recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kavarsko tiltas |
| --- |
|  |
| Tilto profilis nuo miestelio pusės |
| 

Kavarsko tiltasKavarsko tiltas

55°26′05″š. pl. 24°56′11″r. ilg.﻿ / ﻿55.434657°š. pl. 24.936484°r. ilg.﻿ / 55.434657; 24.936484﻿ (Kavarsko tiltas)Koordinatės: 55°26′05″š. pl. 24°56′11″r. ilg.﻿ / ﻿55.434657°š. pl. 24.936484°r. ilg.﻿ / 55.434657; 24.936484﻿ (Kavarsko tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Kavarskas,Anykščių raj. |
| **Kerta** | Šventąją |
| **Ilgis** | 9 m |
| **Plotis** | 7 m |
| **Pastatytas** | 1964 m. |
| **Konstrukcija** | gelžbetoninis, sijinis |

**Kavarsko tiltas** – Šventosios upės krantus jungiantis automobilių transporto tiltas Kavarske, Anykščių rajone, pastatytas kelyje  **1218**  Kavarskas–Kurkliai , žemiau Kavarsko tvenkinio. Kairiajame krante (priešingame nuo miestelio centro) atsišakoja kelias  **1232**  Kavarskas–Šeriai–Pravydžiai , dešiniajame, įkalnėje – įsikūrusios pagrindinės Kavarsko kapinės. Šalia tilto išlikęs infrastruktūrinio paveldo ruožas: nuo Kurklių pusės iki tilto veda lauko akmenimis grįstas kelias („brukas").

Tilto važiuojamoji dalis
Dvi angos – krante (vasarą)

Istorija
--------

Per II pasaulinį karą, 1944 m. sudegė miestelio centras, susprogdintas tiltas. Dabartinis tiltas pastatytas 1964 m.

Konstrukcija
------------

Tiltas gelžbetoninis, sijinis, keturių angų, 94 m ilgio. Perdanga sudėta iš tėjinio skerspjūvio sijų, atremta į taurus. Važiuojamoji dalis dviejų eismo juostų, 7 m pločio, apribota aukštais betoniniais bortais, danga asfaltbetoninė. Įrengti metaliniai turėklai, šalitilčiai pėstiesiems ir dviratininkams.

Literatūra
----------

* Henrikas Adolfas Kebeikis. *Žvilgsnis į Lietuvos tiltus*. - Kaunas: „Kopa", 2004. ISBN 9955-9711-0-X

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kavarsko tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Kavarskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


| Artimiausi tiltai per Šventąją |
| --- |
| prieš srovę: | **Kavarsko tiltas** | pasroviui: |
| Anykščių tiltas | Radiškio tiltas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Charakteringos oranžinės spalvos žuvies piršteliai
**Žuvies piršteliai** (**žuvies lazdelės**) – maisto produktas, pagamintas maltos iš baltos žuvies ir išvoliotas maltuose džiūvėsiuose.

Žuvies piršteliai pradėti gaminti maždaug 1929 m. išradus greituosius šaldiklius. Dabartiniu pavidalu pradėti pardavinėti VI dešimtmetyje, siekiant kitaip pristatyti tą pačią žuvį ir padidinti pardavimus. Išpopuliarėjo dešimtmečio pabaigoje. Prekiaujama dažniausiai šaldytais žuvies piršteliais. Jie yra laikomi šaldikliuose.

Žuvies (pvz. menkės) mėsa sumalama ir dažnai išvoliojama džiūvėsėliuose. Vietoje maltos mėsos kartais imama filė išpjova. Naudojami įvairūs prieskoniai: pipirai, česnakas, citrinos sultys ir kiti.

Tai yra greitai paruošiamas maistas, kurį užtenka trumpai pakepti. Dažnai valgomas su pomidorų padažu, kečupu ar iš majonezo gaminamu totorišku padažu.
Koordinatės: 55°56′55″š. pl. 25°34′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.948746°š. pl. 25.58084°r. ilg.﻿ / 55.948746; 25.58084

|  |
| --- |
| **Rokiškio Juozo Tūbelio progimnazija** |
| Rokiškio Juozo Tūbelio progimnazija herbasRokiškio Juozo Tūbelio progimnazija herbas |
| [[Vaizdas:{{{pav}}}|Rokiškio Juozo Tūbelio progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | P. Širvio g. 2, Rokiškis |
| **Direktorius(-ė)** | Zenonas Pošiūnas |
| **Mokinių skaičius** | 841 |
| **Įkūrimo data** | 1983 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 68 |

Rokiškio Juozo Tūbelio progimnazija
**Rokiškio Juozo Tūbelio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškyje, P. Širvio g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190249358. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1983 m. rugsėjo 1 d, atidaryta Rokiškio 4-oji vidurinė mokykla. 1994 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas gimnazijų klasių statusas. 1995 m. sausio 27 d. mokyklai suteiktas žymaus valstybės veikėjo, kraštiečio Juozo Tūbelio (1882–1939) vardas. 1998 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas, Rokiškio rajono savivaldybės taryba Juozo Tūbelio vidurinę mokyklą reorganizavo į Rokiškio pradinę mokyklą ir Rokiškio Juozo Tūbelio gimnaziją. 2012 m. rugpjūčio 28 d. sujungus J. Tūbelio gimnaziją, Rokiškio pradinę mokyklą bei darželio-mokyklos „Varpelis" pradines klases, įkurta J. Tūbelio progimnazija.

Direktorius
-----------

* Zenonas Pošiūnas

Literatūra
----------

* Laiko žingsniai, 1983–2003 / Rokiškio Juozo Tūbelio gimnazija (sud. Vanda Leščiova). – Utena: Utenos spaustuvė, 2004. – 226 p.: iliustr. – ISBN 9955-513-71-3
* Laiko žingsniai: mokytojai, 1983–2006 / Rokiškio Juozo Tūbelio gimnazija (sud. Vanda Leščiova). – Utena: Utenos spaustuvė, 2006. – 177 p.: iliustr. – ISBN 9955-626-79-8

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Arubos gubernatorius** – Nyderlandų karalienės Beatričės įgaliotinis Aruboje. Gubernatoriaus pareigos yra dvejopos: jis atstovauja ir saugo pagrindinius karalystės interesus ir yra Arubos vyriausybės vadovas. Jis yra atskaitingas Nyderlandų Karalystės vyriausybei. Kaip vyriausybės vadovas, gubernatorius turi neliečiamybės statusą. Gubernatorius kartu su ministrais, kurie yra atskaitingi Arubos parlamentui, atlieka vykdomosios valdžios funkcijas. Gubernatorius nėra politiškai atsakingas ir neįeina į ministrų kabineto sudėtį. Formuojant ministrų kabinetą gubernatoriui tenka svarbi rolė. Gubernatorius skyrimas karalienės šešerių metų kadencijai. Šis terminas gali būti pratęstas dar vienai šešerių metų kadencijai.

Gubernatorių sąrašas
--------------------

1986 m. sausio 1 d. Arubai buvo suteiktas specialus statusas (*Status Aparte*). Iki tol Nyderlandų Antilų gubernatorius buvo gubernatoriumi ir Aruboje.

* Pirmuoju Arubos gubernatoriumi buvo Felipe Tromp. Jis buvo paskirtas 1985 m. rugsėjo 27 d. karališkuoju įsakymu Nr. 16, nuo 1986 m. sausio 1 d.

* Antruoju Arubos gubernatoriumi buvo Olindo Koolman. Jis buvo paskirtas 1992 m. sausio 28 d. karališkuoju įsakymu Nr. 92.000904, nuo 1992 m. sausio 29 d.

* Trečiuoju ir dabartiniu Arubos gubernatoriumi yra gubernatorius Fredis Refunjol. Jis buvo paskirtas 2004 m. gegužės 4 d. karališkuoju įsakymu Nr. 04.001780, nuo 2004 m. gegužės 1 d.

Nuorodos
--------

* Oficialus Arubos gubernatoriaus tinklalapis
| Aruvimis |
| --- |
| Aruvimio aukštupys – Ituri Aruvimio aukštupys – Ituri |
| **Ilgis** | 1300 km |
| **Baseino plotas** | 116 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2000 m³/s |
| **Ištakos** | Mėlynieji kalnai |
| **Žiotys** | Kongas |
| **Šalys** | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo DR |

**Aruvimis** (pranc. *Aruwimi*) – upė Kongo DR šiaurės rytuose; Kongo upės dešinysis intakas. Prie santakos įsikūręs Basoko miestas. Prasideda **Ituri** vardu Mėlynuosiuose kalnuose, teka plynaukšte per savanas. Susiliejusi su Šari upe pasuka į vakarus ir teka Ituri mišku. Nuo Bomoli gyvenvietės įgauna Aruvimio pavadinimą. Teko Kongo baseinu, miškingais plotais. Upės plotis ties santaka su Kongu 1,5 km. Aukštupyje ir vidurupyje yra krioklių bei slenksčių. Patvinsta kovo–spalio mėnesiais. Aruvimis laivuojamas 60 km nuo žiočių.

Didžiausi intakai: Nepokas, Lenda.

Upė ištyrinėta 1887 m. Henrio M. Stenlio ekspedicijos metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Rokas Šliūpas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1865 m. birželio 2 d.Rakandžiai, Gruzdžių valsčius |
| Mirė | 1959 m. gegužės 26 d. (93 metai)Garliava |
| Palaidotas (-a) | Jonučių kapinėse |
| Vaikai | Mindaugas, Danutė, Aldona, Gražina |
|  |
| Veikla | gydytojas, varpininkas, tautosakininkas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas, Maskvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Rokas Šliūpas |

**Rokas Šliūpas** (1865 m. birželio 2 d. Rakandžiuose, Gruzdžių valsčius – 1959 m. gegužės 26 d. Garliavoje) – Lietuvos gydytojas, varpininkas, tautosakininkas, visuomenės veikėjas.
Aušrininko Jono Šliūpo brolis.

Biografija
----------

1884 m. baigė Mintaujos gimnaziją, 1889 m. Peterburgo universitetą, 1893 m. Maskvos universiteto Medicinos fakultetą, gavo gydytojo teises. Dirbo Maskvoje, Karaliaučiuje, nuo 1895 m. vertėsi gydytojo praktika Ariogaloje. Peterburge kartu su broliais Beržanskiais, Spuduliu ir kitais studentais leido ranka rašytą laikraštį „Žinių nešėjas".

Nuo 1900 m. gyveno ir dirbo Aleksote, prie Kauno, bet už draudžiamos lietuviškos spaudos platinimą suimtas ir kalintas, vėliau ištremtas į Kazanę. Platino „Aušrą", įvairias lietuviškas knygas, organizavo nuolatinių knygnešių ryšius, rinko tautosaką.

1904 m. grįžo į Kauną, tais pačiais metais mobilizuotas į rusų kariuomenę, pasiųstas į Sibirą. Kaip gydytojas chirurgas dalyvavo Mukdeno kautynėse. 1905 m. grįžo į Kauną. Dalyvavo „Dainos" draugijos veikloje. Vienas iš „Saulės" draugijos (1907 m.) steigėjų, vienas pirmųjų Lietuvos mokslo draugijos narių ir „Vilties" steigėjų. 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, vėl mobilizuotas. Tarnavo gydytoju fronte.

Nuo 1918 m. dirbo gydytoju Kaune, taip pat ir Žemaičių kunigų seminarijoje. 1918 m. Lietuvos Valstybės Taryba jį paskyrė Kauno apskrities įgaliotiniu. Iki 1919 m. kovo mėn. Kauno apylinkėse steigė valsčių savivaldybes. 1919 m. su kitais įsteigė Lietuvos Raudonąjį Kryžių ir iki 1932 m. buvo jo pirmininkas. 1922 m. paskirtas Valstybės gydytojų egzaminų komisijos nariu. Jo rūpesčiu atnaujintos Lietuvos ligoninės, pastatytos naujos. Be to, jis buvo vienas iš Lietuvos tarpmiestinės Elektros bendrovių sąjungos steigėjų ir vadovybės narių. 1939 m. išsikėlė į Pagirius šalia Aleksoto.

Antrosios bolševikų okupacijos metu paskirtas Garliavos ambulatorijos vedėju, kur išdirbo iki 1951 m. Mirė Garliavoje, palaidotas Jonučių kapinėse, Kauno raj.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-12-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2006-02-20 iš Wayback Machine projekto.
| Kavalčiukų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kavalčiukų piliakalnisKavalčiukų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°04′47.5″ š. pl. 26°11′33.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.079861°š. pl. 26.192556°r. ilg.﻿ / 55.079861; 26.192556Koordinatės: 55°04′47.5″ š. pl. 26°11′33.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.079861°š. pl. 26.192556°r. ilg.﻿ / 55.079861; 26.192556 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Strūnaičio seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 64x30 (17) |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmetis m.e. |
| Žvalgytas | 1979, 1997 |
| Registro Nr. | AR1597 / A1077K1P / 24134, 12096, 24135 |

**Kavalčiukų piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 12096; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1597; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24135) Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kavalčiukų (Strūnaičio seniūnija) kaimo, 0,08 m į šiaurę nuo Strūnos ir Barškėčio santakos.

Piliakalnis
-----------

Stačiašlaitę kalvą iš trijų pusių juosia Strūnos ir Barškėčio slėniai bei pelkės, šiaurės pusėje ją nuo gretimos aukštumos skiria dauba. Piliakalnio šlaitai statūs, apie 10 m aukščio. Viršūnės aikštelė trapecijos formos, apie 64 m ilgio, vakariniame gale apie 30 m, rytiniame apie 17 m pločio. Aikštelėje aptiktas iki 0,3 m storio kult. sluoksnis. Piliakalnio šiaurės ir šiaurės vakarų papėdėje buvo senovės gyvenvietė, rasta kultūrinio sluoksnio žymių. Datuojamas I tūkstantmečiu.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1979 m. atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai. 1997 m. piliakalnį žvalgė archeologas Rimantas Kraujalis, rytiniame šlaite buvo iškasta 5x1,7–2,1 m dydžio, 0,5–0,6 m gylio duobė. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 3,3 ha. Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1 001 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Paduobės piliakalnis 15 km | Stūglių piliakalnis 12 km  Cirkliškio piliakalnis 4 km | Žąsinų piliakalnis 7 km |  |
| Bogutiškės piliakalnis 11 km |  | Diaugūnų piliakalnis 19 km |
| Baliulių piliakalnis 19 km | Akvieriškės piliakalnis 3 km | Svierių piliakalnis 27 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Balčiūnas. *Kavalčiukų piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006

* Bronius Dakanis. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. V.1994. T.1. P.42.
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. V.1995. P.234.
* Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva. I. V. 1996. P.316.
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 74-75.

Nuorodos
--------

* Kavalčiukų piliakalnis
Koordinatės: 55°26′05″š. pl. 24°55′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.434845°š. pl. 24.931156°r. ilg.﻿ / 55.434845; 24.931156

|  Kavarsko kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kavarskas |
| **Adresas** | Pergalės g. |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. I p. |

**Kavarsko kapinių koplyčia** – koplyčia Anykščių rajone, Kavarsko kapinėse, kurios įrengtos šiauriniame miestelio pakraštyje, netoli kelio  **120**  Radiškis–Anykščiai–Rokiškis  (priešingoje pusėje – Kavarsko tvenkinio užtvanka). Iškilus statinys stūkso palyginti stačioje įkalnėje šalia kapinių vartų, esančių Pergalės gatvėje. Nuo koplyčios atsiveria vaizdas į miestelį, Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios bokštą.

Koplyčia pastatyta prieš 1849 m. Manoma, kad tai dvarininkų Sorokų šeimos antkapis. Kapinėse yra XIX a. vidurio ir ankstesnių palaidojimų. 2016 m. statiniui atlikti tvarkybos (remonto) darbai.

XIX a. pirmoje pusėje statyta koplyčia yra regioninės reikšmės architektūros ir memorialinis paminklas, nuo 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

Architektūra
------------

Statinys liaudiškos architektūros, turintis klasicizmo formų, kvadrato plano, 18 m² ploto. Stogas keturšlaitės formos, gegninės konstrukcijos, padengtas lygios skardos lakštais. Pastogę juosia ryškus karnizas. Stogo viršūnę vainikuoja metalinis ornamentuotas kryžius. Koplyčia vienos antžeminės patalpos, atviromis sienomis, su apvaliomis kolonomis ant pjedestalų. Ant mūrinių tinkuotų kolonų paremtos pusapskritės arkos. Išmūrytas dekoratyvus cokolis iš lauko akmenų. Pietvakarių fasade, nuo kapinių tvoros pusės, aukštame cokolyje įrengti laiptai įėjimui į koplyčią. Patalpos centre pastatytas masyvus medinis kryžius. Virš jo lubų danga – medinių lentų.

Literatūra
----------

* Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva I. Koplyčia (AtV 294). Vilnius, 1996, p. 48, 49.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kavarsko kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Objekto Nr. 1316 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Kavarskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Farmakologija** (gr. pharamakon 'vaistas' + *logos* 'mokslas') – mokslas apie vaistų, vartojamų ligoms gydyti ir profilaktikai, bei organizmo tarpusavio sąveiką. Farmakologija yra suskirstyta į bendrinę ir specialiąją.

Bendrinė farmakologija
----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Bendrinė farmakologija*.
Bendroji farmakologija nagrinėja pagrindinius bendrus vaistų poveikio organizmui dėsningumus, kurie būdingi visiems vaistams. Ši farmakologijos šaka daugiausiai remiasi tyrimais ir plėtojama jais. Bendrinės farmakologijos tikslas yra išsiaiškinti vaistų poveikį ir sąveiką ne kuriam nors organui ar jų grupei, o visam organizmui, todėl svarbiausias jos pagalbinis mokslas yra farmakodinamika. Kitas pagalbinis mokslas – farmakokinetika, nes bendrinės farmakologijos tikslas yra išsiaiškinti ir kokybinius bei kiekybinius vaistų kitimus organizme. 

Vienas iš pagrindinių bendrinės farmakologijos tyrimo objektų – bendra vaistų veikimo charakteristika ir klinikinė farmakopatologija.

Specialioji farmakologija
-------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Specialioji farmakologija*.
Specialioji farmakologija tiria vaistus ir jų grupių tarpusavio sąveiką bei jų veikimą atskiriems organams ar organų grupėms. Specialioji farmakologija remiasi įvairiais eksperimentais, remiasi farmakodinamika, farmakokinetika bei toksikologija. Specialiosios farmakologijos sudaro ir dalis biochemijos ir farmacijos teorijos, todėl yra labai svarbu tai žinoti.

Bibliografija
-------------

* R. Basevičius, V. Budnikas, A. Mickis ir kt. Farmakologija, V.: Mokslas, 1986.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPagrindinės technikos ir technologijų sritys |
| --- |
|  |
| Tikslieji mokslai | 
Dirbtinis intelektas • Programinė įranga • Elektronika • Aplinkos technologijos • Nanotechnologija • Optika |
|  |
| Informacija | 
Komunikacija • Grafika • Televizija • Žiniasklaida |
|  |
| Pramonė | 
Ekonominė informatika • Gamyba • Chemijos pramonė |
|  |
| Kariuomenė | 
Amunicija • Bombos • Ginklai |
|  |
| Inžinerija | 
Agrotechnika • Architektūra • Biochemija • Statyba • Kriogenika • Elektrotechnika • Maistas • Medžiagotyra • Mechatronika • Metalurgija • Kalnakasyba • Nafta • Programų sistemos • Inžineriniai statiniai • Tekstilė |
|  |
| Sveikatos apsauga | 
Biomedicina • Bioinformatika • Biotechnologija • Sveikata • Mityba • Farmakologija |
|  |
| Transportas | 
Aviacija • Astronautika • Sausumos transportas • Vandens transportas |

 |
Koordinatės: 55°57′23″ š. pl. 25°36′2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.95639°š. pl. 25.60056°r. ilg.﻿ / 55.95639; 25.60056


| Rokiškio V tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 0,078 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,41 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,1 m |
| Didžiausias gylis | 3,1 m |
| Įteka | Laukupė, bevardis upelis |
| Išteka | Laukupė |

**Rokiškio V tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, Rokiškio miesto rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Laukupės upę (Nemunėlio intakas) 21,7 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,45 km, plotis – iki 0,21 km. Yra 3 a sala. Altitudė 134,4 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę medžiais. Pasroviui už 25 m telkšo Rokiškio IV tvenkinys, priešsroviui už 0,3 km – Rokiškio III tvenkinys. Rytinėje pakrantėje yra įrengta poilsio zona su paplūdimiu, stūkso Juodalungės miškas. 

Tvenkinys įrengtas 1959 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Kavačis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Saliamono Salos Saliamono Salos |
|  |
| Aukštis |
|  |
| Tipas | povandeninis ugnikalnis |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2007 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 9°1′0″ p. pl. 157°57′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.01667°š. pl. 157.95000°r. ilg.﻿ / 9.01667; 157.95000Koordinatės: 9°1′0″ p. pl. 157°57′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.01667°š. pl. 157.95000°r. ilg.﻿ / 9.01667; 157.95000 |

**Kavačis** (angl. *Kavachi*) – vienas aktyviausių povandeninių ugnikalnių pietvakariniame Ramiajame vandenyne. Išsidėstęs į pietus nuo Saliamono Saloms priklausančios Vangunu salos ir pavadintas pagal Naujosios Džordžijos salų gyventojų jūros dievą. Taip pat vietinių vadinamas *Rejo te Kavachi* ('Kavačio krosnis').

Ugnikalnis nuo vandenyno dugno iškilęs į 1100–1200 m aukštį, tačiau jo viršūnė yra 20 m žemiau vandens paviršiaus. Išsiveržimo metu viršukalnė iškyla į paviršių, prapliupusi lava suformuoja apie 1 km skersmens salą, kuri greitai suyra. Buvo užfiksuoti aštuoni ugnikalnio viršūnės iškilimai virš vandens nuo pirmojo užfiksuoto išsiveržimo 1939 m.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-02-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-05 iš Wayback Machine projekto.
**Farnezės jautis** (kitaip **Farnezės bulius**) – antikinė statula, esanti Neapolio nacionaliniame archeologijos muziejuje. Laikoma didžiausia antikine skulptūra, iškalta iš vieno marmuro luisto, ir išlikusia iki šių dienų. Vaizduoja Dirkės mirtį.

Apie skulptūrą
--------------

Skulptūra „Farnezės jautis" buvo rasta XVI a. viduryje Romoje, buvusių Karakalos pirčių komplekso kasinėjimų metu. Skulptūros kilmė neaiški. Pagal vieną versiją, tai yra helenistinio laikotarpio graikiškas originalas, pagal kitą – romėniška kopija pagal graikišką originalą, sukurta I a. pr. m. e. pb. ar I–II a. Skulptūra laikoma didžiausia išlikusia iš antikinių laikų, kuri yra iškalta iš vieno marmuro luisto. Skulptūra atitinka antikiniais laikais paplitusį scenos vaizdavimą. Gali būti, kad jos prototipu buvo garsi Rodo skulptorių Apolonijaus ir Taurisko skulptūra (II a. pr. m. e.), kurie dirbo Romoje. Šį užsakymą mini Plinijus Vyresnysis. Antiopės ir piemens statulos yra iškaltos atskirai. Statulą įsigijo popiežius Paulius III ir ji buvo Farnezės rūmuose. 1788 m. naujojo savininko, Neapolio karaliaus Ferdinando IV, perkelta į Neapolį ir iki 1826 m. eksponuota Villa Comunale. Šiuo metu yra vienas garsiausių Neapolio archeologijos muziejaus eksponatų.

Statula vaizduoja brutalią mitologinę sceną, kurioje Tėbų miesto įkūrėjai broliai Amfionas ir Zetas pririšą Dirkę prie įsiutusio jaučio tam, kad atkeršyti už Dirkės skriaudas jų motinai Antiopei. Sceną iš priekio stebi šunelis ir piemuo. Už skulptūros esanti moteris, spėjama, yra Antiopė su tirsu rankoje. Skulptoriai Biondi (XVI a.) ir Cali (1848 m.) restauravo skulptūrą pridėdami šunį, Dirkės viršutinę dalį, rankų ir kojų dalis.

Skulptūros vaizdai
------------------

* Bendras vaizdas
* Dirkė
* Piemuo
* Antiopė

Taip pat skaitykite
-------------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Farnezės jautis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Farnezės Herkulis
* Laokoono grupė
* Farnezės Atlantas

Išnašos
-------

1. ↑  Neapolio archeologijos muziejaus informacija Archyvuota kopija 2014-02-03 iš Wayback Machine projekto.
| Tres Riosas*Três Rios* |
| --- |
|        |
| *Miesto parkas* |
|  |
| 

Tres RiosasTres Riosas

22°07′0″ p. pl. 43°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.11667°š. pl. 43.20000°r. ilg.﻿ / 22.11667; 43.20000﻿ (Tres Riosas (Brazilija))Koordinatės: 22°07′0″ p. pl. 43°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.11667°š. pl. 43.20000°r. ilg.﻿ / 22.11667; 43.20000﻿ (Tres Riosas (Brazilija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Rio de Žaneiro valstija Rio de Žaneiro valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 81 453  |
| **Altitudė** | 275 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tres Riosas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Tres Ri̇̀osas |

**Tres Riosas** (port. *Três Rios*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Rio de Žaneiro valstijoje, 125 km į šiaurę nuo Rio de Žaneiro, prie Pietų Paraibos upės. Transporto mazgas: geležinkeliai ir plentai į San Paulą, Belo Horizontę, Rio de Žaneirą. Vystoma mašinų ir transporto priemonių, tekstilės, maisto pramonė. Veikia transporto muziejus, XIX a. Šv. Sebastijono bažnyčia, kultūros namai.

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo kurtis XIX a. pirmoje pusėje ir pradžioje vadinta ***Entre Riosu*** (*Entre-Rios*). 1861 m. vietovę pasiekė geležinkelis, ėmė augti gyvenvietė. 1938 m. Entre Riosas gavo savivaldą, o 1943 m. pavadinimas pakeistas į Tres Riosą („trys upės"), pagal apylinkėse tekančias Pietų Paraibos, Piabanijos ir Paraibunos upes.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Tres Riosas (Brazilija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tres SapotesasTres Zapotes |
| --- |
|  |
| Akmeninė galva iš Tres Sapoteso |
| 

Tres SapotesasTres Sapotesas

 |
| Koordinatės | 18°28′0″ š. pl. 95°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.46667°š. pl. 95.43333°r. ilg.﻿ / 18.46667; 95.43333Koordinatės: 18°28′0″ š. pl. 95°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.46667°š. pl. 95.43333°r. ilg.﻿ / 18.46667; 95.43333 |
| Vieta | Verakrusas, Meksika |
| Regionas | Mezoamerika |
| Istorija |
| Pastatytas | II tūkstm. pr. m. e. pab. |
| Sugriautas | IX a. |
| Laikotarpis | ikiklasikinis, klasikinis |
| Tauta | olmekai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo 1862 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Tres Sapotesas** (isp. *Tres Zapotes*) – archeologinė vietovė Meksikoje, Verakruso valstijoje, vakarinėje Tustlos kalnų pašlaitėje, prie Huejapano upelio. Tai buvo vienas svarbiausių olmekų kultūros centrų (drauge su La Venta ir San Lorenso Tenočtitlanu).

Gyvenvietė įkurta II tūkstm. pr. m. e. pab. o iškilo viduriniajame vystymosi amžiuje (maždaug 900–800 m. pr. m. e.), žlungant San Lorenso Tenočtitlanui. Tuo metu čia taip pat tašytos olmekų akmeninės galvos (~1,5 m aukščio; mažesnės ir skirtingo braižo nei kituose olmekų miestuose). IV a. pr. m. e. nykstant klasikinei olmekų civilizacijai, Tres Sapotesas nesunyko, o toliau dar klestėjo keletą šimtmečių (vadinamasis epiolmekų laikotarpis). Tres Sapoteso keramika, skulptūros pamažu keitėsi nuo įprasto olmekams braižo, ėmė panašėti į Isapos meną. Epiolmekų laikotarpiu Tres Sapotese naudotas vadinamasis „sąsmaukos raštas", panašus į majų ženklus, taip pat atsirado ilgojo skaičiavimo kalendoriaus įrašų.

Svarbiausi olmekų miestai
Maždaug III a. iškilus klasikinei Verakruso kultūrai, Tres Sapotesas išliko srities centras, bet jo reikšmė palaipsniui menko. ~IX a. miestas buvo galutinai apleistas.

Tres Sapoteso radiniai (akmeninės galvos, stelos, skulptūros) saugomi Tres Sapoteso muziejuje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Vanguard 1** |
|  |
| **Organizacija:** | Jungtinių Valstijų karinės jūrų pajėgos |
| **Šalis:** | JAV |
| **NSSDC ID:** | 1958-002B |
| **Misijos tikslas:** | Žemės tyrimas |
| **Misijos tipas:** | apskriejimas |
| **Paleidimo data:** | 1958 m. kovo 17 d.12:15:41 UTC |
| **Masė:** | 1,47 kg |
| **Misijos rezultatas:** | sėkminga |

**Vanguard 1** buvo ketvirtasis dirbtinis Žemės palydovas ir pirmasis aprūpinamas saulės energija. Nors ryšys su palydovu nutrūko dar 1964 m. jis išlieka seniausiu žmonijos sukurtu palydovu tebesklandančiu orbitoje. 

Tai buvo Vanguard projekto, išbandyti trijų pakopų raketos veiksmingumą, dalis. Taip pat jis turėjo padėti nustatyti aplinkos poveikį orbitoje sklandančiam palydovui ir jo sistemoms. Be to, palydovas buvo naudojamas siekiant gauti geodezinius išmatavimus orbitos analizės būdu.

Konstrukcija
------------

Vanguard 1 – rutulio formos aliumininis aparatas, jo diametras siekia 165 mm, svoris – 1,47 kg. Jame buvo įmontuoti du siųstuvai, vienas – 10 mW galios, 108 MHz dažnio, aprūpinamas gyvsidabrio baterija, kitas – 5 mW, 108,03 MHz, aprūpintas šešiomis saulės baterijomis. Jo išorėje kyšojo šešios trumpos antenos. Siųstuvai pagrinde buvo naudojami inžinerijos tikslams bei informacijos rinkimui, bet taip pat ir elektronų kiekio tarp palydovo ir antžeminių stočių nustatymui. Vanguard taip pat turi du termistorius, kurie šešias dienas matavo vidaus temperatūrą tam, kad būtų nustatytas šiluminės izoliacijos veiksmingumas.

Misija
------

1958 m. kovo 17 d. Vanguard raketos buvo nugabentas į 3 969 km aukštyje esančią 654, 134,2 min. elipsės formos orbitą, pasvirusią 34,25 laipsniais. Iš pradžių buvo apskaičiuota, kad aparatas orbitoje turėtų išsilaikyti apie 2000 metų, bet vėliau buvo išsiaiškinta, kad Saulės spinduliuotės slėgis ir atmosferos srauto pasipriešinimas smarkaus Saulės aktyvumo metu ženkliai pakeitė palydovo perigėjaus tašką, dėl ko jo gyvavimo trukmė orbitoje sumažėjo iki apytikriai 240 metų.
| ***Kankinanti meilė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L"amore molesto |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mario Martone |
| Metai | 1995 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kankinanti meilė** (it.  *L‘amore molesto*) – 1995 m. Italijoje sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anna Bonaiuto – Delija
* Angela Luce – Amalija
* Gianni Cajafa – Filipas
* Peppe Lanzetta – Antonijas
* Licia Maglietta
* Anna Calato
* Italo Celoro
* Lina Polito
* Enzo De Caro

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Delija, laukianti atvykstant savo motinos į gimtadienį, sulaukia jos keleto keistų skambučių, kurių metu suprantan, kad ši yra su kažkonkiu vyriškiu ir greičiausiai išgėrusi. Dar po dienos jos motina, pagyvenusi moteris, randama negyva pliaže, vilkinti tik liemenėlę. Siekdama išsiaiškinti aplinkybes, Delija nusprendžia grįžti į gimtąjį Neapolį, kur sutinka seniai matytus žmones, kartais žadinančius ne pačius maloniausius atsiminimus…

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Kanų kino festivalis – Auksinė palmės šakelė (nominacija)
* David di Donatello – geriausias režisierius (M. Martone), geriausia aktorė (A. Bonaiuto), geriausia antrojo plano aktorė (A. Luce)
* Globo d'oro – geriausias režisierius (M. Martone), geriausia aktorė (A. Bonaiuto)
* Nastro d’argento – geriausia aktorė (A. Bonaiuto)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jonas Adomavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. kovo 18 d. (63 metai) |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Jonas Adomavičius** (g. 1960 m. kovo 18 d.) – ekonomistas, Lietuvos ir Šiaulių miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Telšių 3-ąją vidurinę mokyklą, 1983 m. – Kauno politechnikos instituto Inžinerinės ekonomikos fakultetą, inžinierius ekonomistas.

1983–1987 m. Šiaulių staklių gamyklos ekonomistas, 1987–1991 m. AB „Šiaulių stumbras" planavimo ir gamybos skyriaus viršininkas, 1991–1994 m. Šiaulių odos gamyklos direktorius, 1994–2003 m. AB „Šiaulių stumbras" generalinis direktorius, 2003–2006 m. generalinio direktoriaus patarėjas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys.

1995–1997 m. 1997–2000 m. (LDDP sąraše), 2003 m. bei 2004–2007 m. (LSDP sąraše) Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, Strateginės plėtros tarybos narys.

Šiaulių Rotary klubo narys, 2001 m. klubo prezidentas.
**Biblijos kanonas** – sąrašas tekstų, kuriuos tam tikra religinė bendrija laiko autoritetingais, jos šventų knygų rinkinys. Judaizme – Tanachas (Senasis Testamentas), krikščionybėje – Biblija. Pats žodis kanonas reiškia visuotinai priimtą taisyklę, normą.

Senojo Testamento kanonas
-------------------------

Seniausia Biblijos dalis yra Tora. Istorinių knygų parašymo laikas maždaug atitinka jų išdėstymo Biblijoje tvarką.

Judėjai tiki, kad Senojo Testamento knygas surinko ir sutvarkė Rašto žinovas Ezdras. Kiek tai turi realaus pagrindo, nežinoma. Tarp Palestinos žydų ir Aleksandrijos žydų buvo susidarę nedideli kanono skirtumai. Palestinos kanoną sudarė 39 knygos, o į Aleksandrijos dar buvo įtraukiamos papildomos knygos. Kai kurios jų parašytos graikiškai. Tų papildomų knygų dabartinėje hebrajiškoje Biblijoje nėra.

Naujojo Testamento kanonas
--------------------------

Naujasis Testamentas buvo parašytas pirmajame mūsų eros amžiuje. Visgi kai kurios knygos (pvz. Antrasis Petro laiškas, anot dalies tyrinėtojų, parašytas 100–150 m. e. m.[1]) datuojamos ir antruoju mūsų eros amžiumi. Dauguma jo knygų pripažintos iš karto, o kelios smulkesnės (laiškas Filemonui, 2 ir 3 Jono laiškai, Judo laiškas) galutinai pripažintos kiek vėliau.

Antrasis Kanonas
----------------

Katalikai, ortodoksai prie Senojo Testamento papildomai priskiria 7 deuterokanonines (Antrojo Kanono) knygas[2]:

* Tobijo knyga
* Juditos knyga
* 1 Makabiejų knyga
* 2 Makabiejų knyga
* Išminties knyga
* Siracido knyga
* Barucho knyga

Taip pat papildomai pridedami graikiški Esteros ir Danieliaus knygų priedai. Šias knygas į lotyniškąjį Biblijos vertimą, Vulgatą, įtraukė šv. Jeronimas.

Protestantai 7 papildomas knygas laiko apokrifinėmis ir nededa į savo Biblijos leidimus. Motyvuojama tuo, kad šių knygų nėra hebrajiškoje Biblijoje, jos necituojamos Naujajame Testamente.

M. Liuteris neįtraukė šių knygų į Senajį Testamentą, pavadindamas jas apokrifinėmis ir nelygiavertėmis kitoms knygoms, tačiau naudingomis skaityti.[3] Šiai kategorijai jis siūlė priskirti ir Esteros knygą, nes atmetus deuterokanoninius priedus, šioje knygoje nė karto neminimas Dievas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chester, A & Martin, RP, (1994), The Theology of the letters of James, Peter & Jude, CUP, p.144
2. ↑  Kuo skiriasi ekumeninis ir kanoniniai leidimai?
3. ↑  The Popular and Critical Bible Encyclopædia and Scriptural Dictionary, Fully Defining and Explaining All Religious Terms, Including Biographical, Geographical, Historical, Archæological and Doctrinal Themes, p.521, edited by Samuel Fallows et al, The Howard-Severance company, 1901,1910. - Google Books
| **Jonas Algimantas Juozaitis** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. birželio 28 d.Baisogala, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 2021 m. birželio 17 d. (87 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Liucija Vytautė |
| Vaikai | Aurimas, Arvydas |
|  |
| Veikla | tinklinio ir plaukimo treneris, dėstytojas, sporto mokslininkas |
| Organizacijos | Vilniaus pedagoginis universitetas |
|  |
| Išsilavinimas | docentas |
| Alma mater | 1954 m. Lietuvos valstybinis kūno kultūros institutas |

**Jonas Algimantas Juozaitis** (1933 m. birželio 28 d. Baisogaloje, Kėdainių apskrityje – 2021 m. birželio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos tinklinio ir plaukimo treneris, dėstytojas, sporto mokslininkas.

Biografija
----------

1954 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą ir įgijo fizinio auklėjimo dėstytojo-trenerio specialybę. Po studijų pradėjęs dirbti Vilniaus pedagoginiame institute, vadovavo studentų plaukimo pratyboms ir mokė plaukimo pagrindų. 

Sportinę karjerą pradėjo būdamas Lietuvos tinklinio rinktinės nariu. Joje jis buvo nuo 1952 iki 1963 metų ir sužaidė 63 rungtynes. 1963–1968 m. buvo Lietuvos tinklinio rinktinės vyr. treneris, ėjo Lietuvos tinklinio federacijos Trenerių tarybos pirmininko pareigas.

1968 m. persikvalifikavo į plaukimą. 1976 metais jam buvo suteiktas Lietuvos nusipelniusio trenerio vardas. Po 1976 m. vasaros olimpinių žaidynių buvo paskirtas Lietuvos plaukimo rinktinės vyr. treneriu. 1979 ir 1983 m. rengė Lietuvos moterų ir vyrų rinktines SSRS tautų spartakiadoms. 

1979–1991 m. vadovavo Respublikinio plaukimo centro Vilniuje kompleksinei mokslinei grupei, 1977–1984 m. ir 2001–2008 m. buvo Lietuvos plaukimo federacijos Trenerių tarybos pirmininkas, Lietuvos vyrų ir moterų plaukimo rinktinių vyriausiasis treneris.

Apdovanojimai
-------------

* Kūno kultūros ir sporto departamento medalis „Lietuvos sportui atminti"
* Kūno kultūros ir sporto departamento medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui"
* Antrojo laipsnio ordinas „Už nuopelnus Lietuvos sportui"
* Lietuvos tautinio olimpinio komiteto Olimpinė žvaigždė
* Olimpiniai žiedai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mirė politiko A. Juozaičio tėtis Jonas, išgarsėjęs ugdydamas tinklininkus ir plaukikus", lrytas.lt, 2021-06-18. Nuoroda tikrinta 2021-06-19.
2. ↑  „Netektis sporto bendruomenėje – mirė Jonas Algimantas Juozaitis", ltuswimming.com, 2021-06-18. Nuoroda tikrinta 2021-06-19.
3. ↑  „Netektis sporto bendruomenėje – mirė Arvydo Juozaičio tėvas, žymus plaukimo treneris Jonas Algimantas Juozaitis", lrt.lt. 2021-06-18. Nuoroda tikrinta 2021-06-19.
**Jonas Algirdas Kugelevičius** (g. 1937 m. birželio 23 d. Trakogaliuose, Kaltinėnų valsčius) – Lietuvos matematikas, energetikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Irkutsko valstybinį universitetą. 2002 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1962–1964 m. Irkutsko universiteto dėstytojas. 1964–1971 m. dirbo TSRS mokslų akademijos Sibiro energetikos institute Irkutske. 1971 m. grįžo į Lietuvą ir dirba Fizikinių ir techninių energetikos problemų institute (nuo 1990 m. Lietuvos energetikos institutas). 1996 m. stažavo Oksfordo universitete (Didžioji Britanija).

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritis – didelių energetikos sistemų optimalaus valdymo matematinių metodų tobulinimas, energijos poreikių ir kitų dinaminių stochastinių problemų energijos tiekimo vartotojams matematinis modeliavimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Algirdas Kugelevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 197 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Blastoceros dichotomus** |
| --- |
| Balinis elnias (*Blastoceros dichotomus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Elniniai  *( Cervidae)* |
| Gentis: | Baliniai elniai  *( Blastoceros)* |
| Rūšis: | Balinis elnias  *( Blastoceros dichotomus)* |

 |

**Balinis elnias** (*Blastoceros dichotomus*) – didžiausia Pietų Amerikos elnių (*Cervidae*) rūšis. Seniau gyveno visame žemyne, tropiniuose regionuose, o dabar išlikuosios tik nedidelės izoliuotos populiacijos Šiaurės Rytų Argentinoje, Paragvajuje, Peru ir Bolivijos Amazonijoje.

Aukštis 1,2 m, ilgis 2 m. Gali sverti 150 kg. Kailis rausvai rudas. Patinai turi 60 cm ilgio ragus.

Aktyvus daugiausia naktį. Gyvena šlapynėse, pelkėse, drėgnose pievose. Minta žole, vaisiais, šaknimis.

Balinis elnias – reta ir saugoma rūšis. Daug jų išnyko dėl medžioklės ir gyvenamų plotų mažinimo.
| **Jonas Algirdas Antanaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1921 m. rugpjūčio 19 d.Rimšinių k. Pakruojo rajonas |
| Mirė | 2018 m. rugsėjo 9 d. (97 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Janina |
| Vaikai | Paulius, Vytautas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Jonas Algirdas Antanaitis** (1921 m. rugpjūčio 19 d. Rimšinių k. Pakruojo rajonas – 2018 m. rugsėjo 9 d.) – buvęs Lietuvos ūkio, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas ūkininkas daugelį metų buvo Pašvitinio valsčiaus viršaitis. Baigė Joniškio gimnaziją, 1939 m. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Inžinerijos fakultetą, kurį 1944 m. baigė ir įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.

1944 m. universitete pradėjo dėstyti statybos darbų organizavimą. Dar studijuodamas dalyvavo ateitininkų veikloje. 1941 m. birželio 23 d. sukilimo dalyvis. Nuo 1942 m. dalyvavo pogrindinėje Lietuvių fronto veikloje. 1944 m. rudenį vienas iš Lietuvos išlaisvinimo tarybos iniciatorių. 1945 m. vasarą sovietinio saugumo suimtas ir nuteistas už politinę veiklą. Iki 1954 m. kalėjo šiaurėje, daugiausia Vorkutos specialaus režimo lageryje.

1957 m. sugrįžęs į Lietuvą dirbo projektuotoju, 1977–1995 m. Pramonės statybos projektavimo instituto vyriausiasis konstruktorius. Nuo 1995 m. spalio 14 d. iki 1996 m. lapkričio 22 d. Seimo narys.

Buvo Sukilėlių sąjungos pirmininko pavaduotojas. Sutuoktinė Janina, vaikai Paulius, Vytautas.

Įvertinimas
-----------

2000 m. apdovanotas Kariuomenės kūrėjų savanorių medaliu, Lietuvos nepriklausomybės medaliu, 2001 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi.

Bibliografija
-------------

* Tautos teisė sukilti: medžiaga ir dokumentai 1941 m. Birželio sukilimui įvertinti. Lietuvos 1941 metų birželio 23-28 dienų sukilėlių sąjunga (sudarė Jonas Algirdas Antanaitis, Alfonsas Žaldokas). – Kaunas: Atmintis, 2001.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Jonas Algirdas Antanaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-08-14.
2. ↑  *Jonas Algirdas Antanaitis*. Vrk.lt. Nuoroda tikrinta 2021-08-14.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kankorėžinė liauka
**Kankorėžinė liauka** (lot. *corpus pineale*) – liauka, esanti galvos smegenyse, trečiajame smegenų skilvelyje (tarp tarpinių smegenų, didžiųjų pusrutulių ir smegenėlių). Tai nedidelis, ovalios formos, neporinis organas, 0,2 g masės. Geriausiai išsivysčiusi yra vaiko kankorėžinė liauka. Ją gaubia plonas jungiamojo audinio apvalkalas, iš kurio į liauką eina ataugos, dalijančios parenchimą į atskiras skiltis arba folikulus. Pastarieji susideda iš glijinio audinio, kuriame yra daug kraujagyslių. Parenchimos ląstelių citoplazma yra grūdėta.

Septintaisiais gyvenimo metais organas pradeda nykti, išauga jungiamasis audinys, daugelis parenchiminių ląstelių žūva, vietoj jų atsiranda kalkinių kūnelių – smegenų smėlio, *acervalus cerebri*. Kankorėžinė liauka atrofuojasi dar prieš lytinį brendimą. Ji gamina melatoniną, kurio gamyba priklauso nuo šviesos kiekio. Varliagyvių kankorėžinė liauka yra arti kūno paviršiaus, todėl kaip „trečioji akis" pati reaguoja į šviesą. Žinduolių kankorėžinės liaukos šviesa negali pasiekti, todėl ji gauna informaciją per regos nervą.

Melatoninas reguliuoja paros ciklus, vadinamus *cirkadiniu ritmu* (lot. *circa* – „apie", *dies* – „diena"). Naktį, kai tamsu, melatonino koncentracija padidėja, ir žmonės apsnūsta, o atėjus dienai ir melatonino koncentracijai sumažėjus, atsibundama. Daugeliui gyvūnų būdingas ir metinis ciklas (gyvūnai dauginasi ar migruoja tik tam tikru metų laiku). Tai siejama su melatonino koncentracijos pamažėjimu vasarą ir padidėjimu žiemą dėl dienos ilgio pokyčių.

  

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Endokrininė sistema**  

Hipofizė -
Skydliaukė -
Antinksčiai -
Kasa -
Užkrūčio liauka -
Kankorėžinė liauka -
Prieskydinės liaukos -
Sėklidės -
Kiaušidės -
Pogumburis


Vikižodynas
| **Jonas Ališauskas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. sausio 21 d. (78 metai)Tumakaimis, Jūžintų valsčius |
|  |
| Veikla | gydytojas akušeris ginekologas |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Ališauskas** (g. 1945 m. sausio 21 d. Tumakaimis, Jūžintų valsčius) – Lietuvos gydytojas akušeris ginekologas, biomedicinos mokslų daktaras, ginekologinės echoskopijos pradininkas Lietuvoje.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1981 m. medicinos mokslų kandidatas. 1977 m. stažavo Zagrebo ir Skopjės universitetų Moterų klinikose.

Nuo 1972 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1990–1993 m. Akušerijos ir ginekologijos katedros vedėjas; nuo 1986 m. docentas. 1993–2004 m. Vilniaus universitetinės Raudonojo Kryžiaus ligoninės direktoriaus pavaduotojas, 2004–2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Centro filialo Moters fiziologijos ir patologijos centro direktorius. Nuo 2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Akušerijos ir ginekologijos centro vyr. specialistas ginekologijai.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – perinatalinė medicina, vaisiaus normalaus ir patologinio augimo diagnostika, vaisiaus ir naujagimio subrendimo ir fizinio išsivystymo diagnostika. Į klinikinę praktiką 1977 m. įdiegė ultragarsinę diagnostiką, choriono biopsiją, transabdominalinę amniocentezę. Pirmasis Lietuvoje 1986 m. atliko intrauterinį kraujo perpylimą vaisiui. Su A. Arlauskiene ir N. Drazdiene vienas kordocentezės pradininkų Lietuvoje. 1998–2004 m. Vilniaus krašto akušerių ginekologų draugijos valdybos pirmininkas. Parašė daugiau kaip 70 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Operacinė rizika, su G. Straubliu, 1993 m.
* Akušerija ir ginekologija šeimos gydytojo praktikoje, su kitais, 2005 m.
* Akušerijos ir ginekologijos praktikos vadovas, su kitais, 2003 m. 2008 m

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Ališauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 704 psl.
**PlayStation 5**| PS4 |
| Gamintojas | Sony Interactive Entertainment |
| Tipas | Kompiuterinių žaidimų konsolė |
| Karta | Devintoji karta |
| Išleidimo data | pasauliniu mastu 2020 m. lapkričio 19 d. |
| Parduota | 23.42 mln. |
| Pirmtakas | PlayStation 4 |

**PlayStation 5** – „Sony" korporacijos kompiuterinių žaidimų konsolė, pasauliniu mastu išleista 2020 m. lapkričio 19 d. Tai penktoji įmonės žaidimų konsolė; PlayStation 4 tęsinys. Kartu su Xbox Series X ir Series S, yra devintosios kartos kompiuterinių žaidimų konsolė. Playstation 5 konkuruoja su Xbox Series X ir grafiniais pajėgumais yra ekvivalenti AMD Radeon RX 6600 XT vaizdo plokštei. Playstation 5 pasižymi savo ekskliuzyviniais žaidimais tokiais kaip Spider-Man: Miles Morales, Demon's Souls ir t. t. Playstation 5 standartinės versijos kaina Europoje yra €500, o be Blu-ray diskų skaitytuvo €400. Šiuo metu konsolės kaina Lietuvoje yra apie 40% didesnė ir svyruoja nuo €550 (už digital versiją).

Dualsense žaidimų pultas

Techninė įranga
---------------

PlayStation 5 turi 8 branduolių Zen 2 kartos AMD procesorių, 16 GB GDDR6 atmintį, Blu-ray Disc įrenginį, SSD diską, kuriame yra 825 GB laisvos vietos (iš jų 667 GB skirta naudoti) ir RDNA 2.0 architektūros vaizdo plokštę, kurios grafiniai pajėgumai siekia 10 TFLOPS.

### Techniniai duomenys

|  |  |
| --- | --- |
| * **Spartesnio apdorojimo blokas (APU):**
	+ 8 branduolių AMD „Zen 2" CPU (bazinis taktinis dažnis – 3.5 GHz
	+ 10 TFLOPS GPU, sukurta RDNA 2.0 architektūros pagrindu
* **Atmintis (RAM):**16 GB GDDR6. Duomenų perdavimo sparta – 448 Gbit/s.
* **Vaizdas:** 720p, 1080i, 1080p , 4k UHD, 8k UHD
* **Garsas:** 7.1 kanalo erdvinė garso sistema
 | * **Jungtys:**
	+ Wi-Fi IEEE 802.11ax
	+ Gigabit Ethernet
	+ Bluetooth 5.1
	+ USB 3.2
	+ HDMI 2.1
	+ DualSense pultas
 |

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: PlayStation 5** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Eglės moteriški kankorėžiai
Pušies vyriški kankorėžiai
*Pinus coulteri*
**Kankorėžis** (lot. *conus*, *strobilus*) – plikasėklių augalų dauginimosi organas.

Kankorėžis susideda iš pagrindinės ašies ir prie jos prisitvirtinusių vyriškųjų ir moteriškųjų dauginimosi organų bei dengiamųjų žvynų. Vyriškieji kankorėžiai su daugeliu kuokelių, kurių kiekvienas su dviem dulkializdžiais. Moteriškieji kankorėžiai sudaryti iš daugelio spirališkai prie ašies išdėstytų vaislapėlių, kuriuose aiškiai skiriasi vidiniai – sėkliniai ir išoriniai – dengiamieji žvyneliai.

Jaunas kankorėžis dažniausiai būna žalias, o bręsdamas paruduoja, ašis ir sėkliniai žvynai sumedėja, vienas nuo kito nutolsta ir sėklos išbyra. Kai kurių augalų visas kankorėžis subyra, lieka tik ašis. Kadagio, kukmedžio sėkliniai žvynai yra sultingi.

Kankorėžius užpuola lapsukių šeimos drugys – kankorėžinis stagargraužis (*Laspeyresia strobilella*), kurio vikšras įsigraužia į kankorėžį ir graužia takus išilgai ašies, pažeisdamas žvynų pamatus ir sėklas. Tokie pažeisti kankorėžiai būna sakuoti, deformuoti, sėklos negali išbyrėti ir jos žūva. Kankorėžius aižo kryžiasnapiai, kurie lesa sėklas, nurenka kenkėjus.

Didžiausius pasaulyje kankorėžius (iki 50 cm) turi JAV vakaruose auganti Lamberto pušis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kankorėžis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |