recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| iPro Stadium |
| --- |
| Stadiono vaizdas 2023 m. |
| Vieta | Derbis, Rytų Midlandsas, Anglija |
| Atidarytas | 1997 m. liepos 18 d. |
| Savininkas | Derby County FC |
| Operatorius | Derby County FC |
| Architektas | Miller Partnership |
| Talpa | 33 597 vietos |
| Nuomininkai | Derby County FC(nuo 1997 m. iki šių dienų) |

**Pride Park Stadium** yra futbolo stadionas Derbyje, Rytų Midlandse, Anglijoje. Nuo 1997 m. namų rungtynes žaidžia Derby County FC, kurie persikėlė iš *Baseball Ground* stadiono. Stadionas, kuriame telpa 33 597 žiūrovai, yra šešioliktas pagal dydį futbolo stadionų Jungtinė Karalystėje.

Stadione kartą žaidė Anglijos vyrų futbolo rinktinė, tuo metu kai Wembley stadionas buvo statomas. Taip pat vyko kelios Anglijos jaunimo iki 21 metų futbolo rinktinės varžybos, ir 2010 m. spalio 11 d. draugiškos rungtynės tarp Brazilijos ir Ukrainos rinktinių.

Stadione vyko ir muzikos renginiai. 2005 m. liepos 26 d. koncertavo Rod Stewart, o 2006 m. liepos 5 d. – Red Hot Chili Peppers.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pride Park Stadium** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pride Park Stadium svetainė
**Juozas Edvardas Petraitis** (1957 m. spalio 16 d. Melburne) – vienas turtingiausių lietuvių verslininkas, teisininkas. 

Juozas Petraitis gimė lietuvių šeimoje; tėvas buvo aktyvus katalikų bendruomenės veikėjas, bendruomenės pirmininkas.

Juozas Petraitis 1974 m. baigė katalikiškąją gimnaziją, 1982 m. – aukštuosius mokslus Melburne.

1989 m. Kembridžo universiteto Teisės fakultete (Anglijoje) įgijo teisės mokslų daktaro laipsnį (mokesčiai ir ekonomika).

Teikė teisines konsultacijas, užsiėmė prekyba, dirbo nekilnojamojo turto srityje užsienyje.

1989 m. atvažiavo į Lietuvą. Konsultavo Aukščiausiąją Tarybą, Ekonomikos, Prekybos ir pramonės ministerijas, Lietuvos banką ekonomikos, privatizavimo ir teisės klausimais. Kandidatavo į Lietuvos Prezidento postą.

2002 m. Kandidatavo į Lietuvos Respublikos Prezidento postą. 

2002 m. Deklaravo beveik 145 mln. LT privalomo registruoti turto Lietuvoje.

Nuorodos
--------

* VRK informacija apie kandidatą į Prezidentus
* Informacija apie kandidatus į Prezidentus
| **Loreta Graužinienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. sausio 10 d. (60 metų)Rokiškis |
| Tėvas | Stasys |
| Motina | Janina |
| Sutuoktinis (-ė) | Julius Graužinis |
| Vaikai | Eimantas, Julius |
|  |
| Veikla | auditorė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Organizacijos | Lietuvos Respublikos Seimas |
| Pareigos | Seimo pirmininkė |
| Partija | Darbo partija (2003-2016 m.) |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Loreta Šniokaitė-Graužinienė** (g. 1963 m. sausio 10 d. Rokiškyje) – Lietuvos politinė veikėja, Darbo partijos pirmininkė (2013–2015 m.), Seimo pirmininkė.

Biografija
----------

1977 m. tėvai persikėlė gyventi į Lentvarį, 1979 m. į Žiežmarius.

1970–1976 m. Loreta Šniokaitė mokėsi Rokiškio Edvardo Tičkaus vidurinėje mokykloje, 1976–1979 m. – Lentvario vidurinėje mokykloje, 1979–1981 m. – Žiežmarių vidurinėje mokykloje.

1982–1983 m. Durpynų statybos valdybos, 1983–1984 m. Ukmergės rajono „Žiburio" kolūkio, 1984–1986 m. Ukmergės žemės ūkio technikos susivienijimo buhalterė. 1982–1992 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Ekonomikos fakultete ir įgijo buhalterinės apskaitos ekonomisto specialybę. 1986–1992 m. Ukmergės komunalinių įmonių kombinato ekonomistė.

1992–1994 m. ŽŪB „Pamušis" ir UAB „Muša" vyr. finansininkė. 1994–2004 m. Ukmergės aukštesniosios žemės ūkio mokyklos dėstytoja. 1996–2004 m. L. Graužinienės individualios įmonės savininkė ir auditorė. 1998–2004 m. UAB „Balanso auditas" auditorė.

2004–2008 m. 2008–2012 m. ir nuo 2012 m. LR Seimo narė. 2004–2006 m. Darbo partijos frakcijos Seime seniūnė. 2007 m. išrinkta Ukmergės rajono savivaldybės tarybos nare. 2009 m. kandidatavo LR prezidento rinkimuose. Nuo 2012 m. Darbo partijos frakcijos Seime narė, nuo 2013 m. Darbo partijos pirmininkė. Nuo 2013 m. spalio 3 d. LR Seimo pirmininkė.

2015 m. kovo 17 d. L. Graužinienė pasitraukė iš Darbo partijos pirmininkės pareigų.

2016 m. spalio 10 d. L. Graužinienė pranešė pasitrauksianti iš Darbo partijos.

Šeima
-----

Vyras Julius Graužinis (g. 1942 m.). Sūnūs Eimantas (g. 1987 m.) ir Julius (g. 2002 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas. Lietuvos moterys. – Kaunas: Neolitas, 2007. – 142 p.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narė
4. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-24 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑  L. Graužinienė atsisako vadovauti DP: ar jai pavyks išsaugoti Seimo vairą
7. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vydas Gedvilas** | **Lietuvos Respublikos Seimo pirmininkė**2013–2016 m. | Po to:**Viktoras Pranckietis** |
| Partijos politinės pareigos |
| Prieš tai:**Vytautas Gapšys** | **Darbo partijos pirmininkė**2013–2015 m. | Po to:**Viktoras Uspaskich** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Selimijos mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Turkija |
| **Miestas** | Edirnė |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | marmuras, granitas |
| **Pastatyta** | 1575 m. |
| **Stilius** | osmaniškas |

**Selimijos mečetė** (turk. *Selimiye Camii*) – osmanų laikotarpio mečetė vakarų Turkijos mieste Edirnėje. Jos statybos darbai vyko 1569–1575 m. valdant sultonui Selimui II-jam, o statybos darbus atliko žymusis architektas Mimaras Sinanas. Ši mečetė laikoma vienu iš didžiausių islamo meno šedevrų.

Selimijos mečetė yra aštuonkampio plano, 43,25 m aukščio, kaip ir kitos Sinano mečetės ji apsupta puskupoliais, o viršuje – didelis kupolas (31,25 m skersmens). Pastatas suprojektuotas taip, kad mihrabas būtų matomas iš bet kurios mečetės vietos. Šis unikalus mihrabas yra apsidės formos, giliai įlinkęs ir apšviečiamas pro langą sklindančios šviesos. Priešais mečetę yra stačiakampio formos vidinis kiemas, o kampuose keturi 70,89 m aukščio minaretai, turintys po 3 balkonus. Pastatą supa kiulijė – mečetės kompleksas (ligoninė, mokykla, medresė, biblioteka, pirtys ir kt.).

Sultonas Selimas II pradžioje norėjęs pastatyti didelę mečetę Kipre, tačiau dėl ten buvusios nestabilios padėties pasirinko artimesnį miestą Edirnę. Tuo metu Stambule jau buvo gausu didelių mečečių. 1913 m. bulgarų antpuolio metu mečetė buvo atakuota, tačiau ženkliai nenukentėjo. Visgi, iki šių dienų matomas įskilimas kupole. Selimijos mečetė buvo pavaizduota 1982–1995 m. lirų banknotuose. 2011 m. mečetė įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* KupolasKupolas
* ArkosArkos
* InterjerasInterjeras
* InterjerasInterjeras

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 1366  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Turkijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Gioremės nacionalinis parkas ir Kapadokijos olos (1985) · Divrihio didžioji mečetė ir ligoninė (1985) · Stambulo istorinės vietos (1985) · Hatušas – Hetitų sostinė (1986) · Nemrut Dagas (1987) · Hierapolis-Pamukalė (1988) · Ksantas-Letonas (1988) · Safranbolu miestas (1994) · Trojos archeologinė vieta (1998) · Selimijos mečetė ir jos socialinis kompleksas (2011) · Čatal Hiujuko neolitinė vietovė (2012) · Bursa ir Džumalykyzykas: Osmanų imperijos lopšys (2014) · Pergamas ir jo daugiasluoksnis kultūrinis kraštovaizdis (2014) · Dijarbakyro tvirtovė ir Hevselio sodų kultūrinis kraštovaizdis (2015) · Efesas (2015) · Ani archeologinė vietovė (2016) · Afrodizijas (2017) · Giobekli Tepė (2018) · Arslantepė (2021) · Gordionas (2023) · Viduramžių Anatolijos medinės mečetės (2023) | Turkijos vėliavaTurkijos vėliava |
|  |
|  Nematerialaus paveldo objektai |

 |
| Rinkon del Bonetės tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys ties San Gregorio de PolankuTvenkinys ties San Gregorio de PolankuTvenkinys ties San Gregorio de Polanku |
| Vieta | Urugvajaus vėliava Urugvajus |
| Plotas | ~1300 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1300 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Negras, Los Kanjasas, Braso del Kardosas |
| Išteka | Negras |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Rinkon del Bonetės tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  32°40′0″ p. pl. 56°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.66667°š. pl. 56.00000°r. ilg.﻿ / 32.66667; 56.00000Koordinatės: 32°40′0″ p. pl. 56°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿32.66667°š. pl. 56.00000°r. ilg.﻿ / 32.66667; 56.00000 |
|  |
|  Vikiteka | Rinkon del Bonetės tvenkinys |

**Rinkon del Bonetės tvenkinys** (isp. *Lago Rincón del Bonete*) – hidroelektrinės tvenkinys vidurio Urugvajuje, Takuarembo ir Durasno departamentuose. Sudarytas 1945 m. užtvenkus Negro upę į rytus nuo Paso de los Toroso. Tai didžiausias gėlo vandens telkinys šalyje. Ilgis iki 140 km, plotis iki 55 km. Kranto linija labai vingiuota – gausybė įlankų, užutėkių, pusiasalių, salų.

Užtvanka 1170 m ilgio, 26 m aukščio, veikia 4 turbinos. Hidroelektrinės instaliuota galia – 160 MW.

Per užtvanką besiliejantis vanduo 1959 m. potvynio metu
1959 m. kovo–balandžio mėnesiais, po užsitęsusių liūčių, vandens lygis tvenkinyje viršijo užtvankos aukštį ir ėmė lietis per kraštus. Buvo evakuota 40–50 tūkst. žemiau esančių gyvenviečių gyventojų.

Pagrindinė gyvenvietė tvenkinio pakrantėje – San Gregorio de Polankas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  José Abellá. *Las inundaciones del 59 / las operaciones aéreas*
| Bariločė*San Carlos de Bariloche* |
| --- |
| *Bariločė ir Nauel Uapi ežeras* |
|  |
| 

BariločėBariločė

41°09′0″ p. pl. 71°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.15000°š. pl. 71.28333°r. ilg.﻿ / 41.15000; 71.28333﻿ (San Karlos de Bariločė)Koordinatės: 41°09′0″ p. pl. 71°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.15000°š. pl. 71.28333°r. ilg.﻿ / 41.15000; 71.28333﻿ (San Karlos de Bariločė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Rio Negro provincija Rio Negro provincija |
| **Departamentas** | Bariločės departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1902 m. kovo 3 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 93 101  |
|  |
| **Tinklalapis** | www.bariloche.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Bariločė |

**San Karlos de Bariločė** (isp. *San Carlos de Bariloche*) arba tiesiog **Bariločė** (*Bariloche*) – miestas Argentinoje, Rio Negro provincijos pietvakariuose, Anduose, apsuptas kalnų (*Tronador*, *Cerro Catedral*, *Cerro López*) ir ežerų (Nauel Uapi, *Gutiérrez, Moreno* ir *Mascardi*). Nauel Uapi nacionalinio parko administracijos centras. 93,1 tūkst. gyventojų.

Istorija
--------

Dabartinio miesto apylinkėse gyveno mapučių gentys. Pavadinimas Bariločė kilo iš mapučių kalbos žodžio *Vuriloche* („žmonės iš už kalno"). 1895 m. įsikūrė austrų ir vokiečių gyvenvietė. 1902 m. ekskliuzyvinėje teritorijoje Bariločė įkurta oficialiai. 1935–1940 m. pastatyti turistiniai objektai, išvystyta infrastruktūra.

*Llao-Llao* viešbutis
Katedra

Susisiekimas
------------

Iš Bariločės keliai veda į Neukeną, Viedmą, Llao-Llao, Eskelį ir Vilja La Angosturą. Prieina Bahija Blankos – Eskelio geležinkelio atšaka. Tarptautinis oro uostas.

Turizmas
--------

Bariločė – vienas svarbiausių Argentinos turistinių centrų. Miestas ypač garsėja tuo, kad yra svarbiausias Pietų Amerikoje slidinėjimo kurortas. Svarbiausios slidinėjimo trąsos yra ant *Catedral* kalno. Vasarą turistus vilioja Nauel Uapi ir kaimyninių ežerų paplūdimiai, daugybė vandens pramogų. Sportinė žūklė. Taip pat rengiami žygiai į kalnus, miškus. Miestas garsus savo šokalado pramone. Svarbiausi turistiniai objektai: katedra, teatras, biblioteka, muziejus, rotušė, Llao-Llao viešbutis, sanatorijos, gydyklos.

Technologijos
-------------

Bariločė garsėja ir kaip Argentinos mokslinis centras. Čia įsisteigęs atominės pramonės centras ir atominės pramonės institutas. Vydomi tyrimai. Ruošiami puikūs atominės pramonės specialistai. Valdant prezidentui Peronui šis tyrimų centras vykdė Huemulo projektą – bandymą atlikti ličio – deuterio sintezę.

* 
*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Wikitravel:Bariloche
* Bariločės Atominis centras
* Turizmas Bariločėje Archyvuota kopija 2006-06-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Gobindas Singhas** |
| --- |
|  |
| XIX a. Gobindo Singho paveikslas |
| Gimimo vardas | Gobindas Rajus |
| Gimė | 1666 m. gruodžio 22 d.Patna, Biharas (dab. Indija) |
| Mirė | 1708 m. spalio 7 d. (41 metai)Nandedas, Maharaštra |
| Palaidotas (-a) | Hazūr Sahibas |
| Tautybė | pandžabietis |
| Tėvai | Teghas Bahaduras, Mata Gudžri |
| Religija | sikhizmas |
| Sikhų gurus |
| Kelintas | X |
| Ėjo pareigas | 1675 – 1708 |
| Pirmtakas | Teghas Bahaduras |
| Įpėdinis | Gurus Granthas Sahibas |

**Gobindas Singhas** (pandž. ਗੁਰੂ ਗੋਬਿੰਦ ਸਿੰਘ = *Guru Gobind Singh*, 1666 m. gruodžio 22 d. – 1708 m. spalio 7 d.) – paskutinis, dešimtasis sikhų gurus (nuo 1675 m.).

Biografija
----------

Gimė devintojo guraus Tegho Bahaduro šeimoje Bihare, kai jo tėvai keliavo į Bengaliją ir Asamą. 1670 m. grįžo į Pandžabą. Kai 1675 m. jo tėvas buvo nužudytas musulmonų, sikhų bendruomenė Gobindą Rajų Singhą išrinko dešimtuoju gurumi. Turėjo 3 žmonas, susilaukė 4 vaikų.

Gobindas Singhas dalyvavo daugelyje mūšių prieš musulmonus, kurie Aurangzebo valdymo laikais, siekė sunaikinti sikhizmą. Mogolai nužudė visus guraus vaikus, jis pats buvo priverstas slapstytis džiunglėse. 1705 m. parašė laišką Aurangzebui (*Zafarnāma*), kuriame smerkė Mogolų žiaurumą, nuklydimą nuo dvasinio kelio ir žmoniškumo. 1708 m. Gobindas Singhas nužudytas Mogolų užsakytų žudikų.

Mokymas
-------

Gobindas Singhas nustatė daugelį taisyklių, kurių sikhai laikosi iki šių dienų. Jis 1698 m. įsakė sikhams nepripažinti masandų (vietos bendruomenių vadovų, kuriuos skirdavo gurūs). 1699 m. Anandpure įkūrė chalsos (išrinktųjų, arba nesuteptųjų) bendriją. Pasiūlė 5 vyrams leistis jo nukirsdinamiems, taip aukojant gyvybę už tikėjimą. Jiems sutikus Gobindas Singhas šių vyrų nenužudė, o paskyrė savo išrinktaisiais ir pirmaisiais chalsos bendrijos nariais. Nurodė, kad chalsos nariai turi laikytis „penkių K" nuostatos (*pañj kakār*): nesikirpti jokių kūno plaukų (*keś*, simbolizuoja dvasingumą), mūvėti pusę blauzdų siekiančias kelnes (*kacchera*, simbolizuoja skaistumą), metalinę apyrankę (*kaṛā*, simbolizuoja Dievo atminimą), nešiotis kardą (*kirpān*, simbolizuoja kovą su neteisybe), šukas (*kanghā*, simbolizuoja savitvardą). Į chalsą įšventintoms moterims pridedamas vardas Kaur („princesė"), vyrams Singh („liūtas"). Gobindas Singhas paskelbė, kad po jo mirties daugiau didžiųjų gurų nebebus, o jį sikhų bendruomenei atstos šventraštis Adi Granthas (Gurus Granthas Sahibas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Gobind Singh*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
**Kęstutis Adomaitis** (1948 m. kovo 23 d. Kaune – 1996 m. gruodžio 22 d. ten pat) – Lietuvos pantomimos aktorius, režisierius, pedagogas.

Biografija
----------

1965–1967 m. mokėsi Kauno dramos teatro studijoje pas H. Vancevičių. 1975–1980 m. studijavo ir baigė režisūrą Leningrado kultūros institute.

1967–1968 m. Kauno dramos teatro M. Tenisono pantomimos trupės aktorius. Nuo 1968 m. mėgėjų pantomimos trupės Kauno politechnikos institute (nuo 1981 m. profesionalus teatras, nuo 1988 m. Kauno pantomimos teatras) vadovas, režisierius, scenarijų autorius. Režisavo pantomimos spektaklių Minsko, Kijevo, Lvovo teatruose, buvo daugelio spektaklių sceninio judesio režisierius. Parengė pantomimos aktorių.

K. Adomaitis žuvo 1996 m. gruodžio 22 d. autokatastrofoje Kauno Karaliaus Mindaugo prospekte.

Spektakliai
-----------

* Šaknys ir žiedai, 1978 m.
* Juoda skylė, 1979 m.
* Džonatanas Livingstonas Žuvėdra, pagal R. Bacho alegorinę apysaką, 1982 m.
* Atsiprašome: laisvų vietų nėra, 1987 m.
* inscenizacija pagal E. Loydo Veberio roko operą „Jėzus Kristus superžvaigždė", 1989 m.
* Nuoga siela nuogame kūne, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sigitas Laukagalis. *Kęstutis Adomaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 95 psl.
2. ↑  Mimas – nuoga siela ir geležinė valia *menufaktura.lt* Archyvuota kopija 2021-01-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Teatro svetainė Archyvuota kopija 2014-08-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Bong Džiunhokor. 봉준호 = *Bong Joon-ho*** |
| --- |
|  |
| 2017 m. |
| Gimė | 1969 m. rugsėjo 14 d. (54 metai)Tegu, Pietų Korėja |
| Tautybė | korėjietis |
| Pilietybė | Pietų Korėja |
|  |
| Veikla | Kino režisierius, scenaristas, prodiuseris |
|  |
| Alma mater | Jonsei universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bong Joon-ho |

**Bong Džiunho** (kor. 봉준호 = *Bong Joon-ho*, g. 1969 m. rugsėjo 14 d.) – Pietų Korėjos filmų režisierius, scenaristas, prodiuseris, Auksinės palmės šakelės, Oskaro, Auksinio gaublio ir kitų apdovanojimų laureatas. Jo filmuose dominuoja pasakojimas apie socialines problemas, kurios atskleidžiamos pasitelkiant juodosios komedijos, siaubo, trilerio ir kitų žanrų samplaiką.

Biografija
----------

Gimė Pietų Korėjos Tegu mieste, vaikystę praleido Seule. Nuo mažens domėjosi kinu. Jonsei universitete studijavo sociologiją, su kitais studentais buvo įsteigęs kino kūrėjų klubą.

Kūryba
------

Kaip scenaristas kine debiutavo 1997 m. su filmu „Kaktuso motelis", o kaip režisierius – 2000 m. su filmu „Lojantys šunys nekanda". Tarptautinio pripažinimo sulaukė jau su antruoju savo režisuotu filmu „Prisiminimai apie žmogžudystę", išleistu 2003 m. ir laimėjusiu 13 apdovanojimų. 2006 m. išleistas „Šeimininkas" tapo vienu finansiškai sėkmingiausių filmų Pietų Korėjos kino istorijoje. Septintasis Bong Džiunho režisuotas filmas „Parazitas" buvo apdovanotas Auksine palmės šakele 2019 m. Kanų kino festivalyje, o 2020 m. Oskarų apdovanojimuose laimėjo keturiose kategorijose bei sulaukė pripažinimo Auksinių gaublių apdovanojimuose.

### Filmografija

| Metai | Filmas | Indėlis |
| --- | --- | --- |
| Režisierius | Scenaristas | Prodiuseris |
| 1997 | *Kaktuso motelis*kor. 모텔 선인장, angl. *Motel Cactus* |  | ✔ |  |
| 1999 | *Vaiduoklis*kor. 유령, angl. *Phantom: The Submarine* |  | ✔ |  |
| 2000 | Lojantys šunys nekandakor. 플란다스의 개, angl. *Barking Dogs Never Bite* | ✔ | ✔ |  |
| 2003 | Prisiminimai apie žmogžudystękor. 살인의 추억, angl. *Memories of Murder* | ✔ | ✔ |  |
| 2005 | Antarkties dienoraštiskor. 남극 일기, angl. *Antarctic Journal* |  | ✔ |  |
| 2006 | Šeimininkaskor. 괴물, angl. *The Host* | ✔ | ✔ |  |
| 2009 | Motinakor. 마더, angl. *Mother* | ✔ | ✔ |  |
| 2013 | Sniego traukinyskor. 설국열차, angl. *Snowpiercer* | ✔ | ✔ |  |
| 2014 | Rūkas jūrojekor. 해무, angl. *Sea Fog* |  | ✔ | ✔ |
| 2017 | Okdžiakor. 옥자, angl. *Okja* | ✔ | ✔ | ✔ |
| 2019 | Parazitaskor. 기생충, angl. *Parasite* | ✔ | ✔ | ✔ |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bong Joon Ho’s Path From Seoul to Oscar Dominance, The New York Times, 2020–02–13
2. ↑  „Prisiminimai apie žmogžudystę" – įtraukiantis detektyvas iš Pietų Korėjos, Kauno žinios, 2016–02–14
3. ↑  TOP 5 režisieriaus Bong Joon-ho filmai, Kauno žinios, 2020–02-10
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mariana Seligmann** |
| --- |
| Gimė | 1984 m. spalio 9 d. (38 metai)Buenos Airėse, Argentinoje |
| Tautybė | argentinietė |
|  |
| Veikla | Argentinos aktorė. |

**Mariana Seligmann** (gimė 1984 m. spalio 9 d. Buenos Airėse, Argentinoje) – Argentinos teatro ir kino aktorė.

Ji gerai žinomas iš serialų: „Chiquititas", „Rebelde Way" ir „Floricienta". Taip pat ji nusifilmavo ir dviejuose filmuose su savo kolege iš Rebelde Way Victoria Maurette: „Dying God" ir „Left for Dead".

Karjera
-------

Profesionalią karjerą Mariana pradėjo seriale „Chiquititas". Šiame seriale jos vaidmuo nebuvo pagrindinis, bet įsimintinas.

2003 m. Mariana tapo paauglių TV žvaigžde kaip ir daugelis aktorių vaidinę „Rebelde Way„, kur ji vaidino Laura Arregui – gerai besimokančią, gerą mergaitę, vienos iš pagrindinių herojų draugę.

2004 m. gavo Claros vaidmenį dar viename Cris Morenos projekte „Florisienta". Šiame projekte vaidino taip pat Camila Bordonaba, Benjamin Rojas, Felipe Colombo, Angeles Balbiani, Diego Garcia, Diego Mesaglio ir kai kurie kiti kolegos iš "Rebelde way"

2007 m. ji filmavosi dviejuose siaubo filmuose: filme „Dying God" ji vaidino Camila (filmas pasirodė 2008 m.), po kurio, filme „Left for Dead" ji gavo Michelle Black vaidmenį. Abiejuose filmuose, išleistuose anglų k. ji vaidino kartu su Victoria Maurette. „Dying God" buvo filmuojamas Prancūzijoje, o „Left for Dead" – JAV ir Argentinoje.

Filmografija
------------

### Serialai

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995–2000 | „Chiquititas" | Zoe’os sesuo (2000) | TV serialas, muzikinė komedija visai šeimai |
| 2002–2003 | „Rebelde Way" | Laura Arregui (2003) | TV serialas, muzikinė, romantinė komedija viasai šeimai |
| 2004–2005 | „Floricienta" | Clara (2004) | TV serialas, muzikinė, romantinė komedija viasai šeimai |
| 2005–2006 | „Casados con Hyos" | Sabrina „Sabri" | TV serialas |

### Teatras

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004–2005 | „Floricienta" | Clara | Spektaklis |

### Filmai

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | „Imagining Argentina" | Mariana Seligman | Drama, trileris, romantis filmas |
| 2007 | „Left for Dead" | Michelle Black | Veiksmo, siaubo vesternas |
| 2008 | „Dying God" | Camila | Siaubo filmas |
| **Vytautas Petkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. birželio 10 d. (64 metai)Lietuva Ignalina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Petkūnas** (g. 1959 m. birželio 10 d. Ignalinoje) – pedagogas, Lietuvos ir Visagino savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius energetikas, 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, edukologijos magistras. 2007 m. baigė Kauno technologijos universitetą, socialinių mokslų, edukologijos daktaras.

1999 m. Visagino politechnikos mokyklos direktorius, 2005 m. Visagino technologijos ir verslo profesinio mokymo centro direktorius.

1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narys.

1995–1997 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos sąraše ir 2003–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narys. 2003–2007 m. Švietimo, kultūros, savivaldos, jaunimo, teisės ir etikos komiteto pirmininkas.

Utenos apskrities profesinio rengimo tarybos pirmininko pavaduotojas, Ignalinos AE regiono plėtros tarybos narys.

2009 m. Visagino savivaldybės administracijos ir Visagino kultūros centro apdovanotas už inovacijas švietimo srityje ir Visagino vardo garsinimą.

Moka anglų, rusų, lenkų, vokiečių kalbas. Vaikai Asta, Justina.

Nuorodos
--------

Edukologijos instituto tinklalapyje[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-08 iš Wayback Machine projekto.
| **Česlovas Gedgaudas** |
| --- |
| Gimimo vardas | Česlovas Gedgaudas |
| Gimė | 1909 m. vasario mėn.Kaunas, Lietuva |
| Mirė | 1986 m. (~77 metai)Los Andželas, JAV |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvai | Mikas Gedgaudas |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Kazlauskaitė Gedgaudienė |
| Vaikai | Vytautas, Algis. |
|  |
| Veikla | diplomatas, vertėjas |
| Organizacijos | Lietuvos užsienio reikalų miniserijaPrancūzijos užsienio reikalų ministerija |
|  |
| Alma mater | Sorbonos universitetas |
| Žinomas (-a) už | dėl knygos „Mūsų praeities beieškant" |

**Česlovas Gedgaudas** (g. 1909 m. Kaune, Lietuvoje – 1986 m. Los Andžele, Kalifornijoje, JAV) – lietuvių diplomatas, vertėjas, bioelektronikos specialistas, poliglotas.

Biografija
----------

Gimė bajoriškos kilmės Gedgaudų (Gelgaudų) šeimoje. Tėvas Mykolas Gedgaudas buvo aktyvus 1919–1920 m. Lietuvos Nepriklausomybės kovų dalyvis, artilerijos tarnybos kūrėjas ir jos aprūpinimo viršininkas.

Česlovas Gedgaudas baigė Sorbonos universiteto Politinių mokslų institutą Prancūzijoje, dirbo Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje, Lietuvos pasiuntinybėje Romoje. 1945–1952 m. gyveno Paryžiuje, dirbo Prancūzijos užsienio reikalų ministerijoje konfidencialiu vertėju svarbiems dokumentams versti. Kartu gilino indoeuropiečių kalbų žinias Sorbonos universitete, rašė disertaciją iš lyginamosios kalbotyros srities, bet jos nebaigė, persikėlęs gyventi į JAV. Gyveno Čikagoje, vėliau iki mirties Kalifornijoje.

Teigiama, kad jis mokėjo apie 14 kalbų, iš jų 9 senąsias.

Žmona – Elena Kazlauskaitė Gedgaudienė, sūnūs – Vytautas ir Algis.

„Mūsų praeities beieškant"
--------------------------

Parašė knygą „Mūsų praeities beieškant", kuri pirma išleista 1972 m. Meksike, o 1994 m. išleista Lietuvoje. Ši knyga istorikų atmesta kaip pseudoistorinė.

Zigmo Zinkevičiaus teigimu, Česlovas Gedgaudas, Jūratė Statkutė de Rosales ir Aleksandras Račkus priskirtini vienai „mokyklai".

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Mindaugas Peleckis „Falsifikacija", „Literatūra ir menas", 2009-06-12, Nr. 3241  Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Zigmas Zinkevičius „Jūratė Statkutė de Rosales ir gotų istorija", „Lituanistica", 2011, t. 57, nr. 4(86), 472–475 psl.  Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Algirdas Patackas „Gotai ir baltai. Arba kodėl gotai nėra baltai ir kodėl pavojinga ieškoti ten, kur nepametei Archyvuota kopija 2018-01-18 iš Wayback Machine projekto.", „Naujasis Židinys – Aidai", 2008, Nr. 1-2(205–206), 38-41 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Ignasijusangl. *San Ignacio* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

San IgnasijusSan Ignasijus

17°9′30″ š. pl. 89°03′30″ v. ilg.﻿ / ﻿17.15833°š. pl. 89.05833°r. ilg.﻿ / 17.15833; 89.05833﻿ (San Ignasijus (Belizas))Koordinatės: 17°9′30″ š. pl. 89°03′30″ v. ilg.﻿ / ﻿17.15833°š. pl. 89.05833°r. ilg.﻿ / 17.15833; 89.05833﻿ (San Ignasijus (Belizas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Belizo vėliava Belizas |
| **Rajonas** | Kajo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 16 977  |
| **Altitudė** | 76 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Ignasijus |

**San Ignasijus** (angl. *San Ignacio*) – miestas vakarų Belize, Kajo rajono administracinis centras. Įsikūręs į pietus nuo Mopano ir Makalio upių santakos, 35 km į vakarus nuo šalies sostinės Belmopano.

Maisto, medienos kirtimo ir apdirbimo pramonė, verčiamasi žemės ūkiu, turizmu. Veikia ligoninė, Galeno universitetas, kelios kolegijos.

San Ignasijus pasižymi didele etnine įvairove: daugumą gyventojų sudaro metisai ir kreolai, tačiau yra ir majų (mopanų), libaniečių, kinų, vokiečių menonitų.

Istorija
--------

Miestas susikūrė britų laikais kaip medienos kirtimo ir eksporto centras. XX a. pab. prisijungė gretimą Santa Elenos gyvenvietę.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Belmopanasangl. *Belmopan* |
| --- |
| *Parlamento pastatas* |
|  |
| 

BelmopanasBelmopanas

17°15′5″ š. pl. 88°46′1″ v. ilg.﻿ / ﻿17.25139°š. pl. 88.76694°r. ilg.﻿ / 17.25139; 88.76694﻿ (Belmopanas)Koordinatės: 17°15′5″ š. pl. 88°46′1″ v. ilg.﻿ / ﻿17.25139°š. pl. 88.76694°r. ilg.﻿ / 17.25139; 88.76694﻿ (Belmopanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Belizo vėliava Belizas |
| **Rajonas** | Kajo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1970 |
| **Meras** | Simeon López |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 8 500  |
| **Altitudė** | 76 m |

**Belmopanas** – Belizo sostinė. Miestas įkurtas Belizo upės slėnyje, apie 80 km nuo Hondūro įlankos Karibų jūroje.

Tai planingai šalies viduryje įkurta sostinė, regione, kur kadaise gyveno majai. Veikia kelios siuvimo, maisto pramonės įmonės.

Istorija
--------

Idėja įkurti sostinę šalies viduryje kilo po to, kai 1961 m. uraganas *Hattie* nusiaubė tuometinę šalies sostinę – Belizo miestą, esantį prie jūros kranto. Naujas miestas pradėtas statyti 1966 m. administraciniu Britų Hondūro centru Belmopanas paskelbtas 1970 m. Nuo 1981 m. – Belizo sostinė. Dauguma miesto gyventojų yra valstybės tarnautojai ir jų šeimos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kaasapa*Caazapá* |
| --- |
| *Kaasapos Šv. Pauliaus bažnyčia* |
|  |
| 

KaasapaKaasapa

26°12′0″ p. pl. 56°22′50″ v. ilg.﻿ / ﻿26.20000°š. pl. 56.38056°r. ilg.﻿ / 26.20000; 56.38056﻿ (Kaasapa)Koordinatės: 26°12′0″ p. pl. 56°22′50″ v. ilg.﻿ / ﻿26.20000°š. pl. 56.38056°r. ilg.﻿ / 26.20000; 56.38056﻿ (Kaasapa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Kaasapos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1607 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 6 066  |
| **Altitudė** | 155 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kaasapa |

**Kaasapa** (isp. *Caazapá*, gvar. *Ka'asapa*) – miestas pietryčių Paragvajuje, 230 km nuo Asunsjono. Departamento administracinis centras. Keliai į Enkarnasjoną ir Koronel Ovjedą (*Ruta 8*). Seniau per Masielį geležinkeliu buvo galima pasiekti Asunsjoną. Maisto (medaus, cukraus, krakmolo) pramonė. Verčiamasi žemės ūkiu, turizmu. Veikia Viljarikos universiteto filialas.

Kaasapa yra vienas seniausių šalies miestų ir svarbus turistinis centras. Čia yra *Ycuá Bolaños* šaltinis, kurį, kaip Dievo ženklą, sausros metu indėnams parodęs brolis Luisas de Bolanjosas. Taip pat yra pranciškonų bažnyčia, koplyčia, buvusi misija, kolonijinės architektūros gyvenamieji namai. Veikia muziejus.

Istorija
--------

Gyvenvietę 1607 m. įkūrė pranciškonų misionierius Luisas de Bolanjosas ir pavadino *San José de Tebicuary*. Vėliau jis įsteigė pranciškonų misiją, kuri rūpinosi vietinių indėnų evangelizacija. Vietovei prigijo Kaasapos pavadinimas, kuris kilo iš gvaranių kalbos ir reiškia „už miško". 1884 m. Kaasapai suteiktas miesto statusas.
|  |
| --- |
| Ona Kolobovaitė |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ana Kolobovaitė |
| Gimė | 1985 m. vasario 25 d. (38 metai) |
| Kilmė | Lietuva Lietuva, Zarasai |
| Žanrai | opera, klasika, pop |
| Kūrinių kalbos | lietuvių, italų |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2006–dabar |
| Susijusi veikla | Lietuvos nacionalinis operos ir baleto teatrasLNK |

**Ona Kolobovaitė** (tikras vardas **Ana Kolobovaitė**; g. 1985 m. vasario 25 d. Zarasuose) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija
----------

Gimė Zarasuose, gyveno ir mokėsi Visagine. Baigė Visagino „Verdenės" mokyklą, Česlovo Sasnausko muzikos mokykloje (mokytojos Vilija Ginaitienė ir Vita Pimpienė) – vokalinį dainavimą. Nuo 2004 m. iki 2010 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje studijavo vokalą (klasės vadovė doc. Sigutė Stonytė).

Dalyvauja daugelyje projektų, dainuoja įvairių stilių muziką. 2008 m. vaidino Ievą LNK seriale „Nekviesta meilė". 2009 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LRT muzikiniame projekte „Triumfo arka 2009" ir nugalėjusi laimėjo 18 000 Lt.

2010 m. kartu su šokėju Andrium Butkum dalyvavo TV3 šokių projekte „Šok su manimi 2" (užėmė 6–ą vietą), o 2011 m. su tuo pačiu partneriu – LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai 5" (pasiekė finalą, kuriame užėmė 4–ą vietą).

Vaidmenys
---------

* Monika – G. Kuprevičiaus miuzikle „Ugnies medžioklė su varovais"
* Aktorė-dainininkė dramos spektaklyje „Meistriškumo pamoka" (rež. Gytis Padegimas)
* Anina – G. Verdi operoje „Traviata" (LNOBT) [neveikianti nuoroda]
* Veronika – G. Kuprevičiaus miuzikle „Veronika" (Klaipėdos muzikinis teatras, pagal A. Vienuolio „Paskenduolę")
* Pažas – W. A. Mozart operoje „Figaro vedybos" (LNOBT)

Taip pat dainavo G. Gelgoto muzikinėje misterijoje „Musicality of Life", koncerte „Pink Floyd – The Wall" ir kt.

Diskografija
------------

2010 m. išleistame CD/DVD „Triumfo arka. Auksiniai balsai II" – O. Kolobovaitės atlikti kūriniai: Rinaldo arija „Lascia Chiʼio Pianga" iš G. F. Händel operos „Rinaldo", „All That Jazz" iš J. Kander ir F. Ebb miuziklo „Čikaga", Monikos ir Rolando duetas „Kregždutės, kregždutės" iš G. Kuprevičiaus miuziklo „Ugnies medžioklė su varovais" (kartu su Egidijum Bavikinu) bei Kalafo arija „Nessun Dorma" iš G. Puccini operos „Turandot" (kartu su Joana Gedmintaite ir Asmik Grigorian).

Apdovanojimai
-------------

* „Dainų dainelės" laureatė (5 kartus)
* 2009 m. – LRT muzikinio projekto „Triumfo arka" nugalėtoja

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.culture.lt Puoselėjamos Lietuvos dainavimo meno tradicinės vertybės

Nuorodos
--------

* O. Kolobovaitės music.lt profilis
| ***Mr. India*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | मिस्टर इंडिया |
| Kilmės šalis |  Indija |
| Režisierius | Shekhar Kapur |
| Prodiuseris (-iai) | Boney Kapoor |
| Scenaristas (-ai) | Salim-Javed |
| Vaidina | Anil KapoorSrideviAmrish Puri |
| Metai | 1987 |
| Žanras | fantastinis, nuotykinis |
| Trukmė | 179 min. |
| Kalba | hindi |
| **IMDb įrašas** |

**Mr. India** (hind. मिस्टर इंडिया) – 1987 m. fantastinis Bolivudo filmas, režisuotas Šekharo Kapūro. Pagrindinius vaidmenis jame atliko Šridevi, Anilas Kapūras ir Amrišas Puris.

Tai buvo vienas sėkmingiausių 1987 m. Indijos filmų. Šridevi *Miss Hawa Hawaii* pasirodymas, *Kate Nahi Katate Ye Din Ye Raat* daina bei Amrišo Purio frazė *Mogambo khush hua* („Mogambo patenkintas") tapo žymiais šio filmo epizodais. Amrišo Purio suvaidintas generolas Mogambo laikomas vienu geriausių Bolivudo antagonistų vaidmenų. „Mr. India" įtrauktas į geriausių indiškų filmų šimtuką.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Slaptoje saloje gyvenantis generolas Mogambo, skatindamas Indijoje terorizmą, smurtą, azartinius žaidimus, siekia užkariauti šalį. Tuo tarpu Arunas, našlaitis gatvės muzikantas nuomoja namą, kuriame apgyvendina našlaičius vaikus ir juos prižiūri drauge su virėju Kalendaru. Mogambo pavaldiniai nusprendžia, kad jiems būtinas šis pastatas ir per sukčius namo savininką ir pardavėją, tiekiantį maistą Arunui, bando priversti atlaisvinti pastatą. Kad padengtų išlaidas, Arunas name apgyvendina žurnalistę Symą.

Kartą Arunas iš daktaro Sinhos sužino, kad jo tėvas, buvęs žymiu mokslininku, yra išradęs apyrankę, paverčiančią žmogų nematomu. Mogambo pakalikai nužudė tėvą, o Sinha išsaugojo paslaptį. Arunas gavęs apyrankę pasiverčia nematomu ir kovoja prieš Mogambo žmones, sėjančius sukčiavimą ir smurtą. Jis, tapęs nematomu, pasivadina „ponu Indija" (*mr. India*) ir sakosi atstovaująs kiekvieną skriaudžiamą indą. Jo žygdarbiai pagarsėja šalyje, juo ypač susižavi Syma, nežinodama, kad tai iš tiesų yra jos kaimynas Arunas.

Mogambo žmonės sučiumpa Aruną, Symą ir vaikus ir nugabena į salą. Ten Arunas priverčiamas prisipažinti esąs „ponu Indija". Jis stoja į kovą su Mogambo ir jį nugali, o sala sprogsta.

Aktoriai
--------

* Anil Kapoor – Arun Varma/Mr. India
* Sridevi – Seema Sahni
* Amrish Puri – Mogambo
* Satish Kaushik – Calender
* Ragini Khanna – Tina
* Annu Kapoor – Mr. Gaitonde
* Sharat Saxena – Daaga
* Ajit Vachani – Teja
* Ashok Kumar – Professor Sinha
* Bob Christo – Mr. Wolcott

Dainos
------

* *Hawa Hawaii* (Kavita Krishnamurthy)
* *Karte Hai Hum Pyaar Mr. India Se* (Kishore Kumar, Kavita Krishnamurthy)
* *Kate Nahi Katate Ye Din Ye Raat* (Kishore Kumar, Alisha Chinai)
* *Zindagi Ki Yahin* (Kishore Kumar)
* *Zindagi Ki Yahin (Sad)* (Kavita Krishnamurthy)
Koordinatės: 54°41′38″š. pl. 25°26′57″r. ilg.﻿ / ﻿54.6938°š. pl. 25.4492°r. ilg.﻿ / 54.6938; 25.4492

|  |
| --- |
|    **Elektrodepo-2 geležinkelio stotelė** |
|  |
| *Vakarinis stotelės paviljonas 2023 m.* |
| **Adresas** | Vilnius, Naujoji Vilnia, Pramonės g. |
| **Atidaryta** | 1991 m. |
| **Peronų sk.** | 2 |
| **Kelių sk.** | 2 |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ KENA ↑ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Pakenė |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 6,3 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Kyviškės |
| ← ŠVENČIONĖLIAI ← |  | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |

 |  | → *Nemėžis* → |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 5,0 |  |
| Elektrodepas-1 |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | **Elektrodepas-2** |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 3,0 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | NAUJOJI VILNIA |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 4,2 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Pavilnys |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↓ VILNIUS ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Elektrodepas-2** – geležinkelio stotelė pietryčių Lietuvoje, Naujosios Vilnios rytinėje dalyje (buvusiame Verbų kaime), Vilniaus–Minsko geležinkelio ruože. Stotelė yra į pietus nuo pirmojo elektrinių traukinių depo, daugiausiai naudojama geležinkelio darbuotojų, joje išlipa ir keliaujantys į greta esančius kolektyvinius sodus. Stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Vilnius–Kena. Stotelė ir jos prieigos yra visiškai elektrifikuotos. Stotelę kerta Pramonės gatvė – vakaruose yra keleivių paviljonas važiuojantiems link Vilniaus, rytuose – link Kenos.

Istorija
--------

XX a. 8-ajame dešimtmetyje Lietuvoje nutiesta pirmoji elektrifikuota geležinkelio linija. Elektriniams traukiniams aptarnauti apie 1980 m. įkurtas depas prie geležinkelio link Pabradės (dabartinis Elektrodepas-1). Lietuvai paskelbus nepriklausomybę, 1991 m. įrengta antroji elektrodepo stotelė prie kelio į Keną – Elektrodepas II.

* Žvilgsnis į rytinę pusę Žvilgsnis į rytinę pusę
* Geležinkelio pervaža ties Elektrodepu II Geležinkelio pervaža ties Elektrodepu II

Šaltiniai
---------

1. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Elektrodepas-2. (Stops.lt)
2. ↑  Eismo tvarkaraščiai autobusu, traukiniu, lėktuvu, laivu. – Vilnius, Pasaulis, 1991-11-12.
| **Marina Koniaškina** |
| --- |
|  |
| Teatro ir kino aktorė |
| Gimimo vardas | Marina Koniaškina |
| Visas vardas | Marina Koniaškina |
| Gimė | 1985 m. liepos 7 d. (38 metai)Minskas, Baltarusija |
| Tautybė | Rusė, baltarusė |
| Pilietybė |  Rusija Baltarusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |
| Svetainė |
|  |

**Marina Koniaškina** (rus. *Мари́на Серге́евна Коня́шкина*, g. 1985 m. liepos 7 d. Menske) – baltarusių kilmės Rusijos aktorė.

Biografija
----------

2005 m. dar būdama teatro universiteto studentė, debiutavo kine, suvaidinusi pagrindinį Nadios vaidmenį karinėje dramoje „Gili srovė" (produkcija – „Belarusfilm"), pastatytoje pagal romanus „Snieguotos iemos" ir baltarusių rašytojo Ivano Šamiakino „Gilioji srovė", skirta pergalės Didžiojo Tėvynės karo 60-osioms metinėms.

2007 m. baigė Boriso Ščiukino teatro instituto vaidybos skyrių (Pavelo Lyubimcevo kursas).

Nuo 2009 m. dalyvavo spektakliuose „Pikviko klubas", kurį režisavo Jevgenijus Pisarevas, ir „Bajorų lizdas", kurį režisavo Marina Brusnikina. Bendradarbiauja su A. P. Čechovo vardo Maskvos dailės teatru.

Vėlesniais metais filmavosi rusiškuose ir ukrainietiškuose serialuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Pasvalio geležinkelio tiltas |
| --- |
| 

Pasvalio geležinkelio tiltasPasvalio geležinkelio tiltas

56°04′26″š. pl. 24°25′50″r. ilg.﻿ / ﻿56.073891°š. pl. 24.430529°r. ilg.﻿ / 56.073891; 24.430529﻿ (Pasvalio geležinkelio tiltas)Koordinatės: 56°04′26″š. pl. 24°25′50″r. ilg.﻿ / ﻿56.073891°š. pl. 24.430529°r. ilg.﻿ / 56.073891; 24.430529﻿ (Pasvalio geležinkelio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Pasvalys |
| **Kerta** | Lėvenį |
| **Pastatytas** | ~1922 m. |
| **Konstrukcija** | Sijinis tiltas |

**Pasvalio geležinkelio tiltas** – siaurojo geležinkelio tiltas, nutiestas per Lėvens upę Pasvalio miesto šiaurės rytų pakraštyje. Prieš srovę, 0,6 km aukščiau, Lėvenį kerta  **205**  Pasvalio aplinkkelis  (automobilių tiltas Mūšos gatvėje). Siauruko tiltas prastos būklės.

Pasvalio tiltas yra regioninės reikšmės inžinerinis technikos paminklas, 1996 m. įrašytas į Kultūros paveldo registrą. Priklauso siaurojo geležinkelio kompleksui. Tiltas stovi Gubernijos–Biržų siaurojo geležinkelio linijoje, pastatytas pratęsiant Gubernijos-Pasvalio ruožą iki Biržų.

Konstrukcija
------------

Tiltas trijų tarpatramių, perdangą sudaro plieninės dvitėjinės kniedytos sijos. Perdanga remiasi ant atraminių plieninių guolių. Pamatai gelžbetoniniai. Tiltą remia dvi kranto betoninės atramos-ramtai ir dvi tarpinės betoninės atramos-taurai. Ant perdangos nutiesti vienkelio geležinkelio bėgiai, kuriuos laiko mediniai pabėgiai su medinėmis tvirtinimo sijomis.

| Artimiausi tiltai per Mūšą |
| --- |
| prieš srovę: | **Pasvalio geležinkelio tiltas** | pasroviui: |
| Pasvalio aplinkkelio tiltas | Lėvens–Mūšos santaka |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pasvalio tiltas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Siaurojo geležinkelio kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Vakaras Pajiešmeniuose „Siauruko tiltai: paveldas bendruomenėms, bendruomenės paveldui" *pasvalys.lt*
* Apleistas geležinkelio tiltas per Lėvenį Pasvalyje YouTube svetainėje
| Dūkšta |
| --- |
| Dūkštos upės reginys nuo Buivydų piliakalnio Dūkštos upės reginys nuo Buivydų piliakalnio |
| **Ilgis** | 29,2 km |
| **Baseino plotas** | 137,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,04 m³/s |
| **Ištakos** | Giedraitiškiai |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Dūkšta |

**Dūkšta** (arba ***Dūksta***) – upė Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje; Neries dešinysis intakas. Ilgis 29 km, baseino plotas 137 km².

Prasideda Giedraitiškių kaimo apylinkėse, teka į šiaurės vakarus per Skauduliškių ežerą, nuo Maišiagalos – į pietvakarius. Įteka į Nerį ties Karmazinų kaimu prie Karmazinų piliakalnio Neries regioniniame parke.

Žemupio slėnis gilus, iki 30–40 m. Vaga nuo ištakų iki Skauduliškių ež. ir 9–21 km atkarpoje nuo žiočių reguliuota (plotis 5–6 m), nuo 8 iki 9 km užtvenkta. Vagos gylis 1,6-2,2 m. Vidutinis nuolydis 3,32 m/km. Srovės greitis 0,2 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,04 m³/s.

Krantuose atsivėrusios atodangos: Karmazinų atodanga (gamtos paveldo objektas), Dūkštų atodanga.

**Intakai:**

* Vilnoja (kairysis), Karvelė (dešinysis), Giesvianka.

Etimologija
-----------

Upėvardis siejamas su latv. *duksts* „pelkė, bala, valka" bei liet. *dūksinas* „purvinas, nešvarus".

* Pėsčiųjų tiltas šalia Karmazinų atodangos. Pastatytas 2014 m. pabaigojePėsčiųjų tiltas šalia Karmazinų atodangos. Pastatytas 2014 m. pabaigoje
* Dūkštų akmuoDūkštų akmuo

Dūkstos slėnis nuo Bradeliškių piliakalnioDūkstos slėnis nuo Bradeliškių piliakalnio

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Dūkšta (upė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 191 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Jokūbas Dargis** |
| --- |
| Jokūbas Dargis |
| Gimė | 1921 m. gruodžio 25 d.Kybartuose, Vilkaviškio apskr. |
| Mirė | 1968 m. balandžio 27 d. (46 metai)Šiauliuose |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinėse |
|  |
| Veikla | dainininkas, pedagogas, chorvedys. |

**Jokūbas Dargis** (1921 m. gruodžio 25 d. Kybartuose, Vilkaviškio apskr. – 1968 m. balandžio 27 d. Šiauliuose) – dainininkas, pedagogas, chorvedys.

Biografija
----------

Mokydamasis Kybartuose giedojo bažnyčios chore, pasireikšdavo ir kaip solistas. 1940 m. apsigyvenęs Kaune , dainavo Muzikinės komedijos teatro chore, o 1941–1944 m. Valstybinio operos ir baleto teatro chore. Paskui kurį laiką mokytojavo Kamajų (Rokiškio r.) pradžios mokykloje. Grįžęs į Kauną, 1945–1948 m. dainavimą ir kitas disciplinas studijavo konservatorijoje, o 1949–1950 m. dainavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje Vilniuje. Kartu dėstė muziką ir dainavimą Vilniaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje.

Apsigyvenęs Šiauliuose, 1950–1952 m. J. Dargis buvo Šiaulių muzikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, o 1952–1958 m. direktorius (kartu ir vaikų muzikos mokyklos). Vėliau iki mirties muzikos mokyklos – technikumo dainavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Daug prisidėjo 1953 m. organizuojant Šiaulių miesto mokytojų mišrųjį chorą ir iki 1959 m. jam kūrybiškai vadovavo (padėjo J. Pėželis, B. Beganskaitė, J. Žitkevičius), vėliau buvo šio kolektyvo chormeisteris ir solistas. 1964–1968 m. muziką ir dainavimą dėstė Šiaulių J. Janonio vidūrinėje mokykloje, vadovavo vokaliniams ansambliams ir vaikų chorui, kurį parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje. Taip pat vadovavo Šiaulių odos ir avalynės kombinato „Elnias" mišriajam chorui – 1957 m. I respublikiniame jaunimo festivalyje choras laimėjo antrąją vietą. Keletą metų vadovavo Rėkyvos elektrinės mišriajam chorui ir Šiaulių rajono kolūkio chorui, su kuriuo koncertavo Maskvoje. J. Dargio vadovaujami chorai ir vokaliniai ansambliai nemažai koncertavo, dalyvavo Šiaulių miesto ir respublikinėse dainų šventėse bei televizijos laidose.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Juozas Orlauskis** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. spalio 17 d.Šiauliai |
| Mirė | 1970 m. liepos 7 d. (82 metai)Šiauliai |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinėse |
|  |
| Veikla | pedagogas |
| Pareigos | Šiaulių miesto savivaldybės burmistrasŠiaulių mokytojų seminarijos direktorius |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.
 |
| Parašas |
|  |

**Juozas Orlauskis** (1887 m. spalio 17 d. Šiauliuose – 1970 m. liepos 7 d. ten pat, palaidotas Donelaičio kapinėse) – pedagogas, Šiaulių miesto politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Sesuo Zuzana Arlauskaitė-Mikšienė. 1908 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją, 1913 m. – Peterburgo universitetą.

Nuo 1918 m. pradėjo mokytojauti Šiaulių gimnazijoje. 1919–1920 m. Šiaulių miesto savivaldybės burmistras. Prisidėjo ruošiant naują miesto planą, jo pastangomis atgaivinta Šiaulių ugniagesių draugija, pradėta naujų namų statyba.

1919 m. Šiaulių mokytojų seminarijos steigėjas, iki 1940 m. seminarijos mokytojas ir direktorius. Lietuvai pagražinti draugijos Šiaulių skyriaus pirmininkas. Jo rūpesčiu 1935 m. pastatytas paminklas 1863 m. sukilimo aukoms ir dalyviams pagerbti.

1940 m. dirbo Kaišiadoryse, 1941–1946 m. Šiaulių gimnazijoje dėstė fiziką ir matematiką.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas.