recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jolita Mulevičiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. rugpjūčio 15 d. (61 metai)Vilnius |
| Tėvai | Leonas Mulevičius |
|  |
| Veikla | dailėtyrininkė |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Lietuvos dailės institutas |

**Jolita Mulevičiūtė** (g. 1961 m. rugpjūčio 15 d. Vilnius) – Lietuvos dailėtyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Tėvas Leonas Mulevičius. 1985 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1994 m. humanitarinių mokslų daktarė.

1985–1990 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institute, 1990–2002 m. – Kultūros ir meno institute (nuo 2002 m. Kultūros, filosofijos ir meno institutas). Stažavo 1992 m. Prahoje.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria XIX a. antrosios pusės – XX a. pirmosios pusės Lietuvos dailę ir vizualiąją kultūrą. Parodų kuratorė.

Bibliografija
-------------

* Modernizmo link: Dailės gyvenimas Lietuvos Respublikoje 1918–1940 m. monografija, Kaunas: Kultūros ir meno institutas, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Jolita Mulevičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 575 psl.
| **Jolanta Damulienė** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. (~58 metai)Vievyje, Trakų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Damulis |
| Vaikai | Vytautas, Dovilė, Gabija |
|  |
| Veikla | teisininkė, teisėja, Jonavos rajono apylinkės teismo vadovė |
| Sritis | Justicija |
| Organizacijos | Jonavos rajono apylinkės teismas |
| Pareigos | teismo pirmininkė |
|  |
| Alma mater | 1983-1988 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Jolanta Damulienė** (g. 1965 m. Vievyje, Trakų rajonas) – teisininkė, teisėja, Jonavos rajono apylinkės teismo pirmininkė.

Biografija
----------

1983 m. baigė Jonavos 1-ąją vidurinę mokyklą, 1988 metais Vilniaus universiteto Teisės fakultete – vientisąsias teisės studijas, įgijo teisininkės kvalifikaciją.

Nuo 1988 m. rugsėjo mėn. Jonavos rajono prokuratūros (JRP) prokuroro padėjėja, nuo 1992 m. gegužės 6 d. Jonavos rajono apylinkės teismo teisėja, nuo 1999 m. liepos mėn. – teismo pirmininkė.

2011 m. vasarą kandidatavo į laisvą Kauno apygardos teismo pirmininko vietą (kai Albertas Milinis pasitraukė po prezidentės D.Grybauskaitės pareikšto nepasitikėjimo). Per atranką ji užėmė pirmą vietą, surinkusi 72,2 balo (vertino Pretendentų į teisėjus atrankos komisija). Prezidentė Dalia Grybauskaitė į Kauno apygardos teismo pirmininko pareigas paskyrė Kaišiadorių rajono apylinkės teismo vadovą - nuo 2004 metų teisėju dirbantį Nerijų Meilutį (Pretendentų į teisėjus atrankos metu likusį antru - surinkusį 67,6 balo).

Lietuvos teisėjų asociacijos, Lietuvos teisininkų draugijos narė.

Ištekėjusi. Vyras Damulis. Dukros Gabija ir Dovilė bei sūnus Vytautas.

Moka rusų, vokiečių kalbas. Gyvena ir dirba Jonavoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Infolex informacija
2. ↑  Nacionalinės teismų administracijos informacija Archyvuota kopija 2009-01-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  N. Meilutis paskirtas Kauno apygardos teismo pirmininku
4. ↑  VTEK informacija[neveikianti nuoroda]
| **Jolanta Širkaitė** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. liepos 5 d. (64 metai) |
|  |
| Sritis | menotyrininkė |
| Organizacijos | Lietuvos kultūros tyrimų institutas |

**Jolanta Širkaitė** (g. 1958 m. liepos 5 d.) – menotyrininkė, dailėtyros mokslų daktarė. Lietuvos dailės istorikų draugijos narė, Kultūros paveldo departamento prie LR Kultūros ministerijos senosios tapybos ekspertė, metodinės tarybos narė. Lietuvos kultūros tyrimų instituto direktorė (2008–2018 m.).

Biografija
----------

Studijavo dailės istoriją ir teoriją Leningrado (dabartinis Sankt Peterburgas) I.Repino tapybos, skulptūros ir architektūros institute. 1994 m. apgynė daktaro disertaciją „Vilniaus piešimo mokykla ir Lietuvos dailė 1866–1915 m." Nuo 1989 m. dirba tiriamąjį darbą Lietuvos istorijos instituto Menotyros skyriuje, nuo 1990 m. – Kultūros, filosofijos ir meno institute, Lietuvos kultūros tyrimų institute, nuo 2008 m. – šio instituto direktorė. Mokslinių interesų sritis – Lietuvos XIX a. – XX a. pradžios dailė, meninis ir kultūrinis šio laikotarpio gyvenimas, dvarų kultūra.

Bibliografija
-------------

Parengė ir išleido monografiją „Dailininkė Sofija Romerienė (Zofia Romer, 1885–1971)" (2005), studiją „Dailininkai Romeriai" (2006), straipsnių rinkinį "Romeriai Lietuvoje XVII–XX a. "(2008), išvertė ir redagavo Romerių giminės istoriją („Eugenijus Romeris. Lietuvos ir Lifliandijos Romerių giminės istorija", 2009). „Lietuvos dailininkų žodyno" 2 tomo sudarytoja ir autorė.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Jolanta Širkaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-06-05.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Galanthus nivalis** |
| --- |
| Baltoji snieguolė (Galanthus nivalis)Baltoji snieguolė (*Galanthus nivalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Amariliniai  *( Amaryllidaceae)* |
| Gentis: | Snieguolė  *( Galanthus)* |
| Rūšis: | Baltoji snieguolė  *( Galanthus nivalis)* |

 |

**Baltoji snieguolė** (*Galanthus nivalis*) – amarilinių (*Amaryllidaceae*) šeimos anksti pavasarį pražystanti darželio gėlė. Snieguolė yra kilusi iš pietinės Europos dalies (Viduržemio jūros regiono, Balkanų), bet natūralizuota praktiškai visoje Europoje.

Daugiametis, 8-20 cm aukščio augalas. Svogūnas 1 cm skersmens, su rudais lukštais; kasmet išaugina po vieną pridėtinį svogūną. Lapai linijiški, trumpesni už stiebą. Stiebas cilindriškas. Žiedai varpiški. Apdulkina vabzdžiai.

Dekoratyvinis augalas, vertinamas kaip pirmas pavasario žiedas. Turi gydomųjų savybių.

* 
* 
* 
*
|  |
| --- |
| **Baltosios Vokės „Šilo" gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Baltosios Vokės „Šilo" gimnazija herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Vilniaus g. 8, Baltoji Vokė |
| **Direktorius(-ė)** | Nijolė Balinskienė |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 19 |

**Šalčininkų rajono Baltosios Vokės „Šilo" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, Baltojoje Vokėje (Šalčininkų raj.), Vilniaus g. 8, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191415562.

Istorija
--------

1954 m. Baltojoje Vokėje atidaryta nauja mokykla, pavadinta Rūdninkų septynmetė mokykla. Joje buvo dėstoma rusų ir lietuvių kalbomis. Mokykloje įrengti fizikos ir chemijos kabinetai, gamtos reiškinių stebėjimo aikštelė, dirbtuvės. 1964 m. prie Baltosios Vokės vidurinės mokyklos prijungta Papiškių septynmetė mokykla (dėstoma lenkų kalba). 1970 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. Iki 1992 m. Baltosios Vokės vidurinėje mokykloje buvo dėstoma lenkų, rusų ir lietuvių kalbomis.

1992 m. atidaryta atskira lietuviška mokykla, įsikūrusi senajame mokyklos pastate. Naujajame pastate liko mokoma lenkų ir rusų kalbomis, ji ilgainiui tapo Baltosios Vokės Elizos Ožeškovos gimnazija. Lietuviškoje mokykloje dirbo 18 mokytojų, mokėsi 134 mokiniai. 2015 m. liepos 29 d. „Šilo" vidurinė mokykla tapo gimnazija.

2017 m. gimnazijoje mokėsi 115 mokinių, dirbo 24 mokytojai.

Direktoriai
-----------

* 1984 m. Ritūnė Vedrickienė
* 2004 m. Nijolė Balinskienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Svajonės pildosi: atsinaujinusi *Baltosios Vokės „Šilo" gimnazija atvėrė duris*. L24.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
2. ↑  Mokyklos istorija. 2019-07-02, Silogimnazija.lt (tikrinta 2022-05-07).
3. ↑  *Baltosios Vokės „Šilo" gimnazijos modernizacija – jau netrukus*. L24.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.

* Mokyklos svetainė
| Tokijo metropoliniai sporto rūmai |
| --- |
|  |
| 

Tokijo metropoliniai sporto rūmaiTokijo metropoliniai sporto rūmai

35°40′47″ š. pl. 139°42′45″ r. ilg.﻿ / ﻿35.67972°š. pl. 139.71250°r. ilg.﻿ / 35.67972; 139.71250﻿ (Tokijo metropoliniai sporto rūmai)Koordinatės: 35°40′47″ š. pl. 139°42′45″ r. ilg.﻿ / ﻿35.67972°š. pl. 139.71250°r. ilg.﻿ / 35.67972; 139.71250﻿ (Tokijo metropoliniai sporto rūmai) |
|  |
| Vieta | Japonija Tokijas, Japonija |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1952 m. |
| Statybų pabaiga | 1954 m. |
| Savininkas | Tokijo prefektūra |
| Paskirtis | Sporto arena |
| Talpa | 10 000 |

**Tokijo metropoliniai sporto rūmai** (jap. 東京体育館) – daugiafunkcė sporto arena Tokijuje, Japonijoje. Pastatyta specialiai 1954 m. pasaulio imtynių čempionatui.

Istorija
--------

Arenos statybų darbai pradėti 1952 m. o 1954 m. pilnai užbaigti. 1964 m. vasaros olimpinių žaidynių metu arenoje vyko gimnastikos varžybos.

2007 m. arenoje vyko pasaulio dailiojo čiuožimo čempionatas. 2010 m. pasaulio moterų tinklinio čempionato kovos. 2011 m. surengtas pasaulio sportinės gimnastikos čempionatas.

2020 m. arenoje vyks 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių stalo teniso varžybos.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Amila Glamočak |
| Gimė | 1966 m. liepos 19 d. (56 metai)Sarajevas, Bosnijos ir Hercegovinos Socialistinė Respublika, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Kilmė | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1991–dabar |

**Amila Glamočak** (g. 1966 m. liepos 19 d. Sarajeve) – Bosnijos ir Hercegovinos dainininkė.

1996 m. atstovavo Bosnijai ir Hercegovinai „Eurovizijoje", su daina „Za našu ljubav" užėmusi 22-ą vietą. Ktais metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Imaš me u šaci". 1998 m. laimėjo Bihaću festivalį, o 2002 m. pasirodė antrasis albumas „Sunce". A. Glamočak dar 2 kartus bandė patekti į „Euroviziją" – 2001 metais su daina „Ljubi me sad" užėmė penktą vietą, o 2003 m. su „Mac sa oštrice dvije" – ketvirtą.

Diskografija
------------

* *Imaš me u šaci* (1996)
* *Sunce* (2003)

Nuorodos
--------

* Diskografija Discogs svetainėje

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Davorin Popović  *„Dvadeset prvi vijek"*** |  **Bosnijos ir Hercegovinos atstovė Eurovizijoje**1996 | Po to:**Alma Čardžić  *„Goodbye"*** |
|  |
| --- |
| R. Carlos Nakai |
|  
R. Carlos Nakai, 2012. |
| Biografija |
| Gimė | 1946 m. balandžio 16 d. (77 metai) |
| Kilmė | Jungtinės Amerikos Valstijos Flagstafas, Arizona, JAV |
| Žanrai | instrumentinė |
| Instrumentai | fleita |
| Aktyvumo metai | 1983 – |
| Įrašų kompanija | Canyon Records, Silverwave Records |
| Svetainė |  |

**Raymond Carlos „R." Nakai** (g. 1946 m. balandžio 16 d.) – jutų/navachų kilmės indėnų fleitininkas.

Kilęs iš Arizonos miesto Flagstafo. Savo pirmąjį albumą *Changes* išleido 1983 m. R. Carlos Nakai buvo keturis kartus nominuotas Grammy apdovanojimams, o jo albumai *Canyon Trilogy* ir *Earth Spirit* buvo paskelbti auksiniais. 2005 m. įtrauktas į Arizonos muzikos ir pramogų šlovės galeriją. Be savo didelės solinės diskografijos Nakai taip pat bendradarbiavo įvairiuose projektuose su kitais tiek indėnų, tiek kitų kultūrų muzikais (tibetiečiu Nawang Khechog, džiazo atlikėju Paul Horn, kompozitoriumi Philip Glass, gitaristu Keola Beamer it kt.). Gyvena Taksone. Arizonos universitete įgijo magistro laipsnį Amerikos vietinių gyventojų studijų kryptyje. 1994 m. tapo Šiaurės Arizonos universiteto garbės daktaru.

Dalinė diskografija
-------------------

* *Changes* (1983 m.)
* *Cycles*
* *Journeys* (1986 m.)
* *Sundance Season* (1987 m.)
* *Earth Spirit* (1987 m.)
* *Desert Dance (1989 m.)*
* *Canyon Trilogy* (1989 m.)
* *Emergence* (1992 m.)
* *Spirit Horses* (1993 m.)
* *Kokopelli’s Cafe* (1996 m.)
* *Two World Concerto* (1997 m.)
* *Mythic Dreamer* (1998 m.)
* *Big Medicine* (1998 m.)
* *Native Tapestry*
* *Inner Voices* (1999 m.)
* *Edge of the Century* (2001 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* R. Carlos Nakai svetainėje Last.fm
| Amiga |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Asmeninis kompiuteris „Amiga 1000" |
| **Išleidimo data** | 1985 m. |
| **Nutraukimo data** | 1987 m. |
| **Procesorius** | Motorola 68000, 7,16 MHz (NTSC), 7,09 MHz (PAL) |
| **Operatyvioji atmintis** | 256–512 Кb |
| **Operacinė sistema** | AmigaOS 1.0 |

**„Amiga"** – asmeninių kompiuterių grupė su pritaikytomis AmigaOS operacinėmis sistemomis.

Istorija
--------

Kompiuterį pradėta kurti 1982 m. Kalifornijoje. Prototipas buvo pristatytas „Consumer Electronics Show" elektronikos prekių mugėje 1984 m. kur buvo parodyta žymioji įgarsinta „Boeing" animacija: spalvingas rutulys sklandė kompiuterio ekrane, su triukšmu atsimušdamas į jo kraštus. Kompanija „Commodore International" pirmąjį „Amiga 1000" pademonstravo 1985 m. Linkolno centre Niujorke. Rinkoje pasirodžiusius „Amiga" kompiuterius labai pamėgo kompiuterinės grafikos ir muzikos kūrėjai. Platformai vystyti buvo sukurta dukterinė įmonė „Commodore Amiga", skirtas papildomas finansavimas. Operacinės sistemos ėmėsi kompanija „MetaComCo", o „Electronic Arts" paruošė standartus įvairių tipų duomenų failams – *Interchange File Format* (IFF). 

Nors ilgainiui „Amiga" asmeninių kompiuterių pardavimai tapo didžiausi pasaulyje, tačiau netinkama kainų politika, atviros architektūros nebuvimas, programinis nesuderinamumas, blaškymasis serverių, žaidimo konsolių rinkoje privedė prie rimtų finansinių problemų. Po „Commodore International" bankroto 1994 m. daugelis „Amiga" koncepcijų buvo nukopijuotos ir skirtingais pavadinimais įdiegtos kitose platformose (*intuition – multimedia, autoconfig – plug and play, genlock – alpha compositing, blitter* ir kt.). Per trumpą laiką „Commodore" patentus išpirko konkurentai ir suinteresuotos kompanijos. Vienas paskutiniųjų bandymų prikelti „Amiga" kompiuterių šeimą buvo „Amiga One". Tačiau gamintojas suspėjo pagaminti tik nedidelę šių kompiuterių bandomąją partiją ir bankrutavo.

Techninės galimybės
-------------------

„Amiga" kompiuteriai nuo pat pradžių išsiskirdavo kaip orientuoti į daugialypės terpės programas, turėjo spalvotus ekranus ir gana pažengusią tiems laikams operacinę sistemą. Jau pirmieji modeliai – A1000 ir A500 – palaikė skiriamąją gebą 640х512 su 4096 spalvomis. Jo garso ir vaizdo lustai buvo daug pranašesni už naudotus „IBM" ar kituose kompiuteriuose. Naudota operacinė sistema tiko labai ribotam techninės bei programinės įrangos ratui. Techninė įranga buvo skirta mikroschemoms, veikiančioms su „Motorola" 68000 serijos procesoriais. Naudoti mikroschemų rinkiniai OCS (*Agnus, Denise* ir *Paula* mikroschemos). Kompiuteriai pasižymėjo daugiaveiksmiškumu, sparčia grafine vartotojo sąsaja, galimybe naudoti komandinę eilutę. Tokia techninės ir programinės įrangos kombinacija leido turėti labai greitą, galingą ir lengvai valdomą kompiuterio platformą. Tuo metu retas kompiuteris galėjo varžytis su „Amiga" garso ir vaizdo apdorojimo galimybėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-01-17 iš Wayback Machine projekto. Išleista „AmigaOS 4.0"

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amiga** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *amiga.com* portalas
* „Amiga" produktai
* „Amiga" istorija
Vidurio Sibiro plokščiakalnis. Putorano plynaukštė
**Vidurio Sibiro plokščiakalnis** (rus. *Среднесибирское плоскогорье*) – plokščiakalnis Rusijoje, rytų Sibire, Jakutijoje, Krasnojarsko krašte ir Irkutsko srityje. Pietuose ribjasi su Sajanų, Pribaikalės ir Užbaikalės kalnais, vakaruose Jenisėjaus upė skiria nuo Vakarų Sibiro lygumos, šiaurėje ribojasi su Šiaurės Sibiro žemuma, o rytuose – su Lenos upe ir Vidurio Jakutijos žemuma.

Išsidėstęs ant Sibiro platformos. Būdingi kalvagūbriai ir plačios plynaukštės (Jenisėjaus kalvagūbris, Viliujo plynaukštė, Putorano plynaukštė – aukštis iki 1701 m). Išplitęs amžinasis įšalas. Klimatas kontinentinis; būdingi dideli temperatūrų skirtumai.

Nikelio, vario, geležies, akmens anglių, grafito, akmens druskos, gamtinių dujų, deimantų telkiniai. Upės priklauso Arkties vandenyno baseinui: Žemutinė Tunguska, Akmenuotoji Tunguska, Lena, Viliujis, Chatanga.

Vyrauja maumedžių miškai; pietuose – pušų – maumedžių ir pušų miškai. Šiaurinėje plokščiakalnio dalyje – kalnų tundra. Pietiniuose slėniuose yra miškastepių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| **Algis Oleknavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. rugpjūčio 17 d. (75 metai)Kirchheimas prie Teko, Vokietija |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | sportininkas |
| Sritis | dviratininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Vakarų Vokietijos nacionalinis čempionas |

**Algis Oleknavičius** (1947 m. rugpjūčio 17 d.) – lietuvių kilmės Vokietijos dviratininkas, olimpietis, daugkartinis Vakarų Vokietijos nacionalinis čempionas.

Biografija
----------

1966 m. A. Oleknavičius pirmą kartą tapo Vakarų Vokietijos plento dviračių nacionaliniu čempionu. Sportininkas rezultatą pakartojo dar septynis kartus 1968–69 m. 1972 m. 1974 m. ir 1977 m.

1970 m. laimėjo pirmąjį treko dviračių Vakarų Vokietijos auksą madisono rungtyje. 1974 m. nacionalinis komandinio persekiojimo čempionas.

1972 m. Miunchene vykusiose 1972 m. vasaros olimpinėse žaidynėse A. Oleknavičius atstovavo Vakarų Vokietijos nacionalinei rinktinei komandinio laiko intervalo rungtyje. Komanda užėmė 20-ą vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  - Algis Oleknavicius
| **Donatas Kazlauskas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. gegužės 21 d. (91 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | chemikas |
| Partija | 1967 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Donatas Kazlauskas** (g. 1931 m. gegužės 21 d. Kaune) – Lietuvos chemikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1961–1962 m. dirbo SSRS Gamtinių junginių chemijos institute Maskvoje, 1963–1966 m. ir 1988–1994 m. Chemijos ir chemijos technologijos institute, 1993–1994 m. Organinės sintezės skyriaus vadovas. 1966 m. chemijos mokslų kandidatas. 1967–1977 m. Biochemijos instituto Organinės sintezės skyriaus vadovas. 1977 m. dirbo Imperatoriškajame vėžio tyrimo centre Londone. 1978–1983 m. Taikomosios enzimologijos instituto Vilniuje direktorius. 1984–1987 m. mokslinio gamybinio susivienijimo „Fermentas" generalinis direktorius, 1987–1988 m. direktoriaus pavaduotojas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi moksliniai darbai iš biologiškai aktyvių junginių (N-nitrozoamidų, ureidų, aromatinių triazenų) sintezės, fermentų inžinerijos. Sukūrė cheminės fermentinės lizino sintezės ir analizės metodų. Daugiau kaip 50 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Kai ląstelė suserga, su kitais, 1980 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Donatas Kazlauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 277
3. ↑  *Donatas Kazlauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 673 psl.
| **Algis Čaplikas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1962 m. sausio 27 d. (61 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Eglė |
| Vaikai | Karolis, Saulė |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis veikėjas |
| Partija | 1993 m. LCS, 2003 m. LiCS |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Algis Čaplikas** (g. 1962 m. sausio 27 d. Vilniuje) – inžinierius, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs ministras.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą. 1980–1985 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute, įgijo inžinieriaus geodezininko specialybę.

1985–1986 m. Vilniaus melioracijos statybos montavimo valdybos darbininkas-kontrolierius. 1986–1990 m. Statybos montavimo tresto „Vilniaus statyba" 9-osios statybos valdybos geodezininkas, inžinierius geodezininkas. 1990–1995 m. Vilniaus miesto savivaldybės Justiniškių seniūnas.

1995–1996 m. 2000–2003 m. ir 2015–2019 m. Vilniaus savivaldybės tarybos narys, Paslaugų ir miesto ūkio komiteto pirmininkas, valdybos narys. 1996–2000 m. ir 2004–2012 m. Seimo narys. 1996–1998 m. aštuntosios Vyriausybės statybos ir urbanistikos ministras, 1998–1999 m. aplinkos ministras. 2000–2003 m. – UAB „LVKOM" direktorius. 

2003–2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sekretorius. Nuo 2008 m. gruodžio 9 d. iki 2010 m. vasario 10 d. LR sveikatos apsaugos ministras. 2011–2012 m. LR Seimo pirmininko pavaduotojas.

1989–1992 m. dalyvavo Sąjūdžio veikloje. Nuo 1993 m. Lietuvos centro sąjungos narys, vienas iš šios sąjungos steigėjų, Tarybos, Valdybos narys, Vilniaus skyriaus tarybos pirmininkas. Nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) narys, LiCS valdybos narys, nuo 2005 m. LiCS pirmininko pavaduotojas, nuo 2011 m. LiCS pirmininkas.

Žmona Eglė, sūnus Karolis, dukra Saulė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-09 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Imantas Lazdinis** | **Lietuvos aplinkos ministras**1998–1999 m. | Po to:**Danius Lygis** |
| Prieš tai:**Gediminas Černiauskas** | **Lietuvos sveikatos apsaugos ministras**2008–2010 m. | Po to:**Raimondas Šukys** |
| Partijos politinės pareigos
 |
| Prieš tai:**Artūras Zuokas** | **LiCS pirmininkas**2011 – 2013 | Po to:**Artūras Melianas** |
Amerikos šiurkščiaplaukė katė
**Amerikos šiurkščiaplaukė katė** (angl. *American Wirehair*) – trumpaplaukių kačių veislė. Išsiskiria standžiu ir šiurkščiu kailiu. Už JAV ribų šių kačių beveik nėra.

Istorija
--------

Šių kačių pramotė atsirado dėl savaiminės mutacijos. 1966 m. JAV, Niujorko valstijoje, gimė rausvos baltos spalvos kačiukas. Vadoje tai buvo vienintelis jauniklis, turėjęs neįprastai šiurkštų plauką. Šiuo kačiuku susidomėję veislininkai suporavo jį su katyte iš tos pačios vados. Du jaunikliai paveldėjo šiurkščią plauko struktūrą, todėl nuspręsta išvesti naują veislę.

Šiurkščiaplaukės pradėtos kryžminti su Amerikos trumpaplaukėmis katėmis. 1978 m. ši veislė oficialiai pripažinta.

Charakteris
-----------

Dauguma šios veislės kačių mėgsta patogumus, švelnumą, tačiau pasitaiko ir apsigimusių medžiotojų. Jos protingos, lengvai prisitaikančios. Gerai jaučiasi įvairioje aplinkoje.

Amerikos šiurkščiaplaukės katės mėgsta karstytis, yra aktyvios. Gerai sutaria su kitomis katėmis, šunimis bei vaikais.

Fizinės savybės
---------------

Tai vidutinio dydžio, raumeningos katės. Kojos tvirtos, jų ilgis proporcingas kūnui. Letenos masyvios, uodega vidutinio ilgumo, galas bukas.

Galva gana apvali, skruostikauliai aukšti. Akys apskritos, didelės arba vidutinio dydžio.

Plaukas trumpas, garbanotas, standus ir šiurkštus. Plaukai ant apatinių kūno dalių švelnesni. Ūsai visada garbanoti.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amerikos šiurkščiaplaukė katė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lietuvos fizinės geografijos žemėlapis
**Lietuvos Vidurio žemuma** – žemuma Lietuvoje lanku nutįsusi nuo Latvijos (šiaurėje) iki Kaliningrado srities (pietvakariuose).

Šiaurės vakaruose žemuma siekia Linkuvos kalvagūbrį, Ventos vidurio žemumą, Rytų Žemaičių plynaukštę, Vilkyškių kalvagūbrį, pietryčiuose – Sūduvos, Dzūkų ir Aukštaičių aukštumas.

Didžiausias žemumos plotis apie 100 km, absoliutus aukštis viduryje 80-90 m, šiaurėje 50-60 m, vakaruose 35-40 m.

Lietuvos Vidurio žemumos vakarinę dalį sudaro Nemuno žemupio žemuma. Šiaurinė dalis apima Nevėžio ir Mūšos-Nemunėlio žemumas, Linkuvos kalvagūbrio atskirtas nuo Žiemgalos lygumos. Šiaurinės dalies atodangose į paviršių atsidengia dolomitingi, gipsingi viršutinio devono sluoksniai.

Lietuvos Vidurio žemumos šiaurėje iškrinta 500-600 mm kritulių (mažiausiai Lietuvoje).

Per Lietuvos Vidurio žemumą teka Mūša, Nemunėlis, Nevėžis, Šešupė, Mituva, Nemuno, Neries, Dubysos, Jūros žemupiai.

Miškų didžiausi masyvai Lietuvos Vidurio žemumoje yra Kazlų Rūdos, Karšuvos giria, Taujėnų, Biržų giria, Žalioji giria.
Algis Želvys
Algio Želvio daina - 7 aukšte
**Algis Želvys** (g. 1963 m. spalio 27 d. Šiluvoje, Raseinių r.) – lietuvių kalbos mokytojas metodininkas, teatro mokytojas ekspertas, buvęs Lietuvos dramos mokytojų asociacijos prezidentas.

Biografija
----------

1982 m. A. Želvys baigė Šiluvos vidurinę mokyklą. 1989 m. baigė Valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetolietuvių kalbos ir literatūros mokytojo ir mokyklinio teatro režisieriaus specialybę.  

Nuo 1989 m. dirba lietuvių kalbos ir teatro mokytoju Panevėžio Juozo Miltinio gimnazijoje.  

1998 m. įgijo teatro mokytojo eksperto laipsnį. 2004 m. tapo lietuvių kalbos mokytoju – metodininku.

Vienas iš 1996 m. Lietuvoje startavusio Jaunųjų dramaturgų konkurso idėjinių autorių. Konkurse literatūros ir teatro mokytojas jaunuosius pjesių kūrėjus vertina ir recenzuoja, kartu su teatro „Menas" vadovu Kęstučiu Vaičiuliu ir aktoriumi Ramūnu Abukevičiumi.  

2006 m. su kolega Vidmantu Fijalkausku ir savo auklėtiniais bei mokiniais mokytojas organizavo moksleiviško teatro festivalį „Catapulta".

Kūryba
------

A. Želvys yra prisidėjęs prie šių pjesių, poetinių kompozicijų, spektaklių atsiradimo:

* „Eglė ir Žilvinas" pagal M. Martinaičio pjesę „Žemės duktė", 1989 ir 1998 m.
* „Kanonas Barborai Radvilaitei" pagal J. Marcinkevičių, 1995 m.
* „Suvalgyk pyragėlį" pagal M. Kutkaitytę, 1999 m.
* „Pilkapio baladė" pagal lietuvių liaudies kūrybą, 1999 m.
* „Kai skleidžias papirusas" pagal egiptiečių poeziją, 2000 m.
* „Medėja" pagal Euripido tragediją, 2000 m.
* „Pasakos telefonu" pagal G. Rodarį, 2002 m.
* „Girios daina" pagal B. Sruogos „Giesmę apie Gediminą", 2003 m.
* „Duobkasys" pagal J. Čiutaitę, 2003 m.
* „Pabučiuok mane" pagal iškarpas iš žurnalų, 2004 m.
* „Dar kartą apie tą patį" pagal M.de Servanteso „Don Kichotą", 2005 m.
* „Orfėjas ir Euridikė" pagal V. Žilinskaitę ir Ovidijų, 2005 m.
* „Dėžė" pagal K. Abę ir senąją japonų poeziją, 2006 m.
* „(Ne) mano siela" pagal M. Varnauskaitės pjesę, 2007 m.
* „Dieną degančios lempos" pagal M. Varnauskaitės pjesę, 2007 m.
* „Pagalba iš dangaus" pagal V. Varankevičiūtės pjesę, 2007 m
* „Iš taško A į tašką C" pagal R. Leonavičiaus pjesę, 2007 m.
* „Balti sniegynai" pagal M. Fermine „Sniegas",2008 m.
* „Mano tėvas" pagal S. Parulskio pjesę „P. S. byla O.K.", 2008 m.
* „Žiebtuvėlis" pagal E. Aleknaitę, 2009 m.
* „Mano broli – girdi?" pagal B. Pūkelevičiūtės ir H. Nagio tekstus, 2009 m.

Nuo 1995 m. A. Želvio iniciatyva vyksta viešos teatro įskaitos. Bendradarbiaujant su V. Fijalkausku sukurti įdomesni įskaitų spektakliai:

* Euripido „Bakchantės",
* M. Meterlinko „Aklieji",
* B. M. Koltes „Roberto Zucco",
* S. Parulskio „Mano tėvas".

Lietuvos mokyklose rodomi prevenciniai, A.Želvio režisuoti filmai:

* „Mokyklinės akimirkos"
* „Mokyklinės akimirkos-2. Vasara".

Savo kūrybinį potencialą Algis Želvys taip pat išreiškia kurdamas ir leisdamas poezijos rinkinius ir įrašinėdamas savos kūrybos dainas.

Išnašos
-------

1. ↑  Asmeninė Algio Želvio svetainė -  Archyvuota kopija 2008-12-08 iš Wayback Machine projekto.
| AmgaАмга |
| --- |
| 

AmgaAmga

60°53′50″ š. pl. 131°58′50″ r. ilg.﻿ / ﻿60.89722°š. pl. 131.98056°r. ilg.﻿ / 60.89722; 131.98056﻿ (Amga (gyvenvietė))Koordinatės: 60°53′50″ š. pl. 131°58′50″ r. ilg.﻿ / ﻿60.89722°š. pl. 131.98056°r. ilg.﻿ / 60.89722; 131.98056﻿ (Amga (gyvenvietė)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Jakutija Jakutija |
| **Rajonas** | Amgos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1652 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 6 381  |
| **Altitudė** | 159 m |

**Amga** (rus. *Амга*, jak. *Амма*) – gyvenvietė Rusijoje, vidurio Jakutijoje, ~200 km į pietryčius nuo Jakutsko. Uluso administracinis centras. 6,4 tūkst. gyventojų (2004 m.). Prieplauka prie Amgos upės. Respublikinės reikšmės kelias į Jakutską bei vietinis žiemos kelias į Ust Mają.

Veikia dvi vidurinės mokyklos, gimnazija, ligoninė. Yra pilietinio karo istorijos muziejus, muziejinis kompleksas „Staraja Sloboda".

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1652 m. Bogdanovo karių dalinio ir pavadinta Amga-Sloboda. Tai viena seniausių rusų gyvenviečių Rytų Sibire. Pavadinimas kilo nuo evenkų k. žodžio *amnga*, reiškiančio tarpeklį. 1680 m. pastatyta cerkvė, kuri vėliau keletą kartų buvo sudeginta, bet vėl atstatyta. 1695 m. įkurtas žemdirbystės ūkis (pirmasis Jakutijoje). XIX a. čia buvo siunčiami politiniai tremtiniai, tarp jų ir rašytojas Vladimiras Korolenko.

Žymūs žmonės
------------

1909 m. Amgoje gimė tarybinis fizikas Leonidas Kirenskis.

Šaltiniai
---------

* Александров Л. Л. Амга-Слобода. – Якутск.: ?, 1997

1. RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Sakha Republic (Yakutia), *citypopulation.de*
**Algis Šimkus** (1917 m. vasario 20 d. Šenandoa, JAV – 2012 m. gruodžio 11 d. Sietle) – teisininkas, pianistas, dirigentas, kompozitorius. Kompozitoriaus ir dirigento Stasio Šimkaus sūnus.

Biografija
----------

Su tėvais grįžęs iš JAV į Lietuvą, 1928–1935 m. Klaipėdos ir Kauno konservatorijose pas pedagogus Igną Prielgauską, Eleną Laumenskienę, Lidiją Dauguvietytę-Malko ir Vladimirą Ružickį mokėsi skambinti fortepijonu. 1936–1941 m. dar tobulinosi pas E. Hansen-Herbeck Kaune.

1941 m. baigė Vilniaus universitetą ir įgijo teisininko diplomą. 1942–1944 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Jeronimą Kačinską mokėsi diriguoti. 1937–1944 m. kaip pianistas koncertavo su Valstybės teatro ir Vilniaus filharmonijos simfoniniais orkestrais, kuriems dirigavo Stasys Šimkus, Jeronimas Kačinskas ir Mykolas Bukša. 1944 m. dirigavo Vilniaus filharmonijos simfoniniam orkestrui miesto Didžiojoje koncertų salėje.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją ir ten 1945–1947 m. buvo daugelio lietuviškų koncertų akompaniatorius, o emigravęs į JAV, 1947–1954 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Lawrence, MA. Kartu mokėsi Harvardo universitete, Cambridge, MA, 1951 m. įgijo magistro laipsnį, tapo teisininkas – sociologas.

1954 m. persikėlęs į Čikagą, 1956–1965 m. kartu su Stepu Sodeika vadovavo „Dainavos" meno ansambliui. Jie parengė nemaža įvairių programų ir su ansambliu dažnai koncertavo. Be muzikinės veiklos, dirbo įvairius darbus teisės ir administracijos srityse. Nuo 1979 m. gyveno ir dirbo Miami, FL, 1987 m. išėjo į pensiją.

A. Šimkus sukūrė giesmę „Garbė Tau, Viešpatie", „Mylimoji Karalienė", nedidelę kantatą chorui ir sopranui „Leiski mums", poemą chorui ir sopranui „Čičinskas" (1965 m. atliko „Dainavos" ansamblis) ir kitokių kūrinių. Įvairiais muzikinio gyvenimo klausimais nemažai rašė spaudoje. 1989 m. su Stasiu Santvaru naujai suredagavo S. Šimkaus operą „Pagirėnai" („Kaimas prie dvaro"). A. Šimkus ne kartą lankėsi Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.

1. ↑  *Mirties pranešimai*, 2012, Draugas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Saulėgrąžų aliejus
**Saulėgrąžų aliejus** – augalinis aliejus, gaunamas iš saulėgrąžų sėklų. Plačiai naudojamas maisto gamyboje (kepimui, salotų, konservų užpilams). Pramoninė šio aliejaus gamyba 1835 m. pradėta Rusijos imperijoje, dabar pagrindiniai saulėgrąžų aliejaus gamintojai pasaulyje yra Rusija ir Ukraina. Tai populiariausias Lietuvoje naudojamas aliejus.

Aliejaus tankis esant 10 °C temperatūrai yra 920–927 kg/m³, užšąla esant -16–19 °C. 48–74 % aliejaus sudaro lininė rūgštis (ω−6 riebalinė rūgštis), 14–40 % aliejinė rūgštis (ω−9 riebalinė rūgštis), 4–9 % palmitinė rūgštis, 1–7 % stearinė rūgštis. 100 g saulėgrąžų aliejaus energetinė vertė – 3,699 kJ (884 kcal).

Saulėgrąžų aliejus pasižymi palyginti nedideliu sočiųjų riebalų kiekiu ir ženklia vitamino E dalimi. Šis aliejus neturi savito prieskonio ar aromato, todėl nepakeičia maisto skonio savybių. Rafinuotas saulėgrąžų aliejus tinkamas aukštoje temperatūroje ruošiamiems patiekalams, o nerafinuotas – šaltiems ar labai nekaitinamiems patiekalams, turi ryškesnį prieskonį ir spalvą.
| **Algis Rimas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1940 m. lapkričio 26 d.Baukuose, Radviliškio raj. |
| Mirė | 2010 m. rugpjūčio 9 d. (69 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Aldona |
| Vaikai | Audronė |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* iki 1990 m. - Lietuvos komunistų partija,
* 1991 m. Lietuvos demokratinė darbo partija,
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Išsilavinimas | Inžinierius mechanikas |
| Alma mater | 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Algis Rimas** (1940 m. lapkričio 26 d. Baukuose, Radviliškio raj. – 2010 m. rugpjūčio 9 d. Vilniuje) – inžinierius, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1946–1950 m. mokėsi Šilaikonių pradžios mokykloje, 1950–1953 m. Šnikonių septynmetėje mokykloje, 1953–1957 m. Šeduvos vidurinėje mokykloje, 1962 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius mechanikas.

1962 m. susivienijimo „Lietžemūktechnika" Kalvarijos rajono skyriaus inspektorius, 1963–1966 m. susivienijimo Kapsuko (Marijampolės) rajono skyriaus vyresnysis inžinierius, 1966–1970 m. vyriausiasis inžinierius, 1970–1988 m. susivienijimo valdytojas. 1988 m. Marijampolės rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas, 1988–1990 m. LKP Marijampolės miesto komiteto pirmasis sekretorius. 1990–1995 m. Marijampolės rajono tarybos pirmininkas. 1995–1997 m. Marijampolės apskrities valdytojas. 1997 m. AB Ūkio bankas Marijampolės filialo valdytojas, 1998–2000 m. AB Lietuvos taupomasis bankas Marijampolės skyriaus valdytojas. 2000–2004 m. ir nuo 2004 m. Seimo narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.

1970–1990 m. Kapsuko rajono tarybos deputatas, 1990–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatas, 1995 m. kovo – lapkričio mėn. Marijampolės rajono savivaldybės tarybos, 2000–2003 m. 2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Marijampolės savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. dar ir savivaldybės valdybos narys.

2010 m. rugpjūčio 9 d. rastas negyvas Seimo viešbutyje.

Marijampolės Rotary klubo narys, Draugijos užsienio lietuviams remti Marijampolės apskrities skyriaus pirmininkas, Lietuvos blaivybės draugijos „Baltų ainiai" prezidiumo garbės narys. Sutuoktinė Aldona, duktė Audronė.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  „Seimo viešbutyje mirė socialdemokratas A.Rimas". lrytas.lt. 2010-08-09. Nuoroda tikrinta 2010-08-09. [neveikianti nuoroda]
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
*Saulės dukrytės* (autorius Janis Rozentalis, 1912 m.)
**Saulės dukrytės** (latv. *Saules meitas*) – latvių mitologinės būtybės – dieviškosios Saulės dukterys. Apie jas daugiausia žinoma iš mitologinių dainų. Saulės dukrytės apibūdinamos kaip puošnios mergelės – pasidabinusios aukso, šilko, sidabro rūbais, aukso žiedais ir vainikais. Jos Saulės dvare verpia šilko siūlus, audžia aukso staklėmis, grėbia sidabro grėbliais. Žinoma mitologema apie Saulės dukrytes ir Dievo sūnelius: jie dirba, žaidžia drauge, bet Dievo sūneliai dažnai sulaužo Saulės dukryčių aukso žiedus, nuima vainikus. Jos dalyvauja dangiškose vestuvėse (joms peršasi ar tai Dievo sūneliai, ar Auseklis, ar Mėnulis).

Saulės dukrytės gretinamos su lietuvių Aušrine ir kitų indoeuropiečių aušros dievybėmis (graikų Eos, romėnų Aurora, senovės arijų Ušase ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Saulės dukrytės*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 632
**Martynas Masalskis** (1858 m. lapkričio 27 d. Baukiuose, Ariogalos valsčiuje, Kėdainių apskrityje – 1954 m. rugsėjo 27 d. Panevėžyje) – Lietuvos vargonų meistras.

Biografija
----------

Jau vaikystėje pasižymėjo muzikalumu: tėvo pamokytas, smuikavo palies suorganizuotame orkestrėlyje. Vėliau susižavėjo vargonais. Savamokslis jaunuolis pasigamino kambarinius vargonėlius, taisė bažnyčių vargonus, vėliau pradėjo daryti naujus, kuriuos įrengė Vadaktuose, Panevėžiuke, Kaltinėnuose, Jurbarke ir kitur. Paskutiniais praėjusio šimtmečio metais atsikėlė į Panevėžį jau būdamas patyrusiu vargonų meistru. Čia tęsė savo darbą.

1904–1905 m. parodose Panevėžyje Martynas Masalskis už instrumentų gamybą buvo apdovanotas sidabro medaliu ir diplomais.

1900 m. Martynas Masalskis Panevėžyje, iš Preiso pirko žemės sklypą K. Donelaičio gatvėje ir čia pasistatė mūrinį namą. Šiame name įrengtos dirbtuvės 1925 m. spaudoje minimos tokiu pavadinimu: „Vargonų ir fisharmonijų dirbtuvė M. Masalskio ir R.Žygo b-vės, Panevėžys".

M. Masalskis, pragyvenęs 94 metus, mirė 1954 metų rugsėjo 27 d. Palaidotas Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedros kapinėse Ramygalos gatvėje.

Per savo ilgą gyvenimą vargonų meistras pagamino 50 vargonų bažnyčioms ir 550 fisharmonijų mokykloms bei privatiems asmenims. Nemažai instrumentų išliko iki šiol. Šiuo metu į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių sąrašus įrašyti septyneri Martyno Masalskio pagaminti vargonai.

Šaltiniai
---------

* Švenčionių bažnyčios vargonai
Saulės masė sudaro daugiau nei 95 % visos Saulės sistemos masės
**Saulė masė** (žymima *M*☉
) – nesisteminis masės matavimo vienetas, dažnai naudojamas astronomijoje. Saulės masė lygi 1,9884 × 1030 kg, 1047 Jupiterio masėms arba 332 946 Žemės masėms. Saulės masė gali būti apskaičiuota iš metų ilgio (1 m.), atstumo nuo Žemės iki Saulės (1 AV) ir gravitacinės konstantos (G):

{\displaystyle M\_{\odot }={\frac {4\pi ^{2}\times (1{\rm {AV}})^{3}}{G\times (1{\rm {m.}})^{2}}}}.
Iki šiol nei astronominis vienetas, nei gravitacinė konstanta nebuvo tiksliai žinomi. Tačiau Saulės sistemos planetos ar dvinarės žvaigždės masės, išreikštos Saulės masėmis, nepriklauso nuo šių konstantų. Taigi buvo naudinga šias mases išreikšti Saulės masėmis. Dabar ir AU, ir G tiksliai žinomi, taigi Saulės masę galima tiksliai apskaičiuoti.

Evoliucija
----------

Saulės masė laikui bėgant mažėja, bet nelabai daug. Tačiau artėjant raudonosios milžinės stadijai tos masės bus prarasta daug daugiau (viso apie 0.332 *M*☉
). Saulei prarandant masę, Žemės orbitos spindulys pradės didėti, jai pamažu atitolstant nuo besiplečiančios Saulės, nors šis efektas ir nebus pakankamas visai išvengti „pasaulio pabaigos".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Susan Stewart. Astronomical constants. 2012
2. ↑  December 2018, Marcus Woo 06. „What Is Solar Mass?". *Space.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-09-06.
3. ↑  K.-P. Schröder, Robert Connon Smith, Distant future of the Sun and Earth revisited, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Volume 386, Issue 1, May 2008, Pages 155–163,
**Algis Tomas Geniušas** (1932 m. rugpjūčio 12 d. Kaune – 2017 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokydamasis Vilkijos gimnazijoje dalyvavo pasipriešinime tarybiniam okupaciniam režimui, 1948 m. suimtas ir nuteistas. Kalėjo Vilniuje, Kaune, vėliau Mordovijos, Kemerovo, Omsko lageriuose. 1955 m. grįžo į Lietuvą, iki 1956 m. dirbo fabrike Kaune. 1961 m. Leningrado universitete baigė anglų filologiją. 1988 m. filologijos mokslų daktaras.

Nuo 1961 m. Kauno medicinos instituto, nuo 1963 m. – Vilniaus universiteto, 1965–1966 m. 1969–1974 m. – Latvijos universiteto, nuo 1974 m. – Vilniaus universiteto Kauno vakarinio fakulteto, 1996–2003 m. – Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1980–1992 m. Lietuvos mokslų akademijos, 1992–1993 m. agentūros ELTA, Europos Tarybos informacinių priemonių koordinacinio komiteto Strasbūre darbuotojas. 1993–1999 m. Jungtinių tautų Lietuvos asociacijos prezidentas. Nuo 1994 m. Tarptautinės nepriklausomų žurnalistų federacijos atstovas JT Žmogaus teisių komiteto sesijose.

Tyrinėja V. Šekspyro kūrybą, apie jį užsienio moksliniuose leidiniuose paskelbė studijų. Parašė atsiminimų apie kalinimą lageriuose (išspausdinti knygoje Antanas Miškinis. Sulaužyti kryžiai, 1989 m.; joje publikuojami lageryje jo perrašyti ir išsaugoti A. Miškinio „Psalmių" rankraščiai).

Bibliografija
-------------

* Stilistika (*A Digest of Style*), Ryga, 1972 m.
* Pakartojimo bruožai ir funkcijos (*Features and Functions of Repetition*), Ryga, 1972 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Glinskis. *Algis Tomas Geniušas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 544 psl.
Algis Viktoras Mekas 1954 m.
A.V. Meko autobiografija, kurioje raudonai pabraukta apie tėvų išvežimą
**Algis Viktoras Mekas** (g. 1928 m. liepos 6 d. Biržuose) – Lietuvos inžinierius energetikas, Garbės energetikas, ilgiausiai vienoje įmonėje dirbęs vyriausiuoju inžinieriumi.

Biografija
----------

1936–1940 m. lankė Biržų pradžios mokyklą. 1938 m. su tėvais persikėlė į Šlepščių kaimą. 1946 m. aukso medaliu baigė Biržų gimnaziją. 1946 m. įstojo ir 1951 m. gruodžio 13 d. su pagyrimu baigė Kauno politechnikos institutą, suteikta inžinieriaus elektriko kvalifikacija.

Studijų metais dirbo. Nuo 1947 m. gruodžio 10 d. Kauno politechnikos instituto Technologijos fakulteto Fizikos katedros vyr. preparatorius, nuo 1949 m. lapkričio 16 d. katedros vyr. laborantas, nuo 1951 m. sausio 1 d. iki lapkričio 1 d. Kauno medicinos instituto Fizikos katedros vyr. laborantas. 1949 m. įstojo į komjaunimą, bet tėvai buvo ištremti į Irkutsko sritį. Ir nors šis faktas nuolat buvo primenamas gamybinėse charakteristikose, gabus inžinierius neliko nepastebėtas.

1951 m. gruodžio 20 d. Lietuvos energijos rajoninės valdybos „Lietuvos energija" vyriausiasis inžinierius Antanas Gruodis pasirašė nukreipimą jį paskirti į Rėkyvos-Bačiūnų valstybinę rajoninę elektros stotį Šiauliuose. Nuo 1952 m. vasario 15 d. Rėkyvos-Bačiūnų VRES Kapitalinės statybos skyriaus inžinierius, nuo 1952 m. liepos mėn. laikinai skyriaus viršininkas. Rugsėjo 1 d. įmonės direktorius Andrejus Nesterenko jį paskyrė inžinieriumi konstruktoriumi, nuo 1953 m. balandžio 27 d. – Eksploatavimo – derinimo skyriaus viršininku.

1956 m. Maskvoje su pagyrimu baigė šiluminių elektrinių vyriausiųjų inžinierių pasitobulinimo kursus. 1957 m. įkūrus Liaudies ūkio tarybos Energetikos ūkio tarybą ir centralizavus Lietuvos energetikos valdymą, 1957 m. rugpjūčio 5 d. paskirtas naujai formuojamo Elektros tinklų ir elektros stočių Šiaulių rajono, būsimųjų Šiaulių elektros tinklų, vyriausiuoju inžinieriumi.

Nuo 1962 m. balandžio 4 d. Lietuvos valstybinės rajoninės elektrinės Elektrėnuose vyriausiasis inžinierius, nuo 1991 m. technikos direktorius, nuo 1996 m. direktoriaus pirmasis pavaduotojas, nuo 2002 m. generalinio direktoriaus pirmasis pavaduotojas.

Yra paskelbęs straipsnių respublikinėje ir rajoninėje spaudoje.

2023 m. vasario 22 d. Elektrėnų savivaldybės tarybos posėdžio metu suteiktas Elektrėnų savivaldybės garbės piliečio vardas.

Įvertinimas
-----------

* Keturi Vyriausybės Garbės raštai
* Garbės ženklo ordinas
* Lietuvos nusipelnęs energetikas
* Lietuvos Garbės energetikas
* Elektrėnų savivaldybės garbės pilietis

Šaltiniai
---------

1. ↑   AB „Šiaulių energija" archyvas. Asmeninės bylos. D-M, 1950-1963 m. Nr.14
2. ↑  Lietuvos energetika III, Lietuvos energetikai. Biografijų žinynas. Vilnius, 2004 m. 159 psl.
**Energinis vampyras**, *psi vampyras* – Naujojo Amžiaus subkultūros sąvoka, apibūdinanti būtybę, kuri gali „siurbti" kitų žmonių (arba apskritai kitų gyvų būtybių) „gyvybinę energiją". Ši savybė paprastai priskiriama konfliktinėms asmenybėms ar šiaip žmonėms, su kuriais nemalonu būti, kurie kelia susierzinimą ar kitas neigiamas emocijas. Teigiama, kad neigiamų emocijų sukėlimas yra tokio vampyro metodas „nusiurbti" energiją.

Hipotezė neturi jokio patvirtinimo, ji kol kas ji nėra ir mokslinė hipotezė, kadangi eksperimentiškai patikrinti gyvybinės energijos, kurios niekas moksle dar neužfiksavo, siurbimą nėra techninių galimybių. Ji remiasi tik samprotavimais ir subjektyviais vertinimais. Kadangi aptikti gyvybinės energijos siurbimo moksle nepavyko (nėra eksperimentinio patikrinimo), tačiau hipotezės šalininkai jos neatsisako, todėl ši hipotezė yra priskiriama pseudomokslinėms. Nors įvairiose kultūrose randama mitų apie žmonių energiją siurbiančius padarus, be šio fakto daugiau jie turi mažai ką bendro su naujojo amžiaus vampyrų versija. Energetinių vampyrų terminas išplito palyginti neseniai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vampyras
* Renfildo sindromas

Literatūra
----------

* Kanišauskas S. Likimo Anatomija: nestebuklingi stebuklai. V. 2003. ISBN 9955-563-28-1
*
| **Algis Strelčiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. rugsėjo 7 d. (62 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina |
| Vaikai | Gediminas, Agnė |
|  |
| Veikla | inžinierius - mechanikas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės visuomenės bei politinis veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Algis Strelčiūnas** (g. 1960 m. rugsėjo 7 d. Vilniuje) – inžinierius – mechanikas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus 34-ąją vidurinę mokyklą. 1975–1979 m. mokėsi Vilniaus politechnikume, įgijo autotransporto eksploatacijos specialybę. Po tarnybos armijoje 1981 m. įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą. Mokėsi ir dirbo mechaniku Vilniaus autotransporto įmonėje Nr. 1. 1987 m. baigė institutą, automobilių ir autoūkio inžinierius – mechanikas.

1981–1985 m. Vilniaus autotransporto įmonės mechanikas. 1985–1990 m. Vilniaus miesto butų ūkio meistras, butų ūkio tarnybos viršininkas. 1990–1992 m. Vilniaus miesto Pašilaičių seniūnijos seniūno pavaduotojas. 1992–2011 m. Vilniaus miesto Lazdynų seniūnijos seniūnas. 2012 m. UAB „Fabeta" vyriausiasis viešųjų ryšių specialistas.

Nuo 2012 m. Seimo narys.

2011–2012 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Vienas iš Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos steigimo iniciatorių, nuo 2001 m. šios asociacijos vicepirmininkas, nuo 2005 m. asociacijos pirmininkas.

Prasidėjus Atgimimui aktyviai įsitraukė į Sąjūdžio veiklą, su bendraminčiais įkūrė Sąjūdžio grupę, tapo jos įgaliotiniu. Nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos narys, Lazdynų skyriaus grupės seniūnas. Vilniaus miesto Raudonojo Kryžiaus valdybos narys, bendruomenių steigimo pradininkas. Jo iniciatyva įsteigta visuomeninė taryba prie seniūnijos, įkurta bendruomenė, leidžianti laikraštį „Lazdynų žiedas".

Žmona Regina. Vaikai Gediminas ir Agnė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2008-10-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.