recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°38′36″ š. pl. 26°32′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64333°š. pl. 26.53611°r. ilg.﻿ / 55.64333; 26.53611

Tilžės miškas, žvelgiant nuo Drūkšių ežero
**Tilžės miškas** – miškas šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 6 km į pietryčius nuo Turmanto, Drūkšių ežero pakrantėje. Apima ~12,4 km². Priklauso Zarasų miškų urėdijai (Smalvų girininkijai).

Miške vyrauja pušynai (54 %), yra beržynų (36 %), juodalksnynų (5 %), eglynų (4 %), baltalksnynų (1 %). Dauguma medynų yra pusamžiai (54 %), jaunuolynai sudaro 22 %, pribręstantys medynai 19 %, brandūs medžiai 5 %. Medynų vidutinis amžius – 58 metai.

Miško reljefas kalvotas, daubose telkšo pelkės ir ežerai (jų miške yra 7 – Drūkšiai, Bestinis, Skirnas, Šakių ežeras, Beržinis, Čertovka, Gilutis). Gausu riedulių, ypač miško pietvakariuose. Dirvožemiai – vėlėniniai jauriniai ir jauriniai smėliai su žvyro tarpsluoksniu.

Tilžės miške gyvena briedžiai, šernai, kiškiai, stirnos, lapės, kiaunės, usūriniai šunys, voverės, bebrai, įvairių paukščių. Rytinėje dalyje įsteigtas Tilžės geomorfologinis draustinis.

Yra Pirmojo pasaulinio karo įtvirtinimų liekanų, karių kapų. Greta miško yra šie kaimai: Tilžė, Padrūkšė, Barteliškė, Kalviškė, Jukniškė, Šakiai, Juodiniai, Būdiniai, Schedai, Raipolė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tilžės miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 319
**Katha** (etr. *Catha*, *Kavtha*, *Cavtha*) – deivė etruskų mitologijoje.[1]

Etruskų įrašuose ši deivė įvardijama „dukterimi", ją bandoma sieti su romėnų rašytojo Marciano Kapelos minima „Saulės dukterimi" (*Celeritas solis filiae*).[1] Katha paminėta ir Zagrebo mumijos drobulės įraše – įvardijama *ati cath*, kas reiškia „Motina Katha".[2] Ant Pjačencos kepenų deivės vardas (forma *Cath*) įrašytas dešinėje skiltyje.[3] Deivės atvaizdų, ties kuriais būtų įrašytas ją identifikuojantis vardas, neaptikta.[2]

Pirguose Katha garbinta drauge su dievu Šuriu,[1] čia būta jų šventvietės (apie tai liudija Pirguose aptikti įrašai ant votų).[4] Siejama ir su dievu Fuflunsu.[5]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans. University of Texas Press, 2009, p. 57.
2. 1 2  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 196.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans. University of Texas Press, 2009, p. 11.
4. ↑  Sybille Haynes. Etruscan Civilization: A Cultural History. Los Angeles: Getty Publications, 2000, p. 183.
5. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans. University of Texas Press, 2009, p. 19.
**Pilnytis** (*Pilvytis*, *Pilunitus*, *Pilunytis*, *Piluvytis*, *Pilunytis*) – prūsų turto ir pertekliaus dievas. Pilnytis dažniausiai minimas kartu su kitais derlingumo, sveikatos, vaisingumo dievais Puškaičiu, Patrimpu ir Aušautu.

Pilnytį mini Jonas Maleckis (1563 m.), Jonas Lasickis (1615 m.), Jonas Bretkūnas (1588 m.), „Sūduvių knygelė", Matas Pretorijus (XVIII a.). Pastarasis Pilnytį priskiria prie „darbinių dievybių", bet ne visuomet skiria nuo kitų panašių dievų, pavyzdžiui, Žemynos, Žemėpačio. Kiti autoriai jį lygino su romėnų Cerera bei Plutonu. Šaltiniuose teigiama, kad Pilvytis padaro žmones turtingus, pripildo jų daržines.

G. F. Štenderis ir J. Langė Pilnytį suskaidė į dvi dievybes: Pilnytį – turtingumo dievą – lygino jį su graikų Plutu ir Pelviksą – vandenų, pelkių, liūnų dievą – lygino su romėnų Portunu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Norbertas Vėlius. *Pilnytis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 381
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šeštokų dvaras |
| --- |
| Vieta | Šeštokų kaimas |
| Bajorų giminės | Bereckai,Osipavičienė,Mečislovas ir Elena Kolačauskaitė - Beldauskai,Kazimiera ir Vanda Beldauskaitės |

**Šeštokų dvaras** – dvaras, buvęs dabartiniame Šeštokų kaime. Pats dvaro pastatas stovėjo šalia Lazdijų vieškelio, greta kaimo. Šiandien čia - pušynėlis, auga daug alyvų krūmų, sena liepa. Parke galima surasti ir buvusio dvaro pamatų liekanų (dvaras sudegęs).

Istorija
--------

Istorikas kun. J. Reitelaitis Lietuvos metrikos 76 knygos 221 puslapyje buvo suradęs įrašą, jog Šeštokų įkūrėju buvęs Andriejus Sasinas. Jis iš karaliaus Žygimanto Augusto gavo leidimą Šeštokynės skynime (*v Šostakovskom Ostrove*), Nemunaičio girininkijoje, prie Kirsnos upės, iškirsti mišką ir įkurti gyvenvietę, kuri jiems ir jų ainiams priklausysianti iki tol, kol jie būsią gyvi. Tačiau A. Sasinas naujojoje sodyboje neilgai gyveno. Jam mirus jo žmona ištekėjo už Jono Kryžanausko, tačiau neilgai trukus mirė ir ji, nepalikusi įpėdinių, antrajam vyrui neišrūpinusi teisės gyventi Šeštokinės skynime. 

Pats J. Kryžanauskas nesitikėjo, kad kas nors galįs jį iškeldinti – toliau kirto medžius ir plėtė gyvenvietę. Vis dėlto jis buvo įskųstas karaliui Žygimantui III. Karalius 1592 m. gegužės 4 d. Šeštokinės skynimą valdyti iki gyvos galvos pavedė Pinsko vėliavininkui Konstantinui Fediušai. 

Šitaip Sasino, Kryžanausko, Fediušo Šeštokinės sala greičiausiai tapo dvaru (karalių dovanotos žemės savo patikėtiniams užimdavo po 40 valakų, kuriuose šie ir kurdavo kaimus). Ši gyvenvietė buvo vadinama sala greičiausiai dėl to, kad buvo apsupta 3 vandens telkinių: Kirsnos upės, Kiaulyčios upelio ir Naujienos ežero. 

Dvaro savininkai buvo Bereckai, vėliau Osipavičienė, Mečislovas ir Elena Kolačauskaitė - Beldauskai, ir pagaliau, seserys Kazimiera ir Vanda Beldauskaitės. Pastarosios padovanojo bažnyčiai 8 margus žemės ir namą su ūkiniais pastatais. Dvarininkaitės rėmė ir bažnyčios statybą, kuri 1924 m. buvo užbaigta. 

1940 m. balandžio 29 d. Kazimiera Beldauskaitė mirė, kaip Šeštokų parapijos Mirimų metrikos knygoje nr. 7 įrašyta, nuo prigimto silpnumo. 1945 m. rugsėjo 8 d. dėl senatvės, 76 metų amžiaus mirė ir Vanda Beldauskaitė, abi palaidotos viena šalia kitos Šeštokų kapinėse.
|  |
| --- |
| 13-oji nuovada |
|  |
| Žanras | Situacijų komedija |
| Kūrėjas (-ai) | Maciej Ślesicki |
| Vaidina | Cezary PazuraMarek PerepeczkoAleksandra WoźniakMarek WalczewskiPiotr ZeltAgnieszka WłodarczykDorota Chotecka |
| Kompozitorius (-iai) | Przemysław Gintrowski |
| Kilmės šalis | Lenkija |
| Kalba (-os) | lenkų |
| Sezonų skaičius | 2 |
| Serijų skaičius | 83 |
| Gamyba |
| Vykdantysis prodiuseris (-iai) | Heritage FilmsLew RywinCanal+ Polska |
| Gamybos kompanija | Canal+ PolskaHeritage Films |
| Transliacija |
| Originalus kanalas | Canal+ PolskaPolsatTVNTV Puls |
| Vaizdo formatas | 4:3 |
| Originalus laikotarpis | 1997 m. gruodžio 24 d. – 2000 m. sausio 21 d. |
| IMDb įrašas |

**„13-oji nuovada"** (lenk. *13 posterunek*) – lenkiškas televizijos serialas, situacijų komedija. Režisierius ir scenarijaus autorius Maciej Ślesicki. Pagrindinius vaidmenis atlieka Cezary Pazura ir Marek Perepeczko. Serialą sudaro 83 serijos, padalintos į 2 sezonus, kurių pirmąjį sudaro 41 serija, o likusios 42 – antrąjį sezoną pavadintą **„13-oji nuovada 2"**.

Nuo 1997 m. gruodžio 24 d. iki 1998 m. gruodžio 1 d. rodytas kanalu „Canal+", vėliau, nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. iki 2000 m. sausio 21 d. kanalu „Polsat". 2007 m. pirmasis sezonas leidyklos „Mayfly" išleistas 5 DVD pakuotėje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Čarekas dirba policijos nuovadoje. Čia jį dažnai lanko jo sesuo Agniežka. Dirba gan keistoki policininkai. Vienas susijaudinęs ima mikčioti, kitas turi daug raumenų ir mažai smegenų, trečias yra beveik aklas ir nuolat grasinasi susidoroti su žmona. Nuovados viršininkas nesiskiria su šunimi ir labai jį lepina. Nuovadoje taip pat dirba kelios moterys. Kasia, kuri įsimylėjusi Čareką ir vyresnio amžiaus policininkės, kurios kartais duodavo jaunimui naudingų patarimų, bet viskas nuolatos gaudavosi ne taip, kaip turėtų būti. Veiksmas vyksta tik nuovadoje, bet ją lanko ir nukentėjusieji, kurie naiviai tikisi pagalbos, ir girtuokliai, vagys. Net sugautos prostitutės pristatomos į nuovadą. Visa ši keistuolių šutvė sukelia daug chaoso ir nesusipratimų virtinę. Vienoje iš serijų iš psichiatrinės pabėgę pavojingi veikėjai tikrina nuovadą, o tikrus gydytojus policija uždaro, nes pasirodo įtartini.

Aktoriai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Cezaris Pazura : Cezary Cezary, pagrindinis veikėjas, policijoje dirbantis vyrukas.
* Aleksandra Woźniak : Kasia (vyr. serżantė), kuri įsimylėjusi Čereką.
* Marek Perepeczko: komendantas Władysław Słoik ir jo šuo Peršingas.
* Piotr Zelt: policininkas Arnoldas, raumeningas ir kvailas policininkas.
* Paweł Burczyk : Luksus, mikčiojantis policininkas.
* Marek Walczewski : Stępień, pagalbininkas.
* Joanna Sienkiewicz : Zofia, vyr. seržantė.
* Agnieszka Włodarczyk : Agnieszka Cezary (Čareko sesuo), moksleivė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* 13-oji nuovada svetainėje Internet Movie Database
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

2003 metais Kuveite siautusi smėlio audra, dešinėje matosi dalis Persijos įlankos
**Kuveitas** yra valstybė ant Persijos įlankos kranto, pietvakarių Azijoje. Didžioji dalis šalies yra dykumos. Tai vieninitelė pasaulio valstybė neturinti ežerų, ar kitokių naturalių gėlo vandens šaltinių. Plotas 17 818 km². Sostinė – Kuveitas įsikūręs ant Kuveito įlankos kranto. Šalis suskirstyta į šešias gubernatorystes (žr. Kuveito gubernijos). Kaiminystėje šiaurinė siena su Iraku – 240 km ir pietinė su Saudo Arabija – 222 km. Kuveitui priskiriamos Bubijano (didžiausia), Failakos, Varbos, ir keletas kitų salų. Aukščiausias taškas – Mutlos ketera, siekia 300 m.

Šalyje išgaunami dideli kiekiai naftos ir gamtinių dujų, pakrantėje žvejojamos krevetės ir perlai. Priklauso naftos prekybos organizacijai OPEC.

Klimatas
--------

Kuveite beveik vien dykumos, oras sausas ir karštas. Šalyje vidutiniškai iškrenta 150 mm kritulių. Vasarą vidutinė temperatūra 42° – 46° C, žiemą 18° – 28° C. Naktimis temperatūra gali nukristi ir iki 0° C.

Faktinė informacija
-------------------

Plotas
* *visas:* 17 820 km²
* *sausuma:* 17 820 km²
* *vandenys:* 0 km²

Jūrinės valdos
* *Teritorinė jūra:* 12 jūrmylių

Kranto linijos ilgis
499 km
Sienos
* *bendras ilgis:* 462 km
* *pagal valstybes:* Irakas 240 km, Saudo Arabija 222 km

Ekstremalūs taškai
* *Aukščiausia vieta:* 306 m
* *Žemiausia vieta:* Persijos įlankos krantas, 0 m

Gamtiniai resursai
nafta, gamtinės dujos
Žemės naudojimas
* *dirbama žemė:* 0,84 %
* *laikini pasėliai:* 0,17 %
* *kita:* 98,99 %

Drėkinama žemė
130 km²
Gamtiniai pavojai
* smėlio audros
* netikėtų liūčių sukelti potvyniai

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAzijos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Afganistanas | Armėnija | Azerbaidžanas | Bahreinas | Bangladešas | Butanas | Brunėjus | Filipinai | Gruzija | Indija | Indonezija | Irakas | Iranas | Izraelis | Japonija | Jemenas | Jordanija | Jungtiniai Arabų Emyratai | Kambodža | Kataras | Kazachstanas | Kinija | Kipras | Kirgizija | Kuveitas | Laosas | Libanas | Malaizija | Maldyvai | Mianmaras | Mongolija | Nepalas | Omanas | Pakistanas | Pietų Korėja | Rytų Timoras | Rusija | Saudo Arabija | Singapūras | Sirija | Šiaurės Korėja | Šri Lanka | Tadžikija | Tailandas | Taivanas | Turkija | Turkmėnija | Uzbekija | Vietnamas  |

 |
NGC 5927
**NGC 5927** – kamuolinis spiečius, esantis Vilko žvaigždyne. Nuo Saulės šis spiečius nutolęs 25 100 šm, o nuo galaktikos centro – 15 000 šm. Objekto regimasis ryškis – 8,01, regimasis skersmuo – 12 arkminučių.

Šį spiečių 1826 m. gegužės 8 d. atrado James Dunlop. 1834 m. liepos 7 d. jį stebėjo John Herschel.

NGC 5927 spiečiui būdingas tankus branduolys. Palyginus su kitais kamuoliniais spiečiais, NGC 5927 gana gausu elementų, sunkesnių už vandenilį ir helį, be to, jame gali būti įvairioms kartoms priklausančių žvaigždžių.

Pro 20 colių teleskopą, padidinus vaizdą 300 kartų, šiame spiečiuje galima įžvelgti apie 50 žvaigždžių.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Michael E. Bakich. *A trio of double stars, globular cluster NGC 5927, and spiral galaxy NGC 5899*. Astronomy.com, 2016-07-21. Nuoroda tikrinta 2021-05-26.
2. 1 2  *NGC 5927*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-26.
3. ↑  *NGC 5927*. Celestial Atlas. Nuoroda tikrinta 2021-05-26.
4. ↑  *On the chemical abundances of Miras in clusters: V1 in the metal-rich globular NGC 5927*, 2018
| Holyčiussvk. *Holíč* |
| --- |
|        |
| *Liuteronų bažnyčia* |
|  |
| 

HolyčiusHolyčius

48°48′44″ š. pl. 17°9′38″ r. ilg.﻿ / ﻿48.81222°š. pl. 17.16056°r. ilg.﻿ / 48.81222; 17.16056﻿ (Holyčius)Koordinatės: 48°48′44″ š. pl. 17°9′38″ r. ilg.﻿ / ﻿48.81222°š. pl. 17.16056°r. ilg.﻿ / 48.81222; 17.16056﻿ (Holyčius) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Trnavos kraštas |
| **Apygarda** | Skalicos apygarda |
|  |
| **Meras** | Zdenko Čambal |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 11 162  |
| **Plotas** | 34,79 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 321 žm./km² |
| **Altitudė** | 185 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 908 51 |
| **Tinklalapis** | www.holic.sk |
|  **Vikiteka** | Holyčius |

**Holyčius** (svk. *Holíč*; vok. *Weißkirchen (an der March)* / *Holitsch*; veng. *Holics*) – miestelis Skalicos apygardoje, Trnavos kraše, vakarų Slovakijoje. 11 162 gyventojai (2015 m. duomenys).

Įsikūręs Zahorės regione, netoli Moravos upės, esantis 185 m aukštyje virš jūros lygio. Apima 34,784 km² plotą. Nutolęs 6 km nuo Hodonyno (Čekija) bei 85 km nuo Bratislavos.

Istorija
--------

Dabartinio miestelio teritorijoje, žmonių gyvenama nuo neolito laikų. Tai patvirtina archeologų rasti radiniai. Taip pat randama bronzos ir geležies amžiaus bei Romos laikų įvairūs rankdarbiai. Pirmą kartą paminėtas 1205 m. kaip *Wywar* (Naujoji Pilis).

Miestų partnerystė
------------------

* Čekija Hodonynas, Čekija
* Austrija Holabrunas, Austrija
* Serbija Gložanas, Serbija

Galerija
--------

* Holyčo pilisHolyčo pilis
*
| Šešma |
| --- |
| Šešma Almetjevsko rajone Šešma Almetjevsko rajone |
| **Ilgis** | 259 km |
| **Baseino plotas** | 6200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 11,1 m³/s |
| **Ištakos** | Bugulmos–Belebėjaus aukštuma |
| **Žiotys** | Kama(Kuibyševo tvenkinys) |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Samaros sritis, Tatarstanas) |

**Šešma** (rus. *Шешма*, tot. *Чишмә, Çişmə*) – upė Rusijoje, daugiausia Tatarstane; Kamos kairysis intakas. Prasideda Samaros srityje, Bugulmos–Belebėjaus aukštumoje. Toliau teka į šiaurės vakarus pro Tatarstaną. Įteka į Kamą (dabar faktiškai į Kuibyševo tvenkinio įlanką) ties Starošešminsko kaimu.

Didžiausias intakas – Kičujus (dešinysis).

Upės slėnis vingiuotas, 0,9–1,2 km pločio, žemupyje – 3–4 km. Slėnio šlaituose daug griovų, raguvų. Vagos plotis nuo 100–300 m aukštupyje iki 2 km žemupyje (patvanka nuo Kuibyševo tvenkinio). Didesniąją dalį (63 %) vandens upė gauna iš tirpstančio sniego. Srovės greitis – 0,1–0,8 m/s.

Upėvardis „Šešma" kyla iš totorių žodžio *Чишмә*, reiškiančio šaltinį. Didžiausia gyvenvietė prie upės – Novošešminskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Шешма*,Большая советская энциклопедия, T. XXIX (Чаган—Экс-ле-Бен). – Москва: Советская энциклопедия, 1978
| KuzedejevasКузедеево |
| --- |
| 

KuzedejevasKuzedejevas

53°20′13″ š. pl. 87°11′37″ r. ilg.﻿ / ﻿53.33694°š. pl. 87.19361°r. ilg.﻿ / 53.33694; 87.19361﻿ (Kuzedejevas)Koordinatės: 53°20′13″ š. pl. 87°11′37″ r. ilg.﻿ / ﻿53.33694°š. pl. 87.19361°r. ilg.﻿ / 53.33694; 87.19361﻿ (Kuzedejevas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kemerovo sritis Kemerovo sritis |
| **Rajonas** | Novokuznecko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1660 |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 3 609  |
|  |
| **Pašto kodas** | 654250 |

**Kuzedejevas** (rus. *Кузедеево*) – gyvenvietė Novokuznecko rajone, Kemerovo srityje, Sibire, Rusijoje. Administracinis Kuzedejevo kaimo gyvenvietės centras.

Seniausia Pietų Kuzbaso gyvenvietė (įkurta 1660 m.). 1964–2004 m. turėjo miesto gyvenvietės statusą. Didžiausia vepsų gyvenamoji vietovė už jų etninės teritorijos ribų.

3609 gyventojai (2010 m.).

2013 m. į šiaurę nuo gyvenvietės, kairiajame Kondomos krante pastatytas regioninės reikšmės paminklas „Kuzedejevietis". Gyvenvietėje stovi XIX a. cerkvė.

Išnašos
-------

1. ↑  Žemėlapis Archyvuota kopija 2019-05-02 iš Wayback Machine projekto.
Paulette Girard ir Tom Ewell „Septynerių metų krizėje" (1952)
**Septynerių metų krizė** (angl. *The Seven Year Itch*, pažodžiui 'Septynerių metų niežulys') – 1952 m. trijų veiksmų amerikiečių pjesė, parašyta George Axelrod. Pirminiame Brodvėjaus pastatyme vaidino Tom Ewell ir Vanessa Brown.

Filmo pavadinimas yra frazė, kurią vartoja psichologai kalbėdami apie sumažėjusį susidomėjimą monogaminiais santykiais po septynerių santuokos metų.

1955 m. pagal pjesę buvo pastatytas filmas „Septynerių metų krizė", kurio režisierius ir scenarijaus bendraautoris yra Billy Wilder, pagrindinius vaidmenis atliko Marilyn Monroe ir Tom Ewell, atlikęs tą patį vaidmenį, kaip ir Brodvėjaus pjesėje.

Siužetas
--------

Septynerius metus vedęs amerikietis galvoja apie savo nuotykių kupiną praeitį ir fantazuoja apie ateitį, ypač apie Merginą, kuri atsikėlė į jo daugiabutį.

Pastatymai
----------

Pjesės premjera Fultono teatre įvyko 1952 m. lapkričio 20 d. spektakliai baigti rodyti 1955 m. rugpjūčio 13 d. iš viso buvo surengta 1141 spektaklis, tokiu būdu pjesė tapo ilgiausiai 6-ajame dešimtmetyje rodytu nemuzikiniu spektakliu.

Aktorių sudėtis premjeros metu
------------------------------

* Tom Ewell – Richard Sherman
* Vanessa Brown – Mergina
* Neva Patterson – Helen Sherman
* Marilyn Clark – panelė Morris
* Joan Donovan – Elaine
* Robert Emhardt – Dr. Brubaker
* Pat Fowler – Merginos sąžinės balsas
* George Ives – Richard’o sąžinės balsas
* George Keane – Tom Mackenzie
* Johnny Klein – Ricky Sherman
* Irene Moore – Marie Kad Ir Koks Būtų Jos Vardas

Pirminiame Brodvėjaus pastatyme pavaduojančiaisiais aktoriais buvo Eddie Albert, Eddie Bracken ir Elliott Nugent kaip Richard Sherman; Sally Forrest ir Louise King kaip Mergina; Paulette Girard kaip Marie Kad Ir Koks Būtų Jos Vardas.

Gastroliniame spektaklyje Eddie Bracken vaidino Richard'ą Sherman'ą, o Gena Rowlands pasirodė kaip Elaine. Londone, Vest Endo pastatyme, vaidino Rosemary Harris.

Nors „Septynerių metų krizė" niekada negrįžo į Brodvėjų, pjesė buvo atgaivinta 2000 m. Londone vaidinant Derilai Hanai (*Daryl Hannah*), ji statoma bendruomeniniuose ir mažuose profesionaliuose teatruose, pavyzdžiui, Aivoritono teatre (*Ivoryton Playhouse*), Amerikos Šimtmečio teatre (*American Century Theatre*) ir Majamio teatrų centre (*Miami Theatre Center*).

Išnašos
-------

1. ↑  Dalton, Aaron (m. sausis). „The Ties That Unbind". Psychology Today. Nuoroda tikrinta 2023-04-05.
2. ↑  *The Seven Year Itch* Internet Broadway Database. Nuoroda tikrinta 2023-04-05.
3. ↑  Schildcrout, Jordan (2019). *In the Long Run: A Cultural History of Broadway's Hit Plays*. New York and London: Routledge. p. 102. ISBN 978-0367210908.
4. ↑  „The Seven Year Itch – Broadway Play – Original | IBDB". *www.ibdb.com*.
5. 1 2  Schildcrout, p. 112.
6. ↑  Schildcrout, pp. 112–13.
Vokiška šiaudinė skrybėlė
*Fille au chapeau de paille*, Berthe Morisot (1892).
**Šiaudinė skrybėlė** – lengvas vasarinis galvos apdangalas, nupintas iš suplokštintų javų šiaudų.

Visoje Lietuvos teritorijoje nuo seno paplitęs plačiomis atbrailomis vyrams skirtas dangalas dažniausiai buvo pinamas iš kviečių ar (žymiai rečiau) rugių šiaudų, retkarčiais iš meldų ar kadagio šaknų. Skrybėlė su 10 – 20 cm pločio atbrailomis turėdavo apsaugoti galvą ir kaklą nuo tiesioginių saulės spindulių per vasaros darbymetį ar meškeriojimą, dabitos mėgdavo ją puošdavo gėle ar apjuosdavo medžiagine juostele. Nebuvo itin vertinama, nes pasilenkus krisdavo nuo galvos, o ir šventadieniais buvo vengiama ja puoštis dėl medžiagos pigumo. Nupinti šiaudinę skrybėlę mokėjo kiekvienas, bet dažniausiai tai darydavo piemenys ar daugiau laisvo laiko turintys senuoliai. Tik retais atvejais skrybėlė buvo perkama pas piniką. Šiais laikais dėl originalios formos ir spalvos populiari tarp saviveiklininkų, jai yra skirtas liaudies šokis „Kepurinė". Buvo populiari Lietuvoje ir į pietryčiu nuo jos, o Latvijoje ir Estijoje – žymiai mažiau.

Madą aukštiems pareigūnams nešioti šiaudinę skrybėlę įvedė buvęs Tarybų Sąjungos vadovas Nikita Chruščiovas, atnešęs ją iš Ukrainos žemės ūkio, kur ilgą laiką dirbo. Tarybinė pramonė gana greitai įsisavino panašių skrybėlių iš lengvos perforuotos ir stangrios medžiagos gamybą, todėl partiniai funkcionėriai suskubo jas nešioti. Pašalinus N. Chruščiovą iš valdžios, išblėso ir poreikis tokioms skrybėlėms.

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Europoje tarp vyrų buvo paplitusi mada nešioti tiesiomis siauromis atbrailomis apvalią florentinietišką šiaudinę skrybėlę, vadinamą *kanotjė* (iš pranc. *Canotier*) arba *matelotė* (iš pranc. *Matelote*), dėl populiarumo tarp jūreivių pravardžiuojamą *laiveliu* (iš angl. *Boater*) ar dėl keistokos formos – *apvaliu pjūklu* (iš vok. *Kreissäge*). Vien tik Vokietijos pietuose, Lindenbergo miestelyje, 1913 m. tokių skrybelių buvo pagaminta apie 8 milijonus vienetų..

Išnašos
-------

1. ↑  1 Archyvuota kopija 2014-09-12 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių tautodailė |
| --- |
|  |
| Tekstilė | 
 audimas **·**  siuvinėjimas **·**  drobė **·**  čerkasas **·**  milas **·**  žičkai |
|  |
| Drabužiai | 
 dzūkų **·**  aukštaičių **·**  žemaičių **·**  suvalkiečių **·**  Klaipėdos krašto **·**  marškiniai **·**  sijonas **·**  prijuostė **·**  juosta **·**  kelnės **·**  nuometas **·**  skara **·**  skarinys **·**  šiaudinė skrybėlė **·**  kalpokas **·**  magierka **·**  sermėga **·**  rudinė **·**  surdutas **·**  autai **·**  vyžos **·**  naginės **·**  klumpės **·**  čempės |
|  |
| Dailė | 
 skulptūra (kaukės) **·**  kryždirbystė (kryžius **·**  koplytėlė **·**  koplytstulpis **·**  stogastulpis **·**  saulutė) **·**  tapyba **·**  grafika **·**  keramika **·**  velykų margučiai **·**  popieriaus karpiniai **·**  verbos **·**  kalvystė  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Malanvilis*Malanville* |
| --- |
| 

MalanvilisMalanvilis

11°52′0″ š. pl. 3°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.86667°š. pl. 3.38333°r. ilg.﻿ / 11.86667; 3.38333﻿ (Malanvilis)Koordinatės: 11°52′0″ š. pl. 3°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.86667°š. pl. 3.38333°r. ilg.﻿ / 11.86667; 3.38333﻿ (Malanvilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Benino vėliava Beninas |
| **Departamentas** | Aliborio departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 42 894  |

**Malanvilis** (pranc. *Malanville*) – miestas Benino šiaurėje, Aliborio departamente, Nigerio pasienyje, Nigerio upės dešiniajame krante, prie Sotos upės žiočių. Svarbus tranzitinis ir prekybinis centras. Į miestą ateina plentas iš Kotonu, yra tiltas per Nigerį į kitapus esantį Gajos miestą. Nigerio upės slėnyje auginami ryžiai, pomidorai, svogūnai, pupuolės. Netoliese yra „W" nacionalinis parkas (pasaulio paveldo objektas).

Malanvilyje gyvena įvairių tautybių žmonės, dauguma tikinčiųjų yra musulmonai.
Septiko skerspjūvis
**Septikas** (sen. gr. sēptikos – 'pūdantis') – požeminis kelių sekcijų rezervuaras, skirtas buitinių nuotekų mechaniniam ir anaerobiniam valymui. Darbinis tūris 3 – 6 m³. Septikai pradėti naudoti 1860 m. Prancūzijoje .

Konstrukcija
------------

Septikas – tai uždara apvalios formos arba stačiakampė talpa, nelaidi vandeniui. Gaminamas iš gelžbetonio (surenkamų elementų arba monolitiniai), stiklaplasčio, plastiko. Septikai būna vienos, dviejų kamerų, trijų kamerų. Dviejų, trijų ir keturių kamerų septikai vadinami daugiakameriniais septikais. 
Nuotekų pratekėjimo rezervuaro kameros ir ištekėjimo iš jo vamzdžiai yra įrengti taip, kad iš lengvesniųjų priemaišų susidariusi paviršinė pluta negali patekti iš vienos septiko kameros (skyriaus) į kitą ir negali su nuotekomis ištekėti iš rezervuaro.

Septiko veikimas
----------------

Septikuose sulaikomos stambios, nusėdančios ir plūduriuojančios priemaišos. Septikų turinys pagal organinių teršalų kiekį ir bakteriologinį užterštumą yra labai koncentruotas teršalas, turi stiprų nemalonų kvapą, jame yra stambių priemaišų, cheminių medžiagų. Septike vyksta nuotekų skaidymasis ir formuojasi trys būdingi sluoksniai:

* Viršutinis – pluta – riebalai ir kitos lengvos, į paviršių išplaukiančios priemaišos.
* Vidurinis – skystas sluoksnis – pratekančios nuotekos.
* Apatinis – pūvantis nuosėdų sluoksnis iš nusėdusių sunkesnių priemaišų.

Nuotekų išbuvimo septike trukmė 1-3 paros. Esant didesnei nuotekų išbuvimo septike trukmei (3 paros) yra geresnis nuotekų išvalymo efektyvumas: skendinčiųjų medžiagų (SM) iki 45 %, septynių parų biocheminio deguonies suvartojimo (BDS7) iki 35 %, tačiau ištirpusi organinių teršalų dalis ir biogeninės medžiagos (azotas, fosforas) nešalinamos. Toks išvalymo efektyvumas yra nepakankamas valytų nuotekų išleidimui į gamtinę aplinką, todėl po septiko reikalingos kitos nuotekų valymo grandys, kuriose valomos nuotekos bus išvalytos iki leistinų reikšmių. Septikuose išvalytas nuotekas draudžiama išleisti į aplinką.

Septiko priežiūra
-----------------

Septikų įrengimui reikalingi valdžios institucijų leidimai. Septikų veikimui užtikrinti nereikalinga elektros energija, todėl priežiūros išlaidos yra nedidelės. Periodiškai, atidarius septiko landų dangčius, dumblas ir paviršinė pluta yra išsiurbiami ir išvežami autocisternomis tolesniam apdorojimui. Negalima išsiurbti viso septikų turinio. Šalinant septikų turinį dažniausiai išsiurbiamas visų sluoksnių mišinys, paliekant 20-30 procentų ant dugno esančių nuosėdų, tolimesniam puvimo procesui užtikrinti.

Literatūra
----------

1. LR Aplinkos ministerija. R 22-00 Nuotėkų kaupimo rezervuarų bei septikų įrengimo, eksploatavimo ir kontrolės rekomendacijos. Vilnius, 2000.
2. Kirjanova A. ; Rimeika M. ; Dauknys R. Nuotekų valymo septike tyrimai. Vandens ūkio inžinerija, 2012, 40(60), 94-102.
3.
**Narcizas Prielaida** (g. 1920 m. sausio 20 d. Akstafoje, Azerbaidžane- m. 2015 kovo 31 d. Ženevoje (Šveicarija)) – lietuvių išeivijos veikėjas, diplomatas.

Biografija
----------

Šeima gyveno Klaipėdoje, Šiauliuose, prasidėjus sovietinei okupacijai persikėlė į Šveicariją.

1945-1949 m. mokėsi Ženevos Meno mokykloje, studijavo jūrų teisę. Dirbo įvairiose draudimo kompanijose. Keletą metų buvo Šveicarijos lietuvių bendruomenės pirmininkas. 1980 m. buvo paskirtas Pasaulio lietuvių bendruomenės Valdybos atstovu Žmogaus teisių Komitete prie Jungtinių Tautų, 1982 m. priimtas į Tarptautinę žurnalistų federaciją, kur nuolat kėlė Lietuvos okupacijos klausimą.

1992 m. paskirtas pirmuoju Lietuvos atstovu prie Jungtinių Tautų biuro ir kitų tarptautinių organizacijų Ženevoje. Juo dirbo iki 1996 m..

N. Prielaida 2007 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžiumi..

Šaltiniai
---------

1. ↑  NARCIZUI PRIELAIDAI 90[neveikianti nuoroda] (Biciulyste.com)
2. ↑  Apdovanotų asmenų duomenų bazė[neveikianti nuoroda] (www.presidente.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Benedikto bažnyčia.*
 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°36′19.52″ š. pl. 24°59′1.61″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6054222°š. pl. 24.9837806°r. ilg.﻿ / 54.6054222; 24.9837806

|  Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir šv. Benedikto bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Trakų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Senieji Trakai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1899 m. |
| **Stilius** | Neogotika |

**Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai ir šv. Benedikto bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Senųjų Trakų kaime, 5 km į pietryčius nuo Trakų, 1 km į pietus nuo geležinkelio stoties. Turi neogotikos bruožų. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis. Šalia įsikūręs Senųjų Trakų Viešpaties Apreiškimo vienuolynas.

Parapijoje veikia Skurbutėnų koplyčia.

Istorija
--------

Priekinis fasadas
Šoninis fasadas
Pirmąją bažnyčią 1405 m. pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas ir pilyje įsteigė benediktinų vienuolyną. Apie 1410 m. įkurta parapija. Iki 1577 m. atnaujinta bažnyčia, 1577 m. pastatytas vienuolynas. 1597 m. bažnyčia rekonstruota. 1639 m. vienuolynui dovanotas Pivašiūnų palivarkas su Jurkonių kaimu. Iš ankstesnių fundacijų 1799 m. priklausė Senųjų Trakų palivarkas su Vištelionių kaimu ir Kauno Vokės palivarkas su Volų kaimu. XVIII a. antrojoje pusėje pradėtas mūryti vienuolynas. 1799 m. pastatytas tik šiaurinis korpusas ir dalis vakarinio. Nebaigtas statyti vienuolynas 1845 m. uždarytas.

1799 m. vienuolyno bibliotekoje buvo 769 knygos. Bažnyčia 1757 m. sudegė. Kapinėse 1780 m. pastatyta laikina medinė. Ji 1838 m. gerokai remontuota. 1777–1845 m. veikė parapinė mokykla. Uždarytas vienuolynas atiteko klebonijai. Technikas A. Mikulskis parengė vienuolyno perstatymo į bažnyčią projektą.

1898–1899 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia, 1903 m. įrengti vargonai. Caro valdžios duomenimis, 1884 m. 87 proc. parapijos gyventojų buvo lietuviai, 12 proc. – baltarusiai, 1 proc. – lenkai. 1905 m. nugriauta laikina medinė bažnyčia. 1915 m. apgriauta mūrinė, išvežti varpai. 1921 m. bažnyčia suremontuota.

Po Antrojo pasaulinio karo ilgiausiai klebonavo Mykolas Tarvydis (1904–1980).

Architektūra
------------

Bažnyčia turi neogotikos bruožų, stačiakampio plano, su 4 bokštais. Vidus 3 navų, skliautuotas. Yra 3 koplyčios, 9 altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė. Bažnyčia paskelbta architektūros paminklu.

Galerija
--------

* Vienuolyno ir bažnyčios ansamblisVienuolyno ir bažnyčios ansamblis
* Šventorius ir vienuolyno pastatasŠventorius ir vienuolyno pastatas
* Bažnyčios fasadasBažnyčios fasadas
* KoplyčiaKoplyčia
* Šventoriaus vartaiŠventoriaus vartai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Michelangelo Merisi da Caravaggio paveikslas „Narcizas"
**Narcisizmas** (***autoerotizmas***) – asmens charakterio savybė, kuriai būdingas savo reikšmės pervertinimas ir didelis noras, kad juo būtų žavimasi.

Etimologija
-----------

Terminas narcisizmas kilo iš VIII a. pr. m. e. romėnų poeto Ovidijaus parašytos trečios „Metamorfozės" knygos apie du mitologinius veikėjus – Narcizą ir Echonę. Save mylinčiam dailiajam Narcizui atstūmus nimfą Echonę, dievai jaunuolį nubaudžia priversdami jį pamilti savo paties atspindį vandenyje. Kuomet Narcizas suvokia, kad jo meilės objektas negali atsakyti tuo pačiu, jis pamažu nusilpsta ir miršta.

Charakteristika
---------------

Froidas manė, kad nežymus narcisizmas būdingas kiekvienam žmogui, ir buvo pirmasis autorius priskyręs sąvoką psichologijai. Tačiau perteklinį jo kiekį žmoguje aprašė kaip patologinę savimeilę. Psichologijoje bei psichiatrijoje perteklinis narcisizmas pripažįstamas kaip asmenybės sutrikimas, vadinamasis narcisistinis asmenybės sutrikimas. Paprastai narcisizmas veikia kaip kompensacinis nepilnavertiškumo komplekso mechanizmas. Narcisistinė asmenybė formuojasi jau vaikystėje ir tam didelę įtaką turi vaiko santykiai su tėvais.

Narcizai nesugeba suprasti priešingos nei jų nuomonės egzistavimo galimybės, todėl kitokios nuomonės konfrontaciją dažnai lydi pykčio, o kartais net ir agresijos protrūkiai. Dėl nuolatinio savęs lyginimo su kitais patiriamas nevisavertiškumo jausmas.

Terminas neretai naudojamas neigiama, kritiška prasme, pabrėžiant asmens tuštybę, puikybę, egoizmą ar paprastą savanaudiškumą. Kartais taikomas elitinėms visuomenės grupėms apibūdinti. XXI a. dažnai vadinamas narcisizmo amžiumi dėl visuomenės susitelkimo į save.

Narcisistinės asmenybės bruožai
-------------------------------

* nuolatinis žavėjimosi poreikis, mėgavimasis kitų dėmesiu;
* nesugebėjimas palaikyti nuolatinių santykių dėl partnerio nesugebėjimo sudominti, pasiūlyti naujovių;
* dažnas savo asmeninių savybių ir sugebėjimų pervertinimas ir kritikos nepriėmimas;
* nesugebėjimas ir nenoras suprasti kitų jausmų bei priimti kitokios nuomonės;
* nuolatinis noras būti didingiems ir ypatingiems.

Susiję straipsniai
------------------

* Daningo-Kriugerio efektas
* Didybės manija
* Puikybė

Išnašos
-------

1. ↑  „*Narcissus Greek mythology"**. britannica.com. Britanica. Nuoroda tikrinta 2021-09-14.*
| Malakamalaj. *Melaka* |
| --- |
|        |
| *Malakos senamiestis* |
|  |
| 

MalakaMalaka

2°11′20″ š. pl. 102°23′4″ r. ilg.﻿ / ﻿2.18889°š. pl. 102.38444°r. ilg.﻿ / 2.18889; 102.38444﻿ (Malaka)Koordinatės: 2°11′20″ š. pl. 102°23′4″ r. ilg.﻿ / ﻿2.18889°š. pl. 102.38444°r. ilg.﻿ / 2.18889; 102.38444﻿ (Malaka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Malaizijos vėliava Malaizija |
| **Valstija** | Malaka (valstija) |
|  |
| **Meras** | Yusof Bin Jantan |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 455 300  |
| **Altitudė** | 21 m |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 1223 |

**Malaka** (malaj. *Melaka*) – miestas Malaizijoje bei Malakos valstijos sostinė.

Geografija
----------

Miestas yra įkurtas prie Malakos upės žiočių. Miesto istorinis centras yra pastatytas šalia buvusios jūros pakrantės. Dabartinis miestas auga į visas kryptis nuo šios istorinės įkūrimo vietos, net į pietus todėl, kad dabartinė pakrantės linija yra kiek piečiau nei buvo prieš 2 šimtmečius.

Istorija
--------

XV ir XVI amžiuje miestas buvo Melakos sultonato sostinė. 1511 metais Malaka tapo Portugalijos kolonijinės sistemos dalis. Per šį laikotarpį mieste buvo pastatyta tvirtovė, kurios griuvėsiai liko iki šiol. 1641 m. miestas tapo Olandijos užjūrio teritorijų dalimi. Per daugiau nei 200 metų laikotarpį, mieste buvo dar labiau sutvirtinti tvirtovės mūrai, pastatyta bažnyčia, pagrindinė miesto aikštė bei rotušė. Nuo 1824 iki 1946 metų miestas priklausė Didžiajai Britanijai. Per Antrąjį pasaulinį karą miestas priklausė Japonijai. Dabar Malaka yra Malaizijos dalis.

Kultūra
-------

2008 m. miestas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Miestas pasižymi unikalia architektūra, kuri sujungia kelias epochas bei kultūras. Mieste veikia du pagrindiniai muziejai. Malaka taip pat žinoma dėl savo vietinių patiekalų kaip „Belacan" (krevečių padažas) ar kitų žuvies patiekalų.

Sportas
-------

* Melaka United futbolo klubas;
* Hang Jebat stadionas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Eight new sites, from the Straits of Malacca, to Papua New Guinea and San Marino, added to UNESCO's World Heritage List". UNESCO World Heritage Site. 2008-07-07. Suarchyvuotas originalas 2015-09-06. Nuoroda tikrinta 2008-07-08.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba).
| **Elmidae** |
| --- |
| Macronychus quadrituberculatus |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Šeima: | Nendriavabaliai  *( Elmidae)* |

 |

**Nendriavabaliai** (*Elmidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima, kuriai priklauso smulkūs vabalai. Kūnas 1-11 mm ilgio, cilindriškas arba suplotas. Apatinė kūno pusė su plaukelių juostomis – plastronais, tarp kurių sukaupiamos oro atsargos, todėl vabalai gali ilgai išbūti po vandeniu.

Gyvena šaltuose, srauniuose upokšniuose. Lervos ir vabalai ropoja kabindamiesi stipriais nagais už vandenyje augančių augalų, akmenų ar dugno. Minta smulkiais dumbliais.

Pasaulyje yra apie 1100, Lietuvoje – apie 12 rūšių.

Nuorodos
--------

* *Elmidae*
* Family Elmidae – Riffle Beetles
* ELMIDAE Archyvuota kopija 2007-10-07 iš Wayback Machine projekto.
| Malargujė*Malargüe* |
| --- |
| *Pierre Auger observatorija* |
|  |
| 

MalargujėMalargujė

35°28′0″ p. pl. 69°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿35.46667°š. pl. 69.58333°r. ilg.﻿ / 35.46667; 69.58333﻿ (Malargujė)Koordinatės: 35°28′0″ p. pl. 69°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿35.46667°š. pl. 69.58333°r. ilg.﻿ / 35.46667; 69.58333﻿ (Malargujė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Mendosos provincija Mendosos provincija |
| **Departamentas** | Malargujės departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1850 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 23 020  |
| **Altitudė** | 1 416 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.malargue.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Malargujė |

**Malargujė** (isp. *Malargüe*) – miestas vakarų Argentinoje, Mendosos provincijoje, 370 km į pietvakarius nuo Mendosos, prie Malargujės upės. Departamento centras. 23 tūkst. gyventojų.

Anksčiau miestas buvo svarbus urano gavybos ir naftos perdirbimo centras. Dabar vystomas kaip ekoturizmo centras. Kalnų slidinėjimas (*Las Leñas* ir *Los Molles* vietovėse). Taip pat Malargujėje yra Piero Augerio observatorija, kurioje tiriami kosminiai spinduliai. 27 km nuo miesto yra *Castillos de pincheira* uola, suformuota vėjo ir vandens ir labai primenanti pilį. Be to, netoli miesto yra požeminis Raganų urvas (*Caverna de Las Brujas*), kuriame galima išvysti stalaktitų ir stalagmitų galerijas. 75 km į rytus yra *Llancanelo* ežeras ir gamtos rezervatas, kuriame galima stebėti įvairius Pietų Amerikos paukščius.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-03-12 iš Wayback Machine projekto.
* Piero Augerio observatorija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sidnėjaus operos teatras. Arch. J. Utzonas, 1973 m.
**Neoekspresionizmas** (*neo+ekspresionizmas*) – XX a. II pusės moderniosios dailės ir architektūros kryptis, akcentuojanti meninę formą, ekspresionizmo atmaina.

Neoekspresionistinė architektūra
--------------------------------

Neoekspresionistinė architektūra susiformavo po II pasaulinio karo kaip priešprieša asketiškam, monotoniškam ir racionaliam funkcionalizmui. Neoekspresionizmas susijęs su kitomis architektūros kryptimis: organine architektūra, brutalizmu, metabolizmu, iš dalies su neoklasicizmu.

Pastatai unikalūs, asimetriški, netaisyklingi, dinamiški, sudėtingo plano. Naudojamos metalinės, plonasienio gelžbetonio konstrukcijos, leidusios įgyvendinti bet kokią formą.

Neoekspresionizmas skirstomas į pozityvųjį ir negatyvųjį neoekspresionizmą.

* Pozityvusis neoekspresionizmas – teikiama pirmenybė formai, siekiama funkcijos, konstrukcijos ir formos tarpusavio harmonijos.
* Negatyvusis neoekspresionizmas – dėl išorinės formos nukrypstama manieringumą, ekstravagantiškumą, nepaisoma pastato paskirties.

Neoekspresionizmas ypač atsispindi Brazilijos (Brazilija) architektūroje.

Žymiausi architektai
--------------------

Oskaras Nymejeris (*Oscar Niemeyer*; Brazilija), Liusijo Košta (*Lúcio Costa*, Brazilija), Le Korbiuzjė (*Le Corbusier*; Prancūzija), Elielis Sarinenas (*Eliel Saarinen*; Suomija), Jornas Utsonas (*Jørn Utzon*; Danija), Anrė Jakobsenas (*Arne Jacobsen*; Danija), Alvaras Aaltas (*Alvar Aalto*; Danija), Ralfas Erskinas (*Ralph Erskine*; Švedija) ir kt.

Žymiausi dailininkai
--------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Georg Baselitz
* Jean-Michel Basquiat
* Philip Guston
* Julian Schnabel
 | * Francesco Clemente
* Anselm Kiefer
* David Salle
* Sigmar Polke

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ansi protektoratas安西都护府 |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **640 – 790** |  → |

 |
| *Ansi buvo į vakarus nuo Longjou* |
|  |
| **Valstybė** | Tangų dinastija |
| **Administracinis centras** | Kučia |
| **Džen** | 4 |

**Ansi generalinis protektoratas** (kin. 安西都护府, pinyin: *Ānxi Dūhù Fǔ* – „Sutramdytų vakarų generalinis protektoratas") – Tangų dinastijos Kinijos administracinis vienetas, buvęs dabartiniame Sindziange. Tai buvo vienas iš nedaugelio Tangų Kinijos generalinių protektoratų.

Raida
-----

60 m. pr. m. e.-107 m. teritorija buvo valdoma kaip Kinijos kolonija Vakarų teritorijų protektoratas. Vėliau regionas buvo nepriklausomas nuo Kinijos, čia viešpatavo įvairios tiurkų valstybės. Iki Tangų užkariavimo svarbiausios čia buvo Karachodžų karalystė Turfano įduboje ir Tiurkų kaganato kontroliuojami prekybiniai miestai-valstybės Tarimo baseine.

640 m. Kinijos imperatorius Taidzongas surengė karinę kampaniją į šį tolimą vakarų regioną, norėdamas susigrąžinti Kinijos politinę įtaką ir kartu Šilko kelio kontrolę. Tais metais buvo užimta Karachodžų karalystė, o pavergti kiti svarbūs prekybiniai miestai, tokie kaip Karašachras, Kučia, Chotanas. Įkūrus protektoratą, jo sostine tapo Kučia. Keturiuose svarbiausiuose protektorato miestuose buvo dislokuotos imperijos karinės pajėgos.

Savotišką statusą šiam administraciniam vienetui suteikė krašto neramumas. Teritorijose įtaką norėjo susigrąžinti tiurkai (valdė jį 651–657), į jį pretenzijas reiškė Tibeto imperija, kurios armijos puldinėjo protektoratą nuo 662 m. Tibetas valdė regioną 67–692. Kinija turėjo nuolat kreipti dėmesį į šalies neramumą, čia laikyti savo karius.

VIII a. Tangai didžiumą laiko išlaikė kontrolę regione, nors susisiekimas su juo buvo labai sunkus, kadangi Tibetas valdė Hesi koridorių. Teritorijų galutinai atsisakyta 791 m. kuomet Kinijoje įvykęs sukilimas pareikalavo atitraukti karines pajėgas į imperijos centrą ir palikti įtvirtintas tvirtoves. Kontrolę buvusiame protektorate perėmė Tibetas.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

|  |
| --- |
|  |
| **Rytų Turkestano istorija** |
| Džungarija | Tarimas | Turfanas |
| 36 vakarų valstybės (Tocharai) |
| Siongnu | *Han dinastija*(Vakarų teritorijos) |
| ŽoužanaiGaoče | Gaočangas, Šanšanas, Kučia, Jutianas, Šule, Janči |
| *Tangų dinastija* (Ansi, Beitingas) |
| Karlukų kaganatas |
| *Uigūrai* | *Tibeto imperija* |
| Karachanidų chanatasKarakitajų chanatas | Karachodža |
| *Mongolų imperija* |
| Čagatajaus ulusas |
| Keturi oiratai | MogulistanasMogulija |
| Džungarų chanatas |
| *Čingų dinastija* |
| II RTR | I RTR | *Kinija* |
| *KLR* (Sindziangas) |

Protektoratą sudarė 4 administraciniai vienetai džen (kin. 鎮, pinyin: *zhen*):

1. Kučia
2. Hotanas
3. Kašgaras
4. Karašachras
|  |
| --- |
| Malajų-polineziečių |
| Paplitimas | Malajų salynas, Madagaskaras, Okeanija |
| Kalbų skaičius | 1100 |
| Kilmė | Austronezinės >**Malajų-polineziečių** |
| Geografinis paplitimas |
|  |
| Klasifikacija | Borneo-Filipinų, Branduolinės malajų-polineziečių kalbos |

**Malajų-polineziečių kalbos** – austroneziečių šeimos grupė, viena iš dešimties ir pati gausiausia, paplitusi didžiuliame areale Indijos ir Ramiojo vandenyno salose, tik keletu šiai grupei priklausančių kalbų kalbama Azijos žemyninėje dalyje. Šiai grupei priklauso apie 1100 kalbų, kuriomis kalba beveik 300 mln. žmonių. Malagasių kalba, kuria kalbama Madagaskare, yra labiausiai nutolusi į vakarus, o toliausiai rytuose yra Velykų salos (rapanujų) kalba. Malajų – polineziečių kalbų grupė skirstoma į du pagrindinius pogrupius – Vakarų malajiečių – polineziečių ir Centrinį-Rytų malajiečių – polineziečių pogrupį.

Ši grupė yra tokia gausi, kad likusios devynios negausios grupės dažniausiai apjungiamos į bendrą vienetą – Formozos kalbas.

Malajiečių – polineziečių kalboms būdinga reduplikacija (žodžio dalių arba visų žodžių kartojimas), kuria išreiškiama daugiskaita, nedidelis balsių skaičius fonemose (paprastai penkios).

Klasifikacija
-------------

Nėra vieningos šių kalbų klasifikacijos. Jos gali būti dalinamos į du pogrupius, arba klasifikuojamos pagal arealus: indoneziečių, filipiniečių, mikroneziečių, polineziečių, melaneziečių ir kitos kalbos.

Moderniausia klasifikacija yra tokia:

* Borneo-Filipinų kalbos: jomis šnekama Filipinuose ir kitur. Tai – daugybė kalbų, tarp kurių svarbiausios – tagalų kalba (filipinų kalba), sebuanų kalba, *hiligaynon*, ilokų kalba, kapampanganų kalba, malagasių kalba
* Branduolinės malajų – polineziečių kalbos: greičiausiai kilę iš Sulavesio
	+ Sunda-Sulavesio kalbos: bugių kalba, ačehų kalba, čiamų kalba (Vietname), malajų kalba (indoneziečių kalba), ibanų kalba (Borneo), sundų kalba, javiečių kalba, Bali kalba, *Čiamoro* (Guame), *Palauan*.
	+ Centrinės – rytų malajų – polineziečių kalbos:
		- Centrinės malajų – polineziečių kalbos (Bandos kalbos): paplitę aplink Bandos jūrą – Timoro, Sumbos, Floreso, ir Molukų salose.
		- Rytų malajų – polineziečių kalbos
			* Pietų Halmaheros-Geelvink įlankos kalbos: paplitę Halmaheros saloje ir vakarinėse Naujosios Gvinėjos dalyse.
			* Okeaninės kalbos: didžiulė aibė kalbų, apimančių Melaneziją, Polineziją ir Mikroneziją.

Nuorodos
--------

* Ethnologue informacija
| ***Griebk ir spruk*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mordi e fuggi |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Dino Risi |
| Metai | 1973 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Griebk ir spruk** (it.  *Mordi e fuggi*) – 1973 m. sukurta veiksmo komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marcelo Mastroianni – Džulijus Borsis
* Oliver Reed – Fabricijus
* Carole Andre – Danda
* Nicoletta Machiavelli – Silvija
* Lionel Stander – generolas
* Bruno Cirino – Raulis
* Gianni Agus – Seržas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vaistų kompanijos vadovas Džulijus kartu su bendradarbe meiluže Danda ketina kartu praleisti savaitgalį užmiestyje. Jiems sustojus degalinėje, į ją užsuka nuo policijos bėganti bankų plėšikų trijulė, vadovaujama Fabricijaus, ir paima porą įkaitais. Pasprukę nuo policijos, jie pasislepia atokiame kaime, nusenusio generolo namuose. Džulijo šeima, sužinojusi, kad šis turi meilužę, neskuba surinkti reikalaujamos pinigų sumos, tuo tarpu Fabricijus ir Džulijus leidžiasi į filosofinius pasvarstymus apie gyvenimą, komunizmą ir terorizmą. Džulijus stengiasi visaip pataikauti Fabricijui, kas sukelia kivirčą su Danda. Mergina suartėja su Fabricijumi, o kitą dieną policija neutralizuoja pagrobėjus ir išlaisvina įkaitus, tačiau šių santykiai galutinai iširę...
| Griežės kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Griežės kapinynasGriežės kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°24′08″š. pl. 22°13′21″r. ilg.﻿ / ﻿56.4023143°š. pl. 22.2225952°r. ilg.﻿ / 56.4023143; 22.2225952Koordinatės: 56°24′08″š. pl. 22°13′21″r. ilg.﻿ / ﻿56.4023143°š. pl. 22.2225952°r. ilg.﻿ / 56.4023143; 22.2225952 |

 |
| Vieta | Mažeikių rajonas |
| Seniūnija | Židikų seniūnija |
| Naudotas | IX a. – XIV a. |
| Registro Nr. | / 6367 / AV644 |

**Griežės kapinynas** – kapinynas Mažeikių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Griežės kaimo (Židikų seniūnija), apie 1 km į pietus nuo Griežės pirmojo ir antrojo piliakalnių, Varduvos kairiajame krante, ant kalvų.

Tyrimai
-------

1926 m. latvių archeologas Edvardas Paeglė kasinėjo kelis IX a. – XIV a. nedegintų mirusiųjų kapus, 1981–1983 m. Istorijos instituto archeologai (tyrimų vadovas Algirdas Varnas) ištyrė 2200 m² plotą. Rasta 12 didelių duobių, kuriose buvo nuo kelių iki keliolikos sudegintų mirusiųjų kapų, 25 simboliniai kapai ar apeiginės duobės ir 47 nedegintų mirusiųjų (daugiausia vaikų) kapai, datuojami XI a. – XIII a. Radinius, apie 1700, daugiausia papuošalai, saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Netoli kapinyno, Varduvos pušyne, yra Griežės pilkapynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronius Dakanis. *Griežės kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 152 psl.

* Varnas A. Griežės kapinynas. / Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1980 ir 1981 metais. Vilnius, p. 75–78.