recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gramema** – gramatinė reikšmė, suvokiama kaip vienas iš gramatinės kategorijos elementų; įvairios vienos kategorijos gramemos viena kitai prieštarauja ir negali reikštis kartu. Sakykime, lietuvių kalboje vienaskaita ir daugiskaita – gramatinė skaičiaus kategorija; būtinai turi būti pateikta viena arba kita reikšmė, bet ne abi vienu metu. Taip pat gramema galima vadinti *gramatinį rodiklį* – gramatinės reikšmės išraiškos būdą bei reikšmės ir jos išraiškos būdų vienovę.

Gramema kalboje išreiškiama daugybe formų, kurias vienija tam tikrõs gramatinės kategorijos reikšmės komponentas, bet skiria kitų kategorijų reikšmės, būdingos kuriai nors kalbos daliai: pavyzdžiui, veiksmažodžio antrojo asmens gramema lietuvių kalboje reiškiama ne viena forma, kurias jungia ši reikšmė, tačiau jas skiria nuosakos, laiko, veikslo, rūšies, skaičiaus reikšmės. Gramemos, reiškiamos keletu morfologinių formų, sudaro morfologinę kategoriją. Pasitaiko ir sintaksės formomis – sintaksės konstrukcijų klasėmis – reiškiamų gramemų (pavyzdžiui, veikiamosios ir neveikiamosios rūšių konstrukcijos); tokiu atveju jos sudaro sintaksės kategorijas.

Su gramema, suvokiama kaip turinio išraiškos vienetas, susijusi morfema kaip išraiškos būdo vienetas. Išraiškos būdo vienetas, vienu metu susijęs su keletu gramatinių kategorijų, vadinamas fleksine morfema, arba fleksija.

Išnašos
-------

1. 1 2  Плунгян В. А. (2003). „Классификация морфологических значений". *Общая морфология: Введение в проблематику: Учебное пособие. Новый лингвистический учебник* (Изд. 2-е, исправленное leid.). М.: Едиториал УРСС. p. 107. ISBN 5-354-00314-8.
2. 1 2  Бондарко А. В. Граммема // Лингвистический энциклопедический словарь / Главный редактор В. Н. Ярцева. – М.: Советская энциклопедия, 1990. – 685 с. – ISBN 5-85270-031-2
3. ↑  „Граммема". Российский гуманитарный энциклопедический словарь. 2018. `{{cite journal}}`: Citatai journal privalomas `|journal=` (pagalba)[neveikianti nuoroda]
Kun. Mikalojus Šeižys-Dagilėlis (apie 1910 m.)
**Mikalojus (Mykolas) Šeižys-Dagilėlis** (1874 m. spalio 7 d. Šiukštonių kaime (dab. Pasvalio rajono savivaldybėje) – 1950 m. rugpjūčio 8 d. Pakruojyje) – Romos katalikų kunigas ir lietuvių poetas.

Biografija
----------

Mokėsi Švobiškio pradžios mokykloje. 1898 m. baigė Kauno kunigų seminariją, tais pačiais metais gegužės 31 d. įšventintas kunigu. Buvo paskirtas vikaru į Laižuvą. Po to kunigavo Maironiuose, Grūžiuose ir Pandėlyje. Nuo 1933 m. iki gyvenimo pabaigos – Pakruojo Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios klebonas. Žinomas katalikiškų šventovių tvarkytojas: jo pastangų dėka 1922 m. suremontuota bažnyčia Pandėlyje, o 1934 m. – Pakruojo bažnyčia. Buvo palaidotas šios bažnyčios šventoriuje.

Kun. Mikalojus Šeižys-Dagilėlis aktyviai reiškėsi tuometinėje literatūrinėje veikloje. Jis išleido kelis eilėraščių ir pasakėčių rinkinius, bendradarbiavo pirmajame lietuvių literatūros žurnale Vaivorykštė, kultūros leidinyje Žinyčia, mokslo ir politikos žurnale Draugija. 1947 m. parašė Pakruojo parapijos istorinę apybraižą.

Bibliografija
-------------

* „Dainos ir sakmės": eilėraščių ir pasakėčių rinkinys (keli leidimai)
* „Dainos–dainelės": eilių rinkinys (1909 m.)
* „Dieve, padėk!" (keli leidimai)

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Už kelių kilometrų nuo gimtojo Šiukštonių kaimo, prie pat kelio Pasvalys–Joniškėlis 1992 m. pastatytas paminklas.
* Pakruojos Parapijos namai. Portretinė lenta

Šaltiniai
---------

* Kunigo, poeto Mykolo Šeižio-Dagilėlio tėviškė Šiukštonių kaime
* Mikalojus Šeižys–Dagilėlis (1874–1950) // Kraštotyrininko kalendorius[neveikianti nuoroda]
* Paminklas poetui kunigui Mykolui Šeižiui-Dagilėliui
Kukurūzų sirupas
Geležinkelio cisterna su kukurūzų sirupu.
**Kukurūzų sirupas** (angl. *corn syrup*) – sirupas, gaminamas hidrolizuojant kukurūzų krakmolo skiedinį.

Kukurūzų sirupai yra gliukozės, maltozės ir maltodekstrinų mišinio tirpalas, gaunamas hidrolizuojant. Hidrolizės lygis priklauso nuo numatyto panaudojimo. Paprastai hidrolizuoja 40-60 % glikozidinių ryšių.

Kartais jis vadinamas gliukozės sirupu (angl. *glucose syrup*), tačiau tai nėra tikslu, kadangi gliukozės sirupas gali būti pagamintas iš bet kokių krakmolingų augalų (nors dažniausiai gaminamas būtent iš kukurūzų). Gliukozės kukurūzų sirupas ilgą laiką JAV buvo pagrindinis saldiklis, kol nepaplito *daugiafruktozis kukurūzų sirupas* (angl. *high-fructose corn syrup; HFCS*). Šis sirupas gaminamas fermentiškai dalį gliukozės paverčiant į fruktozę. Šis sirupas yra saldesnis ir tirpesnis.

Pradžioje kukurūzų sirupą gamindavo skiesdami kukurūzų krakmolą skiesta druskos rūgštimi ir kaitindami gautą skiedinį dideliame slėgyje.
  
Dabar kukurūzų sirupo gamyboje naudojamos dvi fermentinės reakcijos:

* Į krakmolo skiedinį įmaišoma α amilazės (paprastai išskirtos iš bakterijų Bacillus kultūros). Šis fermentas skaldo krakmolą į oligosacharidus.
* Po to įdedama gliukoamilazės (γ amilazė), paprastai gaunamos iš *aspergillus*, kuri oligosacharidus skaldo į gliukozę.
* Vėliau dalis gliukozės gali būti transformuojama į fruktozę.

Dėl cukranendrių cukraus kvotų apribojimų JAV išaugo cukraus kainos, todėl JAV viduje gaminamas kukurūzų sirupas yra pigus cukraus pakaitalas JAV maisto pramonėje, leidžiantis atpiginti maisto produktus.

Vartojimas
----------

Kukurūzų sirupas maisto pramonėje naudojamas kaip tirštiklis, saldiklis, drėkiklis (kad maistas ilgiau liktų drėgnas ir šviežias).
Jis švelnina gaminių tekstūrą, didina tūrį, apsaugo nuo kristalizacijos ir stiprina gardį.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Sugar Association Alternative Carbohydrate Sweeteners". Suarchyvuotas originalas 2006-09-23. Nuoroda tikrinta 2009-10-04.
2. ↑  The use of enzymes in starch hydrolysis Archyvuota kopija 2009-07-22 iš Wayback Machine projekto.|
3. ↑  Enzymatic starch hydrolysis: background
4. ↑  „U.S. Sugar Import Program". USDA. Suarchyvuotas originalas 2009-03-22. Nuoroda tikrinta 2009-03-21.
5. 1 2  Knehr, Elaine. „Carbohydrate Sweeteners". Virgo Publishing. Nuoroda tikrinta 2008-10-17.
**Kūperio pora** vadinami surišti elektronai, susidarantys pakankamai žemoje temperatūroje. Pavadinta Leono Neilo Kūperio vardu, 1956 m. pirmą kartą panaudojus elektronų porų idėją superlaidumui aiškinti. John Bardeen, John Schrieffer ir Leono Kūperio sukurtoje BCS teorijoje superlaidumą lemia būtent šios poros. Už teoriją autoriai 1972 m. gavo Nobelio fizikos premiją.

Teorija
-------

Elektronai, dėl tokio paties krūvio stumia vienas kitą. Tačiau kristale judantis elektronas nežymiai pritraukia teigiamus jonus, poliarizuoja gardelę, todėl apie jį ima formuotis lokalinis teigiamas perteklinis krūvis, kuris, judant elektronui, taip pat juda. Pagal L.Kūperio teoriją jis gali pritraukti kitą elektroną. Tokiu būdu susidaro Kūperio pora. Dviejų dalelių abipusė trauka galima tik tada, kai jos tarpusavyje keičiasi energija, o Kūperio poroje ja keičiasi virtualiaisiais fononais (gardelės virpesiais).

Ši dviejų elektronų sąveika didžiausia tuomet, kai porą sudaro elektronai su priešingais sukiniais. Dėl šios priežasties suminis poros sukinys lygus 0, t. y. Kūperio pora yra bozonas. Tokiu atveju visos poros gali užimti tą patį energijos lygmenį (kadangi šiuo atveju negalioja Paulio draudimo principas). Tam tikromis sąlygomis šią visumą galima nagrinėti kaip Bozės-Einšteino kondensatą. Reikia paminėti, kad poruojasi elektronai ir su vienodais sukiniais, tačiau tokios poros susidarymo tikimybė žymiai mažesnė.

Skaičiavimais nustatyta, kad atstumas tarp elektronų Kūperio poroje yra iki 104 kartų didesnis, nei gardelės konstanta. Tai reiškia, kad kiekvienoje poros užimtoje erdvėje yra daugybė elektronų, sudarančių kitas poras, o jos tarpusavyje gali keistis elektronais – suardyti ir sudaryti kitas Kūperio poras.

Norint suardyti poroje esančių elektronų sveiką, reikia suteikti daugiau energijos, nei sąveikos energija {\displaystyle kT\_{c}} (kur {\displaystyle T\_{c}} – krizinė superlaidininko temperatūra), kuri Kūperio porose yra pakankamai nedidelė – 10–4–10–2 eV eilės. Ši energija vadinama Kūperio poros *energetiniu plyšiu*. Kai gardelės temperatūra pakyla aukščiau krizinės, jos virpesių energija pasidaro didesnė už energetinį plyšį ir suardo poras, o superlaidumas išnyksta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cooper, Leon N. (1956). „Bound electron pairs in a degenerate Fermi gas". *Phys. Rev*. APS. **104**: 1189–1190. doi:10.1103/PhysRev.104.1189. Suarchyvuotas originalas 2011-03-10. Nuoroda tikrinta 2009-01-17. `{{cite journal}}`: Cite has empty unknown parameter: `|coauthors=` (pagalba)
2. ↑  M. de Llano (2008). „Generalized Bose-Einstein condensation in superconductivity and superfluidity". *AIP Conf. Proc*. **994**: 102–128. doi:10.1063/1.2907757. Nuoroda tikrinta 2009-01-19. `{{cite journal}}`: Cite has empty unknown parameter: `|coauthors=` (pagalba)[neveikianti nuoroda]
| **Jokūbas Šernas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1888 m. birželio 14 d.Jasiškiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius, Biržų apskritis |
| Mirė | 1926 m. liepos 31 d. (38 metai)Kaunas, palaidotas Nemunėlio Radviliškyje |
| Tėvas | Martyno Šernas |
| Motina | Elžbieta Žemaitytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Kleopatra Brijūnaitė Vera Fainbergaitė |
| Vaikai | Danutė Irena (1917-1998) Jokūbas Bernardas Šernas (1925-2015) |
|  |
| Veikla | Lietuvos nepriklausomybės akto signataras, teisininkas, visuomenininkas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1914 m. Peterburgo universitetas |

**Jokūbas Šernas** (1888 m. birželio 14 d. Jasiškiuose, Nemunėlio Radviliškio valsčius, Biržų apskritis –1926 m. liepos 31 d. Kaune) – Lietuvos nepriklausomybės akto signataras, teisininkas, visuomenininkas, žurnalistas. 

Brolis Lietuvos evangelikų reformatų kunigas Adomas Šernas.

Biografija
----------

Baigė Nemunėlio Radviliškio pradinę mokyklą. 1903 m. įstojo į Slucko gimnaziją. Iš jos pašalintas, 1910 m. baigė privačią Tartu gimnaziją. 1914 m. baigė teisę Peterburgo universitete.

1914 m. redagavo „Lietuvos žinias", nuo 1914 m. Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti reikalų vedėjas, 1915-1918 m. Vilniaus lietuvių „Ryto" gimnazijos istorijos mokytojas.

Tautos pažangos partijos narys. Aktyviai dalyvavo Evangelikų reformatų bažnyčios veikloje.

1917 m. rugsėjo 18–22 d. – vienas Lietuvių konferencijos Vilniuje organizatorių. Išrinktas į Lietuvos Tarybą, jos generalinis sekretorius. 1918 m. vasario 16 d. pasirašė Lietuvos Nepriklausomybės aktą. 1919 m. Ketvirtojoje Lietuvos Vyriausybėje buvo ministras be portfelio.

Ketvirtasis ministrų kabinetas. Iš kairės, sėdi: Justinas Zubrickas, Juozas Paknys, Mykolas Sleževičius, Antanas Merkys, Steponas Kairys, Jonas Vileišis. Stovi, iš kairės: Aleksandras Stulginskis, Jokūbas Šernas, Voldemaras Vytautas Čarneckis, Ministrų kabineto reikalų vedėjas Tadas Petkevičius.
1923–1926 m. – žurnalo „Savivaldybė" steigėjas ir redaktorius, nuo 1925 m. – Vidaus reikalų ministerijos Savivaldybių departamento organizatorius ir pirmasis direktorius, Prekybos ir pramonės banko direktorius.

Pirmojo pasaulinio karo metais vedė Kleopą (ne Kleopatrą !)- Brijūnaitę, jiems 1917 m. gimė dukra Danutė Irena (mirė JAV 1998 m.). Išsiskyręs su pirmąja žmona, 1925 m. vedė Verą Fainbergaitę. Su ja 1925 m. liepos 30 d. susilaukė sūnaus Jokūbo Bernardo Šerno. 

Jokūbas Šernas mirė po sunkios ligos 1926 m. liepos 31 d. Kaune. Palaidotas Nemunėlio Radviliškyje. Vera Šernienė po vyro mirties su mažamečiu sūnumi išvyko į Prancūziją, ten tapo rašytoja. 1933 m. leidykla „Fayard" Paryžiuje išleido jos knygą lietuvių tautosakos motyvais *„Le mal irréparable "* (Nepataisoma žala).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 486 psl.
Koordinatės: 54°40′43″š. pl. 25°16′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.678558°š. pl. 25.277818°r. ilg.﻿ / 54.678558; 25.277818

2023 m.
2016 m.
**Platerių pirtis** (arba **Maskvos pirtis**) – Vilniaus pirtis.

Veikė nuo XIX a. pradžios iki 2000 m. bevardžiame skersgatvyje, jungiančiame Vingrių ir Pylimo gatves. Įrašyta į Kultūros vertybių registrą, unikalus objekto kodas 32324.

Istorija
--------

Pirties vietoje, prie dabartinės Pylimo gatvės, 1767 m. stovėjo Konstancijos Pliaterytės karčema. Pirtis pastatyta 1818–1828 m. rekonstruojant karčemos pastatą. Statytojai – Kunigunda Valavičiūtė-Platerienė arba jos sūnūs, valdos paveldėtojai. Pirtis istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1820 m. 1852 m. sklypas su pirtimi parduotas Jurgiui Stefanovskiui, kuris prie jos tarp 1859 ir 1867 m. pristatė priestatą. 1867 m. situacijos plane pažymėta garsi pirtis, vadinama Maskvietiška pirtis („Moskovskije bani"), kuriai buvo naudojamas Vingrių šaltinių vanduo. Tarp vyrų ir moterų pirčių buvo įrengta ir mikva – ritualinė žydų pirtis. 1872 m. sklypo savininke tapo Anastazija Bertgold.

1902 m. pirtis paveldėjo vyriausiasis Anastasijos Bertgold sūnus, generolas leitenantas Povilas Bertgold. 1891–1902 m. pastatas dar kartą rekonstruotas, pristatyti dar trys priestatai. 1923 m. sklypą su pastatais ir šulinį su vamzdžiais į pirtį nusipirko Tobijus Bunimovičius, 1937 m. valdos pastatus perleidęs „Bunimovičiaus banko namams". 1943 m. „Bunimovičiaus banko namai" buvo likviduoti, pastatas atiteko valstybei ir per visą sovietmetį bei po Atgimimo buvo toliau naudojamas kaip pirtis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Вся Вильна. Адресная и справочная книга на 1912 год*.
2. ↑  „Pirties pastatas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-09-19.
3. ↑  „Vingrių šaltiniai. Istorija". vingriusaltiniai.lt. Suarchyvuotas originalas 2014-11-04. Nuoroda tikrinta 2014-09-19.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Paravanis |
| --- |
|  |
| Vieta | Gruzijos vėliava Gruzija |
| Plotas | 234 km² |
| Kranto linijos ilgis | 20,73 km |
| Vidutinis gylis | 2,2 m |
| Didžiausias gylis | 3,3 m |
| Tūris | 91 km³ |
| Išteka | Paravanis (upė) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Paravanis

  |
| **Koordinatės** |  41°26′40″ š. pl. 43°48′44″ r. ilg.﻿ / ﻿41.44444°š. pl. 43.81222°r. ilg.﻿ / 41.44444; 43.81222Koordinatės: 41°26′40″ š. pl. 43°48′44″ r. ilg.﻿ / ﻿41.44444°š. pl. 43.81222°r. ilg.﻿ / 41.44444; 43.81222 |
|  |
|  Vikiteka | Paravanis |

**Paravanis** (gruz. ფარავანი) – ežeras Gruzijoje, tyvuliuojantis Džavachetijos plynaukštėje tarp Abul Samsario ir Džavachetijos kalnagūbrių.

Paravanis stūkso 2073 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero paviršiaus plotas sudaro 37,5 km², o baseinas – 234 km². Jo didžiausias gylis yra 3,3 m, o vidutinis – 2,2 m. Vandens tūris sudaro 91 milijoną kubinių metrų. Vandens lygis žemiausias būna spalį ir lapkritį, o didžiausias – gegužę ir birželį. Žiemos metu ežeras užšąla, o ledo storis siekia nuo 47 iki 73 cm.

Paravanis gauna vandens iš sniego, lietaus ir požeminių versmių, bei nedidelių intakų – Šaorio, Sabadosckalio, Radionovskio Ckalio.

Pietinėje ežero dalyje ištakas pradeda Paravanio upė, kuri toliau tampa dešiniuoju Kuros upės intaku. Paravanis yra populiarus tarp žūklautojų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tiberiados ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Izraelis (Judėja), Golano aukštumos |
| Plotas | 166 km² |
| Kranto linijos ilgis | 53–60 km |
| Kilmė | Tektoninė |
| Didžiausias gylis | 48 m |
| Įteka | Jordanas |
| Išteka | Jordanas |
|  |
|  Vikiteka | Tiberiados ežeras |

**Tiberiados ežeras** (arab. بحيرة طبريا = *Buhairet Tabariyya*), **Galilėjos ežeras** arba **Kinereto ežeras** (hebr. ‏ים כנרת‏‎ = *Yam Kinneret*) – didžiausias gėlo vandens ežeras Izraelyje. Ilgis 21 km, plotis 13 km, kranto ilgis ~ 53 km. Ežeras yra 213 m žemiau jūros lygio ir yra žemiausiai pasaulyje esantis gėlas ežeras ir antras iš visų ežerų (po Negyvosios jūros). Tiberiados ežerą maitina daug požeminių versmių ir iš Golano aukštumų atitekančios upės. Didžiausia jų – Jordano upė, kuri, pratekėjusi ežerą, srūva į Negyvąją jūrą. Tiberiados ežeras tyvuliuoja Didžiajame riftiniame slėnyje – tektoninių lūžių sistemoje tarp Afrikos ir Arabijos plokščių. Dažnos stiprios audros. Vandens lygis labai priklauso nuo kritulių kiekio. Didžiausi pakrančių miestai – Tiberijas ir Ein Gevas. Ežere yra 1/3 viso Izraelio gėlo vandens.

Ežeras dažnai minimas Biblijoje. Informacijos šaltiniuose randamas įvairiais pavadinimais: Tiberiados ežeras, Galilėjos jūra, Galilėjos ežeras, Tiberijaus jūra, Tiberijaus ežeras, Kinereto ežeras (nuo kinoro – žydų lyros), Genezareto ežeras, Ginosaras, Gensaro ežeras, Chinereto jūra.
**Poliomielito vakcina** – tai skiepas, skirtas apsisaugoti nuo poliomielito. Vieno tipo vakcinoje naudojami išaktyvinti poliovirusai, ši vakcina skiriama injekcijos būdu. Kitų tipų vakcinose naudojami susilpninti poliovirusai, ši vakcina skiriama per burną. Pasaulio sveikatos organizacija rekomenduoja nuo poliomielito skiepyti visus vaikus. Naudojant dviejų rūšių vakcinas poliomielitas pasaulyje praktiškai išnyko, o ligos atvejų skaičius nuolat mažėja. Apskaičiuota, kad 1988 m. buvo 350 000 atvejai, 2014 m. nustatyti 359.

Saugumas
--------

Išaktyvintos poliomielito vakcinos labai saugios. Gali šiek tiek parausti arba skaudėti injekcijos vietą. Per burną vartojamos poliomielito vakcinos gali sukelti povakcininį paralitinį poliomielitą; šios komplikacijos dažnis – maždaug vienas atvejis iš trijų milijonų dozių. Abiejų tipų vakcinomis iš esmės saugu skiepyti nėščiąsias ir užsikrėtusiuosius ŽIV arba sergančius AIDS asmenis, kurie kitais atžvilgiais yra sveiki.

Istorija, visuomenė ir kultūra
------------------------------

Pirmoji poliomielito vakcina buvo išaktyvintų virusų vakcina. Ją sukūrė Jonas Salk, o į rinką vakcina pateikta 1955. Per burną vartojamą poliomielito vakciną sukūrė Albert Sabin, į rinką ji pateikta 1961. Ši vakcina taip pat įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro rekomenduojami pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2014 m. viena per burną vartojamos vakcinos dozė didmeninės prekybos tinkle kainavo apie 0,25 JAV dolerių. Jungtinėse Amerikos Valstijose išaktyvinta vakcina kainuoja nuo 25 iki 50 JAV dolerių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  „Polio vaccines: WHO position paper, January 2014" (PDF). *Wkly Epidemiol Rec*. **89** (9): 73–92. 2014 Feb 28. PMID 24707513. `{{cite journal}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|date=` (pagalba)
2. ↑  Aylward RB (2006). „Eradicating polio: today's challenges and tomorrow's legacy". *Annals of Tropical Medicine and Parasitology*. **100** (5–6): 401–13. doi:10.1179/136485906X97354. PMID 16899145.
3. ↑  Schonberger L, Kaplan J, Kim-Farley R, Moore M, Eddins D, Hatch M (1984). „Control of paralytic poliomyelitis in the United States". *Rev. Infect. Dis*. 6 Suppl 2: S424–6. doi:10.1093/clinids/6.Supplement\_2.S424. PMID 6740085.`{{cite journal}}`: CS1 priežiūra: multiple names: authors list (link)
4. ↑  „Poliomyelitis: Fact sheet N°114". World Health Organization. Oct 2015. Nuoroda tikrinta 14 Dec 2015.
5. ↑  Smith, DR; Leggat, PA (2005). „Pioneering figures in medicine: Albert Bruce Sabin--inventor of the oral polio vaccine". *The Kurume medical journal*. **52** (3): 111–6. PMID 16422178.
6. ↑  „WHO Model List of EssentialMedicines" (PDF). *World Health Organization*. 2013 m. spalio mėn. Nuoroda tikrinta 22 April 2014.
7. ↑  „Vaccine, Polio". *International Drug Price Indicator Guide*. Suarchyvuotas originalas 2017-02-28. Nuoroda tikrinta 6 December 2015.
8. ↑  Hamilton, Richart (2015). *Tarascon Pocket Pharmacopoeia 2015 Deluxe Lab-Coat Edition*. Jones & Bartlett Learning. p. 316. ISBN 978-1-284-05756-0.
| Tonlesapas |
| --- |
| Tonlesapo pakrantėsTonlesapo pakrantėsTonlesapo pakrantės |
| Vieta | Kambodžos vėliava Kambodža |
| Plotas | 2700–16 000 km² |
| Kilmė | upinė |
| Didžiausias gylis | 1-14 m |
| Išteka | Tonlesapas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Tonlesapas

  |
| **Koordinatės** |  12°53′0″ š. pl. 104°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.88333°š. pl. 104.06667°r. ilg.﻿ / 12.88333; 104.06667Koordinatės: 12°53′0″ š. pl. 104°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.88333°š. pl. 104.06667°r. ilg.﻿ / 12.88333; 104.06667 |

**Tonlesapas** (khmer. បឹងទន្លេសាប) – gėlavandenis ežeras pietų Kambodžoje, Kampučijos lygumoje, didžiausias visame Indokinijos pusiasalyje. Ežeras Tonlesapo upe jungiasi su Mekongu; Mekongo potvynio metu upė pakeičia tėkmės kryptį ir ežeras smarkiai ištvinsta. Dėl tokio sezoniškumo ežero plotas ir gylis smarkiai kinta – sausuoju metų laiku plotas 2500-3000 km², gylis 1-2 m, o musono metu – plotas 10 000-16 000 km², gylis 10-14 m. Krantai žemi, pelkėti.

Ežere gausu žuvies, čia veisiasi daug vandens paukščių. Tonlesapas paskelbtas biosferos rezervatu. Pakrantės tankiai gyvenamos, būdingi namai ant polių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 431
**Raudonukės vakcina** – tai skiepas, skirtas apsisaugoti nuo raudonukės. Vakcina ima veikti parėjus maždaug dviem savaitėm po vienos dozės ir veikia maždaug 95 % pasiskiepijusių. Šalyse, kuriose pasiskiepiję daug gyventojų, raudonukės įgimto raudonukės sindromo atvejų nebepasitaiko. Jeigu populiacijoje vakcinuota mažiau vaikų, įgimtos raudonukės atvejų gali padaugėti, nes daugiau moterų sulauks vaisingo amžiaus nepasiskiepijusios arba nepersirgusios šia liga, todėl svarbu, kad būtų paskiepyta daugiau nei 80 % populiacijos.

Rekomendacijos
--------------

Pasaulio sveikatos organizacija rekomenduoja raudonukės vakciną įtraukti į profilaktinių skiepų kalendorių. Jeigu imunizuojami ne visi, reikėtų skiepyti bent jau vaisingo amžiaus moteris. Negalima skiepyti nėščiųjų arba asmenų, kurių imuninė funkcija labai nusilpusi. Vienos dozės dažniausiai užtenka, kad būtų įgyta apsauga visam gyvenimui, tačiau paprastai skiepijama dviem dozėmis.

Saugumas ir tiekimo forma
-------------------------

Šalutinis poveikis paprastai lengvas. Tai gali būti karščiavimas, bėrimas ir injekcijos vietos skausmas bei paraudimas. Paskiepytoms moterims per vieną–tris savaites po vakcinacijos gali pasireikšti sąnarių skausmas. Sunkių alerginių reakcijų pasitaiko retai. Ši vakcina tiekiama kaip pavienis arba kaip sudėtinis preparatas su kitomis vakcinomis. Vakcinų deriniai gali būti su tymų ir kiaulytės vakcina (MMR vakcina) arba tymų, kiaulytės ir vėjaraupių vakcina (MMRV vakcina).

Istorija, visuomenė ir kultūra
------------------------------

Raudonukės vakcina pirmą kartą registruota 1969 m. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2009 m. į profilaktinių skiepų kalendorių ji buvo įtraukta daugiau nei 130 šalių. 2014 m. viena MMR vakcinos dozė didmeninės prekybos tinkle kainavo 0,24 JAV dolerio.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  „Rubella vaccines: WHO position paper" (PDF). *Releve epidemiologique hebdomadaire / Section d'hygiene du Secretariat de la Societe des Nations = Weekly epidemiological record / Health Section of the Secretariat of the League of Nations*. **86** (29): 301–16. 15 July 2011. PMID 21766537.
2. ↑  Atkinson, William (2011). *Epidemiology and Prevention of Vaccine-Preventable Diseases* (12 leid.). Public Health Foundation. pp. 301–323. ISBN 9780983263135. Nuoroda tikrinta Mar 2015. `{{cite book}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
3. ↑  „WHO Model List of EssentialMedicines" (PDF). *World Health Organization*. 2013 m. spalio mėn. Nuoroda tikrinta 22 April 2014.
4. ↑  „Vaccine, Measles-Mumps-rubella". *International Drug Price Indicator Guide*. Suarchyvuotas originalas 2016-01-16. Nuoroda tikrinta 8 December 2015.
Koordinatės: 37°42′0″ š. pl. 45°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.70000°š. pl. 45.31667°r. ilg.﻿ / 37.70000; 45.31667

| Urmija |
| --- |
|  |
| Vieta | Iranas |
| Plotas | 5200 km² |
| Vidutinis gylis | 5 m |
| Didžiausias gylis | 16 m |

**Urmija** (azer. *Urmu gölü*; pers.  دریاچه ارومیه = *Daryacheh-ye Orumieh*; lot. *Lacus Matianus*) – sūrus nenuotakus ežeras Armėnijos kalnyne, šiaurės vakarų Irane, prie sienos su Turkija. Ilgis – 140 km. Plotis – 55 km. Aukštis virš jūros lygio – 1280 m.

Ežeras labai sūrus (150–230‰), todėl jame nėra žuvų. Veisiasi smulkūs vėžiagyviai. Ežere yra daugiau nei 100 salų, jose sustoja daugybė migruojančių paukščių rūšių. Ežeras pamažu senka, jį supa druskos lygumos. Didžioji ežero dalis yra nacionalinis parkas, taip pat UNESCO Biosferos rezervatas.

Antroje pagal dydį, Kabudi saloje, palaidotas Chulaguchanas, Čingischano anūkas, apiplėšęs Bagdadą. Ten pat palaidotas jo sūnus Abakachanas. Per ežerą pastatytas tiltas jungiantis priešingose pusėse esančius Urmijos ir Tabrizo miestus.

Nuorodos
--------

* UNESCO Biosferos rezervatas Archyvuota kopija 2006-05-21 iš Wayback Machine projekto.
Makita Corporation| „Makita" logotipas„Makita" logotipas |
| Forma | Akcinė bendrovė (viešoji kompanija) |
| Įkurta | 1915 m. |
| Centrinė būstinė | Andžijas, Aičio prefektūra |
| Svarbiausi darbuotojai | Masahiko Goto,Shiho Hori |
| Produktai | elektriniai įrankiai |
| Darbuotojų | 13 845 (2015 m.) |
| Tinklalapis | www.makita.co.jp |

**Makita** – stambi japonų rankinių įrankių gamintoja.

Asortimente turi ~2000 skirtingų modelių elektrinių ir benzininių įrankių, jiems skirtus priedus.

Istorija
--------

1915 m. Masaburo Makita su trimis draugais Nagojoje įsteigė elektrinių variklių ir generatorių gamybos kompaniją. Pradžioje jie gamino ir taisė elektrinius variklius, transformatorius ir apšvietimo įrenginius. 1958 m. firma pristatė pirmąjį elektrinį rankinį instrumentą. Tai buvo pirmasis pasaulyje elektrinis oblius.

Šeštajame dešimtmetyje „Makita" buvo pirmoji, kuri savo įrankiuose panaudojo naujo tipo variklius be šepetėlių.

1969 m. pirmoji pasaulyje pagamino akumuliatorinį gręžtuvą. 1978 m. - pirmąjį gręžtuvą su NiCd baterijomis. 1981 m. pagamino pirmąjį pneumatinį vinių kalimo įrankį.

Gamintojo fabrikai veikia ir JAV, Kinijoje, Vokietijoje, Didžiojoje Britanijoje, Rumunijoje, Brazilijoje. 2012 m. kompanijos apyvarta siekė 2,9 mlrd. JAV dol.

Gaminiai
--------

Su kitais įrankių gamintojais konkuruoja ne įrankių modifikacijų skaičiumi, o galimybe pritaikyti tą patį įrankį įvairiems darbams.

Garsėja savo gaminamais suktuvais, gręžtuvais, staklėmis, diskiniais pjūklais, universaliais įrankiais, kampiniais šlifuokliais. Be to, dalis „Makita" įrankių parduodami be akumuliatorių, nes tos pačios įtampos akumuliatoriai lengvai pritaikomi skirtingų modelių „Makita" įrankiams. Įrankio savininkams tai patogu, kai turimus skirtingus „Makitos" įrankius neplanuojama naudoti vienu metu.

Akumuliatorinių įrankių srityje „Makita" išplėtojo baterijos įkrovimo sistemą, paremtą ličio jonų baterijomis. Optimalų baterijų įkrovimą užtikrina akumuliatoriaus ir kroviklio palaikomas skaitmeninis ryšys. Kroviklio parenkamas krovimo režimas sutrumpina baterijos įkrovimą iki 22 min. prailgina baterijos naudojimo trukmę.

Maktec
------

2002 m. Azijos rinkai sukurtas antrasis „Makita" prekės ženklas „Maktec" „Maktec" įrankiai irgi skirti buitiniam ar profesionaliam naudojimui, bet yra pigesni.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". Makita. 2019-03-31. Nuoroda tikrinta 2019-08-14.
2. ↑  „A Global Brand". Makita. Suarchyvuotas originalas 2020-09-20. Nuoroda tikrinta 2019-08-14.
Primorės srovė – Nr. 8
**Primorės srovė** (rus. *Приморское течение*), *Limano srovė* (rus. *Лиманское течение*), *Šrenko srovė* (rus. *течение Шренка*)) – šalta jūrų srovė Japonijos jūroje.

Hidrografija
------------

Primorės srovė prasideda Totorių sąsiauryje ir teka iš šiaurės į pietus palei rytinį Primorės krašto krantą.. Srovės vandenys šalti, didesnio tankio, Totorių sąsiauryje smarkiai pagėlinti Amūro vandenų. Ties Povorotno kyšuliu srovė šakojasi, ir galingesnė šaka suka į atvirą jūrą, o antroji šaka susilieja su Šiaurės Korėjos srove ir teka link Korėjos krantų.

Primorės ir Cusimos srovės sudaro Japonijos jūros cirkuliacinę sistemą, nukreiptą prieš laikrodžio rodyklę.

Primorės srovės greitis – apie 1 km/val. vietomis – 2–2,5 km/val. Srovės plotis maždaug 100 km, tekančio vandens sluoksnio storis – 50 metrų.

Primorės srovė smarkiai veikia Primorės krašto klimatą. Dėl jos vasara Rytų Primorėje vėsesnė, o žiema, atvirkščiai, šiltesnė nei kitose Primorės vietose. Srovė taip pat sukelia pakrantėje tirštus vasaros rūkus.

Nuorodos
--------

1. ↑  История исследования Японского моря
2. ↑  „корейские моря :: Корея: страна и люди :: Авторские проекты на Восточном портале". Suarchyvuotas originalas 2013-02-07. Nuoroda tikrinta 2013-01-22.
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-19 iš Wayback Machine projekto.

* Характеристика основных течений Японского моря
| **Prunus domestica** |
| --- |
| Naminė slyva (*Prunus domestica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Pošeimis: | Slyviniai  *( Prunoideae)* |
| Gentis: | Slyva (gentis)  *( Prunus)* |
| Rūšis: | Naminė slyva  *( Prunus domestica)* |

 |

**Naminė slyva** (*Prunus domestica*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos vaismedžių rūšis.

Tai 2–6 m aukščio stambus krūmas arba nedidelis medis. Lapai paprasti pražanginiai, 5–7 cm ilgio, žiedkočiai plaukuoti. Jaunos šakelės plikos. Žiedai susitelkę į pažastinius žiedynus paprastai po 2, rečiau po 1 arba 3. Vainikėlis žalsvai baltas. Vaisius – sultingasis kaulavaisis, dažnai su išilgine vagele. Kauliukas iš šonų plokščias, elipsiškas, lygus arba vagotas. Vaisiai būna įvairių spalvų (mėlyni, violetiniai, raudoni, geltoni ir kt.) ir didumo.

Naminė slyva Lietuvoje dažnai auginama soduose, prie namų. Išvesta daug veislių, sukurta hibridų su kitų rūšių slyvomis (geltonoji slyva, kryklė, žaliasis renklodas, Viktorijos slyva ir kt.).

Naminė slyva greičiausiai atsirado kryžminantis dygiajai ir vyšninei slyvoms. Pirminis šio vaismedžio arealas apėmė nuo rytų Kaukazo iki Adrijos jūros pakrančių, įskaitant Balkanus ir Mažąją Aziją.

Slyvų vaisiai valgomi švieži, džiovinti, konservuoti, iš jų spaudžiamos sultys, gaminami marmeladai, džemai. Iš sėklų spaudžiamas aliejus naudojamas farmacijos ir kosmetikos pramonėje.

* Naminės slyvos žiedaiNaminės slyvos žiedai
* Slyvos medisSlyvos medis
* Slyvų vaisiaiSlyvų vaisiai
* Viktorijos veislės vaisiaiViktorijos veislės vaisiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 168
2. ↑  Янковский, Н. К. Лекция № 18. Сцепление и рекомбинация. Мутации: роль в эволюции и индивидуальном развитии. Archyvuota kopija 2009-03-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Slyva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Naminė slyva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Biržų „Darbo Rūmai"** |
|  |
| **Pavadinimas** | FK „Darbo Rūmai" |
| **Įkurtas** | 1935 m. |
| **Iširo** | 19?? m. |
| **Stadionas** | Biržų miesto stadionas |
| **Vietų sk.** | 1 000 |
| **Vadovas**  (paskutinis) | nežinoma |
| **Vyr. treneris**  (paskutinis) | nežinoma |
| **Lyga** | Biržų apskrities pirmenybės |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Biržų „Darbo Rūmai"** – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Biržų.

Istorija
--------

### Komandos įkūrimas 1935 m.

1935 m. Biržuose susikūrė nauja komanda „Darbo Rūmai".

### 1937 m. rungtynės su Pasvalio rinktine

Netrukus ši kapela išgarsėjo iš blogosios pusės. 1937 m. jie žaidė su Pasvalio rinktine. Pirmosios rungtynės vyko Pasvalyje. Svečiuose nugalėjo varžovus 2:0. Atsakomosiose rungtynėse, pagal to meto šaltinius, biržiečiai buvo neblaivūs. 1937 m. rugsėjo 1-osios dieną išleistame žurnale „Lietuvos sportas", buvo vaizdžiai aprašomos šios rungtynės. To meto spauda rašė: „Darbiečiai, nors laimėjo, tačiau parodė nepaprastai žiaurų, iki šiol dar Biržuose nematytą žaidimą, kuriuo nusivylė visi žiūrovai." Pastebėta, kad „be to, vienas Darbo rūmų žaidikas buvo taip nusigėręs, kad nepastovėjo ant kojų". Biržiečiai futbolininkai šiose rungtynėse pasižymėjo grubumu: „Taip pat dideliu chuliganiškumu pasižymėjo ir keli kiti žaidėjai, kurie taikė ne į kamuolį, o daugiau į priešo kojas." Straipsnio autorius išsakė nuomonę, kad: „Reikia manyti, kad į tai bus tinkamai pažiūrėta Biržų sporto vadovybės, nes, jeigu daugiau kartų šitokie dalykai pasikartos, tai futbolo rungtynės nebesutrauks nė vieno žiūrovo." 

Žinoma, kad su Pasvalio rinktine 1937 m. susitiko du kartus. Abu kartus biržiečiai laimėjo. 2-0 ir 3-1.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Seibutis, 2011-02-13 internetinėje svetainėje lrytas.lt
2. ↑  „Lietuvos sportas", 1937 m. rugsėjo 1 d.

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
| * Oficiali svetainė:
 |
| * Futbolinis.lt (statistika): []
 |
| * Apskrities federacijos informacija: []
 |
| * KAFF informacija: []
 |
| * ŠAFF informacija: []
 |
| * VAFF informacija: []
 |
| * SFL informacija: []
 |
| * UEFA informacija: []
 |
| * Futbolas.lt: []
 |
| * Foot.dk (archyvas): []
 |
| * Weltfussballarchiv.com: []
 |
| * Soccerway.com (naujausi rezultatai): []
 |
| * Neoficiali svetainė: []
 |
| * Gerbėjų svetainė: []
 |
|  |
| --- |
| **Bobėnų „Mirtis"** |
|  |
| **Pavadinimas** | Bobėnų „Mirties" futbolo komanda |
| **Įkurtas** | nežinoma |
| **Iširo** | nežinoma |
| **Stadionas** | nežinomas stadionas |
| **Vietų sk.** |  ? |
| **Vadovas**  (paskutinis) |  ? |
| **Vyr. treneris**  (paskutinis) |  ? |
| **Lyga** |  ? |
| **?** | ? vieta (Biržų zona) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Bobėnų „Mirtis"** – buvusi Lietuvos futbolo komanda iš Biržų rajono, Bobėnų kaimo. Žinoma, kad 1927 m. žaidė rungtynes su Biržų „Makabio" futbolo komanda.

Istorija
--------

Tarpukariu (1922-1940 m.) Biržų mieste veikė „Makabio" sporto draugijos skyrius, Šaulių sąjungos komanda, Darbo Rūmų ekipa ir kiti dariniai. 

Tuo tarpu Bobėnų kaimo vyrai buvo subūrę komandą, kurią pavadino „mirtimi". 

Tarpukariu kaime gyveno daugiau nei 200 gyventojų, tad galėjo išstatyti futbolo komandą ir dalyvauti įvairiose rungtynėse bei turnyruose.

Žinoma, kad 1927 m. rugpjūčio 14 d. „Mirtis" žaidė rungtynes su Biržų „Makabiu". Biržiečiai buvo laikomi rungtynių favoritais, tačiau jos baigėsi be įvarčių 0:0. 

To meto spauda rašė, kad „Matyti futbolas mieste atgyveno savo amžių ir perėjo į kaimą".

Taip pat žiūrėti
----------------

* FK Širvėna Biržai
* SK Vilkas Biržai
* FK Darbo Rūmai Biržai
* Aras Biržai
* Kęstutis Biržai
* FK Vabalninkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biržų žinios", 1927 08 21 Nr. 21

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
| * Oficiali svetainė:
 |
| * Futbolinis.lt (statistika):
 |
| * Apskrities federacijos informacija: []
 |
| * KAFF informacija: []
 |
| * ŠAFF informacija: []
 |
| * VAFF informacija: []
 |
| * SFL informacija: []
 |
| * UEFA informacija: []
 |
| * Futbolas.lt: []
 |
| * Foot.dk (archyvas): []
 |
| * Weltfussballarchiv.com: []
 |
| * Soccerway.com (naujausi rezultatai): []
 |
| * Neoficiali svetainė: []
 |
| * Gerbėjų svetainė: []
 |
Koordinatės: 59°25′16.65″ š. pl. 24°43′55.38″ r. ilg.﻿ / ﻿59.4212917°š. pl. 24.7320500°r. ilg.﻿ / 59.4212917; 24.7320500

| Qemal Stafa stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Tirana, Albanija |
| Atidarytas | 1946 m. spalio 7 d. |
| Uždarytas | 2016 m. |
| Savininkas | Albanijos futbolo asociacija |
| Operatorius | Albanijos futbolo asociacija |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 19 700 sėdimų vietų |
| Nuomininkai | „KF Tirana", „KS Dinamo Tiranë" |

**Qemal Stafa stadionas** (alb. *Stadiumi Qemal Stafa*) – buvęs nacionalinis futbolo stadionas Tiranoje, Albanijoje. Pavadintas Qemal Stafa, Pirmojo pasaulinio karo didvyrio, garbei.

Statybos darbai pradėti 1939 m. Iškilmingas atidarymas įvyko 1946 m. Balkanų taurės, kurią laimėjo Albanijos vyrų futbolo rinktinė, metu. Stadione vyko Albanijos Superlygos futbolo rungtynės, taip pat namų rungtynes žaidė nacionalinė rinktinė, vyko lengvosios atletikos renginiai. Nors 1974 m. stadionas buvo išplėstas tam, kad sutalpinti 35 000 žiūrovų, tačiau amžiaus pabaigoje stadioną perstačius į pilnai sėdimą, vietų skaičius sumažėjo iki 19 700.

Po Euro 2012 atrankos Albanijos futbolo asociacija kartu su vyriausybe priėmė nutarimą nugriauti dabartinį stadioną ir jo vietoje pastatyti naują. Numatyta, kad 75 % nuosavybės teisių priklausys futbolo asociacijai ir 25 % vyriausybei. Naujasis stadionas bus statomas taip, kad atitiktų aukščiausius UEFA kategorijos reikalavimus. Stadionas bus skirtas tik futbolo rungtynėms, lengvosios atletikos takelis bus pašalintas, bus įrengta 33 000 sėdimų vietų. Jo forma imituos Albanijos atvaizdą žemėlapyje ir reljefą, spalvos bus parinktos tokios kaip Albanijos vėliavoje, raudona ir juoda. Kaina sieks apie 60 mln. eurų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fenwick Ibarren Architects (2010-10-19). „ALBANIA NEW NATIONAL STADIUM CONCEPT DESIGN" (PDF). pp. 16–21. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2011-07-26. Nuoroda tikrinta 2012-10-31.
| Tirotas |
| --- |
| Tiroto ežeras Atiu salojeTiroto ežeras Atiu salojeTiroto ežeras Atiu saloje |
| Vieta | Kuko salų vėliava Kuko salos |
| **Koordinatės** |  20°0′34.56″ p. pl. 158°7′25.68″ v. ilg.﻿ / ﻿20.0096000°š. pl. 158.1238000°r. ilg.﻿ / 20.0096000; 158.1238000Koordinatės: 20°0′34.56″ p. pl. 158°7′25.68″ v. ilg.﻿ / ﻿20.0096000°š. pl. 158.1238000°r. ilg.﻿ / 20.0096000; 158.1238000 |

**Tirotas** (angl. *Tiroto, Te Roto*) – pietinių Kuko Salų ežeras Atiu salos pietvakarinėje dalyje.

Tiroto ežeras telkšo nedideliame pietų Ramiojo vandenyno atole. Tai vulkaninė sala, apsupta fosilizuoto koralinio rifo uolų (*makatea*) žiedo. Vidurinėje salos dalyje 70-80 m aukštyje virš jūros lygio driekiasi plynaukštė, kurios pakraštyje susiformavęs gėlavandenis ežeras. Jo vandens lygį palaiko baseine iškritęs kritulių vanduo, kurio perteklius nudrenuojamas per *makatea* žiedo gruntą į vandenyną. Ežeras yra ovalo formos, didžiausias skersmuo siekia apie 220 m. Jis su vandenynu susisiekia ilgalaikės erozijos suformuotu urvu, kuriuo nubėga ir perteklinis vanduo. Vadinamuoju Tiroto tuneliu galima praeiti ir pasiekti jūros lygį jo žemutinėje dalyje, panyrančioje į vandenyną. Dalis ant ežero baseino paviršiaus iškritusio vandens nenuteka, kaupiasi dirvožemyje, todėl ežero apylinkes supa užpelkėjusios žemės, be to, čia puikios sąlygos vešėti tropinei augmenijai. Derlingame dirvožemyje čiabuviai prižiūri tarų plantacijas.

Nuorodos
--------

* Atiu salos geologija
* Urvas, jungiantis Tiroto ežerą su vandenynu
*Šis straipsnis apie Biržuose veikusią futbolo komandą. Apie Šiauliuose gyvavusius futbolo darinius skaitykite straipsnyje Sakalas Šiauliai (1935) ir Sakalas Šiauliai (1990).*

|  |
| --- |
| **Biržų „Sakalas"** |
|  |
| **Pavadinimas** | Biržų „Sakalo" futbolo komanda |
| **Įkurtas** | nežinoma |
| **Iširo** | nežinoma |
| **Stadionas** | nežinomas stadionas, Biržai |
| **Vietų sk.** | 300 |
| **Vadovas**  (paskutinis) | (?) |
| **Vyr. treneris**  (paskutinis) |  ? |
| **Lyga** |  ? |
| **?** | ? vieta (Biržų zona) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Biržų „Sakalas"** – Lietuvos futbolo komanda iš Biržų. Veikė pokario metais. Žinoma, kad 1951 m. dalyvavo Biržų apskrities pirmenybėse.

Istorija
--------

Tarpukariu (1922-1940 m.) Biržų mieste veikė „Makabio" sporto draugijos skyrius, Šaulių sąjungos komanda, Darbo Rūmų ekipa ir kiti dariniai. 

1944 m. dėl sovietų invazijos visų komandų veikla Biržuose buvo sustabdyta.

Pokario metais suburta komanda, apie kurią išliko labai mažai duomenų. Nėra žinoma, kada buvo įkurtas Biržų „Sakalas". 

Žinoma, kad biržiečiai 1951 m. žaidė rungtynes su Vabalininko futbolo komanda. Šiose rungtynėse biržiečiai nugalėjo rezultatu 5-2.

Taip pat žiūrėti
----------------

* FK Širvėna Biržai
* SK Vilkas Biržai
* FK Darbo Rūmai Biržai
* Aras Biržai
* Kęstutis Biržai
* FK Vabalninkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Biržiečių tarybinis žodis", 1951 07 01 Nr 51

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
| * Oficiali svetainė:
 |
| * Futbolinis.lt (statistika):
 |
| * Apskrities federacijos informacija: []
 |
| * KAFF informacija: []
 |
| * ŠAFF informacija: []
 |
| * VAFF informacija: []
 |
| * SFL informacija: []
 |
| * UEFA informacija: []
 |
| * Futbolas.lt: []
 |
| * Foot.dk (archyvas): []
 |
| * Weltfussballarchiv.com: []
 |
| * Soccerway.com (naujausi rezultatai): []
 |
| * Neoficiali svetainė: []
 |
| * Gerbėjų svetainė: []
 |
| Čatyrkulis |
| --- |
| Ežero krantasEžero krantasEžero krantas |
| Vieta | Kirgizijos vėliava Kirgizija |
| Plotas | 181 km² |
| Kranto linijos ilgis | 58 km |
| Kilmė | tektoninė |
| Didžiausias gylis | 16,5 m |
| Tūris | 0,62 km³ |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Čatyrkulis

  |
| **Koordinatės** |  40°37′0″ š. pl. 75°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.61667°š. pl. 75.30000°r. ilg.﻿ / 40.61667; 75.30000Koordinatės: 40°37′0″ š. pl. 75°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.61667°š. pl. 75.30000°r. ilg.﻿ / 40.61667; 75.30000 |

**Čatyrkiolis** arba **Čatyrkulis** (kirg. *Чатыркөл*, rus. *Чатыр-Куль*) – ežeras pietų Kirgizijoje, Naryno srityje, Tian Šanio kalnuose, 3530 m aukštyje virš jūros lygio. Ežeras telkšo Čatyrkulio tektoninėje įduboje (tarp Atbaši ir Toručaratau kalnagūbrių), netoli Torugato perėjos į Kiniją. Ilgis šiaurės rytų – pietryčių kryptimi 23 km, plotis iki 10 km.

Vandens skaidrumas iki 4 m. Vanduo šiek tiek druskingas (0,5-1 mg/l). Nuo gruodžio iki balandžio Čatyrkulis būna užšalęs. Pakrantėse trykšta mineralinės versmės, yra ledo suformuotų reljefo darinių.

Ežeras ir ji supanti zona sudaro Karatalo-Žapyryko valstybinį draustinį. Jis įtrauktas į Ramsar objektų sąrašą.

Pavadinimas Čatyrkulis kirgizų kalba reiškia „dangiškas ežeras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 479
Ramybės jūra Mėnulyje
Koordinatės: 8°30′š. pl. 31°24′r. ilg.﻿ / ﻿8.5°š. pl. 31.4°r. ilg.﻿ / 8.5; 31.4
**Ramybės jūra** (lot. *Mare Tranquillitatis*) – viena iš Mėnulio jūrų iš Žemės matomoje pusėje. Jūros diametras yra 873 km. Ramybės jūros bazaltas susidarė vėlyvojo Imbrio geologiniu laikotarpiu, prieš 3,8–3,2 milijardų metų. Bendras šios jūros baseinas susiformavo prenektario laikotarpiu (prieš 4,5–3,9 milijardus metų).

Vardas
------

Mare Tranquillitatis vardas duotas 1651 m. Italijos astronomų Francesco Grimaldi ir Giovanni Battista Riccioli, kurie ją atrado ir sudarė Mėnulio žemėlapį *Almagestum novum*.

Nusileidimai
------------

Ramybės jūros vaizdas „Apollo 11" misijos metu, dešinėje apačioje matomas 24 km skersmens Maskelyne krateris
1965 m. vasarį į Ramybės jūros paviršių specialiai atsitrenkė „Ranger 8" zondas. Prieš tai jis 23 minutes siuntė virš 7 000 įvairių Mėnulio paviršiaus nuotraukų.

„Surveyor 5" zondas nusileido Ramybės jūroje 1967 m. rugsėjo 11 d. Tai buvo penktasis nepilotuojamas „Surveyor" programos zondas. Iš viso šis zondas atsiuntė į Žemę 19 049 nuotraukas.

Šioje Mėnulio vietoje nusileido ir „Apollo 11" misijos kosmonautai Nilas Armstrongas ir Bazas Oldrinas, kurie pirmieji išsilaipino Žemės palydovo paviršiuje 1969 m. Trys nedideli čia esantys krateriai buvo pavadinti visų įgulos narių vardais – Oldrinas, Kolinzas ir Armstrongas.

Galerija
--------

* Topografinis jūros žemėlapisTopografinis jūros žemėlapis
* Buzz Aldrin pagerbia JAV vėliavą Ramybės jūrojeBuzz Aldrin pagerbia JAV vėliavą Ramybės jūroje
* Ramybės jūros dalysRamybės jūros dalys

Šaltiniai
---------

1. ↑  *The Face of the Moon*. Kansas City, MO: Linda Hall Library. 1989. p. 7. Suarchyvuotas originalas 2012-01-06. Nuoroda tikrinta 2017-07-26.
2. ↑  „Mare Tranquillitatis naming origin". Lunar Planetary Institute.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ramybės jūra (Mėnulis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Alberto de Agostinio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Kriokliai, krentantys Ugnies Žemės salos krantuose Kriokliai, krentantys Ugnies Žemės salos krantuose |
| **Vieta:** | Čilės vėliava ČilėMagelano ir Čilės Antarktidos regiono vėliava Magelano ir Čilės Antarktidos regionas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Ušuaja, Porveniras |
| 

Žemėlapis rodantis Alberto de Agostinio nacionalinis parkas vietą.Alberto de Agostinio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 54°44′0″ p. pl. 70°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿54.73333°š. pl. 70.43333°r. ilg.﻿ / 54.73333; 70.43333Koordinatės: 54°44′0″ p. pl. 70°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿54.73333°š. pl. 70.43333°r. ilg.﻿ / 54.73333; 70.43333 |
| **Plotas:** | 14 600 km² |
| **Įkurtas:** | 1965 m. |
| **Valdymas:** | Nacionalinė miškų korporacija |
|  **Vikiteka:** | Alberto de Agostinio nacionalinis parkas |

**Alberto de Agostinio nacionalinis parkas** (isp. *Parque nacional Alberto de Agostini*) – saugoma gamtos teritorija pietų Čilėje, Magelano ir Čilės Antarktidos regione. Apima plotus Ugnies Žemės salos vakaruose, taip pat apima daugelį salų tarp Magelano ir Biglio sąsiaurių – Hostės, Gordono, Londonderio, Stiuarto, Kapitan Arasenos, O’Brajano. Rytuose ribojasi su Jendegajos nacionaliniu parku. Įsteigtas 1965 m. ir pavadintas italų misionieriaus ir keliautojo Alberto Marijos de Agostinio garbei. Tai trečias pagal dydį Čilės nacionalinis parkas. Patenka į Horno kyšulio biosferos rezervatą ir yra laikomas viena mažiausiai žmogaus paveiktų vietų pasaulyje.

Nacionalinis parkas apima Ugnies Žemės salos dalį su iškilusia Darvino Kordiljera. Stūkso Darvino (2488 m), Sarmjento (2404 m), Šiptono (2568 m), Bovo (2279 m) kalnai, paviršių dengia ledynai (Ronkali e Italijos, Pijos, Garibaldžio, Giunterio Plašovo, Agilos, Brukso, Marinelio). Pakrantės gausiai išraižytos įlankų ir fjordų, į juos vietomis tiesiai leidžiasi kalnų ledynai.

Parke saugomos įvairių jūrinių gyvūnų buveinės – pietinių jūrų dramblių, jūrų leopardų, Pietų Amerikos jūrų lokių gulyklos, aplinkiniuose vandenyse plaukioja delfinai, banginiai, yra katinių ūdrų. Užfiksuotos 49 paukščių rūšys (gausu jūrinių paukščių – kormoranų, petrelių, albatrosų).

Būdingi magelaniniai miškai, kuriuose auga notofagai, pietiniai čilkadagiai, taip pat tundros plotai su samanų, kerpių danga, kur vasaromis žydi centelės, gegužraibės, filezijos, bruknuolės, plukės.

Nacionalinis parkas sausuma nepasiekiamas – į jį patenkama užsakomais laivais iš Punta Arenaso arba Puerto Viljamso.

* Italijos ledynas, besileidžiantis į Biglio sąsiaurįItalijos ledynas, besileidžiantis į Biglio sąsiaurį
* Pijos užutėkisPijos užutėkis
* Ainsvorto įlankos pakrantėAinsvorto įlankos pakrantė
* Darvino Kordiljera ir Marinelio ledynasDarvino Kordiljera ir Marinelio ledynas

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  PARQUE NACIONAL ALBERTO DE AGOSTINI, *rutadelosparques.org*
2. ↑  Alberto de Agostini, *CONAF Corporación Nacional Forestal*