recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| „Estadio Olímpico Atahualpa" |
| --- |
|  |
| Vieta | Kitas, Ekvadoras |
| Koordinatės | 0°10′39.1″ p. pl. 78°28′35.7″ v. ilg.﻿ / ﻿0.177528°š. pl. 78.476583°r. ilg.﻿ / 0.177528; 78.476583Koordinatės: 0°10′39.1″ p. pl. 78°28′35.7″ v. ilg.﻿ / ﻿0.177528°š. pl. 78.476583°r. ilg.﻿ / 0.177528; 78.476583 |
| Atidarytas | 1951 m. |
| Renovuotas | 1977 m. |
| Savininkas | Concentración Deportiva de Pichincha |
| Operatorius | Concentración Deportiva de Pichincha |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 40 948 |
| Lauko matmenys | 105 x 70 m |
| Nuomininkai | Deportivo QuitoEl NacionalUniversidad CatólicaEkvadoras Ekvadoras |

**Estadio Olímpico Atahualpa** – daugiafunkcis stadionas, esantis Ekvadoro sostinėje Kite. Dabar naudojamas daugiausia futbolo varžyboms. Talpa – 40 948 žiūrovų.

Stadionas pastatytas 1951 m. dviejų pagrindinių miesto gatvių – *Avenida 6 de Diciembre* ir *Avenida Naciones Unidas* – sankirtoje. Pavadintas paskutiniojo inkų imperatoriaus Atahualpos garbei.

Stadione rungtyniauja Kito miesto futbolo klubai – Deportivo Quito, El Nacional, Universidad Católica. Šiame stadione taip pat namų rungtynes žaidžia Ekvadoro vyrų futbolo rinktinė. Stadionas yra 2,8 km aukštyje virš jūros lygio, todėl iš lygumų atvykusios komandos čia neretai patiria pralaimėjimus.

Šiame stadione vyko 1993 m. Copa América čempionato varžybos.
| **Didžialapė rafija** |
| --- |
| Didžialapė rafija |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Arekiečiai  *( Arecales)* |
| Šeima: | Arekiniai  *( Arecaceae)* |
| Pošeimis: | *Calamoideae*  *( Calamoideae)* |
| Triba: | Rotangai  *( Calameae)* |
| Gentis: | Rafija  *( Raphia)* |
| Rūšis: | Didžialapė rafija  *( Raphia farinifera)* |

 |
| Binomas |
| ***Raphia farinifera***(Gaertn.) Hyl. |

**Didžialapė rafija** (*Raphia farinifera*) – rafijų rūšis, kilusi Madagaskare, taip pat auganti rytinėje Afrikos pakrantėje, pelkėtuose miškuose ar upių pakrantėse.

Paprastai turi kelis kamienus, 2–9 m aukščio, kamieno šonai padengti lapkočių likučiais, tarp kurių esantys tarpai padengti ilgais tamsiais plaušais.
Lapai vieni didžiausių palmių tarpe, yra plunksniški, iki 9–10 m ilgio. Lapkočiai ties pamatų spygliuoti. Lapų lapeliai ilgi lancetiški, galiukai smailėjantys, 1–2 m ilgio. Pamatiniai siauri ir labai spygliuoti, centriniai didesni ir mažiau spygliuoti, o viršūniniai labai trumpi ir beveik bespygliai.

Žiedai vienalyčiai, išsidėstą ant vienanamių individų, formuojasi ant 40–50 m. amžiaus kamienų vieną kartą gyvenime. Žiedai išsidėstę viršūnėse aiškiai šakotuose žiedynuose, kurių viršutinėje dalyje būna keletas vyriškų žiedų. Šis rūšis kaip ir kitos rafijos yra monokarpinė – kamienas dera vieną kartą gyvenime. Užauginęs vaisius kamienas žūva, o iš šaknų sistemos vėliau atauga nauji ūgliai.

Vaisiai dideli, kiaušiniški, vištos kiaušinio dydžio. Jie smailiaviršūniai, padengti kietais, blizgančiais, raudonrudžiais užsiklojančiais žvynais.

Šios palmės mėgsta šlapius dirvožemius tropinio ir subtropinio klimato kraštuose, auga saulėkaitoje. Tinka auginti soduose ir parkuose dėl savo didumo.

Ugandoje pastebėta, kad šimpanzės valgo pūvančią šios rafijos rūšies šerdį. Manoma, kad jos mėgsta šerdį dėl natrio jonų gausos.

Panaudojimas
------------

Augimo šalyse šią rafiją naudoja pluošto gavyboje. Iš pluošto pina demblius, pintines, skrybėles ir pan. Pluoštas plačiai naudojamas sodininkystėje ir gėlininkystėje.

Iš tvirtų ir labai lanksčių sudėtinių lapų lapkočių gamina baldus, juos naudoja namų statybose. Lapkočiai pakeičia bambuką. Šias palmes naudoja vietiniai tabako augintojai, jie šių palmių lapus sudalina į ilgas siauras juosteles, ant kurių džiausto besifermentuojančius tabako lapus.

Iš kamienų šerdies išgauna sago tipo miltus, nes šerdis prieš žydėjimą turi labai daug krakmolo.

Dar besivystantys lapų lapeliai turi vaškiškos medžiagos, kurią vietiniai gyventojai naudoja grindų ar batų tepalui gaminti.

Nuorodos
--------

1. ↑  The Raffia palm Raphia farinifera (Gaertn.) Hyl. Archyvuota kopija 2012-05-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Palms. Raphia farinifera
3. ↑  Reynolds V, Lloyd AW, Babweteera F, English CJ (2009) Decaying Raphia farinifera Palm Trees Provide a Source of Sodium for Wild Chimpanzees in the Budongo Forest, Uganda. In: *PLoS ONE* 4(7)
4. ↑  Atuhe D. (2010) Utilisation of Rafia farinifera by the Biiso community in Budongo sub-county.[neveikianti nuoroda]
| **Georgis Leonidzėgruz. გიორგი ლეონიძე** |
| --- |
|  |
| Georgio Leonidzės paminklas Tbilisyje |
| Gimė | 1899 m. gruodžio 27 d.Patardzeulis, Kachetija |
| Mirė | 1966 m. rugpjūčio 9 d. (66 metai)Tbilisis |
|  |
| Veikla | gruzinų poetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Georgis Leonidzė |

**Georgis Leonidzė** (gruz. გიორგი ლეონიძე, 1899 m. gruodžio 27 d. Patardzeulis, Kachetija – 1966 m. rugpjūčio 9 d. Tbilisis) – gruzinų poetas. Gruzijos mokslų akademijos narys.

Biografija
----------

Mokėsi Tbilisio dvasinėje mokykloje, nuo 1913 m. – seminarijoje, bet šventiku netapo. Nuo 1918 m. priklausė gruzinų simbolistų grupei „Žydrieji ragai", kurioje susibūrė žymūs gruzinų lyrikai Galaktionas Tabidzė, Ticianas Tabidzė, Paolas Jašvilis, Simonas Čikovanis. 1944 m. Gruzijos mokslų akademijos narys.

Kūryba
------

1924–1925 m. sukūrė gražiausius savo gamtinės ir meilės lyrikos kūrinius: eilėraščius „Ninosmindžio naktis", „Kipčago pasimatymas. Patarška", „Kalila ir Damana", „Kipčago naktis" ir kt. Trečio dešimtmečio pabaigoje jo kūryboje ėmė vyrauti socialistinis realizmas: aukštinamas kolektyvinis darbas, socialistinė ekonomika ir kultūra. Parašė poemą apie Staliną, apsakymų rinkinį apie vaikystę Kachetijoje.

Bibliografija
-------------

* Vado vaikystė, 1939 m.
* Samgoris, istorinė poema, 1950 m.
* Portochala, istorinė poema, 1951 m.
* Stebuklingasis medis: Atsiminimai, apsakymai, 1962 m. lietuvių kalba 1967 m.
* Poezija, Vilnius, Vaga, 1966 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Georgis Leonidzė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 16 psl.
Katatumbo žaibavimas
**Katatumbo žaibavimas** (isp. *Relámpago del Catatumbo*) – išskirtinis atmosferos reiškinys, vykstantis šiaurės vakarų Venesueloje, Sulijos valstijoje, ties vakarinėmis Marakaibo ežero pakrantėmis, ypač ties šlapynėmis, kur į Marakaibą įteka Katatumbo upė. Šioje vietoje 140–160 kartų per metus naktimis 5 km aukštyje susitvenkia tropiniai liūtiniai debesys ir prasideda žaibavimas. Jis trunka apie 10 valandų per parą ir 280 kartų per valandą. Katatumbo žaibavimas laikomas didžiausia troposferos ozono tiekimo grandimi pasaulyje.

Žaibavimo vieta išsiskiria tuo, kad ežerą ir jį supančią lygumą čia apsupa iš trijų pusių Andų kalnai, sustabdantys oro masių judėjimą. Tada kyla statmenos oro srovės, sukeliančios elektros įtampą ir žaibavimus. Dauguma žaibų trenkia iš debesies į debesį be griaustinio (amalas). Žaibavimas prasideda maždaug valandą po sutemų. Greta atmosferos sąlygų, kaip vienos iš priežasčių lemiančių tokį gausų žaibavimą išskiriamos šios: gausios urano atsargos uolienose, pelkių išskiriamas metanas, bei gausūs naftos telkiniai.

Katatumbo žaibavimas šaltiniuose minimas nuo 1597 m. kai buvo aprašytas Lopės de Vegos poemoje *La Dragontea*. 2010 m. nuo sausio iki balandžio žaibavimas buvo liovęsis – kaip manoma, tai įvyko dėl sausros.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Gerardas Valkas** (ol. *Gerard Valck*; g. 1652 m. rugsėjo 30 d. Amsterdame – m. 1726 m. spalio 21 d. Amsterdame) – olandų graviūrininkas, leidėjas ir kartografas.

Biografija
----------

Gimė Amsterdame, graviūros mokėsi pas Abraham Blooteling, vėliau vedė jo seserį. 1672–1680 m. dirbo Londone. Grįžęs iš Londono vėliau Amsterdame kartu su P. Šenku leido žemėlapius ir atlasus. Vėliau dirbo su P. Šenko sūnumi L. Šenku. Sūnus Leonardas Valkas taip pat užsiėmė kartografija.

Žemėlapiai
----------

G. Valkas išleido keletą žemėlapių, kuriuose vaizduojama ir dabartinės Lietuvos teritorija. Apie 1700 m. jis išleido Livonijos ir Kuršo žemėlapį, kurį vėliau išleido Frederik de Wit ir Pieter Mortier.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Apie 1710 m. | Europa |  | Europa pars tenet haec mundi reliquas celeberrima partes. // Kartu su Leonard Valck |
| Apie 1710 m. | ATR |  | Regnum Poloniae divisum in magnum ducatum Lithuaniae, magnam parvam que Poloniam, Prussiam, albam et rubram Russiam, Volhyniam, Podoliam, Ukraniam, accedit omnium distributio in suos palatinatus, cum circumjacentibus regnis. |
| Apie 1700 m. | Livonija ir Kuršas |  | Tabula ducatuum Livoniae et Curlandiae. // *(Antroji versija)* // *(Trečioji versija)* |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gerard Valck. BritishMuseum.org (tikrinta 2021-11-25).
2. ↑  Gerard Valck. Npg.org.uk (tikrinta 2021-11-25).
| Upninkų tiltas |
| --- |
|  |
| Tilto profilis |
| 

Upninkų tiltasUpninkų tiltas

55°05′37″š. pl. 24°31′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.09357°š. pl. 24.530161°r. ilg.﻿ / 55.09357; 24.530161﻿ (Upninkų tiltas)Koordinatės: 55°05′37″š. pl. 24°31′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.09357°š. pl. 24.530161°r. ilg.﻿ / 55.09357; 24.530161﻿ (Upninkų tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Upninkai, Jonavos raj. |
| **Kerta** | Šventąją |
| **Pastatytas** | 1963 m. |
| **Konstrukcija** | gelžbetoninis, sijinis |

**Upninkų tiltas** – gelžbetoninis automobilių tiltas, stovintis Jonavos rajone, Upninkuose, rajoninio kelio  **1502**  Bukonys–Upninkai–Keižonys  22,155 kilometre. Kairiajame krante, upės slėnyje prie kelio stovi Upninkų bažnyčia, įsikūrusios parapijos kapinės.

Tiltas kerta Šventosios ichtiologinį draustinį, upėje praeina vandens turizmo trasa. Tiltas yra paskutinis žemupyje, nutiestas per Šventąją apie 14 km atstumu nuo jos žiočių (santakos su Nerimi). Artimiausas tiltas aukštupyje nuo Upninkų stovi Vepriuose (Ukmergės raj.). 

Susiaurinta važiuojamoji dalis tilto remonto metu, 2020 m.

Rekonstrukcija
--------------

2020 m. buvo atliekamas 1963 m. pastatyto tilto kapitalinis remontas, kuriam ruoštis pradėta 2019 m. rudenį. Upninkų seniūnijos administracija kėlė nesaugaus, prastos būklės tilto problemą maždaug nuo 2010-2011 m. ne kartą buvo surinkti gyventojų parašai. Rangovas UAB „Ukmergės keliai" nesustabdė eismo remontuojamu tiltu, sumontavo upės vagoje laikiną tiltą mechanizmų privažiavimui.

Duomenys
--------

Upninkų tiltas gelžbetoninis, sijinis, 6 tarpatramių. Perdanga sumontuota iš tėjinio skerspjūvio sijų, atremtų į penkis masyvius taurus ir dvi krantines atramas. Važiuojamoji dalis – dviejų eismo juostų, yra šalitilčiai pėstiesiems.

Literatūra
----------

* Henrikas Adolfas Kebeikis. *Žvilgsnis į Lietuvos tiltus*. - Kaunas: „Kopa", 2004. ISBN 9955-9711-0-X

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Upninkų tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Pradės remontuoti tiltą Upninkuose Archyvuota kopija 2020-07-13 iš Wayback Machine projekto. *jonava.lt*
2. ↑  Gyventojai nežino, ko griebtis: tiltas aižėja akyse *delfi.lt*
3. ↑  Šventąją plaukiantiems turistams – kliūtis, teks persinešti baidares *jonavoszinios.lt*


| Artimiausi tiltai per Šventąją |
| --- |
| prieš srovę: | **Upninkų tiltas** | pasroviui: |
| Veprių tiltas | –(santaka su Nerimi) |
Struktūrinių baltymų sąveika kadherininėje jungtyje. Kadherinų susirišimo pobūdis su aktino filamentais tebėra tyrinėjimų objektu.
**Kateninai** yra proteinai, randami kompleksuose su kadherinais – gyvūnų baltymais, jungiančiais ląsteles. Du pirmieji atrasti buvo pavadinti **alfa-kateninu** ir **beta-kateninu**. Alfa-kateninas gali susirišti su beta-kateninu arba tiesiogiai – su aktinu. Beta-kateninas rišasi su kadherinų citoplazminiu regionu. „Katenino" pavadinimas yra kilęs iš lotyniško 'catena' – grandinė, kadangi buvo manoma, kad kateninai pririša kadherinus prie citoskeleto. Be šių kateninų yra žinomi **delta-kateninas** ir **gamma-kateninas**. Keratinocitai be alfa-kateninų pasižymėjo prastu ląsteliniu sukibimu ir suaktyvintu NF-κB signaliniu ląstelės keliu.

Išnašos
-------

1. ↑  Re-solving the Cadherin-Catenin-Actin Conundrum Archyvuota kopija 2009-06-27 iš Wayback Machine projekto. by William I. Weis and W. James Nelson in *Journal of Biological Chemistry* (2006) Volume 281, pages 35593-35597.
| Sidziangas |
| --- |
| Sidziangas ties Žaocingu Sidziangas ties Žaocingu |
| **Ilgis** | 2198 km |
| **Baseino plotas** | 437 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8000 m³/s |
| **Ištakos** | Junano kalnai |
| **Žiotys** | Pietų Kinijos jūra, Perlų upė |
| **Šalys** | Kinija |

**Sidziangas** (kin. 西江, pinyin: *Xī Jiāng*) – upė pietryčių Kinijoje, viena ilgiausių šalyje. Prasideda Junano kalnyne, Junano provincijoje susiliejus Judziango ir Dziudziango upėms. Teka į rytus, aukštupyje Nanlino kalnų pietiniu pakraščiu, sudaro tarpeklius. Kerta Guangsi ir Guangdongo provincijas. Žemupyje išsišakoja, pagrindinė atšaka pasuka į pietus ir įteka į Pietų Kinijos jūrą į vakarus nuo Makao. Likę vandenys drauge su Dogdziango ir Beidziango upėmis suformuoja Perlų upę.

Perlų upės baseinas
Svarbiausi intakai – Judziagas, Guidziangas, Lidziangas. Upė vandeninga, ypač paplūsta vasarą. Metiniai vandens lygio svyravimai gali siekti 15–20 m. Dažni smarkūs potvyniai, todėl pakrantėse įrengtos dambos. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, vyksta intensyvi laivyba. Didžiausi miestai prie Sidziango: Vudžou, Žaocingas, Gaojao, Gaomingas, Siangmenas.

Sidziango baseinas priskiriamas Perlų upei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 391
**Jonas Supronas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2000 m. rugpjūčio 25 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 177 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2014–2016 | Nevėžis |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016–20192020–20212022 | FK NevėžisFC Hegelmann LitauenFK Nevėžis | 39 0(3)28 0(3)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. kovo 11 d.. |

**Jonas Supronas** (g. 2000 m. rugpjūčio 25 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

2014, 2015 ir 2016 žaidė „Nevėžio" klubo jaunimo ekipose. 2016 m. atstovavo klubui Elitinėje U-19 jaunimo lygoje.

### Kėdainių „Nevėžis"

Nuo 2017 m. Kėdainių „Nevėžio" klube. Tuo metu daugiau laiko žaisadvo Nevėžis B ekipoje.

2017 m. balandžio 28 d. LFF taurės rungtynėse prieš FK Šilas pasižymėjo dviem įvarčiais.

2019 m. žaidė Kėdainių „Nevėžis" ir Nevėžis B ekipose. Pagrindinė klubo komanda dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse, o jaunimo ekipa žaidė Antroje lygoje.

### Kauno rajono „Hegelmann Litauen"

2020 m. žaidė FC Hegelmann Litauen ekipoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse.

2021 m. atstovavo Kauno rajono „Hegelmann Litauen" klubui, kuris debiutavo A lygoje. Su žaidėju buvo pratęsta sutartis.

2022 m. sausio mėn. pranešta, kad klubas atsisveikino su žaidėju. Per du sezonus Jonas Supronas klubui atstovavo 43 kartus bei pasižymėjo 17 tikslių smūgių. 14 iš kurių pelnė 2021 m. Antra lyga. „Optibet A lygoje" sužaidė 11 rungtynių, o įvarčių nepelnė.

### Kėdainių „Nevėžis"

2022 m. tęsė karjerą „Nevėžio" klube, kuris buvo perkeltas į Pirmą lygą.

2023 m. kovo mėn. tapo žinoma, kad Jonas Supronas palieka klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| 2020 | **FC Hegelmann Litauen** | 
 | 
 |
|
| **2021** | **FC Hegelmann Litauen** | 11 | 0 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Laimėjimai
----------

su <...>

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* lietuvosfutbolas.lt
* Soccerway
* alyga.lt
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FK Nevėžis sudėtis |  |
| 6 Biliaminu Nurudeen · 8 Yuta Suzuki · 9 Nika Toklikishvili · 11 Jevhen Mohil · 13 Lukas Berednikovas · 18 Soichiro Suzuki · 22 Arminas Lukoševičius · 34 Robertas Granauskas · 35 Rokas Župerka · 77 Vakaris Skibiniauskas · 91 Mindaugas Butkus · 99 Karolis Rukuiža · x Aurimas Raginis
 |
Treneris: Lietuva Darius Gvildys |
| **Gediminas Beržinis** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. gruodžio 10 d. (64 metai)Troškūnuose, Anykščių rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos fotografas, žurnalistas, filmų kūrėjas |
| Organizacijos | Šiaulių televizija |
| Pareigos | prodiuseris, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Klaipėdos universitetas |

**Gediminas Beržinis-Beržinskas** (g. 1958 m. gruodžio 10 d. Troškūnuose, Anykščių rajonas) – Lietuvos fotografas, žurnalistas, filmų kūrėjas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Kelmės rajono Užvenčio vidurinę mokyklą. 1976-1978 m. atliko privalomąją karinę tarnybą, grįžęs dirbo kolūkio pirmininko pavaduotoju, vėliau – kultūros namų direktoriumi. 1992 m. jis baigė Klaipėdos universitetą, įgijo kultūros vadybininko išsilavinimą. 1992 m. vienas iš Šiaulių televizijos steigėjų, nuo 1998 m. telekompanijos „Brydė" prezidentas. Šiaulių apskrities televizijos prodiuseris, kuria reklamines, saugaus eismo populiarinimo laidas, autorines televizijos ir radijo laidas, tarp jų: pakruojiečiams „Gyvenimas šalia Kruojos", radviliškiečiams „Radviliškis šiandien ir rytoj". Nuo 2003 m. Šiaulių Simono Daukanto vidurinės mokyklos bei Šiaulių moksleivių namų būrelių vadovas, vadovauja jaunųjų žurnalistų būreliui.

Vienas iš Lietuvos kultūros fondo Šiaulių skyriaus atkūrimo iniciatorių. Šiauliuose rengiamo „Nuostabiausių kojų" konkurso idėjos autorius ir organizatorius. 1999-2003 m. dalyvavo įvairiose teminėse, grupinėse foto ir vaizduojamojo meno parodose Lietuvoje ir užsienyje.Parodos.Lenkija,Ukraina,Lietuva.Tapytojas.Aktyviai dalyvauja plenerinėje veikloje Lietuvoje ir užsienyje.Indija,Rusija,Baltarusija,Vokietija,Lenkija. Respublikinio projekto „Drąsinkime ateitį" dalyvis.

Lietuvos kino mėgėjų sąjungos narys.Nuo 2015m.Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. Lietuvos kino mėgėjų sąjungos diplomai už geriausią garsą, geriausią dokumentinį filmą (filmas „Popiežius"),
* 1995 m. Baltijos neprofesionalaus filmų festivalio medalis už filmą „Popiežiaus belaukiant",
* 1995 m. Vilniaus TV diplomas už geriausią mėgėjišką dokumentinį filmą,
* 1997 m. Talino festivalio diplomas už filmą „Ąsotis",
* 1997 m. Pasaulinio UNICA kino festivalio diplomas už filmą „Lietuva 1967-1997".

Šaltiniai
---------

1. ↑   Gediminas Beržinis. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Koordinatės: 55°05′29″š. pl. 24°32′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.0913°š. pl. 24.5344°r. ilg.﻿ / 55.0913; 24.5344

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*

|  Upninkų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Jonavos |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Upninkai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1845 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Upninkų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Upninkuose, atokiau nuo gyvenvietės, Šventosios kairiajame krante, slėnyje netoli Upninkų tilto. Bažnyčia įrengta 1845 m. turi klasicizmo bruožų.

Istorija
--------

Upninkų savininkas Radvila Astikas iki 1477 m. pastatė pirmąją bažnyčią. XVI a. antrojoje pusėje – 1650 m. ją buvo pasisavinę evangelikai reformatai. Katalikų bažnyčia pastatyta 1717 m. Ji 1750 m. perkelta į kitą vietą. XVIII a. veikė parapinė mokykla.

1806 m. bažnyčia sudegė. Laikina įrengta mūrinėje dvaro koplyčioje. Po 1828 m. pastatyta neobarokinė medinė bažnyčia. Ji 1842 m. sudegė. 1844–1845 m. įrengta akmenų mūro dvaro grūdų sandėlyje. Parapijos centras 1845 m. perkeltas į Veprius.

Upninkų dvaro savininkas liuteronas Bulmeringas 1864 m. prašė valdžios bažnyčią uždaryti, o pastatą grąžinti dvarui. Valdžia prašymą atmetė, bet Upninkuose gyventi kunigui neleido. 1863 m. leista atvykstantiems kunigams retkarčiais laikyti pamaldas. Bažnyčia 1907–1911 m. suremontuota, 1912 m. paskirtas kunigas. Klebono rūpesčiu 1915 m. atkurta mokykla. Joje pamokos vyko lietuvių kalba (dėstė klebonas ir dar vienas mokytojas). Klebonas Antanas Gaslauskas su vargonininku apie 1917 m. suorganizavo pavasarininkų kuopą, chorą.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, kryžminio plano, su bokšteliu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jo šiaurės vakarų kampe yra 2 tarpsnių medinė varpinė.

Galerija
--------

* Medinė varpinė ir mūrinė bažnyčiaMedinė varpinė ir mūrinė bažnyčia
* Paupio gatvelė prie bažnyčiosPaupio gatvelė prie bažnyčios
* Priekinio fasado fragmentasPriekinio fasado fragmentas
* Kun. Gineikos kapas šventoriujeKun. Gineikos kapas šventoriuje

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Upninkų šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Upninkų parapija (dekanato inf.)
Didžioji Australijos įlanka. Pakrantė.
**Didžioji Australijos įlanka** (angl. *Great Australian Bight*) – didžiulė įlanka palei centrinę ir vakarinę Australijos pietų pakrantės dalį. Įlanka yra Indijos vandenyno dalis. Pagal Tarptautinės hidrografijos organizacijos apibrėžimą įlanka tęsiasi tarp Huvio Vakarų kyšulių Vakarų Australijoje ir Pietvakarių kyšulio Tasmanijoje. Pagal siauresnį apibrėžimą šios įlankos riba (1160 km) yra nuo Peislio iškyšulio iki Karno iškyšulio.

Plotas 1 325 000 km², didžiausias gylis 5670 m. Baso sąsiauris jungia Didžiąją Australijos įlanką su Tasmano jūra. Rytuose yra Spenserio įlanka ir Šventojo Vincento įlanka. Didžiausia sala – Kengūrų sala. Platus šelfas. Potvyniai mišrūs ir kas parą; jų didžiausias aukštis 3,6 metro.

Palydovinis įlankos vaizdas
Didžioji Australijos įlanka pirmąkart aptikta olandų jūreivio, kapitono Tiseno 1627 metais. Tiksliau apibrėžta 1802 metais anglo kapitono Metju Fliderso kelione jūra. Vėliau žeme palei įlanką keliavo Edvardas Džonas Eiris.

Pakrantei būdinga aukštos (iki 60 m aukščio) stačios uolos, nuolaidūs paplūdimiai ir akmeninės platformos – tinkančios banginių stebėjimui. Pakrantės vandenyse, nepaisant nedidelio gylio, nėra labai daug gyvybės.

Ekonomiškai, įlanka išnaudojama žvejybai, banginių medžioklei, kiautinių vėžiagyvių gaudymui. Taip pat gaudomi mėlynapelekiai tunai

Pakrantėje yra keletas gyvenviečių (pvz. Seduna). Įlankoje įsikūrusi Eirio paukščių observatorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 10
2. ↑  *Didžioji Australijos įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |
| --- |
| **Kurmių pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kurmių pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Kurmių pradinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Kurmiai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1919 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Kurmių pradinė mokykla** – buvusi mokykla Kurmių kaime (Klaipėdos rajonas).

Istorija
--------

Atminimo akmuo rašytojui A. Ramonui
1919 m. sausio mėn. Kurmių kaime ūkininko Petro Alminausko gyvenamajame name atidaryta Kurmių pradžios mokykla. Pirmasis mokytojas buvo Antanas Klumbys, 1919–1924 m. – Juozas Rupšys. Ją lankė Kurmių, Jonikaičių, Šalpėnų, Padagų, Karpiškės, Kelvėtų kaimų vaikai.

Sovietmečiu Kurmių pradinėje mokykloje ilgą laiką dirbo mokytoja Rupšytė Ramonienė (trumpai yra mokytojavusi dailininkė Eva Labutytė). Kurmių mokykloje mokėsi prelatas Kazimieras Toliušis, Lietuvos nusipelnęs agronomas Antanas Būdvytis, rašytojas Antanas Ramonas, anglų kalbos mokytoja Rūta Mikužytė-Vaitiekūnienė ir kiti. Sovietmečiu, sumažėjus mokinių skaičiui, mokykla uždaryta.

Išnašos
-------

1. ↑  Šilutės kraštas (enciklopedinis žinynas). „Prūsija", Šilutė, 2000. // psl. 98, 181
| Tazaتازة |
| --- |
| 

TazaTaza

34°13′0″ š. pl. 4°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.21667°š. pl. 4.01667°r. ilg.﻿ / 34.21667; 4.01667﻿ (Taza)Koordinatės: 34°13′0″ š. pl. 4°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.21667°š. pl. 4.01667°r. ilg.﻿ / 34.21667; 4.01667﻿ (Taza) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Tazo-Alhoseimo-Taunato regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 144 000  |
| **Plotas** | 37 km² |
| **Tankumas** (2004) | 3 892 žm./km² |
| **Altitudė** | 550 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Taza |

**Taza** (arab.: تازة) – Maroko miestas (apie 160 000) šiaurinėje šalies dalyje 100 km į rytus nuo Feso. Taza yra Taza-Alhoseima-Taunato regione ir yra Tazos srities sostinė.

Taza yra išsidėsčiusi šiaurės centrinėje Maroko dalyje į pietus nuo Rifo kalnų. Miestą sudaro du, anksčiau savarankiški, miestai, pastatyti skirtingo aukščio kalno terasose. Tazos senamiestis yra 585 m virš jūros lygio ir supa XII a. gynybinė siena. Naujoji Taza, pastatyta 1920 m. prancūzų, derlingoje lygumoje, 445 m virš jūros lygio. Kasinėjimai rodo, kad šiuose kraštuose žmonės gyveno paleolito amžiuje.

Istorija
--------

Miknasų genties berberai Tazą įkūrė VII a. pabaigoje. Užkariavus šį kraštą arabams, Taza priklausė Fatimidams iš Kairuano. Nuo 1074 m. – Almoravidų dinastijai, nuo 1132 m. – Almochadų dinastija, o 1248 m. užėmė Marinidai. 1914 m. Tazą okupavo Prancūzija.

1292–1294 m. Tazoje baigta statyti Didžioji mečetė, XIV a. pastatyta medresė.
1982 m. mieste gyveno 77 216, 2004 m. 139 686 gyventojų.

Nuorodos
--------

* Taza Archyvuota kopija 2007-07-28 iš Wayback Machine projekto.
* Tazos Didžioji mečetė

Vikižodynas
| Brahmaputra |
| --- |
| Brahmaputra ties Guvahačiu (Indija) Brahmaputra ties Guvahačiu (Indija) |
| **Ilgis** | 2896 km |
| **Baseino plotas** | 935 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 12 000 m³/s |
| **Ištakos** | Himalajai |
| **Žiotys** | Bengalijos įlanka |
| **Šalys** | Kinija (Tibetas), Indija, Bangladešas |
|  |
|  **Vikiteka** | Brahmaputra |

**Brahmaputra** (asam. ব্ৰহ্মপুত্ৰ  = *Brôhmôputrô*, beng. ব্রহ্মপুত্র = *Bromhoputro*, hind. ब्रह्मपुत्र, IAST: *Brahmaputr*, kin. 雅鲁藏布江, pinyin: *Yǎlǔ Zàngbù Jiāng*) – upė Centrinėje ir Pietų Azijoje. Teka per Kiniją (Tibetą), Indiją, Bangladešą. Ilgis 2896 km. Baseino plotas 935 tūkst. km² (neretai Brahmaputros, Gango ir Meghnos baseinas laikomas vientisu).

Brahmaputra prasideda šiauriniuose Himalajų šlaituose ir teka į rytus pietiniu Tibeto kalnyno pakraščiu, čia vadinama ***Macangu*** arba ***Jarlung Dzangpo*** (tibet. ཡར་ཀླུངས་གཙང་པོ་  = *yar kLungs gTsang po*). Toliau Jarlungo Upės didžiuoju kanjonu prasiveržia pro Himalajus ir teka vakarų, pietvakarių kryptimi Bengalijos žemuma. Vaga labai išsiplečia. Įteka į Indijos vandenyno Bengalijos įlanką, kartu su Ganga ir Meghna sudarydama didžiausią pasaulyje deltą (plotas 80–105 tūkst. km²). Brahmaputros mityba remiasi sniego tirpsmo vandeniu Himalajuose ir musoninių liūčių vandeniu Bengalijoje. Vasarą labai patvinsta. Potvynio aukštis siekia 10–12 m. Vanduo užlieja dideles Bengalijos lygumos teritorijas. Brahmaputros vanduo naudojamas irigacijai. Laivuojama 1290 km: Tibete atskiruose ruožuose ir nuo Dichtango tarpeklio.

Didžiausi intakai: Lasa, Nijangas, Dibangas, Lohitas, Dhansiris, Kopilis (kairieji), Subansiris, Kamengas, Manasas, Sankošas (Gangadharas), Torsa, Tysta, Džaldhaka (dešinieji).

Svarbiausi miestai prie Brahmaputros: Šigadzė (Kinija), Guvahatis (Indija).

Upės pavadinimas sanskritu reiškia „Brahmos sūnus".

* Upė TibeteUpė Tibete
* Saulėlydis upės pakrantėjeSaulėlydis upės pakrantėje
* Valtininkas Brahmaputroje ties ČitvanuValtininkas Brahmaputroje ties Čitvanu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Iglu Bafino Žemėje
**Iglu** – eskimų žiemos būstas. Kupolo formos, 3-4 m skersmens, apie 2 m aukščio, statomas iš suslėgto sniego ar ledo blokų. Esant giliam sniegui įrengiamas koridorius. Išėjimas iš iglu turi būti žemiau grindų lygio, kad vyktų vėdinimas, tačiau būtų išlaikoma ir termoizoliacija. Šviesa į pastatą patenka per sniegą, nors kartais kaip langas įstatomas skaidraus ledo luitas ar ištempiama ruonio gleivinė.

Eskimai neretai įkuria ištisas iglu gyvenvietes, kur pastatai tarpusavyje sujungti posnieginiais praėjimais. Statinio vidus neretai padengiamas odomis. Apšildymui užtenka taukinės lempos skleidžiamos šilumos. Vidinis sniego paviršius išsilydo, bet netirpsta, o vėliau atšalęs virsta ledu ir dar labiau sustiprina pastatą. Temperatūra iglu viduje gali pakilti iki 16 °C.

Statant iglu gali būti naudojami specialūs sniego peiliai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Iglu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Gediminas Gaigalas** (g. 1959 m. spalio 14 d. Kaune) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Algirdas Gaigalas. 1982 m. baigė Vilniaus universitetą. 2001 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1992 m. Teorinės fizikos ir astronomijos instituto (nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutas) mokslo darbuotojas, vyriausiasis mokslo darbuotojas, nuo 1998 m. dar ir Vilniaus pedagoginio universiteto dėstytojas, nuo 2003 m. Bendrosios fizikos katedros vedėjas. Nuo 2002 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė efektyvią integravimo sukininių ir kampinių kintamųjų atžvilgiu metodiką atomo teorijos uždaviniams spręsti. Remdamasis šia metodika parašė 12 kompiuterinių programų, kurios naudojamos Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institute, Oksfordo, Briuselio Laisvojo, Kaselio universitetų moksliniuose centruose ir kitur. Jo sukurta metodika ir programinė įranga sudaro prielaidas gauti gana tikslų atomų ir jonų energinį spektrą, nustatyti elektronų šuolių bangos ilgius, osciliatorių stiprius, šuolių tikimybes, sužadintųjų lygmenų gyvavimo trukmes ir kt. atomines charakteristikas. Išleido mokomųjų priemonių studentams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gediminas Gaigalas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 325 psl.
| **Ignacy Jasiukowicz** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1847 m.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1914 m. rugpjūčio 26 d. (~67 metai)Kutnas, Vokietijos imperija |
|  |
| Veikla | inžinierius, verslininkas |

**Ignacy Jasiukovič** (1847 m. Kaune – 1914 m. rugpjūčio 26 d. Kutne) – Lietuvos lenkų kilmės inžinierius, verslininkas

Biografija
----------

Gimė 1847 m. Kaune, 1865 m. baigė Vilniaus licėjų. 1869 m. baigė Sankt Peterburgo technologijos institutą. Iki 1874 m. dirbo geležinkelių tiesimo kompanijoje, dėstė Sankt Peterburgo technologijos institute. 1874 m. tapo Nevos laivų ir geležinkelių statybos įmonės vyriausiuoju inžinieriumi, 1876 m. vykdomuoju direktoriumi. 1884 m. tapo vienos iš didžiausių Rusijos imperijos metalurgijos pramonės Putilovo gamyklos vadovu. 1888 m. paskirtas Dniepropetrovsko regiono metalurgijos pramonės direktoriumi. Jo valdymo metu Kamianskės mieste buvo išplėtota juodoji metalurgija, vagonų gamyba. Senatvėje daug laiko praleisdavo Sankt Peterburge arba Kutne, kur ir mirė 1914 m. rugpjūčio 26 dieną.

Nuorodos
--------

* Biografija (ukr.)

Literatūra
----------

* Tomasz Parczewski: Pamiętniki gubernatora Kronsztadu. Warszawa: Oficyna Wydawnicza "Mówią Wieki", 2006. ISBN 8386156236.
**Gediminas Grina** (g. 1965 m. gegužės 5 d. Anykščiuose) – buvęs Valstybės saugumo departamento (VSD) generalinis direktorius, saugumo generolas. Lietuvos kariuomenės pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

1972–1983 m. baigė Anykščių Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. Mokykliniais metais mokėsi Anykščių vaikų muzikos mokykloje, baigė fortepijono klasę.

1983–1990 m. studijavo Vilniaus universitete. 1990 m. Fizikos fakultete įgijo fiziko-inžinieriaus specialybę. 1990–1992 m. dirbo institute „Venta" inžinieriumi-technologu.

Nuo 1992 m. motorizuotosios pėstininkų brigados „Geležinis vilkas" ryšių būrio vadas, 1993–1995 m. – ryšių tarnybos viršininko pavaduotojas, 1995–1998 m. – viršininkas. 1999–2001 m. Krašto apsaugos ministerijos (KAM) Gynybos štabo ryšių infrastruktūrinių sistemų planavimo skyriaus viršininkas.

Nuo 1993 m. vyresnysis leitenantas, nuo 1997 m. kapitonas, nuo 1999 m. majoras.

2001–2004 m. gynybos atašė ambasadoje JAV ir Kanadoje. 2004–2005 m. KAM Antrojo operatyvinių tarnybų departamento (AOTD) gynybos atašė ir tarptautinio bendradarbiavimo skyriaus viršininkas. 2005–2010 m. AOTD direktoriaus pavaduotojas žvalgybai.

2010–2015 m. VSD generalinis direktorius, Tada jam buvo suteiktas saugumo generolo laipsnis.

Žmona Edita. Duktė Gabrielė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija
2. ↑  VSD istorija Archyvuota kopija 2007-06-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  LR Prezidentės dekretas Dėl G. Grinos skyrimo LR Valstybės saugumo departamento generaliniu direktoriumi ir laipsnio suteikimo
4. ↑  Karininko negąsdina rizika // LIETUVOS RYTAS


| Politinis postas |
| --- |
| Ankstesnis**Povilas Malakauskas** | **VSD generalinis direktorius**2010 m. balandžio 9 d. - 2015 m. balandžio 14 d. | Vėlesnis**Darius Jauniškis** |
**„Brahmasūtra"** (skr. ब्रह्मसूत्र = IAST: *Brahmasūtra-* 'veikalas apie Brahmaną') – vienas pagrindinių hinduizmo vedantos mokyklos tekstų, priskiriamas pusiau mitiniam scholastui, vedantos sistemintojui Badrajanai. Galutinė redakcija sudaryta ~I a. pr. nors atskiri tekstai klostėsi maždaug nuo V a. pr. m. e.

„Brahmasūtrą" sudaro 4 skyriai (*adhyāya*), 555 aforizmai (*sūtra*). Pirmoje dalyje analizuojamos upanišados, antroje – samkhjos mokyklos filosofiniai bei religiniai pagrindai, apibūdinti budizmas ir džainizmas, trečioje ir ketvirtoje išdėstyti būdai, kaip išsivaduoti iš samsaros. Tekste aptariami Brahmano suvokimo būdai, Brahmano ir atmano sąryšis, karmos doktrina, praktinės, metodinės priemonės, vedančios į išsivadavimą.

„Brahmasūtrai" komentarus sukūrė daugelis žymių hindų filosofų: Šankara, Ramanudža, Madhva, Valabha ir kt. Į vokiečių kalbą tekstą išvertė Paulas Desenas (*Paul Deussen*), į anglų – Džordas Tibo (*George Thibaut*). Lietuviškas fragmentas 1999 m. išverstas Audriaus Beinoriaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Andrew J. Nicholson (2013). *Unifying Hinduism: Philosophy and Identity in Indian Intellectual History*. Columbia University Press. p. 26.
2. ↑  Kazimieras Seibutis. *Brahmasūtra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003

Nuorodos
--------

* Transkribuotas tekstas sanskritu
* Angliškas Tibo vertimas su Ramanudžos komentaru
**Jurbarko rajono savivaldybės taryba** – Jurbarko rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Stasys Makūnas – 1995–1997 m.
* Aloyzas Zairys – 1997–2007 m.
* Algirdas Gudaitis – 2007–2009 m.
* Ričardas Juška – 2009–2015 m.
* Skirmantas Mockevičius – nuo 2015 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Jurbarko rajono taryba 1990–1995 m.
* Jurbarko rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Jurbarko rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Jurbarko rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Jurbarko rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Jurbarko rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Jurbarko rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Klaipėda-Sovetskas elektros jungtis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva, Rusijos vėliava Rusija |
| **Trasa** | Jurbarkas - Sovetskas |
| Savininkai |
| **Partneriai** | Litgrid, ? |
| Gamyba |
| Techninė informacija |
| **Jungties tipas** | Antžeminė jungtis |
| **Srovės tipas** | Aukštos įtampos tiesioginė |
| **Nuolatinė srovė** | 330 kV |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Jurbarkas-Sovetskas elektros jungtis** – tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Lietuvos ir Rusijos.

Tai viena iš 6-ių elektros jungčių tarp Lietuvos ir Kaliningrado srities bei viena iš trijų, kurios turi 330 kv nuolatinę elektros srovę. Viena iš pagrindinių aukštos įtampos elektros jungčių su Jurbarko miestu (kartu su jungtimi Jurbarkas-Kaunas) bei viena iš trijų aukštos įtampos elektros jungčių su Sovetsku (kartu su Klaipėda-Sovetskas elektros jungtis ir Kruonis-Sovetskas elektros jungtis). 2010 m. prie jungties prijungta Bitėnų elektros skirstykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naktį linijoje Jurbarkas–Sovetskas buvo išjungta elektra
**Camelia Toader** (g. 1963 m. Rumunijoje) – rumunų teisininkė, teisėtyrininkė civilistė, Bukarešto universiteto profesorė, EBTT teisėja.

Išsilavinimas, mokslinė ir pedagoginė veikla
--------------------------------------------

1986 m. Camelia Toader Bukarešto universitete baigė teisės studijas, apgynė teisės disertaciją, teisės daktarė (1997 m.). Bukarešto universiteto civilinės teisės ir Europos sutarčių teisės lektorė (1992–2005 m.), profesorė (2005–2006 m.). Vienos universiteto kviestinė dėstytoja (2000 m.), Nacionalinio teisėjų instituto ES teisės dėstytoja (2003 m. ir nuo 2005 iki 2006 m.). Nuo 1992 m. iki 2004 m. stažavosi Vokietijoje, atliko keletą daktaro studijų ir tyrimų Makso Planko tarptautinės privatinės teisės institute Hamburge. Toader yra keleto teisinių žurnalų redakcinių kolegijų narė.

Praktinė veikla
---------------

Buftea pirmosios instancijos teismo teisėja stažuotoja (1986–1988 m.), Bukarešto 5-ojo sektoriaus pirmosios instancijos teismo teisėja (1988–1992 m.), Rumunijos teisingumo ministerijos Europos integracijos skyriaus vedėja (1997–1999 m.), Rumunijos Aukščiausiojo Kasacinio ir Teisingumo Teismo teisėja (1999–2006 m.), nuo 2007 m. sausio 12 d. – Europos Bendrijų Teisingumo Teismo teisėja.

Šaltiniai
---------

* EBTT informacija
**Tadas Bičkauskas** (lenk. *Tadeusz Byczkowski*, apie 1794-1800 m. Levainiai, Bagaslaviškio parapija – po 1857 m. Vilnius) – Lietuvos grafikas.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus gimnaziją. 1816-1820 m. studijavo Vilniaus universitete, 1816-1818 m. Moralinių ir politinių mokslų, vėliau Fizikos ir matematikos fakultete bei Piešimo ir tapybos katedroje pas J. Rustemą. 1820 m. gavo dailiųjų menų kandidato laipsnį.

Nuo 1828 m. gyveno Varšuvoje, dirbo Lenkijos banko litografijos spaustuvėje, vėliau savo dvare netoli Vilniaus. Litografijos technika sukūrė peizažų („Vaizdas į Belmontą ir Šv. Rapolo bažnyčią Vilniuje" 1829 m. „Varšuvos vaizdas nuo Pragos priemiesčio" apie 1830 m.), portretų (V. P. Voičinskio, 1837 m.), M. Balinskio knygos „Užrašai apie karalienę Barborą…" (*Pamiętniki o królowey Barbarze…* 1837 m.) iliustracijas. Kūryba romantinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Gasiūnas. *Tadas Bičkauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 167 psl.
| **Tadas Baginskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1936 m. balandžio 16 d. (87 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Gintautėlė Laimutė Baginskienė |
| Vaikai | Kamilė Baginskaitė |
|  |
| Veikla | architektas, dizaineris |
| Partija | 1980 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Kauno politechnikos institutas |

**Tadas Baginskas** (g. 1936 m. balandžio 16 d. Kaune) – Lietuvos architektas, dizaineris.

Biografija
----------

1960 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1960–1969 m. Vilniaus eksperimentinio baldų konstravimo biuro konstruktorius, vyr. architektas. Nuo 1971 m. Vilniaus dailės akademijos (VDA) dėstytojas. 1985–2006 m. VDA Dizaino katedros vedėjas; 1991 m. profesorius. 1991–1992 m. Lietuvos dizainerių sąjungos pirmininkas. 1998–2008 m. VDA Senato pirmininkas.

Kūryba
------

Pagal jo projektus įrengta administracinių pastatų interjerų Vilniuje, Kuršėnuose, Simne, Varėnoje. Sukūrė baldų mokykloms Lietuvoje, 1966–1967 m. Somalyje ir Jemeno Arabų Respublikoje, kavinėms, restoranams („Gintaro" restoranui Vilniuje, 1965 m.), Sporto rūmams Vilniuje (1970 m.), šviestuvų, dekoratyvinių pano projektų.

Apipavidalino Lietuvos baldų bei Lietuvos architektūros parodas Taline, Rygoje, Vilniuje (1962–1968 m.) , Lietuvos pramonės ekspoziciją Londone (1967 m.), mineralų ekspozicijų SSRS paviljonuose „Expo-67" Monrealyje ir „Expo-70" Osakoje (kartu su G. L. Baginskiene). 1970–1971 m. suprojektavo parduotuvių Gargžduose ir Garliavoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramunė Reimerienė. *Tadas Baginskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 162
2. ↑  Algimantas Mačiulis. *Tadas Baginskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 438 psl.

Nuorodos
--------

* Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedra
| **Oxalis acetosella** |
| --- |
| Paprastasis kiškiakopūstis (*Oxalis acetosella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Kiškiakopūstiniai  *( Oxalidaceae)* |
| Gentis: | Kiškiakopūstis  *( Oxalis)* |
| Rūšis: | Paprastasis kiškiakopūstis  *( Oxalis acetosella)* |

 |

**Paprastasis kiškiakopūstis** (*Oxalis acetosella*) – kiškiakopūstinių (*Oxalidaceae*) šeimos, kiškiakopūsčių (*Oxalis*) genties augalas.

Daugiametis, 5-12 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis ilgas, plonas, šliaužiantis, dažnai apšepęs rausvais mėsingais žvyneliais, iš jo išauga ilgakočiai lapai. Lapkotis plonas, 2-10 cm ilgio, žalsvas, rausvas arba raudonas, plaukuotas. Lapai trilapiai; lakšteliai apaugę retais, ilgais, baltais plaukeliais, tamsoje (naktį arba darganotą dieną) nulinksta ir susiglaudžia. Žiedai pavieniai, kaip ir lapai, išauga iš šakniastiebio, ilgakočiai, su dviem mažomis žvyniškomis pažiedėlėmis. Taurelė iš 5 ovališkų, 3 kartus už vainiklapius trumpesnių, iš išores plaukuotų taurėlapių. Vainiklapiai 5, balti, su violetinėmis arba rožinėmis gyslelėmis ir dažnai geltona dėme prie pamato. Kuokelių 10; išoriniai, esantys prieš vainiklapius, trumpesni, vidiniai, esantys prieš taurėlapius, ilgesni. Liemenėliai 5. Vaisius – penkializdė, penkiakampė, šviesiai ruda dėžutė; prinokusi ji plyšta ir išsvaido sėklas. Kiekviename lizde po 1 arba 2 mažas, rudas, išilgai briaunotas sėklas.

Kiškiakopūsčių sąžalynas miško paklotėje
Žydi gegužės – birželio mėn. Dažnas visoje Lietuvoje. Auga ūksminguose spygliuočių ir mišriuose miškuose, ypač kiškiakopūstiniuose eglynuose. Mėgsta apydrėgnius, derlingus dirvožemius.

Lapuose yra oksalo rūgšties, vitamino C. Maistui galima vartoti tik nedideliais kiekiais, nes oksalo rūgšties druska kenkia inkstams.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 48 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastasis kiškiakopūstis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Moussa Dadis Camara** |
| --- |
| Gvinėjos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1964Kourė, Nzerekorės regionas |
| Gvinėjos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2008 m. gruodžio 24 d. –  |
| Ankstesnis | Aboubacar Sompare |
|  |
| Partija | karinis nacionalinis demokratijos ir klestėjimo konsulas |
|  |
|  **Vikiteka** | Moussa Dadis Camara |

**Moussa Dadis Camara** (g. 1964 m.) – kapitonas, dabartinis Gvinėjos prezidentas, šias pareigas einantis nuo 2008 m. gruodžio 24 d. Jis yra šalies karinių pajėgų vadas ir mirus šalies prezidentui Lansana Conte, Camara su savo pajėgomis jėga užėmė šalies vadovo postą.

Camara gimė mažame pietryčių Gvinėjos Kourė miestelyje, Nzerekorės regione. Jis baigė aukštąjį teisės ir ekonomikos mokslą šalies sostinės Konakrio universitete. Nors šalyje yra apie 85 % musulmonų, pats Camara yra krikščionis. Camara kalba penkiomis kalbomis – prancūzų, vokiečių bei trijomis regioninėmis kalbomis (kpelle, susu ir maninka).

| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Aboubacar Sompare** | **Gvinėjos prezidentas**2008 m. gruodžio 24 d. - | **Užimantis postą** |
Dramblio Kaulo Kranto gyventojų sk. kitimas 1961-2003 m.
Gyventojų amžiaus piramidė
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Dramblio Kaulo Kranto demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 21 952 093 (2012 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 39,8 %
* *15-64 m.:* 57,2 %
* *65 m. ir vyresni:* 3 % (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 19,6 m.
* *vyrų:* 19,7 m.
* *moterų:* 19,5 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,044 % (2012 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 30,4 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 9,96 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 0 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 51 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 3,7 % (2010 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,02 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,96 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,03 vyro vienai moteriai (2012 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 63,2 mirusiųjų/1000 gimimų (2012 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 57,25 m.
* *vyrų:* 56,21 m.
* *moterų:* 58,33 m. (2012 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 48,7 %
* *vyrų:* 60,8 %
* *moterų:* 38,6 % (2000 m.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Dramblio Kaulo Krantas (angliškai) Archyvuota kopija 2020-08-31 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Dramblio Kaulo Kranto miestai


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dramblio Kaulo Kranto demografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Luigi Berlusconi trofėjus**|
|  |
| **Sporto šaka** | Futbolas |
| **Įkurta** | 1991 m. |
| **Klubų skaičius** | 2 |
| **Valstybė** | Italija Italija |
| **Dabartiniai čempionai** | AC Milan |
| Daugiausia pergalių | AC Milan (11 kartų) |
|  |

**Luigi Berlusconi trofėjus** (it. *Trofeo Luigi Berlusconi*) – kasmetinės Italijos futbolo draugiškos rungtynės. Jas rengia Italijos futbolo klubas AC Milan San Siro stadione 
kiekvienų metų rugpjūčio mėnesį. 

Šį trofėjų sugalvojo klubo savininkas italų politikas Silvio Berlusconi savo tėvo Luigi garbei. Iš pradžių rungtynės turėjo vykti tarp Milano klubo ir UEFA čempionų lygos nugalėtojų, tačiau kiekvienais metais (išskyrus 1992, 1993 ir 1994 m.) rungtynės vyksta tarp AC MIlan ir Juventus klubų.

Daugiausiai kartų (11) šį trofėjų laimėjo Milano ekipa, 9 kartus nugalėtojais tapo Juventus klubo futbolininkai.

Trofėjaus nugalėtojai
---------------------

| Klubas | Pergalės | Metai |
| --- | --- | --- |
| AC Milan | 11 | 1992, 1993, 1994, 1996, 1997, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009 |
| Juventus | 9 | 1991, 1995, 1998, 1999, 2000, 2001, 2003, 2004, 2010 |
|