recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Gitėnų tiltas |
| --- |
|  |
| Tiltas nuo upės vagos pusės |
| 

Gitėnų tiltasGitėnų tiltas

55°39′21″š. pl. 24°34′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.655848°š. pl. 24.577431°r. ilg.﻿ / 55.655848; 24.577431﻿ (Gitėnų tiltas)Koordinatės: 55°39′21″š. pl. 24°34′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.655848°š. pl. 24.577431°r. ilg.﻿ / 55.655848; 24.577431﻿ (Gitėnų tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Panevėžio raj. Krekenava |
| **Kerta** | Nevėžį |
| **Ilgis** | 40 m |
| **Pastatytas** | 1960 m. |
| **Konstrukcija** | sijinis tiltas |

**Gitėnų tiltas** – automobilių transporto tiltas per Nevėžį, stovintis Panevėžio rajone, Miežiškių seniūnijoje, Gitėnų kaime, krašto kelyje  **121**  Anykščiai–Troškūnai–Panevėžys , už 1 km į šiaurės vakarus nuo sankirtos su keliu  **174**  Ukmergė–Raguva–Nevėžis . Tilto prieigose plyti dirbami laukai, pavienės sodybos. Tiltas per upę nutiestas smailiu kampu (plane). Gitėnuose per Nevėžį (prieš srovę) stovi dar vienas tiltas vietiniame žvyrkelyje, su apribotu transporto priemonių svoriu iki 20 t.

Hidrologas Steponas Kolupaila pateikė duomenų apie vietos medinius tiltus per Nevėžį, stovėjusius tarpukaryje gretimų Gitėnų ir Kerblonių kaimų paribyje. Gitėnų kaimo vieškelyje iš Raguvos į Panevėžį stovėjo 2 tiltai – 15 ir 4 m ilgio. 1935 m. vykdant apylinkėse žemių melioracijos darbus, kartu buvo tiesinama vingiuota Nevėžio vaga, dėl ko stovėję nedideli tiltai nebetiko upei. Buvo numatyta artimiausiu laiku pastatyti naują, 19 m ilgio ir 5,5 m pločio, ąžuolinį tiltą tuometinio mažesnio tilto vietoje, didesnįjį išardant ir užpilant. Buvo paskaičiuota tilto sąmata – 3500 lt. Naujas medinis tiltas 1935 m. pastatytas ties Kerblonimis sureguliavus Nevėžio vagą. Jis buvo atremtas ant mūrinių ramtų, dviejų angų po 6 m, 15 m ilgio.

Dabartinis gelžbetoninis tiltas Gitėnuose pastatytas 1960 m. Juo nutiestos dvi eismo juostos, yra šalitilčiai pėstiesiems. Transporto statinys sijinės, karpytosios konstrukcijos. Tiltą sudaro trys tarpatramiai 11,45+11,45+11,05 m, jis yra 40 m ilgio. Pirmas ir antras tarpatramiai sumontuoti iš surenkamojo gelžbetonio, trečias - monolitinis. Perdangos skerspjūvį sudaro šešios tėjinės sijos. Tilto tarpinės atramos – vienos kolonos betoniniai taurai su kintamo skerspjūvio rygeliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Google Street View *google.com*
2. ↑  Steponas Kolupaila. Nevėžis. 32. Nevėžio tiltai *upese.lt* Archyvuota kopija 2022-08-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Henrikas Kebeikis. Tiltas per Nevėžį kelio Anykščiai–Panevėžys 40,9 km p. 134 Archyvuota kopija 2024-02-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gitėnų tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Tiltai per Nevėžį

| Artimiausi tiltai per Nevėžį |
| --- |
| prieš srovę: | **Gitėnų tiltas** | pasroviui: |
| Gitėnų tiltas (žvyrkelyje) | Nainiškių tiltas |
| Kalė uostas |
| --- |
| Kalė uostas |
| Vieta |
| Valstybė | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Vandenynas | Lamanšo sąsiauris |
| Bendra informacija |
| Būklė | Veikiantis |
| Pradėjo veikti | 1190 m. |
| Statistika |
| Uosto gylis | 12 m |
| Keleivių skaičius | 10,86 mln. (2019 m.) |

**Kalė uostas** (pranc. *Port de Calais*) – komercinis ir keleivinis jūrų uostas Kalė, šiaurės Prancūzijoje. Ketvirtas didžiausias uostas šalyje bei didžiausią keleivių srautą perplukdantis uostas Prancūzijoje. Uostas sudaro trečdalį viso miesto darbo vietų.

Istorija
--------

1190 m. šioje vietoje pradėjo veikti žvejybinis uostas.

2003 m. uosto teritorijoje įrengtas Jungtinės Karalystės pasienio pasų patikros punktas skirtas keleiviams keliaujantiems keltu į Doverio uostą.

Keltai
------

Pagrindinis uosto pajamų šaltinis – kasdieniniai keltai į Doverį. 2021 m. trims keltų kompanijoms išduotas leidimas keliauti iš Prancūzijos uosto: Irish Ferries, DFDS Seaways, P&O Ferries.

Keltai į Jungtinę Karalystę išvyksta kas 30 minučių.

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prancūzijoje prie Kalė uosto migrantams užtvėrus kelią per eismo įvykį žuvo vienas vairuotojas
2. ↑  Nors prekybos susitarimas ir padėjo išsaugoti nulinius muitus – biurokratija grįžta su trenksmu
3. ↑  Keltai iš Kalės uosto
|  |
| --- |
| **moterų  Zemuno „Sloga"** |
|  |
| **Pavadinimas** | Ženski fudbalski klub Sloga |
| **Įkurtas** | 1969 m. |
| **Stadionas** | „Zemun" stadionas, Zemunas |
| **Vietų sk.** |  ? 000 |
| **Vadovas**  | Serbija nežinomas |
| **Vyr. treneris**  | Serbija nežinomas |
| **Lyga** | moterų Superlyga (I) |
| **2023–2024** | 4 vieta, *SuperLiga* |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Zemuno „Sloga"** (serb. *Ženski fudbalski klub Mašinac*) – Serbijos futbolo klubas iš Zemuno. Šis straipsnis apie moterų futbolo ekipą, rungtyniavusią aukščiausiame šalies moterų futbolo divizione.

Istorija
--------

1969 m. suburta moterų futbolo ekipa. Jugoslavijos laikotarpiu buvo vienu iš sėkmingiausių klubų. 

Galutinai subyrėjus Jugoslavijai rungtyniavo Serbijos Superlygoje (aukščiausioje šalies lygoje).

Pasiekimai
----------

Serbijos čempionės (0)

Sezonai
-------

|  |
| --- |
| **Serbijos futbolo varžybos** |
| **Sezonas** | **Pirmenybių lygmuo** | **Vieta** | **Taurė** |
| 2022–2023 m. | I | 4 |  |

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė
* [ UEFA svetainėje]
* [ Globalsportsarchive]
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* [ FLASHSCORE]
kumniggalnis

Vardo kilmė
-----------

Egzistuoja keli Vezuvijaus vardo kilmės aiškinimai:

* iškraipytas junginys „Dzeuso sūnus" (greičiausiai vadinamoji liaudies etimologija);
* iš oskų žodžio *fesf* („dūmai");
* siejama su indoeuropiečių prokalbės šaknimi *ves* „žaizdras".

Formavimasis
------------

Vezuvijus iškilęs destruktyviajame Eurazijos ir Afrikos tektoninių plokščių pakraštyje. Jo kaldera pradėjo formuotis prieš 17 000–18 000 metų.

Išsiveržimai
------------

Istoriniu laikotarpiu Vezuvijus išsiveržė daug kartų. Didžiausias iš jų įvyko 79 m. rugpjūčio 24 d. ir sunaikino romėnų miestus Pompėją, Stabiją bei Herkulaniumą. Manoma, kad šio išsiveržimo metu žuvo apie 1000 žmonių. Vieninteliai išlikę šio išsiveržimo liudininkų įrodymai yra 2 laiškai parašyti Plinijaus Jaunesniojo istorikui Publijui Kornelijui Tacitui.

Vėliau vulkanas veržėsi 472 m. 512 m. 1631 m. šešis kartus XVIII amžiuje, taip pat 1906 m. 1929 m. 1944 m. Didžiųjų išsiveržimų metu išmesti pelenai pasiekė Konstantinopolį, esantį už 1200 km.

Nuo 1750 m. net 7 ugnikalnio išsiveržimai truko daugiau nei 5 metus. Tik Etna per 270 m. turėjo panašaus intensyvumo ir trukmės išsiveržimus. Paskutiniai du Vezuvijaus išsiveržimai (1875–1906 ir 1913–1944) truko daugiau nei 30 metų.

Vezuvijus šiandien
------------------

Nuo 1995 m. birželio 5 dienos aplink Vezuvijaus ugnikalnį buvo įkurtas Vezuvijaus Nacionalinis parkas. Vezuvijaus aplinka ir keliai yra atviri turistams. Pėsčiomis galima nueiti iki pat ugnikalnio kraterio.

Vezuvijaus būklę nuolat stebi Neapolyje įsikūrusi Vezuvijaus observatorija.

Nuorodos
--------

* Kada ir kaip išsiveržęs Vezuvijaus ugnikalnis sunaikino Pompėjos miestą? Archyvuota kopija 2013-11-09 iš Wayback Machine projekto.
* Liūdnai pagarsėjęs Europos ugnikalnis Archyvuota kopija 2013-11-09 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Woods, Andrew W. (2013). „Sustained explosive activity: volcanic eruption columns and hawaiian fountains". In Fagents, Sarah A.; Gregg, Tracy K. P.; Lopes, Rosaly M. C. (eds.). *Modeling Volcanic Processes: The Physics and Mathematics of Volcanism*. Cambridge: Cambridge University Press. p. 158. ISBN 978-0521895439.
2. ↑  C. Plinii Caecilii Secundi. "Liber Sextus; 16 & 20
3. ↑  Venzke, E. red. (10 December 2020). „What volcanoes have had the longest eruptions?". *Global Volcanism Program — Volcanoes of the World (Version 4.9.2)*. Smithsonian Institution. doi:10.5479/si.GVP.VOTW4-2013. Nuoroda tikrinta 15 December 2020.
4. ↑  What volcanoes have had the longest eruptions?


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vezuvijus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
*Šis straipsnis apie moterų futbolo klubą. Apie vyrų futbolo klubą skaitykite straipsnyje FK AS Trenčín.*

|  |
| --- |
| **moterų  AS Trenčín** |
|  |
| **Pavadinimas** | FK AS Trenčín |
| **Įkurtas** | ... m. |
| **Stadionas** | miesto stadionas, Trenčinas |
| **Vietų sk.** | 2 500 |
| **Vadovas**  | Slovakija |
| **Vyr. treneris**  | Slovakija |
| **Lyga** | **Pirma lyga** |
| **2022–2023** | 6 vieta |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**AS Trenčín** (svk. *AS Trenčín ženy*) – Slovakijos futbolo klubas iš Trenčino. Šis straipsnis apie moterų ekipą, kuri žaidžia moterų futbolo varžybose.

Istorija
--------

Klubo ištakos siekia 1992 m. o moterų ekipa nuo 2019–2020 m. sezono rungtyniavo Pirmoje lygoje (aukščiausiasis divizionas).

2019–2020 m. Pirma lyga buvo sustabdyta dėl pandemijos. 2020–2021 m. vėl buvo nutrauktas čempionatas. 

O 2021–2022 m. sezone po pirmojo etapo pateko į silpnųjų grupę. Galutinėje ekipų rikiuotėje liko aštuntoje vietoje.

2022–2023 m. rungtyniavo Pirmoje lygoje.

Pasiekimai
----------

* **Slovakijos čempionatas**

Sezonai
-------

| Sezonas | Lygmuo | Lyga | Užimta vieta | Nuorodos | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **2019–2020** | **1.** | **Pirma lyga** | **x.** |  | **Nutrauktos dėl pandemijos** |
| **2020–2021** | **1.** | **Pirma lyga** | **x.** |  | **Nutrauktos dėl pandemijos** |
| **2021–2022** | **1.** | **Pirma lyga** | **8.** |  |
| **2022–2023** | **1.** | **Pirma lyga** | **6.** |  |
| **2023–2024** | **1.** | **Pirma lyga** | **.** |  |
|

Sudėtis
-------

Atnaujinta; 2022 m. lapkričio 4 d.

Stadionas
---------

Namų rungtynes žaidžia Trenčino miesto stadione, kuris talpina 2,5 tūkst. žiūrovų.

Apranga
-------

Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta apranga.

Taip pat skaitykite
-------------------

* AS Trenčín

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali AS Trenčín svetainė

moterų ekipa
* Globalsportsarchive
* SOFASCORE
* SOCCERWAY
**Nepageidaujamas asmuo** (lot. ***Persona non grata***, it. *Persona ingrata*; vok. *nicht willkommene Person*) – diplomatinės tarnybos tarnautojo, kurio buvimas nėra pageidaujamas priimančiojoje valstybėje, statusas.
Statuso priešingybė – *Persona grata* bei *Persona gratissima* (pageidaujamas asmuo).

Pagal Vienos diplomatinių santykių Konvenciją (devintas straipsnis) *Persona non grata* statusą priimant šalis gali paskelbti bet kada (net iki tam asmeniui atvykstant į šalį) ir neaiškindama priežasčių. Dažniausiai diplomato atstovaujama šalis tokį darbuotoją atšaukia atgal, nes jis nebegali tinkamai dirbti savo darbo.

Kadangi diplomatinis imunitetas saugo diplomatinės tarnybos darbuotojus nuo civilinės bei baudžiamosios atsakomybės, paskelbimas *Persona non grata* yra viena iš jiems visgi galimų taikyti bausmių. Taip atsikratoma ir šnipinėjimu įtariamų diplomatų.

Kartais šis statusas suteikiamas ir klaidų nepadariusiam žmogui, taip išreiškiant nepasitenkinimą priimančios valstybės veiksmais. Tai gali būti reaguojama, pavyzdžiui, siunčiančiai valstybei *Persona non grata* paskelbus savo pačios teritorijoje esantį priimančios valstybės diplomatą.

Nuorodos
--------

* Vienos konvencija dėl konsulinių santykių
55°42′55″š. pl. 21°24′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.7153°š. pl. 21.4044°r. ilg.﻿ / 55.7153; 21.4044

| Gargždų stadionas |
| --- |
| Stadionas 2013 m. |
| Oficialus pavadinimas | Gargždų miesto stadionas |
| Vieta | Lietuva Gargždai, Kvietinių g. 26 |
| Atidarytas | 1970 m. |
| Paviršius | Dirbtinė danga |
| Statybos kaina | 2 milijonai litų (rekonstrukcija) |
| Talpa | 2300 žiūrovų |
| Nuomininkai | FK Banga Gargždai |

**Gargždų miesto stadionas** – įvairios paskirties stadionas Gargžduose, kuriame namų rungtynes žaidžia A lygos klubas FK Banga Gargždai. Priskirtas UEFA stadionų II kategorijai, talpa 2300 sėdimų vietų. Pagrindinė tribūna dengta.

Istorija
--------

Stadionas 2020 m.
Stadionas atidarytas 1970 m. 

2009 m. buvo pradėti darbai ir vietoje paklota nauja dirbtinės dangos aikštė. 2009 m. gegužės 26 d. po rekonstrukcijos stadionas atidarytas, jo tribūnose galėjo susėsti 1008 žiūrovai, iš kurių 828 – įsikurti po stogu. Atidarymo dieną A lygos rungtynes „Banga" žaidė su „Sūduva" (0-0). 2010 m. birželio 4 d. stadionas vėl atidarytas po rekonstrukcijos – šįkart buvo paklota nauja danga ir įrengta 600 vietų tribūna, stadione galėjo tilpti 1800 žiūrovų. „Bangos" komanda tądien A lygos rungtynėse įveikė Tauragės „Tauro" ekipą 2-1.

2011 m. buvo vėl renovuotas – šįkart įrengta apšvietimo sistema ir dviejų žvaigždučių FIFA dirbtinė danga.

2017 m. stadione buvo išklota bėgimo takų danga, įrengtos dvi krepšinio aikštelės, dvi šuolių į tolį aikštelės, rutulio stūmimo ir disko metimo zonos, nupirkti trys mobilūs krepšinio stovai. Visiems šiems darbams reikėjo apie 264 tūkst. eurų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos futbolo stadionai". *Futbolo naujienos*. 2010-03-20. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-18. Nuoroda tikrinta 2016-06-06.
2. ↑  „FK Banga - Stadionas". *fkbanga.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2015-10-22. Nuoroda tikrinta 2016-06-06.
3. ↑
4. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 1953.
5. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 2012.
6. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gargždų miesto stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nuotraukų galerija
| Gėliūnaiblrs. *Гелюны* |
| --- |
| 

GėliūnaiGėliūnai

54°41′40″ š. pl. 26°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69444°š. pl. 26.21667°r. ilg.﻿ / 54.69444; 26.21667﻿ (Gėliūnai)Koordinatės: 54°41′40″ š. pl. 26°13′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.69444°š. pl. 26.21667°r. ilg.﻿ / 54.69444; 26.21667﻿ (Gėliūnai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Astravo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 45  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gėliū́nai |

**Gėliūnai** (blrs. *Гелюны*) – gatvinis kaimas vakarų Baltarusijoje, palei Ašmenos upę, 5 km į rytus nuo Gervėčių, Gardino sritis, Astravo rajonas. Anksčiau priklausė Varnionių valsčiui, dabar Gervėčiams.

Istorija
--------

Iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei, vėliau Rusijos imperijai, 1921–1939 m. Lenkijai, 1939 m. priskirti Baltarusijos TSR.

Iki XIX a. vidurio buvo lietuvių etnografinio ploto paribyje. 1921 m. gyventojai pradėjo reikalauti lietuviškos mokyklos, ji įkurta 1924 m. joje 1926–1927 m. mokėsi 61, 1927–1928 m. – 69 mokiniai. Mokykla Lenkijos administracijos uždaryta ketvirtojo dešimtmečio pradžioje. 1926 m. įkurtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius, turėjęs 40 narių, rengė paskaitas, vaidinimus. 1932–1936 m. Gėliūnuose veikė skaitykla (vedėjai – buvę mokytojai V. Vilčinskaitė, K. Stacevičius), Lenkijos administracijos uždaryta. Daugelis buvusios mokyklos mokytojų TSRS okupacinės valdžios suimti, ištremti ar nukankinti.

1956 m. vėl įkurta lietuvių pradžios mokykla, septintame dešimtmetyje paversta baltarusiška, joje lietuvių kalba dėstyta kaip mokomasis dalykas, vėliau uždaryta. 1985 m. Gėliūnuose buvo 128 gyventojų (119 lietuvių ir 9 baltarusiai). 

1970 m. buvo apie 80 kiemų, pastatai mediniai, tvarkingai prižiūrimi, langai puošti pjaustytais medžio ornamentais. Gyventojai – dauguma lietuviai (1992 m. – jų buvo 84 %). Kaime dominuoja Laurinavičių pavardė; visi gyventojai turi pravardes (pvz, Ruošelė, Kiškelis – kad būtų lengviau susižinoti ir bendrauti). Gyventojų sparčiai mažėja.

Kaimo pradžioje yra cementine tvora aptvertos, tvarkingai prižiūrimos kapinaitės. Paminklų užrašai – lietuviški (išskyrus kelis lenkiškus užrašus). Kapinių centre stovi medinis kryžius su užrašu „Lietuvi, ilsėkis savo žemėje. 1962 m.". Vietiniai mena, kad kryžius pastatytas buvo lenkų okupacijos laikais, o atstatytas sovietmečiu.

Šaltiniai
---------

1. Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
3. ↑  Aloyzas Vidugiris. *Gėliūnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 513 psl.
| Piratų salynas |
| --- |
|  |
|  |
| Duomenys |
| **Šalis:** | Australijos vėliava Australija |
| **Salų skaičius:** | 800–1000 |
| **Vandenynas:** | Indijos vandenynas |
| **Koordinatės:** | 16°10′ p. pl. 123°27′ r. ilg.﻿ / ﻿16.167°š. pl. 123.450°r. ilg.﻿ / 16.167; 123.450Koordinatės: 16°10′ p. pl. 123°27′ r. ilg.﻿ / ﻿16.167°š. pl. 123.450°r. ilg.﻿ / 16.167; 123.450 |
| Žemėlapis |
|  |

**Piratų salynas** (angl. *Buccaneer Archipelago*) – salų grupė Indijos vandenyne, prie vakarinių Australijos krantų, Vakarų Australijos valstijoje, Kimberlio regione. Salyną sudaro nuo 800 iki 1000 salų ir rifų, išsidėsčiusių Jampio sąsiauryje tarp Kingo ir Koljerio įlankų, Jampio pusiasalio pakrantėje. Skirstomos į 4 grupes. Didžiausios salos – Kulanas (*Koolan*, 27,1 km²), Paslėptoji (*Hidden*, 19,7 km²), Ervinas (*Irvine*), Ilgoji (*Long*, 14,8 km²), Sekmadienio (*Sunday*, 13,3 km²) ir Loklanas (*Lachlan*, 12,9 km²). Gyvenamos retai – yra tik kelios aborigenų, kasyklų ir akvakultūros ūkių gyvenvietės. Lankosi turistai (salos sunkiai pasiekiamos) ir žvejai. Artimiausia didesnė gyvenvietė – Derbis.

Būdingos spinifeksų savanos, žemaūgių eukaliptų retmiškiai, mangrovių sąžalynai su dumblo juostomis, kai kur yra nedidelių atogrąžų miškų. Daug įlankų, smėlėtų paplūdimių, uolų ir rifų. Gyvena gyvatės, driežai, scinkai, didesnėse salose – ir žinduoliai (storauodegės žiurkės, sterbliakiaunės, šikšnosparniai). Pakrančių vandenyse plaukioja briaunagalviai krokodilai, jūrinės gyvatės, rykliai, durklažuvės, įvairios atogrąžų žuvys, veisiasi austrės ir krabai. Salas veikia aukšti (beveik iki 12 m) potvynių ir atoslūgių svyravimai, sukeliantys pavojingas sąlygas laivybai.

Slūgso aukštos kokybės geležies rūdos ir kitų mineralų telkiniai; geležies rūda (hematitas) kasama Kakadu saloje (nuo 1951 m.) ir Kulane (nuo 1965 m.).

Salynas susidarė, pakilus vandenyno lygiui ir užliejus vandeniu pakrantės žemumas. 1688 m. pro salyną praplaukė anglų jūrininkas, piratas Viljamas Dampyras. 1820 m. salas tyrinėjęs australų keliautojas Filipas Parkeris Kingas pavadino salyną jo garbei. Apie 1880 m. salose rasta geležies rūdos.

Pastabos
--------

**a**  Dėl tikslių salyno ribų įvairiuose šaltiniuose vieningos nuomonės nėra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Piratų salynas*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-11-03.
2. 1 2  *Buccaneer Archipelago*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2023-11-02.
3. ↑  *Buccaneer Archipelago*, The Island Encyclopedia, Oceandots.com. Archyvuota 2010-12-23. Nuoroda tikrinta 2023-11-02.
4. 1 2 3  *Fact Sheet: Buccaneer Archipelago*, Marine Waters, Department of Primary Industries and Regional Development, 2020-05-11. Nuoroda tikrinta 2023-11-02.
5. ↑  *Yampi Sound*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2023-11-02.
| **Ramūnas Greičius** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. birželio 12 d. (55 metai)Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Romanas |
| Sutuoktinis (-ė) | išsiskyręs |
| Vaikai | Jorūnė, Tumas, Tėja |
|  |
| Veikla | kinas |
| Pareigos | kino operatorius, režisierius |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Vilniaus Valstybinė
konservatorijaČekijos kino akademija (FAMU) |
| Žinomas (-a) už | kino filmai |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| „Čekų liūtas" (*Český lev*) (2008)„Sidabrinė gervė" 2012 (2012) |

**Ramūnas Greičius** (g. 1968 m. birželio 12 d. Vilniuje) – kino režisierius, Europos Kino Akademijos narys (2008), vienas garsiausių lietuvių operatorių, kūręs daugiau nei 20 filmų Lietuvoje ir užsienyje.

Aktorystės pradmenų paragavęs režisūros specialybės studentas filmu „Nojaus arka" gavo pagrindinį prizą Lodzės (Lenkija) studentų kino festivalyje ir buvo pakviestas studijuoti į Čekijos kino akademiją (*Filmova a televizini Faculta Amu*, FAMU). Beveik dešimtmetį mokėsi, gyveno ir kūrė Prahoje, grįžęs į Lietuvą surinko operatorių kursą Muzikos ir teatro akademijoje. Buvo įvertintas kaip geriausias Čekijos operatorius. Lietuvoje labiau žinomas kaip operatorius, nors studijuodamas ir dirbdamas Prahoje, kaip režisierius sukūrė ne vieną vaidybinį ir dokumentinį filmą.

Biografija
----------

Gimė 1968 m. Vilniuje tėvų dėstytojų šeimoje. 1986 m. baigė Vilniaus 7–ąją vidurinę mokyklą. 1988-1992 m. studijavo aktorystę ir režisūrą Vilniaus Valstybinėje konservatorijoje, 1992 - 1993 studijavo čekų kalbą Prahos Karlo universitete, 1993-2000 m. kinematografijos bakalauro ir magistro studijos Čekijos kino akademijoje.

1994-1996 m. dirbo Lietuvos televizijos korespondentu Prahoje, 1997-2007 m. kūrė, filmavo kino filmus, dokumentiką, reklamą, muzikos klipus. 2000-2005 m. Čekijos operatorių gildijos narys. Nuo 2005 m. Lietuvos operatorių asociacijos narys. Nuo 2001 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Kino ir teatro fakulteto dėstytojas. 2008 m. – naujos pagrindinės (bakalauro) studijų programos „Vaizdo operatorius" programos autorius.

Filmografija
------------

* „Nojaus arka" (1995), operatorius, režisierius
* „Anticorro" (1996), operatorius, režisierius
* „Vasara tolimųjų reisų metas" (1997), operatorius, režisierius
* „Baltoji iliuzija" (1999), operatorius, režisierius
* „Jūreivių valsas" (2000), operatorius, režisierius
* „Sekmadienis yra toks, koks yra" (2003), operatorius
* „Baltos dėmės mėlyname" (2004), operatorius, režisierius, scenarijaus autorius
* „Šokantis kirminas" (2006), operatorius
* „Vabzdžių dresuotojas" (2008), operatorius
* „Tėve mūsų" (2010), operatorius
* „Tadas Blinda. Pradžia" (2011), operatorius
* „Ekskursantė" (2013), operatorius

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2012-10-05 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Ramūną Greičių *lfc.lt* svetainėje
* Apie Ramūną Greičių *lika.lt* svetainėje[neveikianti nuoroda]
* R. Greičius: operatoriaus profesija nedraugauja su laiminga šeima
| *The Need for Speed* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | EA Canada |
| Leidėjas | Electronic Arts |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 1994 m. rugpjūčio 31 d. |
|
| Žanras (-ai) | Lenktynių |
| Režimas | Vieno ar daugelio žaidėjų |
|
| Reitingai | ELSPA: 3+ESRB: K-AOFLC (A): GUSK: 0 |
| **Platforma** | 3DO, MS-DOS, Windows, PlayStation, Sega Saturn |
| Versija | 1.0 |
| Variklis |  |
| **Reikalavimai** | 486 DX4/100Mhz CPU16 MB RAM1 MB Video RAM |
| Platinimas | CD-ROM |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | žr. lentelę apačioje |
| http://www.gamegoldies.org/ |

**The Need for Speed** – pirmasis kompiuterinių žaidimų serijos „Need for Speed" žaidimas, sukurtas 1994 m. 3DO Interactive Multiplayer konsolėms, 1995 m. asmeniniams kompiuteriams, 1996 m. PlayStation ir Sega Saturn konsolėms.

Apžvalga
--------

Žaidimo vaizdas iš automobilio
„The Need for Speed" yra lenktynių žanro žaidimas. Žaidimo tikslas laimėti visas lenktynes ir turnyrus. Laimėjus lenktynes žaidėjas gauna prizinius taškus arba naują automobilį. Žaidimo valdymas yra sunkus, nes bandyta žaidėjui suteikti vairavimo realumo pojūtį. „The Need for Speed" žaidime galima nusistatyti priešininkų vairavimo lygį, kuo aukštesnis lygis, tuo sunkiau laimėti lenktynes. Žaidimas buvo populiarus, kai buvo išleistas, tačiau ir dabar yra žaidžiamas „Need for Speed" žaidimų serijos mėgėjų.

Trasos
------

„The Need for Speed" žaidime yra 8 skirtingos lenktynių trasos: *Alpine*, *Autumn Valley*, *City*, *Coastal*, *Rusty Springs*, *Vertigo Ridge*, *Transtropolis*, *Lost Vegas*.

Automobiliai
------------

Žaidime yra 10 skirtingų lenktyninių automobilių: Acura NSX, Chevrolet Corvette ZR-1, Dodge Viper RT/10, Ferrari 512 TR, Lamborghini Diablo VT, Mazda RX-7, Porsche 911 Carrera 2, Toyota Supra Turbo, Warrior.

Išnašos
-------

1. ↑  DMA Design (1997). *Grand Theft Auto PC Edition Manual*. Take Two Interactive. p. 4.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R*Need for Speed* serija |
| --- |
|  |
| Pagrindinė serija | 
* *The Need for Speed* (1994)
* *II*
* *III: Hot Pursuit* (1998)
* *High Stakes*
* *Porsche Unleashed*
* *Hot Pursuit 2*
* *Underground*
* *Underground 2*
* *Most Wanted* (2005)
* *Carbon*
* *ProStreet*
* *Undercover*
* *Shift*
* *Nitro*
* *World*
* *Hot Pursuit* (2010)
* *Shift 2: Unleashed*
* *The Run*
* *Most Wanted* (2012)
* *Rivals*
* *No Limits*
* *Need for Speed* (2015)
* *Payback*
* *Heat*
* *Unbound*
 |

 |
| Košragaslatv. *Košrags* |
| --- |
| *Košrago žvejų kaimas* |
|  |
| 

KošragasKošragas

57°41′51″ š. pl. 22°21′39″ r. ilg.﻿ / ﻿57.69750°š. pl. 22.36083°r. ilg.﻿ / 57.69750; 22.36083﻿ (Košragas)Koordinatės: 57°41′51″ š. pl. 22°21′39″ r. ilg.﻿ / ﻿57.69750°š. pl. 22.36083°r. ilg.﻿ / 57.69750; 22.36083﻿ (Košragas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Kuršas Kuršas |
| **Savivaldybė** | Talsų savivaldybė |
| **Valsčius** | Kolkos valsčius |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1582 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 10  |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
| **Pašto kodas** | LV-3275 Kolka |

**Košragas** (lyv. *Kuoštrõg*, latv. *Košrags*) – kaimas Talsų savivaldybės Kolkos valsčiuje, Irbės sąsiaurio pakrantėje, Kurše. Išsidėstęs tarp Mazirbės ir Pitragsupės žiočių, už 17 km nuo valsčiaus centro Kolkos, už 27 km nuo Dundagos ir už 177 km nuo Rygos. Įeina į Lyvių pakrantės teritoriją.

Košragas laikomas jauniausiu iš Kuršo pakrantės lyvių kaimų. Susidarė XVII amžiuje ir dar 1680 m. kaip vienintelė Košrago sodyba minimi Kūkiniai (latv. *Kūkiņi*). 1826 m. Košrage gyveno 78 žmonės – 4 ūkininkų šeimos ir 11 bežemių šeimų.

Nedidelis Košrago kaimas buvo žymus pajūrio lyvių ekonominis ir kultūrinis centras. XIX a. viduryje jame veikė pirmoji lyvių kaimo mokykla, XIX a. pabaigoje ir XX a. pirmaisiais dešimtmečiais Košrage buvo Kine-Dykių (latv. *Kine-Dīķu*) vėjo ir Kukšų vandens malūnai, darbavosi valčių statytojai. Didrikis Volganskis (latv. *Didriķis Volganskis*), valčių statytojas ir lyvių kultūros darbuotojas, 1932 m. Košrage pradėjo ruošti uostą. 1938 m. buvo pastatytas molas dumblui (jūrinėms trąšoms) rinkti. Šiomis dienomis Košrage yra 13 namų, tačiau nuolatos gyvenama tik keliuose iš jų.

Košrago kaimas yra valstybinės reikšmės architektūros paminklas. Košrago kultūrinę-istorinę vertę liudija ir tai, kad jis buvo vienas iš šešių Latvijos kultūros paminklų, kandidatavusių patekti į Pasaulinio kultūros paveldo sąrašą.

Įžymūs žmonės
-------------

Kaime gimė:

* Augustas Skadinis (1902–1945) – literatas.
* Edgaras Valgama (1912–2003) – pirmasis diplomuotas lyvių teologas, literatas.

Šaltiniai
---------

1. *Košrags. Informācija par objektu*, Vietvārdu datubāze, Latvijas ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Nuoroda tikrinta 2021.07-01.
2. ↑  *Košrags. Informācija par objektu*, Vietvārdu datubāze, Latvijas ģeotelpiskās informācijas aģentūra. Nuoroda tikrinta 2021.07-01.
3. ↑  Ilze Auziņa, Dite Liepa. „Pareizruna. Omulīgā oma Alojā klonē bebru uzklona grīdas jeb dažas pārprotamas grafēmas mūsdienu latviešu valodā" (PDF). valodasrokasgramata.lv. Nuoroda tikrinta 2021-04-22.
4. ↑  Tūrisms Ziemeļkurzemē. Košrags Archyvuota kopija 2011-06-07 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Košraga zvejnieku ciems

Nuorodos
--------

* Lyvių pakrantės kaimai 1902–1927 m. fotografijose

  

v • a • r **Lyvių pakrantė** 

Lūžnia | Mikeltuornis | Lielirbė | Jaunciemas | Sykragas | Mazirbė | Košragas | Pitragas | Saunagas | Vaidė | Kolka | Melnsilas
| **Petras Polekauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1908 m. |
| Mirė | 1965 m. balandžio 12 d. (58 metai)Hartfordas, Konektikutas, JAV |
|  |
| Veikla | karininkas |

**Petras Polekauskas** (1908 m. – 1965 m. balandžio 12 d. Hartforde, JAV) – tarpukario Lietuvos ir lietuvių policijos batalionų karininkas. Glitiškių žudynių organizatorius.

Biografija
----------

1931 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją ir įstojo į Kauno karo mokyklą. Baigė karo mokyklą 1933 m. Tarnavo Pirmajame husarų pulke. 1940 m. gegužės 16 d. perėjo į Antrąjį ulonų pulką. Sovietams okupavus Lietuvą, paskirtas Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio šaulių korpuso 26-ojo kavalerijos pulko priešlėktuvinės baterijos vadu. 1941 m. prasidėjus Vokietijos įsiveržimui į Sovietų Sąjungą, pasitraukė iš Raudonosios armijos. Tais pačiais metais įstojo į vokiečių suformuotą 15-ąjį (Gardino) policijos batalioną. Vadovavo bataliono kuopai nacių okupuotuose Lietuvos ir Baltarusijos kraštuose. 1942–1944 m. ėjo 254-ojo policijos bataliono vado adjutanto pareigas. 1944 m. pradžioje paskirtas 258-ojo bataliono kuopos vadu. 1944 m. birželio 20 d. lenkų partizanai netoli Glitiškių kaimo surengė pasalą lietuvių policijos kariams. Tą pačią dieną į Glitiškes atvykęs kuopos vadas Petras Polekauskas įsakė sušaudyti Glitiškių dvaro darbininkų šeimą, nurodžiusią partizanams, kur slepiasi sužeistieji ir kitus Glitiškių dvaro gyventojus. Žuvo 39 lenkų tautybės žmonės. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją. 1951 m. persikėlė į JAV.

Išnašos
-------

1. ↑  „Petras Polekauskas (1908-1965)".
2. ↑  Žalienė 2006, p. 146.
3. ↑  Bubnys 2017, p. 218.
4. ↑  Arūnas Bubnys. „Lietuvių savisaugos dalinių Vilniaus apygardos batalionai (1941-1944 m.)" (PDF).
5. ↑  „Glitiškės". vle.
6. ↑  „K. Jovaišas. Vilnijos krašto genocidas: tiesa ar mitas?". Delfi.

Šaltiniai
---------

* Bubnys, Arūnas (2017). *Lietuvių policijos batalionai 1941-1945 m*. Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras. ISBN 978-609-8037-68-5.
* Žalienė, Dalia (2006). *Lietuvos kariuomenės karininkai (1918-1953)*. **VI**. Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus. p. 146. ISBN 978-9955-415-67-1.
56°58′13.98″ š. pl. 24°13′39.67″ r. ilg.﻿ / ﻿56.9705500°š. pl. 24.2276861°r. ilg.﻿ / 56.9705500; 24.2276861

| Rygos automobilių muziejus |
| --- |
|  |
| Rygos automobilių muziejus |
| **Įkurtas** | 1989 m. |
| **Vieta** | Sergeja Eizenšteina iela 6, Ryga, Latvija |
| **Tematika** | Transportas |
| **Vadovas** | Aivars Aksenoks |
| **Interneto svetainė** | motormuzejs.lv |

**Rygos automobilių muziejus** (latv. *Rīgas motormuzejs*) – didžiausias antikvarinių transporto priemonių muziejus Baltijos šalyse, 1989 m. įkurtas Latvijos sostinėje Rygoje. Muziejus priklauso šalies transporto ministerijai. 

Nuo 1992 m. muziejus priklauso Tarptautiniai transporto ir komunikacijų muziejų asociacijai.

1989 m. muziejų įkūrė Latvijos istorinių automobilių klubas. Pastatą suprojektavo architektas Viktors Valgums.

2013 m. muziejus buvo uždarytas rekonstrukcijai, o visi eksponatai perkelti į laikinas patalpas. 2016 m. liepos 2 d. muziejus vėl atsidarė visiems lankytojams.

Vienas brangiausių muziejaus eksponatų buvo vokiečių įmonės „Auto Union" 1938 m. lenktyninis automobilis Type D. 1995 m. šis automobilis buvo iškeistas „Audi" kompanijai ir Rygoje liko modelio kopija. Originalas šiuo metu saugomas „Audi" muziejuje Ingolštate.

Eksponatų galerija
------------------

* 1938 Auto Union Type D, kopija1938 Auto Union Type D, kopija
* Ford Köln Y (1933 m.)Ford Köln Y (1933 m.)
* Latvian built Ford-Vairogs V8 "De Luxe" (1938 m.)Latvian built Ford-Vairogs V8 "De Luxe" (1938 m.)
* Horch 830BL (1935 m.)Horch 830BL (1935 m.)
* Harley-Davidson mod. WL (1947 m.)Harley-Davidson mod. WL (1947 m.)
* Moskvič 400-420Moskvič 400-420
* Moskvič 401-424EMoskvič 401-424E
* Packard Super Eight 1502 (1937 m.)Packard Super Eight 1502 (1937 m.)
* Latvijoje gamintas RAF-2907Latvijoje gamintas RAF-2907
* Hansa G 12/36 Renntorpedo (1914 m.)Hansa G 12/36 Renntorpedo (1914 m.)
* ZIL-112 Sports (1961 m.)ZIL-112 Sports (1961 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Varey, Mike (2003). *1000 Historic Automobile Sites*. Elderberry Press, Inc. p. 409. ISBN 1-930859-50-3.
2. ↑  Rozenberga, Māra (2016-07-02). „Rīgas Motormuzeja ekspozīcijā – no pasaulē pirmā auto līdz «moskvičiem» un RAF busiņiem". lsm.lv. Nuoroda tikrinta 2016-07-03.
| **Nunnally Johnson** |
| --- |
|  |
| N. Džonsonas 1939 m. |
| Gimė | 1897 m. gruodžio 5 d.Kolumbas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1977 m. kovo 25 d. (79 metai)Los Andželas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | scenaristas, prodiuseris, režisierius |

**Nanelis Hanteris Džonsonas** (angl. *Nunnally Hunter Johnson*, 1897 m. gruodžio 5 d. Kolumbas, JAV – 1977 m. kovo 25 d. Los Andželas, JAV) – amerikiečių kino scenaristas, prodiuseris ir režisierius.

Biografija
----------

N. Džonsonas gimė Kolumbe, Džordžijos valstijoje. Jis pradėjo savo karjerą kaip žurnalistas, rašydamas „Columbus Enquirer Sun", „Savannah Press", „Brooklyn Daily Eagle" ir „New York Herald Tribune". Netrukus po to jis sukūrė apsakymų, kurie buvo išleisti kaip rinkinys „Turėtų būti įstatymas" („There Ought To Be a Law", 1930). Pirmą kartą su kinu susidūrė tada, kai buvo įsigytos teisės į vieną iš jo novelių, kuri buvo parodyta ekrane 1927 m. 1932 m. N. Džonsonas paprašė savo leidėjo suteikti jam galimybę rašyti filmų kritiką. Sulaukęs neigiamo atsakymo, N. Džonsonas išvyko į Holivudą, kad galėtų tiesiogiai dirbti kino pramonėje.

N. Džonsonas gavo scenaristo darbą ir 1935 m. sudarė sutartį su kino kompanija „20th Century Fox". 1943 m. drauge su V. Gėcu įkūrė kino kompaniją „International Pictures" ir atsidėjo filmų gamybai. 6-ajame dešimtmetyje eksperimentavo režisuodamas ir sukūrė tokius filmus, kaip „Nakties žmonės" („Night People"), „Žmogus pilku flaneliniu kostiumu" („The Man in the Gray Flannel Suit") ir „Trys Ievos veidai" („The Three Faces of Eve").

N. Džonsonas buvo nominuotas „Oskarui" už geriausią scenarijų filmui „Rūstybės kekės" („The Grapes of Wrath") ir 1956 m. laimėjo Amerikos režisierių gildijos geriausio režisieriaus apdovanojimą už filmą „Žmogus pilku flaneliniu kostiumu".

Jis buvo vedęs tris kartus: Elis Meison (*Alice Mason*), Marion Birns (*Marion Byrnes*) ir Doris Baudon (*Dorris Bowdon*). Santuoka su Baudon truko nuo 1939 m. iki mirties. N. Džonsonas susilaukė trijų vaikų – dviejų dukterų ir sūnaus. Jo duktė Mardžori Fauler (*Marjorie Fowler*) buvo filmų montažistė, o anūkas Džekas Džonsonas (*Jack Johnson*) yra aktorius.

N. Džonsonas mirė nuo plaučių uždegimo Holivude 1977 m. palaidotas Vestvud Vilidžo memorialinio parko kapinėse Los Andžele.

Filmografija
------------

* N. Džonsono filmografija

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Nunnally Johnson. Biography". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-22.
2. ↑  „Nunnally Johnson. Credits (text only)". IMDb. Nuoroda tikrinta 2022-02-22.
3. ↑  „Nunnally Johnson.Awards". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-22.
4. ↑  „Nunnally Johnson". *tcm.com*. Suarchyvuota iš originalo 2014-08-11. Nuoroda tikrinta 2023-02-22.`{{cite web}}`: CS1 priežiūra: netinkamas URL (link)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phoenicurus phoenicurus** |
| --- |
| Paprastoji raudonuodegė (Phoenicurus phoenicurus)Paprastoji raudonuodegė (*Phoenicurus phoenicurus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Musinukiniai  *( Muscicapidae)* |
| Gentis: | Raudonuodegės  *( Phoenicurus)* |
| Rūšis: | Paprastoji raudonuodegė  *( Phoenicurus phoenicurus)* |

 |

**Paprastoji raudonuodegė** (*Phoenicurus phoenicurus*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos žvirblinis paukštis. Nugarinė kūno dalis pilka. Antuodegis ir uodegos plunksnos, išskyrus vidurinę porą, ryškiai rudos spalvos. Kakta, galvos šonai, gerklė ir pagurklis juodi, viršugalvio priekinė dalis balta. Pilvinė pusė ir šonai ryškiai rudi, pilvo vidurys šviesesnis. Paukštis tupėdamas nuolat virpina uodegą.

Lietuvoje dažna rūšis. Aptinkama balandžio – spalio mėn. Gyvena šviesiuose miškuose, parkuose. Lizdą krauna inkiluose, uoksuose. Deda 5-7 kiaušinius, kurie vienspalviai, melsvai žali. Peri 13-14 dienų. Jaunikliai lizdą palieka po 13-15 dienų. Išveda vieną vadą.

* Paprastosios raudonuodegės kiaušiniaiPaprastosios raudonuodegės kiaušiniai
* Dviejų dienų išsiritę jaunikliaiDviejų dienų išsiritę jaunikliai

Čiulbėjimas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji raudonuodegė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Georgios Bardzokas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1965 m. birželio 11 d. (58 metai) |
| Gimimo vieta | Atėnai, Graikija |
| Ūgis | 2,0 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | sunkusis krašto puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1981–1992 | Marusio „Marussi" |  |
|  Treniruotos komandos |
| 2003–2006 2006–20092009–20102010–20122012–20142015–20162016–20172017–20192020– | Marusio „Marussi" (asist.)Larisos „Olympia"Marusio „Marussi"Atėnų „Panionios"Pirėjo „Olympiakos"Kubanės „Lokomotiv"Barselonos „Barcelona" Maskvos sr. „Chimki"Pirėjo „Olympiakos" |
|  |

**Georgios Bartzokas** (gr. Γιώργος Μπαρτζώκας = *Giórgos Mpartzókas*, g. 1965 m. birželio 11 d.) – Graikijos krepšininkas ir krepšinio treneris.

Visą savo profesionalaus krepšininko karjerą rungtyniavo „Marusi" klube. Ją baigė anksčiau laiko dėl sunkių traumų.

Trenerio karjerą pradėjo tame pačiame „Marusi" kaip Panajočio Janakio asistentas. Kaip vyriausiasis treneris 2006 m. debiutavo Larisos „Olympia" klube ir pirmąjį sezoną pirmą kartą išvedė šį klubą į Graikijos lygos atkrintamąsias rungtynes, kitą sezoną šį pasiekimą pakartojo vėl. Grįžęs į „Marusi", 2010 m. išrinktas geriausiu Graikijos lygos treneriu.

2012 m. pakviestas į Pirėjo „Olympiakos", J. Bardzokas savo debiutiniame sezone iškovojo „Eurolygos" trofėjų (tapo pirmuoju tą padariusiu graikų treneriu) ir išrinktas „Eurolygos" metų treneriu. 2015 m. perėjo į Kubanės „Lokmotiv" ir pirmą kartą išvedė šį klubą į „Eurolygos" finalinį ketvertą. Vėliau sezoną nesėkmingai treniravo „Barseloną" (sudarė 3 metų kontraktą, bet po sezono šis buvo nutrauktas), dirbo Maskvos srities „Chimki" klube. Grįžęs į „Olympiakos", Barzdokas vėl šią komandą dusyk išvedė į „Eurolygos" finalo ketvertą.

Pasiekimai
----------

Olympiakos
* Eurolyga: 2013 m.
* FIBA tarpžemyninė taurė: 2013 m.
* Graikijos krepšinio lyga: 2022, 2023 m.
* Graikijos krepšinio taurė: 2022, 2023 m.
* Graikijos krepšinio supertaurė: 2022 m.

Chimki
* Gomelskio taurė: 2017 m.

Asmeniniai
* Eurolygos metų treneris: 2013, 2022, 2023 m.
* Graikijos lygos metų treneris: 2007, 2010, 2012 m.
* Gomelskio taurės treneris: 2017 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  George Bartzokas: 2009-10 Greek League Coach of the Year
2. ↑  Bartzokas is first Greek coach to win the Euroleague
3. ↑  Euroleague.net Alexander Gomelskiy Trophy: Georgios Bartzokas, Olympiacos
4. ↑  Eurolygos metų treneris – G.Bartzokas, K.Maksvytis – trečias, *krepsinis.net*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Vesta (reikšmės).*
Romėnų mitologijoje **Vesta** (lot. *Vesta*) – miesto bendruomenės, namų ir šeimos deivė. Vestos atitikmuo graikų mitologijoje – deivė Hestija. Vesta, kaip ir Hestija, minima kaip skaisti deivė. Ji neturi atskiros asmenybės, neminima mituose ir niekada konkrečiai nevaizduota. Šventoji ugnis simbolizavo jos dievišką buvimą. 

Vestos šventyklos griuvėsiai Romoje (monopteris)
Vesta, pasak Beatričės, Elzės, 2 Marijų, Emilės bei visų kitų, kuriems buvo suteikta galimybė bent akies kampeliu pamatyti ar net kalbėti su pačia Vesta, gali tvirtai teigti, jog *vestiškas* žmogus yra toks, kuris neišgyvena be juodo, sarkazmiško humoro nei sekundės; toks, kuris turi stiprų ir išskirtinį charakterį bei toks, kuris sugeba praskaidrinti net labiausiai apsiniaukusią, lietingą, bjauriausią Naglio pranašaujamą dieną. 

Vestą išpopuliarino Romos karalius Numa Pompilijus. Ji buvo vietinė romėnų dievė, kai kurių autorių kildinama iš sabinų kultūros. Tačiau panašumai su graikų Hestija aiškiai juntami. Apolonas ir Neptūnas jai piršosi, bet ji juos abu atstūmė taip išsaugodama skaistumą. 

Šventąją Vestos ugnį saugojo vestalės. Vestos šventykloje kūrenama ugnis niekada neužgesdavo. Deganti ugnis Vestos šventykloje simbolizuoja valstybės saugumą ir stabilumą. Kiekvienų metų kovo 1 d. ugnis būdavo uždegama iš naujo. Ugnis degė iki 394 m. kai imperatorius Teodosijus I uždraudė viešą pagoniškų dievų garbinimą. Viena iš vestalių buvo Rėja Silvija, kuri su Marsu susilaukė Romulo ir Remo.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |
*Šis straipsnis apie tautų grupę. Apie šunų veislę skaitykite straipsnyje Samojedų šuo.*
Samodų (samojedų) kalbų geografija
**Samojedai**, arba **samodai** (rus. *самоеды, cамодийцы*) – grupė mažų tautelių, gyvenančių daugiausiai šiauriniame Sibire bei šiaurės rytinėje Rusijos Europos dalyje. Jai priskiriami nencų, encų, selkupų, nganasanų ir kitų tautų (jau išnykusių), kalbančių samodų kalbomis, atstovai. Samodai sudaro vieną iš dviejų Uralo tautų atšakų (kita yra finougrai).

Etimologija
-----------

Manoma, kad etnonimas atsirado rusams iškraipius nencų savivardį *saamod* ar *saamid*. Panašiai save vadina dar keletas šiaurinių Uralo tautų. Iki XIX a. rusų etnografinėje literatūroje nencus vadino *Samojad* (*Самоядь*). Rusų kalboje ši sąvoka  tautai vadinti *samojedai* (rus. *самоед* – saviėdis) skambėjo paniekinamai, todėl XX a. jos atsisakyta, pradedant naudoti neutralesnį vedinį samodai ar samodiečiai.

Istorija
--------

Nencai
Yra keletas samodų kilmės hipotezių, tačiau labiausiai paplitusi jų protėvyne laiko šiaurines Altajaus-Sajanų priekalnes pietrytiniame Vakarų Sibire. XIX a. viduryje suomių etnologas čia rado didžiausią samodų kalbų įvairovę. Čia gyveno pietų samodų kalbomis kalbėjusios tautos motorai, kamasinai, koibalai ir kt. Šiuo metu visos jos yra išnykę.

Apie I-IV a. Pietų Sibire prasidėjus Didžiajam tautų kraustymuisi, dalis samojedų (šiauriniai) migravo į Sibiro lygumas šiaurėje, judėdami palei Obę. Dalis jų apsistojo Tazo aukštupyje, kur konsolidavosi encai (jie migravo į rytus). Kita dalis apsistojo Pūro slėnyje, kur konsolidavosi nencai. Dalis, likusi gyventi Obės slėnyje, vadinami selkupais.

Nencai pirmieji užmezgė kontaktus su tautomis į vakarus nuo Uralo, kuomet apie XI a. buvo įtraukti į Naugardo prekybą su Jugra. Jie tiekė brangiakailių žvėrių kailius, mamuto bei vėplio iltis. Apie XV a. kai kurie samodai suformavo gentinius junginius. Svarbiausi buvo selkupų Keršoji Orda Obės vidurupyje ir nencų Obdoro kunigaikštystė Obės žemupyje (pastarojoje valdžią greičiausiai turėjo chantai).

Nuo XVI a. pabaigos Rusijos carystei kolonizuojant Sibiro žemes, pradėtas vartoti etnonimas *samojedai*, neskirstant čiabuvių į konkrečias etnines grupes. Į samojedų sąvoką neretai patekdavo ir kitos Sibiro tautos, kalbėjusios ugrų kalbomis. Rusija iki XVIII a. vidurio panaikino visas vietos kunigaikštystes ir jas inkorporavo į savo valstybę. XVII-XIX a. vyko sparti nutautinimo politika, kurios metu išnyko pietinės samodų tautos, o šiaurinės išliko negausios. Šiuo metu Rusijoje egzistuoja keturios samodų tautos, kurių didžiausia yra nencai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  „Samojedai – šunys iš Šiaurės - Žurnalas ŠUO". *bone.lt*. 2009-09-01. Nuoroda tikrinta 2024-03-04.

Nuorodos
--------

* Samojedai (rusų k.)
Svirės aukštupio tvenkinio šliuzas
Barža Marijos vandens kelyje (1909 m.)
**Volgos-Baltijos vandens kelias** (rus. *Волго-Балтийский водный путь*) – laivybinių vandentakių tinklas, jungiantis Volgos upę su Baltijos jūra. Be to, per šį ir Baltijos-Baltosios jūrų kanalą Volgos baseinas jungiasi su Arkties vandenynu. Vandens kelias prasideda nuo Volgoje sudaryto Rybinsko tvenkinio ir eina į šiaurės vakarus Šeksnos upe, Belojės ežeru, Kovžos upe, Marijos kanalu, Vytegros upe, Onegos kanalu, Svirės upe, Ladogos kanalu ir Nevos upe. Vandens kelio ilgis ~1100 km, gylis nemažesnis nei 4 m.

Vandens kelio statybos pradėtos XIX a. pr. Jos buvo plano vandens keliais sujungti Peterburgą su vidiniais šalies rajonais dalimi. Tichvino ir Aukštutinio Voločioko vandens sistemos nepasiteisino, todėl 1810 m. sudarytas Volgos-Baltijos vandens kelias, tada vadintas ***Marijos vandens keliu*** (*Мариинская водная система*, pagal princesę Mariją Fiodorovną). Apie 1 054 varstų (1 124 km) ilgio vandens kelio trasa nedaug skyrėsi nuo dabartinės. Vėliau buvo įrengti kanalai, aplenkiantys Onegos ir Ladogos ežerus, kuriuose laivyba mažais laivais būdavo pavojinga.

Tarybiniais metais nuspręsta atkurti tuo metu jau nunykusį Marijos kanalą. 1959–1964 m. vykdyta Lenino vardo Volgos-Baltijos vandens kelio rekonstrukcija: sudarytas Rybinsko tvenkinys, įrengta šliuzų sistema, hidroelektrinių ir tvenkinių tinklas.

Vandens kelias tinkamas iki 5000 t keliamosios galios ir 3,5 m grimzdos laivams. Didieji laivai plaukia tiesiai per Ladogos ir Onegos ežerus, mažesni – apylankomis-kanalais. Daugiausia plaukia savaeigiai laivai. Nuo Čerepoveco iki Sankt Peterburgo kroviniai nugabenami per 2,5–3 paras. Vandens keliu gabenamos rūdos, kitos iškasenos, mediena iš šiaurinių šalies rajonų, į šiaurę (ar eksportui pro Peterburgo uostą) vežami metalo gaminiai, kalio druska, piritas. Išvežiojamos prekės atgabentos per Peterburgo uostą. Dabar kelias plačiai naudojamas ir turizmui (kelionės garlaiviais).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Volgos-Baltijos kanalas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 409 psl.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 95
*Kitos reikšmės – Diana (reikšmės).*

| **Cercopithecus diana** |
| --- |
| Diana
 (Cercopithecus diana)Diana (*Cercopithecus diana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Šunbeždžionės  *( Cercopithecidae)* |
| Pošeimis: | Markatos  *( Cercopithecinae)* |
| Gentis: | Markatos  *( Cercopithecus)* |
| Rūšis: | **Diana**  *( Cercopithecus diana)* |

 |
| Paplitimas |

**Diana**, **markata diana** (*Cercopithecus diana*) – šunbeždžionių (*Cercopithecidae*) šeimos primatas, priklausantis markatų (*Cercopithecinae*) pošeimiui.

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Sutinkamas Vakarų Afrikoje, nuo Siera Leonės iki Dramblio Kaulo Kranto. Buveinė – atogrąžų miškai, kur daugiausia praleidžia laiko viršutinėse medžių dalyse, daugiausia viršūnėse.

Išvaizda
--------

Galvos apimtis 40–55 cm, uodega iki 75 cm ilgio, svoris 4–7 kg. Paprastai juoda arba tamsiai pilka, bet turi baltą kaklą, pusmėnulio formos antakius ir barzdą; antakių juosta suteikė šiai rūšiai bendrąjį pavadinimą, nes buvo laikoma, kad ji buvo panaši į pusmėnulį ant deivės Dianos antakio. Pažastys taip pat baltos, o šlaunys turi baltą juostelę. Šlaunų nugarėlė ir apatinė nugaros dalis – kaštonų spalvos. Didžioji kailio dalis šiurkšti ir kieta.

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cercopithecus diana (Diana monkey)". *Animal Diversity Web*. Nuoroda tikrinta 2024-02-27.