recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Volofai (Wolof) |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 3,6 mln. |
| Populiacija šalyse | Senegalas (3,2 mln.), Gambija (0,2 mln.), Mauritanija (0,18 mln.) |
| Kalba (-os) | volofų |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | sererai, fulbiai |

**Volofai** (savivardis *Wolof*) – Afrikos tauta, paplitusi vakariniame Senegale ir Gambijoje (istoriniame Džolofo regione). Jie gyvena susimaišę su sererais. Volofai kalba volofų kalba, kuri priklauso Nigerio-Kongo šeimos Atlanto grupei.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Džolofas*.
Sererai yra giminingi kitoms Atlanto grupės tautoms, tokioms, kaip sererai ir fulbiai. VIII a. Senegalo upės vidurupyje išaugus Tekrūro valstybei (VIII–XIII a.), volofų protėviai gyveno į vakarus nuo jos, vandenyno pakrantėse. Tekrūro kultūra veikė šias gentis, kurių tarpe prasidėjo konsolidacija. Ją dar labiau paspartino religiniai karai Tekrūre, kurie skatino gyventojus (ypač sererus) migruoti į volofų gyvenamas sritis. Sererai darė didelę kultūrinę įtaką: jų vadai kūrė pirmąsias smulkias valstybėles (lamanatus) ir konsolidavo valdžią. Greičiausiai pirmieji valdovai, siekę volofų žemių suvienijimo irgi buvo sererai.

XIII a. volofai sukūrė didelę Džolofo valstybę, kuri netrukus atiteko Malio imperijai, ir buvo valdoma kaip atskira provincija. Apie 1360 m. Džolofas išsivadavo. Tai nebuvo vieninga valstybė, o greičiau 6 atskirų volofų ir sererų valstybių konfederacija.

1890 m. Džolofą užkariavo Prancūzija, kuri įjungė volofus į savo koloniją. Nepriklausomame Senegale volofai sudaro didžiausią dalį (40 proc.) gyventojų. Jų kultūra ir kalba palaipsniui įsigali visame Senegale.

Volofų paplitimo arealas

Kultūra ir religija
-------------------

Volofų kultūra buvo ilgai veikiama islamo, ir beveik visi volofai yra musulmonai. Dvasiniai lyderiai (marabutai) turi daug galių volofų tarpe. Volofų kalba nuo seno buvo užrašoma arabų rašto modifikuota forma, kuri žinoma kaip *wolofal*. Šiuo metu kalbai pritaikyta lotyniška abėcėlė.

|  |  |
| --- | --- |
| **Senegambijos istoriniai regionai ir tautos** |  |
| **Regionai**: Futa Toras (Tekrūras, Denankė, Futa Toras) | Džolofas (Vaalo, Kajoras, Baolis, Sinė, Salumas) | Bambukas (Bondu, Chaso) | Futa Džalonas (Futa Džalonas) | Kaabu | Romarongas (mende, Solimana, Koya, konai, limbai, kuranko)  **Pakrantė**: volofai | sererai | džolai | bainukai | kerakai | mandžakai | bižogai | balantai | papeliai | biafai | nalu | landomai | bagai | susu | šerbrai |
| Vetluga |
| --- |
| Vetlugos upė Vetlugos upė |
| **Ilgis** | 889 km |
| **Baseino plotas** | 39 400 km² |
| **Vidutinis debitas** | 255 m³/s |
| **Ištakos** | Kirovo sritis |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Vetluga** (rus. *Ветлуга*) – upė Rusijoje, Kirovo, Kostromos, Nižnyj Novgorodo srityse ir Marių Respublikoje; Volgos kairysis intakas. Prasideda Kirovo srityje, netoli Leninskojės, pradžioje teka į vakarus, vėliau pasuka į pietus ir pietryčius. Įteka į Volgą (Čeboksarų tvenkinį) aukščiau Kozmodemjansko.

Kairysis krantas žemas, dešinysis aukštas (iki 100 m), sudarytas iš mergelių ir smiltainio. Tėkmė lėta, daug senvagių. Užšalusi lapkričio – balandžio mėnesiais. Vetluga laivuojama 700 km nuo žiočių.

Didžiausi intakai: Neja, Didžioji Kakša, Usta, Juronga (kairieji), Vochma, Liunda (dešinieji).

Prie Vetlugos įsikūrę Šarijos ir Vetlugos miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
„Jazz fontanas"|  |
| Vieta (-os) | Panevėžys |
| Aktyvumo metai | nuo 2002 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Rimantas Bagdonas |
| Žanras (-ai) | džiazas |
| URL | panjazz.lt |

**„Jazz fontanas"** – kasmet Lietuvoje vykstantis tarptautinis vaikų ir jaunimo džiazo muzikos festivalis-konkursas.

Istorija
--------

Renginys vyksta Panevėžyje gegužės mėn. pradžioje nuo 2002 m.

* Festivalio idėjos autorius ir rengėjas – kompozitorius, pianistas, džiazo muzikos atlikėjas Rimantas Bagdonas.
* Logotipo autoriai – dailininkai Gintaras Grigas ir Rita Kosmauskienė.
* Grand Prix ir Senior Prix autorius – dailininkas stiklininkas Remigijus Kriukas.

Programa
--------

Festivalis-konkursas vyksta dvi dienas. Jame gali dalyvauti instrumentalistai, vokalistai, vokaliniai ir instrumentiniai ansambliai, chorai, orkestrai, mišrūs projektai. Atvyksta Lietuvos, Ukrainos, Baltarusijos, Rusijos, Latvijos, Lenkijos jaunieji džiazo muzikos atlikėjai, jų mokytojai. D kategorijoje varžosi ir senjorai. 
Rengiamas Jam session.

Vertinimo komisijos pirmininkė – muzikologė, džiazo muzikos kritikė Jūratė Kučinskaitė.

Festivalio credo: kuo daugiau jaunimo susidomės džiazo muzika, tuo intelektualesnė ir dvasiškai brandesnė bus visuomenė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Festivalio tinklalapis
Ewan McGregor Kanų kino festivalyje 2009 m.
**Evanas Makgregoras** (angl. *Ewan McGregor*, g. 1971 m. kovo 31 d.) – škotų aktorius, sulaukęs didelio pasisekimo tiek meniniuose, tiek nepriklausomuose filmuose.

Ewan’as MacGregor’as vaidino tokiuose filmuose, kaip Traukinių žymėjimas (1996), Žvaigždžių Karai Epizodas I: Pavojaus Šešėlis (1999), Mulen Ružas (2001), Mano gyvenimo žuvis (2003).

Biografija
----------

### Ankstyvoji karjera

Ewan’as McGregor’as lankė Kirklando koledžą, kur studijavo dramą. Pirmoji pagrindinė rolė jam teko Danny Boyle'o filme *Shallow Grave*, o lūžis jo aktoriaus karjeroje įvyko, kai 1996 m. jis gavo narkomano Mark’o Renton’o vaidmenį Irvine Welsh'o filme Traukinių žymėjimas.

### Kelyje

Būdamas entuziastingu motociklininku nuo jaunystės, Ewan’as 2004 m. pradėjo ilgą kelionę motociklu su draugu Charley Boorman'u ir operatoriumi Claudio Von Planta. Nuo balandžio iki liepos pabaigos jie nukeliavo nuo Londono iki Niujorko per Centrinę Europą, Ukrainą, Rusiją, Kazachstaną, Mongoliją, Sibirą su *BMW R1150GS*  motociklais, įveikdami 30 395 km. Ši kelionė buvo TV serijų ir perkamiausios knygos, pavadintų *Long Way Round*, pagrindas. Kelionės metu *Long Way Round* komanda padarydavo pertraukėles, kad pamatytų kaip dirba UNICEF Ukrainoje, Kazachstane ir Mongolijoije.

2007 m. Ewan’as planuoja kitą ilgos distancijos kelionę motociklu iš John O’Groats šiaurinėje Škotijoje į Keiptauną, Pietų Afrikos Respublikoje bei tikisi kelionės metu taip pat aplankyti UNICEF projektus. 2004 m. Ewan’as tapo Jungtinių Tautų ambasadoriumi ir jau aplankė kelis UNICEF projektus, įskaitant ir projektą padėti vaikams ir šeimoms sergančioms AIDS Afrikoje.

### Šeimyninis gyvenimas

1995 m. liepos 22 d. Prancūzijos kaimelyje Ewan’as vedė Eve Mavrakis, kurią jis sutiko filmuojant britų televezijos serialą *Kavanagh QC*. Jie turi dvi dukras Clara Mathilde (g. 1996) ir Esther Rose (g. 2001). 2006 m. balandį Ewan’as su žmona įsivaikino 4 metų mergaitę iš Mongolijos. Jis kruopščiai saugo savo dukrų privatumą ir neleidžia joms būti filmuojamoms ar fotografuojamoms. Ewan’as ėmėsi legalių veiksmų prieš paparacus, kad išpildytų savo norus.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ewan McGregor** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ewan Mcgregor imdb filmų bazėje
|  |
| --- |
| Ozo parkas |
| 2021 m. 
2021 m. |
| 

Ozo parkasOzo parkas

 |
| Tipas | miesto parkas |
| Geografinė padėtis | 54°43′04″š. pl. 25°16′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.717873°š. pl. 25.282699°r. ilg.﻿ / 54.717873; 25.282699Koordinatės: 54°43′04″š. pl. 25°16′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.717873°š. pl. 25.282699°r. ilg.﻿ / 54.717873; 25.282699 |
| Plotas | 8,5 ha |
| Valdytojas | VŠĮ „Vilniaus miesto parkai" |
| Darbo laikas | neribojamas |
| Adresas | Vilnius, V. Gerulaičio g. |

2023 m.
2012 m.
**Ozo parkas** – parkas šiaurinėje Vilniaus miesto dalyje, šalia „Siemens" arenos ir „Ozo" prekybos ir pramogų centro. Plotas 8,5 ha, administruoja Všį „Vilniaus miesto parkai".

Naudojasi šalia esančių naujų daugiabučių bei Šnipiškių, Baltupių, Jeruzalės, Žirmūnų, Šeškinės, Fabijoniškių gyventojai.

2011 m. spalio pabaigoje atidarytas. Parką ir poilsio zoną buvo įsipareigoję įkurti sporto arenos ir vandens parko statytojai. Naujajam parkui sutvarkyti 2,4 mln. Lt skyrė teritorijos plėtotojai – viešoji įstaiga „Ozo pramogos".

Teritorijoje išsaugota nuo ledynmečio šalia Šeškinės ozo susiformavusi ežerėlių sistema, buvusi senvagės teritorija. Tyvuliuoja keturi tvenkiniai, kuriuose yra natūralios sąlygos (kai kur palikti meldynai) gyventi vandens paukščiams. Parkas pritaikytas pėstiesiems, tėvams su vaikų vežimėliais ir neįgaliesiems, o dviračiais važinėti parko takeliais draudžiama, kaip ir žvejoti tvenkiniuose. Parko natūraliuose plotuose galima žaisti futbolą, kitus lauko žaidimus, laidyti aitvarus. Kuriant naująjį parką bent jau artimiausiu metu atsisakyta įrengti futbolo aikštelę ir teniso kortus.

Biologinė įvairovė
------------------

Palikta nešienaujama ekologinė pieva, kurios žydinčiais augalais naudojasi įvairūs vabzdžiai (tarp jų ir bitės), gyvena smulkūs žinduoliai. Pieva svarbi ne tik lokaliai biologinei įvairovei, tačiau ir kaip edukologinė priemonė. Didelė augalų įvairovė šiame Ozo parko plote rodo besiformuojančią augalų bendriją bei neseniai vykusius intensyvius žemės kasimo darbus. Paprastasis ežeinis (*Echium vulgare*), bekvapis šunramunis (*Tripleurospermum perforatum*), baltažiedis ir geltonžiedis barkūnai (*Melilotus albus, Melilotus officinalis*) auga pakelių šlaituose ir kitokiame eroduotame dirvožemyje. Šie augalai pirmieji užima iškastus nederlingus paviršius. Subrandinę ir išbarstę sėklas bei pagerinę dirvožemį, jie užleidžia vietą labiau konkurencingoms rūšims. Laikui bėgant įsivyrauja daugiamečiai pievų augalai: dirvinė buožainė (*Knautia arvensis*), geltonžiedė liucerna (*Medicago falcata*), baltasis ir raudonasis dobilai (*Trifolium repens, Trifolium pratense*), siauralapis ir plaukuotasis gysločiai (*Plantago lanceolata, Plantago media*), mėlynžiedis vikis (*Vicia cracca*), pievinis pelėžirnis (*Lathyrus pratensis*), įvairios varpinės žolės. Tokioje pievoje galima stebėti ne tik žydinčias gėles, bet ir įvairiausius vabzdžius: skruzdėles, drugius, laumžirgius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Vilniuje atveriamas Ozo parkas Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ursas Vidmeris 2012 m.
**Ursas Vidmeris** (*Urs Widmer*; 1938 m. gegužės 21 d. – 2014 m. balandžio 2 d.) – šveicarų rašytojas ir vertėjas.

Karjera
-------

Ursas Vidmeris gimė Bazelyje 1938 m. Monpeljė ir Paryžiaus universitetuose studijavo germanistiką, romanistiką ir istoriją. Baigęs studijas dirbo redaktoriumi leidykloje, vėliau Frankfurte prie Maino. Nuo 1967 m. iki 1984 m. gyveno šiame mieste kurdamas, rašydamas literatūros kritikos straipsnius ir dėstydamas vokiečių literatūrą Frankfurto universitete. 1984 m. grįžo į Šveicariją ir gyveno su šeima Ciuriche.

Kūryba
------

Urso Vidmerio kūrybos spektras labai platus. Debiutavęs 1968 m. apsakymu „Alois", jis parašė daugybę romanų, esė, teatro ir radijo pjesių. Literatūros kritikai vertina jo kūrybos savitumą, pasižymintį nežabotos fantazijos siužeto vingiais, polinkiu į parodiją ir siurrealizmą, tik jam būdingą rašymo stilių ir gyvą vaizdingą kalbą. Labiausiai išgarsėjo pseudoautobiografine trilogija „Motinos mylimasis" (2000 m.), „Tėvo knyga" (2004 m.) ir „Nykštuko gyvenimas" (2006 m.). Urso Vidmerio kūryba įvertinta įvairiais apdovanojimais, prizais ir premijomis.

Bibliografija
-------------

Vertimai į lietuvių kalbą:

* Motinos mylimasis: [romanas] / iš vokiečių kalbos vertė Regina Ivanauskienė. – Vilnius : Vaga, 2004 (Kaunas: Spindulys). – 141, [2] p.
* Tėvo knyga: [romanas] / Urs Widmer; iš vokiečių kalbos vertė Danutė Šaduikienė. – Vilnius : Vaga, 2006. – 161 p.
| Zubcovas*Зубцов* |
| --- |
|        |
| *Tiltas per Vazuzą Zubcove* |
|  |
| 

ZubcovasZubcovas

56°10′0″ š. pl. 34°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16667°š. pl. 34.58333°r. ilg.﻿ / 56.16667; 34.58333﻿ (Zubcovas)Koordinatės: 56°10′0″ š. pl. 34°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16667°š. pl. 34.58333°r. ilg.﻿ / 56.16667; 34.58333﻿ (Zubcovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tverės sritis Tverės sritis |
| **Rajonas** | Zubcovo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 6 373  |
| **Altitudė** | 170 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Zubcovas |

**Zubcovas** (rus. *Зубцов*) – miestas Rusijoje, Tverės srityje, 146 km į pietvakarius nuo Tverės, prie Volgos ir Vazuzos santakos. Rajono centras. Praeina Maskvos–Rygos plentas ir geležinkelis. Mašinų gamyba, remontas, smėlio sodrinimas; šalia – Vazuzos vandens jėgainė. Yra krašto muziejus, Švč. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė.

Istorija
--------

Zubcovas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1216 m. kai Naugardo kunigaikštis Mstislavas atkovojo jį iš Perslavlio kunigaikščio Jaroslavo. XIV a. Zubcovas buvo kunigaikštystės, pavaldžios Tverės didžiajai kunigaikštystei, sostinė. XVII a. užimtas ATR pajėgų. 1776 m. Zubcovas tapo apskrities centru. XIX a. sudarius Vyšnij Voločioko vandens sistemą, Zubcovas atsidūrė prie svarbaus laivybinio kelio. XX a. plėtota linų pramonė. 1970 m. statant Vazuzos HE, dar išaugo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 160
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

VU ligoninės Žalgirio klinika (2023)
VU ligoninės Žalgirio klinika (2015)
**Universiteto ligoninė** (angl. *university hospital*) - institucija, kuri ne tik užsiima diagnostika ir gydymu, bet taip pat ir moko medicinos studentus bei atlieka mokslinius tyrimus. Universiteto ligoninė paprastai yra universiteto padalinys. Užsienio šalyse egzistuoja ir mokymo ligoninės (angl. *teaching hospitals*), kuriose taip pat mokomi medicinos studentai, tačiau jos nėra universitetų padaliniai.

Universitetų ligoninės Lietuvoje
--------------------------------

Lietuvoje universitetų ligoninės turi savarankišką teisinį statusą, yra biomedicinos mokslų ir studijų klinikinė bazė bei atlieka pirminę, antrinę ir tretinę asmens sveikatos priežiūrą. Jų pagrindiniai struktūriniai padaliniai yra klinikos.

Šių ligoninių steigėjai paprastai yra atitinkamas universitetas ir Sveikatos apsaugos ministerija.

Universiteto klinika ir katedra gali veikti ir ne universiteto ligoninėje. Šiuo atveju universitetas ir ligoninė pasirašo jungtinės veiklos sutartį, o ligoninė įgyja teisę vadintis *klinikine ligonine*.

### Lietuvos universitetų ligoninės

* Lietuvos sveikatos mokslų universiteto ligoninė Kauno klinikos VšĮ
* Respublikinė Vilniaus universitetinė ligoninė VšĮ
* Vilniaus miesto klinikinė ligoninė VšĮ
* Vilniaus universiteto ligoninė Santaros klinikos VšĮ
	+ Vilniaus universiteto ligoninė Santaros klinikų filialas Vaikų ligoninė VšĮ
* Vilniaus universiteto ligoninė Žalgirio klinika VšĮ
* Klaipėdos universitetinė ligoninė VšĮ

Nuorodos
--------

* VU statutas
* VU MF rezidentūros ir internatūros bazės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Verkianti mergaitė
**Ašaros** – skaidrus, bespalvis, sūraus skonio vandeningas skystis, kurį gamina ašarų aparato (lot. *apparatus lacrimalis*) sekrecinė dalis, susidedanti iš ašarų liaukos ir pagalbinių ašarų liaukučių. Ašaras surenkančią dalį sudaro: ašarinės akutės, ašarų kanaliukai, ašarinis maišelis ir ašarinis latakas. Ašarų liauka yra viršutiniame išoriniame akiduobės kampe. Ją sudaro šakoti vamzdeliai. Jungiamojo audinio pertvarėlės liauką dalija į daugelį skiltelių, kuriose yra liaukučių. Ašarų liauka gamina ašaras, kurios latakėliais nuteka į ašarų maišelį ir kanalėlius. Jiems prisipildžius ašaros pradeda riedėti skruostais. Per dieną pasigamina 1-1,5 ml ašarų. Žmogui miegant, ašaros nesigamina. Ašarose yra 97,8 proc. vandens, 0,85 proc. druskų ir kt. Jos yra šarminės reakcijos, pasižymi baktericidinėmis savybėmis.

Ligos
-----

Ašarų ligos sudaro 6-10 proc. visų akių ligų. Dažniausiai ašarų aparato pakitimai pasireiškia ašarojimu arba tokia būsena, kai ašarų mažai ar jų visai nėra. Dėl nepakankamai susiformavusios liaukos būna ašarų liaukos anomalijos. Vaikai ir jauni žmonės dažniau serga ūmiu ir lėtiniu ašarų liaukos uždegimu ir kt.

Pavadinimo sąsajos
------------------

Su ašarų pavadinimu susiję:

* Ašarėlės – augalas kiškio ašarėlės (*Briza media*);
* Saulašarė (*Drosera*) – augalas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ašara** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros  




|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

*Gambenspielerin* (*Viola da gamba atlikėja*), apie 1630–1640 m. (Gemäldegalerie, Dresdenas), Bernardo Strozzi. Manoma, kad paveiksle nutapyta moteris yra Barbara Strozzi. Nėra aišku, ar dailininkas tiesiogiai susijęs su Strozzi šeima.
**Barbara Strozzi** (it. *Barbara Stroci*, pakr. 1619 m. rugpjūčio 6 d. – 1677 m. lapkričio 11 d.) – italų Baroko atlikėja ir kompozitorė. Jos kompozicijos buvo publikuotos jai esant gyvai.

Biografija
----------

Poetas ir libretų autorius *Giulio Strozzi* pripažino Barbarą Stroci savo įvaikinta dukra. Tikėtina, kad ji buvo nesantuokinė *Strozzi* ir jo ilgametės tarnaitės *Isabella Garzoni* dukra. Stroci buvo pakrikštyta Šventosios Sofijos bažnyčioje Venecijoje.

*Giulio Strozzi* skatino savo dukros muzikinį talentą; jis įkūrė akademiją, kurioje Stroci pasirodydavo viešai. Tačiau dainavimas nebuvo jos vienintelis talentas – Stroci taip pat sugebėjo rašyti muziką, todėl savo tėvo padedama ji mokėsi pas kompozitorių *Francesco Cavalli*.

Barbara Stroci gyveno gana ramų gyvenimą. Susilaukė keturių vaikų, bent trys iš jų – nuo to paties vyro.

Stroci mirė 1677 m. būdama 58-erių. Manoma, jog ji palaidota *Eremitani* bažnyčioje.

Muzika
------

Stroci buvo laikoma „produktyviausia Venecijos spausdintos pasaulietinės muzikos kompozitore amžiaus viduryje". Jos kūryba ypatinga ir tuo, jog ji rašė tik pasaulietinė vokalinę muziką, su viena išimtimi – vieno sakralinių dainų tomu. Stroci buvo žinoma dėl poetiškumo bei kompozicinio talento.

Beveik trys ketvirtadaliai jos spausdintų darbų buvo parašyti sopranui, yra darbų ir kitiems balsams. Jos muzikinės kompozicijos kyla iš *Seconda practica* tradicijos. Stroci muzika primena *Cavalli* dvasią, tačiau jos muzika lyriškesnė ir daug labiau priklausoma nuo gryno balso skambesio. Daug jos dainų tekstų buvo parašyti jos tėvo. Vėliau tekstus rašė jos tėvo kolegos arba ji pati.

### Leidiniai

* *Il primo libro di madrigali*, per 2–5 voci e basso continuo, op. 1 (1644)
* *Cantate, ariette e duetti*, per 2 voci e basso continuo, op. 2 (1651)
* *Cantate e ariette*, per 1–3 voci e basso continuo, op. 3 (1654)
* *Sacri musicali affetti*, libro I, op. 5 (1655)
* *Quis dabit mihi*, mottetto per 3 voci (1656)
* *Ariette a voce sola*, op. 6 (1657)
* *Diporti di Euterpe ovvero Cantate e ariette a voce sola*, op. 7 (1659)
* *Arie a voce sola*, op. 8 (1664)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Barbara Strozzi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica, 2015 11 20
* B. Stroci kūrinių partitūros IMSLP svetainėje
* Įrašų indeksas *discogs.com* svetainėje
* Barbara Strozzi svetainėje Last.fm
| ***Aš fotogeniškas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sono fotogenico |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Dino Risi |
| Scenaristas (-ai) | Massimo FranciosaDino RisiMarco Risi |
| Vaidina | Edwige FenechRenato PozzettoBarbara Bouchet |
| Metai | 1980 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 117 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Aš fotogeniškas** (it.  *Sono fotogenico*) – 1980 m. sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Čintija Pankaldi
* Renato Pozzetto – Antonijus Barozis
* Aldo Maccione – teisininkas Pedretis
* Julien Guioman – Karlas Simonis
* Michel Glabru – prodiuseris del Giudicas
* Barbara Bouchet
* Vittorio Gassman
* Lory Del Santo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Antonijus Barozis, įsitikinęs, kad savo išvaizdos dėka gali padaryti sėkmingą karjerą, atvyksta į Romą iš nedidelio miestelio, tikėdamasis tapti aktoriumi, tačiau viskas, kas jam pavyksta – tai epizodiniai vaidmenys. Jis užmegzga romaną su viena iš kino žvaigždžių Čintija Pankaldi, tačiau ši turi savų tikslų ir niekaip negali įtakoti jo karjeros, o jo surastas agentas taip pat labiau rūpinasi savo reikalais ir galimybe išvilioti iš Antonijo kuo daugiau pinigų.

Kartą jis įstringa lifte su žinomu prodiuseriu del Giudicu, kuris pažada jam vaidmenį. Antonijus vyksta į Holivudą, tačiau prodiuseris pareiškia, kad šiame filme vaidmens jam nėra ir kad jis atvyktų galbūt po keleto mėnesių. Antonijus grįžta į Romą, kur tampa kaskadininku, tačiau jau pirmoje scenoje patenka į avariją ir priverstas vietoje aktoriaus karjeros pardavinėti šampūną...
LogoLogo
**Atviras kodas Lietuvai** – buvusi visuomeninė asociacija, užsiėmusi laisvų programų ir atvirųjų standartų populiarinimu.

Paskutinis vadovas – Mykolas Okulič-Kazarinas.

Tikslai
-------

* Skleisti Lietuvoje atvirų, laisvų programų idėją;
* Užtikrinti galimybę iš lietuviškų šaltinių parsisiųsti laisvas programas, atnaujinimus, mokymus ir paslaugas;
* Vienyti ir stiprinti laisvų programų profesionalus.

Istorija
--------

2001 m. vasaros pabaigoje, keliasdešimt IT specialistų švenčiant Linux dešimtąjį gimtadienį, gimė judėjimas „Atviras kodas Lietuvai". Tada pradėtas kryptingas darbas, atviro kodo programų skatinimui Lietuvoje.

Parodoje „Infobalt 2002" pristatytas pirmas sumanymas – „Laisvų programų CD". Jis Infobalt geriausio metų gaminio konkurse pripažintas metų iniciatyva.

2003 m. vasario 23 d. vyko visuomeninės organizacijos steigiamasis susirinkimas. Patvirtinti įstatai, pasirinkta valdymo forma, išrinktas prezidentas, 5 valdybos nariai ir revizorius. Organizacija įregistruota.

2003–2009 m. dalyvavo „Infobalt" parodose. Jose pristatyti „Laisvų programų CD2 Archyvuota kopija 2005-04-05 iš Wayback Machine projekto.", Baltix GNU/Linux operacinė sistema ir kiti projektai. Baltix GNU/Linux 1.0 versija 2005 m. Infobalt parodoje tapo  vienu iš "Geriausio lietuviško ITTE produkto" konkurso, nugalėtojų.

2019 m. pradėtas likvidavimas, 2020 m. balandžio 27 d. organizacija išregistruota.

Nuorodos
--------

* Buvusi svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-10-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Infobalt 2005 parodos „Geriausio lietuviško ITTE" konkurso laureatai Archyvuota kopija 2008-12-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Atviras kodas Lietuvai", rekvizitai.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Izraelio ambasados Buenos Airėse sprogdinimas** |
| --- |
| Izraelio ambasados Buenos Airėse sprogdinimas *Memorialinė lenta atakos aukų atminimui* |
| **Vieta** | Argentina, Buenos Airės, Retiras |
| **Taikinys (-iai)** | Izarelio ambasada |
| **Data** | 1992 m. kovo 17 d. |
| **Išpuolio tipas** | sunkvežimio sprogimas |
| **Žuvusiųjų** | 29 |
| **Sužeistų** | 242 |
| **Vykdytojas (-ai)** | Atsakomybę prisiimė Islamo Džihadas |

**Izraelio ambasados Buenos Airėse sprogdinimas** – teroristinis aktas prieš Izraelio ambasadą Argentinoje, Buenos Airėse, įvykdytas 1992 m. kovo 17 d. Pikapas, prikrautas sprogmenų ir vairuojamas savižudžio sprogdintojo, trenkėsi į ambasados fasadą, Arojo (*Arroyo*) ir Suipačios (*Suipacha*) gatvių kampe. Sprogmenims sprogus, sugriuvo ambasada, gretimai buvusi katalikų bažnyčia ir mokykla. Žuvo keli Izraelio piliečiai, bet dauguma aukų – eiliniai argentiniečiai; didelė dalis jų – vaikai. Iš viso žuvo 29 žmonės, sužeista 242. Iki 1994 m. AMIA sprogdinimo, tai buvo kruviniausias teroristinis aktas Argentinos istorijoje.

Sprogdinimo organizatoriai greičiausiai buvo vadinamojo *Triple Frontera* (Trigubos sienos) regiono, kur aktyvi teroristinių organizacijų veikla. Atsakomybę už teroro aktą prisiimė Islamo Džihado organizacija. Dėl išpuolio apkaltintas ir nuteistas Imad Mugniyah.

Dabar, buvusios ambasados vietoje, įrengta memorialinė aikštė, pastatytas paminklas. Aukų pavardės užrašytos ispanų ir hebrajų kalbomis. Kasmet, kovo 17 d. aikštėje vyksta įvykio minėjimas.
| ***Aš myliu Andrėją*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Io amo Andrea |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Francesco Nuti |
| Scenaristas (-ai) | Ugo ChitiFrancesco NutiCarla Giulia Casalini |
| Metai | 2000 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Aš myliu Andrėją** (it.  *Io amo Andrea*) – 2000 m. Italijoje sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Francesco Nuti – Dado
* Francesca Neri – Andrėja
* Agathe de La Fontaine – Frančeska
* Marina Giulia Cavalli – Rozana
* Simona Caparrini – Irena
* Francesca DeRose – Džovana
* Giulia Weber – Stefanija
* Gisella Marengo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dado išsiskyrė su žmona ir dabar jis bando atgauti gyvenimo džiaugsmą. Vieną vakarą į jo stovintį automobilį atsitrenkia motorolerį vairuojanti apsvaigusi mergina Frančeska. Dado nori nuvežti ją į ligoninę, tačiau ši atsisako. Jiedu užsuka į barą, o vėliau atsiduria jo bute. Ryte Dado mergino neberanda, tik užrašą ant veidrodžio, kad jis „įstojo į ŽIV platintojų klubą".

Kitą dieną jam pasiūlo susitikti Andrėja, kuri prisistato esanti Frančeskos draugė. Susitikus ši išrėžia jau 3 metus esanti Frančeskos meilužė ir kad jis šioje istorijoje yra pašalinis. Dado bando pasiteisinti, tačiau ši nesiklauso.

Po kurio laiko Frančeska vėl pasirodo prie Dado namų. Pastarasis, jau įsitikinęs, kad neserga ŽIV, o mergina prisipažįsta, kad pajuokavo, kad Dado jai labai patinka, bet didžiausia kliūtis yra Andrėja. Jiedu vėl praleidžia naktį, kurią nutraukia gatvėje pasirodžiusi Andrėja. Ji suniokoja Dado mašiną ir palieka gatvėje Frančeskos drabužius, o ši išsigandusi nuskuba su ja taikytis. Dado mėgina kovoti dėl Frančeskos, tačiau jam sunkiai sekasi. Galiausiai Frančeska kuriam laikui išvyksta, o Dado ir Andrėja netyčia susitinka miesto čiuožykloje. Palaipsniui jie pradeda bendrauti ir Dado supranta, kad jaučia jai kur kas didesnę trauką nei Frančeskai...
| *Day & Age* |
| --- |
| Day & Age viršelis |
| The Killers studijinis albumas |
| Išleistas | 2008 m. lapkričio 19 d. |
| Žanras | Rokas, electronic |
| Trukmė | 41 min. 49 sek. |
| Įrašų kompanija | Island Records |
| Prodiuseris | Stuart Price |
| Apžvalgos |
| „The Sunday Times" apžvalga |
| The Killers chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Sam's Town (2006) | Day & Age (2008) | Battle Born (2012) |

 |

**Day & Age** yra 3-asis studijinis Las Vegaso (JAV) alternatyvaus roko grupės The Killers albumas, išleistas 2008 m. lapkričio mėn.

Albumo kūrimas
--------------

Grupė pavadino albumą praeito studijinio albumo „Sam's Town" tęsiniu. Jo dainos pradėtos kurti būtent šio albumo pristatymo turo metu. Iš atlikėjų, kurie įkvėpė kurti, vokalistas Brandon Flowers mini Elton John, David Bowie ir Lou Reed. Bendradarbiaudami su prodiuseriu Stuart Price, grupė savo dainų demo versijas, sukurtas Las Vegase, siųsdavo internetu jam į Londoną.

Albumo titulinės dainos „Day & Age" nėra, tačiau šie žodžiai minimi dainose „Neon Tiger" ir „The World We Live In".

Dainos
------

1. Losing Touch (4:15)
2. Human (4:09)
3. Spaceman (4:44)
4. Joy Ride (3:33)
5. A Dustland Fairytale (3:45)
6. This Is Your Life (3:41)
7. I Can't Stay (3:06)
8. Neon Tiger (3:05)
9. The World We Live In (4:40)
10. Goodnight, Travel Well" (6:51)

Papildomi kūriniai
------------------

Kai kuriose šalyse išleistuose albumuose buvo įtrauktos papildomos dainos:

1. A Crippling Blow (3:36)
2. Forget About What I Said (2:57)
3. Tidalwave (4:13)
4. Human (Thin White Duke remix) (2:57)

Singlai
-------

Išleisti singlai: „Human", „Spaceman", o trečiuoju albumo singlu atskirose šalyse pasirinktos skirtingos dainos: „The World We Live In" – Europoje ir Australijoje, o „A Dustland Fairytale" – JAV. 

Taip pat buvo išleistas ir dainos „Goodnight, Travel Well" videoklipas.

Kiti faktai
-----------

Albumas pakilo į 1-ą Graikijos, Airijos, Norvegijos bei Did. Britanijos albumų topo vietą.

2008 m. gruodžio mėn. muzikinis žurnalas „Rolling Stone" išrinko albumo viršelį Geriausiu metų albumo viršeliu, jo skaitytojai šį albumą išrinko Geriausiu 2008 m. albumu, o leidinys „New York Post" - Nr.2 Metų albumu.

Iki šios dienos albumo parduota virš 3 mln. kopijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.zebra.lt Naujasis "The Killers" vaizdo klipas bus nukreiptas prieš prekybą žmonėmis Archyvuota kopija 2009-07-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* „Human" videoklipas
* Leidinio „The Observer" albumo apžvalga
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lampetra planeri** |
| --- |
| Mažoji nėgėMažoji nėgė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Bežandžiai  *( Agnatha)* |
| Klasė: | Nėginiai apskritažiomeniai  *( Cephalaspidomorphi)* |
| Būrys: | Nėgės  *( Petromyzoniformes)* |
| Šeima: | Nėginės  *( Petromyzonidae)* |
| Gentis: | Upinės nėgės  *( Lampetra)* |
| Rūšis: | Mažoji nėgė  *( Lampetra planeri)* |

 |
| Binomas |
| ***Lampetra planeri***Bloch, 1784 |

**Mažoji nėgė** (*Lampetra planeri*) – nėginių (*Petromyzonidae*) šeimos vandens stuburinis gyvūnas, priklausantis bežandžių antklasiui.

Išvaizda panaši į jauną upinę nėgę. Nugara tamsiai pilka ar juoda, šonai pilki, pilvas baltas. Turi 7 poras žiauninių angelių. Visi dantys buki. Viršutinėje žiočių plokštelėje jų būna 2, apatinėje nuo 5 iki 9. Žiočių šonuose po 3 dantis, kurių vidurinieji – trišakiai ar keturšakiai, o kraštiniai – dvišakiai. Nuo upinės nėgės skiriasi mažesniais dantimis virš viršutinės žiočių plokštelės. Suaugusių kūno ilgis 10-16 cm, vingilių apie 12 cm.

Paplitusios Baltijos jūros baseino upeliuose, upėse. Lietuvoje randama beveik visose upėse, kuriose yra sraunumų.

Subręsta baigiantis metamorfozei, penktais gyvenimo metais. Neršia gegužės – biržėlio mėnesiais, kai vandens temperatūra pasiekia 12 laipsnių. Neršia būriais srauniose seklumose ant žvirgždėto grunto, akmenų. Suaugusios visai nesimaitina, dėl to sutrumpėja kūnas, sunyksta žarnynas. Išneršusios žūva. Kai kurioms mažosioms nėgėms būdinga neotenija – lytiškai subręsta ir neršia vingiliai, individai nepraėję visos metamorfozės. Vislumas 0,8-19 tūkst. ikrelių. Jie neskaidrūs, lipnūs, gelsvai pilki, elipsiški, apie 0,8-1,1 mm. Išneršti prilimpa prie akmenų ar žvirgždo. Embrionai vystosi savaitę. Vingiliai apie 5 metus gyvena įsirausę į dumblą. Minta mikroorganizmais, detritu, augalų liekanomis.

Jų kūno gleivės dažnai būna nuodingos žmogui.

Šaltiniai
---------

* Virbickas J. Lietuvos žuvys. Vilnius: Mokslas, 1986. 14 psl.
| ***1900*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Bernardo Bertolucci |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Robert De NiroGérard DepardieuDominique SandaDonald SutherlandStefania SandrelliBurt LancasterStefania CasiniMaria Monti |
| Metai | 1976 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 317 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**1900** (it.  *Novecento*) – režisieriaus Bernardo Bertolucci sukurtas epinis filmas, dėl savo trukmės dažnai demonstruota kaip dviejų dalių juosta.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vieną 1901-ųjų metų dieną (ta pačią, kai mirė kompozitorius Giuseppe Verdi) gimė du berniukai: žemvaldys Adolfo Berlingjeris vyresnysis susilaukė sūnaus Adolfo, o jo žemėse gyvenantis ir jam dirbantis valstietis Leo Dalko – sūnaus Olmo. Visas filmas – tai judviejų gyvenimas iki pat antrojo pasaulinio karo pabaigos Italijos politinių įvykių fone. Jiedu konkuravo, pešėsi, vėliau tapo draugais, kiek tai buvo įmanoma priklausant skirtingiems visuomenės sluoksniams. Olmo tapo aršiu socialistu, raginančiu žmones kovoti už savo teises, dalyvavo kare ir visada stengėsi užstoti silpnesnius, tuo tarpu Adolfo mokėsi, tėvas išpirko jį nuo tarnybos fronte, ir jis leido laiką moterų draugijoje, laukdamas kol paveldės šeimos ūkį. 

Olmo tampa vienišu tėvu, o Adolfo veda Adą, kuri negali turėti vaikų, todėl pradeda gerti ir galiausiai jį palieka. Paveldėtame ūkyje vis daugiau įtakos įgyja prižiūrėtojas Atila, priklausantis fašistų partijai, o pradėjus atvirai suiminėti komunistus, Olmo priverstas bėgti pas partizanus. 

Filmo pabaigoje, karui pasibaigus, Olmo grįžta, o valstiečiai suorganizuoja teismą savo buvusiam šeimininkui Adolfo...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*

* Robert De Niro – Alfredo Berlingjeris
* Gérard Depardieu – Olmo Dalko
* Dominique Sanda – Ada
* Francesca Bertini – sesuo Desolata
* Laura Betti – Regina
* Stefania Casini – epileptikė mergian
* Alida Valli – sinjora Piopi
* Romolo Valli – Džiovanis Berlingjeris
* Sterling Hayden – Leo Dalko
* Donald Sutherland – Atila Melachinis
* Burt Lancaster – Adolfo Berlingjeris vyresnysis

Apdovanojimai
-------------

* Nastro d'Argento (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (A. Valli ir L. Betti)
* Sant Jordi apdovanojimai – geriausias vaidmuo užsienio filme (R. De Niro)
**Raseinių rajono taryba** – Raseinių rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Raseinių rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Raseinių rajono taryba.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Raseinių rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Ona Babonienė
* Gediminas Kazys Galubauskas
* Antanas Kilčauskas

Veikla
------

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2018-08-04 iš Wayback Machine projekto.
| Kuko Salų doleris |
| --- |
|  |
|  |
|  |  |
| 50 tene | 20 dolerių |
|  |
| ISO 4217: | nėra |
|  |
| Naudoja: | Kuko salos Kuko Salos |
|  |
| Infliacija: | 2,1 % (2005) |
|  |
|  |
| Simboliai: | Banknoto: $ (doleris)   Monetos: c (centas) |
|  |
| Nominalai: |   |
| Banknotai: | doleriai: 1, 2, 5 |
| Monetos: | centai: 5, 10, 20, 50 |
|  |
| Spausdina: |  |
| Kalykla: | Naujosios Zelandijos monetų kalykla |
|  |
| Bankas: | Kuko Salų vyriausybė |
|   | www.cook-islands.gov.ck/ |

**Kuko Salų doleris** (angl. *Cook Islands dollar*) – tai valiuta, galiojanti Kuko Salose – šalyje, turinčioje parlamentinį savivaldos statusą ir esančioje laisvoje asociacijoje su Naująja Zelandija. Šį dolerį sudaro 100 centų, nors kai kurios 50 centų monetos vadinamos „50 tene". Susietas ir cirkuliuoja kartu su Naujosios Zelandijos doleriu; nominalų santykis 1:1.

Istorija
--------

Iki 1967 m. Salose naudotas Naujosios Zelandijos svaras, kurį po to pakeitė Naujosios Zelandijos doleris. Specialiai Kuko Saloms 1972 m. buvo išleistos monetos, 1987 m. pasirodė ir banknotai: 3, 10 ir 20 dolerių nominalų. Po 1990 metų šaliai susiduriant su ekonominiais sunkumais ir dideliu biudžeto deficitu, krito pasitikėjimas vietine valiuta, dėl ko 1995 m. vietinių pinigų leidimas nutrauktas. 2006 m. išimtos 5, 10, 20 ir 50 centų monetos. Salose apyvartoje likę 1, 2, 5 dolerių monetos bei 3 dolerių banknotai (jau tapę gana retais) priimami tik Kuko Salų teritorijoje.

Kolekcinės monetos
------------------

Kuko Salos garsėja daugybės kolekcinių ir atminimo monetų spausdinimu. Jos praktiškai necirkuliuoja rinkoje ir tėra kolekcionierių dėmesio centre. Kai kurios monetos yra išskirtinės ne tik turiniu, bet ir forma: trikampės, daugiakampės. Joms sukurti ir išleisti panaudojama begalė temų ir siužetų, nes vyriausybė pagal atitinkamą sutartį leidžia projektuoti ir kaldinti monetas su šalies pavadinimo įrašu ant jų, už tai gaudama papildomą pelną.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kuko Salų doleris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kuko Salų valiuta *Banknoteworld* svetainėje Archyvuota kopija 2012-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Kuko Salų banknotų pavyzdžiai Archyvuota kopija 2009-04-14 iš Wayback Machine projekto.
* Kuko Salų monetos
* Naujosios Zelandijos monetų kalykla Archyvuota kopija 2011-12-17 iš Wayback Machine projekto.
* Kuko Salų infliacija *The World Factbook* svetainėje Archyvuota kopija 2010-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Kuko Salų dolerį Finansų ministerijos svetainėje Archyvuota kopija 2020-04-08 iš Wayback Machine projekto.
**Horacijus Velsas** (*Horace Wells*, 1815 m. sausio 21 d. Hartforde (Vermontas) – 1848 m. sausio 24 d. Niujorke) – amerikiečių odontologas, chirurginės anestezijos pradininkas.

Biografija
----------

Horacijus Velsas buvo pirmasis iš trijų Horacijaus ir Betses Velsų vaikų, gimęs 1815 m. sausio 21 d. Vermonte, Hartfordo mieste. Tėvai buvo išsilavinę ir pasiturintys žemvaldžiai, kurie suteikė galimybę Horacijui mokytis privačiose mokyklose Naujajame Hampšyre ir Amherste, Masačusetse.

Veikla
------

Po 2 metų stažavimosi Bostone, 1834 m. Horacijus Velsas būdamas devyniolikos pradėjo studijuoti odontologiją. Būdamas 23 metų Velsas paskelbė brošiūrą „Dantų esė", kurioje išdėstė savo mintis apie profilaktiką odontologijoje, pabrėžė dantų šepetėlio svarbą, apibūdino dantų vystymąsi bei burnos ligas, kuriose svarbu atsižvelgti į dietą, infekciją ir burnos higieną.
Įgijęs odontologo laipsnį, Horacijus Velsas su savo kolega Williamu T.G. Mortonu, vėliau tapusiu žymių, dėl eterio panaudojimo anestezijoje, Hartforde pradėjo praktikuotis odontologijos srityje.

Vėliau išvykęs į Niujorką eksperimentavo su chloroformu, tapo nuo jo priklausomas. Apsvaigęs gatvėje sieros rūgštimi apliejo dvi prostitutes. Pasodintas į kalėjimą nusižudė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Martin, Ramon F. (2015 m. rugsėjo 27 d). „An Examination of Horace Wells' Life as a Manifestation of Major Depressive and Seasonal Affective Disorders". *Journal of Anesthia History* **2** (1): 24.
2. ↑  Jacobsohn, P.H. (1995). „Horace Wells: discoverer of anesthesia". *Anesthesia Progress* **42** (3-4): 73–75.
| **Casuarina equisetifolia** |
| --- |
| Asiūklinė kazuarina(*Casuarina equisetifolia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Bukiečiai  *( Fagales)* |
| Šeima: | Kazuariniai  *( Casuarinaceae)* |
| Gentis: | Kazuarina  *( Casuarina)* |
| Rūšis: | Asiūklinė kazuarina  *( Casuarina equisetifolia)* |

 |

**Asiūklinė kazuarina** (*Casuarina equisetifolia*) – kazuarinių (*Casuarinaceae*) šeimos augalų rūšis, paplitusi Pietryčių Azijoje, Malajų salyne, šiaurės ir rytų Australijoje, Okeanijoje. Taip pat įveista Pietų Afrikoje, Brazilijoje, JAV, randama Madagaskare.

Tai 6–35 m aukščio visžalis medis, pasižymintis plonomis, ilgomis, nariuotomis šakelėmis, labai primenančiomis asiūklio stiebus. Žiedynai smulkūs, primena žirginius: vyriški žiedai – 0,7–4 cm ilgio spygliukai, o moteriški išauga ant trumpų žiedkočių. Asiūklinė kazuarina, priešingai nei dauguma kitų kazauarinų genties augalų, vienanamė. Vaisiai išoriškai labai primena kankorėžius, tačiau sudaryti iš atskirų dėžučių su sėklomis viduje.

Kazuarina gali augti pačiose nederlingiausiose žemėse, smėlyje, akmenuotose kalvose, ant sustingusios lavos. Augalo šaknys turi šaknų gumbelius – tai yra bakterijos *Frankia*, kurios sugeba fiksuoti azotą iš oro. Augalai sodinami vandenyno pakrantėje, kad sulaikytų musonus. Asiūklinė kazuarina auginama kraštovaizdžio puošybai, gyvatvorėms, iš jos sudaromi bonsajai.

* Asiūklinių kazuarinų giraitė (Indija)
* Bonsajus
* Šakelės ir žiedai
* Siluetas
* Vaisiai

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Asiūklinė kazuarina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
| **Lactarius fuliginosus** |
| --- |
| (*Lactarius fuliginosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Suodinis piengrybis  *( Lactarius fuliginosus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Suodinis piengrybis** (*Lactarius fuliginosus*) – ūmėdinių šeimos nevalgomas grybas.

Išvaizda
--------

Jauno grybo kepurėlė horizontali, vėliau šiek tiek piltuvėliška, 4–10 cm skersmens, luobelė švelni ir visuomet sausa. Kraštai kartais šiek tiek suskeldėję. Kotas 4–10 cm ilgio, cilindriškas, ties pagrindu nežymiai smailėjantis, aksomiškas, kaip ir luobelė, tačiau truputį šviesesnis. Lakšteliai tankūs, nelabai platūs, kotu šiek tiek nuaugę žemyn. Pieniškos sultys baltos, tačiau ore greitai parausta. Trama balta, išskiria karčias pieniškas sultis.

Suodinio piengrybio vaizdas iš apačios
Spalvos spalva: kepurėlės spalva gali įvairuoti nuo rusvai baltos iki rudos. Lakšteliai dramblio kaulo spalvos su neryškiu gelsvai rožiniu atspalviu. Kotas baltas arba rudas, su tamsiomis dėmėmis.

Augavietė
---------

Šis grybas sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, bet dažniausiai po bukais.

Sezonas: liepa–spalis.

Panašios rūšys: šis grybas šiek tiek panašus į eglyninį piengrybį (*Lactarius picinus*) bei į juodąjį piengrybį (*Lactarius lignyotus*), iš kurių pirmasis yra visiškai nevalgomas, o antrasis valgomas, tačiau menkavertis. Abiejų grybų trama ore parausta.

Literatūra
----------

* Etorė Bielis „Grybai", „Mūsų knyga", 2004 m. (95 psl.) ISBN 9955-573-65-1
**Pranas Enskaitis** (slapyvardis *Mažasis Brolis*, 1905 m. gegužės 18 d. Griškabūdis – 1992 m. kovo 31 d. Hamiltonas) – lietuvių leidėjas, rašytojas.

Biografija
----------

Baigė Aukštosios Fredos aukštesniąją sodininkystės ir daržininkystės mokyklą Kaune. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau persikėlė į Kanadą. 1951 m. Rodnėjuje įkūrė skautų ir evangelikų periodinių leidinių leidybos bendrovę „Rūta". 1957 m. kartu su leidykla persikėlė į Hamiltoną.

Redagavo ir leido laikraščius „Skautas" (1949 m.), nuo 1950 m. žurnalą „Skautų aidas", nuo 1974 m. „Sietynas". Parašė prozos, poezijos, atsiminimų knygų.

Bibliografija
-------------

* Plazdanti širdis, novelių rinkinys, 1940 m.
* Artimui pagalbon: Gerojo darbelio vaizdeliai, 1947 m.
* Namai ant uolos: Laiškai tikėjimo broliui, 1950 m.
* Ramybės uostas, 1950 m.
* Svajūnas: Gintaro krašto legendos-pasakos, 1951 m.
* Audra eina: Atsiminimų pynė…, 1961 m.
* Mano darželio gėlės, eilėraščių rinkinys, 1970 m.
* Rūtos ir lelijos: Skautiški apsakymai, 1976 m.
* Dangus ir žemė susitinka, rinktinė, 1979 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasė Matulaitytė. *Pranas Enskaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 519 psl.
Malūno pastatų kompleksas nuo Nemuno pusės
**Aleksoto malūnas** stovi Kaune, Žemojoje Fredoje, kairiajame Nemuno krante.

Istorija
--------

1879 m. nuspręsta statyti Kauno tvirtovę. 1882 m. pradėti statyti gynybiniai pastatai. Kartu su jais buvo statomi kiti aktualūs infrastruktūros objektai: Kauno geležinkelio stotis, geležinkelis, sandėliai, kareivinės. Šlaitais apsaugotoje Žemutinėje Fredoje pastatytas grūdų sandėlių kompleksas ir malūnas. Statyba baigta 1890 m. nors rekonstrukcijos ir kiti statybų darbai tęsėsi iki pat 1915 m.

XX a. tarpukariu kompleksas atiteko Krašto apsaugos ministerijai. 1922 m. čia pradėta malti grūdus. Rekonstrukcijos darbams vadovavo inžinierius Antanas Gravrogkas. Malūnas įrengtas kariuomenės reikmėms, pastatytos „Seck" firmos mašinos. Įrengtas gilus gelžbetoninis rūsys, 1925 m. šalia pastatytas elevatorius.

LTSR laikais įmonė buvo praplėsta, 1993 m. tapo AB „Kauno grūdai". Iki įmonės nutiestas geležinkelio tinklas.

Šaltiniai
---------

* Kauno diena, 2010-06-05, 3 psl.
| **Andrejus Andrejevasrus. *Андреев Андрей Андреевич*** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. spalio 30 d.Kuznecovo k. Smolensko gubernija |
| Mirė | 1971 m. gruodžio 5 d. (76 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas |
| Partija | TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
|  **Vikiteka** | Andrejus Andrejevas |

**Andrejus Andrejevas** (rus. *Андреев Андрей Андреевич*, 1895 m. spalio 30 d. Kuznecovo k. Smolensko gubernija – 1971 m. gruodžio 5 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

A. Andrejevo išsilavinimas – dvi kaimo mokyklos klasės. Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1914 m. 1917–1919 m. dirbo partinį ir profsąjunginį darbą Urale ir Ukrainoje. Nuo 1919 m.- Rusijos profsąjungų prezidiumo narys, 1920–1922 m. – profsąjungų centro tarybos sekretorius. 1922–1927 m. vadovavo TSRS geležinkeliečių profsąjungai.

1927–1930 m. – VKP(b) Šiaurės Kaukazo krašto komiteto sekretorius. Nuo 1930 m. vadovavo VKP(b) Centrinei kontrolės komisijai, buvo TSRS darbininkų ir valstiečių inspekcijos liaudies komisaras ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas.

1931–1935 m. buvo TSRS susisiekimo liaudies komisaras. 1935–1946 m. – VKP(b) CK sekretorius, 1938–1945 m. kartu ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos pirmininkas.

1939–1952 m. vadovavo VKP(b) CK Partinės kontrolės komitetui. Dirbdamas šiose pareigose įgyvendino stalininę kadrų politiką, sankcionavo valstybės saugumo organų neteisėtus veiksmus. Nors į A. Andrejevą pagalbos kreipėsi daugybė represuotųjų ir jų šeimos narių, jis niekada nesiėmė padėti..

1943–1946 m. buvo TSRS žemdirbystės liaudies komisaras, 1946–1953 m. TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. Po Stalino mirties A. Andrejevas, kaip aktyvus stalininių represijų organizatorių, neteko svarbių postų, 1957–1962 m. vadovavo TSRS-Kinijos draugystės draugijai.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1–5 šaukimų deputatas. Nuo 1953 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys, o nuo 1962 m. – Prezidiumo patarėjas.
TSKP CK narys nuo 1920 iki 1961 m. 1932–1952 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Андреев А. (XPOHOC:всемирная история в интернете)
2. ↑  Андреев Андрей Андреевич (Справочник по истории Коммунистической партии и Советского Союза 1898–1991)