recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Geocentrizmas** (iš graik. *γέω-* 'Žemė' + *κέντρον* 'centras'), dar kitaip **Ptolemėjo pasaulio sistema** – antikinėje Graikijoje, senovės Kinijoje bei viduramžiais vyravęs įsivaizdavimas, kad Žemė yra nejudantis visatos centras, aplink kurį skrieja Saulė ir kiti dangaus kūnai. Šią pažiūrą XVI amžiaus pabaigoje pradėjo keisti Kopernikas, Galilėjus ir Keplerio pasiūlytas heliocentrizmas, kuris paprasčiau ir tiksliau paaiškino visatos sandarą.

Sistemos esmė
-------------

Pagal šią sistemą, pasaulio centre yra Žemė, aplink kurią skrieja visi kiti dangaus kūnai - Saulė, Mėnulis ir planetos. Planetos, esančios žemiau Saulės, vadinamos apatinėmis, o virš Saulės - viršutinėmis. Mėnulio ir Saulės trajektorijos yra skirtingo dydžio apskritimai. Planetų judėjimas kilpomis, yra paaiškinamas tuo, kad jos juda apskritimais, kurie vadinami epiciklais. Šių epiciklų centrai skrieja dar didesniais apskritimais - deferentais. Žemė yra deferentų centre. 

Planetos juda epiciklais pastoviu greičiu. Epiciklų centrų judėjimas deferentais taip pat vyksta pastoviu greičiu. Skirtingoms planetoms šitie greičiai yra skirtingi. Apatinių planetų epiciklų centrai yra tiesėje, kuri jungia Saulę su Žeme. Planetų epiciklų spinduliai visada yra lygiagretūs šiai tiesei.

Trūkumai
--------

Tikslėjant astronominiams stebėjimams pradėjo ryškėti skirtumai tarp išmatuotų ir apskaičiuotų pagal Ptolemėjo modelį planetų padėčių. Siekiant išvengti šių nesutapimų, buvo bandyta įvesti naujus epiciklus. Dėl to Ptolemėjo pasaulio sistema darėsi vis sudėtingesnė, kol tapo tokia paini, kad numatyti kūnų judėjimą po kelerių metų tapo beveik neįmanoma.
**Mike Comrie** (g. 1980 m. lapkričio 9 d. Edmontone, Kanadoje) yra ledo ritulio žaidėjas žaidžiantis centro puolėjo pozicijoje NHL Edmontono „Oilers" komandoje.

Michael William Comrie karjerą pradėjo 15 metų AMBHL lygoje gimtojo miesto komandoje. Po vieno sezono joje jis persikėlė į aukštesnę AJHL lygos komandą Sent Alberto „Saints", kuri žaidė Edmontone, kurioje praleido du sezonus. Nuo 1998–2000 m. Mike’as lankė Mičigano universitetą ir žaidė už jo komandą, pelnydamas 82 įvarčius. Po universiteto jis persikėlė į WHL lygos komandą Kootanay „Ice" kurioje sužaidė 37 rungtynes ir įmušė 39 įvarčius, bei atliko 40 perdavimų.

1999 m. per naujokų biržą jį, trečiame rate 91 šaukimu, pakvietė Edmontono „Oilers" komanda, kurioje jis praleido tris sezonus. 2001 m. jis buvo pakviestas prisijungti prie Kanados vyrų ledo ritulio rinktinės, kurioje sužaidė 7 rungtynes ir įmušė 1 įvartį. 2002 m. jis prisijungė prie nacionalinės ledo ritulio komandos ir per 9 rungtynes įmušė 3 įvarčius. 2003 m. gruodžio 21 d. Mike’as buvo iškeistas Filadelfijos „Flyers" komandai ir pasirašė vienerių metų kontraktą. Po vieno sezono Filadelfijoje jis buvo iškeistas Finikso „Coyotes" komandai. Dėl 2004-05 m. NHL lokauto 2004 m. spalio 30 d. Mike’as prisijungė prie Švedijoje žaidžiančio Färjestads BK komandos, kurioje sužaidė 10 rungtynių ir įmušė 1 įvartį. 2007 m. vasario 3 d. jis buvo iškeistas Otavos „Senators" komandai, kurioje sužaidė 41 rungtynes ir pelnė 13 įvarčių. Pasibaigus jo kontraktui su Otavos komanda jis persikėlė į Niujorko ledo ritulio komandą Niujorko „Islanders" su kuria pasirašė 1 metų kontraktą ir 2008 m. vasario pabaigoje jį pratęsė [1]. 2009 m. vasario 20 d. vėl buvo iškeistas į Otavos „Senators" komandą.[2] 2009 m. rugsėjo 9 d. pasirašė vienerių metų kontraktą su Edmontono „Oilers" komanda.[3]

Apdovanojimai
-------------

* 2000 m. NCAA antrosios geriausios amerikiečių komandos apdovanojimas.
* 2002 m. Žaidė NHL jaunųjų žvaigždžių rungtynėse.

Nuorodos
--------

* NHL svetainė apie žaidėją

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| ***Šarm el Šeichas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sharm El Sheik – Un'estate indimenticabile |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Ugo Fabrizio Giordani |
| Metai | 2010 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šarm el Šeichas** (it.  *Sharm El Sheik – Un'estate indimenticabile*) – 2010 m. Italijoje sukurta komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Draudimo agentui Fabio atėjo sunkūs laikai: kompaniją, kurioje jis dirbo, įsigijo turtuolis Gvido Saračenis, kaip ir kito konkurento Dženaro verslą, ir abu agentai supranta, kad vienas iš jų neabejotinai bus atleistas. Prasideda varžytuvės, kuris labiau įtiks naujajam šeimininkui, į kurias įsijungia ir vyrų antrosios pusės. Galiausiai Fabio pavyksta įgyti pranašumą, kuomet jo jaunesnioji duktė Džulija susipažįsta su Gvido anūku, tačiau šiedu dingsta dykumoje ir visa kompanija leidžiasi jų ieškoti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giorgio Panariello – Gvido Saračeni
* Enrico Brignano – Fabio Romano
* Maurizio Casagrande – Dženaro De Paskalis
* Cecilia Dazzi – Franka Romano
* Michela Quattrociocche – Martina Romano
* Laura Torrisi – Nina Saračeni
* Elena Russo – Sabrina De Paskalis
* Ludovica Bizzaglia – Džulija Romano
**Komunikacijos triukšmas** – poveikis veiksmingam bendravimui, turintis įtakos pokalbio interpretavimui. Komunikacijos triukšmas neretai nepastebimas, tačiau jis gali turėti itin reikšmingos įtakos tiek tam, kaip suvokiame bendravimą su kitais asmenimis, tiek mūsų pačių bendravimo įgūdžių analizei.

Komunikacijos triukšmo formos apima psichologinį triukšmą, fizinį triukšmą, fiziologinį ir semantinį triukšmą. Visos šios triukšmo formos daro subtilų, tačiau svarbų poveikį mūsų bendravimui su kitais asmenimis ir yra gyvybiškai svarbios kompetentingo kalbėtojo įgūdžiams.

Psichologinis triukšmas
-----------------------

Psichologinis triukšmas atsiranda iš anksčiau susiformavusių idėjų, kurias „atsinešame" į pokalbį (pavyzdžiui, rasiniai stereotipai, reputacija, šališkumas ir prielaidos). Jei į pokalbį įsitraukiame jau numanydami, ką ir kodėl kitas asmuo pasakys, galime lengvai nepastebėti tikrosios perduodamo pranešimo prasmės. Nuo psichologinio triukšmo išsivaduoti dažniausiai neįmanoma, tad tiesiog turime stengtis suvokti, kad jis egzistuoja, ir kaskart, kai bendraujame su kitais asmenimis, atsižvelgti į šio triukšmo formos sukeliamą išsiblaškymą.

Fiziologinis triukšmas
----------------------

Fiziologinis triukšmas yra susijęs su kliūtimis, kurias sukelia natūralios žmogaus organizmo būsenos, pavyzdžiui, nuovargis ar alkis. Žmogaus jaučiamas skausmas taip pat sukelia fiziologinį triukšmą. Pavyzdžiui, jei asmuo labai supykęs arba liūdnas, jam gali nepavykti sutelkti dėmesio ties dabartine akimirka.

Fizinis triukšmas
-----------------

Fizinis triukšmas – tai išorės arba aplinkos stimulai, kurie trukdo mums priimti pranešimą tokia forma, kokia mums siuntė su mumis bendraujantis subjektas (Rothwell, 11). Fiziologinio triukšmo pavyzdžiai apima fone kalbančius kitus asmenis, fone skambančią muziką, garsus, kurie mus išgąsdina, ar tai, kad atkreipiame dėmesį į kitą pokalbyje nedalyvaujantį asmenį.

Semantinis triukšmas
--------------------

Šį triukšmą sukuria siuntėjas (šifruotojas). Šis triukšmas atsiranda tuomet, tai panaudojama gavėjui (iškoduotojui) nesuprantama ar iki galo aiškiai nesuvokiama gramatika ar techninė kalba. Tai nutinka tuomet, kai pranešimo siuntėjas pavartoja žodį ar frazę, kurių reikšmė mums nėra žinoma arba kuriuos mes vartojame kitokia prasme nei kalbėtojas. Šios situacijos dažniausiai susiklosto šifruotojui iš pradžių neatlikus klausytojų analizės. Būtent klausytojų grupės tipas apibrėžia, kokio pobūdžio žargonas turėtų būti vartojamas.

Nuorodos
--------

* Rothwell, Dan J. *In the Company of Others: An Introduction to Communication*. New York: McGraw Hill, 2004
| Komsomolsko rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Midendorfo vienadienės (Hemerocallis middendorffii), žydinčios rezervate Midendorfo vienadienės (*Hemerocallis middendorffii*), žydinčios rezervate |
| **Vieta:** | Rusija (Chabarovsko krašto vėliava Chabarovsko kraštas) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Komsomolskas prie Amūro |
| 

Žemėlapis rodantis Komsomolsko rezervatas vietą.Komsomolsko rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 50°48′0″ š. pl. 137°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.80000°š. pl. 137.71667°r. ilg.﻿ / 50.80000; 137.71667Koordinatės: 50°48′0″ š. pl. 137°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.80000°š. pl. 137.71667°r. ilg.﻿ / 50.80000; 137.71667 |
| **Plotas:** | 644,13 km² |
| **Įkurtas:** | 1963 m. |

**Komsomolsko valstybinis gamtos rezervatas** (rus. *Комсомольский государственный природный заповедник*) – saugoma gamtos teritorija Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Chabarovsko krašte, ~50 km į šiaurės rytus nuo Komsomolsko prie Amūro, prie Amūro upės ir jo intako Gorino žiočių. Įsteigtas 1963 m.

Komsomolsko rezervatas įsteigtas siekiant tyrinėti ir išsaugoti paamūrės faunos ir floros gamtinius kompleksus. 80 % teritorijos dengia miškai (būdingi sibirinių pušų ir plačialapių bei sibirinių pušų ir eglių miškai). Iš retų augalų rūšių čia auga dygusis kukmedis, didžiažiedė klumpaitė, aukštoji gastrodija, japoninė pogonija, bukalapis bijūnas, glotnusis vilkdalgis. Taip pat užfiksuotos 45 žinduolių rūšys (briedis, kabarga, amūrinis tigras, šernas ir kt.), 223 paukščių rūšys (paprastasis jūrinis erelis, baltapetis jūrinis erelis, erelis žuvininkas, kininis gandras, didysis apuokas žuvininkas, juodoji gervė, sakalinė pelėdikė, mandarininė antis), ~50 žuvų rūšių (kuprė, ketė ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 221
2. ↑  Комсомольский заповедник – Россия, Russia
| Andrijait. *Andria* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

AndrijaAndrija

41°13′00″ š. pl. 16°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.21667°š. pl. 16.30000°r. ilg.﻿ / 41.21667; 16.30000﻿ (Andrija)Koordinatės: 41°13′00″ š. pl. 16°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.21667°š. pl. 16.30000°r. ilg.﻿ / 41.21667; 16.30000﻿ (Andrija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Barletos-Andrijos-Tranio provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 99 785  |
| **Altitudė** | 151 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Andrija |

**Andrija** (it. *Andria*) – miestas pietryčių Italijoje, Apulijoje, į šiaurės vakarus nuo Bario, 10 km nuo Adrijos jūros kranto. Keliai į Barį, Barletą, Koratą, Fodžą, yra geležinkelio stotis.

Tekstilės, siuvimo, maisto (vyno, aliejaus) pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija. Apylinkėse auginami alyvmedžiai, vynmedžiai, migdolai, tabakas.

Paveldas
--------

Mieste yra IX-XII a. romaninė katedra (perstatyta XV a.) su VII–IX a. kripta, Dukalio rūmai (perstatyti XVI a.), XII–XIV a. kampanilė, XIV a. Šv. Dominyko bažnyčia, XIII a. Šv. Augustino bažnyčia (pastatyta teutonų), IX a. Šv. Kryžiaus bažnyčia ir kitos XIII–XVI a. bažnyčios. Netoli Andrijos yra Kastel del Montės pilis – UNESCO pasaulio paveldo objektas.

Istorija
--------

Miestą (tada vadintą ***Netiju***) I a. pr. m. e. pirmąkart paminėjo graikų geografas Strabonas. Dabartinis miestas pradėjo augti 1046 m. kuomet normanų grafas Petronijus regione įtvirtino pilis. XIV a. Andrija tapo Anžu valdomos grafystės sostine. Vėliau miestas dažnai buvo valdomas vis skirtingų karalysčių.

* Andrijos katedra ir kampanilėAndrijos katedra ir kampanilė
* Šv. Kryžiaus bažnyčios liekanosŠv. Kryžiaus bažnyčios liekanos
* SenamiestisSenamiestis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Andrija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |
| --- |
| Mikel Herzog |
|  
Mikel Herzog 1998 m. „Eurovizijoje" |
| Biografija |
| Gimė | 1960 m. balandžio 16 d. (63 metai)  Bergara, Baskų krašto vėliava Baskų kraštas |
| Žanrai | lotynų pop |
| Veikla | dainininkas |

**Mikel Herzog** (g. 1960 m. balandžio 16 d. Bergara, Gipuskoa provincijoje, Baskijoje) – baskų dainininkas ir dainų autorius.

Herzog buvo įvairių 1980 m. susikūrusių grupių, tarp kurių ir „Ébano", narys. Kurį laiką buvo ispanų pop grupės „Cadillac" būgnininkas, o vėliau ir „La Década Prodigiosa" narys.

1998 metais transliuotojo TVE pasirinktas Ispanijos atstovu 43-ajame „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „¿Qué voy a hacer sin ti?". Konkurse, vykusiame gegužės 9 d. Birmingeme, Mikel tarp 25 dalyvių užėmė 16 vietą.

2007 m. Mikel buvo žiuri narys nacionalinėje Ispanijos atrankoje į „Eurovizijos" dainų konkursą „Misión Eurovisión 2007".

Diskografija
------------

* 1992: *Bienvenidos al Paraíso*
* 1994: *Un regalo de amor*
* 1996: *La magia del amor*
* 1998: *¿Qué voy a hacer sin ti?*
* 1999: *En tu mano está*
* 2006: *Cómo pasa el tiempo*

Nuorodos
--------

* Mikel Herzog svetainėje *Internet Movie Database* **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Marcos Llunas  *„Sin rencor"*** |  **Ispanijos atstovas Eurovizijoje**1998 | Po to:**Lydia  *„No quiero escuchar"*** |
**Imperatyvioji norma** (lot. *imperativus* – liepiamasis, įsakomasis) arba **kogentinė norma** (*ius cogens* – prievartinė teisė) – viena iš teisės normų, kategoriškai nurodanti reguliuojamų visuomeninių santykių subjektams jų teises ir pareigas ir šie negali jų keisti, rūšių. Būdingas apibrėžtumas (terminai, apimtys, periodiškumas, išraiška, pvz. procentais ir kt.), konkretumas ir kokybiškumas (turto rūšių įvardijimas, veiksmų aprašymas, jų atlikimo tvarka ir kt.), ji numato teisės normos taikymo sąlygas ir įgyvendinimo būdus, draudžia nenurodytus veiksmus.

Viešoji teisė
-------------

Imperatyvioji norma būdinga konstitucinei, administracinei, baudžiamajai, finansų teisei ir kitoms viešosios teisės šakoms. Pvz. Lietuvos Konstitucijoje nustatyta, kad Seimas privalo svarstyti 50 000 Lietuvos Respublikos piliečių, turinčių rinkimų teisę, pateiktą įstatymo projektą.

Privatinė teisė
---------------

Imperatyviųjų normų yra ir privatinėje teisėje. Pvz. 2001 metų Lietuvos civiliniame kodekse įtvirtinta, kad viešajai tvarkai ir gerai moralei prieštaraujantis sandoris yra niekinis ir negalioja. Pagal teisinio reguliavimo kategoriškumo kriterijų imperatyvioji norma yra priešinga dispozityviajai normai. Vertikaliesiems santykiams reguliuoti taikomas imperatyvinis metodas.

Tarptautinė teisė
-----------------

Tarptautinėje teisėje pagal priimtas tarptautines konvencijas imperatyviosiomis normomis pripažįstama:

* Atviroji jūra
* Piratavimas
* Karo belaisvių žudymas
* Genocidas
* Vergų prekyba

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Imperatyvioji norma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 12 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Imperatoriškasis Japonijos antspaudas
**Imperatoriškasis Japonijos antspaudas** – geltona arba oranžinė chrizantema su juodais arba raudonais apvadais. Centrinį diską supa 16 viršutinių žiedlapių. 16 apatinių žiedlapių iš dalies dengia viršutiniai, todėl matomi tik jų pakraštėliai.

Imperatoriškąjį antspaudą naudoja Japonijos imperatoriškosios šeimos nariai. Pagal Meidži konstituciją Imperatoriškąjį antspaudą galėjo naudoti tik Japonijos imperatorius, todėl kiekvienas imperatoriškosios šeimos narys naudojo šiek tiek pakeistą jo versiją. Šintoistų šventyklos, susijusios su imperatoriškąja šeima, taip pat naudoja atitinkamas modifikuotas Imperatoriškojo antspaudo versijas, o kai kurioms su šeima nesusijusioms šventykloms taip pat leidžiama naudoti chrizantemos simbolį savo antspauduose.

2005 m. vis dar nebuvo įstatymo, numatančio, koks yra Nacionalinis Japonijos antspaudas. Įprasta, kad Imperatoriškasis antspaudas laikomas ir Nacionaliniu. Pavyzdžiui, jis yra ant japoniškų pasų viršelių. Tai primena papročius kai kuriose kitose monarchinėse valstybėse, kaip Jungtinė Karalystė, kur asmeninis monarcho herbas laikomas ir tautiniu šalies herbu.

**Azijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
|  |
| Afganistanas · Armėnija · Azerbaidžanas · Bahreinas · Bangladešas · Brunėjus · Butanas · Egiptas · Filipinai · Gruzija · Indija · Indonezija · Irakas · Iranas · Izraelis · Japonija · Jemenas · Jordanija · Jungtiniai Arabų Emyratai · Kambodža · Kataras · Kazachija · Kinija · Kipras · Kirgizija · Kuveitas · Laosas · Libanas · Malaizija · Maldyvai · Mianmaras · Mongolija · Nepalas · Omanas · Pakistanas · Pietų Korėja · Rusija · Rytų Timoras · Saudo Arabija · Singapūras · Sirija · Šiaurės Korėja · Šri Lanka · Tadžikija · Tailandas · Taivanas · Turkija · Turkmėnija · Uzbekija · Vietnamas
Honkongas · Makao 
Abchazija · Kalnų Karabachas · Pietų Osetija · Turkų Kipras |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 47°06′ š. pl. 56°22′ v. ilg.﻿ / ﻿47.100°š. pl. 56.367°r. ilg.﻿ / 47.100; 56.367

Sent Pjeras ir Mikelonas (kairėje)
**Mikelonas** (pranc. *Miquelon*) – viena iš dviejų pagrindinių salų, sudarančių Sen Pjero ir Mikelono užjūrio valdą. Yra Šv. Lauryno įlankoje, į vakarus nuo Niufaundlando salos Burino pusiasalio, sąsiauriu atskirta nuo Sen Pjero. Plotas – 205 km².

Geografiškai Mikeloną sudaro 3 salos, jungiamos smėlio nerijų: Didysis Mikelonas (*Grande Miquelon*), Langladas arba Mažasis Mikelonas (*Langlade, Pettit Miquelon*) ir Le Kapas (*Le Cap*). Pagrindinė salos nerija – 13 km ilgio La Diunas. Dar XVIII a. jį turėjo praplaukimui tinkamą protaką, bet vėliau užsinešė. Neriją supa Didžioji Barašo lagūna. Paviršius gan lygus (iki 240 m), išraižytas trumpų upokšnių. Vyrauja viržynai, šlapynės.

2011 m. Mikelone gyveno 623 gyventojai. Jie susitelkę Mikelono gyvenvietėje salos šiaurėje. Ten yra mažas oro uostas, ambulatorija, uostas. Verčiamasi žvejyba. Dauguma gyventojų baskų kilmės bei Akadijos naujakurių palikuonys.

Salos pavadinimas kilo iš baskiško vardo Mykolas tarimo. Toks salos pavadinimas žemėlapiuose randamas nuo 1579 m.

* Mikelono uostasMikelono uostas
* Salos kraštovaizdisSalos kraštovaizdis
* Pakrančių skardžiaiPakrančių skardžiai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Imperijait. *Città di Imperia* |
| --- |
| *Imperijos panorama* |
|  |
| 

ImperijaImperija

43°53′0″ š. pl. 8°2′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.88333°š. pl. 8.03333°r. ilg.﻿ / 43.88333; 8.03333﻿ (Imperija (miestas))Koordinatės: 43°53′0″ š. pl. 8°2′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.88333°š. pl. 8.03333°r. ilg.﻿ / 43.88333; 8.03333﻿ (Imperija (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Ligūrija Ligūrija |
| **Provincija** | Imperijos provincija |
|  |
| **Meras** | Paolo Strescino |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 42 667  |
| **Plotas** | 45,95 km² |
| **Tankumas** (2010) | 929 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 18100 |
| **Tel. kodas** | 0183 |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Leonardas iš Port Moriso, Jonas Krikštytojas |

**Imperija** (it. *Imperia*) – miestas Italijoje, Ligūrijoje. Imperijos provincijos sostinė, istorinio *Intemelia* rajono centras.

Imperija žinoma dėl gėlių ir alyvuogių auginimo. Vasarą atvyksta daug turistų, *Piscina Felice Cascione* baseine po stogu būna Italijos ir tarptautinių renginių.

Geografija
----------

Miestas turi du senamiesčius Porto Mauricijo ir Oneliją (it. *Oneglia*), kurie yra skirtinguose Impero upės krantuose.

Porto Mauricijo yra vakariniame krante ir tęsiasi iki Ligūrijos jūros pakrantės. Tai spalvingas ir turtingas rajonas, kurį Genuja valdė nuo XIII a. Onelija rytiniame krante turi modernesnį pramoninį uostą. Miesto centre yra Dantės aikštė iš kurios eina svarbiausios miesto gatvės.

Istorija
--------

Onelijos pavadinimas galėjo kilti nuo ligūrų gyvenvietės *Pagus Unelia* ant Kastelvechijo kalvos. Dabartinėje vietoje Onelija atsirado 935 m. tikriausiai po to, kai saracėnai sugriovė senąjį miestą. 1100 m. Onelija tapo Albengos vyskupo feodu. 1298 m. ji atsidūrė Dorijų iš Genujos rankose, čia gimė admirolas Andrėjus Dorija (1466–1560 m.). Savojos kunigaikštis Emanuelis Filibertas nupirko miestą 1576 m. ir Onelija liko Savojos enklavu Genujos respublikoje iki Italijos suvienijimo. Čia dažnai kaudavosi savojiečiai: 1614 ir 1649 m. miestą užėmė ispanai, o 1623 ir 1672 m. – Genuja. 1692 m. buvo atmušta prancūzų ataka, o 1744–1745 m. užimtas ispanų ir subombarduotas prancūzų 1792 m.

Romėniška gyvenvietė *Portus Maurici* pavadinta Šv. Moriso, laikomo Tėbų legiono vadu ir nukankinto 286 m. vardu. VI a. Porto Mauricijo atiteko Bizantijai, o vėliau – Benediktinams. XI a. miestas priklausė Turino grafams, o po to Klasevanai. Bonifacas Klasevanietis pardavė Porto Mauricijo 1288 m. Genujai už metinį mokestį. 1354 m. čia apsistojo Genujos vikaras Vakarų Rivjerai. Miestas klestėjo, nors jį pamainom valdė Milano hercogystė, prancūzai ir ispanai. Vienos kongresas 1815 m. atidavė miestą Sardinijos karalystei.

1923 m. spalio 21 d. Musolinis įkūrė Imperijos miestą sujungdamas Porto Mauricijo ir Oneliją ir prijungdamas aplinkinius kaimus.

Porto Mauricijo vaizdas nuo jūros.
| Takceras红崖村 / སྟག་འཚེར། |
| --- |
| *Takcero reginys* |
|  |
| 

TakcerasTakceras

36°22′41″ š. pl. 101°51′57″ r. ilg.﻿ / ﻿36.37806°š. pl. 101.86583°r. ilg.﻿ / 36.37806; 101.86583﻿ (Takceras)Koordinatės: 36°22′41″ š. pl. 101°51′57″ r. ilg.﻿ / ﻿36.37806°š. pl. 101.86583°r. ilg.﻿ / 36.37806; 101.86583﻿ (Takceras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Činghajus |
| **Prefektūra** | Haidongo prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 256  |
| **Altitudė** | 2 843 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Takceras |

**Takceras** (tibet. སྟག་འཚེར།  = *Dagcêr*, kin. 红崖村, pinyin: *Hóngyá Cūn*) – kaimas Kinijos Liaudies Respublikoje, rytų Činghajuje, Haidongo prefektūroje, Pingano rajone. Takceras stovi virš raudono smiltainio skardžio, prie kelio iš provincijos centro Siningo į Labrango vienuolyną. Takcere gyvena kinai hujai ir haniai bei tibetiečiai.

Istorija
--------

Už 7 km nuo Takcero, kalno atbrailoje stovėjo IV Karmapos įkurtas Šadzong Ritro vienuolynas (XIV a.). Jis sunaikintas per kultūrinę revoliuciją.

Takceras XVII a. buvo gyvenamas tibetiečių ir hujų, religiškai susietas su Kumbumo vienuolynu (už 27 km) – svarbiu tibetietiško budizmo centru. 1710 m. Mandžu dinastija šį kaimą kartu su visu Amdo kraštu įtraukė į Kinijos valdomą Činghajų. XIX a. pab. Takcerą nuniokojo Mandžu pajėgos – gyventojai buvo priversti kaimą palikti ir slėptis olose.

XIV Dalai Lamos gimtasis namas
XX a. 4-ajame dešimtmetyje kraštą valdė hujų gaujos (Ma klika). 1935 m. iš 17 ūkių, 15 buvo tibetiečių. Tuo metu Takceras daugiausia buvo kaimyninio, didesnio Blangcos kaimo ganykla. Amžiaus antroje pusėje gyventojų skaičius ėmė augti.

1935 m. Takcere gimė XIV Dalai Lama Tendzinas Gjaco, o 1922 m. – jo brolis Thubtenas Džigmė Norbu (lama Takcero Rinpočė).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Thondup, Gyalo; Thurston, Anne F. (2016). *The noodle maker of Kalimpong: the untold story of the struggle for Tibet*. London: Ebury Publishing.
2. ↑  Thubten Jigme Norbu, Heinrich Harrer, *Tibet is my country*, London: Wisdom Publications, 1986
| **Podiceps grisegena**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Rudakaklis kragas (*Podiceps grisegena*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Kraginiai paukščiai  *( Podicipediformes)* |
| Šeima: | Kraginiai  *( Podicipedidae)* |
| Gentis: | Kragai  *( Podicpes)* |
| Rūšis: | Rudakaklis kragas  *( Podiceps grisegena)* |

 |
| Binomas |
| ***Podiceps grisegena***Boddaert, 1783 |

**Rudakaklis kragas** (*Podiceps grisegena*) – kraginių (*Podicipedidae*) šeimos vandens paukštis.

Išvaizda
--------

Rudakaklis kragas mažesnis už ausuotąjį kragą. Patino ir patelės viršugalvis, nedidelis kuodukas ir nugarinė kaklo dalis juodi. Kita nugarinė kūno pusė juodai ruda. Skruostai pilki, kaklas ryškiai rudas, pilvas baltas. Mažosios plasnojamosios plunksnos baltos. Snapas tamsus, jo pamatinė dalis geltona. Kojos juosvos. Akys rausvos. Abiejų lyčių paukščiai mažai skiriasi. Žiemą rudakaklis kragas būna be kuoduko, kaklas baltas. Jaunikliai panašūs į suaugusius žiemos apdaru, tik jų galvos šonai dryžuoti. Pūkuotų jauniklių galva ir kaklas išilgai dryžuoti, kūno viršutinė dalis pilkai rusva, nežymiai dryžuota.

Paplitimas
----------

Arealas pertrauktas. Vakarinėje Eurazijoje paplitęs nuo Danijos iki Obės baseino. Šiaurėje siekia Kolos pusiasalį, Vidurinė Uralą, Obės vidurupį. Į pietus paplitęs iki Syrdarjos slėnio, Užkaukazės, Bulgarijos, rytinėje Azijoje paplitęs nuo Viliujaus baseino iki Ochotsko jūros. Šiaurėje arealas siekia Kolymos deltą, pietuose – šiaurės rytų Kiniją. 

Gyvena Šiaurės Amerikoje. Žiemoja Atlanto ir Ramiojo vandenyno pakrantėse.

Lietuvoje labai retas. Kartais peri Žuvinto ir Urkio ežeruose. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Nemėgsta plačių atvirų vandenų, pasirenka mažus, seklius ežerėlius, kūdras, nenaudojamus durpynus, užžėlusius tvenkinius. Žuvinto ežere taip pat vengia atvirų vietovių, apsistoja tankių švendrynų pakraščiuose.

Rudakaklis kragas labai paslaptingas paukštis. Dieną slepiasi augalijos tankmėje, juos pastebėti labai sunku. Aktyvesni prietemoje, naktį.

Lizdą krauna abu paukščiai iš supuvusių pernykščių augalų dalių sunkiai prieinamose vietose, tankiuose sąžalynuose. Į lizdą ir šalia jo krauna vandens lelijų, lūgnių lapus. Juos neša ir tada, kai dėtis būna užperėta ar jau baigiama perėti. Tai skiriamasis rudakaklio krago bruožas. Dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, kurių svoris – apie 27 gramus. Peri abu paukščiai apie 23 dienas. Dėtis visą laiką mirksta vandenyje. Rudakaklis kragas, prieš palikdamas lizdą, gerai uždengia jį šlapia lizdo medžiaga. Taip kiaušiniai apsaugomi nuo plėšrūnų.

Minta smulkiomis žuvelėmis, vandens bestuburiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kragai. *Rudakaklis kragas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 381


* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudakaklis kragas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Takašis Šimura |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Shoji Shimazaki |
|  |
| Gimė | 1905 m. kovo 12 d. |
| Mirė | 1982 m. vasario 11 d. (76 metai) |
|  |
| Šalis | Japonija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Medkirtys„Rasiomonas", 1950 m.Kandzi Vatanabė„Ikiru", 1952 m.Samurajus Kambėjus„Septyni samurajai", 1954 m. |
|  |
|  |

**Takašis Šimura** (志村 喬, Shimura Takashi; g. 1905 m. kovo 12 d. – m. 1982 m. vasario 11 d.) – japonų kino aktorius. Išgarsėjo bendradarbiavimu su kino režisieriumi Akira Kurosava, suvaidino 21-ame jo filmų.

Garsiausas Takašio Šimuros vaidmuo yra mirštantis valdininkas Kandzi Vatanabė filme „Gyventi" (kitaip „Ikiru", 1952). Sukūrė vienas pagrindinių rolių vienuose geriausių visų laikų filmų „Rasiomonas" (1950) ir „Septyni samurajai" (1954).

Biografija
----------

Takašis Šimura (tikras vardas Shoji Shimazaki) gimė 1905 m. kovo 12 d. Ikuno mieste, Hioge. Kine debiutavo 1936 m. Tais pačiais metais nusifilmavo žymaus režisierio Kenji Mizoguchi filme „Osakos elegija". 1943 m. Takašis Šimura pasirašė kontraktą su „Toho" kino kompanija. Per beveik 40 sekančių metų Šimura pasirodė per 200 „Toho" filmų, įskaitant 21 Akiro Kurosavos filmų. Garsiausiu jo vaidmeniu tapo valdininko Kandzi Vatanabės rolė filme „Gyventi" (kitaip „Ikiru" 1952 m. Taip pat, jis atliko vaidmenį Vakaruose gerai žinomame filme „Godzila", kuris tapo pirmuoju iš Godzilos serijos filmų.

Bendradarbiavimo su Kurosava plotmėje Šimura dažnai lyginamas su Toširu Mifune, su kuriuo dažnai vaidino kartu, tačiau iš tikro Šimura Kurosavos filmuose vaidino ilgiau. Paskutinis jo vaidmuo buvo filme „Kagemuša: kario šešėlis". Šimura buvo 2 kart nominuotas BAFTA apdovanojimams kaip geriausias aktorius už vaidmenis filmuose „Septyni samurajai"
ir „Ikiru". Takašis Šimura mirė 1982 m. vasario 11 d. Tokijuje. Buvo kremuotas, be kapo.

Vaidmenys filmuose
------------------

Takašis Šimura vaidino sekančiuose garsiuose Akiro Kurosavos filmuose:

* 1948 m. „Girtas angelas"
* 1949 m. „Benamis šuo" (Šimura laimėjo Japonijos Mainiči apdovanojimą kaip geriausias aktorius)
* 1950 m. „Skandalas"
* 1950 m. „Rasiomonas"
* 1951 m. „Idiotas"
* 1952 m. „Gyventi", kitaip „Ikiru"
* 1954 m. „Septyni samurajai"
* 1955 m. „Gyvenu baimėje"
* 1957 m. „Kraujo sostas"
* 1957 m. „Dugne"
* 1958 m. „Paslėpta tvirtovė"
* 1961 m. „Asmens sargybinis", kitaip „Yojimbo"
* 1962 m. „Nenugalimas samurajus", kitaip „Sanjuro"
* 1965 m. „Raudonbarzdis"
* 1980 m. „Kagemuša: kario šešėlis"

Kitas vaidmuo:

* 1954 m. „Godzila"

Nuorodos
--------

* imdb.com: Takašis Šimura
* Apie Takašį Šimurą
* Apie Takašį Šimurą[neveikianti nuoroda]
| **Rudakepurė jaunabudė** |
| --- |
| (*Hebeloma mesophaeum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Jaunabudė  *( Hebeloma)* |
| Rūšis: | Rudakepurė jaunabudė  *( Hebeloma mesophaeum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rudakepurė jaunabudė** (*Hebeloma mesophaeum*) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas. Šį grybą lengva supainioti su ašarojančiąja jaunabude (Hebeloma crustuliniforme).

Sinonimai: Agaricus mesophaeus.

Išvaizda
--------

Kepurėlė 2- 4,5 cm skersmens, plona nemėsinga, iš pradžių kūgiška, vėliau iškili ir galiausiai beveik horizontali, kraštai apžėlę baltais pūkuotais plaušeliais (apvalkalo liekanos). Luobelė lygi ir šiek tiek lipni. Kotas 4- 7 cm ilgio, cilindriškas, kartais kreivas, beveik visas tuščiaviduris. Lakšteliai glebūs, tankūs. Trama balta, yra ridikų kvapo ir kartoko skonio.

Spalvos kaita: kepurėlė šviesiai ruda arba rusvai geltona, vidurys tamsiai rudas. Kotas balkšvas, apatinė dalis ruda. Kepurėlės trama balta, koto pagrindo rusva.

Augavietė
---------

Šis grybas aptinkamas spygliuočių miškuose.

Sezonas: rugsėjis – lapkritis.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (115 psl.) ISBN 9955-573-65-1
| Rudamina |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 30,0 km |
| **Baseino plotas** | 295,7 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,52 m³/s |
| **Ištakos** | Rukainių apylinkės |
| **Žiotys** | Vokė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Rudamina |

**Rudamina** – upė pietryčių Lietuvoje, Vilniaus rajone; Vokės dešinysis intakas (Neries baseinas). Prasideda Rukainių apylinkėse, 12 km į pietryčius nuo Vilniaus. Teka į vakarus, vėliau į pietus, o pačiame žemupyje – į šiaurę. Įteka į Vokę 28 km nuo jos žiočių; ties Merešlėnais.

Intakai: Peteša, Beržė, Galinė (kairieji), Nemėža (dešinysis).

Vidutinis nuolydis – 187 cm/km. Upės metinis nuotėkis pasiskirsto taip: pavasarį 30 %, vasarą 20 %, rudenį 24 %, žiemą 26 %. Aukštupyje teka Daubėnų kraštovaizdžio draustiniu.

Rudaminos upelis ties Rudamina
Gyvenvietės prie Rudaminos upės: Rudamina, Kalviškės, Dusinėnai, Prūdiškės, Parudaminys, Didžialaukis, Merešlėnai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Upėvardžio kilmė ir pradinė lytis neaiški. Dažnai žodis laikomas sudurtiniu iš *rūda* ir *min-*, t. y. „vieta, kur minkoma rūda". Tačiau tikėtiniau, kad kamienas yra vedinys iš *rudmen-* ir savo ruožtu kilęs nuo žodžio *rudmuo* („rudumas, rūdis").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Rudamina (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 577 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Enėjas ir Didona
Didonos mirtis
Romėnų mitologijoje **Didona** (lot. *Dido*), *Elisa* – pagal Kartaginos įkūrimo legendą buvo finikiečių princesė, Heraklio žynio Akerbo (arba Sichėjo) našlė. „Dido" yra finikietiškas vardas, kuris reiškia „didvyrė". Sichėją nužudė jos brolis Pigmalionas, trokšdamas jo turto. Bėgdama nuo savo valdžios trokštančio brolio Didona atkeliavo į dabartinio Tuniso pakrantę.

Didona susidūrė su vietinių gyventojų berberų pasipriešinimu, tačiau jai pavyko čia įsitvirtinti. Iš karaliaus Jarbos nupirko žemės tiek kiek apima jaučio oda. Supjausčiusi odą siauromis atraižomis ji apėmė didelį žemės plotą. Pakrantėje ant uolos ji pastatė mūrinę tvirtovę Birsą, kuri tapo vėlesnio prekybos centro Kartaginos pagrindu.

Po ilgų klaidžiojimų į statomą Kartaginą pas karalienę Didoną užklydo iš Trojos pasitraukęs Enėjas, kurį į pakrantę nubloškė audra. Per Veneros, Enėjo motinos, intrigas Didona įsimylėjo Enėją. Enėjas norėjo čia amžinai įsikurti, vesti Didoną ir tapti Kartaginos valdovu, bet dievai buvo nusprendę kitaip. Jupiterio pasiuntinys Merkurijus liepia didvyriui keliauti toliau, kadangi ne čia jam skirtoji šalis. Enėjas slaptai išplaukia, o Didona iš nevilties nusižudo. Prieš tai ji prisiekia keršyti ir taip sukuria pagrindą vėlesniam konfliktui tarp Romos ir Kartaginos.
| **Branta ruficollis** |
| --- |
| Rudakaklė berniklė (*Branta ruficollis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Berniklės  *( Branta)* |
| Rūšis: | Rudakaklė berniklė  *( Branta ruficollis)* |

 |
| Binomas |
| ***Branta ruficollis***Pallas, 1769 |

**Rudakaklė berniklė** (*Branta ruficollis*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

Išvaizda
--------

Rudakaklė berniklė prilygsta didelei ančiai. Nuo kitų skiriasi rudu kaklu ir balta juostele kūno šonuose. Patino ir patelės viršugalvis, kaklo užpakalinė dalis, nugara ir uodega juodi. Kaklo priekis, pagurklis ir dėmės galvos šonuose ryškiai rudos. Gerklė juoda. Dėmė prie akies, siaura juosta kaklo šone ir pagurklio srityje, plačios juostos kūno šonuose, antuodegis, pauodegys ir pilvas – balti. Mažas snapas ir kojos juodi. Jaunikliai panašūs į suaugusius, tik jų apdare vietoj juodos spalvos – pilkai juoda. Snapas ir kojos juosvai rudi.

Paplitimas
----------

Gyvena Vakarų Sibiro tundroje ir šiaurės miškatundrėje tarp Jamalo ir Chatangos baseino. Žiemoja pietinėje Vakarų Eurazijos dalyje. Lietuvoje aptinkama migracijų metu, bet negausiai. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Perėjimo laikotarpiu laikosi atvirose bei miškingose tundros dalyse, tačiau nenutolsta nuo vandens. Migruodamos apsistoja pajūrio užtakiuose, sekliose pakrantėse ir į vidaus vandenis užklysta labai retai. Žiemojimo vietose iš pajūrio zonos reguliariai skraido į stepių lygumas bei aplinkinius atvirus laukus maitintis.

Labai judrios, vikrios. Sausumoje visą laiką juda, nenustygsta vienoje vietoje. Prieš nusileisdamos į pasirinktą vietą, rudakaklės berniklės visu būriu staiga metasi į vieną pusę, susispiečia į kitą, paskui visos pakrinka, pasklinda ir vėl greitai susitelkia į vieną kompaktišką krūvą. Ištvermingos, nenutūpdamos skrenda labai toli.

Peri nedidelėmis kolonijomis. Lizdus krauna upių slėniuose, ežerų pakrantėse, šlaituose, stačiuose upių krantuose, tarp krūmų ir vešlesnės miškatundrės augalijos. Paprastai lizdai būna gerai matomoje vietoje. Gana dažnai lizdus krauna šalia tūbuotojo suopio ir sakalo keleivio lizdų, bet jauniklius vis tiek išperi sėkmingai.

Vienoje dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, kurių masė siekia apie 95 gramus. Peri tik patelė, o patinas budi netoli lizdo. Jaunikliams išsiritus, visa šeima palieka lizdą. Iki šėrimosi pradžios gyvena visi drauge netoli vandens. 

Perimvietėse maitinasi tiktai žoline tundros ir miškatundrės augalija. Lesa ir vandens augalus. Perskrisdamos nusileidžia ir žiemkenčių laukuose. Žiemavietėse minta augaliniu maistu.

Vikižodynas

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Antonio Segni** |
| --- |
| Italijos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1891 m. vasario 2 d.Sasaris, Italija |
| Mirė | 1972 m. gruodžio 1 d. (81 metai)Roma, Italija |
| Italijos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1962 m. gegužės 11 d. – 1964 m. gruodžio 6 d. |
| Ankstesnis | Giovanni Gronchi |
| Vėlesnis | Giuseppe Saragat |
|  |
| Partija | Italijos Krikščionių demokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Antonio Segni |
| Parašas |
|  |

**Antonio Segni** (1891 m. vasario 2 d. – 1972 m. gruodžio 1 d.) – buvęs Italijos politikas, du kartus užėmęs šalies ministro pirmininko ir dvejus metus buvęs valstybės preizdentu. Jis buvo pirmasis Italijos ministras pirmininkas kilęs iš Sardinijos.

Biografija
----------

Gimęs žemvaldžių šeimoje jis mokėsi teisės mokslų žemės valdymo ir teisėtvarkos srityje. Vėliau jis prisijungė prie Italijos pilietinės partijos ir buvo jos konsulas. 1926 m. Benito Mussolini išardė partiją ir Segni pradėjo dėstyti teisę įvairiuose šalies universitetuose. Šiuo laikotarpiu jis buvo Sasario universiteto rektoriumi.

1943 m. jis buvo vienas iš Krikščionių demokratų partijos įkūrėjų Sardinijoje. 1948 m. Segni buvo išrinktas į šalies parlamentą.

1946–1951 m. laikotarpiu Segni užėmė šalies žemės ūkio ministro pareigas, 1955 m. jis išrenkamas ir į šalies ministro pirmininko postą. Jam einant šias pareigas Italija pasirašė Europos Ekonominės Bendrijos sutartį, pagal kurią šalis prisijungė prie šios bendrijos.

1959 m. jis dar kartą išrenkamas šalies ministro pirmininko postui. Jis pakeitė Amintore Fanfani, kurio vyriausybėje dirbo šalies gynybos ministru.

1962 m. gegužės 11 d. Segni išrenkamas Italijos Respublikos prezidentu (443 balsais iš 854).

1964 m. rugpjūčio 7 d. Segni ištiko rimtas paralyžius ir tik šiek tiek pagijęs tų pačių metų gruodžio 7 d. jis pasitraukė iš prezidento pareigų.

1972 m. gruodžio 1 d. jis mirė Romoje, sulaukęs 81 metų.

Segni sūnus Mario yra dabartinis Italijos politikas.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Luigi Einaudi** | **Italijos prezidentas**1962–1964 | Po to:**Giuseppe Saragat** |
| Prieš tai:**Mario Scelba** | **Italijos ministras pirmininkas**1954–1954 | Po to:**Adone Zoli** |
| Prieš tai:**Amintore Fanfani** | **Italijos ministras pirmininkas**1959–1960 | Po to:**Fernando Tambroni** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RItalija Italijos prezidentai |
| --- |
|  |
| Italian Presidential Standard | 
Enrico De Nicola • Luigi Einaudi • Giovanni Gronchi • Antonio Segni • Giuseppe Saragat • Giovanni Leone • Alessandro Pertini • Francesco Cossiga • Oscar Luigi Scalfaro • Carlo Azeglio Ciampi • Giorgio Napolitano • Sergio Mattarella | Italian Presidential Seal |

 |
| ***Oficiali versija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La historia oficial |
| Kilmės šalis |  Argentina |
| Režisierius | Luis Puenzo |
| Metai | 1985 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 112 min. |
| Kalba | ispanų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Oficiali versija** (isp.  *La historia oficial*) – 1985 m. Argentinoje sukurta drama, laimėjusi Oskarą geriausio užsienio filmo kategorijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Hector Alterio – Roberto Ibanezas
* Norma Aleandro – Alicija Ibanez
* Chunchuna Villafane – Ana
* Hugo Arana – Enrikė
* Chela Ruiz – Sara
* Patrizio Contreras – Benitesas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta Argentinoje 1983 m. kur karinis režimas neseniai neteko valdžios. Roberto Ibanezas yra sėkmingas verslininkas, jo žmona Alicija – istorijos mokytoja, kuriai sunku prisitaikyti prie kitokių naujosios šalies istorijos vertinimų. Jiedu auginą mažametę dukterį, tačiau kad ši iš tiesų yra įvaikinta, nežino net artimiausi šeimos draugai.

Į miestą sugrįžta šeimos draugė Ana, kažkada persekiota režimo ir priversta bėgti iš šalies. Kartą vakare, padauginusi alkoholio, ji pradeda pasakoti, kokius kankinimus teko patirti jai ir kitiems režimui neįtikusiems žmonėms. Išgirdusi, kad iš suimtų moterų buvo atimami ką tik gimę vaikai ir tiesiog parduodami jų neturinčioms šeimoms, Alicija bando iškvosti vyrą apie jų dukterį, tačiau veltui. Nepaisant šio pasipriešinimo, moteris nusprendžia rasti savo dukters tikrąją motiną, o jeigu ši mirusi – jos giminaičius.

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Oskaras – geriausias užsienio filmas
* Oskaras (nominacija) – geriausias originalus scenarijus
* Auksinis gaublys – geriausias užsienio filmas
* Kanų kino festivalis – geriausia aktorė (N. Aleandro), žiuri prizas (L. Puenzo)
* Kanų kino festivalis (nominacija) – Auksinė palmės šakelė (L. Puenzo)
* David di Donatello – geriausia užsienio aktorė (N. Aleandro)
* David di Donatello (nominacija) – geriausias užsienio režisierius, geriausias užsienio filmas, geriausias užsienio prodiuseris, geriausias užsienio filmo scenarijus
* Kartagenos filmų festivalis – geriausia aktorė (N. Aleandro)

Išnašos
-------

1. ↑  „The 58th Academy Awards (1986) Nominees and Winners". *oscars.org*. Nuoroda tikrinta 2013-11-10.
**Melocas da Forlis** (it. *Melozzo da Forlì*, 1438 – 1494 m.) – italų renesanso dailininkas iš Forlio, specializavosi freskų tapyboje.

Biografija
----------

Ambrozis, Meloco sūnus, pravarde Melocas da Forlis gimė 1438 m. Forlyje. Forlyje paminėtas 1460, 1461 ir 1464 m. Tikėtina, kad 1465 − 1475 m. jis buvo susijęs ar dirbo Urbine. Susipažino su Pjero dela Frančeskos kūrybiniu stiliumi, kurio buvo paveiktas. Tikėtina, kad Melocas dirbo su flamandų tapytoju Justus of Ghent ir ispanu Pedro Berruguete Urbino hercogo Federiko da Montefeltro užsakymu Urbino valdovų rūmuose apie 1474 m. Maždaug 1475 m. Melocas da Forlis persikėlė į Romą. 1477 m. baigė freską „Sikstas IV įsteigia Vatikano biblioteką" Vatikane, kuri rodo Meloco puikų perspektyviojo vaizdavimo išmanymą. Be Pjero dela Frančeskos įtakos, Melocas buvo paveiktas Mantenjos tapybos. 1478 m. Melocas da Forlis buvo vienų Siksto IV įkurtos tapytojų Šv. Luko vardo akademijos narių. Įrašai archyvuose rodo, kad Melocas dirbo Vatikano bibliotekoje 1480-81 metais. Apie 1480 m. jis užbaigė „Kilimo į dangų" freską Šv. Apaštalų bažnyčioje Romoje. Po 1481 m. Melocas paliko Romą, dirbo Lorete (Santa Casa komplekse) ir Forlyje. Kažkuriuo metu antrą kartą pabuvojo Romoje ir kūrė dizainus Šv. Kryžiaus Jeruzalėje bažnyčios mozaikoms. 1493 m. dokumentuotas dirbęs Ankonos miesto valdžios rūmuose. Po to grįžo į Forlį, kur mirė 1494 m. lapkričio 8 d.

Darbų galerija
--------------

* „Sikstas IV įsteigia Vatikano biblioteką" (Vatikano biblioteka, Roma)
* „Cherubinai" (freskų Šv. Apaštalų bažnyčioje fragmentas, Vatikano pinakoteka, Roma)
* „Muzikuojantis angelas" (freskų Šv. Apaštalų bažnyčioje fragmentas, Vatikano pinakoteka, Roma)
* „Angelas" (freskų Šv. Apaštalų bažnyčioje fragmentas, Kvirinalo rūmai, Roma)
* „Muzikuojantis angelas" (freskų Šv. Apaštalų bažnyčioje fragmentas, Vatikano pinakoteka, Roma)
* „Kristaus įžengimas į Jeruzalę" (Šv. Morkaus zakristija, Santa Casa bazilika, Loretas)
* „Angelas su avinėliu" (Šv. Morkaus zakristijos kupolo fragmentas, Santa Casa bazilika, Loretas)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Melozzo da Forlì** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Katalikų enciklopedija
* WGA tinklalapis
* Melocas da Forlis Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* [Santuario della Santa Casa di Loreto treccani.it]
| Suda |
| --- |
| Sudos upė Sudos upė |
| **Ilgis** | 184 km |
| **Baseino plotas** | 13 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 134 m³/s |
| **Ištakos** | Kološma ir Nožema |
| **Žiotys** | Rybinsko tvenkinys |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Suda |

**Suda** (rus. *Суда*) – upė Rusijoje, Vologdos srities vakaruose. Susidaro ties Morozovo kaimu susiliejus Kološmai ir Nožemai. Teka į pietryčius Mologos-Šeksnos žemuma. Įteka į šiaurinį Rybinsko tvenkinio galą (Volgos baseinas). Žemupyje susidariusi patvanka.

Didžiausi intakai: Šogda, Andoga (kairieji), Kolpė, Voronas, Petuchas (dešinieji).

Sudos potvynis būna balandį–gegužę. Užšąla tarp spalio pabaigos ir gruodžio vidurio, ledus laužia balandžio gale ar gegužės pradžioje. Žemupyje laivuojama. Iki sudarant Rybinsko tvenkinį buvo Šeksnos intaku.

Prie Sudos įsikūrę gyvenvietės: Sudos Borisovas, Kadujus, Suda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *(река в Вологодской обл.) Суда (река в Вологодской обл.)*,Большая советская энциклопедия, T. XXIV (Собаки—Струна). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
**Ogogoras** (angl. *ogogoro*) – Vakarų Afrikos distiliuotas alkoholinis gėrimas, gaminamas iš palmių sulos. Jis labai populiarus Nigerijoje, kur jis yra tradicinis namų gamybos gėrimas.[1]

Kiti pavadinimai yra *akpetešas* ar *tešas* (*akpeteshe*, *tesh*), *kparaga*, *kai-kai*, *crim-kena* ir t. t.[2]

Gamyba
------

Ogogoras yra gaminamas distiliuojant rafijos palmių vyną. Rafijos kamiene daroma speciali išpjova, kad iš jos tekėtų sula. Prie išpjovos tvirtinamas indas iš moliūgo, kuriame renkama tekanti sula. Rauginta sula vėliau yra distiliuojama ir taip gaunamas ogogoras. Etanolio koncentracija ogogore būna nuo 30 iki 60%. Kadangi gėrimas gaminamas namuose mėgėjiškai, ogogoras gali būti nuodingas dėl netinkamos distiliacijos. Teigiama, kad kasmet nemažai žmonių miršta nuo netinkamai pagaminto ogogoro.[3]

Svarba
------

Ogogoras kaip gėrimas ir prekė Nigerijoje turi nemažą kultūrinę ir ekonominę reikšmę. Kaip gėrimas ogogoras yra naudojamas religinėse ir socialinėse ceremonijose. Idžų dvasininkai lieja ogogorą ant žemės, tai laikoma auka dievams. Nuotakų tėvai Nigerijoje ogogoru per vestuves patvirtina savo palaiminimą.

Ogogoras svarbus ir ekonomiškai. Daug skurdžių Nigerijos šeimų uždirba gamindamos ogogorą, o po to pardavinėdamos jį gatvėse. Ogogoro gamyba dar kolonijiniais laikais buvo ekonomiškai svarbi ir kriminalizuota.[4] Pvz. Nigerijos Benue valstijoje ogogoro gamyba ir platinimas yra baudžiamas.[5]

Nuorodos
--------

1. ↑  Simon Heap (2008) '„Those that are Cooking the Gins": The Business of Ogogoro in Nigeria’, *Contemporary Drug Problems*, 35(4): 573–610.
2. ↑  Heap (2008) '„Those that are Cooking the Gins", 599–600.
3. ↑  Should we drink home brews?. BBC News. 2005-09-01
4. ↑  The criminalisation of ethanol and the enigma of viable cottage bio-refineries in rural Nigeria
5. ↑  The ‘Ogogoro war’ in Benue

* Idonije O.B. etc (2012) A Comparative Biochemical Analysis of Local Gin (Ogogoro) from Different Parts of Nigeria and Imported Gin (Dry Gin) – Toxicogenic, Carcinogenic and Sociopolitical Implications. In: *Science Journal of Medicine and Clinical Trials*. May 2012,Volume 2012, ISSN: 2276-7487
**Didmeninė prekyba** arba **prekyba urmu** – prekių pardavimas juridiniams asmenims (įmonėms), kurie prekes perparduoda mažesniais kiekiais.

Įmonės, besiverčiančios didmenine prekyba (urmininkai), dideliais kiekiais perka prekes iš gamintojo ir parduoda kitoms įmonėms ar asmenims, kurie tikisi jas perparduoti brangiau galutiniam vartotojui. Didmenine prekyba besiverčiančios įmonės uždirba iš perkamų ir parduodamų prekių kainų skirtumo (maržos). Urmininkai dažniausiai nurodo mažiausią parduodamą prekių kiekį; tokiu atveju iš jų gali pirkti ir galutinis vartotojas.

Lietuvos įstatymai leidžia didmenine prekyba besiverčiančioms įmonėms nurodyti prekių kainas be pridėtinės vertės mokesčio.

Paprastai prekyba urmu besiverčianti įmonė daro didesnę apyvartą negu mažmeninės prekybos įmonė, bet Lietuvoje susiklostė tokia situacija, kad didžiųjų prekybos tinklų apyvarta yra didesnė negu didmenine prekyba besiverčiančių įmonių.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mažmeninė prekyba

Išnašos
-------

1. ↑  Rūta Vainienė (2005 m.) „Ekonomikos terminų žodynas" ISBN 9789986164180
2. ↑  *Didmeninė prekyba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.