recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Antanas Vytautas Dundzila** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. liepos 13 d.Kaunas |
| Mirė | 2015 m. rugsėjo 12 d. (83 metai)Port Orange, FL, JAV |
|  |
| Veikla | inžinierius informatikas, publicistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Ilinojaus universitetas, 1958 m. Kalifornijos technologijos institutas |

**Antanas Vytautas Dundzila** (1932 m. liepos 13 d. Kaune – 2015 m. rugsėjo 12 d. Port Orange, FL, JAV) – JAV lietuvių inžinierius informatikas, publicistas, redaktorius.

Biografija
----------

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, lietuvių gimnazijoje baigė šešias klases. 1951 m. baigė vakarinę gimnaziją Čikagoje (JAV). 1951–1955 m. studijavo mechaninę inžineriją Ilinojaus universitete, kurį baigęs gavo bakalauro laipsnį. 1958 m. Kalifornijos technologijos institute įgijo magistro laipsnį.

Nuo 1965 m. dėstė įvairius matematikos ir elektroninių skaičiavimo mašinų taikymo kursus Čikagos krašto universitetuose. Informatikų profesinės organizacijos konferencijų organizatorius, dviejų centrinių komisijų pirmininkas ir Čikagos skyriaus pirmininkas. Profesinėje konferencijoje skaitė darbą, pripažintą geriausiu pranešimu.

Dalyvavo skautų veikloje, 1960–1963 m. Lietuvių skautų sąjungos tarybos pirmininkas. 1986–1987 m. JAV lietuvių bendruomenės Vašingtono apylinkės pirmininkas. Talkino Amerikos lietuvių bibliotekos leidyklai, pirmininkavo Čikagos Jaunimo centro laikinajai tarybai, mokytojavo Lemonto lituanistinėje mokykloje. Gavęs JAV valdžios Fulbraito stipendiją, 1981 m. rudenį tris mėnesius Vilniuje ir Rygoje skaitė paskaitas apie skaičiavimo mašinas.

1954–1955 m. žurnalo „Lituanus" steigėjas ir pirmojo kolektyvo vyriausias redaktorius ir vienas iš redaktorių vėliau, 1961 m. redagavo žurnalą „Mūsų Vytis". Bendradarbiavo rengiant Lietuvių enciklopediją. Publicistinius straipsnius nuolat skelbė JAV lietuvių žurnaluose „Skautų aidas", „Mūsų Vytis", „Aidai", dienraštyje „Draugas" ir kt. 1974 m. paskelbė tezes „Kompiuteris – lietuviškosios veiklos naujas talkininkas".

Laimėjo keturis novelių konkursus, 1998 m. gavo JAV lietuvių bendruomenės Žurnalistikos premiją. Visus gautus premijų pinigus paskyrė Lietuvoje atsikuriantiems skautams, Lietuvos pasiuntinybei Vašingtone, bolševizmo aukoms Lietuvoje ir Alytaus Adolfo Ramanausko-Vanago gimnazijai. 1999 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos apdovanotas I laipsnio žymeniu. Tautos fondo narys, 1999 m. išrinktas į Tautos fondo tarybą, jos Veiklos ir informacijos komisijos narys. Skaitė paskaitas Tautos fondo metiniuose susirinkimuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tautos Fondas, 1943–2002. – New York, 2003. – 111–112 p.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 114 psl.
3. ↑  Tautos Fondas, 1943–2002. – New York, 2003. – 112 p.
| **Antanas Virvičiuslenk. *Anton Wyrwicz*** |
| --- |
| Gimė | 1791 m.Vilniaus vaivadija, Abiejų Tautų Respublika |
| Mirė | 1865 m. (~74 metai) |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto grynosios matematikos profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus gimnazija |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Antanas Virvičius** (lenk. *Anton Wyrwicz*, 1791 m. – 1865 m.) – Vilniaus universiteto grynosios matematikos profesorius.

Biografija
----------

Antanas Virvičius gimė 1791 m. Vilniaus vaivadijoje. Baigė Vilniaus gimnaziją. Įstojo į Vilniaus universitetą ir 1815 m. gavo magistro laipsnį, 1817 m. apsigynė daktaro disertaciją. Pagal kitus duomenis filosofijos daktaro laipsnį gavo 1811 m.

Nuo 1817 m. Virvičius dėstė diferencialinio ir integralinio skaičiavimo kursą, nuo 1826 m. – grynosios matematikos profesorius. Vadovavo dvejoms matematikos katedroms iki pat universiteto uždarymo. Paskaitas skaitė pagal Luiso Lagranžo ir Sivestro Lakrua traktatus. 1819–1821 m. skaitė ir astronomijos kurso paskaitas. 1826 m. A. Virvičius tapo profesoriumi.

1819–1825 m. A. Virvičius išvertė Ž. B. Bio analizinės geometrijos vadovėlį, kurio du leidimus išleido Vilniaus universitetas. A. Virvičius buvo daugelio matematikos vadovėlių mokykloms autorius. Parengė darbų iš analitinės geometrijos. Parašė veikalą „Algebros pradmenys", kuris paremtas Jono Sniadeckio pažiūromis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Redaktorius Rolandas Pavilionis. Vilniaus universiteto istorija 1579–1994, Valstybinis leidybos centras, 1994. ISBN 9986-09-047-4.
2. 1 2 3  A. Piročkinas, A. Šidlauskas. Mokslas senajame Vilniaus universitete. Vilnius: Mokslas, 1984.
3. ↑  Vilniaus universiteto bibliotekos informacija apie Antaną Virvičių. [neveikianti nuoroda]
4. 1 2  J. Kubilius ir kiti. Vilniaus universiteto istorija 1803–1940. Vilnius: Mokslas, 1977.
**Iš naujo atgimę** – krikščionybėje terminas, dažniau vartojamas protestantų evangelikų ir krikščionių fundamentalistų, tikinčiajam, patikėjusiam Kristumi bei priėmusiam krikščionišką krikštą, apibūdinti. *Iš naujo atgimę* nėra nauja religija arba naujas judėjimas, tai daugiau naujai patirtas jausmas, kilęs bendraujant su Dievu per Jėzų Kristų, kuris saugo visus tuos, kas jo klauso, nuo nuodėmių. Ši idėja remiasi tuo, kad krikščionis gali iš naujo dvasiškai atgimti, suteikdamas sau naujo gyvenimo viltį ir suplanuotą gražią ateitį. Tuomet viskas, kas sena, nurašoma ir žmogui suteikiamas *naujas gyvenimas*, tikint krikščioniškomis tiesomis.

Šio termino naudojimas pagrįstas Jėzaus pamokslais. Štai keletas citatų iš Biblijos:
"Iš tiesų, iš tiesų sakau tau: jei kas neatgims iš naujo, negalės regėti Dievo karalystės. "- Evangelija pagal Joną 3:3, taip pat "Kas gimė iš kūno, yra kūnas, o kas gimė iš Dvasios, yra dvasia. "- Evangelija pagal Joną 3:5-6.
Krikščionybėje tai reiškia naują pradžią, kuri žemėje pasireiškia savo norų atsisakymu ir paklusimu Dievo valiai bei Jo Žodžiui, o danguje - gimimu Dievo šeimoje, tapimu Jo vaiku.

Šio termino sinonimais yra "gimimas iš aukšto", "atgimimas" ir kiti.

Nuorodos
--------

* Pamokslas #45: Naujas atgimimas Archyvuota kopija 2011-05-26 iš Wayback Machine projekto.
* Pamokslas #18: Naujas atgimimas II Archyvuota kopija 2011-01-06 iš Wayback Machine projekto.
* Kalvinistinis požiūris į atgimimą
| ***Angel-A*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Angel-A |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Luc Besson |
| Scenaristas (-ai) | Luc Besson |
| Metai | 2005 |
| Žanras | komedija, drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | prancūzų ir ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Angel-A** – režisieriaus Luc Besson sukurta romantinė drama, demonstruota Sundance kino festivalyje 2007 m.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jamel Debbouze – Andrė Musa
* Rie Rasmussen – Angel-A
* Gilbert Melki – Frenkas
* Serge Riaboukine – Pedro

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Turinti daugybę skolų banditams ir niekaip negalintis jų gražinti, Andrė nusprendžia nusižudyti nušokdamas nuo tilto. Čia jis sutinka gražią moterį, kuri ketina padaryti tą patį. Šiai nušokus, Andrė taip pat neria iš paskos ir ją išgelbėja. Angela prisistačiusi mergina, dėkodama už išgelbėjimą, pareiškia, kad dabar visur ir visada juo seks, klausys ir jam padės.

Andrė pasiima Angelą su savimi į susitikimą su vienu iš savo skolintojų Frenku, tikėdamasis, kad šis jį gerbs labiau, jei greta jo bus tokia graži moteris. Ir tikrai, Angela padeda Andre išspręsti visas jį kankinančias finansines problemas, tačiau kuomet šis pradeda manyti radęs idealią savo gyvenimo moterį, paaiškėja, kad Angela – jį globoti atsiustas angelas Angel-A...
| Mbalė*Mbale* |
| --- |
| *Maža Mbalės gatvelė (2008 m.)* |
|  |
| 

MbalėMbalė

01°04′50″ š. pl. 34°10′30″ r. ilg.﻿ / ﻿1.08056°š. pl. 34.17500°r. ilg.﻿ / 1.08056; 34.17500﻿ (Mbalė)Koordinatės: 01°04′50″ š. pl. 34°10′30″ r. ilg.﻿ / ﻿1.08056°š. pl. 34.17500°r. ilg.﻿ / 1.08056; 34.17500﻿ (Mbalė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ugandos vėliava Uganda |
| **Rajonas** | Mbalės rajonas |
|  |
| **meras** | *Musa Mansa* |
|  |
| **Gyventojų** (2011 (apytiksl.)) | 91 800  |
| **Altitudė** | 1 140 m |

**Mbalė** (angl. *Mbale*) – miestas Ugandos Rytiniame regione. Miestas yra Mbalės rajono municipalinis, administracinis ir komercinis centras.

Vieta
-----

Mbalė yra maždaug 245 km keliu į šiaurės rytus nuo Ugandos sostinės Kampalos, prie magistralės.

Per miestą eina ir geležinkelio linija iš Tororo į Pakvačą (*Pakwach*). Netoliese stūkso Elgono kalnas – viena aukščiausių Rytų Afrikos viršūnių.

Miesto apžvalga
---------------

Mbalėje yra įsikūręs Ugandos Islamo universitetas (*Islamic University in Uganda*; IUIU). Mieste yra ir Mozės sinagoga, apie kurią gyvena daugelis abajudajų (*Abayudaya*). Mieste gyvena ir gisų etninės grupės žmonės.

Mbalė žinoma savo naktiniu gyvenimu. Miesto centre stovi bokštas su laikrodžiu. Viena pirmųjų filmo „Kazino *Royale*" scenų vaizduoja Mbalę, tačiau filmuota ne čia. Džeimsas Bondas (*Daniel Craig*) scenoje nepasirodo.

Gyventojai
----------

2002 m. gyventojų surašymo duomenimis tada Mbalėje gyveno 71 130 žmonių. 2008 m. Ugandos statistikos biuras (*Uganda Bureau of Statistics; UBOS*) paskaičiavo, kad tada mieste gyveno 84 100 gyventojų. 2011 m. UBOS teigė, kad mieste gyveno 91 800 žmonių.

Nuorodos
--------

1. ↑  Distance between Kampala and Mbale with Map
2. ↑  Mt. Elgon lies 52 kilometras (32 mi) east of Mbale
3. ↑  2002 and 2008 Population Estimates of Ugandan Cities and Towns
4. ↑  2011 Estimated Populations of Ugandan Cities And Towns Archyvuota kopija 2014-07-07 iš Wayback Machine projekto.

* Photo of a street in Mbale Archyvuota kopija 2012-02-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pseudoaneurizma**, kitaip *netikroji aneurizma* - tai hematoma, atsiradusi dėl arterijos sienelės defekto, kai išsiliejęs kraujas turi ryšį su kraujagysle. Ši hematoma formuojasi už kraujagyslės sienelės, todėl pseudoaneurizmos sienelę sudaro aplink esantys audiniai, dažniausiai tai yra naujai susiformavęs granuliacinis audinys. Aneurizma - yra kraujagyslės išsiplėtimas, kurį sudaro visi kraujagyslės sienelės sluoksniai, tuo ji skiriasi nuo pseudoaneurizmos. Taip pat reikia pabrėžti skirtumą nuo arterijos disekacijos - tai yra prasiskyrę kraujagyslės sienelės sluoksniai ir tarp jų tekantis kraujas. Arterijos disekacija gali sukelti vėlesniąsias aneurizmas.

Dažniausia pseudoaneurizmų priežastis - jatrogeninės traumos, atliekant įvairiais medicinines intervencijas, dažniausiai arteriografijas su kontrastu, taip pat įvedant stentus į kraujagysles. Viena iš retesnių pseudonaeurizmos priežasčių - ūminis pankreatitas, kuomet kasos fermentai patenka į šalia kraujagyslių esančią terpę ir tuo pačiu pažeidžia kraujagyslės sienelę.

Priešingai nei pseudoaneurizmų, aneurizmų priežastys - įgimtos kraujagyslių anomalijos, ir aterosklerozė.

Dažniausios pseudoaneurizmos yra šlauninės arterijos, jos sudaro 8 procentus visų kraujagyslinių komplikacijų. Mažos pseudoaneurizmos linkusios pačios sunykti, o didesnėms pašalinti reikia kitos medicininės intervencijos.

Gydymas
-------

Auksinis standartas gydant pseudoaneurizmas yra kraujagyslių chirurgija. Pseudoaneurizma apsiuvama, ar kitais būdais mažinama iš išorės, taip pat galima pašalinti ir endovaskuliniu būdu.

Mažiau invazyvus metodas - dvigubas skenavimas ultragarsu, jo pagalba galima atlikti kompresiją ir perkutaniškai suleisti trombino injekciją, tikintis kad pseudoaneurizmos turinys sukrešės ir užsidarys jungtis su kraujagyslės spindžiu.
Koordinatės: 46°16′ š. pl. 86°40′ r. ilg.﻿ / ﻿46.267°š. pl. 86.667°r. ilg.﻿ / 46.267; 86.667

| Gurbantiungiutas |
| --- |
|  |
| Šalis: | Kinija |
| **Dykumos dalis:** | Gobio dykuma |
| Tipas: | smėlio kopagūbriai, barchanai, smėlio ir žvirgždo lygumos |
| Plotas: | 45–50 tūkst. km² km² |
|  |

**Gurbantiungiuto dykuma** (kin. 古尔班通古特沙漠, pinyin: *Gǔ'ěrbāntōnggǔtè Shāmò*), **Dzosotyn Elisunas** (rus. *Дзосотын-Элисун*) – antra pagal dydį Kinijos Liaudies Respublikos dykuma. Plyti Rytų Turkestane (Sindziange), užima centrinę Džiungarijos lygumos dalį. Dažnai laikoma Gobio dykumos vakariausia dalimi.

Ši smėlio dykuma užima 45–50 tūkst. km² plotą, iš kurio ~38 tūkst. km² sudaro pusiau tvirti smėlio kopagūbriai ir barchanai, likusią dalį – smėlio ir žvirgždo lygumos bei takyrai. Gūbriai daugiausia dienovidžių krypties, iki 30 m aukščio (šiaurėje – iki 100 m), su stačiais rytiniais šlaitais ir nuožulnesniais vakariniais.

Gurbantiungiuto dykumos smėlynuose vietomis auga saksaulai, kiečiai, takyruose pasitaiko eglūnų. Dykuma naudojama kaip kupranugarių ir avių ganykla. Dykumą kerta plentas Altajus–Baluntajus, Irtyšiaus–Karamajaus kanalas.

Gurbantiungiuto dykuma įdomi geodeziniu požiūriu – joje yra toliausiai nuo vandenyno nutolusi pasaulio sausumos vieta bei viena iš 4 pasaulio vietų, kurios vienodai nutolę nuo Grinvičo ir 180 dienovidinių bei pusiaujo ir šiaurės arba pietų ašigalio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Дзосотын-Элисун*,Большая советская энциклопедия, T. VIII (Дебитор—Евкалипт). – Москва: Советская энциклопедия, 1972
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sąvoka** − sąmonės forma, reiškiama žodžiais ir funkcionuojanti kaip mąstymo turinio elementas.

Nors mąstant sąvokų turinys reiškiamas sprendiniais ir samprotavimais, tačiau tik sąvokos suteikia mąstymui operavimo bendrybėmis pobūdį.

Sąvoka − produktas istoriškai besivystančio pažinimo, kuris, kildamas iš žemesnės pakopos į aukštesnę, praktikos keliu gautus rezultatus reziumuoja vis gilesnėmis sąvokomis, tobulina, tikslina senas ir formuluoja naujas sąvokas. Todėl sąvokos yra dinaminės – nuolat vystosi, kinta bei progresuoja tikrovei adekvataus atspindėjimo linkme.

Sąvokos fiksuojamos vienomis ar kitomis kalbinėmis formomis ir sudaro atitinkamų kalbos išraiškų prasmę (Reikšmė ir prasmė). Pagrindinė loginė sąvokų funkcija yra tai, kad jos mintyse pagal tam tikrus požymius išskiria mus dominančius praktikos ir pažinimo objektus. Šios funkcijos dėka sąvokos sieja žodžius su tam tikrais objektais, o dėl to galima nustatyti tikslią žodžių reikšmę ir operuoti jais mąstymo procese. Objektų klasių išskyrimas ir šių objektų apibendrinimas sąvokose yra būtina sąlyga gamtos dėsniams pažinti.

### Sąvokos sudarymas

Kiekviena sąvoka yra abstrakcija. Dėl to atrodo, kad sąvokoje atitrūkstama nuo tikrovės, o iš tikrųjų su sąvokos pagalba tikrovė pažįstama giliau, skiriant ir ištiriant esmines jos puses.

Sąvokos sudarymas, perėjimas prie jos nuo jutiminių atspindėjimo formų − procesas, kuriame taikomi tokie pažinimo metodai, kaip palyginimas, analizė ir sintezė, abstrahavimas, idealizacija, apibendrinimas bei įvairaus sudėtingumo samprotavimo formos.

Dažnai mokslo sąvokos iš pradžių sudaromos remiantis tik hipotetinėmis prielaidomis apie vienų ar kitų objektų egzistavimą ar apie jų prigimtį (pvz. taip atsirado atomo sąvoka). Pažįstant vystymosi dėsnius bei tendencijas kai kurių objektų sąvokas galima sudaryti dar prieš juos atrandant ar sukuriant.

### Sąvokos apimtis ir turinys

Tai dvi viena su kita susijusios sąvokos pusės. Apimtis − sąvokoje apibendrintų daiktų klasė; turinys − visuma (paprastai esminių) požymių, pagal kuriuos apibendrinti ir išskirti daiktai toje sąvokoje.

Sąvokos turinio formulavimas atskleidžia, kas tam tikros klasės daiktuose yra tapatinga (bendra); apimties charakteristika, t. y. elementų (objektų − turinį sudarančių požymių nešėjų) ir dalių (rūšių, tam tikros klasės poklasių) skyrimas joje, atskleidžia skirtumus atitinkamos klasės ribose. Tarp turinio ir apimties yra ryšys, kuris formaliojoje logikoje išreiškiamas atvirkštinio santykio dėsniu.

Nuorodos
--------

* Stanfordo filosofijos enciklopedija: Sąvoka **(**angl.**)**

Vikižodynas
**Silvestras Leonavičius (Leonas)** (1843 m. gruodžio 16  d. Leskavos kaime, dab. Prienų rajonas – 1917 m. vasario 18 d. Lukšiuose, dab. Šakių rajonas) – Romos katalikų bažnyčios kunigas, knygnešys ir lietuvybės puoselėtojas.

Biografija
----------

Gimė daugiavaikėje valstiečių šeimoje, jaunesnysis brolis tapo žinomu teisininku Petru Leonu. Pradinį išsilavinimą įgijo privačiai. Nuo 1864 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, kunigu įšventintas 1869 m. rugsėjo 2 d. Vikaravo Veisiejų, Vilkaviškio parapijose. 1869 m. kartu su klebonu Kazimieru Sakavičiumii parvežė ir išdalino Veisiejų parapijiečiams 150 egz. uždraustų kun. Motiejaus Brundzos elementorių, kuriuose buvo išspausdintos ir lietuviškos maldos. 1870 m. šie abu kunigai Veisiejų bažnyčioje įvedė pamokslus lietuvių kalba. Šioje bažnyčioje tai buvo pirmąkart visoje Užnemunėje. 1872–1875 m. S.Leonavičius tarnavo vikaru Šunskų filijinėje bažnyčioje, po to Krosnoje. 1876–1880 m. – Vygrių parapijos vikaras, o 1880–1883 m. buvo vikaru Meteliuose. 1883–1884 m. Silvanonių Kristaus Atsimainymo parapijos klebonu. Rusijos caro valdininkų 1883 m. nubaustas 50 rb bauda už veiklą tarp unitų, vėliau jį įsakyta iškelti iš Silvanonių. 1885 m. vėl buvo baustas už religinių paslaugų teikimą stačiatikiams. 1885–1890 m. skiriamas Pajevonių parapijos vikaru, o 1890–1896 m. – vikaru Aukštosios Panemunės parapijoje. 1896–1901 m. Balbieriškio parapijos vikaras, o 1901–1906 m. paskirtas Balbieriškio Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus bažnyčios klebonu. 1906–1917 m. tarnavo klebonu Šv. Juozapo bažnyčioje Lukšiuose, šiame kaime ir mirė.

Išnašos
-------

1. ↑  *Veisiejus garsina Dzūkijos katedra* // Enciklopedija „Graži tu mano" Archyvuota kopija 2018-05-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Mykolas Krupavičius. *Pastangos siekiant Lietuvos laisvės -VII. Tautinio sąmoningumo žadintojai priešaušriniam laikotarpy / „Laiškai lietuviams", 1968 m. spalio 9 d.*
3. ↑  Veisiejų istorija

Bibliografija
-------------

* A.A. kunigas Silvestras Leonavičius (Leonas): (1843.12.16–1917.02.18) / Surašė ir išleido Petras Leonas // Kaunas:"Raidės" spaustuvė, 1932

Šaltiniai
---------

* Leonavičius / Leonowicz, Silvestras
| **Angelas Daugirdas** |
| --- |
| Daugirdai (giminė) |
| Daugirdų giminės herbas Gulbė |
| Daugirdų giminės herbas Gulbė |
|  |
| Gimė | 1776 m.Jurkovščizna, LDK |
| Mirė | 1835 m. balandžio 26 d. (~59 metai)Vilniuje |
| Tėvas | Stanislovas Daugirdas, h. Gulbė |

**Angelas Daugirdas** (1776 m. Jurkovščiznoje – 1835 m. balandžio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos teologas ir filosofas, Vilniaus universiteto profesorius, Varšuvos Mokslo bičiulių draugijos narys–korespondentas.

Biografija
----------

Angelas Daugirdas gimė 1776 m. nusigyvenusio bajoro, žemvaldžio Stanislovo Daugirdo šeimoje, Jurkovščiznoje (dab. Baltarusijos teritorija). Nuo 1786 m. mokėsi Mscislavo ir Mogiliavo jėzuitų mokyklose. 1793–1796 m. studijavo Lietuvos vyriausioje mokykloje. 1796–1807 m. dėstė Lydoje, Ukmergėje, Vitebske, Lužkose, Ščiučine lotynų kalbą, matematiką, teologiją ir kt. 1818–1823 m. 1824–1832 m. VU filosofijos profesorius. Nuo 1822 m. Mokslo bičiulių draugijos Varšuvoje narys, korespondentas. 1833 m. tapo Vilniaus kanauninku.

Iš garsios LDK didikų giminės kilęs Angelas Daugirdas užima svarbią vietą tiek Lenkijos, tiek Lietuvos filosofijos istorijoje. Jo pažiūros buvo artimos Škotų sveiko proto mokyklai, kuri susiformavo ir išpopuliarėjo XVIII a. antroje pusėje ir išsaugojo nemažą įtaką visą XIX a. Daugirdas save laikė John Locke ir Étienne Bonnot de Condillac mokiniu ir remdamasis jų koncepcijomis aiškino žmogaus proto vystymąsi. Pripažindamas pasaulio objektyvumą ir jo pažinumą, filosofas kritikavo George Berkeley, David Hume, Immanuel Kant agnosticizmą ir subjektyvųjį idealizmą. Jis nesitenkino žinomų koncepcijų dėstymu, o stengėsi sukurti savo teoriją. Pagrindinis jo tyrimų objektas buvo logika, į kurią jis įtraukė pažinimo teoriją ir nemažai psichologijos problemų. Angelas Daugirdas buvo įsitikinęs, jog pažinimas remiasi ir amžinais postulatais, pvz. tiesos samprata. Tokia mąstytojo koncepcija neatitiko to meto dvasios. Revoliucionieriams reikėjo aiškių idėjų, dėl kurių jie turėtų aukotis, o carizmo apologetams – įrodymų, kad jų propaguojamos „vertybės yra amžinos ir neginčijamos", todėl amžininkams A. Daugirdas atrodė atitrūkęs nuo gyvenimo realijų ir nuobodus.

Kūryba
------

A. Daugirdo Raštuose  apima vertingiausią A. Daugirdo filosofinį palikimą.

Juose spausdinami tokie traktatai:

* „Traktatas apie logiką, metafiziką ir moralės filosofiją"
* „Žmogiškojo pažinimo tikroviškumas"
* „Prigimtinių mąstymo taisyklių išdėstymo"

Skaitomų paskaitų pagrindu A. Daugirdas parašė „Traktatą apie logiką, metafiziką ir moralės filosofiją" (1821 m.) ir „Prigimtinių mąstymo taisyklių aiškinimą, arba teorinę ir praktinę logiką" (1822 m.).

Išnašos
-------

1. ↑  Raštai: logika, pažinimo teorija, moralės filosofija / Angelas Daugirdas. – Vilnius

Nuorodos
--------

* Daugirdas Archyvuota kopija 2016-09-17 iš Wayback Machine projekto.
| Gurguėja |
| --- |
| Gurguėja ties Kolonija do Gurguėja Gurguėja ties Kolonija do Gurguėja |
| **Ilgis** | 610 km |
| **Ištakos** | Šapada do Mangabeirasas |
| **Žiotys** | Parnaiba |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Gurguėja |

**Gurguėja** (port. *Rio Gurguéia*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Piaujo valstijoje; Parnaibos dešinysis intakas. Prasideda Brazilijos plokščiakalnyje, Šapada do Mangabeiraso masyve, 610 aukštyje, pačiuose valstijos pietuose. Teka į šiaurės rytus ir šiaurę plokščiakalniu. Įteka į Parnaibą ties Retiro San Žozė gyvenviete.

Didžiausi intakai: Parainas, Vermelja.

Vaga slenkstėta. Aukštupys patenka į Paraibos ištakų nacionalinį parką. Miestai prie Gurguėjos: San Gonsalo do Gurguėja, Redensaun do Gurguėja, Bon Žezusas, Kristino Kastras, Alvorada do Gurguėja, Kolonija do Gurguėja, Kanavieira, Žerumenija.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado Piauí, DNIT, 2009.
3. ↑  Mapa Multimodal Piauí, DNIT, 2013.
|  |
| --- |
| Vrčak  maked. *Врчак* |
|  
Vrčak (kairėje) su Tamara Todevska ir Adrian Gaxha 2008 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Rade Vrčakovski |
| Dar žinomas | Vrčak |
| Gimė | 1980 m. lapkričio 17 d. (42 metai)  Skopjė, Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Žanrai | repas, pop |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Aktyvumo metai | 1999–dabar |
| Susijusi veikla | Adrian Gaxha |

**Rade Vrčakovski** (maked. *Раде Врчаковски*; g. 1980 m. lapkričio 17 d. Skopjė), geriau žinomas sceniniu vardu ***Vrčak*** (maked. *Врчак*) – makedonų pop ir repo muzikos atlikėjas, dainų autorius.

Biografija
----------

Gimė 1980 m. lapkričio 17 d. Skopjėje. Užaugo muzikų šeimoje, nuo mažens dalyvaudavo muzikos konkursuose. Jo karjera prasidėjo 1999 metais, jam gyvenant JAV. Tais metais atlikėjas išleido pirmąją dainą „I povtorno sam" (*И повторно сам*). Vėliau jis išleido debiutinį albumą „Kako da pobegnam od sé".

2001 metais Vrcak dalyvavo vietos muzikos konkurse „Makfest". Kartu su Andrijana Janevska duetu atlikę dainą „Den po den" (*Ден по ден*), kurios tekstą parašė pats Vrčak, liko antroje vietoje. 2004 m. vėl dalyvavo šiame konkurse, šį kartą su Robert Bilbilov. Daina „Tajnite angeli" (*Тајните ангели*) užėmė trečiąją vietą. Vrčak yra žinomas kaip dainos „Ninanajna", su kuria 2006 metais Elena Risteska atstovavo Makedonijai 2006 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, žodžių autorius. Antrasis Vrčak albumas „Vo Tvoeto Srce", išleistas 2006 metais, sulaukė didžiulės sėkmės Makedonijoje, tais metais buvo vienas labiausiai parduodamų albumų šalyje.

2008 m. „Eurovizijos" dainų konkurse su Tamara Todevska ir Adrian Gaxha atlikę dainą „Let Me Love You" pusfinalyje užėmė 10 vietą, surinkę 64 taškus. Trio nepateko į finalą dėl naujai įvestos taisyklės, kai į finalą patenka tik 9 dalyviai, sulaukę didžiausio žiūrovų palaikymo, o dešimtą dalyvį renka specialiai tam sudaryta žiuri. Daina buvo įrašyta 6 skirtingomis kalbomis, visoms versijoms sukurti vaizdo klipai.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Kako Da Pobegnam Od Sè* (1999)
* *Vo Tvoeto Srce* (2006)
* *Na sedmo nebo* (2009)

Nuorodos
--------

* Daina *Let Me Love You* (2008 m.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Karolina Gočeva  *„Mojot svet"*** |  **Makedonijos atstovas Eurovizijoje(su Tamara Todevska ir Adrian Gaxha)**2008 | Po to:**Next Time  *„Nešto što kje ostane"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oscar Luigi Scalfaro** |
| --- |
| Italijos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1918 m. rugsėjo 9 d.Novara, Italija |
| Mirė | 2012 m. sausio 29 d. (93 metai)Roma, Italija |
| Italijos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1992 gegužės 28 – 1999 gegužės 15 |
| Ankstesnis | Francesco Cossiga |
| Vėlesnis | Carlo Azeglio Ciampi |
|  |
| Partija | Demokratų partija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vytauto Didžiojo ordino Didysis kryžius
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Oscar Luigi Scalfaro |
| Parašas |
|  |

**Oskaras Luidžis Skalfaras** (it. *Oscar Luigi Scalfaro*, 1918 m. rugsėjo 9 d. Novaroje, Italijoje – 2012 m. sausio 29 d. Romoje) – 9-asis Italijos prezidentas, prezidentavęs nuo 1992 m. gegužės 28 d. iki 1999 m. gegužės 15 d. Poste jis pakeitė Francesco Cossiga, o 1999 m. poste jį pakeitė Carlo Azeglio Ciampi. Taip pat jis yra buvęs Italijos švietimo ministru.

Biografija
----------

Scalfaro gimė Novaroje, o 1942 m. Milane jis baigė teisės studijas katalikiškame miesto universitete.

1946 m. jis buvo išrinktas į vietinę asamblėją, o 1948 m. jis tapo deputatu, atstovaujančiu Turino regionui. Šiose pareigose jis buvo perrinktas dešimt kartų iš eilės iki 1992 m.

1992 m. gegužės 25 d. jis buvo išrinktas 9-tuoju šalies prezidentu. Teisėjo Giovanni Falcone nužudymas, kurį užsakė šalies mafija, pagreitino Scalfaro išrinkimą prezidentu. Jo prezidentavimas baigėsi 1999 m. o po to jis iš karto tapo senatoriumi visam gyvenimui.

Pasišventęs katalikas ir antikomunizmo šalininkas, Scalfaro dažnai konfliktuoja su dabartiniu Italijos ministru pirmininku Silvio Berlusconi.

Per II pasaulinį karą 1944 m. jis neteko savo žmonos Maria Inzitari. Nuo to laiko jis daugiau nebuvo vedęs. Scalfaro turi dukterį Marianna.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Francesco Cossiga** | **Italijos prezidentas**1992–1999 | Po to:**Carlo Azeglio Ciampi** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RItalija Italijos prezidentai |
| --- |
|  |
| Italian Presidential Standard | 
Enrico De Nicola • Luigi Einaudi • Giovanni Gronchi • Antonio Segni • Giuseppe Saragat • Giovanni Leone • Alessandro Pertini • Francesco Cossiga • Oscar Luigi Scalfaro • Carlo Azeglio Ciampi • Giorgio Napolitano • Sergio Mattarella | Italian Presidential Seal |

 |
**Silvestras Baltramaitis** (1841 m. gruodžio 2 d. Mankiškiuose, Šiaulių apskr. dab. Radviliškio raj. – 1918 m. Bašmakovas, Penzos gubernija, Rusija) – Lietuvos bibliografas, literatūros istorikas.

Biografija
----------

Globojamas giminaičio – Upynos klebono Bogušo, vienerius metus lankė triklasę Raseinių apskrities mokyklą, o 1860–1863 m. mokėsi Telšių apskrities progimnazijoje. Po 1863 m. sukilimo planavo studijuoti Sankt Peterburgo meno akademijoje ir, kad į ją įstotų, 1865 m. Sankt Peterburgo piešimo mokykloje mokėsi dailės pagrindų, bet, stokodamas lėšų, mokykla metė. 1867–1869 m. dirbo privačioje raštinėje. 1869 m. įsidarbino Sankt Peterburgo viešojoje bibliotekoje ir ten sėkmingai dirbo iki 1918 m. Tada, gavęs pensiją, išvyko į Penzos gubernijos Bašmakovo miestelį, kuriame gyveno iki mirties.

Mokslinė veikla
---------------

Parengė „Lietuvos geografijos, etnografijos ir statistikos bibliografinės medžiagos rinkinį" su priedu "Lietuviškų ir senųjų prūsų knygų, išleistų 1533-1891 metais sąrašas" (*Список литовских и древнепрусских книг*, 1891 m. papildytas leidimas 1904 m.). Sudarė šių veikalų 2 papildomas dalis, kurios apėmė apie 3200 lietuviškų leidinių (1903–1918 m.) ir 1904–1917 m. lietuviiškų knygų rodyklę (abi dalys nespausdintos). Parengė lietuvių bibliografijos darbų, 1893 m. – Simono Daukanto raštų, 1894 m. – lietuviškos periodikos, 1895 m. – lietuviškų rankraščių bibliografijas. Suregistravo apie 20 000 knygų, straipsnių, recenzijų. Parašė darbų iš lietuvių etnografijos.

Išspausdino straipsnių apie senąją lietuvių raštiją („Aušra", 1884 m.), paliko jos raidos iki XVIII a. pabaigos rankraštį „Medžiaga lietuviškai literatūrai", surinko duomenų Simono Stanevičiaus, Aleksandro Fromo-Gužučio biografijoms. Į lietuvių kalbą išvertė Moljero, A. Čechovo, H. K. Anderseno grožinės literatūros kūrinių, praktinių knygelių.

Pasirašinėjo slapyvardžiais B. Žiemkentis, Žambinis, Dagilis, Juodulaitis, Mankiškių Sylė, B-s, S. B. ir kitais.

1900 m. įstojo į Rusijos geografų draugiją, nuo 1907 m. Lietuvių mokslo draugijos narys.

Nuorodos
--------

* Lietuvių literatūros enciklopedija Archyvuota kopija 2007-01-05 iš Wayback Machine projekto.
* Apžvalginis straipsnis apie Silvestrą Baltramaitį Archyvuota kopija 2006-02-03 iš Wayback Machine projekto.
* S. Baltramaičio nuotrauka, leidinių fotografijos[neveikianti nuoroda]
* Literatūra apie S. Baltramaitį ir ikonografija M. Mažvydo bibliotekoje[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Žukas. *Silvestras Baltramaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 573 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vrindavanasवृन्दावन |
| --- |
| *Gatvė Vrindavane* |
|  |
| 

VrindavanasVrindavanas

27°34′0″ š. pl. 77°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.56667°š. pl. 77.70000°r. ilg.﻿ / 27.56667; 77.70000﻿ (Vrindavanas)Koordinatės: 27°34′0″ š. pl. 77°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.56667°š. pl. 77.70000°r. ilg.﻿ / 27.56667; 77.70000﻿ (Vrindavanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utar Pradešas Utar Pradešas |
| **Rajonas** | Mathuros rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 56 618  |
| **Altitudė** | 170 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vrindavanas |

**Vrindavanas** (hind. वृन्दावन, IAST: *Vr̥ndāvan*) – miestas Indijoje, vakarų Utar Pradeše, 10 km į šiaurę nuo Mathuros, prie Jamunos upės. Greta praeina Delio–Agros plentas. Svarbus hinduistinis piligrimystės centras, laikomas Viešpaties Krišnos gimtine ir vaišnavizmo šventuoju miestu. Mieste yra šimtai šventyklų, skirtų Krišnai ir Radhai, gausu ašramų, ghatų, yra šventasis Govardhano kalnas. Dauguma šventyklų pastatytos XVIII–XIX amžiuje, ISKCON judėjimui svarbiausia yra 1975 m. įkurta Šri Krišnos-Balaramos šventykla. Į Vrindavaną traukia ne tik piligrimai iš viso pasaulio, bet ir aukštųjų kastų našlės, asketai bei turtingi indai.

Istorija
--------

Remiantis Bhagavata Purana ir Gytagovinda, Vrindavano apylinkių miškuose savo jaunystę praleido Krišna (vėliau tapęs „Mahabharatos" įvykių dalyviu). Jis su broliu Balarama buvęs piemeniu, vėliau susipažino su piemenaite (gope) Radharane, kuri tapo jo pora.

Pats Vrindavanas yra senas miestas, bet laikui bėgant jo reikšmė nunyko. Jo atgimimas siejamas su Čaitanyjos Mahaprabhu veikla. 1590 m. pastatyta Viešpaties Govindos šventykla yra seniausia iš dabar stovinčių šventyklų. Paskutiniaisiais amžiais miestas išaugo, čia įsikūrė daug turtingų indų.

* Viešpaties Govindos šventyklaViešpaties Govindos šventykla
* Krišnos-Balaramos šventyklaKrišnos-Balaramos šventykla
* Madan Mohano šventyklaMadan Mohano šventykla
* Banke-Bihari šventyklaBanke-Bihari šventykla
Koordinatės: 56°08′49″š. pl. 23°37′28″r. ilg.﻿ / ﻿56.147071°š. pl. 23.624491°r. ilg.﻿ / 56.147071; 23.624491

|  |
| --- |
| **Gasčiūnų pagrindinė mokykla** |
| Gasčiūnų pagrindinė mokykla herbasGasčiūnų pagrindinė mokykla herbas |
| Gasčiūnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 5, Gasčiūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Asta Žilinskienė |
| **Mokinių skaičius** | 114 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Joniškio rajono Gasčiūnų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gasčiūnuose (Joniškio raj.), Mokyklos g. 5, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190563412. Steigėjas Joniškio rajono savivaldybės taryba.

Priekinis fasadas
Filialai:

* Gasčiūnų pagrindinės mokyklos Kirnaičių skyrius.
* Gasčiūnų pagrindinės mokyklos Stupurų skyrius

Istorija
--------

1904 m. kunigas J. Gaudiešius Gasčiūnų klebonijoje įkūrė slaptą lietuvišką mokyklėlę. 1928 m. pastačius naują pradinę mokyklą, ji tapo aplinkinių kaimų kultūriniu centru. Čia prieglobstį rado jaunimo organizacijos, veikė dramos, šokių kolektyvai. 1949 m. mokykla tapo septynmete, 1962 m. – aštuonmete, nuo 1999 m. – dešimtmete. Nuo 1993 m. vadinasi Gasčiūnų pagrindine mokykla.

Direktoriai
-----------

* Asta Žilinskienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2011-05-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Arimantas Juvencijus Raškinis** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. kovo 13 d. (79 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Danutė |
| Vaikai | Gailius, Dalius, Vismantas, Austė, Imantė |
|  |
| Veikla | biofizikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Kauno medicinos universitetas |

**Arimantas Juvencijus Raškinis** (g. 1944 m. kovo 13 d. Kaune) – biofizikas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1961 m. aukso medaliu baigė Kauno Aušros vidurinę mokyklą. 1967 m. su pagyrimu baigė Kauno medicinos instituto Biofizikos fakultetą, įgijo biofiziko specialybę. Diplominį darbą rengė ir gynė Maskvos valstybinio universiteto Matematinių metodų biologijos laboratorijoje ir TSRS mokslų akademijos Informacijos perdavimo problemų instituto regos laboratorijoje. 1967 m. Maskvos universiteto Mechanikos ir matematikos fakulteto Bendrųjų valdymo problemų katedros aspirantas. Darbo tema – iš informatikos srities, tyrimų objektas – loginiai automatinės indukcijos metodai. 1972 m. technikos mokslų daktaras.

1971–1990 m. Kauno Fizikinių techninių energetikos problemų instituto bendradarbis. Tyrinėjo energetinių ir kitų sudėtingų sistemų būklės diagnostiką bei valdymą intelektikos, matematinio programavimo bei situacinio valdymo metodais. 1990–1992 m. Vytauto Didžiojo universiteto Informatikos mokslo centro darbuotojas, skaitė paskaitas studentams. Yra paskelbęs per 50 mokslinių publikacijų.

Politinė veikla
---------------

Į politinę veiklą įsitraukė aspirantūros metu dirbdamas žinomo žmogaus teisių gynėjo Sergejaus Kovaliovo laboratorijoje. Nuo 1973 m. po kratos, atliktos „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kronikos" byloje, šeima patyrė KGB ir TSKP struktūrų persekiojimus, buvo trukdoma dirbti mokslinį darbą. Nuo Atgimimo pradžios dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje, nuo 1992 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys.

1992 m. Kauno Aleksoto-Vilijampolės rinkimų apygardoje išrinktas į Lietuvos Respublikos Seimą. 1996–2000 m. Seimo narys pagal Lietuvos krikščionių demokratų partijos sąrašą. Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos Mokslo ir technologijų komiteto narys, šio komiteto Energetikos ir technologijų pakomitečio pirmininkas, Europos liaudies partijos politinės grupės pirmininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. Vytauto Didžiojo universiteto darbuotojas.

Žmona Danutė, sūnūs – Gailius, Dalius, Vismantas, dukterys Austė ir Imantė.
|  |
| --- |
| Gruzinų valstybė**Gurijos kunigaikštystė** |
| 
 |
| **Egzistavo** | 1463–1829 m. |
| **Sostinė** | Ozurgetis |
| **Dinastija** | Vardanidzės-dadianai |
| 
 |
|

|  |
| --- |
| **Gruzijos istorija** |
| Abchazijos | Pietų Osetijos |
| Diaochi, Kolchidė, Iberija |
| Lazika |
| *Bizantijos, Sasanidų imperijos* |
| *Arminijos emyratas* |
| Tao-Klardžetija, Abchazija, Heretija, Kachetija, Kartlija |
| *Seldžiukų imperija* |
| Sakartvelo karalystė |
| *Mongolų imperija* |
| Samcchė, Kachetija, Kartlija, Imeretija |
| *Osmanų, Safavidų imperijos* |
| *Rusijos imperija* |
| Gruzijos Demokratinė Respublika |
| Užkaukazės TFSR > Gruzijos TSR |
| Gruzija, Abchazija, Pietų Osetija |

**Gurijos kunigaikštystė** – istorinė Vakarų Gruzijos valstybėlė, dažnai buvusi didesnės Imeretijos karalystės vasalė. Egzistavo 1463–1829 m.

Kunigaikštis iš Gurijos (~1904 m.)
Gurijos vardas pirmą kartą paminėtas 800 m. vienoje iš Gruzijos kronikų.

1352 m. Gurija tapo žinoma kaip Vardanidzių-Dadianių giminės valda.
  
Po 1463 m. Gurija tapo suverenia kunigaikštyste, nepriklausoma nuo Gruzijos karalystės. Ją valdė Vardanidzių-Dadianių giminės šaka, nuo tada žinomi kaip *Gurieli*. Šios kunigaikštystės teritoriją sudarė šiuolaikinė Gurija ir didelės dabartinės Adžarijos dalis su Batumiu. Konfliktų su Otomanų imperija metu Gurijos kunigaikštystės teritorija mažėjo, ji ne sykį buvo nusiaubta.

1810 m. birželio 19 d. Gurielis Mamia V ir Rusijos imperija pasirašė sutartį, pagal kurią Gurija tapo Rusijos protektoratu. 1829 m. regentystės paskutiniam princui Gurieliui Davidui metu, Rusija aneksavo Guriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  გურიის სამთავრო. ქართული საბჭოთა ენციკლოპედია (*Encyclopaedia Georgiana*). Vol. 3: p. 314-5. Tbilisi, 1978.
| Benkaimislenk. *Banie Mazurskie* |
| --- |
| *Benkaimis, Banie Mazurskie valsčiaus pastatas* |
|  |
| 

BenkaimisBenkaimis

54°14′25″ š. pl. 22°02′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.24028°š. pl. 22.04028°r. ilg.﻿ / 54.24028; 22.04028﻿ (Benkaimis)Koordinatės: 54°14′25″ š. pl. 22°02′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.24028°š. pl. 22.04028°r. ilg.﻿ / 54.24028; 22.04028﻿ (Benkaimis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Geldapės apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 1 500  |

**Benkaimis** (vok. *Bönkeim*, nuo 1945 m. lenk. *Banie Mazurskie*) – gyvenvietė Lenkijoje, (Geldapės pavietas, Varmijos Mozūrų vaivadija) 25 km į vakarus nuo Geldapės, prie kelio DK650 Geldapė-Ungura. Banie Mazurskie valsčiaus centras. 1500 gyventojų (2004 m.)

Istorija
--------

Kaimas galimai ankstesnės prūsų gyvenvietės vietoje įkurtas 1560 m. iš Lietuvos atsikėlusių protestantų. 1656 m. kaimą nusiaubė totoriai, o 1710 m. maro epidemijos metu per keturis mėnesius žuvo 2115 gyventojų. Vietoje jų atkelti vokiečiai iš Zalcburgo. Baigiantis Antrajam pasauliniam karui didelę kaimo dalį sudegino Raudonoji armija, o likę gyventojai buvo ištremti į Vokietiją. 1945 m. į Benkaimį perkelti ukrainiečiai iš Beščadų ir Žešuvo. Kaime veikė ukrainiečių kultūros draugija, folklorinis ansamblis, mokykloje pamokos vyko ukrainiečių kalba.

1569–1574 m. pastatyta bažnyčia, kuri 1646 m. 1698 m. ir XVIII a. pabaigoje perstatyta renesanso stiliumi, 1945 m. rusų sugriauta, 1975–1980 m. atstatyta kaip katalikų Šv. Antano Padujiečio bažnyčia. Taip pat kaime yra graikų katalikų bažnyčia, kuriai priklauso 1200 parapijiečių.

1975–1998 m. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Darmochwał T. Rumiński M. J. 1996. Warmia Mazury, przewodnik. Agencja TD, Białystok
| **Benjaminas Zuskinas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1899 m. balandžio 28 d.Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1952 m. rugpjūčio 12 d. (53 metai)Maskva, TSRS |
| Sutuoktinis (-ė) | Rachel Holand |
|  |
| Veikla | Aktorius, režisierius |

**Benjaminas Zuskinas** (1899 m. balandžio 28 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1952 m. rugpjūčio 12 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės filmų ir teatro aktorius, režisierius, Maskvos valstybinio žydų teatro direktorius, 1946 m. Stalino premijos laureatas.

Biografija
----------

Gimė 1899 m. balandžio 28 d. Panevėžyje, siuvėjo šeimoje. Nuo penkerių metų mokėsi chederyje, 1911 m. įstojo į realinę mokyklą. Prasidėjus I pasauliniam karui išvyko į Penzą, ten tęsė mokslus ir vaidino mėgėjų teatre. 1920 m. įstojo į Sverdlovsko kasybos institutą. 1921 m. nuvyko į Maskvą, ten pradėjo vaidinti žydų kameriniame teatre, kuris 1925 m. tapo Valstybiniu žydų teatru. Tais pačiais metais Zuskinas su Solomonu Michoelsu dalyvavo pirmajame šio teatro pastatyme „Šolom Aleichemo vakaras" (1922), suvaidino pagrindinį vaidmenį spektaklyje „Burtininkas" (pagal Abraham Goldfaden). 

Vaidindami Zuskinas ir Michoelsas įkūnijo dvi žydų nacionalinio charakterio savybes – šalia Michoelso dramatiškų ir filosofinių herojų atsirado nenusiviliantys, šiek tiek liūdnoki Zuskino personažai. Tokie buvo jo Juokdarys (W. Shakespeare’o „Karaliuje Lyre", 1935, Sanderl Baba „Benjamino III kelionėse" pagal Mendelę Moicher Sforimą, 1927) ir kt. Jis taip pat nusifilmavo kino juostose „Pasienis" (1935), „Laimės ieškotojas" (1936). Nuo 1936 m. pats dirbo režisieriumi, dėstė teatro mokykloje. 1939 m. jam suteiktas RTFSR liaudies artisto vardas. Zuskinas buvo Žydų antifašistinio komiteto narys. Po Michoelso žūties vadovavo teatrui, tačiau netrukus, 1948 m. buvo suimtas suklastotoje Žydų antifašistinio komiteto byloje ir kartu su kitais įžymiais žydų kultūros veikėjais 1952 m. rugpjūčio 12 d. sušaudytas Lubiankoje. 1956 m. reabilituotas. Apdovanotas Darbo raudonosios vėliavos ordinu.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.) Archyvuota kopija 2006-02-25 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija (rus.)
* Atidengiama B. Zuskino atminimo lenta Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Zuskina-Perelman, Alla (B.Z.'s daughter): Benjamin's Travels (Puteshestvie Veniamina: Razmyshlenia o zhizni, tvorchestve i sudbe evreĭskogo aktera Veniamina Zuskina. Moskva: Mosty kultury; Ierusalim: Gesharim, 2002)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija www.shtetl.lt Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Staviškių piliakalnis |
| --- |
| Staviškių piliakalnis iš pietų žiemą |
| 

Staviškių piliakalnisStaviškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°45′41.2″ š. pl. 25°20′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.761444°š. pl. 25.34667°r. ilg.﻿ / 54.761444; 25.34667Koordinatės: 54°45′41.2″ š. pl. 25°20′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.761444°š. pl. 25.34667°r. ilg.﻿ / 54.761444; 25.34667 |

 |
| Vieta | Vilnius |
| Seniūnija | Verkių seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 50x40 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Tirtas | 1995 m. |

**Staviškių piliakalnis**, *Naujieji Verkiai* – piliakalnis Vilniaus miesto savivaldybės teritorijoje, Staviškėse, Verkių seniūnija, Verkių regioninis parkas. Pasiekiamas Verkių gatve pavažiavus beveik iki jos pabaigos, yra kairėje vakaruose, 250 m neprivažiavus Ožkinių gatvės, priešais kolektyvinius sodus.

Piliakalnis iš pietryčių
Kristaus skulptūra

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos pietinėje dalyje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurė – pietų kryptimi, 50 m ilgio, 40 m pločio šiauriniame krašte, su iki 1 m aukštesniu viduriu. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Jos rytiniame krašte stovi 1928 m. pastatyta Jėzaus skulptūra. 2000 m. rytiniame šlaite įrengti laiptai.

Tyrimai
-------

1995 m. Valdas Vainilaitis piliakalnyje ištyrė 12 m², kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Mažosios Riešės piliakalnis 10 km | Bernotų piliakalnis 16 km | Nemenčinės piliakalnis 14 km |  |
| Avižienių piliakalnis 10 km |  | Ignacovo piliakalnis 30 km |
| Vilkeliškių piliakalnis 14 km | Pūčkorių piliakalnis 8 km  Kreivoji pilis 9 km | Uosininkų III piliakalnis 16 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Staviškės
Koordinatės: 19°28′ š. pl. 99°10′ v. ilg.﻿ / ﻿19.467°š. pl. 99.167°r. ilg.﻿ / 19.467; 99.167

Askapocalko herbas
**Askapocalkas** (isp. *Azcapotzalco*, nah. *Āzcapotzalco*; „skruzdžių kalva") – Meksikos sostinės Meksiko šiaurės vakarinė dalis, įsikūrusi kalvose, didesniame negu 2200 m aukštyje. 425 tūkst. gyventojų (2005 m.). Greitkelis ir 15 km ilgio geležinkelis jungia Askapocalką su Meksiko centru.

Veikia daug pramonės įmonių, jose pagamintos produkcijos vertė sudaro ~20 % Meksiko pramoninės, produkcijos vertės. Automobilių ir jų variklių gamybos, vario lydymo, tekstilės, siuvimo, chemijos, popieriaus, baldų, maisto pramonė. Iki 1992 m. veikė didelė naftos perdirbimo pramonė (pagamindavo ~5 min. t produkcijos per metus).

Būdinga kolonijinė architektūra. Yra XVII a. dominikonų vienuolynas su bažnyčia ir koplyčia (XVIII a.), pastatytas ispanų sugriautos actekų šventyklos vietoje. Veikia 1973 m. įkurtas universitetas.

Istorija
--------

Askapocalką XII a. įkūrė tepanekai. Miestas garsėjo kaip amatų bei vergų prekybos centras. Veliau priklausė actekams. Konkistadoras Ernanas Kortesas čia buvo įkūręs liejyklą dirbiniams iš brangiųjų metalų į lydinius perlydyti.

Nepriklausomybės laikais Askapocalkas ilgainiui tapo Meksiko, priemiesčiu. 1928 m. įjungtas į Meksiko teritoriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Askapocalkas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Staurolitas
**Staurolitas** – silikatų klasės, nesosilikatinis mineralas. Cheminė formulė: (Fe, Mg, Zn)2Al9(Si, Al)4O22OH2. Mineralą sudarantys geležis, magnis ir cinkas sudaro įvairias proporcijas. Kristalizuojasi monoklininėje sistemoje. Staurolitas turi savybę sudaryti kristalų dvynukus kurie suauga kryžmiškai, 90 arba maždaug 60 laipsnių kampu. Kristalai yra prizminės formos ir matomi plika akimi. Pavadinimas kilo iš graikiškų žodžių *stauros* reiškiantį kryžmiškas ir *lithos* – akmuo, kas siejama su kristalo dvynukais.

Kietumas pagal Moso skalę nuo 7.0 iki 7.5.

Staurolito spalva nuo raudonai rudos iki juodos su baltu sluoksniuotumu. Dažniausiai nepermatomas.

Staurolitas susidaro regioninio metamorfizmo metu ir randamas kartu su almanditu, granatais, žėručiais ir kianitu. Staurolitas yra oficialus Džordžijos (JAV) valstijos mineralas.
**Asmeninė bajorystė** (rus. *личное дворянство*) – bajorystė, kurią asmuo gaudavo už nuopelnus, bet kuri nebuvo paveldima. Būdinga carinės Rusijos socialinei sistemai.

Asmeninė bajorystė Rusijoje
---------------------------

Asmeninis titulas, numatytas Rusijoje nuo 1722 m. galiojusios Rangų lentelės.

Pradžioje paveldimo ir asmeninio bajorų teisės nesiskyrė. Asmeninis bajoras turėjo tokias pačias lengvatas, kaip ir paveldimas – jis nemokėjo asmeninio mokesčio (rus. *подушная подать*), jo negalėjo paimti į rekrūtus, jis galėdavo pirkti žemę ir žmones.

Asmeninę bajorystę gaudavo VIII rangą pasiekę valdininkai. Žmogui mirus šio jo turėto bajoro titulo niekas nepaveldėdavo.

Po 1785 m. asmeniniai bajorai nebūdavo įtraukiami į bajorų knygas, jie negalėdavo turėti baudžiauninkų ir žemės su baudžiauninkais. Asmeniniai bajorai, kurių tėvas ir senelis 20 m. buvo asmeniniai bajorai, galėdavo pateikti prašymą suteikti paveldimą bajorystę.
  
Pagal 1832 m. įsaką asmeninių bajorų vaikai tapdavo garbės piliečiais.

Pagal 1856 m. įsaką asmeninę bajorystę gaudavo XII-os klasės laipsnį turintys kariškiai ir IX-os klasės valdininkai.

Asmeninė bajorystė panaikinta 1917 m.

Nuorodos
--------

* Личный дворянин