recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Laukžemės senosios kapinės |
| --- |
| Kapinės iš pietvakarių pusės |
| 

Laukžemės senosios kapinėsLaukžemės senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°04′30″š. pl. 21°11′42″r. ilg.﻿ / ﻿56.075114°š. pl. 21.195028°r. ilg.﻿ / 56.075114; 21.195028Koordinatės: 56°04′30″š. pl. 21°11′42″r. ilg.﻿ / ﻿56.075114°š. pl. 21.195028°r. ilg.﻿ / 56.075114; 21.195028 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,01 ha |
| Naudotas | XVI–XIX a. |

**Laukžemės senosios kapinės**, vadinamos *Markapiais, Švedų, Žvyzdrų, Žvyro kalnu* – neveikiančios kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemėje (Darbėnų seniūnija), 0,67 km į šiaurės vakarus nuo kelių Būtingė–Laukžemė ir Darbėnai–Laukžemė kryžkelės, Šventosios kairiajame krante.

Vieta
-----

Įrengtos aukštumos šlaite, besileidžiančiame link upės slėnio. Teritorijos ribų ir laidojimo žymių nesimato. Ties viduriu slūgso apleista žvyrduobė. Palei šiaurinį pakraštį aukštumos šlaitu link upės leidžiasi senkelis, šalia kurio stovi Lietuvos–Latvijos valstybinės sienos riboženklis. Į pietus - pietryčius nuo kapinių prasideda Laukžemės kapinynas. Saugotinas kultūros paveldo objektas. 

Teritorijos plotas – 0,01 ha.

Istorija
--------

Kapinės vadinamos Markapiais, Švedų, Žvyzdrų, Žvyro kalnu. Pasakojama, kad tai buvusios pirmosios Laukžemės kapinės. Jose laidoti nuo maro mirę gyventojai, taip pat XVI–XVIII a. apylinkėje žuvę Švedijos kariai. Kapinėse nuo seno stovėjo keli aukšti mediniai kryžiai.

XIX a. įrengus Laukžemės parapijos kapines, senosios kapinės buvo apleistos ir pamirštos, o jose buvę kryžiai sunyko. XX a. 4 dešimtmetyje pradėjus jų teritorijoje kasti žvyrą, buvo randama žmonių kaulų ir įvairių senienų. Nuo XX a. vidurio karjeras apleistas, kapinės nebeardomos. 

Kultūros vertybių registre neregistruotos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga // Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 1, ap. 1, b. 18. - L. 169, 171 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Konsulinis teismas** - teismo rūšis; istorinis proceso bei konsulinės teisės institutas.

Vokietijos Imperijos teisė
--------------------------

Vokietijos Imperijos konsuliniai teismai veikė kaip:

kolegiali institucija
Imperijos teismas Leipcige (*Reichsgericht* instancija).
Konsulinis teismas veikė įvairia sudėtimi - vieno teisėjo bei kolegijomis. Kolegija buvo sudaryta iš pirmininko ir 2-4 teisėjų bei sprendė visas baudžiamąsias bylas, priklausiusias šefenų teismų kompetencijai bei visas civilines bylas pagal žemės teismo kompetenciją. Prisiekusiųjų teismo bylų konsulinis teismas nagrinėti negalėjo.

Imperijos teismas kaip aukštesnioji konsulinio teismingumo instancija nagrinėjo apeliacines bylas. Teisena vyko pagal civilinio ir baudžiamojo proceso kodeksus. Konsulinis teismas sprendė materialinės konsulinės teisės klausimus, rėmėsi Prūsijos visuotiniu žemės teisynu (Das preußische allgemeine Landrecht), komercine teisė ir komerciniais papročiais; baudžiamojoje teisėje - policijos teisės normomis.

Literatūra
----------

* Meyers Konversationslexikon. Verlag des Bibliographischen Instituts, Leipzig und Wien, Vierte Auflage, 1885-1892. Band 10 von Königshofen bis Luzon. Seite 41: Konsulargerichtsbarkeit bis Konsulieren.
* Hänel und Lesse, Die deutsche Gesetzgebung über Konsularwesen (Berl. 1875);
* Zorn, Die Konsulargesetzgebung des Deutschen Reichs (das. 1884);
* Steinmann-Bucher, Reform des Konsulatswesens aus dem volkswirtschaftlichen Gesichtspunkt (das. 1884);
* König, Handbuch des deutschen Konsularwesens (3. Aufl. das. 1885);
* Malfatti di Monte Tretto, Handbuch des österreichisch - ungarischen Konsularwesens (Wien 1879, Suppl. 1882);
* Joel, Consuls manual and ship - owners guide (Lond. 1879);
* Mikorios, Les consuls en Orient (Genf 1881).
| Laukžemės II kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Laukžemės II kapinynasLaukžemės II kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°04′15″š. pl. 21°10′08″r. ilg.﻿ / ﻿56.070955°š. pl. 21.168899°r. ilg.﻿ / 56.070955; 21.168899Koordinatės: 56°04′15″š. pl. 21°10′08″r. ilg.﻿ / ﻿56.070955°š. pl. 21.168899°r. ilg.﻿ / 56.070955; 21.168899 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,531 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 2011 m. |
| Registro Nr. | u. k. 37959 |

**Laukžemės II kapinynas** (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas 37959) yra šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Laukžemės vakariniame pakraštyje (Darbėnų seniūnija), kelio Laukžemė–Būtingė dešinėje pusėje, 0,97 km į pietvakarius nuo Šventosios upės.

Kapinynas
---------

Įrengtas atskiroje, apie 100 m skersmens ir 2–3 m aukščio lėkštašlaitėje kalvelėje, kurią iš rytų pusės juosia bevardis upeliukas, o iš vakarų ir šiaurės pusių – mišku apaugusios, šiek tiek pelkėtos daubos. Teritorija dirvonuoja, vietomis iškasinėta duobėmis, šiaurės rytinėje dalyje apaugusi pušynu. Jos pietiniu pakraščiu praeina kelias Laukžemė–Būtingė.

Teritorijos plotas – 0,531 ha.

1,7 km į vakarus – šiaurės vakarus yra pirmasis Laukžemės kapinynas, 2,8 km į pietryčius – Medomiškių (Laukžemės) kapinynas.

Tyrimai
-------

2011 m. kapinyną išaiškino ir žvalgė Klaipėdos universiteto Baltijos regiono istorijos ir archeologijos institutas (archeologinės ekspedicijos vadovas Vykintas Vaitkevičius). 

Kapinyne ištirtas 10 m² plotas, rasta pavienių archeologinių radinių iš suardytų griautinių žmonių kapų: geležinis įmovinis ietigalis lapo formos plunksna, žalvarinės suktos antkaklės fragmentas, bronzinė grandelė.

Anksčiau kapinyno teritorijoje buvo rastas geležinis įmovinis kirvis, kurį saugo Kretingos muziejus.

Datuojamas I tūkstantmečiu.

2014 m. birželio 12 d. registruotas nekilnojamųjų kultūros vertybių registre.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vykintas Vaitkevičius, Gintautas Zabiela, Vita Bukantaitė. Archeologijos vertybės projektuojamo dujotiekio trasoje Klaipėdos ir Kretingos rajonuose. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2011 metais. – Vilnius, 2012. – P. 591

* Vykintas Vaitkevičius. Projektuojamo dujotiekio dviejose alternatyviose trasose Klaipėdos ir Kretingos rajonuose 2011 m. archeologinių žvalgomųjų tyrimų ataskaita. – T. 1, 2. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 39, ap. 1, b. 2213, 2214

Nuorodos
--------

* Laukžemės kapinynas, Laukžemės k. Darbėnų sen. Kretingos r. sav. – Kultūros vertybių registras Archyvuota kopija 2020-06-06 iš Wayback Machine projekto.
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2011 metais
| Nygrandaslatv. *Nīgrande* |
| --- |
| *Nygrando liuteronų bažnyčia* |
|  |
| 

NygrandasNygrandas

56°29′07″ š. pl. 22°05′25″ r. ilg.﻿ / ﻿56.48528°š. pl. 22.09028°r. ilg.﻿ / 56.48528; 22.09028﻿ (Nygrandas)Koordinatės: 56°29′07″ š. pl. 22°05′25″ r. ilg.﻿ / ﻿56.48528°š. pl. 22.09028°r. ilg.﻿ / 56.48528; 22.09028﻿ (Nygrandas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Kuržemė Kuržemė |
| **Savivaldybė** | Saldaus savivaldybė |
| **Valsčius** | Nygrando valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 401  |
| **Altitudė** | 50 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nýgrandas |

**Nygrandas** (latv. *Nīgrande*) – kaimas Latvijoje, Saldaus savivaldybėje, 53 km į pietvakarius nuo Saldaus, 6 km nuo Lietuvos sienos, Ventos kairiajame krante, prie Laurupytės žiočių. Valsčiaus centras. Praeina kelias P106 (Ežerė–Gruobinia). Veikia vaikų darželis, pradinė mokykla (įkurta 1870 m.), biblioteka, vaistinė, muziejus „Nygrando istorijos klėtis" (įkurtas 1980 m.), liuteronų bažnyčia (įkurta 1663 m. atkurta 1775 m. Nygrando dvaro savininko K. H. Rekės rūpesčiu), paštas.

Istorija
--------

Kaimas kūrėsi buvusio Nygrando (*Niegranden*) dvaro žemėse. XII a. Nygrando valsčiaus teritoriją sudarė kuršių gyvenamos Bandavos ir Ceklio žemių pasienio ruožas. XIII–XVI a. Nygrando valsčius priklausė Kuršo vyskupijai, XVI a. pab.–XVIII a. – Piltenės sričiai. XIX a. Nygrando valsčiaus teritorijoje buvo 4 dvarai, veikė 2 spirito varyklos, 4 kalkių krosnys, plytinė.

Tarybiniais metais – *Straume* kolūkio centrinė gyvenvietė, vėliau – Nygrando tarpkolūkinio susivienijimo centras.

Istorijos muziejus

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Nygrandas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
|  |
| --- |
| Aleksandras Jegorovas-Džyza |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Aleksandras Jegorovas |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 6 d.Kaunas, Lietuvos TSR |
| Mirė | 2014 m. lapkričio 13 d. (62 metai) Lietuva |
| Žanrai | džiazas, bliuzas |
| Kūrinių kalbos | lietuvių, rusų |
| Veikla | atlikėjas, žurnalistas |
| Susijusi veikla | Senas kuinas, Hilda Blues Band |

**Aleksandras Jegorovas-Džyza** (1952 m. rugsėjo 6 d. Kaune – 2014 m. lapkričio 13 d.) – Lietuvos džiazo ir bliuzo atlikėjas, žurnalistas, antisovietinio pasipriešinimo dalyvis, Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos darbuotojas nuo 1990 m.

Biografija
----------

Džyza gimė 1952 m. rugsėjo 6 d. Kaune. 1965 m. baigė akordeono klasę Kauno vaikų muzikos mokykloje. Reiškėsi kaip vienas pirmųjų ir ryškiausių Lietuvos hipių. 1972 m. po R. Kalantos susideginimo Kaune dalyvavo protesto akcijose Kaune, dėl to pateko į KGB nemalonę. Kurį laiką buvo priverstinai gydomas psichiatrinėje ligoninėje, iš jos išleistas kelerius metus važinėjo po Tarybų Sąjungą, nukeliavo iki Buriatijos.

Grįžęs į Lietuvą, grojo įvairiuose kolektyvuose, kaip antai „Jesus Blues Road Band", „Grean Production", „Nuogi ant slenksčio", „Hilda Blues Band" ir kt. Nuo 1977 m. – Tarptautinės džiazo federacijos narys. 1983 m. baigė Vilniaus kultūros mokyklą. 1984 m. su bendraminčiais Vilijumi Važnevičiumi, Audriumi Azguridžiumi įkūrė grupę bliuzo grupę *Senas kuinas*, 2005 m. išleidusią albumą.

1990 m. pradėjo dirbti LRT, 1991 m. „Santarvės" laidų vyresniuoju redaktoriumi, po Sausio įvykių vedė žinias rusų kalba, 1993 m. – LRT muzikos redakcijos žurnalistas.

Apdovanotas Sausio 13-osios atminimo medaliu.

Mirė ištiktas insulto 2014 m. lapkričio 13 d. Palaidotas Viršuliškių kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė ilgametis žurnalistas A. Jegorovas-„Džyza". Kauno diena
2. 1 2  Džyza. 8diena.lt. Nuoroda tikrinta 2022-02-04.
3. ↑  Mirė bliuzo muzikantas A. Jegorovas-Džyza Archyvuota kopija 2015-01-03 iš Wayback Machine projekto.
**Konsulinis teisėjas** - arbitras, kuriam pavesta spręsti komercines bylas, vienam arba kolegialiai kartu su kitais teismo nariais. Konsulinis teisėjas nėra teisėjas (valstybės tarnautojas), jo galią ir kompetenciją legitimuoja asmens profesinė patirtis, bylos šalių pasitikėjimas. Amžius neribojamas. Į pareigas išrenka profesinės organizacijos (pvz. asociacijos), valstybinės institucijos arba mišraus proceso būdu.

Konsulinis teisėjas yra teismo, sudaryto iš konsulinių teisėjų ir profesionalių teisėjų arba tik iš konsulinių teisėjų. Už savo veiklą jis negauna atlyginimo, tačiau išlaidoms gali būti numatyta kompensacija. Konsulinis teisėjas komercinėse bylose taiko galiojančią teisę. Kompetenciją *ratio materiae* ir *ratio loci* reguliuoja atitinkamam teismingumui taikytina teisė.

Teisėjo statusą, pareigas ir funkcijas reguliuoja Europos komercinių bylų teisėjų asociacijos (*Union Europeenne des Magistrats statuant en matiere Commerciale, UEMC*) Europos chartija dėl konsulinių teisėjų komercinėse bylose, priimta 2005 m. rugpjūčio 27 d. Maria Wörth (Austrija).

Nuorodos
--------

* Europos komercinių bylų teisėjų asociacijos tinklalapis Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Konsulinė pagalba** – valstybės garantuojama parama piliečiams užsienyje nepriklausomai nuo jų buvimo už valstybės sienos ribų priežasčių, legalumo, materialinės padėties. Konsulinė įstaiga ar diplomatinė atstovybė privalo padėti savo valstybės piliečiui įvairiais atvejais. Teisė į konsulinę pagalbą yra numatyta 1963 m. Vienos konvencijos dėl konsulinių santykių 36 straipsnyje, kuris numato valstybėms teisę susisiekti su savo piliečiais.

Teikimas
--------

Iš (pilietybės) valstybės pusės teikiama tada, kai asmeniui, esančiam užsienyje, nėra taikoma buvimo valstybės institucijų prievarta, tačiau dėl objektyvių aplinkybių (stichinių nelaimių, autoavarijos, dokumentų praradimo, sveikatos sutrikimo, nelaimingo atsitikimo) reikalinga pagalba (parama), kuri negali būti suteikta trečiųjų asmenų (privačių asmenų, visuomeninių organizacijų, buvimo valstybės institucijų).

Apimtis
-------

Kiekviena valstybė nusprendžia pati, kokia apimtimi ji teikia konsulinę pagalbą ir gynybą. Atitinkamai piliečiai turi teisę reikalauti, kad jiems būtų suteikta būtinoji pagalba ir parama.

Pagalbos formos bei apimtis priklauso nuo konkrečių piliečių, esančių buvimo valstybėje, poreikių. Ši pagalba apima reikalingos informacijos, atstovavimo ir teisinės pagalbos suteikimą (konsulinė gynyba). Pagalba gali pasireikšti ir tuo, kad asmeniui padedama grįžti į nuolatinės gyvenamosios vietos valstybę ar į kitą tinkamą šalį. Asmuo, kuriam buvo suteikta pagalba, gali būti įpareigojamas atlyginti išlaidas. Ši pareiga taip pat tenka asmens giminaičiams bei sutuoktiniui priklausomai nuo išlaikymo pareigos.

Jeigu konsulinėje apygardoje įvyksta ar gresia stichinės nelaimės, konsuliniai pareigūnai privalo imtis reikiamų priemonių, siekiant suteikti pagalbą piliečiams, patyrusiems žalą ar asmenims, kuriems ji gresia atsirasti. Tokia pagalba teikiama ir piliečių šeimos nariams (neturintiems pilietybės) bei piliečių palikuonims, jei jie kartu gyvena (ar gyveno); vėliau asmuo privalo kompensuoti pagalbos suteikimo išlaidas.

Siekiant operatyviai suteikti pagalbą, konsuliniai pareigūnai privalo sudaryti jų apygardoje gyvenančių piliečių bei kitų pagalbos asmenų bei jų šeimos narių sąrašą bei jį nuolat papildyti, aktualizuoti.

Konsulinis pareigūnas, jo konsulinėje apygardoje mirus atstovaujamos valstybės piliečiui, privalo pranešti piliečio artimiesiems bei prašant turi padėti organizuoti palaikų pervežimą.

Lietuva
-------

Lietuvoje konstituciniame lygmenyje yra įtvirtinta nuostata, atspindinti konsulinės pagalbos Lietuvos piliečiams galimybę: **Lietuvos valstybė globoja savo piliečius užsienyje** (LR Konstitucijos 13 straipsnis).

Taip pat žiūrėti
----------------

* Konsulinė gynyba
* Pilietybė
* Konsulinės funkcijos

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2019-09-30 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2005-09-05 iš Wayback Machine projekto. (Šveicarijos URM)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Perpetuum Mobile*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Perpetuum Mobile |
| Kilmės šalis | Lietuva, Prancūzija |
| Režisierius | Valdas Navasaitis |
| Scenaristas (-ai) | Valdas Navasaitis |
| Vaidina | Dainius GavenonisJulija GoydRamūnas Cicėnas |
| Metai | 2008 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | lietuvių |

**Perpetuum Mobile** – 2008 m. lietuvių ir prancūzų kino juosta. Buvo pristatyta Roterdamo ir Trondheimo kino festivaliuose.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Rono šeima iširo, jis prarado darbą ir jau daugiau kaip pusė metų gyvena pas savo draugę Margo. Dienas Ronas leidžia savo vaikystės draugo Adi klube. Ten jis lošia kortomis ir jam visai neblogai sekasi. Vieną dieną klube jis sutinka Diną – seną Adi bičiulę. Jiedu gana lengvai suartėja, ima lošti poroje ir apsigyvena Rono draugo tuščiame bute. Du nepažįstami žmonės. Jie susitiko pavasarį, dabar – jau ruduo. Jie bijo pažvelgti vienas kitam į akis.

Aktoriai
--------

* Dainius Gavenonis,
* Julija Goyd,
* Ramūnas Cicėnas,
* Viktorija Kuodytė,
* Jonas Vaitkus.

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisierius – Valdas Navasaitis,
* Scenarijus – Valdas Navasaitis,
* Operatorius – Vladas Naudžius.
Konsulo *Flavio Anastasio Probo* diptikas, 517 m.
Konsulo *Theodorus Philoxenus Sotericus* diptikas, 525 m.
Fragmentas
Fragmentas
**Konsulinis diptikas** (gr. diptychos 'dvigubas, dukart sudėtas') – tai diptikas, pagamintas dažniausiai iš įmantriai raižyto dramblio kaulo, Bizantijoje teiktas konsulams, jiems pradedant eiti šias aukštas pareigas.

Istorija
--------

Konsulinių diptikų (senovinių varstomų užrašų lentelių) kūrimas ir gamyba, skyrimo tvarka buvo apspręsta imperatoriaus Teodosijaus II valdymo metu Teodosijaus kodekse 438 m. Jie buvo numatyti skirti tik konsulams, tačiau ir žemesnio rango valstybės tarnai, vietos aristokratai apeidavo šią taisyklę ir diptikais pažymėdavo kurkas mažiau reikšmingus įvykius. Yra žinomi ir ankstesni šių diptikų pavyzdžiai, pvz. seniausias jų yra datuojamas 406 m. Valdant Justinianui I, jie nustojo gyvavę (paskutinis žinomas diptikas datuojamas 541 m.).

Meninė vertė
------------

Konsuliniai diptikai buvo svarbi vėlyvosios Romos imperijos meno dalis, įtakota antikinio meno stiliaus, personifikacijos tradicijų. Diptikai VI amžiuje įprasmino bizantiškojo stiliaus atsiradimą bendrame graikų ir Rytų kultūrų fone. Dėka šių daugelio išlikusių kūrinių yra praturtinama istorinių asmenybių tyrinėjimo medžiaga. Diptikams išsilaikyti iki šių dienų pagelbėjo tai, kad vėlesniais viduramžiais jie buvo panaudojami kaip puošnūs senųjų bažnytinių knygų viršeliai. 

Ant diptiko lentelių buvo išraižomas konsulo atvaizdas (visu ūgiu arba iki krūtinės), įrėmintas vainiko ornamentu. Be to, puošybai buvo naudojamos įvairios gyvenimo scenos iš cirko, teatro, hipodromo, galynėjimosi su laukiniais žvėrimis varžybų. Diptikų lentelės buvo padengiamos dažais, kitos – inkrustuojamos brangakmeniais. Pagrindinės dirbtuvės buvo imperijos sostinėse Romoje ir Konstantinopolyje.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Konsulinis diptikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Konsulinis diptikas
* Konsulinių diptikų stiliai
Pernu įlanka
**Pernu įlanka** (est. *Pärnu laht*) – įlanka Baltijos jūroje, Estijos pietryčiuose, šiaurės rytinėje Rygos įlankos dalyje. Įlanka į sausumą įsiterpia 30 km, plotis ties išėjimu – 20 km. Vidutinis gylis – 4–10 m, giliausia vieta - 12 m. Įlankos plotas - 411 kv.km.

Kaip ir kitų Rygos įlankos dalių, Pernu įlankos krantai lėkšti, daug kur smėlėti. Vasarą vanduo sušyla iki 18 °C, žiemą laikosi apie 0–1 °C. Nuo gruodžio iki balandžio būna užšalusi. Druskingumas – 3–6 ‰.

Į įlanką įteka Pernu ir Audru upės. Prie įlankos įsikūręs Pernu uostamiestis. Pernu įlanka yra svarbiausia Estijos priekrantės žvejybos teritorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pärnu River Basin Management Plan Archyvuota kopija 2013-04-12 iš Wayback Machine projekto. Tikrinta 2015-05-08.
2. ↑  *Пярнуский\_залив*,Большая советская энциклопедия, T. XXI (Проба—Ременсы). – Москва: Советская энциклопедия, 1975
3. ↑  „Pärnu laht". *Eesti Entsüklopeedia* (estų). Nuoroda tikrinta 2015-05-08.
| **Stanisław Stomma** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1908 m. sausio 18 d.Kėdainiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 2005 m. liepos 21 d. (97 metai)Varšuva, Lenkija |
|  |
| Veikla | Teisininkas, politikas |

**Stanislav Stoma** (1908 m. sausio 18 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 2005 m. liepos 21 d. Varšuvoje, Lenkija) – Lenkijos teisininkas, politikas, Lenkijos Seimo narys 1957-1976 m. Lenkijos senato narys 1989-1991 metais.

Biografija
----------

Gimė 1908 m. sausio 18 d. Kėdainiuose. 1928-1932 m. mokėsi teisę Vilniaus universitete. 1937 m. tapo mokslų daktaru, 1947 m. habilituotu mokslų daktaru. Po karo iki 1950 m. dirbo Krokuvos universiteto kriminalinės teisės departamente. Buvo įvairių universitetinių žurnalų steigėjas ir redaktorius. Priklausė Varšuvos katalikų inteligentijos klubui. 

Dirbdamas Lenkijos Liaudies respublikos seime buvo vienas iš iniciatorių vokiečių ir lenkų santykių atšilimui skatinti. 1988 m. už nuopelnus vokiečių ir lenkų santykių atšilimui apdovanotas Vokietijos Federacinės Respublikos ordinu „Už nuopelnus". 1994 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu. Mirė 2005 m. liepos 21 d. Varšuvoje. Sūnus antropologas Ludwik Stomma.

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.)

Literatūra
----------

* Wolfgang Pailer: Stanislaw Stomma. Nestor der polnisch-deutschen Aussöhnung. Bouvier, Bonn 1995, ISBN 3-416-02515-6.
Koordinatės: 55°22′57″š. pl. 23°07′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.382621°š. pl. 23.11765°r. ilg.﻿ / 55.382621; 23.11765

| Raseinių banko rūmai |
| --- |
|  |
| Rūmų priekis |
| Vieta | Raseiniai, Vytauto Didžiojo g. 21 |
| Statusas | Kultūros paveldo objektas |
| Architektas | Mykolas Songaila |
| Statybų pradžia | 1933 m. |
| Statybų pabaiga | 1934 m. |
| Paskirtis | Bankas |
| Stilius | modernizmas |
| Aukštų sk. | 2 |
| Plotas | 1288 m² |
| Kultūros vertybių registras |
| Statusas | Valstybės saugomas |
| Reikšmingumo lygmuo | Vietinis |
| Įregistravimo metai | 2013 m. |
| Kodas | 37452 |

**Raseinių banko rūmai** – buvę Lietuvos banko rūmai, stovintys Raseiniuose, Vytauto Didžiojo gatvės dalyje netoli centrinės miesto aikštės su „Žemaičio" skulptūra. Vietinės reikšmės architektūros paminklas, 2013 m. įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Pagal architekto Mykolo Songailos projektą, 1933 m. gegužės 8 d. patvirtintą VRM Statybos inspekcijos, buvo statomi Lietuvos banko Raseinių skyriaus rūmai. Funkcinė statinio paskirtis buvo įprastinė – pirmas aukštas skirtas operacijų salei ir kitoms bankinės paskirties patalpoms, antrajame numatyta įrengti gyvenamąsias patalpas banko valdytojui ir aptarnaujančiam personalui. Dviejų aukštų, klasikinės architektūros formų, stačiakampio tūrio pastatas Vytauto Didžiojo ir Ančakių (dab. Vaižganto) gatvių sankirtoje pastatytas greitai, per vienerius metus nuo projekto patvirtinimo – užbaigtas 1934 m. Vienas iš nedaugelio Raseinių pastatų, atlaikiusių Antrąjį pasaulinį karą, nors ir buvo smarkiai apgriautas – išliko tik dalis pastato. Rūmai atstatyti 1957 m. rekonstruoti 1996 m. Pastaraisiais metais čia buvo įsikūręs komercinio DNB banko padalinys, biurai, medicinos įstaiga.

Kiemo pusė, galinis fasadas su pusapskritime laiptine

Architektūra
------------

Funkcionalizmo stiliaus pastatas dviaukštis, su pastoge ir rūsiu, kompaktinis, stačiakampio plano, su rizalitais skirtinguose fasaduose. Pagrindiniame fasade rizalitas – su šešių stačiakampių piliastrų portiku, kituose fasaduose – per abu aukštus kylantys piliastrai su stambiais kapiteliais. Uždengtas valminiu stogu, kurį pagyvina ryški danga (originalios lietuviškos čerpės neišlikusios) ir stačiakampiai tūriniai švieslangiai, bokštelis vidurinėje dalyje. Centrinėje pastato dalyje įrengti stačiakampio formos vestibiulis ir operacijų salė.

Plytų mūro sienos padengtos granitiniu tinku. Įrengtas profiliuotas frizas pastato perimetru. Pastate į antrą aukštą veda gelžbetoniniai laiptai su teracinėmis pakopomis. Laiptų turėklų sienelė tinkuota, su metaliniu ažūru, pritaisytais profiliuotais mediniais porankiais. Pastatas aptvertas tinkuoto plytų mūro su ažūrinėmis metalinėmis dalimis tvora.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Bankas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos banko pastatas Raseiniuose *autc.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raseinių banko rūmai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vidmantas Laurinavičius. BANKAI LIETUVOJE. XIX a. pabaiga-XX a. I pusė. Projektuose, fotografijose, atvirukuose. p 34. Lietuvos bankas, 2003.
|  |
| --- |
| **Antazavės Juozo Gruodžio gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Antazavės Juozo Gruodžio gimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Dvaro g. 4, Antazavė |
| **Direktorius(-ė)** | Aldona Svidinskienė |
| **Mokinių skaičius** | 221 |
| **Įkūrimo data** | 1861 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 24 |

**Zarasų rajono Antazavės Juozo Gruodžio gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Antazavėje (Zarasų raj.), Dvaro g. 4, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190205194. Steigėjas Zarasų rajono savivaldybės taryba.

Filialas: Antazavės Juozo Gruodžio vidurinės mokyklos Imbrado pradinio ugdymo skyrius

Istorija
--------

1861 m. Antazavėje veikė parapinė mokykla. 1864 m. įkurta valdiška pradžios mokykla. Apie 1870 m. pastatytas dviejų galų namas, kurio viename gale įsikūrė mokykla, kitame gyveno mokytojas. Pastatą statė dvaras, o išlaikė vietos savivaldybė: teikė kurą, mokėjo mokytojui atlyginimą (20 caro rublių). 1895 m. mokėsi 30 mokinių, buvo trys skyriai. 1895–1944 m. veikė pradžios mokykla.

1934–1936 m. pastatytas senasis mokyklos pastatas (dabar nugriautas). 1944 m. rudenį atidaryta progimnazija su I–III klasėmis. 1947 m. progimnazija perorganizuota į septynmetę mokyklą, nuo 1954 m. Antazavės vidurinė mokykla. 1961 m. buvo sujungta su Antazavės internatine mokykla. 1962 m. mokyklos išskirtos į savarankiškas mokyklas. 1986 m. mokykla tapo dvylikmete (1-12 kl.).

1990 m. mokykla persikėlė į naują pastatą. 1995 m. mokyklai suteiktas kompozitoriaus Juozo Gruodžio (1884–1948) vardas. 1999 m. pradėtas priešmokyklinis ugdymas. 2000 m. rugsėjo 1 d. pradėtas profilinis mokymas (11-12 kl.).

2014 m. gimnazijos statusas.

Direktoriai
-----------

* nuo 1985 m. Aldona Svidinskienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| ***Skraidanti lėkštė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il disco volante |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Tinto Brass |
| Prodiuseris (-iai) | Dino De Laurentiis |
| Scenaristas (-ai) | Rodolfo Sonego |
| Vaidina | Alberto Sordi  Monica VittiSilvana ManganoEleonora Rossi DragoErika Blanc |
| Metai | 1964 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Skaidanti lėkštė** (it.  *Il disco volante*) – 1964 m. režisieriaus Tinto Brass sukurta fantastinė komedija. Aktorius Alberto Sordi filme atlieka net 4 skirtingus vaidmenis.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alberto Sordi – Vinčenzo Beruči / Dario Marsikano / donas Džiuzepė / grafas Momo Krosara
* Monica Vitti – Doloresa
* Silvana Mangano – Vitorija
* Eleonora Rossi Drago – Marija
* Liana Del Balzo – Dolores motina
* Guido Celano
* Lars Bloch
* Erika Blanc

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Karabinierių vadui Vinčenzo Beručis pavedama ištirti gandus apie Žemėje nusileidusią skraidančią lėkštę. Jis apklausia nedidelio miestelio, esančio netoli Venecijos, gyventojus, kurie visi tvirtina matę marsiečius. Našlė Vitorija, auginanti 7 vaikus, apsvaigina vieną ateivį kastuvu ir parduoda jį grafienės Krosaros sūnui, kuris yra ne tik nepilno proto, bet ir homoseksualus. Supykusi grafienė apkaltina Vitoriją apgavyste ir liepia įmesti marsietį į šulinį, o Beručis atima iš jos viską, kuo užmokėjo grafas Momo.

Galiausiai visi, taip pat ir Beručis, tvirtinantys matę ateivius, atsiduria psichiatrinėje ligoninėje, specialiai tam atidarytame skyriuje, o skraidanti lėkštė palieka Žemę.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vanwall**|  |
| Pilnas pavadinimas | Vanwall |
| Komandos bazė | Londonas, Didžioji Britanija |
| Komandos vadovai | Tony Vandervell |
| Pilotai | Jungtinė Karalystė Stirling MossPrancūzija Maurice TrintignantJungtinės Amerikos Valstijos Harry SchellJungtinė Karalystė Stuart Lewis-EvansArgentina José Froilán GonzálezJungtinė Karalystė Tony BrooksJungtinė Karalystė John Surtees |
| Debiutavo | 1954, Didžiosios Britanijos GP |
| Dalyvavo GP | 29 |
| Čempionai |   |
| Konstruktorių įskaita: | 1 (1958) |
| Pilotų įskaita: | 0 |
| Laimėta GP | 9 |
| Pole pozicijos | 7 |
| Greičiausių ratų | 6 |
| Paskutinis sezonas | 1960 m. Prancūzijos GP m. |
|

**Vanwall** buvo Formulės 1 ekipa, kuri lenktyniavo šiame čempionate 6-jame dešimtmetyje. Ekipos pavadinimas kilo nuo komandos savininko Tony Vandervell pavardės ir jo įmonės "Thinwall" pavadinimo. Vanwall ekipa yra pirmoji Formulės 1 čempionė komanda, laimėjusi naujai įsteigtą konstruktorių įskaitą 1958 m.

Istorija
--------

Vanwall 1957 m.
Pirmieji tikri Vanwall bolidai buvo pagaminti 1954 m. sezonui ir vadinosi Vanwall ypatingieji (*ang. k. Vanwall Special*). Važiuoklę jiems pagamino Cooper kompanija. Pirmieji dveji metai nedavė jokių geresnių rezultatų ir komandos vadovas nutarė perdaryti visą bolido aerodinaminę pusę, tam darbui jis pasamdė Colin Chapmaną. 

1956 m. neoficialiose lenktynėse bolidas rodė gerus rezultatus, o Stirling Mossas vienintelėse savo lenktynėse už šio bolido pelnė pergalę. Komandoje likus jauniems pilotams rezultatai vėl nedavė didesnių vaisių.

Kiek netikėtai S. Mossas nutarė ateiti į komandą 1957 m. sezonui. Tą sezoną Mossas pelnė tris pergales ir galutinėje rikiuotėje nusileido tik čempionu tapusiam Juan Manuel Fangio.

Kitais metais Formulėje 1 buvo uždraustas įprastas kuras, o tai davė neigiamos įtakos Vanwall bolidams. Nepaisant to, du pilotai iš šios ekipos sugebėjo pelnyti po tris pergales, o S. Mossas galutinėje asmeninėje įskaitoje Mike Hawthornui pralaimėjo vos vienu tašku. Tais metais įsteigtą konstruktorių taurę laimėjo Vanwall ekipa ir tapo pirmąja tai padariusia Formulės 1 ekipa. 

1958 m. sezonas buvo paskutinis, kai Vanwall ekipa dalyvavo visose lenktynėse. Vėliau komandos vadovui Vandervellui suprastėjo sveikata ir jis turėjo nuolat lankytis ligoninėse. Tai atsiliepė ir ekipos rezultatams, kurie kuo toliau tuo labiau prastėjo. Paskutinį kartą Formulėje 1 Vanwall ekipa pasirodė 1960 m. sezone Prancūzijos GP.

2003 m. buvo suformuota nauja įmonė Vanwalls Cars, kuri gamina vienviečius ir dviviečius lenktyninius automobilius.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Piroklastinis srautas, Majono ugnikalnis Filipinuose
**Piroklastinis srautas** (*nuée ardente*) – vulkaninių pelenų, karštų dujų ir kitų uolienų greitai judantis srautas, susijęs su kai kurių ugnikalnių išsiveržimais. Srauto greitis siekia iki 700 km/h. Srauto viduje temperatūra siekia 100–1000 °C. Paprastai piroklastinis srautas sklinda žemyn ugnikalnio šlaitais.

Piroklastinis srautas gali susidaryti, kai:

* sprogsta ugnikalnis
* sugriūna vulkaninis kupolas
* intensyviai iš lavos skiriasi dujos
* įvyksta nusėdusių piroklastų staigus kolapsas.

Piroklastinių srautų dydis įvairus – nuo kelių šimtų kubinių metrų iki daugiau nei tūkstančio kubinių kilometrų. Dažniausiai piroklastiniai srautai yra 1-10 kubinių kilometrų dydžio ir slenka jie keliolika kilometrų.

Žymiausi piroklastiniai srautai:

* Vezuvijaus išsiveržimas 79 metais,
* Šv. Elenos kalno išsiveržimas 1980 m.
* Katmajaus išsiveržimas 1912 m.
* Sufriero kalvų ugnikalnis 1995 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vanšuanas** (kin. 萬春, viet. *Vạn Xuân* – „dešimt tūkstančių pavasarių") – istorinė vietnamiečių karalystė, egzistavusi 544–602 m. dabartiniame šiauriniame Vietname su centru Raudonosios upės deltoje. Valstybę valdžiusi dinastija yra žinoma kaip **ankstyvoji Li dinastija** (viet. *nhà tiền Lý*).

Raida
-----

Valstybės įkūrėjas buvo vienas iš Hanojaus vietininkų Kinijos imperijos Dziaodžou provincijoje – Li Bon (viet. *Lý Bôn*). Pasinaudodamas Liangų dinastijos nusilpimu, Li Bon surinko vietos didžiūnus, valstiečius, mobilizavo imperatoriškąją armiją ir laivyną, ir 543 m. nutraukė Liangų administraciją šiaurės Vietname. Kitais metais jis titulavosi imperatoriumi Lý Nam Đế (t. y. „Pietų imperatorius Li"). Savąją valstybę jis pavadino Vanšuanu, ir jos sostine padarė Hanojaus miestą, kuris tuo metu buvo žinomas kaip Longbienis.

Įkurtoji valstybė susidūrė su augančia grėsme pietuose (iš Čampos) ir šiaurėje (iš Liangų Kinijos). Liangų imperatorius pasiuntė karvedį Čen Bašianą (kin. 陳霸先, pinyin: *Chen Baxian*) susidoroti su sukilusia provincija, ir Kinijos armijos nusiaubė Vietnamą, o 545 m. užėmė Longbiną. Lý Nam Đế buvo priverstas bėgti į kalnuotas teritorijas vakaruose, kur 548 m. nužudytas, prieš tai savo įpėdiniais paskyręs sūnų Li Tienbao (viet. *Lý Thiên Bảo* ir karvedį Čieu Vietvuongą (viet. *Triệu Việt Vương*). Pirmajam mirus 555 m. ir nepalikus įpėdinio, vieninteliu Vanšuano valdovu liko karvedys Čieu, kuris tęsė pasipriešinimo kovą prieš Kiniją.

Netrukus kilus pilietiniam karui pačioje Kinijoje, generolas Čen Bašianas turėjo palikti Vietnamą ir karas su Kinija baigėsi. Tačiau vietnamiečiai šia palankia situacija nepasinaudojo įtvirtinti savo pozicijoms, nes Vanšuane prasidėjo pilietinis karas dėl valdžios. Karvedį Čieu iš sosto siekė išstumti Li giminės atstovas Li Fattu (viet. *Lý Phật Tử*). Nors iš pradžių abu pretendentai nusprendė pasidalinti šalį į dvi dalis, 570 m. Li Fattu pažeidė šią sutartį, nusiaubė sostinę, o Čieu galiausiai nusižudė. Pasinaudodamas šia proga, Li Fattu suvienijo Vanšuaną ir paskelbė save imperatoriumi Lý Nam Đế II. Jis valdė 32 metus.

602 m. į Vanšuaną vėl įsiveržė Kinijos armija. Tuo metu Kiniją jau valdė karinga Sui dinastija, užsibrėžusi suvienyti visas kadaise turėtas teritorijas. Susidūręs su priešo invazija, Lý Nam Đế II pasirinko prieštaringai vertinamą sprendimą nesipriešinti ir pasiduoti. Taip jis norėjo išlaikyti taiką savo šalyje, paaukodamas jos nepriklausomybę. Po 60 metų pertraukos Kinija atkūrė savo administraciją šalyje, ir ilgainiui čia įkurtas Anamo generalinis protektoratas.

Ankstyvosios Li dinastijos viešpatavimas vertinamas kaip vienas pirmųjų Vietnamo bandymų atkurti savo nepriklausomybę. Jo metu labai sustiprėjo vietnamietiškoji tapatybė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alfredas Šlikas** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. liepos 15 d.Užušiliai, Biržų valsčius |
| Mirė | 1944 m. sausio 14 d. (41 metai)Rešiotų lageris |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, literatas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Marijampolės mokytojų seminarija |

**Alfredas Šlikas** (g. 1902 m. liepos 15 d. Užušiliai, Biržų valsčius – 1944 m. sausio 14 d. Rešiotų lageris Sibire) – pedagogas, literatas, Lietuvos ir Biržų apskrities visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Užušiliuose. 1915 m. karo nublokštas į Rusiją, mokėsi karo pabėgelių mokykloje Petrograde. Baigė Biržų gimnaziją.

1924 m. baigęs tarnybą Lietuvos kariuomenėje, dirbo Užkapių pradžios mokykloje. Nuo 1926 m. mokėsi Kėdainių mokytojų seminarijoje, Marijampolės mokytojų seminarijoje, po to – Drąseikių mokyklos mokytojas, Biržų "Aušros" mokyklos pradinės mokyklos vedėjas.

Biržų jaunalietuvininkų vadovybės narys. „Radvilos" draugijos Centro valdybos narys. 1933 m. – Lietuvos Evangelikų Reformatų Bažnyčios Sinodo Kuratorius.

Rašė žurnaluose „Sejėjas", „Jaunoji karta", laikraštyje „Biržų žinios".

1941 m. išvežtas į lagerius, 1943 m. nuteistas dešimčiai metų, mirė Rešiotų lageryje 1944 m. sausio 14 d.

Atminimas
---------

1989 m. jo gimtuose Užušiliuose pastatytas koplytstulpis.
| *A Single Man* |
| --- |
| A Single Man viršelis |
| Elton John studijinis albumas |
| Išleistas | 1978 m. spalio 16 d. |
| Įrašytas | 1978 m. sausį–rugsėjį |
| Žanras | rokas • pop • disko |
| Trukmė | 48:46 |
| Įrašų kompanija | The Mill, Cookham, Berks |
| Prodiuseris | Clive Franks, Elton John |
| Apžvalgos |
| Rolling Stone (įvertinimo nėra) nuoroda
Allmusic 2 iš 52 iš 52 iš 52 iš 52 iš 5 nuoroda |
| Elton John chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Blue Moves" |  **„A Single Man" (1978)** | „The Thom Bell Sessions" (1979) |

 |

**„A Single Man"** – dvyliktasis studijinis britų atlikėjo Elton John albumas, išleistas 1978 m. spalio 16 d. Tų pačių metų spalio mėnesį, Jungtinėse Valstijose, albumas tapo auksiniu, o lapkritį platininiu. Kaip ir visi vėlyvojo aštuntojo dešimtmečio ir devintojo dešimtmečio jo albumai, kritikų vertinamas buvo įvairiai.

Įrašymai
--------

Tai pirmasis albumas, kurio dainų tekstus kūrė ne ilgametis Eltono kolega Bernie Taupin, bet Gary Osborne. Taip pat, šį albumą prodiusavo ne Gus Dudgeon'as ir gana ilgam laikui pasitraukė aranžuotojas Paul Buckmaster. Vis dėlto prie albumo įrašymo prisidėjo nuo senų dienų dirbantys su Eltonu muzikantai – perkusininkas Ray Cooper'is ir gitaristas Davey Johnstone'as. Priešingai nei ankstesniuose albumuose, dirbant su Bernie Taupin, pirmiausia Eltonas sukūrė melodijas, o po to tekstus padėjo kurti Gary Osborne. Be to, atliekant šio albumo dainas, Eltonas dainavo žemesniu registru. Daina „Song for Guy" buvo sukurta po to, kai Eltonas sužinojo apie jo leidėjų kompanijos „Rocket" jauno pasiuntinio Guy Burchett žūtį motociklo avarijoje. Viršelis albumui buvo padarytas netoli Vindsoro pilies, Berkšyre.

Dainų sąrašas
-------------

Visos dainos buvo parašytos Elton John ir Gary Osborne, išskyrus kur pažymėta.

#### Pirmoji pusė

1. „Shine on Through" – 3:45
2. „Return to Paradise" – 4:15
3. „I Don't Care" – 4:23
4. „Big Dipper" – 4:04
5. „It Ain't Gonna Be Easy" – 8:27

#### Antroji pusė

1. „Part-Time Love" – 3:16
2. „Georgia" – 4:50
3. „Shooting Star" – 2:44
4. „Madness" – 5:53
5. „Reverie" (John) – 0:53
6. „Song for Guy" (John) – 6:35

CD formato albume dainos sujungtos į vieną sąrašą (1-11)

### Papildomi įrašai (1998 pateikė Mercury)

1. „Ego" (John, Bernie Taupin) – 4:00
2. „Flinstone Boy" (John) – 4:13
3. „I Cry at Night" (John, Taupin) – 3:16
4. „Lovesick" (John, Taupin) – 3:59
5. „Strangers" – 4:46

  

v • a • r **Elton John studijiniai albumai** 

Empty Sky · Elton John · Tumbleweed Connection · Madman Across the Water · Honky Château · Don’t Shoot Me I’m Only the Piano Player · Goodbye Yellow Brick Road · Caribou · Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy · Rock of the Westies · Blue Moves · A Single Man · Victim of Love · 21 at 33 · The Fox · Jump Up! · Too Low for Zero · Breaking Hearts · Ice on Fire · Leather Jackets · Reg Strikes Back · Sleeping with the Past · The One · Duets · Made in England · The Big Picture · Songs From The West Coast · Peachtree Road · The Captain & The Kid · The Diving Board · Wonderful Crazy Night
| **Suvalkų kraštovaizdžio parkas** |
| --- |
| Parko logotipas |
| **Tipas** | Kraštovaizdžio |
| **Vieta** | Jeleniavo, Prieraslio, Vižainio, Rūtelės valsčiai |
| **Koordinatės** |  |
| **Plotas** | 62,84 km² |
| **Įsteigimo data** | 1976 m. sausio 12 d. m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

Bachanovo riedulių draustinis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Suvalkų kraštovaizdžio parkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Suvalkų kraštovaizdžio parkas** (lenk. *Suwalski Park Krajobrazowy*) - kraštovaizdžio parkas esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Suvalkų apskrityje ir Jeleniavo, Prieraslio, Vižainio, Rūtelės valsčiuose.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. šios žemės buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį šios vietovės pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją. Iki šių laikų kai kuriuose parko vietovėse gyvena sentikiai. Parkas įkurtas 1976 m. kaip pirmasis tokio tipo parkas Lenkijoje. Šiame parke Andrzej Wajda filmavo filmą *Ponas Tadas*.

Parko vietovė
-------------

Suvalkų kraštovaizdžio parkas
Parke yra trys draustiniai: Ančios ežero draustinis, Lapūkavo riedulių draustinis ir Bachanovo riedulių draustinis. Parke yra 25 ežerai, iš kurių Ančios ežeras yra giliausias Lenkijoje. Parke yra dar keli didesni ežerai, tai: Kailio ežeras, Perto ežeras, Jačnos ežeras, Apskričio ežeras, Kamendulo ežeras, Samanio ežeras ir *Glubino* ežeras. Šalia Jačnos ežero vakarinio kranto yra nemažas durpynas. Paskutiniojo apledėjimo metu parko vietovėse susiformavo rieduliai, kurie saugomi riedulių geologiniuose draustiniuose. Priskaičiuojama daugiau kaip tūkstantis riedulių su 3 metrų perimetru, o patys didžiausi iki 8 metrų. Mažesni rieduliai yra tarp *Rutkos* ir *Lapūkavo* kaimų, o geologus labiausiai domina rieduliais nusėtas *Zavešono slėnis* tarp Bachanovo ir Malesoviznos kaimų. Aukščiausios parko kalvos yra *Leščinovo kalva*, Pilies kalnas, *Košcielna kalva* ir kukmedžių kalnas. Pastarasis yra 256 m virš jūros lygio, ant kalno įrengta apžvalgos aikštelė iš kurios galima apžvelgti beveik visą parką. Parke išplėtotos turizmo paslaugos. Jeleniavo, Smolnikų ir Blaskoviznos apylinkėse yra kaimo turizmo sodybų ir svečių namų. Juodosios Ančios upės slėnyje auga įvairi augmenija: pelkiniai augalai, eglynai ir pušynai. Parke yra retų augalų, kaip: durpyninė našlaitė, raudonoji gegūnė, pelkinis žinginys ir paprastoji spanguolė. 

Taip pat parke gyvena įvairūs gyvūnai: 

* Žinduoliai: upinis bebras, šermuonėlis, ežys, kirstukiniai, kiauniniai ir pilkasis vilkas;
* Paukščiai: tulžys, nendrinė lingė ir juodoji meleta;
* Ropliai: vikrusis driežas, gluodenai, geltonskruostis žaltys ir tikrosios angys;
* Žuvys: seliava, sykas, plerninės, margoji lašišaitė ir upėtakis.

Literatūra
----------

* J.Radziejowski (red.) Obszary chronione w Polsce, Instytut Ochrony Środowiska, Warszawa 1996, ISBN 83-85805-29-X.

Nuorodos
--------

* Suvalkų kraštovaizdžio parko tinklalapis (lenk.).
**A operatyvinė grupė** (vok. *Einsatzgruppe A*) –  nacistinės Vokietijos saugumo policijos  operatyvinė grupė, išžudžiusi daugiau kaip 250 000 žydų Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Baltarusijoje ir Rusijoje. Ji suburta 1941 m. birželio mėn. ir išformuota 1944 m. spalio mėn.

A operatyvinė grupė buvo didžiausia iš keturių operatyvinių grupių A, B, C ir D, sukurtų Vokietijos karui su Sovietų Sąjunga. Ją sudarė 990 žmonių. Jos vadu paskirtas SS brigadefiureris Walteris Stahleckeris. Jai priklausė 2-asis bei  3-asis operatyviniai būriai (*Einsatzkommandos*) ir 1a ir 1b ypatingieji būriai (*Sonderkommandos*).

1941 m. birželio 22 d. nacistinė Vokietija užpuolė Sovietų Sąjunga. A operatyvinė grupė A lydėjo Vokietijos Šiaurės armijų grupę, žengiančią per Lietuvą, Latviją ir Estiją link Leningrado.

Birželio 23 d. parengties padėtyje A operatyvinė grupė buvo perkelta iš Prečo į Dancigą. Jos štabas įsikūrė  Gumbinėje.

Birželio 25 d. Walteris Stahleckeris pasiekė Kauną kartu su priešakiniais Vokietijos kariuomenės daliniais.

Liepos 2 d. A grupės štabas buvo Šiauliuose. Ten veikė 2-asis operatyvinis būrys.  3-asis operatyvinis būrys Kaune perėme Lietuvos saugumo policijos pareigas.  B operatyvinės grupės 9-asis operatyvinis būrys veikė Vilniuje.

Rugpjūčio 9 d. 3-asis operatyvinis būrys Vilniaus kraštą perėmė iš  B operatyvinės grupės 9-ojo operatyvinio būrio.

Spalio 2 d. 3-asis operatyvinis būrys Šiaulių kraštą perėmė iš 2-ojo operatyvinio būrio.

1941 m. žiemą Walteris Stahleckeris pranešė Berlynui jog A operatyvinė grupė buvo išžudžiusi 249 420 žydų.

Walteriui Stahleckeriui žuvus kovose su sovietiniais partizanais, nuo 1942 m. kovo 24 d. A operatyvinei grupei vadovavo SS brigadefiureris ir policijos generolas majoras Heinzas Jostas.

Nuorodos
--------

* Arūnas Bubnys. Vokiečių ir lietuvių saugumo policija (1941–1944)
* Einsatzgruppen A. Mass Murder in Lithuania.
* Comprehensive Report up to 15 October 1941 by Franz Walter Stahlecker

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „The "Jäger" Report.". Nuoroda tikrinta 2012 m. rugsėjo 18 d..
| Algerasit. *Alghero* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

AlgerasAlgeras

40°33′0″ š. pl. 8°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.55000°š. pl. 8.31667°r. ilg.﻿ / 40.55000; 8.31667﻿ (Algeras)Koordinatės: 40°33′0″ š. pl. 8°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.55000°š. pl. 8.31667°r. ilg.﻿ / 40.55000; 8.31667﻿ (Algeras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sardinija Sardinija |
| **Provincija** | Sasario provincija |
|  |
| **Meras** | Michele Casula |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 43 914  |
| **Plotas** | 224 km² |
| **Tankumas** (2011) | 196 žm./km² |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Arkangelas Mykolas |

**Algeras** (it. *Alghero*, kat. *l'Alguer*) – miestas Italijoje, vakarinėje Sardinijos salos pakrantėje. 43,8 tūkst. gyventojų (2009). 24 km nuo miesto yra garsi ir gausiai turistų lankoma Neptūno grota.

Istorija
--------

Pirmieji žmogaus veiklos pėdsakai miesto apylinkėse priskiriami 4 tūkstanmečiui pr. m. e. Finikiečių pastatų likučiai datuojami apie 1500 m. pr. m. e.

Miestas įkurtas 1102 m. Dorijos šeimos, kuri ir valdė miestą ilgą laiką. 1353 m. šį strateginį Viduržemio jūros miestą užkariavo Aragono karalystė ir toliau Algeras vystėsi dėka katalonų kolonistų. 1720 m. perėjo Sardinijos karalystės valdžion.

Per 1943 m. miesto bombardavimą stipriai nukentėjo senamiestis. Šiuo metu miestas gausiai lankomas turistų.

Transportas
-----------

Algeras turi tarptautinį oro uostą (IATA kodas: AHO) iš kurio vykdomi reguliarūs skrydžiai į daugumą Italijos, bei nemažai Europos oro uostų. Su Sasariu Algerą jungia traukinių linija. Susisiekimas su aplinkiniais miestais vykdomas autobusais.

Nuorodos
--------

* Alghero miesto oficialus puslapis
* Algero turizmo informacija Archyvuota kopija 2009-08-14 iš Wayback Machine projekto.
* Algero oro uosto puslapis Archyvuota kopija 2009-04-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Todoras Živkovas** |
| --- |
|  |
| Todoras Živkovas |
| Gimė | 1911 m. rugsėjo 7 d.Pravecas |
| Mirė | 1998 m. rugpjūčio 5 d. (86 metai)Sofija |
| Tautybė | bulgaras |
| Sutuoktinis (-ė) | Mara Malejeva |
| Vaikai | Vladimiras, Liudmila |
|  |
| Veikla | Bulgarijos valstybės veikėjas |
| Organizacijos | buvęs Bulgarijos komunistų partijos vadovas, BLR Ministrų tarybos pirmininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Todoras Živkovas |

**Todoras Živkovas** (bulg. *Тодор Христов Живков*, g. 1911 m. rugsėjo 7 d. Pravece – 1998 m. rugpjūčio 5 d. Sofijoje) – Bulgarijos valstybės ir tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas, 35-erius metus (1954–1989 m.) vadovavęs Bulgarijos komunistų partijai (BKP).

Biografija
----------

Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1928 m. Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo antinacinėje veikloje, 1943–1944 m. organizavo partizaninį pasipriešinimo judėjimą.

1948 m. tapo BKP CK nariu, išrinktas BKP Sofijos miesto komiteto pirmuoju sekretoriumi ir miesto tarybos pirmininku. 1950 m. tapo BKP CK sekretoriumi, 1951 m. – BKP CK Politinio biuro nariu.

1954 m. išrinktas BKP CK Pirmuoju sekretoriumi. 1962–1971 m. kartu buvo ir BLR Ministrų tarybos pirmininkas, o 1971–1989 m. – BLR Valstybės tarybos pirmininkas.

Jam vadovaujant BLR ekonomiškai ir politiškai tampriai susisiejo su TSRS, 1955 m. tapo Varšuvos sutarties organizacijos nare. Bulgarijos kariuomenė dalyvavo užgniaužiant Vengrijos revoliuciją 1956 m. bei „Prahos pavasarį" 1968 m. Manoma, kad BLR specialiosios tarnybos 1978 m. Londone nužudė disidentą G.Markovą.

1989 m. lapkričio 10 d. T.Živkovas nušalintas nuo visų pareigų, gruodžio mėn. pašalintas iš BKP. 1990 m. apkaltintas valstybės lėšų švaistymu, jas skiriant užsienio šalių komunistams. Kaltintas ir už tai, kad 8-ajame dešimtmetyje privertė tūkstančius šalies musulmonų pakeisti vardus ir pavardes į bulgariškas arba emigruoti į Turkiją. Iki 1996 m. laikytas namų arešto sąlygomis.

Dėl ekonominių sunkumų, su kuriais Bulgarija susidūrė pereinamuoju į rinkos ekonomiką laikotarpiu, jo populiarumas šalyje buvo pakilęs. Mirė 1998 m. vasarą nuo pneumonijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Т. Х. Живков (hrono.ru inf.)

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **Bulgarijos Liaudies Respublikos Valstybės tarybos pirmininkas**1971 — 1989  | Po to:**Petras Mladenovas** |
| Prieš tai:**Antonas Jugovas** | **BLR Ministrų tarybos pirmininkas**1962 — 1971  | Po to:**Stanko Todorovas** |
| Prieš tai:**Vylko Červenkovas** | **Bulgarijos komunistų partijos CK Generalinis sekretorius**1954 — 1989  | Po to:**Petras Mladenovas** |