjunga (Lietuvos konservatoriai) (TSLK) | 5640 | **9** |
| 4 | Lietuvos demokratinė darbo partija (LDDP) | 3625 | **6** |
| 2 | Lietuvos krikščionių demokratų partija (LKDP) | 3286 | **5** |
| 15 | Lietuvos socialdemokratų partija (LSDP) | 1482 | **3** |
| 13 | Lietuvos valstiečių partija (LVP) | 1276 | **2** |
|

### Tarybos nariai

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Vardas, pavardė** | **Partija** | **Vieta sąraše** | **Pastabos** |
| Viktoras Martinkus | TSLK | 1 |  |
| Aldona Daugilytė | TSLK | 2 |  |
| Giedrutis Klimkevičius | TSLK | 3 |  |
| Vytautas Bernatavičius | TSLK | 4 |  |
| Saulius Nefas | TSLK | 5 |  |
| Antanas Juodėnas | TSLK | 6 |  |
| Arūnas Liogė | TSLK | 7 | iki 1995 m. gegužės 4 d. |
| Algirdas Kuprys | TSLK | 8 |  |
| Sigutis Obelevičius | TSLK | 9 |  |
| Romualdas Budreika | TSLK | 10 | nuo 1995 m. gegužės 4 d. |
| Tamara Božok | LDDP | 1 |  |
| Valdemaras Burauskas | LDDP | 2 |  |
| Vilius Juodelis | LDDP | 3 |  |
| Julė Kavaliūnienė | LDDP | 4 |  |
| Bronius Pilkauskas | LDDP | 5 |  |
| Albertas Pipiras | LDDP | 6 |  |
| Antanas Žemaitis | LKDP | 1 |  |
| Algirdas Laskauskas | LKDP | 2 |  |
| Valentinas Pajarskas | LKDP | 3 |  |
| Loreta Stonienė | LKDP | 4 |  |
| Pranas Alsys | LKDP | 5 | iki 1995 m. gruodžio 28 d. |
| Gediminas Dambrava | LKDP | 6 | nuo 1995 m. gruodžio 28 d. |
| Ričardas Vilhelmas Gabrilavičius | LSDP | 1 | iki 1995 m. gruodžio 28 d. |
| Danielius Pocius | LSDP | 2 | iki 1996 m. balandžio 19 d. |
| Rimantas Bilinskas | LSDP | 3 |  |
| Jurgis Gediminas Bėčius | LSDP | 4 | nuo 1995 m. gruodžio 28 d. |
| Jonas Sudeikis | LSDP | 5 | nuo 1996 m. balandžio 19 d. |
| Augustinas Mindaugas Lisauskas | LVP | 1 |  |
| Arvydas Mačiulis | LVP | 2 |  |
|

Veikla
------

Rajono meru išrinktas Saulius Nefas, jo pavaduotoju Vytautas Bernatavičius. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Arūnas Liogė.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2018-02-19 iš Wayback Machine projekto.
| Moliūnų piliakalnis |
| --- |
| Moliūnų piliakalnio valstybės paminklo ženklas |
| 

Moliūnų piliakalnisMoliūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°54′57″š. pl. 24°27′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.91574°š. pl. 24.46535°r. ilg.﻿ / 55.91574; 24.46535Koordinatės: 55°54′57″š. pl. 24°27′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.91574°š. pl. 24.46535°r. ilg.﻿ / 55.91574; 24.46535 |

 |
| Vieta | Pasvalio rajonas |
| Seniūnija | Pumpėnų seniūnija |
| Naudotas | XV a. - XVI a. |
| Žvalgytas | 1968 |
| Registro Nr. | A543P / 5438 / |

**Moliūnų (Kriklinių) piliakalnis** – piliakalnis, vadinamas *Perkūnine* (unikalus MC kodas 5438, kultūros vertybės kodas A543P) Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, miške tarp Moliūnų ir Kriklinių kaimų, Pyvesos dešiniajame krante.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas 2 km į rytus nuo Kriklinių kaimo centro, miške. Iš pietų, vakarų ir šiaurės jį juosia pelkėta žemuma. Aikštelė taisyklinga keturkampė, iš visų pusių apjuosta dvigubu pylimu ir dviem grioviais tarp jų. Vidinis pylimas aikštelės vakariniame gale 26 m, pietiniame – 22 m, rytiniame – 27 m ilgio. Jo aukštis nuo aikštelės 0,8–1,2 m, išorėje – 2–2,2 m. Išorinis pylimas vakariniame ir pietiniame krašte apie 40 m, rytiniame – 30 m, šiauriniame – 45 m ilgio. Jo aukštis nuo griovio 1,5 m, išorėje – iki 5 m.

Taisyklinga, kiek neįprasta forma leidžia spėti, kad tai gali būti XV a. - XVI a. gynybinis įrenginys. Piliakalnio teritorija 0,83 ha, apsauginė zona – 1,3 ha. Iki XVIII a. greta piliakalnio, Lapkalnyje stovėjo ir koplytėlė.

Moliūnų piliakalnis iš šiaurės pusėsMoliūnų piliakalnis iš šiaurės pusės

  

Moliūnų piliakalnio aikštelė iš rytų pusėsMoliūnų piliakalnio aikštelė iš rytų pusės

  


|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Šimonių piliakalnis 17 km | Ąžuolpamūšės piliakalnis 23 km | Rinkuškių piliakalnis 39 km  Klausučių piliakalnis 32 km |  |
|  |  | Likalaukių piliakalnis 23 km |
| Kiūčių piliakalnis 16 km |  | Stirniškio piliakalnis 25 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. t.2, p. 87 (331)
2. ↑   Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928 m. p. 178 (Moliūnai), p. 212 (Piliakalnis)
Koordinatės: 55°31′47″ š. pl. 25°5′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.52972°š. pl. 25.09222°r. ilg.﻿ / 55.52972; 25.09222

| Anykščių kvarco tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Anykščių rajonas) |
| Plotas | 0,108 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,42 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Anykščių kvarco tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Anykščių miesto vakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Šventosios intakas) 0,5 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1,39 km, plotis – iki 0,17 km. Sudarytas iš 2 dalių, kurias vieną nuo kitos skiria skersai einanti geležinkelio atšaka į pietinėje pakrantėje esančią AB „Anykščių kvarcas". Šiaurvakarinė tvenkinio dalis yra už Anykščių miesto ribos. Altitudė 81,6 m.

Krantai neaukšti, apaugę siauru krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Įsikūrę Šepetiškio ir Ažupiečių kaimai. Pietrytinė tvenkinio dalis yra Anykščių miesto teritorijoje. Pietinis krantas aukštas. Šiaurvakarinė pakrantė žema, tokios pat altitudės (80,1 m) kaip ir tvenkinys, gausiai apaugusi krūmynais ir žolynais. Pakrantėse yra Anykščių miesto dalies Užupiečių individualūs namai.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Britų olimpinė asociacija| Nacionalinis olimpinis komitetas |
| --- |
| Šalis/Regionas | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| Kodas | GBR |
| Įkurtas | 1905 m. |
| Pripažintas | 1905 m. |
| Žemynoasociacija | EOC |
| Būstinė | Londonas |
| Prezidentas | Anne Elizabeth Alice Louise |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Britų olimpinė asociacija** (angl. *British Olympic Association*) – sporto organizacija, skatinanti sportinę veiklą Jungtinėje Karalystėje ir atstovaujanti šaliai tarptautiniame olimpiniame komitete.

Istorija
--------

Britų olimpinė asociacija įkurta 1905 m. Tais pačiais metais pripažinta tarptautinio olimpinio komiteto nare.

Britų olimpinė asociacija laimėjo teisę rengti tris olimpines žaidynes: 1908 m. vasaros olimpinės žaidynės, 1948 m. vasaros olimpinės žaidynės, 2012 m. vasaros olimpinės žaidynės. Visoms žaidynėms rengti buvo parinktas Londonas.

Britų olimpinei asociacijai priklauso Jungtinė Karalystė ir šios užjūrio teritorijos, kurios turi savo Sandraugos žaidynių sporto komitetus: Angilija, Falklando salos, Gibraltaras, Gernsis, Meno sala, Džersis, Montseratas, Šv. Elenos sala, Terksas ir Kaikosas. Simboliškai dar penkių teritorijų (Pitkerno salos, Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salos, Indijos Vandenyno Britų Sritis, Britų Antarktidos teritorija, Akrotiris ir Dekelija) neturinčių Sandraugos žaidynių komitetų sportininkams leidžiama atstovauti Jungtinę Karalystę olimpinėse žaidynėse.

Dar trys Jungtinės Karalystės užjūrio teritorijos turi savo veikiančius olimpinius komitetus ir dalyvauja žaidynėse atskirai: Bermuda (Bermudos olimpinė asociacija), Britų Mergelių salos (Britų Mergelių salų olimpinis komitetas) ir Kaimanų salos (Kaimanų salų olimpinis komitetas).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Anykščių radijo televizijos stotis |
| --- |
|  |
| 

Anykščių radijo televizijos stotisAnykščių radijo televizijos stotis

55°41′27.73″ š. pl. 24°59′5.25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6910361°š. pl. 24.9847917°r. ilg.﻿ / 55.6910361; 24.9847917﻿ (Anykščių radijo televizijos stotis)Koordinatės: 55°41′27.73″ š. pl. 24°59′5.25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6910361°š. pl. 24.9847917°r. ilg.﻿ / 55.6910361; 24.9847917﻿ (Anykščių radijo televizijos stotis) |
|  |
| Vieta | Viešintos, Anykščių rajonas |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1966 m. |
| Statybų pabaiga | 1970 m. |
| Atidarymas | 1970 m. sausio 23 d. |
| Antena | 191,26 m  |

**Anykščių radijo televizijos stotis** – radijo ir televizijos stotis, esanti Viešintų miestelyje (Viešintų seniūnija, Anykščių rajonas). Anykščių radijo televizijos stotis vykdo veiklą šiose srityse: ryšių įranga, jos priežiūra, radijo signalų priėmimas ir perdavimas. Veikia radijo relinė stotis. Adresas: Televizijos g. 16, Viešintų mstl. Viešintų sen. Anykščių r. sav. LT-29321.

Stotyje retransliuojamos keturių Lietuvos televizijų programos, įrengti belaidžio interneto „Erdvės" siųstuvai. Nuo 2017 m. sumontuotas vidurinių bangų (AM) siųstuvas, transliuojantis Laisvosios Europos radijo/Laisvės radijo (RFE/RL) laidas rusų ir, iki 2019 m. balandžio mėnesio, baltarusių kalbomis. Naujasis Viešintose veikiantis siųstuvas leidžia retransliuoti programas kokybiškesniu garsu. Jis pakeitė Kauno rajone, Sitkūnuose buvusį siųstuvą. Naujasis siųstuvas veikia tokiu pačiu galingumu, kaip ir senasis, tačiau esant reikalui specialistai galės nustatyti keturiskart didesnį jo stiprumą. Tai didintų ne tik retransliacijos kokybę, bet ir plėstų jos teritoriją.

Istorija
--------

1966–1970 m. buvo pastatytas, o 1970 m. sausio 23 d. paleistas ir iki šiol veikiantis Anykščių radijo ir televizijos stoties retransliatorius su 191,26 m aukščio stiebu (aukščiausias statinys regione). Jos signalas skleidžiamas 60 kilometrų spinduliu. Įrengus šį retransliatorių, televizijos laidas ėmė matyti žiūrovai visoje Lietuvos teritorijoje. Viešintų radijo televizijos stotyje buvo įrengtas 5 kW galios Čekijoje pagamintas televizijos siųstuvas.

1973 m. buvo pastatytas antrasis 130 m aukščio stiebas pirmajam Lietuvoje decimetrinių bangų siųstuvui sumontuoti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Aukščiausi statiniai Lietuvoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  „ERDVĖS" priklausančios stotys
2. ↑   VIEŠINTOS. Vietovės aprašymas (*anykstenai.lt*)
3. ↑  Lietuvoje pradėjo veikti naujas siųstuvas retransliuoti Laisvosios Europos radijui
4. ↑  Istorija Archyvuota kopija 2012-02-03 iš Wayback Machine projekto.
Narasimhos atvaizdas ant Hoisalešvaros šventyklos (Karnataka)
**Narasimha** (skr. नरसिंह = IAST: *Narasiṃha-* 'liūtažmogis') – hinduizme yra viena iš dešimties Višnaus avatarų, žmogus-liūtas.

„Bhagavata puranoje" pasakojama legenda, jog demonas Hiranjakšipus neapkentė Višnaus ir ieškojo būdų, kaip jam galėtų pakenkti. Jis užsiėmė askeze ir iš dievo Brahmos gavo dovaną – jo nebegalėjo užmušti nei dievas, nei žmogus, nei žvėris. Vėliau Hiranjakšipui gimė sūnus Prahlada, kuris tapo dideliu Višnaus garbintoju. Vieną sykį įpykęs Hiranjakšipus kėsinosi užmušti Prahladą, bet tada iš rūmų kolonos išsiveržė Narasimha ir nužudė demoną, nes buvo nei žmogus, nei žvėris, nei dievas.

Šis Narasimhos mitas gretinamas su ankstesniu, jau „Rigvedoje" minimu mitu apie Indrą ir demoną Namučį.

Ikonografiškai Narasimha vaizduojamas žmogaus kūnu, liūto galva, su žvėries nagais. Rankose laiko būdingus Višnaus atributus – diską (čakrą) ir kuoką (gadą). Architektūroje vaizduojamas nuo II–IV a. gausiausia jo atvaizdų yra vidurio Indijos šventyklose.

* Narasimha žudo Hiranjakšipų (XVIII a. piešinys)Narasimha žudo Hiranjakšipų (XVIII a. piešinys)
* Hampio NarasimhaHampio Narasimha
* Šiuolaikinė Narasimhos ikonografijaŠiuolaikinė Narasimhos ikonografija

Taip pat skaitykite
-------------------

* Holenšteino urvo liūtažmogis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Narasiṃha*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 147
A bemolis užrašytas penklinėje**Bemoliu** muzikoje vadinamas natų ženklas, nurodantis muzikos garsą pažeminti pustoniu. Bemolis yra vienas iš alteracijos ženklų (kiti du - diezas ir bekaras).

Bemolis žinomas muzikoje jau nuo Viduramžių. Kai kuriose bažnytinėse dermėse, stengiantis išvengti disonuojančio sąskambio B-D-F, pirmoji jo nata būdavo sumažinama per pustonį, taip sukuriant mažorinį akordą. Šis natos variantas, B bemolis, buvo žymimas lotyniškąja b mažąja raide, skirtingai nuo paprastosios B, žymėtos gotiškąja b mažąja raide. Atsiradus ir daugiau alteruotų natų, šis ženklas netruko tapti bemolio simboliu (*b*).

Analogiškai diezui, egzistuoja ir kitokios bemolio versijos: **pusinis bemolis** (pažeminantis garsą ketvirčiu tono), **pusantrinis bemolis** (pažeminantis garsą trimis ketvirčiais tono) bei **dvigubasis bemolis** (sumažinantis natos vertę visu tonu). Pastarasis yra žymimas dviem greta parašytais bemolio simboliais (*bb*), kitų bemolių notacija yra nenusistovėjusi ir kinta priklausomai nuo kompozitoriaus skonio ir įpročių.

Priešingos reikšmės ženklas, pustoniu padidinantis natos tono aukštį, yra diezas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dr. Brian Blood (2017). 
dolmetsch online dolmetsch.com


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMuzikos notacija |
| --- |
|  |
| Penklinė | 
8va · 15ma · Taktas ir takto brūkšnys · Raktas · Da capo · Dal segno · Prieraktinis ženklas · Papildoma linija · Gama · Kartojimo raidė · Repriza · Metro ženklas · Transpozicija |  |
|  |
| Natos | 
Alteracijos ženklai (Diezas · Bekaras · Bemolis) · Nata su tašku · Pagražinimo nata · Natos vertė (Kojelė) · Aukštis · Pauzė · Tupletas · Tremolo · Intervalas · Helmholtso notacija · Raidinė notacija · Mokslinė notacija |
|  |
| Artikuliacija | 
Akcentas · Cezūra · Dinamika · Fermata · Legato · Marcato · Ornamentika (Trelė · Mordentas · Pagražinimo nata} · Portato · Liga · Staccato · Staccatissimo · Tenuto · Rišančioji liga |
|  |
| Alternatyvos | 
Brailio muzika · Grafinė notacija · Tablatūra |
|  |
| Susiję | 
Muzikos simbolių sąrašas · Menzūrinė notacija · Transponavimas |

 |
*Panašias reikšmes žr. straipsnyje Frankenšteinas*
Vienas iš Frankenšteino monstro atvaizdų
*Frankenšteino monstras'* (angl. *Frankenstein's monster*) – žymios XIX a. anglų rašytojos Mary Shelley siaubo romano „Frankenšteinas", išleisto 1818 m. vienas iš pagrindinių personažų. Populiariojoje kultūroje labai dažnai klaidingai tapatinamas su pačiu Viktoru Frankenšteinu, vadinamas jo vardu. Tuo tarpu romane pagrindinis herojus mokslininkas Frankenšteinas jam nesuteikia jokio vardo, pavadina paprasčiausiai „Būtybe" („*The Creature*") ar paniekinančiais demono, monstro ir panašiais vardais.

Būtybė
------

Kultinį monstrą įkūnijo aktorius Boris Karloff
Romane Viktoro Frankenšteino monstras sukuriamas iš negyvos materijos, surenkant naujo, didelio žmogaus kūną iš lavonų įvairių dalių. Su dideliu entuziazmu kūrėjas būtybę padaro gyvą. Deja, atgijęs padaras tampa pabaisa. Frankenšteiną kamuoja baimė sutikti savo rankomis sukurtą šlykštų padarą. Monstras, nekęsdamas žmonių, keršija žudydamas mokslininko artimuosius, galiausiai nužudo ir savo paties kūrėją. Romane plėtojamas šios būtybės ir jos sukūrėjo konfliktas – mokslininko atsakomybės už savo atradimus simbolis.

Palikimas
---------

Kaip ir kūrėjas Frankenšteinas, taip ir jo monstras populiariojoje kultūroje yra įsitvirtinę, kaip kultiniai personažai. Monstras įgijęs daugelį savo personažo interpretacijų įvairiose srityse: literatūroje, komiksuose, žaidimuose, kine. Su jo vardu siejamos atskiros vietos, pvz. laikoma, kad Frankenšteino prototipu rašytoja M. Shelley paėmė vokiečių alchemiką Johaną Dipelį, gimusį vadinamojoje Frankenšteino pilyje (vok. *Burg Frankenstein*).

Nuorodos
--------

* Apie Frankenšteino sindromą
* Frankenšteino monstro portretų galerija Archyvuota kopija 2011-12-31 iš Wayback Machine projekto.
| ***Napoleonas ir aš*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Io e Napoleone |
| Kilmės šalis |  Italija  Ispanija Prancūzija |
| Režisierius | Paolo Virzi |
| Metai | 2006 |
| Žanras | istorinis |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | italų ir prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Napoleonas ir aš** (it. *Io e Napoleone*) – 2006 m. sukurta istorinė komiška drama apie Napoleono tremtį.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Daniel Auteuil – Napoleonas Bonapartas
* Elio Germano – Martinas Papučis
* Monica Bellucci – baronienė Emilija Speciali
* Sabrina Impacciatore – Diamantina Papuči
* Francesca Inaudi – Mirela
* Margarita Lozano – Paskalina
* Massimo Ceccherini – Kozimas Bartolinis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Elbos sala, 1814 m. jaunas mokytojas Martinas Papučis dėl savo politinių pažiūrų netenka darbo. Netrukus į salą atvyksta čia ištremtas Prancūzijos imperatorius Napoleonas ir Martinas nusprendžia jį nužudyti. Tačiau buvęs mokytojas neryžtingas ir galiausiai reikalai pakrypsta taip, jog jis tampa asmeniniu Napoleono sekretoriumi, lydinčiu jį kelionėse po salą ir tvarkančiu visą korespondenciją. Martinas niekaip nesiryžta įvykdyti savo plano, tačiau kuomet pasikėsinimą nesėkmingai mėgina įvykdyti kitas mokytojas, galiausiai apsisprendžia, tačiau nespėja: Napoleonas su naujai surinktais samdiniais išvyksta iš salos ir mėgina susigrąžinti valdžią. Vėl kyla karas, tačiau Napoleonas pralaimi ir vėl ištremiamas, šį kartą į Šv. Elenos salą. Martinas nusprendžia vykti ten, tačiau nespėja – Napoleonas miršta anksčiau...

Apdovanojimai
-------------

| Apdovanojimas | Kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| David di Donatello | geriausias antrojo plano aktorius | Valerio Mastarndrea | Nominacija |
| geriausia antrojo plano aktorė | Sabrina Impacciatore | Nominacija |
| geriausia kinematografija |  | Nominacija |
| geriausia scenografija |  | Nominacija |
| geriausi kostiumai |  | Nominacija |
| geriausi specialieji efektai |  | Nominacija |
| Kineo apdovanojimai | geriausi kostiumai |  | Laimėjo |
| Nastro d'Argento | Guglielmo Biraghi apdovanojimas | Elio Germano | Laimėjo |
| geriausia antrojo aktorė | Monica BellucciSabrina ImpacciatoreFrancesca Inaudi | Nominacija |
| geriausi kostiumai |  | Nominacija |
|