recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Crotalus cerastes** |
| --- |
| Raguotoji barškuolė (Crotalus cerastes)Raguotoji barškuolė (*Crotalus cerastes*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Duobagalvės angys  *( Crotalinae)* |
| Gentis: | Barškuolės  *( Crotalus)* |
| Rūšis: | Raguotoji barškuolė  *( Crotalus cerastes)* |

 |
| Binomas |
| ***Crotalus cerastes***Hallowell, 1854 |
|  |

**Raguotoji barškuolė** (*Crotalus cerastes*) – barškuolių (*Crotalus*) genties gyvatė, priklausanti angių (*Viperidae*) šeimai, duobagalvių angių (*Crotalinae*) pošeimiui.

Būdingas naktinis gyvenimo būdas ir šoninis judėjimas puriu smėliu. Virš akių yra maži ragiukai.

Raguotosios barškuolės judėjimas

Aprašymas
---------

Tai smulkiausia genties rūšis. Suaugusių gyvačių kūnas 60 cm ilgio, smėlio spalvos, su paeiliui pasikartojančiomis baltomis ir juodomis dėmėmis. Šonuose smulkios tamsios dėmelės. Kūnas savo spalva labai prisitaikęs prie gyvenamosios aplinkos.

Paplitimas
----------

Gyvena Šiaurės vakarų Meksikos, Vakarų Arizonos, Rytų Kalifornijos ir Pietų Nevados dykumose.

Mityba
------

Minta smulkiais graužikais ir driežais.

Veisimasis
----------

Poruojasi balandžio-gegužės mėn. Patelės rugsėjo mėn. atveda iki 5-16 jauniklių, kurie yra 18-20 cm ilgio. Kartais poruojasi ir rudenį.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raguotoji barškuolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°33′52″š. pl. 24°38′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.564382°š. pl. 24.6374515°r. ilg.﻿ / 55.564382; 24.6374515


|  Raguvos Dievo Motinos Gimimo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Рождества Богородицы |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ferma (Panevėžys) |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1875 m. |

**Raguvos Dievo Motinos Gimimo cerkvė** stovi Raguvos rytiniame pakraštyje, Fermos kaime. Priklauso Raguvos Dievo Motinos Gimimo parapijai.

Istorija
--------

Cerkvė pastatyta 1875 m. iždo lėšomis. 1914 m. parapijoje buvo 243 tikintieji. Po I pasaulinio karo cerkvės ūkis Velžyje nusavintas – žemė atiduota mokyklai, pieno fabrikui ir vietos valdžiai, o maldos namuose apsigyveno mokytojai. Cerkvė tapo Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvės filija. 1927 m. apylinkėse buvo 85 stačiatikiai. Tarybų valdžia cerkvę įregistravo tik 1959 metais, tuomet jai priklausė 25–35 tikintieji, šventikas kas mėnesį atvykdavo iš Panevėžio. 1963 m. vietos valdžia ketino parapiją naikinti, tačiau cerkvės neuždarė, nors pamaldos vyko nereguliariai, kartais net rečiau nei kasmet.

* 
*

Nuorodos
--------

* cerkvės nuotrauka[neveikianti nuoroda], iš puslapio www.panoramio.com Archyvuota kopija 2016-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto.
| Raguvos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2001-07-04* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Raguvos herbas** – pagrindinis Raguvos miestelio ir seniūnijos (Panevėžio rajonas) heraldinis simbolis.

Aprašas
-------

Raudoname skydo lauke auksinis šv. Florijonas, kairėje rankoje laikantis vėliavėlę su raudonu graikiškuoju (lygių galų) kryželiu, dešinėje - kibirą, iš kurio pila sidabrinį vandenį.

Istorija
--------

Tankiai užstatytas medinis Raguvos miestelio centras daug kartų degė. Siekiant jį apsaugoti nuo gaisrų, centrinėje miestelio dalyje ant mūrinės kolonos, išlikusios nuo XIX a. buvo iškelta šv. Florijono skulptūra. Manoma, kad šventasis apsaugos gyventojus nuo gaisrų. Pamažu šv. Florijonas tapo neatsiejama miestelio istorijos dalimi, jo simboliu, kuris perkeltas į šiuolaikinį miestelio herbą.

Herbo etaloną sukūrė Juozas Galkus. Raguvos herbą LR Prezidentas patvirtino 2001 m. liepos 4 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio kraštas – Raguvos seniūnija. 2020-08-09, Aina.lt (tikrinta 2022-01-21).
2. ↑  Šv. Florijonas. Piligrimai.lt (tikrinta 2022-01-21).
3. ↑
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°33′49″š. pl. 24°37′41″r. ilg.﻿ / ﻿55.563491°š. pl. 24.627959°r. ilg.﻿ / 55.563491; 24.627959


|  Raguvos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Raguva |
| **Adresas** | Laisvės g. 28 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1887 m. |

**Raguvos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Raguvos miestelyje, Nevėžio kairiajame krante. Liaudies architektūros, vyraujančių klasicizmo bruožų.

Parapijoje yra Raguvos kapinių koplyčia.

Istorija
--------

Raguvos bažnyčia su varpine
2016 m. kovo mėn.
1610 m. minima medinė bažnyčia. Metrikų knygos rašytos nuo 1668 m. Antrąją medinę bažnyčią ir varpinę 1678 m. pastatė Trakų vaivada Marcijonas Oginskis. Statybai vadovavo kunigas Lukas Jonas Vaicekavičius. Tais pačiais metais ją konsekravo vyskupas Mikalojus Slupskis. M. Oginskis 1670 m. bažnyčiai dovanojo Alukėnų palivarką ir kaimą. 1674–1677 m. nurodyta, kad Raguvos bažnyčia yra viena didžiausių medinių bažnyčių visoje Vilniaus vyskupijoje.

1745 m. minima supuvusi, kiauru bokštu bažnyčia. Klebono Mykolo Gulbinausko rūpesčiu suremontuota. 1749 m. pastatyta nauja klebonija. 1777–1863 m. veikė parapinė mokykla. 1798 m. bažnyčia sudegė. Klebono Jurgio Zubavičiaus iniciatyva 1816 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1883 m. – mūrinė varpinė.

1887 m. bažnyčia padidinta, pristatytos šoninės koplyčios. Už lietuviškos spaudos platinimą Raguvos vikaras Kazimieras Domarkas (1869–1902) 1896 m. pusei metų uždarytas į vienuolyną ir penkeriems metams ištremtas iš Lietuvos (mirė Raguvoje).

1915 m. į Rusiją išvežti 3 varpai. Dailininkas Jonas Mackevičius 1929 m. išdažė bažnyčios vidų. Prelato J. Maciejausko ir Čikagos raguviškių rūpesčiu bei lėšomis 1931 m. įsigyti 3 bronziniai varpai. Per Antrąjį pasaulinį karą 2 mažesnieji dingo. 1944 m. liepos 23-25 d. bombarduojant miestelį, nukentėjo ir bažnyčia, be to, išvogta daug jos inventoriaus. Sudegė klojimas, senelių prieglauda. Dalį vertingesnių reikmenų išgelbėjo kunigai Rapolas Kvedarauskas (1913–1945, raudonarmiečių nužudytas) ir Steponas Ramanauskas.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros, vyraujančių klasicizmo bruožų, kryžminio plano (28 × 14 m), su 4 kolonų portiku, bokšteliu. Vienanavė, turi 5 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi 3 aukštų mūrinė varpinė.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raguvos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Raguvos bažnyčia
Koordinatės: 55°13′18″š. pl. 25°03′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.2217°š. pl. 25.0595°r. ilg.﻿ / 55.2217; 25.0595

|  Skuolių šv. Antano Paduviečio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skuoliai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | apie 1846 m. |
| **Stilius** | neoklasicizmas |

**Skuolių šv. Antano Paduviečio koplyčia** – koplyčia, esanti Ukmergės rajone, apie 3 km į vakarus nuo Želvos, Skuoliuose. Koplyčia veikianti, įsikūrusi kaimo kapinaitėse, prie kelių  **115**  Ukmergė–Molėtai  ir  **4803**  Ukmergė–Siesartis–Skuoliai  sankirtos.

Galinė dalis
Koplyčios interjeras
Statinys neoklasikinio stiliaus, akmenų ir tinkuoto mūro, stačiakampio plano (10x7 m), su bokšteliu. Šventorius aptvertas akmenine tvora. Koplyčia yra kultūros paveldo objektas, įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. objekto kodas 995).

Čia švenčiami tradiciniai šv. Antano atlaidai, kiekvieną mėnesį vyksta pamaldos, krikštijami artimesnių kaimų žmonių vaikai, vyksta laidotuvių apeigos. Atlaidų šventės organizatorius ir įkvėpėjas – Želvos parapijos klebonas Petras Avižienis. Jo dėka apleista Skuolių koplyčia buvo prikelta iš užmaršties, atstatyta. Padedant geros valios žmonėms, tai padaryta 1989 m. pavasarį ir vasarą. 1989 m. birželio 13 d. įvyko iškilminga procesija su naujai tapytu šv. Antano Paduviečio paveikslu, lydima puošnaus arklių kinkinio ir raitelių, iš Želvos bažnyčios pajudėjusi Skuolių link.

Istorija
--------

Koplyčia pastatyta apie 1846 m. kaip Labeikių dvarininkų Kirsnevskių maldos ir giminės kapavietės statinys. Joje meldėsi aplinkinių kaimų tikintieji. Birželio 13-ąją buvo švenčiami visuotiniai šv. Antano atlaidai. Koplyčios pagrindinis akcentas buvo nežinomo dailininko aliejinės tapybos Šv. Antano Paduviečio paveikslas.

Po 1863 m. sukilimo caro valdžia koplyčią uždarė. XX a. pradžioje Želvos krašte darėsi laisviau. Tik po 40-ties metų pertraukos, 1905 m. vėl buvo atnaujintos pamaldos. 1906 m. Skuolių vyrai per atlaidus vargonuojant Kanapeckui jau lietuviškai traukė „Pulkim ant kelių" ir kitas giesmes. 

1960 m. koplyčia buvo uždaryta ir nuniokota. 1989 m. restauruota, vėl naujai pašventinta, sutvarkyta aplinka, kapinės.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skuolių šv. Antano Paduviečio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Skuolių koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
2. ↑  []=IArticleShow::showArticle%2818072%29 Archyvuota kopija 2014-05-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-13 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°33′07″š. pl. 25°07′21″r. ilg.﻿ / ﻿54.551815°š. pl. 25.122587°r. ilg.﻿ / 54.551815; 25.122587

|  Skurbutėnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skurbutėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1741, 1855 m. |

Koplyčios interjeras
**Skurbutėnų koplyčia** – veikianti koplyčia Vilniaus rajone, Skurbutėnų kaime, 4 km į vakarus nuo Keturiasdešimties Totorių kaimo, pasiekiama iš kelio  **5233**  Pagiriai–Keturiasdešimt Totorių . Priklauso Senųjų Trakų parapijai.

Koplyčia yra vietinės reikšmės architektūros paminklas, įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 1769). Joje yra paminklinių dailės kūrinių.

Istorija
--------

1743 m. Skurbutėnų dvarą įsigijo Mykolas Jelenskis. 1741 m. kaime pastatyta koplyčia. 1855 m. prie koplyčios pastatytas priestatas (prieangis). Koplyčios kieme yra varpinė, pastatyta 1949 m.

Koplyčios šventoriuje įrengtos kapinaitės. Jose XIX a. viduryje buvo palaidota šių apylinkių savininkė, dvarininkė Ana Jelenska. 1991 m. kapinaitėse buvo pašventinti 16 Armijos Krajovos karių, žuvusių 1943–1945 m. antkapinių paminklų 

* Koplyčia su varpineKoplyčia su varpine
* Varpinės RūpintojėlisVarpinės Rūpintojėlis
* Interjeras. BalkonasInterjeras. Balkonas
* A. Jelenskos antkapis su kryžiumi šventoriujeA. Jelenskos antkapis su kryžiumi šventoriuje

Literatūra
----------

* *Skurbutėnų bažnyčia ir varpinė* // Kultūros paminklų enciklopedija. - Vilnius, 1998. - T. 2 : Rytų Lietuva, p. 332-333.
* *Skurbutėnų koplyčia/Kaplica w Skorbucianach*. - Iliustr. // Vilniaus rajono sakralinis paveldas/Sakralne dziedzictwo rejonu wileńskiego. - Vilnius, 2009. - P. 98-101.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir Šv. Benedikto parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-05-13.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skurbutėnų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Skurbutėnai (*vilnijosvartai.lt*)[neveikianti nuoroda]
| Uralas, Žajikas |
| --- |
| Uralas Atyrau mieste Uralas Atyrau mieste |
| **Ilgis** | 2428 km |
| **Baseino plotas** | 231 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 400 m³/s |
| **Ištakos** | Uraltau kalnagūbris |
| **Žiotys** | Kaspijos jūra |
| **Šalys** | Rusija, Kazachstanas |
|  |
|  **Vikiteka** | Uralas, Žajikas |

**Uralas** (rus. *Урал*), **Žajikas** kaz. *Жайык*), iki 1775 m. **Jaikas** (rus. *Яик*, bašk. *Яйыҡ*) – upė Pietų Urale, Rusijoje (Baškortostane, Čeliabinsko sr. Orenburgo sr.) ir Kazachstane (V. Kazachstano ir Atyrau sr.). Prasideda šiaurės rytų Baškortostane, Uraltau kalnagūbryje. Teka Uralo kalnais iki Orsko į pietus, toliau pasuka į vakarus, nuo Uralsko vėl teka į pietus. Įteka į Kaspijos jūrą žemiau Atyrau. Žemupyje išsišakoja į dvi atšakas: Jaicą ir Zolotojų. Vaga labai vingiuota, gausu meandrų.

Didžiausi intakai: Didysis Kumakas, Orė, Ilekas, Utva (kairieji), Tanalykas, Sakmara, Kušumas (dešinieji).

Net 80 % metinio Uralo nuotekio nuteka pavasarinio potvynio metu. Tuo metu upė išplatėja iki 10 km, o žiotyse – keliasdešimt kilometrų. Aukštupyje užšalusi lapkričio-balandžio mėnesiais, vidurupyje ir žemupyje – nuo lapkričio pabaigos iki kovo pradžios. Įrengtas hidroelektrinių kompleksas. Žvejyba (eršketai, sevriugos, silkės, ešeriai).

Prie Uralo upės įsikūrę šie miestai: Verchneuralskas, Magnitogorskas, Orskas, Novotroickas, Orenburgas (Rusija), Oralas, Čiapajevas, Atyrau (Kazachstanas).

Uralo upė dažnai laikoma Azijos – Europos geografine riba.

Pavadinimas
-----------

II a. pr. m. e. Ptolemėjus upę įvardino kaip *\*Daiks*. Šis pavadinimas laikomas iranėniškos kilmės, vėliau jį perėmė tiurkų tautos ir savo fonetikoje pakeitė *Žajyk* arba *Jajyk*. Rusai taip pat naudojo šį pavadinimą iki 1775 m. kai Jekaterinos II nurodymu pervadintas Uralu (dėl baškirų ir kazachų sukilimo). Šis pavadinimas paimtas nuo Uralo kalnų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
*Šis straipsnis apie vandens telkinį. Apie upę Raseinių rajone skaitykite straipsnyje Upė (upė).*
Merkio upė
Varėnės upės aukštupys
**Upė** – natūrali vandens tėkmė, tekanti pastovia pačios išgraužta vaga sausumos paviršiumi. Upė teka nuolydžio kryptimi, veikiama sunkio jėgos. Paprastai upę maitina paviršiaus bei požemio vanduo (krituliai, šaltiniai, ledynai ir smulkesnės upės bei upokšniai), atitekantis iš upės baseino. Dauguma upių įteka į kitas upes, ežerus arba jūras. Dalis upių išnyksta dykumose arba puriose uolienose. Upės pradžios vieta vadinama ištaka; vieta, kur ji įteka į kitą vandens objektą – žiotimis. Įtekėjimo į jūrą vietose didelės upės sudaro deltas arba estuarijas. Krisdamos nuo kietos uolienos atbrailų upės virsta kriokliais. Upės srovė dažnai sukloja aliuvio sąnašų sluoksnį. Pagrindinė upė, į ją įtekantys intakai, šių intakų intakai ir t. t. sudaro upyną.

Panaudojimas
------------

Upė prie Sujainių
Upėmis paprastai teka gėlas vanduo, kuriame veisiasi gėlavandenės žuvys bei kitos gyvūnų ir augalų rūšys, prisitaikiusios gyventi gėlame vandenyje. Ekonomikoje upės svarbios kaip upių transporto keliai, žvejybos galimybių, geriamo vandens, hidroenergijos šaltinis. Upių vanduo naudojamas atominių ir įprastinių elektrinių aušinimui.

Upės dažnai sudaro natūralias Valstybės sienas tarp valstybių.

10 didžiausių pasaulio vandens sistemų
--------------------------------------

1. 6 671 km – Nilas: Luvironza – Ruvuvu – Kagera – Baltasis Nilas – Nilas – (Afrika)
2. 6 518 km – Amazonė – (Pietų Amerika) – \*
3. 6 300 km – Jangdzė – (Azija)
4. 6 051 km – Misisipė (upė) – (Šiaurės Amerika)
5. 5 940 km – Jenisiejus – Angara – Selenga – Iderinas – (Azija)
6. 5 410 km – Obė – Irtyšius – (Azija)
7. 5 052 km – Amūras – Argūnė – Kerulenas – (Azija) – \*\*
8. 4 845 km – Chvangchė (Geltonoji upė) – (Azija)
9. 4 500 km – Mekongas – (Azija)
10. 4 374 km – Kongas – (Afrika)

* \* Amazonė – ilgis ginčytinas.
* \*\* Amūras-Argūnė-Kerulenas susidaro tik daug kritulių turinčiais metais

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvos upės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintaras Valiuškevičius. Upė. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj – Veni). Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2013, 848 psl.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Upė***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Atakamesasisp. *Atacames* |
| --- |
| *Atakameso paplūdimiai* |
|  |
| 

AtakamesasAtakamesas

0°52′0″ š. pl. 79°50′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.86667°š. pl. 79.83333°r. ilg.﻿ / 0.86667; 79.83333﻿ (Atakamesas)Koordinatės: 0°52′0″ š. pl. 79°50′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.86667°š. pl. 79.83333°r. ilg.﻿ / 0.86667; 79.83333﻿ (Atakamesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| **Provincija** | Esmeraldaso provincija |
| **Kantonas** | Atakameso kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 11 251  |
|  |
|  **Vikiteka** | Atakamesas |

**Atakamesas** (isp. *Atacames*) – miestas šiaurės vakarų Ekvadore, Ramiojo vandenyno pakrantėje, Esmeraldaso provincijoje, 25 km į pietvakarius nuo Esmeraldaso. Įsikūręs prie Atakameso upės žiočių. Verčiamasi daugiausia turizmu: miestas turi gerus smėlio paplūdimius, įrengta daug viešbučių, restoranų, gyvuoja tradicinė afroamerikietiška kultūra. Taip pat užsiimama amatais, prekyba žemės ūkio produkcija.

Istorija
--------

1526 m. ties Atakamesu išsilaipino konkistadoras Fransiskas Pisaras, antrą kartą keliaudamas į Peru. Čia jis susidūrė su nuožmiu indėnų pasipriešinimu. XVI a. antroje pusėje pradėta gabenti vergus iš Panamos į Peru. Dalis juodaodžių išsilaisvino ir įsikūrė dabartinio miesto žemėse.
|  |
| --- |
| Atban Klann |
|  |
| Biografija |
| Dar žinoma | A Tribe Beyond a Nation |
| Kilmė | Los Andželas (Kalifornija), JAV |
| Žanrai | Hip HopR&BŠokių muzika |
| Aktyvumo metai | 1992–1995 |
| Įrašų kompanija | Ruthless Records, Relativity Records |
| Susijusi veikla | Eazy-EBlood of Abraham  The Black Eyed Peas |
| Buvę nariai |
| Will 1Xapl.de.ap Mookie MookDJ Motiv8 Dante Santiago |

**„The Atban Klann"** (**A Tribe Beyond a Nation**) buvo Jungtinių Amerikos Valstijų hiphopo muzikos grupė, kurią sudarė Will 1X, apl.de.ap, Mookie Mook, DJ Motiv8 & Dante Santiago. „The Atban Klann" buvo pasirašiusi kontraktą su „Ruthless Records" įrašų kompanija. Du grupės nariai vėliau sukūrė kitą grupę pavadinimu „Black Eyed Peas".

Istorija
--------

Apl ir will.i.am sukūrė breiko grupę pavadinimu „Tribal Nation" ir dažnai apsirodydavo Pietų Kalifornijos vakarėliuose ar koncertuose. Paskui breiko grupė persiorientavo į muzikos grupę. 1992 m. grupė pasirašė kontraktą su įrašų kompanija „Ruthless Records", debiutavo atlikėjo Eazy-E EP’o „5150: Home 4 tha Sick" dainoje „Merry Muthaphuckkin' Xmas". Netrukus grupė įrašė ir turėjo išleisti 1992 m. spalio 6 d. savo debiutinį studijinį albumą „Grass Roots".

Po 2 metų grupė išleido pirmąjį singlą iš albumo – „Puddles Of H20". Dainos vėliau iš albumo buvo „nutekintos", o viršelis padarytas iš Apl.de.ap ir Will 1X „Bridging The Gap" foto sesijų. Tačiau dėl nežinomų priežasčių albumas buvo neišleistas ir 1995 m. po Eazy-E’s mirties, įrašų kompanija nutraukė sutartį su grupe. Will 1X pakeitė savo vardą į will.i.am, prie Atban Klann dueto prisidėjo Taboo, ir susikūrė nauja grupė „Black Eyed Peas". 1998 m. birželio 30 d. išėjo pirmasis BEP albumas „Behind the Front", ir dauguma dainų buvo demo dainos skirtos „Grass Roots" albumui.

Diskografija
------------

### Singlai

* 1994: „Puddles Of H2O"

### Studijiniai albumai

* *Grass Roots* (neišleistas)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
**Atar-kitahas** (*Attar-kitah*) – Elamo karalius, valdęs XIV a. pr. m. e. apie 1310–1300 m. pr. m. e.[1] Jo pirmtakas – vyresnysis brolis Pahir-išanas (valdžia Atar-kitahui atiteko pagal tuometinę sosto paveldėjimo tvarką).[2] Karaliaus Šilhak-Inšušinako įraše minima, kad Pahir-išano bei Atar-kitaho tėvas buvo Ige-halkis.[3]

Atar-kitahas pirmasis po maždaug 500 metų pertraukos titulavosi „Anšano ir Sūzų" karaliumi.[1][2] Šitoks titulas įrašytas ant vienos iš dviejų buožių, kurias prancūzų archeologai aptiko Sūzuose, dievo Inšušinako šventykloje. Rastas ir įrašas, kuriame minima, kad Atar-kitahas paėmė grobį ir paslėpė jį šioje šventykloje.[2]

Atar-kitahas susilaukė sūnaus Humban-numenos; sostą iš tėvo jis paveldėjo 1300 m. pr. m. e.[2]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 35. ISBN 9781134787951.
2. 1 2 3 4  W. Hinz. The lost world of Elam, re-creation of a vanished civilization. New York, New York University Press, 1973, p. 112–113.
3. ↑  D. T. Potts (1999). The Archaeology of Elam. Cambridge University Press, p. 205–209.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Entoloma rhodopolium** |
| --- |
| Bekvapė gijabudė (Entoloma rhodopolius)Bekvapė gijabudė (*Entoloma rhodopolius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gijabudiniai  *( Entolomataceae)* |
| Gentis: | Gijabudė  *( Entoloma)* |
| Rūšis: | Bekvapė gijabudė  *( Entoloma rhodopolium)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Bekvapė gijabudė** (lot. *Entoloma rhodopolium*) – gijabudžių (*Entoloma*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-10 (12) cm skersmens, iškili, senesnių grybų iškiliai paplokščia, su gūbreliu, kartais netaisyklingai įdubusi, lygi, blizganti, pilka, violetiškai pilka, sausame ore gelsvai pilka. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau rožinio atspalvio, rausvai rudi, tankūs, trapūs, priaugtiniai arba pusiau nuaugtiniai. Kotas 7-12 cm ilgio, 0,3-1,5 cm storio, vienodo storumo arba smailėjantis į pagrindą, baltas, apšepęs pilkais plaušeliais, prie lakštelių baltai taškuotas. Trama pilkšva, balsva, plona, nekarti. Sporos rožinės, 8-10×7-8 μm.

Auga rugpjūčio–spalio mėn. drėgnuose, žolėtuose lapuočių bei mišriuose miškuose, grupėmis. Lietuvoje labai dažna. Nevalgoma, kiek nuodinga. Labai panaši dvokiančiąją gijabudę.
| **Leucodon** |
| --- |
| Voverinė balnadantė (*Leucodon sciuroides*) drėgnu oru |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Hypnales*  *( Hypnales)* |
| Šeima: | Balnadantiniai  *( Leucodontaceae)* |
| Gentis: | Balnadantė  *( Leucodon)* |

 |

**Balnadantė** (*Leucodon*) – balnadantinių (*Leucodontaceae*) šeimos samanų gentis. Lietuvoje auga viena rūšis – **voverinė balnadantė** (*Leucodon sciuroides*). Tai yra epifitinė samana, dažniausiai auganti ant senų lapuočių medžių kamienų. Stiebai 4–5 cm ilgio, lapai – apie 3 mm ilgio, begysliai. Stiebas prie substrato prisitvirtinęs tik savo apatine dalimi. Esant sausam orui, šios samanos lapai susiraito, suteikdami samanai specifišką, lengvai atpažįstamą vaizdą.

Voverinė balnadantė (sausu oru)Voverinė balnadantė sausu oru

Šaltiniai
---------

1. ↑  JUKONIENĖ Ilona. Lietuvos kiminai ir žaliosios samanos. 2003, Botanikos instituto leidykla
Koordinatės: 55°17′44″š. pl. 25°07′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.295675°š. pl. 25.120145°r. ilg.﻿ / 55.295675; 25.120145


|  |
| --- |
| **Balninkų pagrindinė mokykla** |
| Balninkų pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Gedimino g. 10, Balninkai |
| **Direktorius(-ė)** | Regimantas Budrionis |
| **Mokinių skaičius** | 99 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Molėtų rajono Balninkų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Molėtų raj. Balninkuose, Gedimino g. 10, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191228018. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba. Iki 2001 m. buvusi vidurinė. Filialas: Balninkų pagrindinės mokyklos Dapkūniškių pradinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Mokykla minima nuo XVI a. Pagal 1676 m. duomenis, parapijos mokykloje mokėsi 5-6 bajorų vaikai. 1781 m. mokykloje buvo 31 mokinys (8 šlėktos, 4 miestiečiai, 19 valstiečių). Mokė lenkų kalba. Po 1863 m. sukilimo mokykla uždaryta. Kūrėsi daraktorinės mokyklos, kuriose slaptai mokyta lietuviškai skaityti ir poterių. 1903 m. įsteigta liaudies mokykla, kurioje rusiškai mokėsi 40 mokinių. 1905 m. pradėtas statyti tipinis pastatas mokyklai (už Piršeno ežero), 10 vietų bendrabutis. 1937 m. ši mokykla tapo progimnazija, kurioje mokėsi 160 mokinių. Dėl vietos stokos išnuomotas pastatas miestelio centre. Mokinių gausėjo, mokykla plėtėsi, kilnojosi iš vienos vietos į kitą. Vidurinė mokykla Balninkuose atsidarė 1955 m. Pirmoji abiturientų laida išleista 1959 m. pavasarį.

1944–1954 m. partizanais tapę žuvo virš 30 jos mokinių ar mokytojų.

Direktoriai
-----------

* Antanas Juršys (1961–1971)
* Sofija Ona Petkevičienė
* Regimantas Budrionis

Žymūs mokytojai
---------------

* Juozas Šibaila–Merainis, Irena Rusilaitė–Parnavienė

Žymūs mokiniai
--------------

* Kęstutis Jucevičius, teisininkas, FNTT vadovas
* Jonas Katinas, Panevėžio politikas
* Vaclovas Seniūnas, Molėtų rajono politikas
* Stasys Šinkūnas, sovietų povandeninio laivo K-278 Komsomolec katastrofos auka

* 
* 
* 
* Atminimo lenta S. Šinkūnui

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2013-09-24 iš Wayback Machine projekto.
* Balninkų mokyklos istorija[neveikianti nuoroda]
* Mokykla *drasinkimeateiti.lt* portale[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kariologija** (*kario* + gr. logos – ištirpimas) tai citologijos šaka, tirianti ląstelės branduolio ir jo struktūrų (chromosomų, branduolėlio, branduolio apvalkalo) sandarą.

Reikšmė
-------

Daugiausia nagrinėja chromosomų morfologiją, mikroskopinę ir submikroskopinę struktūrą ir funkcijas.

Kariosistematikos tyrimų duomenys padeda diagnozuoti chromosominės ligas, nustatyti organizmų rūšis, vartojami selekcijoje.

Kryptys ir tyrimo metodai
-------------------------

Viena kariologijos krypčių – **kariosistematika**, tirianti rūšių, genčių ir kitų sistematinių organizmų grupių kariotipus, jų giminystės ryšius ir kilmę.

Kariologija naudojasi citogenetikos, vystymosi biologijos, mol. biologijos duomenimis, optinės ir elektroninės mikroskopijos, autoradiografijos, diferencinio centrifugavimo metodais.

Istorija
--------

Kariologija atsirado XIX a. I pusėje, kai buvo aprašyta branduolio reikšmė ląstelei.

Kariologija itin vystėsi XIX a. pab. kai buvo nustatyta, kad branduolys lemia paveldimumo procesus, ištirtas ląsteles ir branduolio dalijimasis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Buraidaبريدة |
| --- |
| 

BuraidaBuraida

26°20′0″ š. pl. 43°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.33333°š. pl. 43.96667°r. ilg.﻿ / 26.33333; 43.96667﻿ (Buraida)Koordinatės: 26°20′0″ š. pl. 43°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿26.33333°š. pl. 43.96667°r. ilg.﻿ / 26.33333; 43.96667﻿ (Buraida) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija |
| **Emyratas** | Al Kasimo emyratas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 614 093  |

**Buraida** (arab. 'بريدة') – Saudo Arabijos miestas, Al Kasimo emyrato sostinė. Miestas yra šiauriau centrinės Saudo Arabijos dalies, pačioje Arabijos pusiasalio „širdyje". Nuo Buraidos vienodai nutolusi Raudonoji jūra į vakarus ir Persijos įlanka į rytus. Mieste gyvena 614 093 gyventojų (2010 m. duomenimis).

Buraidoje vyrauja sausas dykumų klimatas su karštomis vasaromis ir šaltomis žiemomis. Buraidos ekonomikoje vyrauja žemės ūkis. Tradiciniai oazių produktai: datulės, citrinos, apelsinai ir kiti vaisiai. naujai įvestas produktas kviečiai čia turėjo didelį pasisekimą ir yra vieni iš labiausiai auginamų karalystėje, o Saudo Arabija yra reikšminga grūdų eksportuotoja.
| **Gražina Akelaitienė** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. rugpjūčio 26 d. (66 metai)Bagnapolis, Ukmergės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Gintautas Akelaitis |
|  |
| Veikla | kalbininkė |
| Organizacijos | Vilniaus pedagoginis universitetas |
| Pareigos | docentė |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Gražina Akelaitienė** (1956 m. rugpjūčio 26 d. Bagnapolis, Ukmergės rajonas) – Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Vyras Gintautas Akelaitis. 1978 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1993 m. filologijos mokslų kandidatė.

1978–1979 m. dirbo mokytoja Vilniuje. Nuo 1979 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytoja; nuo 1997 m. docentė.

Parašė straipsnių apie morfologinę balsių kaitą dabartinėje lietuvių kalboje. Tęstinio leidinio „Žmogus ir žodis", t, 1 2002 m. t. 6–9 2004–2007 m.) viena parengėjų.

Bibliografija
-------------

* Morfologinės balsių kaitos žodžių daryboje, 1996 m.
* Lietuvių kalbos žodžių darybos pratybos, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Gražina Akelaitienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 702 psl.
| **Boletus calopus** |
| --- |
| Gražiakotis baravykas (*Boletus calopus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Baravykas  *( Boletus)* |
| Rūšis: | Gražiakotis baravykas  *( Boletus calopus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gražiakotis baravykas** (lot. *Boletus calopus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, baravykų (*Boletus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių, spygliuočių miškai, mėgsta ąžuolų, skroblų kaimynystę.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kotas vienodo storio, apačioje raudonas, trama karti, melsvėjanti.

Vaisiakūniai stamboki, mėsingi. Kepurėlė 10–15 cm skersmens, pilka, nešvariai rudai pilka, matinė. Poros ryškiai geltonos, paspaudus truputį mėlynuoja. Kotas iki 3 cm storio, viršutinėje dalyje geltonas, žemiau – gražiai raudonas, su tinkleliu. Trama gelsva, įpjauta melsvėja, nemalonaus kartaus skonio. Sporos 13–16×4–5 μm.

**Būdingi požymiai:** kotas viršutinėje dalyje su geltonu, o apatinėje – su raudonu tinkleliu.

Auga pavieniui. Dėl kartaus skonio **nevalgomas**, bet nenuodingas. Labai retai randamas, saugomas. Gražus, patrauklus.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 56 psl.

Nuorodos
--------

* Gražiakočio baravyko nuotraukos Archyvuota kopija 2008-12-08 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gražiakotis baravykas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Radika |
| --- |
| Radika Radika |
| **Ilgis** | 70 km |
| **Baseino plotas** | 665 km² |
| **Ištakos** | Vracos kalnas, Kosovas |
| **Žiotys** | Juodasis Drinas |
| **Šalys** | Kosovas, Makedonija |
|  |
|  **Vikiteka** | Radika |

**Radika** (maked. ir serb. *Radika*; alb. *Radikes*) – 70 km ilgio upė, tekanti pietų Kosove bei vakarų Makedonijoje. Dešinysis Juodojo Drino intakas.

Upės aukštupys
--------------

Radikos aukštupys yra 8 km ilgio. Priklauso Egėjo jūros baseinui. Teka pietų kryptimi tarp Korabo vakaruose ir Ničipursko kalno rytuose. Šalia Volkovijos kaimo susidaro dirbtinė upės bifurkacija, kuomet upės vandenys nukreipiami į dirbtinį Mavrovo ežerą, šalia Mavrovi Anovio kaimo, o nuo ten vingiuodama Mavrovo hidroelektrinių tinklu įteka į Vardaro upę. Bifurkacinėje srovėje nuo upės atsišakoja dešinysis intakas Beličica

Upės žemupys
------------

Radikos žemupio ilgis – 44 km. Priklauso Adrijos jūros baseinui. Šios upės dalies baeino plotas – 665 km². Teka tarp Korabo ir Dešato vakaruose bei Bistros rytuose. Pagrindinės gyvenvietės: Velebrdas, Rostuša, Jancė, Prisojnica, Skudrinjė.

Galerija
--------

* 
*
**Dubysos sutartis** arba **Dubysos sutartys** – Lietuvos didžiojo kunigaikščio Jogailos ir jo brolio Skirgailos 1382 m. spalio 31 d. Dubysos žiočių saloje parengtų Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sutarčių su Vokiečių ordinu projektas.

Sutarčių esmė
-------------

Už pagalbą, suteiktą kovoje su Kęstučiu ir Vytautu, Jogaila žadėjo atiduoti kryžiuočiams lietuvių žemes tarp Vokiečių ordino valdų ir Dubysos, taip pat žadėjo be kryžiuočių sutikimo nepradėti karo, teikti jiems paramą ir per 4 metus priimti katalikų tikėjimą. Jogaila pirmasis iš XIV a. Lietuvos valdovų 150 m. trukusių kovų su kryžiuočiais ketino atsisakyti teisių į Žemaitiją.

Vokiečių ordinas su Lietuva rengėsi sudaryti sutartis kaip su politiniu subjektu. Buvo sutarta dar kartą 1383 m. liepos 19 d. susitikti saloje, ratifikuoti sutartis ir aptarti kitus klausimus, tačiau Jogailai Vokiečių ordino pagalbos jau nebereikėjo, numatytas iškilmingas susitikimas neįvyko, sutartys galios neįgijo ir nebuvo įgyvendintos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dubysos sutartis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 170 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rupitėbulg. *Рупите* |
| --- |
| *Šv. Petkos cerkvė* |
|  |
| 

RupitėRupitė

41°26′00″ š. pl. 23°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.43333°š. pl. 23.25000°r. ilg.﻿ / 41.43333; 23.25000﻿ (Rupitė)Koordinatės: 41°26′00″ š. pl. 23°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.43333°š. pl. 23.25000°r. ilg.﻿ / 41.43333; 23.25000﻿ (Rupitė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Blagojevgrado sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 1 124  |
|  |
|  **Vikiteka** | Rupitė |

**Rupitė** (bulg. *Рупите*) – kaimas pietvakarių Bulgarijoje, Blagojevgrado srityje, 10-12 km į šiaurės rytus nuo Petričiaus, Strumos dešiniajame krante. 1,1 tūkst. gyventojų. Kaimas žymus to, kad jame gyveno ir buvo palaidota aiškiaregė Vanga.

Kaimas išsidėstęs vaizdingoje vietovėje ir paskelbtas draustiniu. Vakarinėje kaimo pusėje iškilęs 281 m aukščio Kožucho kalnas. Jis yra užgesusio ugnikalnio liekana. Apylinkėse trykšta karštosios versmės. Vietovė pasižymi gan unikaliu klimatu, nes čia susiduria kontinentinės ir subtropinės oro masės. Čia randama daug subtropikams būdingos augalijos ir gyvūnijos, retos kitose Bulgarijos vietose.

Rupitėje yra išlikęs Vangos namas, 1992 m. pastatyta Vangos Šv. Petkos cerkvė.

* Vangos namasVangos namas
* Kožucho kalnasKožucho kalnas
* Gėlynai aplink cerkvęGėlynai aplink cerkvę
| Greta Garbo |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Greta Lovisa Gustafsson |
|  |
| Gimė | 1905 m. rugsėjo 18 d. Stokholmas, Švedija |
| Mirė | 1990 m. balandžio 15 d. (84 metai) Niujorkas, JAV |
|  |
| Šalis | Švedija Švedija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| **Oskaras** (1955 m.) |

**Greta Garbo** (tikrasis vardas *Greta Lovisa Gustafsson*; 1905 m. rugsėjo 18 d. – 1990 m. balandžio 15 d.) – švedų kilmės JAV aktorė.

Greta Lovisa Gustafson gimė 1905 m. rugsėjo 18 d. Stokholme. Būsima aktorė augo skurdžioje aplinkoje. Mirus tėvui, keturiolikmetė pradėjo dirbti pardavėja vienoje Stokholmo parduotuvių, filmavosi reklaminiuose filmuose. 1922 m. pradėjo lankyti Stokholmo Karališkojo dramos teatro aktorių mokyklą. Čia ją atrado režisierius Moricas Stileris. Jis suteikė Gretai sceninį slapyvardį. 1924 m. aktorė suvaidino „Sagoje apie Gestą Berlingą" – šis vaidmuo jai leido patekti į Holivudą. Greta Garbo nemokėjo anglų kalbos, gavo mažą atlyginimą, paniro į depresiją. Aktorė dažniausiai vaidino kenčiančias, paslaptingas moteris, vaidybai būdinga tragizmas, psichologiškumas. Nepaisant to, vienas sėkmingiausių vaidmenų yra laikomas komedija „Ninočka" (1939 m.), kur ji kuria komunistės, neįstengiančią atsispirti kapitalizmo pagundoms portretą.

Po filmo „Moteris dviem veidais" (1941 m.), neigiamai įvertinto ir žiūrovų, ir kritikų, Greta nutraukė savo karjerą ir vis rečiau rodėsi viešumoje.

Aktorė suvaidino 28 filmuose. Ji buvo nominuota „Oskarui" kelis kartus, tačiau apdovanojimo sulaukė tik 1955 m. kai buvo apdovanota už visą kūrybinę veiklą.

1990 m. balandžio 15 d. G. Garbo mirė Niujorke, kur ir pragyveno antrąją savo gyvenimo pusę. Urna su palaikais pargabenta į Švediją ir palaidota Stokholmo apylinkėse.

Žymiausi filmai
---------------

* „Saga apie Gestą Berlingą" (1924 m.)
* „Kūnas ir šėtonas" (1927 m.)
* „Mata Hari" (1931 m.)
* „Žmonės viešbutyje" (1932 m.)
* „Karalienė Kristina" (1933 m.)
* „Ana Karenina" (1935 m.)
* „Marija Valevska" (1938 m.)
* „Ninočka" (1939 m.)
* „Dviveidė moteris" (1941 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Rūta Birštonaitė. *Greta Garbo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Greta Garbo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Grenlandijos klausimas** – Norvegijos ir Danijos ginčas dėl Rytų Grenlandijos teritorijų valstybinės priklausomybės XX a. 3 dešimtmetyje.

1905 m. susikūrusi nepriklausoma Norvegijos valstybė turėjo ekonominių interesų Grenlandijoje, buvusioje sudėtine istorinės Norvegijos karalystės dalimi. Rytų Grenlandijos prieplaukomis kaip uostais naudojosi norvegų žvejai ir banginių medžiotojai. Po I Pasaulinio karo suvereno teisės Grenlandijoje buvo pripažintos Danijai. 1924 m. pasirašytas susitarimas tarp Danijos ir Norvegijos patvirtino lygias norvegų ir danų žvejų teises Grenlandijos pakrantėse, tačiau tik 20 metų. Įtampa tarp Norvegijos ir Danijos išaugo 4 dešimtmečio pradžioje. 1931 m. birželio 27 d. Hallvard Devold savo privačia iniciatyva iškėlė Norvegijos vėliavą vienoje iš Rytų Grenlandijos prieplaukų ir paskelbė okupuojąs tam tikras Grenlandijos teritorijas Norvegijos karaliaus vardu. Po kiek laiko Norvegijos vyriausybė oficialiai paskelbė okupuojanti dalį negyvenamų teritorijų (vadinamą Eriko Raudonojo žemę) Rytų Grenlandijoje. 1932 m. buvo paskelbtas dar ir kitų teritorijų (Pietryčių žemės) užėmimas. Norvegijos dešinieji politikai tikėjosi, kad Grenlandijos klausimas suvienys šalį ir išves ją iš „partinės politikos". Tiesa, karinė okupacija organizuota nebuvo. Tiesioginės derybos tarp Danijos ir Norvegijos 1932 m. rudenį buvo nesėkmingos. Danija kreipėsi į Hagos tarptautinį teismą. Su ginčo perdavimu spręsti šiam organui sutiko ir Norvegija. 1933 m. balandžio 5 d. Hagos teismas pripažino Norvegijos veiksmus okupuojant Grenlandiją neteisėtais. Norvegija pripažino šį sprendimą, tačiau jos santykiai su Danija išliko šalti iki II pasaulinio karo, kas trukdė Skandinavijos valstybių bendradarbiavimui.
Proporcijos: 12:18
**Grenlandijos vėliava** – stačiakampė, padalinta į dvi vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinė – balta, apatinė – raudona. Per centrą, paslinktas link flagštoko, horizontaliai padalintas į dvi dalis – skritulys, kurio viršutinė dalis yra raudona, o apatinė – balta.

Istorija
--------

Anksčiau naudota Danijos vėliava buvo pakeista į dabartinę vėliavą, kuri įteisinta 1985 m.

1973 m. buvo pasiūlyti pirmieji Grenlandijos vėliavos projektai, tačiau tik 1980 m. vyriausybė surengė konkursą. Iš daugiau kaip 500 variantų buvo atrinktas dabartinis vėliavos projektas.

Simbolika
---------

Vėliavos spalvos pasiskolintos iš Danijos vėliavos.

Balta juosta simbolizuoja apsnigtas kalnų viršūnes, raudona – vandenyną. Skritulio baltoji dalis reiškia stūksantį vandenyje ledkalnį, raudonoji dalis – fiordus.

Sandara
-------

### Konstrukcija

  

### Spalvos

Spalvų reikšmės Pantone ir RGB spalvų sistemose:

* Balta – Pantone (nėra), RGB – 255, 255, 255
* Geltona – Pantone 186, RGB – 232, 17, 45

Pasiūlymai
----------

1996 m. buvo pasiūlyti keturi nauji Grenlandijos vėliavos projektai, pagal sandarą artimesni skandinaviškoms vėliavoms.

| Vėliava | Projekto autorius |
| --- | --- |
|  | Sven Tito Achen |
|  | Andersson |
|  | - |
|
|  | - |
|

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grenlandijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* vexilla-mundi.com Archyvuota kopija 2006-03-23 iš Wayback Machine projekto.
* Vėliavos siūlomi projektai

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Boneras · Britų Mergelių Salos · Gvadelupa · Grenlandija · JAV Mergelių Salos · Kaimanų Salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Sen Pjeras ir Mikelonas · Terkso ir Kaikoso Salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Transporto sistema Grenlandijoje** yra labai neįprasta, nes šioje šalyje nėra geležinkelių, upių ir, iš esmės, kelių. Visoje šalyje yra tik 150 km kelių, iš kurių 60 km yra grįsti ir tik du miesteliai sujungti keliais: Ivitutas ir Kangilinguitas, o kiti yra izoliuoti. Istoriškai, yra tik du pagrindiniai būdai nusigauti į kitą miestelį: laivu plaukti aplink krantą vasarą ir naudotis šunimis pakinkytomis rogėmis žiemą. Jūriniai uostai yra Iulisate, Kangerlusake (taip pat žinomas danišku pavadinimu Søndre Strømfjord), Kakortoke, Narsake, Nuke (Godthåb), Asiate ir Sisimute. Keletas kitų miestelių turi mažus uostus. Vieninteliai uostų naudotojai yra Karališkoji arktinė linija ir Arktinė Umiako linija.

Per Antrąjį pasaulinį karą, Vokietijai okupavus Daniją, JAV kontroliavo Grenlandiją ir statė ten oro uostus. Jų kodiniai pavadinimai buvo nuo "Bluie West One" iki "Bluie West Eight" vakarinėje salos pusėje, o "Bluie East One" iki "Bluie East Four" - rytinėje.

Didžiausias iš tų oro uostų, "Bluie West Eight", dabar yra pervadintas į Kangerlusako oro uostą. Tai yra tarptautinis kelionių centras į Grenlandiją, nes šis oro uostas vienintelis turi pakankamai ilgą paklimo taką, kurio užtektų didelių keleivinių reaktyvinių lėktuvų aptarnavimui. Vieną kartą JAV valdžia pritarė idėjai tiesti kelią iš Kangerlusako į antrą pagal dydį oro uostą Narsarsauke, keletą šimtų kilometrų į pietus. Tačiau idėja buvo atmesta po to, kai projekto įgyvendinamumo tyrimas parodė, kad tai buvo neįmanoma.

Dabar Grenlandijoje yra 18 aerodromų, iš kurių 14-os pakilimo takai yra asfaltuoti. Visi vidaus skrydžiai yra valdomi "Air Greenland". Oro linijos pavadinimas buvo suanglintas iš daniško "Grønlandsfly". Tarptautiniai skrydžiai yra ribojami iki trijų per savaitę iš Kopenhagos į Kangerlusaką ir į Narsarsauką su "Air Greenland". Vasarą "Air Iceland" skraidina iš Reikjaviko į Narsarsauką ir Nuką. Taip pat, ši avialinija skraidina į Itokortormitą per Kulusuką vieną arba du kartus per savaitę visus metus.
**Aoristas** (lot. *aoristus*, iš sen. gr. ἀόριστος = *a(h)óristos* 'neapibrėžtas') – vienas iš gramatinių veiksmažodžio laikų, paprastai reiškiantis praeities arba bet kokius netęstinius įvykius.

Aoristas visų pirma siejamas su indoeuropiečių kalbomis. Aoristą manoma buvus vieną iš trijų indoeuropiečių prokalbės gramatinių laikų (drauge su esamuoju ir perfektu).

Aoristas plačiai naudotas senovės graikų kalboje: tiesioginis aoristas buvo naudojamas istorijų pasakojime ir žymėjo nedalomus įvykius, jų seką, apibūdino įvykius, nutikusius prieš pasakojamą istoriją, kartais – nekintančius įvykius, vykstančius bet kuriuo metu. Netiesioginės aoristo formos (subjunktyvas, imperatyvas, optatyvas, bendratis) naudoti specifiniuose kontekstuose, netiesioginėje kalboje, paliepimuose, galiojančiuose neribotam laikui.

Kita kalba, kurioje paplitęs aoristo naudojimas – sanskritas. Tiesa, įvairios aoristo formos plačiausiai sutinkamos Vedų kalboje, kur tebėra išsaugojusios savo prasmines funkcijas, o klasikiniame sanskrite aoristas gana retas, jo prasmė susiliejusi su perfekto arba imperfekto. Sanskrite naudojami 7 aoristo sudarymo būdai (sigmatiniai ir asigmatiniai), be tiesioginės nuosakos, dar sutinkami aoristo injunktyvas ir aoristo optatyvas. Aoristo injunktyvas išreiškia dažniausiai neribotą imperatyvų veiksmą (ypač su draudimais), arba tokį veiksmą, kurio neriboja laiko kategorijos.

Aoristas vartotas slavų kalbose, iki šių dienų išlikęs bulgarų, makedonų ir serbų-kroatų kalbose. Jo reikšmės susipina su paprastuoju būtuoju laiku, bet turi labiau baigtinę reikšmę.

Aoristas išskiriamas kai kuriose Kaukazo kalbose (gruzinų ir kt. kartvelų kalbose, chinalugų, udžių) ir reiškia baigtinį praeities veiksmą, o netiesioginėje nuosakoje – baigtiną veiksmą. Turkų kalboje aoristu vadinamas dažninis laikas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Aorist". The Free Dictionary by Farlex. Nuoroda tikrinta 2021-02-04.
| Apaporisas |
| --- |
| Apaporisas Jaigochė Apaporiso nacionaliniame parke Apaporisas Jaigochė Apaporiso nacionaliniame parke |
| **Ilgis** | ~960 km |
| **Baseino plotas** | 54 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3900 m³/s |
| **Ištakos** | Tunija ir Achachu |
| **Žiotys** | Kaketa |
| **Šalys** | Kolumbijos vėliava Kolumbija, Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Apaporisas |

**Apaporisas** (isp. *Río Apaporis*) – upė daugiausia pietryčių Kolumbijoje; Kaketos kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda susiliejus Tunijos (Makajos) ir Achachu upėms į pietvakarius nuo San Fernando. Teka į pietvakarius Amazonės lyguma pro Gvavjarės, Kaketos, Vaupeso ir Amazonės departamentus. Smarkiai vinguriuoja, prateka Čiribiketės aukštumų nacionalinio parko pakraščiu. Pačiame žemupyje, po santakos su Taraira, Apaporisas pasuka į pietus ir ~50 km teka Kolumbijos–Brazilijos (Amazonės valstijos) siena. Įteka į Kaketą (Žapūrą) ties Vila Bitenkūro (*Vila Bittencourt*) gyvenviete Brazilijoje.

Didžiausi intakai: Kananaris, Pira Parana, Taraira (kairieji).

Chirichirimo krioklys
Vaga slenkstėta, yra krioklių (didžiausias – Chirichirimo). Vietomis teka uolų tuneliais.

Apaporiso baseinas labai atokus ir retai apgyvendintas. Jame įsikūrę indėnai makunai, tanimukai, juhapai, jaunai, kabijariai, letuamai. Daugelis jų labai mažai paveikti civilizacijos. Upės baseine gyvena labai retas kaimanų porūšis – Apaporiso kaimanas (*Caiman crocodilus apaporiensis*).

2012 m. Kolumbijos režisierius Antonijus Doradas Sunjiga (*Antonio Dorado Zúñiga*) apie upę ir jos pakrančių tautas sukūrė dokumentinį filmą „Apaporisas: džiunglių paslaptys" (*Apaporis, secretos de la selva*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Jirijirimo Waterfall and the Anaconda Trail in Vaupes, Amazon Region, Colombia, *Sula. Colombia Birding and Nature Tours*
3. ↑  Río Apaporis: mapa, y todo lo que necesita conocer sobre él, *Ríos del Planeta*
4. ↑  Caiman crocodilus apaporiensis (MEDEM, 1955) Archyvuota kopija 2020-02-24 iš Wayback Machine projekto. *crocodilian.com*