recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Linksmakalnio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2013-07-10* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Linksmakalnio herbas** – pagrindinis Linksmakalnio kaimo ir seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldikos atributas.

Aprašas
-------

Herbo sidabriniame lauke ant žalio trikalnio raudonais žiedynais žėri trys gegužraibės. Nykstančios ir saugomos gėlės simbolika herbe atspindi linksmakalniečių norą puoselėti savo gyvenamąją aplinką. Sidabrinis skydo laukas simbolizuoja dviejų upių santakoje (Jiesios ir Šventupės) įsikūrusį Linksmakalnį. Pasak mitologijos šaltinių, gegužraibės šaknis raganos vartodavusios virti meilės eliksyrams.

Simbolika
---------

Svarstant galimus Linksmakalnio herbo motyvus, rinktasi iš kelių variantų. Siūlyta simboliką sieti su dviem šalia tekančiomis upėmis. Buvo siūlyti ir muzikos instrumentai – smuikas, arfa, simbolizuojantys linksmybes, lyg aliuzija į vietovės pavadinimą. Nors gyvenvietė iš tikrųjų yra ant kalno, tačiau nėra išlikusių žinių, kodėl būtent šis kalnas buvo pavadintas linksmuoju. Lietuvos heraldikos komisijos dėmesys buvo atkreiptas į tai, kad Linksmakalnyje randama gegužraibė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Šis augalas, turintis gražų žiedyną, yra retas Lietuvoje, todėl Linksmakalnio herbe nuspręsta vaizduoti būtent jį. Sidabras heraldikoje reiškia vandenį, dėl to sidabrinis skydo laukas simbolizuoja Linksmakalnio lokalizaciją dviejų upių santakoje.

Istorija
--------

2013 m. liepos 10 d. Lietuvos Respublikos Prezidentė herbą patvirtino dekretu Nr. 1K-1518. Herbo etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Linksmakalnio herbe pavaizduotos nykstančios gegužraibės. 2013-08-08, Alkas.lt (tikrinta 2021-08-28).
2. ↑  Linksmakalnio herbas. Archyvuota kopija 2021-08-28 iš Wayback Machine projekto. Krs.lt (tikrinta 2021-08-28).
3. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1518
| Morača |
| --- |
| Moračos kanjonas Moračos kanjonas |
| **Ilgis** | 99,5 km |
| **Baseino plotas** | 3200 km² |
| **Ištakos** | Dinarų kalnai |
| **Žiotys** | Skadaro ežeras |
| **Šalys** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |

**Morača** (serb. *Морача, Morača*) – upė rytų Juodkalnijoje.

Prasideda šiaurinėje 2226 m aukščio kalno Kapa Moračka pusėje prie Lievištos Kolašino savivaldybėje, maždaug 1650 m aukštyje. Teka 99,5 km daugiausia į pietus. Šiauriau Podgoricos, netoli antikinio miesto Dioklėjos griuvėsių į Moračą įteka Zeta. Nuo čia Morača patenka į Zetos lygumą, kuri yra vienintelė kiek didesnė Juodkalnijos lyguma. Įteka į Skadaro ežerą vakarinėje jo pusėje prie Vranjinos. Morača yra didžiausia į Skadaro ežerą įtekanti upė.

Sąlyginai Moračos upę galima dalinti į dvi dalis – sraunią kalnų upę aukštupyje ir lėtai Zetos lyguma tekančią upę žemupyje. Šiaurinėje dalyje iki Podgoricos Morača upės tėkmė stipri, pati upė siaura ir gana sekli. Vidurinėje dalyje, maždaug 30 km teka per Platijės tarpeklį sudarydama Moračos kanjoną, kuris giliausioje vietoje siekia 1000 m. Palei Moračos kanjoną eina svarbiausias Juodkalnijos Belgrado – Baro geležinkelis ir pagrindinis kelias nuo Juodkalnijos pakrantės per Podgoricą link Juodkalnijos šiaurės ir Serbijos. Kelyje daug serpantinų ir tunelių, šiuo metu statoma nauja paraleliai senajam keliui einanti autostrada.

Didžiausi intakai: Cijevna (kairysis; įteka į pietryčius nuo Podgoricos), Zeta (dešinysis).

Upė naudojama hidroenergijos reikmėms. Kadangi upė siaura ir negili (didžiausias gylis siekia 5 m), laivyba ja nevyksta. Prie Moračos yra 1252 m. pastatytas Moračos vienuolynas bei įsikūrusi šalies sostinė Podgorica.

Nuorodos
--------

1. ↑  *Crna Gora u brojkama*. Juodkalnijos Respublikos statistikos biuras, Podgorica, 2006 (P. 5)
2. ↑  Каньон реки Морача Archyvuota kopija 2020-10-20 iš Wayback Machine projekto. waytomonte.com
3. 1 2  „Juodkalnijos statistikos metraštis, 2017" (PDF). Nuoroda tikrinta 2018-08-17.
| **Sergejus Ivanovas (1953)** |
| --- |
|  |
| Sergejus Ivanovas (2016 m.) |
| Gimė | 1953 m. sausio 31 d. (70 metų)Leningradas |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė | rusas,lietuvis |
|  |
| Veikla | Rusijos politikas, žvalgybininkas |
| Pareigos | Rusijos prezidento administracijos vadovas |
|  |
| Išsilavinimas | Vytauto didžiojo universitetas |
| Alma mater | Sankt Peterburgo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordinas Už nuopelnus Tėvynei, Raudonosios Žvaigždės ordinas, Achmato Kadyrovo ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Ivanovas (1953) |

**Sergejus Ivanovas** (rus. *Сергей Борисович Иванов*, g. 1953 m. sausio 31 d. Leningrade) – rusų politikas, žvalgybininkas, valstybės veikėjas, Rusijos prezidento administracijos vadovas. Atsargos generolas pulkininkas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Leningrado valstybinio universiteto Filologijos fakulteto vertimų skyrių, KGB aukštuosius kursus Minske (1976 m.) ir KGB institutą Maskvoje (1981 m.).

Iškart po universiteto baigimo pradėjo dirbti KGB Leningrado srities valdyboje, kur susipažino su ten dirbusiu būsimuoju Rusijos prezidentu V. Putinu. Nuo 1985 m. – žvalgybos rezidentas Suomijoje ir Kenijoje.

1991–1998 m. buvo Rusijos užsienio žvalgybos tarnybos darbuotojas.

1998 m. rugpjūčio mėn. tapo Rusijos federalinės saugumo tarnybos direktoriaus V.Putino pavaduotoju – Analizės, prognozių ir strateginio planavimo departamento viršininku. 1999 m. lapkričio mėn. paskirtas Rusijos Federacijos saugumo tarybos sekretoriumi.

2001–2007 m. buvo Rusijos Gynybos ministras, nuo 2005 m. – kartu ir vicepremjeras, vadovavo vyriausybės karinės pramonės komisijai. 2007 m. vasario mėn. atleistas iš Gynybos ministro pareigų, paskirtas Rusijos vyriausybės pirmuoju vicepremjeru. Tuo metu jis bei Dmitrijus Medvedevas buvo laikomi realiausiais pretendentais tapti V. Putino įpėdiniais.

V.Putinui tapus Rusijos premjeru, 2008–2011 m. buvo vicepremjeru, kuravo karinę pramonę.

2011 m. gruodžio mėn. paskirtas Rusijos prezidento administracijos vadovu.

Papildoma informacija
---------------------

* S.Ivanovas laisvai kalba anglų ir danų kalbomis.
* Žaidžia krepšinį, globoja Maskvos CSKA komandą, ne kartą lankėsi Lietuvoje stebėti rungtynių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Иванов Сергей Борисович (kremlin.ru inf.)
2. ↑  Rusijos vicepremjeras į Lietuvą vyksta stebėti krepšinio (Delfi inf.)

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Sergejus Naryškinas** | **Rusijos prezidento administracijos vadovas**nuo 2011 m. | Po to:**-** |
| Prieš tai:**Igoris Sergejevas** | **Rusijos gynybos ministras** 2001 - 2007 m. | Po to:**Anatolijus Serdiukovas** |
| Prieš tai:**Vladimiras Putinas** | **Rusijos Federacijos saugumo tarybos sekretorius** 2000 - 2001 m. | Po to:**Vladimiras Rušaila** |
**Stasys Birutis** (iki 1936 m. *Birutavičius*, 1893 m. rugpjūčio 6 d. Šiauliai – 1972 m. sausio 26 d. Niujorkas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Nuo 1911 m. studijavo chemiją Sankt Peterburgo technologijos institute. 1914 m. mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, baigė Peterhofo praporščikų elektrotechnikos mokyklą, dirbo mokslinėje karo laboratorijoje.

1920 m. grįžo į Lietuvą. Nuo 1920 m. balandžio mėn. Lietuvos kariuomenės karininkas inžinierius. 1927 m. baigė Šarlotenburgo aukštąją technikos mokyklą Berlyne. Nuo 1930 m. Ginklavimo valdybos Artilerijos komiteto pirmininkas, nuo 1932 m. valdybos viršininko padėjėjas, nuo 1935 m. Gamybos skyriaus viršininkas. 1932 m. pulkininkas.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugsėjo mėn. paskirtas Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritorinio korpuso 184-osios šaulių divizijos cheminės tarnybos viršininku. Kilus TSRS-Vokietijos karui, pasitraukė iš Raudonosios armijos, vadovavo lietuvių kariams Varėnos stovykloje. Kurį laiką vokiečių kalintas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Šeinfeldo (Bavarija) lietuvių karo pabėgėlių stovyklos viršininkas. 1949 m. emigravo į JAV, gyveno Niujorke.

Įvertinimas
-----------

* 1930 m. Vytauto Didžiojo 4 laipsnio ordinas
* 1937 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Stasys Birutis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 230 psl.
|  |
| --- |
| Fatah |
| Pirmininkas | Mahmudas Abasas |
| Įkurta | 1965 m. |
| Būstinė | Ramala, Vakarų Krantas |
| Jaunimo organizacija | Fatah jaunimo organizacija |
| Narių skaičius | 6-10 tūkst. |
| Politinė ideologija | palestiečių nacionalizmas, sekuliarizmas, socialdemokratija |
| Partijos spalvos | geltona |
| Vietų skaičius Palestinos įstatymų leidžiamojoje taryboje | 45 / 132 |
| Svetainė |
| Oficiali svetainė |

**Fatah** (arab. فتح; reversinis akronimas iš *Ḥarakat al- Taḥrīr al-Waṭanī al-Filasṭīni* – Palestinos nacionalinis išlaisvinimo judėjimas) – palestiniečių politinė partija bei karinė organizacija. Įkurta 1957 m. Jesiro Arafato ir jo bendražygių iniciatyva, siekiant ginklu atkovoti Izraelio okupuotas palestiniečių žemes. 6 dešimtmečio pabaigoje Fatah karinės bazės įsikūrė Katare, Libane, Sirijoje, Jordanijoje, o Palestinoje įkurta išlaisvinimo armija „Audra" (*Al-Asifa*). Organizaciją rėmė dauguma arabų šalių, ginklus tiekė komunistinio bloko šalys. 1965 m. pradėti rengti teroro aktai prieš Izraelį. 1969 m. Fatah susivienijo su Palestinos išsivadavimo organizacija.

Fatah iniciatyva buvo įkurta teroristinė organizacija „Juodasis rugsėjis" (*Ailul Asvad*, žinoma dėl Miuncheno skerdynių). 1993 m. J. Arafatui pasirašius Izraelio ir Palestinos taikos sutartį, Fatah oficialiai atsisakė naudoti smurtą ir terorą (nuo tada Fatah neprisiima atsakomybės už teroro aktus) ir tapo tik politine partija. Nuo 2004 m. jai vadovauja Mahmudas Abasas. 

Fatah yra opozicinė partija Hamas, kuri yra laikoma radikalesne. 2006 m. tarp partijų kilo ginkluotas konfliktas. Šiuo metu Fatah Palestinos įstatymų leidžiamojoje taryboje turi 45 mandatus iš 132.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rūta Ona Burytė. *al Fatach*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Neveronių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2009-03-23* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Neveronių herbas** - vienas iš Neveronių heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo sidabriniame lauke juodas budintis gandras (pakelta kairė koja), snape laikantis žuvį. Gandro kojos, snapas, akis ir žuvis - raudoni.

### Simbolika

Heraldikos kalboje:

* gandras simbolizuoja prisikėlimą, atgimimą;
* žuvis - krikščionybėje dažniausiai minimas maistas (kartu su duona ir vynu). Popiežiaus žiede taip pat yra žuvies atvaizdas.
* sidabrinė spalva - turtas, dora, skaistumas,
* juoda spalva - išsilaisvinimo, mokslo, išminties simbolis.

Istorija
--------

Nors Neveronys netoli Kauno, bet vietovė iš trijų pusių supama miškų, dalis seniūnijos teritorijos priklauso Kauno marių regioniniam parkui. Yra nemažai raistų, pelkių. Neveronių apylinkės miškuose veisiasi reti, į Raudonąją knygą įrašyti paukščiai - juodieji gandrai. Siekiant įamžinti šį retą paukštį jo atvaizdas panaudotas Neveronių herbe.

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2009 m. kovo 23 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-1748.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Neveronių vėliava

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Neveronių herbas Archyvuota kopija 2021-11-22 iš Wayback Machine projekto. *krs.lt*
**Vincas Butauskas** (1887 m. gegužės 20 d. Dubėnai prie Keturvalakių – 1980 m. spalio 1 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Iki 1914 m. baigė Tartu universiteto medicinos fakulteto 3 kursus, 1928 m. Čekoslovakijoje baigė Intendantūros aukštąją karo mokyklą.

1909–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, Pirmojo pasaulinio karo dalyvis. 1921 m. spalio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, dirbo Intendantūros skyriuje. Nuo 1922 m. spalio mėn. Maisto dalies viršininko padėjėjas, nuo 1923 m. rugsėjo mėn. Maisto dalies viršininkas. Nuo 1926 m. sausio mėn. Maisto ir pašaro skyriaus viršininkas, nuo 1930 m. balandžio mėn. kariuomenės intendanto padėjėjas. 1932 m. pulkininkas

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. rugpjūčio 1 d. atleistas iš kariuomenės. Nuo 1941 m. birželio 23 d. Kauno miesto ir apskrities karo komendantūros Tiekimo valdybos viršininko pavaduotojas. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo Kauno politechnikos institute. Palaidotas Romainių kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1926 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1932 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1938 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Vincas Butauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 665 psl.
*Kitos reikšmės – Šventoji (reikšmės).*

| Šventoji |
| --- |
|  *Beždžionių tiltas* per Šventąją Šventojoje |
| **Ilgis** | 68,4 km |
| **Baseino plotas** | 471,9 km² |
| **Vidutinis debitas** | 5,38 m³/s |
| **Ištakos** | Skuodo rajono savivaldybė |
| **Žiotys** | Baltijos jūra |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Šventoji |

**Šventoji** (latv. *Sventāja*) – upė šiaurės vakarų Lietuvoje ir pietvakarių Latvijoje, ilgis – 68,4 km (iš jų daugiau kaip 30 km eina valstybine siena tarp Lietuvos ir Latvijos). Prasideda Ledžių apylinkėse, už 9 km į šiaurės vakarus nuo Salantų. Aukštupys yra Skuodo rajono vakaruose, teka į šiaurę, šiauriau nuo Lenkimų upė pasuka į pietvakarius ir prie Šventosios gyvenvietės (Palangos mieste) įteka į Baltijos jūrą. Šventojoje 2008 m. įkurtas Šventosios valstybinis jūrų uostas.

Intakai:

* kairieji – Paraistupis, Laukupis, Plaušmirkis, Graumenalis, Įpiltis, Kulšė, Darba;
* dešinieji – Dunojėlis, Žioklanis, Skroblis, Luknė.

Upės vidutinis nuolydis – 65 cm/km.

Istorija
--------

Šventosios upė (*rivulum, qui Sanctus dicitur* – „upė, kurią Šventa vadina") minima 1370 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje. Upės pavadinimas nusako jos sakralinę reikšmę senajame lietuvių tikėjime (kilmė iš žodžio *šventas*).

Literatūra
----------

* XX a. pr. Šventoji Brockhaus’o enciklopedijoje **(**rus.**)**
* Šventoji Brockhaus’o enciklopedijoje **(**rus.**)**

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šventoji (Baltija)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 239
2. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 421 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Aleksandras Katchė** (1895 m. kovo 26 d. Kaune – 1985 m. Toronte) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, inžinierius.

Biografija
----------

Tėvas – Emilis fon Katchė (1863–1946) – buvo Lietuvos vokiečių bendruomenės veikėjas, Kauno vokiečių realinės gimnazijos pirmasis direktorius. Jis buvo vedęs du kartus, šeimoje be Aleksandro dar augo Olga (g. 1896–?), Valentinas (1899–1990), Nina (1901–1969), Viktoras (1906–1979) ir iš pirmos santuokos Ana Miram (1893–1983). Giminėje buvo gerbiamos karinės tradicijos: Liudvigas Katchė ir Maksimas Katchė buvo aukštas pareigas pasiekę kariškiai.

Aleksandras studijavo Kijevo politechnikos institute, 1929 m. baigė Lietuvos universitetą. Nuo 1913 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1914 m. Sankt Peterburge baigęs Michailo artilerijos mokyklą tarnavo artilerijos daliniuose, artilerijos inspekcijos valdyboje.

Grįžęs į Lietuvą 1922 m. vasario mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1922–1930 m. tarnavo artilerijos tiekimo skyriuje, 1930–1939 m. – Ginklavimo valdybos viršininko pavaduotojas, 1931 m. pulkininkas. 1932–1935 m. dar ir artilerijos dirbtuvių Techninės dalies vedėjas.

TSRS okupavus Lietuvą, 1941 m. kovo mėn. su šeima išvyko (repatrijavo) į Vokietiją. 1949 m. persikėlė gyventi į Kanadą. Mirė 1985 m. Toronte.

Įvertinimas
-----------

* 1930 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ulrich von Kattchée. *Emil von Kattchée* // Annaberger Annalen 19/2011
2. ↑  Vytautas Zabielskas. *Aleksandras Katchė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 564 psl.
3. ↑  Ulrich von Kattchée. *Emil von Kattchée* // Annaberger Annalen 19/2011
| **Vaclovas Bernotėnas** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. spalio 11 d.Talinas |
| Mirė | 1978 m. gruodžio 27 d. (61 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | karininkas |
| Partija | 1944 m. SSKP |

**Vaclovas Bernotėnas** (rus. *Вацловас Вацлович Бернотенас*; 1917 m. spalio 11 d. Revelyje, dabar Talinas – 1978 m. gruodžio 27 d. Vilniuje) – 16-osios Lietuviškosios divizijos karininkas, kapitonas, Sovietų Sąjungos didvyris.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo darbininko šeimoje. VDU Teisės fakultete baigė 3 kursus, 1940 m. baigė Kauno karo mokyklą. Iki 1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940–1941 m. Marijampolės apskrities liaudies tardytojas. Nuo 1942 m. pavasario – Raudonojoje armijoje. Tarnavo 16-ojoje Lietuviškojoje divizijoje, leitenantas.

1943 m. birželio 25 d. pasižymėjo Kursko mūšyje – kaip 156-ojo šaulių pulko pėsčiųjų žvalgų būrio vadas (tuo metu Lietuviškoji divizija priklausė Centrinio fronto 48-ajai armijai) su grupe žvalgų žvalgyboje įsiveržė į vokiečių apkasus ir paėmė 2 belaisvius. Vėlesnėse kautynėse buvo sužeistas. 7 paras be maisto ir vandens sėlino pas savuosius, kol pasiekė savo pulko pozicijas. Už narsą ir didvyriškumą mūšiuose su vokiečių kariuomene 1944 m. birželio 4 d. nutarimu suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas, apdovanotas Lenino ordinu ir Aukso žvaigždės medaliu (Nr. 3662).

Po karo kapitonas paleistas į atsargą. Gyveno Vilniuje. Dirbo Lietuvos respublikinėje bibliotekoje (dab. *Lietuvos nacionalinė Martyno Mažvydo biblioteka*), nuo 1964 m. retų spaudinių skyriaus vedėjas. Apdovanotas Lenino, Tėvynės karo 2-ojo laipsnio, Garbės ženklo ordinais, medaliais. 1967 m. LSSR nusipelnęs kultūros švietimo darbuotojas.

Palaidotas Vilniuje, Antakalnio kapinėse. Sovietmečiu V. Bernotėno garbei buvo pavadintos gatvės Zarasuose, Kupiškyje ir Radviliškyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Бернотенас Вацловас Вацлович
2. ↑  *Vaclovas Bernotėnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 238
LRT garso įrašų studija prieš tarybos posėdį
**LRT Taryba** – aukščiausioji LRT valdymo institucija, atstovaujanti visuomenę. Sudaroma 6 metams iš 12 žmonių.

Savybės
-------

Sudarymą nustato Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos įstatymas. Pirmoji Tarybos kadencija sudaroma tokia tvarka:
4 narius 6 metams skiria Respublikos Prezidentas;
4 narius 4 metams skiria Seimas (2 nariai skiriami iš opozicinių frakcijų pasiūlytų kandidatų);
4 narius, kaip savo atstovus (po vieną), 2 metams skiria Lietuvos mokslo taryba, Lietuvos švietimo taryba, Lietuvos meno kūrėjų asociacija ir Lietuvos vyskupų konferencija.
Pasibaigus Tarybos nario įgaliojimų laikui, jį paskyrusi ar delegavusi institucija (organizacija) naują narį skiria 6 metams. 

Tarybos sudarymą organizuoja Seimo Švietimo, mokslo ir kultūros komitetas. Jis kviečia pirmąjį Tarybos posėdį, kuriame Tarybos nariai paprasta visų Tarybos narių balsų dauguma 3 metams išsirenka Tarybos pirmininką.

Nariai
------

Buvę nariai: LR Seimo deleguoti – Liudvikas Gadeikis (Tarybos pirmininkas), Dalia Kutraitė Giedraitienė, Raimondas Savickas ir Vytautas Petras Plečkaitis, LR Prezidentės deleguoti – Norbertas Černiauskas, Giedrė Švedienė, Giedrė Lestauskienė, Tomas Balžekas, visuomeninių organizacijų deleguoti – Darius Chmieliauskas, Kornelijus Platelis, Vilija Targamadzė ir Darijus Beinoravičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LRT Taryba Archyvuota kopija 2018-07-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Tarybą sudaro Archyvuota kopija 2018-07-12 iš Wayback Machine projekto.
**Vaclovas Griganavičius** (1891 m. liepos 1 d. Radeckų vienkiemis, Taujėnų valsčius – 1940 m. rugsėjo mėn. Svirnų vienkiemis, Kavarsko valsčius) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

Biografija
----------

1909 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, 1910 m. Kazanės universitete išlaikė provizoriaus padėjėjo egzaminus. Nuo 1912 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, 1913 m. baigė mokomąją komandą, 1915 m. baigė karo mokyklą, praporščikas, 1917 m. baigė artilerijos žvalgų kursus. 1914–1917 m. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, nuo 1916 m. baterijos vadas. 1917 m. dalyvavo Vakarų fronto lietuvių karių I ir II suvažiavimuose Minske. 1918 m. vasario 18 d. – lapkričio 1 d. kalintas Sovietų Rusijoje.

1919 m. gegužės mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Nuo 1919 m. spalio mėn. baterijos vadas. 1919–1920 m. dalyvavo kovojant su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. rugsėjo 23 d. buvo patekęs į lenkų nelaisvę, bet spalio 14 d. pabėgo.

1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1924 m. baigė Čekoslovakijos generalinio štabo akademiją Prahoje. Nuo 1924 m. spalio mėn. dirbo Vyriausiojo štabo mobilizacijos skyriuje, 1925 m. spalio mėn. – 1931 m. gruodžio mėn. skyriaus viršininkas. 1927 m. Generalinio štabo pulkininkas. 1931 m. gruodžio mėn. – 1935 m. gegužės mėn. 4-ojo pėstininkų pulko vadas. 1935 m. gegužės mėn. – 1938 m. birželio mėn. 2-osios pėstininkų divizijos štabo viršininkas. Bendradarbiavo žurnale „Mūsų žinynas", rašė daugiausia teoriniais klausimais.

Palaidotas Anykščių rajono Kavarsko kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1927 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* 1927 m. Čekoslovakijos Baltojo liūto 4 laipsnio ordinas su kardais
* 1929 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
* 1930 m. Belgijos 1 laipsnio Karo kryžius
* 1931 m. Čekoslovakijos Baltojo liūto 3 laipsnio ordinas su kardais
* 1936 m. Artimui pagalbon 2 laipsnio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas, Vytautas Zabielskas. *Vaclovas Griganavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 163 psl.
*Kitos reikšmės – Daugiakamieniai medžiai.*
Koordinatės: 55°49′28″ š. pl. 23°43′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82444°š. pl. 23.72167°r. ilg.﻿ / 55.82444; 23.72167

Dvikamienis Radvilonių miško ąžuolas
**Dvikamienis Radvilonių miško ąžuolas** – Radviliškio rajono savivaldybėje valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Jis yra Pakalniškių apylinkės seniūnijoje, Radviliškio miškų urėdijos Aukštelkų girininkijos (71 kv. 5 skl.) teritorijoje, Radvilonių miške, apie 1,5 km į pietvakarius nuo Radvilonių gyvenvietės. Pasiekiamas iš rajoninio kelio  **3407**  Velžiai–Radviloniai–Maldžiūnai  atkarpos tarp Paežerių ir Radvilonių, pavažiavus miško keliu į šiaurės vakarus apie 200 m. 2014 m. balandžio mėn. duomenimis, kelio nuorodomis nepažymėtas, informacinė lenta pastatyta prie paties ąžuolo. Prie medžio įrengta poilsio vieta.

Medis paskelbtas saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1960 m. rugsėjo 1 d. įsakymu Nr. 165.

Duomenys
--------

Prie medžio yra poilsio vieta
Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*), jo aukštis 27 m. Kamieno apimtis - 3,6 m (1,3 m aukštyje).

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Dvikamienis Radvilonių miško ąžuolas (*mytrips.lt*) Archyvuota kopija 2014-05-02 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRadviliškio rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Tytuvėnų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Daugyvenės kraštovaizdžio • Liepinės pedologinis • Liepiškių botaninis-zoologinis • Praviršulio tyrelio botaninis-zoologinis • Radvilonių botaninis • Strazdynės botaninis • Sulinkių ornitologinis • Šušvės hidrografinis • Tyrulių botaninis-zoologinis |
|  |
| Atkuriamieji sklypai | 
Sulinkių |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Velnio akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Angelo akmuo • Arimaičių šaltinis • Aukštelkų ąžuolas • Dapšionių ąžuolas • Dvikamienis Radvilonių miško ąžuolas • Kurklių akmuo • Kurklių ąžuolas • Liaudiškių pušis • Linkaičių ąžuolas • Linkaičių pušis • Radvilonių ąžuolas |

 |
**Eugenijus Valatka** (g. 1971 m. balandžio 19 d. Sokonių kaime, Prienų rajone) – lietuvių chemikas.

Biografija
----------

1989–1993 studijavo KPI, įgijo inžinerijos bakalauro laipsnį. 1994–1996 m. mokėsi KTU ir Anžė universitete, įgijo aplinkosaugos inžinerijos magistrą. Disertaciją rengė KTU ir 13-ajame Paryžiaus universitete, apgynė 2000 m. tapo cheminės inžinerijos daktaru.

2000–2002 m. dirbo vyr. asistentu ir lektoriumi KTU Cheminės technologijos fakulteto Fizikinės chemijos (dabar – Fizikinės ir neorganinės chemijos) katedroje, 2002–2012 m. docentas, nuo 2012 m. – profesorius. 2006–2011 m. buvo Cheminės technologijos fakulteto studijų prodekanu, 2011–2018 m. – dekanu.

2018 m. išrinktas KTU rektoriumi. 2023 m. gegužės 19 d. perrinktas.

2019–2021 m. – Lietuvos universitetų rektorių konferencijos viceprezidentas.

Nuo 2019 m. Lietuvos energetikos instituto mokslo tarybos narys.

Nuo 2020 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universiteto valdybos narys.

Nuo 2020 m. LRT tarybos narys.

Nuo 2020 m. Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų tarybos narys.

Nuo 2021 m. Kauno krašto pramonininkų ir darbdavių asociacijos viceprezidentas.

Nuo 2021 m. Gdansko technologijų universiteto (Politechnika Gdańska) (Lenkija) Tarptautinės mokslo tarybos narys.

Veikla
------

Mokslinės interesų sritys – katalizė, elektrochemija, fotochemija. Per mokslinę karjerą dalyvavo daugiau kaip 40 nacionalinių ir tarptautinių konferencijų, paskelbė daugiau kaip 70 mokslo darbų, kurių dalį sudaro publikacijos, paskelbtos tarptautiniuose, citavimo reitingą turinčiuose mokslo žurnaluose. 

Turi dalyvavimo ir vadovavimo mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros (MTEP) projektams patirties, yra aktyvus tarptautinių ir Lietuvos organizacijų – Tarptautinės elektrochemijos draugijos (ISE), Europos chemijos tematinio tinklo (ECTN) ir kt. – narys, Lietuvos chemikų draugijos pirmininko pavaduotojas.

Kaip ekspertas aktyviai dalyvavo studijų projektų veiklose rengiant Europos kreditų perkėlimo ir kaupimo sistemos (ECTS) nacionalinę koncepciją, plėtojant studijas reglamentuojančių aprašų sistemą.

Nuorodos
--------

CV Archyvuota kopija 2019-01-23 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Išrinktas naujasis KTU rektorius*. Vz.lt, 2018-07-13
2. ↑  KTU rektoriumi perrinktas profesorius Valatka
3. ↑   Archyvuota kopija 2019-01-23 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Naujasis KTU rektorius Eugenijus Valatka: svarbiausia – bendruomenės sutelkimas.* Ktu.edu, 2018-07-17
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Konvekcijos reiškinys**Konvekcija** – šilumos perdavimas judančiomis skysčių ar dujų srovėmis. Vilmantas Šimkus gaidys.

Konvekcijos rūšys
-----------------

**Laisvoji** (natūralioji). Laisvoji konvekcija skysčiuose arba dujose, kai jų dalelės juda dėl skirtingos vienos ar kitos medžiagos temperatūros ir tankio įvairiose vietose. Šiai konvekcijai labai svarbi gravitacija.

**Priverstinė**. Konvekcija yra priverstinė, kai medžiagos dalelės (atomai, molekulės) juda dėl kokio nors išorinio poveikio, pavyzdžiui, siurblio, maišytuvo, ventiliatoriaus. Kietuosiuose kūnuose, net ir šildomuose, konvekcija negali vykti, nes juose srovės nesusidaro.

Konvekcijos praktinė reikšmė
----------------------------

Puodai, arbatinukai, keptuvės visada šildomi iš apačios, o šaldytuvo šaldymo elementas įrengiamas viršuje. Konvekcijos principu gali būti sumontuotas nedidelių namų centrinis šildymas. Katile šildomas vanduo plečiasi, jo tankis mažėja, ir šiltas vanduo vienais vamzdžiais kyla aukštyn, o atvėsęs kitais bėga žemyn. Todėl šildymo sistemoje vanduo gali cirkuliuoti be siurblių. Konvekcijos būdu atmosferoje pernešami didžiuliai oro srautai, kartu ir milžiniški energijos kiekiai.

Toks paprastas Žemėje procesas – degimas – negali vykti, nesant konvekcijos: liepsna, uždegta nesvarumo sąlygomis, greitai užgęsta, nes, nevykstant konvekcijai, iš degimo zonos nepašalinami degimo produktai, taip pat į degimo zoną nepatenka deguonis.
Koordinatės: 54°43′34″š. pl. 25°13′21″r. ilg.﻿ / ﻿54.726106°š. pl. 25.222623°r. ilg.﻿ / 54.726106; 25.222623


|  |
| --- |
| **Vilniaus „Medeinos" pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Vilniaus „Medeinos" pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Vilnius |
| **Direktorius(-ė)** | Virginijus Molis |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 16 |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Vilniaus Medeinos pradinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Medeinos g. 27, vykdanti pradinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 9003274. Steigėjas Vilniaus miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1993 m. balandžio 15 d. Vilniaus pradinė mokykla Nr. 12 įsteigta Vilniaus miesto valdybos potvarkiu Nr. 649. Vilniaus miesto tarybos pirmininko 1994 m. balandžio 27 d. potvarkiu Nr. 40 mokyklai suteiktas Medeinos vardas.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Ignas Musteikis** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. liepos 6 d.Dūdų palivarkas, Daugėliškio valsčius |
| Mirė | 1960 m. vasario 5 d. (69 metai)Klyvlendas |
|  |
| Veikla | karinis ir valstybės veikėjas, pulkininkas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas;
* 1929 m. Gedimino 1 laipsnio ordinas.
 |

**Ignas Musteikis** (1890 m. liepos 6 d. Dūdų palivarkas, Daugėliškio valsčius – 1960 m. vasario 5 d. Klyvlendas, JAV) – Lietuvos karinis ir valstybės veikėjas, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.

Biografija
----------

1915 m. baigė Peterhofo praporščikų mokyklą, per Pirmąjį pasaulinį karą – Rusijos imperijos kariuomenės karininkas, kovėsi fronte, kontūzytas.

1918 m. grįžęs į Lietuvą savanoriu stojo į jos kariuomenę. 1919–1920 m. – 1-ojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas) ir Alytaus apylinkių karinių dalinių viršininkas, vadovavo 2-ajai brigadai (laikinai), 3-ajam pėstininkų pulkui. 1920–1921 m. ir 1922–1923 m. 3-osios pėstininkų divizijos vadas.

Dalyvavo kovose su Sovietų Rusijos ir Lenkijos kariuomene. Jo divizija 1920 m. spalio 14-15 d. linijoje Vievis – Valkininkai sulaikė Lenkijos kariuomenės Liucijaus Želigovskio rinktinės puolimą. 1921–1922 m. – 10-ojo pėstininkų pulko vadas. Nuo 1924 m. – Klaipėdos krašto pasienio policijos vadas.

1926 m. gruodžio 17 d. – 1929 m. balandžio 19 d. Vyriausybės XIV kabinete – Lietuvos vidaus reikalų ministras. 1929 m. pulkininkas. 1929–1930 m. laikinai ėjo krašto apsaugos ministro pareigas. 1929–1935 m. Lietuvos banko valdybos direktorius. Nuo 1936 m. Valstybės Tarybos narys. 1937–1938 m. – ypatingų reikalų valdininkas prie Vidaus reikalų ministerijos.

Nuo 1939 m. verslininkas. 1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą liepos mėn. suimtas, kalintas. 1941 m. birželio mėn. prasidėjus TSRS–Vokietijos karui išlaisvintas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. Dalyvavo JAV lietuvių visuomenės veikloje.

Įvertinimas
-----------

* 1919 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas;
* 1929 m. Gedimino 1 laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Ignas Musteikis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 621 psl.
|  |
| --- |
| Rytų Afrikos bendrija |
|  |
|  |
| Įkurta | 19671993 |
| Generalinis sekretorius | Peter Mathuki |
| Vadovas | Uhuru Kenyatta |

**Rytų Afrikos bendrija** (angl. *The East African Community (EAC)*) – Afrikos šalių regioninė tarpvyriausybinė organizacija, siekianti stiprinti šalių narių politinę, ekonominę, socialinę ir kultūrinę integraciją. Turi būstinę Arušoje (Tanzanija). Įkurta 1967 m. Rytų Afrikos bendradarbiavimo nuolatinė trišalės komisijos (Kenijos, Tanzanijos ir Ugandos) iniciatyva. 1977 m. dėl politinių nesutarimų ir ekonominių skirtumų Rytų Afrikos bendrija iširo, o 1993 m. – vėl įkurta. 2007 m. prie bendrijos prisijungė Burundis ir Ruanda, 2016 m. – Pietų Sudanas, o 2022 m. – Kongo DR. 2008 m. Rytų Afrikos bendrija susitarė su Pietų Afrikos plėtros bendrija sudaryti laisvosios prekybos zoną.

Nariai
------

Priklauso 8 šalys:

* Kenijos vėliava Kenija (2000)
* Tanzanijos vėliava Tanzanija (2000)
* Ugandos vėliava Uganda (2000)
* Burundžio vėliava Burundis (2007)
* Ruandos vėliava Ruanda (2007)
* Pietų Sudano vėliava Pietų Sudanas (2016)
* Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika (2022)
* Somalio vėliava Somalis (2023)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  „Rytų Afrikos bendrija". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-10-30.
**Vaclovas Šliogeris** (1901 m. rugpjūčio 21 d. Petrapilis – 1978 m. gegužės 13 d. Sidnėjus, Australija, palaikai pervežti į Lietuvą ir 1979 m. palaidoti šeimos kape Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Gimė stambaus imperijos valdininko šeimoje Sankt Peterburge. Jo gimtuose namuose klestėjo lietuvybės dvasia, lankėsi Jonas Basanavičius, Antanas Smetona, Antanas Žmuidzinavičius ir kiti to meto Lietuvos šviesuoliai, skambėjo lietuvių kalba. Petrapilyje baigė 7 klases.

Paskelbus Lietuvos nepriklausomybę, jis, vos 17 metų gimnazistas, bandė stoti savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Buvo priimtas tik po metų, sulaukus pilnametystės. 1919 m. lapkričio 7 d. įrašytas į 2-ojo pėstininkų pulko 7-osios kuopos kareivių sąrašus. Dalyvavo kovose su bermontininkais. 1920 m. sausio mėn. išsiųstas į Kauno karo mokyklą mokėsi artilerijos skyriuje. Mokyklą baigė 1920 m. spalio mėn. suteikus leitenanto laipsnį paskirtas į 2-ąjį Artilerijos pulką ir išvyko į lenkų frontą. 1922 m. paskirtas pulko mokomosios komandos vyresniuoju karininku.

1924 m. vedė Eleną Sedleckaitę, su kuria susipažino lenkų fronte, prie Trakų. 1928 m. nenutraukdamas tarnybos kariuomenėje, baigė Vytauto Didžiojo universiteto ekonomikos fakultetą. 1930–1931 m. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursų pulko vado padėjėjų ir bataliono vadų kursą. 1931 m. paskirtas į kariuomenės inspekcijos artilerijos skyrių. 1933–1934 m. Paryžiuje mokėsi Prancūzijos imperatoriškojoje karo akademijoje ir gavo kapitono laipsnį. Grįžęs dėstė Karo mokykloje, 1934 m. majoras. Nuo 1935 m. liepos mėn. iki 1937 m. lapkričio mėn. Lietuvos Respublikos Prezidento Antano Smetonos adjutantas, vykdė ypatingus Valstybės pavedimus. 1937 m. paskirtas Kariuomenės Tiekimo valdybos ūkio inspektoriumi. 1939 m. pulkininkas.

Prasidėjus TSRS okupacijai 1940 m. liepos 2 d. atleistas iš pareigų ir paleistas į atsargą. Pirmos sovietų okupacijos metu vengė viešumos, dėstė Marijampolės gimnazijoje. 1940 m. įsijungė į rezistencinę veiklą. Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. Rezistencinės veiklos nenutraukė per visą vokiečių okupacijos laikotarpį.

1944 m. birželio mėn. su vyresniuoju sūnumi pasitraukė į Vakarus. Prancūzų okupacinėje zonoje dirbo policininku. Prancūzijos vyriausybė jam pasiūlė tarnybą Madagaskare, svetimšalių legione, tačiau jis pasirinko ramesnį gyvenimą ir 1949 m. persikėlė gyventi į Australiją, kur dirbo Naujojo Pietų Velso geležinkelių tarnyboje.

E. Šliogerienė su jaunesniuoju sūnumi liko gyventi Kaune. Daug kartų teko slapstytis nuo išvežimo, buvo tardoma. Su vyru daugiau nesusitiko.

Bibliografija
-------------

Šliogeris, Vaclovas. Antanas Smetona – žmogus ir valstybininkas. Sodus (Mich.) – Bachunas, 1966.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Jonavos krašto žmonės. Jonava. Linotipas, 2000. P. 171-172.
| **Albinas Čepas** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. gruodžio 8 d.Minupiai |
| Mirė | 1963 m. liepos 17 d. (64 metai)Palanga |
|  |
| Veikla | karinis veikėjas |
| Partija | 1956 m. SSKP |

**Albinas Čepas** (iki 1939 m. *Čepauskas*, 1898 m. gruodžio 8 d. Minupiuose, Kelmės rajonas – 1963 m. liepos 17 d. Palangoje) – sovietinis karinis veikėjas, generolas.

Biografija
----------

Nuo 1918 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1925 m. Aukštuosius karininkų kursus, 1931 m. Aukštesniųjų kariuomenės viršininkų kursus, 1934 m. Generalinio štabo kursus. 1936–1940 m. 5-ojo pėstininkų pulko vadas.

1940 m. birželio 25 d. „Liaudies vyriausybės" paskirtas krašto apsaugos viceministru. 1940 m. brigados generolas. Nuo 1940 m. gruodžio mėn. Raudonosios armijos 29-ojo šaulių teritotinio korpuso 179-osios divizijos vadas, generolas majoras. 1941 m. birželio mėn. kartu su daugeliu kitų pasiųstas į aukštesniųjų vadų tobulinimosi kursus Maskvoje. Ne taip, kaip dalis jų, išvengė represijų. Per Antrąjį pasaulinį karą dėstė Maskvos karo akademijoje.

1945–1951 m. Lietuvos kūno kultūros instituto, vėliau – Lietuvos žemės ūkio akademijos Karinio parengimo katedros viršininkas.

Įvertinimas
-----------

1926 m. II rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Albinas Čepas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 346
2. ↑  Vidmantas Jankauskas. *Albinas Čepas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 304 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°40′17″š. pl. 21°09′50″r. ilg.﻿ / ﻿55.67135°š. pl. 21.163772°r. ilg.﻿ / 55.67135; 21.163772

|  |
| --- |
| **Klaipėdos technologijų mokymo centras** |
| Klaipėdos technologijų mokymo centras herbasKlaipėdos technologijų mokymo centras herbas |
| Klaipėdos technologijų mokymo centras |
| **Adresas** | Puodžių g. 10, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Violeta Petrušienė |
| **Mokinių skaičius** | 646 (2016 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1971 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 61 |

**Klaipėdos technologijų mokymo centras** (anksčiau **Klaipėdos siuvimo ir paslaugų verslo mokykla**) – valstybinė profesinio mokymo įstaiga, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą. Įsikūrusi Klaipėdoje, Puodžių g. 10. Įstaigos kodas – 190974424. Mokymo kalba – lietuvių. 

Centre įsteigti šeši skyriai: IRT (informacijos ir ryšio technologijų), Inžinerijos, Menų, Paslaugų, Tekstilės ir tęstinio mokymo, Gimnazijos. Be kitų, įgyvendinamos profesinio mokymo programos kurtiesiems ir neprigirdintiesiems, taip pat – profesinio mokymo programos kartu su vidurinio ugdymo programa. 2016 m. mokykloje mokėsi 646 mokiniai, buvo 28 grupės, dirbo 62 pedagogai. Centras yra UNESCO asocijuotųjų mokyklų tinklo narys.

Istorija
--------

Centras veiklą pradėjo 1971 m. birželio 15 d. Klaipėdos mokymo punkto bazėje organizuota LTSR Buitinio gyventojų aptarnavimo ministerijos Klaipėdos miesto mokykla. Per visą mokyklos istorijos laikotarpį ne kartą keitėsi mokyklos pavadinimas. Keletą dešimtmečių mokykloje buvo ruošiami tik tekstilės specialybių darbuotojai. 

Nuo 1996 m. pradėta vykdyti vidurinio ugdymo programa. 2000 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 2006 m. akredituota vidurinio ugdymo programa, įsteigtas Gimnazijos skyrius. Nuo 2012 m. mokykla pradėjo vykdyti pagrindinio ugdymo II dalies programą. 

2016 m. Švietimo ir mokslo institucijų registre institucijos pavadinimas „Klaipėdos siuvimo ir paslaugų verslo mokykla" pakeistas į „Klaipėdos technologijų mokymo centras".

2022 m. rugsėjo 1 d. prie Centro buvo prijungta Klaipėdos paslaugų ir verslo mokykla. Klaipėdos technologijų mokymo centras tapo dižiausia profesinio rengimo įstaiga Klaipėdos regione.

Profesijos
----------

* Automobilių kėbulų remontininkas
* Floristas
* Fotografas
* Interjero apipavidalintojas
* JavaScript programuotojas
* Kirpėjas
* Kompiuterinio projektavimo operatorius
* Kompiuterių tinklų aptarnavimo technikas
* Kosmetikas
* Multimedijos technikas
* PHP programuotojas
* Siuvėjas
* Sukirpėjas-konstruktorius
* Suvirintojas
* Transporto priemonių remontininkas
* Vizažistas
* Vizualinės reklamos gamintojas

Direktoriai
-----------

* Violeta Petrušienė

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-12-13 iš Wayback Machine projekto.
* Informacija apie mokyklą (*aikos.smm.lt*)
**Maksymas Starhorodskis**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Maksymas Starhorodskis  Р |
| Gimimo data | 1995 m. kovo 5 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Kijevas, Ukraina |
| Ūgis | 176 cm |
| Svoris | 60 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | **FK Garliava** |
| **Numeris** | 16 |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2016–2021 2021  2022  2022–2023 | Obolonė  Dnipro  FK Žalgiris  FA Dainava |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2022–2023  2022–2023  2023– | DFK Dainava  → Dainava B (skol.)  FK Garliava | 03 0(0)25 0(5)05 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugpjūčio 30 d.. |

**Maksymas Starhorodskis** (ukr. *Максим Артёмович Старгоро́дский*; g. 2005 m. kovo 5 d.) – Ukrainos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

Žaidė Ukrainoje. „Obolonės" klubo auklėtinis. 2021 m. perėjo į Dnipro klubą. 

2022 m. atvyko į Lietuvą. Atstovavo Žalgirio jaunimo ekipai Elitinėje U-17 lygoje. Debiutavo rungtynėse prieš Be1 komandą. Rungtynėse prieš panevėžiečius įmušo įvartį.

Vėliau perėjo į FA Dainava. Atstovavo ekipai LVJUFA Pirmos lygos U18 diviziono Pietų-Rytų regiono grupės turnyre.

### DFK Dainava

2022 m. atstovavo Alytaaus „Dainavai". Tais metais dzūkų pagrindinį komanda rungtyniavo Pirmoje lygoje. 2022 m. liepos 7 d. debiutavo klube Antros lygos rungtynėse atstovaudamas „bekų" ekipai. Šiose rungtynėse rezultatas buvo 3:0, o ukrainietis pelnė garbės įvartį alytiškiams. Kauno Žalgiris B nugalėjo rezultatu 3-1.

2023 m. rugsėjo 30 d. debiutavo ir Pirmos lygos rungtynėse prieš Mažeikių „Atmosferą". Alytiškiai sutriuškino varžovus rezultatu 5-0. Ukrainietis pasirodė po keitimo rungtynių pabaigoje, kai rezultatas jau buvo aiškus (5-0).

2023 m. Dzūkijos klubas pateko į A lygą. Šiame lygmenyje ukrainiečiai progų pasireikšti neatsirado.

2023 m. liepos 16 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FK Riteriai. Į aikštę žengė po keitimo 90 minutę ir žaidė iki finalinio švilpuko.

### FK Garliava

2023 m. vasarą perėjo į FK Garliava. Tais metais klubas rungtyniavo Pirmoje lygoje.

2023 m. liepos 29 d. debiutavo klube Pirmos lygos rungtynėse prieš FK Babrungas.

2023 m. rugpjūčio 5 d. pasižymėjo įvarčiu prieš Marijampolės City. Garliaviškiai nugalėjo varžovus rezultatu 3-1.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **2022** | **DFK Dainava** | 2 | 0 |
| **2022** | **Dainava B** | 11 | 2 |
|
| **2023** | **DFK Dainava** | 1 | 0 |
|
| **2023** | **Dainava B** | 12 | 3 |
|  |  |  |
| **2023** | **FK Garliava** | 5 | 1 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* [ SOCCERWAY]
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
**Juozas Listopadskis** (1899 m. kovo 27 d. Griešiai, Antanavo valsčius – 1971 m. birželio 9 d. Kaunas) – Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas, vėliau TSRS kariuomenės pulkininkas, pedagogas.

Biografija
----------

1919 m. stojo į Lietuvos kariuomenę, bet dėl ligos paleistas. 1921 m. baigė Karo mokyklą, 1925 m. – fizinio lavinimo kursus prie Aukštųjų karininkų kursų, 1934 m. – šių kursų Generalinio štabo skyrių, suteiktos Generalinio štabo karininko teisės. 1934–1939 m. – III pėstininkų divizijos štabo skyriaus viršininkas. 1939 m. pulkininkas leitenantas. 1939–1940 m. – 6-ojo pėstininkų pulko Karo mokyklos bataliono vadas.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. birželio mėn. paskirtas 5-ojo pėstininkų pulko, išformuojant Lietuvos kariuomenę rugsėjo mėn. – TSRS kariuomenės 29-ojo teritorinio šaulių korpuso pulko vadu. 1941 m. birželio mėn. komandiruotas į M. Frunzės karo akademiją Maskvoje. Prasidėjus TSRS-Vokietijos karui iki 1944 m. dėstė Taškente karo akademijos ir „Vystrel" kursuose. Nuo 1944 m. rugpjūčio – 50-osios lietuvių atsargos divizijos štabo viršininkas, nuo 1945 m. kovo mėn. – 16-osios lietuviškosios divizijos, kuri tada kovėsi Kurše, vado pavaduotojas.

1945 m. paskirtas Kauno universiteto Karinės katedros viršininku, nuo 1946 m. dėstė joje, 1951–1956 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas
* 1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Bibliografija
-------------

* Laisvės ir vergijos metai. Atsiminimai, 1993 m. Mintis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Juozas Listopadskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 449 psl.
**Kepler-616 b** (dar žymima **KOI-593 b**, **KOI-593.01**, **KIC 9958962 b**, **Gaia DR2 2080484842545877120 b**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-616, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 2833,1 šviesmečio (868,6 parseko).

Kepler-616 b yra Neptūno tipo dujinė milžinė; jos masė siekia 6,48 Žemės masės, o spindulys – 0,217 Jupiterio spindulio (apie 2,4324 Žemės spindulio). Apie Kepler-616 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~9,998 paros.

Kepler-616 b atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Be Kepler-616 b, šioje sistemoje dar aptikta Kepler-616 c planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-616 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-28.
2. 1 2 3  „Kepler-616 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-28.
3. ↑  „Kepler-616". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-09-28.
4. 1 2  „Kepler-616 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-28.
5. 1 2  „Kepler-616 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-28.
6. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Povilas Žadeikis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1887 m. kovo 26 d.Parešketis, Varnių valsčius |
| Mirė | 1957 m. gegužės 11 d. (70 metų)Vašingtonas |
|  |
| Veikla | diplomatas, politikas, kariuomenės savanoris |
|  |
| Alma mater | Sankt Peterburgo universitetas |

**Povilas Žadeikis** (1887 m. kovo 26 d. Parešketyje, Varnių valsčius – 1957 m. gegužės 11 d. Vašingtone, JAV) – Lietuvos diplomatas, politikas, savanoris.

Biografija
----------

Baigęs Palangos progimnaziją, 1907 m. įstojo į Mintaujos gimnaziją. 1912 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Chemijos fakultetą.

Atliko karo prievolę, bet prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, vėl buvo mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. Baigęs kursus tapo korpuso radijo ryšio viršininku Serpuchove. Vėliau nusprendė pasitraukti iš kariuomenės ir iki 1918 m. pabaigos dirbo Lietuvos Tarybos repatriacijos komiteto sekretoriumi Petrograde.

1918 m. grįžo į Lietuvą ir stojo į savanorius. Kaune organizavo elektrotechnikos batalioną. Po nepriklausomybės karų nuo 1919 m. rugpjūčio 21 d. laikinai ėjo IV ministrų kabineto krašto apsaugos ministro pareigas. Vėliau dirbo Lietuvos misijos nariu ir kariniu įgaliotiniu JAV (1920–1921). Vėliau buvo karinės misijos narys Prancūzijoje.

Nuo 1923 m. Lietuvos konsulas JAV. 1928 m. tapo Lietuvos valstybės konsulu Niujorke. 1935 m. paskirtas Lietuvos Respublikos nepaprastuoju pasiuntiniu ir įgaliotuoju ministru Vašingtone. Pareigose dirbo iki mirties. Brolis – Pranciškus Žadeikis.

Turėjo pulkininko leitenanto laipsnį. Yra parašęs keletą knygų.