recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Drosera** |
| --- |
| *Drosera aliciae* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Saulašariniai  *( Droseraceae)* |
| Gentis: | Saulašarė  *( Drosera)* |

 |

**Saulašarė** (*Drosera*) – saulašarinių (*Droseraceae*) šeimos vabzdžiaėdžių augalų gentis.

Paplitimas
----------

Saulašarė paplitusi visuose žemynuose, išskyrus Antarktidą, nuo atogrąžų iki šalto klimato sričių. Didžiausia rūšių įvairovė Australijoje (apie pusė visų saulašarių rūšių). Gentis neaptinkama sausringose srityse, Arktyje, daugelyje atogrąžų miškų. Auga šlapiose arba drėgnose, gerai saulės apšviestose buveinėse, paprastai rūgščiame dirvožemyje (pelkėse, durpynuose, šlapynėse, drėgnose vandens telkinių pakrantėse, nuolat rūko gaubiamose vietose).

Pietinė saulašarė, sučiupusi drozofilą

Morfologija
-----------

Saulašarė – vienametė arba daugiametė, rausvos, gelsvos ar šviesiai žalios spalvos žolė su šakniastiebiais, gumbeliais arba požeminėmis palaipomis. Stiebas labai trumpas, rečiau ilgas, status arba laipiojantis. Lapai susitelkę į skroteles arba pražanginiai, apaugę ilgais standžiais liaukiniais plaukeliais. Žiedai dvilyčiai, taisyklingieji. Vainiklapiai dažniausia balti, rečiau rausvi, raudoni arba violetiniai. Vaisius – atsidarančioji dėžutė su daug smulkių sėklų.

Visų rūšių saulašarės yra vabzdžiaėdžiai augalai. Ant lapų esančios liaukos išskiria klampų vabzdžius viliojantį skystį. Prilipus vabzdžiui liaukiniai plaukeliai prie jo prisilenkia arba lapas susisuka ir liaukų išskiriami fermentai vabzdį ima skaidyti. Suskaidytas medžiagas įsiurbia lapo paviršiuje esančios bekotės liaukos.

Rūšys
-----

*Drosera madagascariensis*
Ilgalapė saulašarė (*Drosera anglica*)
Žinoma ~100 rūšių. Daugelis auginamos kaip kambariniai dekoratyviniai augalai, dalis turi vaistinių savybių.

Lietuvoje auga 4 savaiminės rūšys:

* apskritalapė saulašarė (*Drosera rotundifolia*)
* ilgalapė saulašarė (*Drosera anglica*)
* bukalapė saulašarė (*Drosera ×intermedia*)
* mažalapė saulašarė (*Drosera intermedia*)

Kitos žymesnės rūšys:

* siūlinė saulašarė (*Drosera filiformis*)
* pietinė saulašarė (*Drosera capensis*)
* smulkioji saulašarė (*Drosera callistos*)
* palaipinė saulašarė (*Drosera prolifera*)
* dėmėtoji saulašarė (*Drosera schisandra*)
* granitinė saulašarė (*Drosera graniticola*)
* rausvoji saulašarė (*Drosera hamiltonii*)
* stambiažiedė saulašarė (*Drosera marcantha*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Saulašarė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Wichtl M.; *Herbal Drugs and Phytopharmacetuicals*; Boca Raton, FL: CRC Press, 1994, 178;81.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Saulašarė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Stropelių senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Stropelių senosios kapinėsStropelių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°58′32″š. pl. 21°35′27″r. ilg.﻿ / ﻿55.975583°š. pl. 21.590732°r. ilg.﻿ / 55.975583; 21.590732Koordinatės: 55°58′32″š. pl. 21°35′27″r. ilg.﻿ / ﻿55.975583°š. pl. 21.590732°r. ilg.﻿ / 55.975583; 21.590732 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kūlupėnų seniūnija |
| Plotas | 0,19 ha |
| Naudotas | XVI – XVIII a. |
| Žvalgytas | 1992, 1995 |

**Stropelių senosios kapinės**, vadinamos **Senkapiais**, **Maro kapais** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – kapinės Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, Stropelių kaime (Kūlupėnų seniūnija), Mišupės kairiajame krante, 420 m į šiaurę-šiaurės rytus nuo santakos su Mitupiu.

Vieta
-----

Įrengtos aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Mišupės slėnį. Kapinių teritorija 0,19 ha, perimetras – 150 m. Laidojimo ir aptvaro žymių nėra. Teritorija nuo XX a. 3 dešimtmečio ariama.

Istorija
--------

Įrengtos XVI a. bendro naudojimo kaimo žemių pakraštyje, netoli ribos su Sėlenių kaimu. Pasakojama, kad kapinėse laidoti nuo maro mirę kaimo gyventojai. Nuo XIX a. pradžios nenaudojamos. Teritorija tarpukariu suarta. Ariant dažnai buvo išverčiama žmonių kaulų.

Kartografinėje ir rašytinėje medžiagoje klaidingai vadinamos **Geniškių** senkapiais. Į kultūros paveldo objektų registrą neįrašytos. 

### Tyrimai

1974-1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1982 m. – Žemės ūkio aerofotografinių tyrinėjimų institutas, 1995 m. – Valstybinis žemėtvarkos institutas. 

1992 m. žvalgė Julius Kanarskas, Kretingos muziejus, 1995 m. – Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė, Kultūros paveldo centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto..
| Brasta |
| --- |
|  Brasta Šventybrastyje |
| **Ilgis** | 5,3 km |
| **Baseino plotas** | 18,5 km² |
| **Ištakos** | Kazokų apylinkės |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Brasta** – upelis vidurio Lietuvoje, Panevėžio ir Kėdainių rajonuose; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda Krekenavos seniūnijoje, 0,5 km į rytus nuo Kazokų. Teka į pietus, pietryčius dirbamais laukais. Žemupyje sudaro labai gilų, tankiai apžėlusį slėnį, kerta Vilainių-Krekenavos plentą. Įteka į Nevėžį 80 km nuo jo žiočių, Šventybrastyje, netoli Šventybrasčio bažnyčios.

Aukštupio vaga sureguliuota. Brastos žemupys senovėje buvo šventa vieta, greta santakos su Nevėžiu augo šventieji ąžuolai (dabar išlikę 4), stovėjo šventykla. Prie Brastos įsikūrę Kūjėnų ir Šventybrasčio kaimai.

Upės pavadinimas kilo nuo žodžio *brasta* („sekli, perbrendama upės vieta; šlapias kelias, klampynė").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Sociobiologija** – tarpdisciplininis mokslas, sisteminis socialinio elgesio biologinių pagrindų tyrimas. Sociobiologija bando paaiškinti gyvų organizmų elgesį tam tikrų, evoliucijos metu išsivysčiusių, savybių rinkiniu.

Dažnai laikoma biologijos ir sociologijos mokslų šaka. Tuo pačiu sociobiologijos tyrimo laukas susikerta su evoliucijos teorijų tyrimais, zoologija, genetika, archeologija ir kitomis mokslinėmis disciplinomis. Tarp socialinių mokslų sociobiologijai artimiausia yra evoliucinė psichologija.

Sociobiologijos pradininkas buvo Edward Wilson, kuris 1975 m. išleido knygą *Sociobiology: The New Synthesis*. Tai buvo pirmasis bandymas paaiškinti tokius gyvūnų (daugiausia skruzdžių, nes tai buvo Wilson pagrindinė tyrimų sritis) socialinio elgesio tipus kaip altruizmas, agresija ir pan.

Sociobiologijoje pagrindinę vietą užima keletas sąvokų:

* **Inclusive fitness** („bendrasis pajėgumas") – pagal klasikinį apibrėžimą reiškia bendrą individualaus pajėgumo (*individual fitness*) ir kitų giminystės ryšiais susijusių grupės narių pajėgumo sumą tam tikroje situacijoje. Toks sumavimas yra įmanomas tik tada, kai pagrindiniu veikėju laikomi genai, o individai tėra jų genų išgyvenimą palaikančios mašinos (*survival machine*). Pasak R. Dawkins individai tėra nemirtingų genų išlikimo mašinos. Giminystės ryšiais susiję organizmai, kurie turi didelę bendrų genų dalį žvelgiant iš genų perspektyvos yra svarbūs, nes jų išlikimas užtikrina bendrų genų išlikimą.
* **Kin selection** („giminingoji atranka") yra altruistinis (sąmoningai ar nesąmoningai) organizmo elgesys siekiant padidinti giminingų organizmų pajėgumą. Altruizmas šiuo atveju suprantamas kaip pasiaukojamas elgesys, kai organizmas mažina savo paties pajėgumą didindamas kitų pajėgumą.

Paprastai sociobiologija nagrinėja nedideles grupes (10-100 individų), turinčių didelį genetinį bendrumą.

Kai kurie tyrinėtojai sociobiologijos prielaidas taiko ir didelėms socialinėms grupėms – gentims, etninėms grupėms, tautoms. Pierre L. van den Berghe teigimu ankstyvosios etninės grupės buvo pakankamai mažos, o jų narių genų bendrumas didesnis nei išorinių grupių, o tai skatino altruistinį elgesį, nes didino bendrąjį pajėgumą (inclusive fitness). Šioms ankstyvosioms etninėms grupėms išsiplėtus į dideles tautas giminystės ryšiai liko tik simboliniai, tačiau etninės grupės esmė liko ta pati. Norint atpažinti tokiai grupei priklausančius narius, kai grupė yra didelė ir jų neįmanoma pažinoti visų asmeniškai, galimi keli keliai: genealoginis, fenotipinis, specifinė išvaizda, elgesys (įskaitant kalbą).

Nuorodos
--------

1. ↑   Edward O. Wilson *Sociobiology*. Cambridge (USA):Belknap, 1980.-p.58.
2. ↑  R. Dawkins *The Selfish Gene*. Oxford:Oxford University Press, 1989, p.46
3. ↑  Pierre L. van den Berghe. *The Ethnic Phenomenon*. London:Praeger, 1987
| **Capropygia** |
| --- |
| Vienadryžė dėžiažuvė (*Capropygia unistriata*) |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Pūsliažuvės  *( Tetraodontiformes)* |
| Šeima: | Rytinės dėžiažuvės  *( Aracanidae)* |
| Gentis: | Dygiosios dėžiažuvės  *( Capropygia)* |

 |
| Binomas |
| ***Capropygia***Kaup, 1855 |

**Dygiosios dėžiažuvės** (*Capropygia*) – rytinių dėžiažuvių (*Aracanidae*) šeimos žuvų monotipinė gentis. 

Vienintelė rūšis, **vienadryžė dėžiažuvė** (*Capropygia unistriata* Kaup, 1855) yra apvaloko ovalo formos, apie 12 cm kūno ilgio.

Endeminė žuvis, palitusi žemynininio atabrado rifuose 60-200 m gylyje, į pietus ir pietvakarius nuo Australijos žemyno. Vakariausias jų paplitimo arealas yra prie Vakarų Australijos valstijos esančios Rotnesto salos (*Rottnest Island*), o ryčiausias paplitimas yra Baso sąsiauris, esantis tarp Viktorijos valstijos ir Tasmanijos salos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  fishesofaustralia.net.au / Spiny Boxfish, *Capropygia unistriata* (Kaup 1855)



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dygiosios dėžiažuvės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Sodagreen |
|  
Sodagreen 2008 m. Taipėjuje |
| Biografija |
| Kilmė | Kinijos Respublika Taivanas |
| Žanrai | indie pop, indie rock, Mandopop |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Aktyvumo metai | 2004–dabar |
| Įrašų kompanija | Willlin Music (2004–dabar) |
| Svetainė | www.sodagreen.com.tw |
| Nariai |
| Wu Tsing-FongLiou Jia-KaiHo Jing-YangGong Yu-ChiShie Shin-YiShih Jyun-Wei |

**„Sodagreen"** (kin. 蘇打綠, pinyin: *Sūdá lǜ*; stilizuotai – **sodagreen**) – Taivano muzikos grupė, įkurta 2001 m. Jos sudėtis tokia pati nuo 2003 metų. „Sodagreen" laimėjo apdovanojimą roko festivalyje „Hohaiyan Gongliau" ir po to pradėjo groti taivanietiško stiliaus indie roko muziką. „Sodagreen" žinoma dėl savo vokalisto ir dainų autoriaus Qing-Feng Wu. Jo tekstai pasižymi poetiškumu, o jis pasižymi savo charakteriu scenoje ir dainavimo stiliumi.

Buvęs grupės lyderis būgnininkas Jun-Wei Shi pavadino grupę „Sodagreen". Grupė iš pradžių vadinosi „Soda", bet J. Shi jautė, kad grupei reikėjo vardo iš trijų kinų rašmenų. Q. Wu, kurio mėgstamiausia spalva buvo žalia, pasiūlė pridėti dar vieną rašmenį.

2001 m. gegužės mėnesį „Sodagreen" dalyvavo muzikos konkurse „Golden Melody Cup" Čenghi universitete ir laimėjo populiariausios grupės apdovanojimą už dainą „Peeping". „Sodagreen" sulaukė gero įvertinimo iš vieno iš teisėjų ir tada įrašė „Peeping" į rinkinį „Taiwan Independent Compilation 2001", išleistą įrašų kompanijos TCM. 2002 m. balandžio mėnesį „Sodagreen" pakeitė savo gitaristą ir dalyvavo dar kartą konkurse „Golden Melody Cup". Šį sykį jie laimėjo apdovanojimus už geriausią grupę, geriausią kūrinį, geriausius tekstus, ir geriausią muziką.

Nariai
------

* Wu Qing-Feng (Greeny) – vokalas
* Liu Jia-Kai (Kay) – elektrinė gitata
* Huo Jing-Yang (A-Fu) – akustinė gitara
* Gong Yu-Chi (Zephyr) – klavišiniai, altas
* Xie Xin-Yi (Claire) – bosas
* Shi Jun-Wei (Wei) – būgnai, kt. mušamieji

Diskografija
------------

Albumai
* sodagreen (蘇打綠) – 2005
* Little Universe (小宇宙) – 2006
* Incomparable Beauty (無與倫比的美麗) – 2007
* Sing with Me (陪我歌唱) – 2008
* Daylight of Spring (春·日光) – 2009
* Summer/Fever (夏/狂熱) – 2009
* Once In A Lifetime (十年一刻) – 2010
* What Is Troubling You (你在煩惱什麼) – 2011
* Autumn: Stories (秋：故事) – 2013

Singlai
* Aerial visions, Sounds And Illusions (空氣中的視聽與幻覺) – 2004
* Flying Fish (飛魚) – 2004
* Believe in music (Live at the stage) – 2004
* Thousand Years Late (遲到千年) – 2006
* My Future Is Not A Dream (我的未來不是夢) – sodagreen X apay – 2006
Koordinatės: 54°29′20″ š. pl. 20°11′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.48889°š. pl. 20.18333°r. ilg.﻿ / 54.48889; 20.18333
**Dydersdorfo pilkapynas** – pilkapynas 1 km į pietus nuo Adlig Diedersdorfo kaimo (nuo 1946 m. rus. *Jasnaja Poliana*, Pogranično apylinkė, Bagrationovsko rajonas, Kaliningrado sritis).

Tyrimai
-------

Aukščiausioje Vakarų Natangos aukštumų vietoje buvo 4 pilkapiai, vieną jų 1930 m. ištyrė Karlas Engelis. Pilkapis buvo 20 m skersmens ir 2,2 m aukščio, jo viršus išgrįstas akmenų grindiniu. Vienas didžiausių prūsų pilkapių. Sampile rasti 3 akmenų vainikai, vidurinis – 5 m skersmens ir 1,2 m aukščio, jo pietvakarių dalyje buvo 1,75 x 1, 60 m akmeninė dėžė. Joje aptikta degėsių žymių ir mažos urnos šukių. Tarp vidurinio ir išorinio akmenų vainikų, sampilo pietryčių dalyje, ant vėliau įrengto akmenų grindinėlio, buvo sudeginto mirusiojo kapas. Sampilo įvairiose vietose aptikta dar keletas kapų su urnomis. Jos su dangteliais, puoštos taškų eilėmis. Pilkapis datuojamas vėlyvuoju bronzos ir ankstyvuoju geležies amžiumi – 1 tūkstantmetis pr. m. e.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Dydersdorfo pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 742 psl.
Koordinatės: 53°48′ š. pl. 89°16′ r. ilg.﻿ / ﻿53.800°š. pl. 89.267°r. ilg.﻿ / 53.800; 89.267
**Abakano kalnagūbris** (rus. *Абаканский хребет*) – kalnagūbris esantis Rytų Sibiro pietvakarinėje dalyje, patenkantis į Vakarų Sajano sudėtį. Didžioji dalis plyti Chakasijoje, patenka į Kemerovo sritį ir Altajaus Respubliką. Kalnagūbris yra Kuznecko Alatau aukštumų tęsinys, pietuose susijungiantis su Korbu kalnagūbriu Altajuje. Klimatas – kontinentinis, su šalta, snieginga žiema ir gana šiltomis vasaromis. Kalnuotoje kalnagūbrio dalyje per metus iškrenta iki 1500 mm kritulių. Kai kuriuose golcuose sniegas išbūna visą vasarą.

Kalnagūbris plyti pietrytiniame Kuznecko įdubos pakraštyje, yra Abakano (Jenisiejaus baseinas), Tomės, Mras-Su ir Lebedės (Obės baseinas) upių vandenskyroje.

Abakanas iš šiaurės rytų į pietvakarius driekiasi apie 300 km. Vidutinis aukštis – 1400–1700 m virš jūros lygio. Aukščiausias taškas – 1984 m (bevardė Čočeko kalnagūbrio viršūnė). Antra pagal aukštį viršūnė – Didysis Atalykas (1900 m). Kitos reikšmingesnės viršūnės – Didžioji Koltaiga (1883 m), Mažoji Koltaiga (1770 m).

Kalnagūbris susiformavęs iš metamorfinių ir vulkaninių uolienų (granito, gabro, diorito intruzijos). Reljefas stipriai raižytas, šlaituose (žemiau 1705 m) – tamsi taiga (kėniai, eglės, sibirinės pušys), aukščiau – aukštikalnių tundra.

Kalnagūbrio atšaka – Azyrtalas.

Turizmas
--------

Abakano kalnagūbryje nėra išsiskiriančių viršūnių ir kalnų perėjų. Aukščiausi kalnagūbrio taškai įtraukti į 2-3 sudėtingumo kategorijos pėsčiųjų ir slidininkų maršrutus. 4 kategorijos pėsčiųjų maršrutai dažnai baigiasi plaukimu Abakano upe ir jos intakais. Abakano kalnagūbris dažnai lankomas vandens turistų, nes jį kerta trumpiausias maršrutas nuo Teleckojės ežero iki Didžiojo Abakano aukštupio.

Šaltiniai
---------

* Didžioji tarybinė enciklopedija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

|  |
| --- |
| **Stropelių pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Stropelių pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Stropelių pradinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Stropeliai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1930 m. |
| **Uždarymo data** | 1978 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Stropelių pradinė mokykla** – buvusi mokykla Stropelių kaime (Kretingos rajonas).

Istorija
--------

1930 m. į seniūnijos centrą Stropelius iš Prystovų kaimo buvo perkelta pradžios mokykla. Pirmąja Stropelių pradžios mokyklos vedėja tapo Marija Vinčienė, kurią spalio 1 d. pakeitė Eleonora Končiūtė, baigusi Telšių mokytojų seminariją. 1933–1940 mokyklai vadovavo Stasys Vilkys. Mokyklą lankė Stropelių, Papievių, Sėlenių, Kūlsodžio, Sauserių ir Grabšyčių kaimų vaikai. Mokyklai buvo pastatytas pastatas, kurio viename gale buvo įrengta klasė, o kitame – mokytojo butas. Mokykla buvo 4 skyrių, o mokinius mokė 2 mokytojai. Visi 4 skyriai vienoje klasėje netilpo. Todėl vienas mokytojas su 2 skyriais dirbo mokyklos pastate, o kitas su kitais 2 skyriais – išsinuomotame kambaryje J. Narvilo namuose. Čia mokyklos klasė veikė kelerius metus, o vėliau išsinuomavo naują Igno Kripo namą, kurio viename gale buvo įrengta erdvi klasė, o kitame – kambarys mokytojui.

1939 m. mokyklą lankė 109 vaikai. Juos 1939–1940 m. mokė kretingiškis mokytojas Julius Navogrodskis, kuris karo pradžioje pasitraukė į Vakarus, gyveno Ispanijoje. 1940–1941 m. baigusiems pradinę mokyklą buvo organizuojami rusų kalbos kursai. Nuo 1942 m. mokykla buvo 5 skyrių. Jos vedėju 1942–1945 m. dirbo Stasys Vilkys, kuris 5-to skyriaus mokinius mokė vokiečių kalbos.

1944 m. pabaigoje mokykloje mokytojavo Stasys Plaušinis, 1944–1945 m. – Jurgis Šauklys. 1945 m. gegužės 15 d.– rugsėjo 15 d. mokytoju ir vedėju dirbo buvęs mokyklos mokinys Stasys Jonauskas iš Prystovų k. kuris įsijungė į antisovietinį pogrindį, vėliau tapo partizanu, vadovavo LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinei. 1945–1948 m. mokykloje dirbo mokytojos Stefa Jogminienė, Valė Vaičekauskaitė, 1952 m. – Jadvyga Suokaitė, 1956–1978 m. – Janina Endriuškaitė, Janina Zauerienė, Sofija Vaicikauskienė, Angelė Pilibaitienė, Juozas Mikulskas ir paskutinioji mokyklos mokytoja ir vedėja Jadvyga Sabeckytė-Kripienė. 1963 m. mokėsi 41 vaikas. 1971 m. tebeveikė visos 4 klasės, mokėsi 45 mokiniai (iš jų – 17 mergaičių ir 1 antrametis), bibliotekoje buvo saugomos 363 knygos, žurnalai ir brošiūros, bendras mokyklos patalpų plotas apėmė 105 m², iš kurių 87 m² plotą užėmė 2 klasių kambariai.

1978 m. mokykla uždaryta. Jos pastato savininkas, paskutiniosios mokytojos J. Kripienės vyras Ignas Kripas sodybą nugriovė.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Prystovai. Kaimas „pristaunioje" (nuostabioje) vietovėje*. Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2022-08-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Refrakcinis laikotarpis** (arba ***refrakcinė stadija***; pranc. *refractaire* – nejautrus) – lytinio abejingumo laikotarpis po sueities, kai yra įvykęs vyro orgazmas (ejakuliacija). Sudaro esminę atsipalaidavimo stadijos dalį.

Fazės
-----

Ką tik po ejakuliacijos vyras yra visiškai nejautrus lytiniams dirgikliams – tiek regimiesiems, tiek liečiamiesiems. Nervinis susijaudinimas nuslūgsta, todėl jokie erotinio stimuliavimo būdai – net ir tiesioginė ir stipri varpos stimuliacija (aistringos glamonės ar felacija) nebesukelia pakartotinės erekcijos. Vyras visiškai nereaguoja į lytinius dirgiklius.

Praėjus tam tikram laikui po orgazmo (laiko trukmė individuali) prasideda kita – ilgesnė refrakcinio laikotarpio fazė – sąlyginis lytinis nejautrumas. Jos metu vyrui yra vis dar gana sunku pačiam nusiteikti naujam suartėjimui, tačiau moters aktyvumas, intensyvios glamonės ir felacija gali sukelti vyrui erekciją.

Trukmė
------

Refrakcinio laikotarpio ir jo fazių trukmė žymiai įvairuoja priklausomai nuo vyro amžiaus ir lytinės konstitucijos. Jeigu paauglystėje pakartotinė erekcija gali atsirasti jau po kelių minučių nuo ejakuliacijos, tai pagyvenusiems vyrams gali prireikti netgi kelių dienų. Kai kurie vyrai (daugiausia 30-35 metų) turi užslėptą refrakcinį laikotarpį, kuris jiems leidžia neištraukiant varpos iš makšties atlikti pakartotinę sueitį net ir prieš tai jau ejakuliavus. Tokiu atveju erekcija susilpnėja nežymiai ir neilgam, o atliekamos frikcijos ją palaiko ir stiprina. Tokia „dviguba" sueitis gali trukti iki 10-20 minučių, kadangi pasiekus pirmąją ejakuliaciją lytinis jaudrumas šiek tiek sumažėja (mažėja nervinių centrų jaudrumas), todėl pakartotinės sueities metu ejakuliacija pasiekiama per ilgesnį laiką nei pirmoji.

Moteris
-------

Moteris refrakcinės stadijos nepatiria. Manoma, kad tai sąlygojo biologiniai veiksniai: vyrui refrakcija reikalinga tam, kad užtektų laiko pasigaminti naujai sėklai, kadangi pakartotinės sueities atveju, pirmoji ejakuliacija pasižymi geriausia („vaisingiausia") sperma, tuo tarpu pakartotiniam orgazmui būdinga ne tokia koncentruota, mažiau subrendusi sėkla, nejudrūs spermatozoidai. Savo ruožtu moteriai refrakcinės stadijos nebuvimas užtikrina pakartotinės sueities galimybę, šitaip padidinant paties pastojimo tikimybę.
| **Laima Adlytė** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. kovo 9 d. (52 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | šaškininkė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus Gedimino technikos universitetas |

**Laima Adlytė–Pakuckienė** (g. 1971 m. kovo 9 d. Vilniuje) – tarptautinė šimtalangių šaškių sporto meistrė, daugkartinė Lietuvos čempionė. Treneris – Edvardas Bužinskis.

Sporto pasiekimai
-----------------

2013 m. ji jau buvo šešis kartus Lietuvos čempionė. Svariausias jos laimėjimas – 2001 m. Pasaulio moterų šimtalangių šaškių čempionate iškovotas bronzos medalis. 2013 m. Estijoje vykusių Europos tarptautinių šaškių komandų pirmenybių „greitųjų" šaškių varžybose Lietuvos moterų komandoje iškovojo sidabrą.

Tarptautinės šaškių federacijos (FMJD) 2013 m. sausio mėn. paskelbtoje klasifikacijoje L. Adlytė užėmė penkioliktą vietą su 2227 taškais tarp geriausių.

Vilniaus Gedimino technikos universiteto Mechanikos fakultete 2007 m. baigė Pramonės technologijų inžinerijos bakalauro studijų programą. Yra Lietuvos Karo akademijos darbuotoja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karo akademijos darbuotoja tapo Lietuvos čempione Archyvuota kopija 2014-03-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos šaškininkės Europos pirmenybėse iškovojo sidabrą
3. ↑  L. Adlytė geriausių planetos šaškininkų reitinguose

Nuorodos
--------

* L. Adlytės turnyrų rezultatai
* Laima Adlytė (*Lietuvos sporto enciklopedija*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žaliosios žemės (išskyrus dalį Istrijoje ir Dalmatijoje) - Žemyninė Venecija.
**Žemyninė Venecija** (it. *Domini di Terraferma* 'žemyniniai domenai', *Stato da Tera* 'žemyninė valstybė') - viena iš trijų Venecijos respublikos dalių, Venecijos žemės žemyninėje Italijoje (neskaitant paties Venecijos dožato).

Venecijos respubliką jos klestėjimo laikais sudarė 3 sudedamosios dalys:

* Venecijos dožatas - pagrindinė Venecijos valstybės dalis.
* Žemyninė Venecija - žemės žemyninėje Italijoje.
* Jūrinė Venecija - žemės, atskirtos nuo pirmų dviejų Venecijos dalių jūra.

Žemyninę Veneciją sudarė užkariautos žemės Po baseine ir dabartiniame Veneto regione. Jos apėmė Venetą, Friulį ir dalį Lombardijos, apribotą Po upės, Ados upės, Alpių ir Karsto srities.

Žlugus Venecijos respublikai ir pasirašius Kampo Formijo sutartį (angl. *Treaty of Campo Formio*) Žemyninės Venecijos žemes kurį laiką valdė Napoleonas, kol 1797 m. Napoleonas perdavė ją Austrijai 1797 m. 1815 m. dauguma buvusios žemyninės Venecijos buvo prijungta prie Italijos karalystės, o kas liko - sudarė Lombardijos-Venecijos karalystę, pavaldžią Austrijos imperijai.
| **Lycoperdon echinatum** |
| --- |
| Dygliuotasis pumpotaukšlis (*Lycoperdon echinatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pumpotaukšliniai  *( Lycoperdaceae)* |
| Gentis: | Pumpotaukšlis  *( Lycoperdon)* |
| Rūšis: | Dygliuotasis pumpotaukšlis  *( Lycoperdon echinatum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Dygliuotasis pumpotaukšlis** (*Lycoperdon echinatum*) – pumpotaukšlių (*Lycoperdon*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai 3-5 cm skersmens, rutuliški, plačiai kriaušiški, ties pagrindu smailėjantis, be aiškiai susiformavusios koto. Spalva įvairuoja nuo baltos, balkšvos iki šviesiai rudos. Grybo paviršius tankiai nusėtas ilgų (dygliukas gali būti iki 7 mm ilgio), piramidės formos dyglių, kurie dažnai būna palinkę vienas į kitą ir pradedant nuo vidurio galiausiai nubyra – lieka šiurkštus tinkliškas raštas. Subrendusio vaisiakūnio viršūnėje atsiveria maža apvali angelė, pro kurią išbyra sporos (5-6 μm).
Trama: jauna – balta, kompaktiška, sena – pilkai ruda, purpuriškai ruda.
Auga liepos – spalio mėnesiais, drėgnuose miškuose, pavieniui ar nedidelėmis grupelėmis. Mėgsta buko kaimynystę, kalkingą dirvožemį. Jauni grybai valgomi, bet menkaverčiai. Nedažnas.

Literatūra
----------

* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 467
* Grybai, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, psl. 200


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dygliuotasis pumpotaukšlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Aaron Lucas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1979 m. gruodžio 14 d. (43 metai) |
| Gimimo vieta | Grinvilis, Pietų Karolina, JAV |
| Ūgis | 1,87 m |
| Svoris | 87 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | įžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1998-200220002002-20042004-20052007-20082005-200620062006-2007 | Pietų Karolinos UniversitetasColumbia RangeBerlyno ALBAVilniaus „Lietuvos Rytas" Bnei HaSharonJSF NanterreMersino „Mersin BB"Kijevo „Kyiv" |  |
|  |

**Eronas Lukasas** (g. 1979 m. gruodžio 14 d.) – JAV krepšininkas, žaidęs įžaidėjo pozicijoje.

Gimė Grinvilio mieste JAV. 2002 metais, baigė Pietų Karolinos univesitetą. Išvyko trumpam laikui žaisti Kolumbijoje ir vėliau persikėlė į Vilniaus Lietuvos Rytą. Pažaidęs du sezonus, išvyko į Izraelį atstovauti Bnei Hašaron komandai. Po sezono, Lucas grįžo į Lietuvos Rytą, tačiau nebuvo toks sėkmingas. Po pirmojo mačo, jam lūžo delnikaulis. Sužaidęs kelias varžybas, Lucas vidutiniškai pelnė tik 4,7 taško. Po trijų mėnesių, Lietuvos Rytas nutraukė sutartį su žaidėju. Vėliau, Lucas 2005–2006 metų sezone žaidė Prancūzijoje, vėliau Ukrainoje. Po 2006–2007 m. sezono baigė karjerą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  AARON LUCAS TOTALS
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Asociacijos dėsnis** (angl. *Law of Association*) – Davido Ricardo 1817 metais veikale „Politinės ekonomijos ir apmokestinimo principai" aprašytas dėsnis, įrodantis neabejotinus darbo pasidalijimo pranašumus net ir tais atvejais, kai vienas individas ar jų grupė (pvz. šalis) visais atžvilgiais (t. y. absoliučiai) pranašesnė už kitą individą ar jų grupę.

### Davido Ricardo teiginiai

D. Ricardo nagrinėjo laisvosios prekybos tarp dviejų šalių, kurių viena yra gamtos labiau apdovanota už kitą, padarinius, darydamas prielaidą, kad darbas ir kapitalas negali laisvai judėti tarp šalių. D. Ricardo įrodo, kad abiem šalims yra naudingas darbo pasidalijimas ir laisvoji prekyba tuo atveju, jei didesnį darbo našumą pasiekusi šalis specializuojasi gaminti tas prekes, kurių gamybos našumas palyginti didesnis.

### Pavyzdys

Darbo valandos produkcijos vienetui pagaminti
Tarkime, Darbėnai yra visais atvejais produktyvesni už Tingėnus. Darbėnai pagamina stalą per 4 valandas, o Tingėnai per 5 valandas. Darbėnai pagamina kėdę per 2 valandas, o Tingėnai tik per 4.

Kėdėms ir stalams pagaminti skiriama po 40 valandų. Jei ir Darbėnai, ir Tingėnai gamintų ir kėdes, ir stalus, tai per 80 valandų būtų pagaminta 18 stalų ir 30 kėdžių. Kadangi Darbėnai kėdes gamina 2 kartus našiau negu Tingėnai, o stalus tik 1,25 karto našiau, abiem pusėms būtų naudinga, kad Darbėnai gamintų tik kėdes, o Tingėnai tik stalus. Jei Darbėnai visas 80 valandų gamintų tik kėdes, o Tingėnai tik stalus, būtų pagaminta 16 stalų ir 40 kėdžių, t. y. santykinai daugiau produkcijos, santykinai mažiausiomis alternatyviomis sąnaudomis.

Šis dėsnis dar vadinamas santykinio pranašumo dėsniu.
**Asociacinio ryšio susilpnėjimas** (angl. *loosening of associations*) – reiškinys, kai mąstyme atsiranda minčių peršokimas nuo vienos temos prie kitos, kuri visiškai nesusijusi su pirmąja. Kalbantysis nekreipia dėmesio į tai, kad temos nėra susijusios, t. y. dingsta ryšiai tarp gretimų sakinių. Jis to tiesiog nejaučia.

Tokiu atveju gali būti sugretinti teiginiai, nesusieti prasminiu ryšiu. Kai asociacinis ryšys labai nusilpęs, kalba gali tapti inkoherentiška. Asociacijų ryšio susilpnėjimas būna schizofrenijos, manijos epizodų ir kitų psichozinių sutrikimų arvejais.

Šveicarų psichiatras Eugenas Bleuleris (*Eugen Bleuler*) sukūrė žodį *schizofrenija* ir juo pavadino įvairius psichinius sutrikimus, kuriems būdingas asociacinio ryšio susilpnėjimas. Dėl šio susilpnėjimo dingsta ryšys tarp paprastai susijusių minčių, bendravimo, veiksmų ir emocijų, todėl elgesys pasidaro keistas, nesuvokiamas. Itin smarkus asociacinio ryšio susilpnėjimas ir elgesio, minčių bei afekto inkoherencija būdingi *dezorganizuotam schizofrenijos tipui*, anksčiau vadintam *hebefrenija* (angl. *hebephrenia*).

Staigūs peršokimai nuo vienos temos prie kitos dėl nenutrūkstančios ir pagreitėjusios kalbos srauto paprastai nelaikomas asociacinio ryšio susilpnėjimo atveju.

Nuorodos
--------

* Lecture 12. Schizophrenia Archyvuota kopija 2016-10-28 iš Wayback Machine projekto.
**Saulius Chlebinskas** (1953 m. balandžio 4 d. Vilnius – 1999 m. kovo 18 d. ten pat) – Lietuvos grafikas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Dirbo Vilniaus universiteto bibliotekos Grafikos kabinete, leidykloje „Vaga", fonde „Regnum".

Vaikai
------

Dominykas (1975), Sigutė (1977), Vytautas (1981), Mindaugas (1986).

Kūryba
------

Nuo 1973 m. dalyvavo parodose, surengė individualias parodas Niujorke (1981 m.), Vilniuje (1992 m.), Miunsteryje (1997 m.). Apipavidalino ir iliustravo daugiau, kaip 600 knygų. Sukūrė estampų ciklų („Mano vaikai" 1984 m. „Noktiurnas" 1992 m. „Gyvenimas" 1994 m.), plakatų, ekslibrisų. Kūriniai metaforiški, simboliški, tvirtos architektonikos. Vyrauja abstraktus, ažūrinis linijinis piešinys, kuris vėlesnėje kūryboje derinamas su stambiomis, konstruktyviomis formomis. Tarptautiniuose ir Lietuvos knygos meno konkursuose pelnė daugiau, kaip 20 apdovanojimų.

Žymiausi darbai
---------------

* Irena Kostkevičiūtė, Vytautas Kašuba, 1997 m.
* Irena Kostkevičiūtė, M. K. Čiurlionis 1997 m.
* Irena Kostkevičiūtė, Lietuva medaliuose, 1998 m.
* Eglė Patiejūnienė, Brevitas Ornata, 1998 m.
* Sigitas Geda, Varnėnas po mėnuliu 1984 m.
* Justinas Marcinkevičius, Lopšinė gimtinei ir motinai 1990 m. Mažvydas 1996 m.
* Antanas Mackus, Ir mirtis nebus nugalėta, 1994 m.
* Vytautas Bložė, Sename dvarelyje, 1994 m.
* Nijolė Miliauskaitė, Uždraustas įeiti kambarys, 1995 m.
* Ričardas Mikutavičius Žaizdos metafizika, 1995 m.
* Konstantinas Kavafis Dioniso eisena 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Saulius Chlebinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Arrows**|  |
| Pilnas pavadinimas | Arrows Grand Prix International |
| Komandos bazė | Milton Keinsas, Didžioji Britanija |
| Komandos vadovai | Tom Walkinshaw |
| Pilotai | Riccardo PatreseDerek WarwickEddie CheeverThierry BoutsenDamon Hill |
| Debiutavo | 1978, Brazilijos GP |
| Dalyvavo GP | 368 |
| Čempionai |   |
| Konstruktorių įskaita: | 0 |
| Pilotų įskaita: | 0 |
| Laimėta GP | 0 |
| Pole pozicijos | 1 |
| Greičiausių ratų | 1 |
| Paskutinis sezonas | 2002 Vokietijos GP m. |
|

**Arrows Grand Prix International** – buvusi Formulės 1 komanda iš Jungtinės Karalystės, kuri dalyvavo čempionate nuo 1978 iki 2002 m.

Istorija
--------

Komandos istorija prasideda 1977 m. kai ją įkūrė italų finansininkas Franco Ambrosio ir jo kolegos - Alanas Reesas, Jackie Oliveris, Dave Wassas ir Tony Southgate. Komandos pavadinimas buvo duotas sudėjus jų pavardžių pirmąsias raides. 

Savo pirmąjį Formulės 1 automobilį komanda sukūrė vos per 53 dienas, o pirmasis lenktynininkas, su kuriuo buvo pasirašyta sutartis tapo italas Riccardo Patrese. Jis jau trečiose komandos lenktynėse pelnė pirmuosius taškus.

Didelė dalis komandos įkūrėjų anksčiau dirbo su Shadows ekipa ir pastaroji apkaltino Arrows ekipą naudojant nuo jų nukopijuotą automobilį. Teismas tai įrodė ir kūrėjai per 52 dienas pagamino naują A1 automobilį. Tuo metu iš ekipos pasitraukė Ambrosio, nes susilaukė kaltinimų finansinėmis machinacijomis.

Iki 1984 m. sezono ekipa naudojo Ford kompanijos variklius ir negalėjo pademonstruoti gerų rezultatų. Vėliau į komandą atėjus BMW variklių tiekėjui ir ekipos rėmėjui tapus Barclay, rezultatai kiek pagerėjo. 1988 m. sezoną ekipa baigė turėdama 23 taškus ir užkopdama ant ketvirtos absoliučios įskaitos vietos (viena 3 ir keturios 4 vietos sezone).

### Footwark Arrows

1990 m. ekipą nusipirko japonų verslininkas Wataru Ohashi ir ekipa buvo pervadinta į Footwark Arrows. Iki pat 1996 m. sezono Arrows buvo vadinama Footwark. Tuo laikotarpiu ekipa naudojo Porsche, vėliau Mugen Honda variklius, tačiau geresnių rezultatų nepasiekė. 

2001 m. Prancūzijos GP ekipos lenktynininkai H.H.Frentzenas ir E.Bernoldi nesugebėjo kvalifikuotis lenktynėms dėl prastos finansinės padėties
### Arrows sugrįžimas

Nuo 1997 m. sezono ekipa vėl vadinosi Arrows. Komandos vadovu tapo Tom Walkinshaw. Iki pat ekipos pasitraukimo iš Formulės 1 2002 m. joje lenktyniavo tokie lenktynininkai kaip Damonas Hillas, Mika Salo, Heinz-Harald Frentzenas, Pedro de la Rosa, Josas Verstappenas, tačiau gerų rezultatų dėl įvairių priežasčių ekipa nedemonstravo. Per tuos šešerius metus ekipa pasiekė vieną finišą podiume ir dvi 4 vietas. 

### Pasitraukimas iš Formulės 1

Paskutiniame sezone ekipa pasirašė sutartį su Cosworth variklių tiekėju, tačiau viduryje sezono pritrūkus lėšų sumokėti lenktynininkų atlyginimus ir tiekėjų išlaidas, ekipa pasitraukė iš Formulės 1.

Per visą istoriją ekipa dalyvavo 368 lenktynėse, tačiau nepelnė nei vienos pergalės.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Arrows Grand Prix International** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Asmenybės** sąvoka yra plati ir sudėtinga, apimanti fizinius ir psichologinius žmogaus ypatumus – visa tai, ką žmogus suvokia ir išgyvena kaip „aš": išorines ir vidines savybes, sugebėjimus, suvokimo ir mąstymo procesus. Asmenybė yra sistema, jungianti žmogaus psichikos procesus, elgesio bruožus, motyvus, pažinimą ir veiklą į unikalią darnią visumą. Asmenybė – įgimtų savybių ir patirties vystymosi rezultatas.

Suprasdami asmenybę, mes jai priskiriame tokius požymius:

* Asmenybė kaip sudėtinga sistema yra unikali.
* Asmenybė yra visos žmogaus psichinės veiklos integratorius, sąlygojantis žmogaus savojo „aš" supratimą, savireguliaciją ir adaptaciją prie aplinkos.
* Asmenybė visada turi kontaktų su kitomis asmenybėmis ir užima tam tikrą padėtį grupėse ir apskritai socialinėje erdvėje.

Asmenybė vientisa, bet sudėtinga sistema. Joje galima išskirti keletą sričių, kurios ypač atsispindi asmenybės veikloje: kryptingumas, temperamentas ir charakteris, sugebėjimai, jausmai, valia (svarbiausia asmenybės dalis yra kryptingumas).

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **asmuo**
| *Saula riduolėla* |
| --- |
|  |
| Atalyja studijinis albumas |
| Išleistas | 2009 m. |
| Žanras | neofolk, ethno |
| Įrašų kompanija | Dangus |
| Atalyja chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *Močia* (2004) | ***Saula riduolėla***(2009) |  |

 |

**Saula riduolėla** – trečiasis studijinis Lietuvos folkroko ir neofolkloro grupės „Atalyja" albumas. Išleistas 2009 m. įrašų kompanijos „Dangus". Albumo išleidimą parėmė Lietuvos tūkstantmečio fondas.

Albumui būdingas gaivus, saulėtas skambesys. Dvi dainos atliktos žemaičių kalba – *Žemaitiu ruoks* ir *Cėdabrėnē vėrbalelē*. Dainoje *Saula riduolėla* aranžuota archajinė sutartinė, o *Žemaitiu ruoks* pasakoja apie archajines vogtines vestuves. Lyrinis albumo centras – mitologinė daina „Saulės ašara" (tekstas iš latvių dainų apie Saulės dukrų ir Dievo sūnų vestuves). Kūrinyje *Dobilutėlis* tradicinė sutartinė pateikiama kaip išplėtota instrumentinė simforoko kompozicija, o kitas instrumentinis kūrinys *Rasa krito* atliekamas bosine gitara ir dviem dambreliais. Daina *Eglės užkeikimas* remiasi užkeikimo motyvu iš lietuvių pasakos Eglė žalčių karalienė. Albumą užbaigia lyrinė kompozicija rugiapjūtės dainos „Rūta žalioj" motyvais; čia lietuviška postfolkloro improvizacija jungiama su klasikinės indų muzikos priemonėmis.

Kūriniai
--------

1. Žemaitiu ruoks
2. Šiaurum vėju
3. Saulės ašara
4. Saula riduolėla
5. Basssutartinė
6. Ąžuolas
7. Cėdabrėnē vėrbalelē
8. Genelis
9. Dobilutėlis
10. Už girių girių
11. Eglės užkeikimas
12. Rūta žalioj

Nuorodos
--------

* Albumo recenzija
| **Asparuchas** |
| --- |
|  |
| Paminklas Asparuchui Dobričiuje |
| Dulo dinastija |
| Gimė | 641 m. |
| Mirė | 701 m. (~60 metų) |
| Tėvas | Kubratas |
| Vaikai | Tervelas Adžaras |
| Bulgarijos chanas |
| Valdė | 641-701 m. |
| Pirmtakas | Batbajanas |
| Įpėdinis | Tervelas |

**Asparuchas** arba **Isperichas, Isporas** (bulg. *Аспарух, Исперих*; ~641–701 m.) – tiurkų genties bolgarų chanas, pirmosios Bulgarijos imperijos įkūrėjas ir jos chanas (681–701 m.).

Valdymas
--------

Kildinamas iš Dulo dinastijos, valdovo Kubrato, sukūrusio Didžiąją Bulgariją, sūnus. Greičiausiai jo valdymo metais buvo valstybės tarnautoju. Mirus Kubratui bolgarų valdovu tapo Asparucho brolis Batbajanas, bet 668 m. į Didžiąją Bulgariją įsiveržę chazarai valstybę sunaikino.

Asparucho vadovaujami bolgarai (30-50 tūkst. žmonių), traukdamiesi nuo chazarų, atsikraustė iš Dono žemupio į Dunojaus žiočių dešiniąją pakrantę. Užkariavęs čia gyvenusius slavus, jis įkūrė pirmąją Bulgarijos imperiją su sostine Pliskoje. Valstybė susikūrė pasinaudojusi tuo, kad Konstantinopolį buvo užpuolę arabai. Tačiau vėliau (680 m.) Bizantija surengė žygį prieš Asparucho bolgarus ir slavus. Asparuchas nugalėjo bizantiečius, po šios pergalės dar užkariavo Meziją, surengė žygį į Trakiją. 681 m. sutartimi imperatorius Konstantinas IV pripažino Bulgariją ir sutiko mokėti bolgarams duoklę. Chano mirties aplinkybės nežinomos, pagal vieną teorijų jis žuvo kovose su chazarais prie Dunojaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Asparuchas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 70 psl.
| Vorupė |
| --- |
| **Ilgis** | 14 km |
| **Baseino plotas** | 56 km² |
| **Ištakos** | Didžiosios Plynės pelkės pakraščiai |
| **Žiotys** | Rausvė |
| **Šalys** | Rusija |

**Vorupė** (vok. *Warup*, nuo 1938 *Siegwasser*), kitais duomenimis **Vėžupė**, arba ***Litovka*** (rus. *Литовка*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko rajone; Rausvės kairysis intakas.

Prasideda pelkėtame retmiškyje Didžiosios Plynės pelkės pietiniame pakraštyje, 7 km į pietryčius nuo Šilėnų. Teka pietvakarių kryptimi per negyvenamas vietoves, ties Vėžupės žiotimis pasuka į pietus. Įteka į Rausvę 2 km nuo jos žiočių. Vagos plotis 3–8 m, gylis 1,2–2,1 m, srovės greitis 0,1–0,3 m/s, vaga reguliuota.

Kairysis intakas: Vėžupė (vok. *Wöszuppe*, nuo 1938 m. *Krebfluss*) arba Vėžupėlė, įteka ties buvusiu Pyragių kaimu, apie 4 km nuo žiočių.

Buvusios gyvenvietės ties Vorupe: Pažuižiai, Baltrušiai, Paplyniai, Vorupėnai, Juodupėnai, Juodžiūnai, Pyragiai, Kaptainiškiai, Urbantaičiai.

Pavadinimo kontroversija
------------------------

1893 m. žemėlapyje (*Karte des Deutschen Reiches 1893*) upė vadinama Vėžupe, 1937 m. žemėlapyje (*Sodargen, Historische Meßtischblätter (TK25), 12102*) – Vorupe. Upės intako pavadinimas žemėlapiuose nepažymėtas. Sprendžiant iš gyvenviečių pavadinimų, labiau tikėtina, kad upė buvo vadinama Vorupe (Vorupaičiai, Vorupėnai), o intakas – Vėžupe arba Vėžupėle (Vėžupiai, Vėžupėliai). Mažosios Lietuvos enciklopedijoje upė aprašoma Vėžupės pavadinimu, tačiau Šešupės kairiųjų intakų schemoje upės aukštupys iki intako (ties Pyragiais) žymimas Vorupe, žemupys – Vėžupe, intakas – Vėžupėle.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Vėžupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.4 (Rahn–Žvižežeris). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  Šešupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.4 (Rahn–Žvižežeris). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
| **Saulius Antanas Girnius** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. gruodžio 23 d. (73 metai)Levistonas, Meino valstija |
| Tėvas | Juozas Girnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos istorikas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, daktaras. |

**Saulius Antanas Girnius** (g. 1949 m. gruodžio 23 d. Levistonas, Meino valstija) – Lietuvos istorikas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas, daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Juozas Girnius, brolis Kęstutis Girnius. Studijavo istoriją ir matematiką Klyvlendo „Case Western Reserve" ir Kolumbuso universitetuose (Ohajo valstija). 1981 m. istorijos mokslų daktaras.

1971–1978 m. Studentų ateitininkų sąjungos pirmininkas. 1976–1980 m. dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute Čikagoje. 1978–1981 m. – Pasaulio lietuvių bendruomenės centro valdybos reikalų vedėjas. 1981–1984 m. dirbo Miunchene Laisvės, 1984–1994 m. Laisvosios Europos radijo tyrimų skyriuje, 1995–1997 m. vietoj jo įkurtame Atvirajame žiniasklaidos tyrimo institute Prahoje. Nuo 1997 m. gyvena Vilniuje. 1997–1999 m. – Lietuvos Respublikos Vyriausybės valstybinis konsultantas užsienio informacijos klausimais. Nuo 1997 m. Ateitininkų federacijos veikėjas, 1997–1998 m. vicepirmininkas, 1999–2000 m. – pirmininkas.

Parašė knygos „Lietuvių tautos ir valstybės istorija" (3 t. 1975 m.) skyrių apie Lietuvos santykius su Rusija. Bendradarbiavo leidiniuose „Aidai", „Ateitis", „Draugas", „Lituanus".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Saulius Antanas Girnius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 705 psl.

Nuorodos
--------

* Russia and the continental blockade, by Saulius Antanas Girnius 1981, Openlibrary
|  |
| --- |
| Laila Kinnunen |
|  
Laila Kinnunen ir Alpo Pohja |
| Biografija |
| Gimė | 1939 m. lapkričio 8 d.  Vanta, Suomija |
| Kilmė | Suomijos vėliava Suomija |
| Mirė | 2000 m. spalio 26 d. (60 metų)  Heinävesi, Suomija |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1957–1980 |

**Laura „Laila" Annikki Kinnunen** (1939 m. lapkričio 8 d. Vanta – 2000 m. spalio 26 d. Heinävesi) buvo populiari suomių šeštojo–septintojo dešimtmečio dainininkė.

Savo vaikystę praleido Švedijoje kaip Antrojo pasaulinio karo pabėgėlė, būdama dešimties metų grįžo į Suomiją. Atlikėjos pirmasis albumas, kuris tapo sėkmingu, buvo išleistas 1957 metais. L. Kinnunen karjerą tęsė iki 1980 m.

Ji buvo pirmoji Suomijos atstovė 1961 m. Eurovizijos dainų konkurse Kanuose. Su balade „Valoa Ikkunassa" užėmė dešimtą vietą.

Jos sesuo Ritva Kinnunen (g. 1937 m.) taip pat yra žinoma dainininkė.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Laila Kinnunen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Laila Kinnunen svetainėje *Discogs*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Suomijos atstovė Eurovizijoje**1961 | Po to:**Marion Rung  *„Tipi-tii"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eurypyga helias** |
| --- |
| Sauliapaukštis (Eurypyga helias)Sauliapaukštis (*Eurypyga helias*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gerviniai paukščiai  *( Gruiformes)* |
| Šeima: | **Sauliapaukštiniai**  *( Eurypygidae)* |
| Gentis: | **Sauliapaukščiai**  *( Eurypyga)* |
| Rūšis: | Sauliapaukštis  *( Eurypyga helias)* |

 |
| Binomas |
| ***Eurypyga helias***Pallas, 1781 |

**Sauliapaukštis** (*Eurypyga helias*) – vienintelė **sauliapaukščių** (*Eurypygidae*) šeimos ir genties paukščių rūšis.

Kūnas 46-53 cm, svoris 180-200 g. Kūno viršutinės dalies plunksnos margos, su žaliai geltonu, baltu ir juodu atspalviu. Galva nedidelė, po akim ir virš jų su horizontaliomis juostelėmis. Snapas vidutinio dydžio, su tamsiu antsnapiu ir oranžiniu posnapiu. Akių rainelė rubino spalvos. Kaklas plonas ir ilgas, ties gerkle baltas. Sparnai platūs, suapvalinti. Uodega su dviem plačiomis horizontaliomis tamsiai rudomis ir juodomis juostomis. Kojos ilgos, oranžinės. Lytinis dimorfizmas neišreikštas.

Paplitęs Centrinės ir Pietų Amerikos tropikuose – Amazonės ir Orinoko baseiniuose. Arealo šiaurinė riba yra ties Karibų jūros pakraščiu Gvatemaloje, o pietinė – Centrinėje Brazilijoje ir Paragvajuje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sauliapaukštis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Bronė Sutkevičienė-Beganskaitė** (1927 m. balandžio 10 d. Panevėžyje) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio mergaičių gimnazijoje ir muzikos mokykloje (S. Dievaitytės dainavimo ir A. Belazaro choro dirigavimo klasėse). 1948-1954 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vienerius metus lankė dėst. P. Kaveckienės solinio dainavimo klasę, o paskui perėjo į dėst. P. Bekerio choro dirigavimo klasę). Metus buvo Lietuvos dainų ir šokių liaudies ansamblio solistė (sopranas). 1966–1969 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute ir įgijo logopedės specialybės diplomą.

Nuo 1954 m. rudens Šiaulių muzikos mokyklos dėstytoja, o 1995 m. paskirta mokymo dalies vedėja. 1958–1987 m. Šiaulių logopedinės mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytoja, moksleivių chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. 1960–1962 m. ir Šiaulių 7-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja bei vaikų choro vadovė.

Nuo 1957 m. kartu su J. Dargiu kurį laiką vadovavo Šiaulių miesto mokytojų mišriajam chorui, o nuo 1958 m. dirbo su dviračių gamyklos „Vairas" bei su odos ir avalynės fabriko „Elnias" mišriaisiais chorais – juos parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei. Su vaikų ir suaugusiųjų chorais dalyvavo koncertuose, miesto dainų šventėse ir kituose renginiuose.

1985–1990 m. Naumiesčio (Šakių r.) V. Kudirkos vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir chorų vadovas. Vyresniųjų klasių merginų chorą parengė 1987 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui – laimėjo antrąją vietą.

Nuo 1990 m. rudens Šakių vaikų meno mokyklos muzikos mokytojas ir choro vadovas, nuo 1997 m. ir liaudiškos kapelos vadovas. Jaunių chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Choras sugeba atlikti sudėtingesnius W. A. Mozarto, C. M. von Weberio, A. Brucknerio, P. Čaikovskio ir kitų kompozitorių kūrinius. P. Sutkus – Šakių rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkas, Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narys, konsultuoja savo rajono jaunių chorus, Šakių rajono ir Marijampolės zonos dainų švenčių dirigentas. Rašo dainas vaikams ir harmonizuoja liaudies dainas. 1987 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu, 1997 m. jam suteikta muzikos mokytojo metodininko kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.