recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Kondrotas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1943 m. rugpjūčio 15 d.Užugulbinė, Pabiržės valsčius |
| Mirė | 2022 m. sausio 28 d. (78 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronė |
| Vaikai | Darius, Airė |
|  |
| Veikla | Lietuvos agronomas, Kėdainių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Kondrotas** (1943 m. rugpjūčio 15 d. Užugulbinėje, Pabiržės valsčiuje – 2022 m. sausio 28 d.) – Lietuvos ir Kėdainių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, agronomas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

AB „Kėdainių grūdai" generalinis direktorius, bendrovės valdybos narys. 2005 m. žemės ūkio ministro pavaduotojas, 2006 m. Lietuvos valstybinės veterinarijos preparatų inspekcijos viršininko patarėjas. Nuo 2008 m. pensininkas, nuo 2011 m. Seimo narys.

2012–2016 m. Seimo Darbo partijos frakcijos narys.

Nuo 2004 m. Darbo partijos narys, tarybos narys. 2007–2011 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys.

Labūnavos bendruomenės centro Tarybos pirmininkas. Žmona Bronė, vaikai Darius, Airė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė buvęs Seimo narys Jonas Kondrotas. lrs.lt. 2022-01-28. Nuoroda tikrinta 2022-01-28.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Darbo partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-03 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Transporteris 2*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Transporter 2 |
| Kilmės šalis | JAVPrancūzija |
| Režisierius | Louis Leterrier |
| Scenaristas (-ai) | Luc Besson Robert Mark Kamen |
| Vaidina | Jason Statham Alessandro Gassman Amber Valletta |
| Metai | 2005 |
| Žanras | Veiksmo |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | anglųprancūzųitalų |
| Platintojas | EuropaCorp(Prancūzijoje)20th Century Fox |

**Transporteris 2** (angl. *Transporter 2*) – 2005 m. veiksmo filmas. Režisierius – Louis Leterrier, prodiuseris – Luc Besson. Filmas yra antroji 2002 m. filmo „Transporteris" dalis.

Filmo premjera Lietuvoje įvyko 2005 m. lapkričio 14 d. Filmas pastatytas Prancūzijoje, trukmė 87 min. Kūrė kino studija „EuropaCorp", platino „20th Century Fox".

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jason Statham vaidina Frenką Martiną, profesionalų transporterį, kuris nuveža siuntinius be jokių nereikalingų klausimų. Šį kartą jis buvo berniuko vairuotojas. Vaikas pagrobiamas ir Frenkas leidžiasi jį sugrąžinti tėvams. Veiksmas vyksta Majamyje, Floridoje.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jason Statham vaidina Franką Martiną (transporterį)
* Alessandro Gassmann vaidina Džiani
* Amber Valletta vaidina Audrey Billings
* Matthew Modine vaidina poną Billings
* Kate Nauta vaidina Lolą
Horizonte – „Kauno Gelžbetonio" pastatai
**UAB „Kauno Gelžbetonis"** (arba ***Aleksoto gelžbetonis***) – gelžbetonio gamykla Kauno mieste, Aleksoto žemutinėje terasoje, Žemojoje Fredoje, kairiajame Nemuno krante. Statybinių medžiagų ir konstrukcijų gamybos įmonė, gaminanti surenkamuosius betono ir gelžbetonio gaminius, prekinį betoną, armatūros ruošinius, betoninius aplinkos tvarkymo elementus.

Istorija
--------

Įkurta 1963 m. kaip tuomet statomos Kauno dirbtinio pluošto gamyklos pagalbinė bazė. Iki 1978 m. vadinosi Kauno gelžbetonio konstrukcijų gamykla Nr. 2, dalyvavo Žaliakalnio pramoninio rajono statyboje. Vėliau bendrovė buvo sudėtinė susivienijimo „Gelžbetonis" dalis. Įmonės administracinis pastatas baigtas statyti 1983 m. jo plotas – 2600 m².

1993 m. po privatizavimo įsteigta AB „Kauno Gelžbetonis", kuri 2004 m. pertvarkyta į uždarą akcinę bendrovę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kauno Gelžbetonis – betono ir gelžbetonio gamybos lyderis". Kaunieciams.lt. Nuoroda tikrinta 2022-06-05.
2. ↑  „Pavargusį „Kauno gelžbetonio" pastatą nori prikelti antram gyvenimui". Vz.lt. Nuoroda tikrinta 2022-06-05.
3. ↑  Apie mus. Kaunogelzbetonis.lt (tikrinta 2022-06-05).
| **Mohamedas Morsi El Ajatas** |
| --- |
| Egipto prezidentas |
|  |
| Gimė | 1951 m. rugpjūčio 8 d.Egiptas Adva, Šarkijos muchafaza, Egiptas |
| Mirė | 2019 m. birželio 17 d. (67 metai) |
| Egipto prezidentas |
| Ėjo pareigas | 2012 m. birželio 30 d. – 2013 m. liepos 3 d. |
| Ankstesnis | Mohamedas Tantavis (laikinasis) |
| Vėlesnis | Adli Mansuras (laikinasis) |
| Laisvės ir teisingumo partijos lyderis |
| Ėjo pareigas | 2011 m. balandžio 30 d. – 2012 m. birželio 24 d. |
|  |
| Partija | Laisvė ir teisingumas |
| Parašas |
|  |

**Mohamedas Morsis** (arab. محمد محمد مرسي عيسى العياط‎ = *Muḥammad Muḥammad Mursī ‘Īsá al-‘Ayyāṭ*, 1951 m. rugpjūčio 8 d. – 2019 m. birželio 17 d.) – Egipto politikas ir penktasis Egipto prezidentas nuo 2012 m. birželio 30 d. iki 2013 m. liepos 3 d. Po protestų 2013 m. birželį Morsis buvo pašalintas iš valdžios per karinį perversmą, kuriam vadovavo generolas Abdelfatahas Sisi.

Biografija
----------

Morsis prezidentu tapo laimėjęs 2012 m. prezidento rinkimus, pirmajame rinkimų rate surinkęs 24,78 % balsų, o antrajame – 51,73 % ir įveikęs buvusį Mubarako premjerą Ahmedą Šafiką.

Būdamas prezidentu, lapkritį Morsis paskelbė dekretą, kuris suteikė jam beveik neribotas galias. Nauja Egipto konstitucija, sudaryta islamistinio konstitucinio komiteto, buvo pristatyta prezidentui ir paruošta referendumui prieš ją peržiūrint Egipto Konstituciniam Teismui. Ši problema ir padidėję žurnalistų ir protestuotojų areštai sukėlė 2012 m. protestus Egipte. Siekdamas kompromiso su protestuotojais, Morsis atšaukė prezidento galias išplečiančius dekretus. Gruodžio 15 d. referendume dėl konstitucijos ji patvirtino maždaug du trečdaliai rinkėjų.

2013 m. birželį Egipte prasidėję protestai, kurių metu reikalauta prezidento atsistatydinimo. Atsakydama į protestus, Egipto kariuomenė suteikė Morsiui 48 valandų ultimatumą sutikti su jų reikalavimais. Morsis birželio 3 d. buvo Egipto kariuomenės pašalintas iš valdžios. Kariuomenė nutraukė senosios konstitucijos galiojimą ir sudarė naują vyriausybę, vadovaujamą perversme dalyvavusio generolo Sisi.

Po Morsio suėmimo Egipto prokurorai jam siekė skirti mirties bausmę, bet Egipto apeliacinio teismo sprendimu ši bausmė nebuvo skirta.

2019 m. birželio 17 d. mirė nuo širdies smūgio teismo posėdžio metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Former Egyptian president Mohamed Mursi has died in court, state television reported on Monday.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto prezidentai |
| --- |
|  |
| 
Muhammad Naguib (1953–1954) • Gamal Abdel Nasser (1954–1970) • Muhammad Anwar al-Sadat (1970–1981) • Sufi Abu Taleb (1981) • Muhammad Hosni Mubarak (1981–2011) • Mohamed Hussein Tantawi (2011–2012) • Mohamed Morsi • (2012–2013) Adly Mansour (2013–2014) • Abdel Fattah el-Sisi (2014-) | Coat of arms of EgyptCoat of arms of Egypt |

 |
| Lielplatuonėlatv. *Lielplatone* |
| --- |
| *Tiltas Lielplatuonės dvaro parke* |
|  |
| 

LielplatuonėLielplatuonė

56°26′12″ š. pl. 23°38′18″ r. ilg.﻿ / ﻿56.43667°š. pl. 23.63833°r. ilg.﻿ / 56.43667; 23.63833﻿ (Lielplatuonė)Koordinatės: 56°26′12″ š. pl. 23°38′18″ r. ilg.﻿ / ﻿56.43667°š. pl. 23.63833°r. ilg.﻿ / 56.43667; 23.63833﻿ (Lielplatuonė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Žiemgala Žiemgala |
| **Savivaldybė** | Jelgavos savivaldybė |
| **Valsčius** | Lielplatuonės valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 290  |

**Lielplatuonė** (latv. *Lielplatone*) – kaimas Latvijoje, Jelgavos savivaldybėje, Lielplatuonės valsčiuje, 5 km į šiaurės vakarus nuo Elėjos ir 9 km nuo Lietuvos sienos. Lielplatuonėje yra pradinė mokykla, biblioteka, bendrosios praktikos gydytojo kabinetas, paštas ir kelios parduotuvės. Lielplatuonės dvaras yra valstybinės reikšmės architektūros paminklas, o Stanuvėnų senkapiai – archeologijos paminklas. 2021 m. kaime gyveno 290 žmonių.

Istorija
--------

Gyvenvietė susiformavo aplink buvusio Lielplatuonės dvaro centrą. Lielplatuonė pirmą kartą kronikose paminėta 1500 m. XVII a. ji vadinosi *Šēnverderi*. Nuo XIX a. Lielplatuonės dvaras priklausė Hanų šeimai, o 1845 m. pagal architekto Emilio Johano Alberto Štrauso planą buvo pastatyti dvaro rūmai. 1859–1860 m. pastatas buvo perstatytas.

Po Antrojo pasaulinio karo Lielplatuonė išaugo į didesnę gyvenvietę. 1949 m. Gyvulininkystės ir veterinarijos mokslinių tyrimų institutas Lielplatuonėje įkūrė gyvulių bandymų stotį.

Išnašos
-------

1. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
2. ↑  Iepazīsti kultūrvēsturisko mantojumu Jelgavā un tās apkārtnē! *Europe Direct* Informācijas centrs Jelgavā, 2018
3. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
| Plinkaigalio kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| Vieta | Kėdainių rajonas |
| Seniūnija | Krakių seniūnija |
| Plotas |  ? m² |
| Naudotas | III tūkstm. pr. m. e.–VII a. |
| Tirtas | 1977, 1978–1984 m. |

**Plinkaigalio kapinynas** – kapinynas Lietuvoje, Kėdainių rajone, Šušvės kairiajame krante, Plinkaigalio kaimo kalvoje.

Rasti 4 žirgų griaučiai, 361 nedegintas ir 8 degintiniai žmonių kapai. Griautiniai kapai datuojami V–VI a. (keliolika III–IV a. 4 – vėlyvojo neolito, t. y. III tūkstm. pr. m. e. pab.), degintiniai – VII a. žirgų kapų amžius neaiškus. Rastos gausios V–VI a. įkapės: ylos, peiliai, pjautuvai, įmoviniai kirviai, kalavijai, kovos peiliai, sidabru kaustyti ragai, apavo liekanos, žalvariniai ar sidabriniai papuošalai (segės, apyrankės, antkaklės; rasta viena paauksuota segė, kita – simetriška, Pietų Europos kilmės).

Plinkaigalio kapinyną 1977 m. tyrinėjo Vilniaus pedagoginio instituto archeologai, vadovaujami Eugenijaus Jovaišos, 1978–1984 m. – Istorijos instituto mokslininkai, vadovaujami Vytauto Kazakevičiaus. Kapinynas apardytas. Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Plinkaigalio kapinynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 398
**Liepajas Metalurgs AS** (latv. *A/S Liepājas metalurgs*) – Latvijos metalurgijos bendrovė, vienintelė Baltijos šalyse metalurgijos įmonė Liepojoje. Lydo plieną, gamina plienines armatūras, vinis (apie 250 rūšių), vielą, lieja įvairių gaminius iš ketaus, plieno, bronzos ir žalvario.

Istorija
--------

1882 m. vokiečių pramonininkai D. ir A. Bekeriai su partneriais įkūrė vielos ir vinių fabriką, kuriam ruošiniai gaminiams iš pradžių buvo atvežami. 1887 m. fabrikas pradėjo perdirbti metalo laužą. Po Pirmojo pasaulinio karo fabrikas pervadintas „Šiaurės vakarų metalurgijos, mechanikos ir laivų statybos gamykla", joje dirbo – 3000 darbuotojų. 1923 m. įmonė pradėjo lydyti ketų. 1929 m. tapo „Liepojos vielos gamykla", po Antrojo pasaulinio karo – gamykla „Sarkanais metalurgs". 1955 m. pradėjo gaminti skardines čerpes, 1956 m. – cinkuotą skardą, 1960 m. – valcuotuosius gaminius. 1991 m. tapo akcine bendrove. 2007 m. apyvarta 221,5 mln. latų, dirbo 2650 darbuotojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liepajas Metalurgs AS*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 138 psl.

Nuorodos
--------

* A/S Liepājas metalurgs svetainė
Vienarankis žmogus laiko stulpą su paukščiu (galimai Hunahpu ir Vukub Kakišas)
**Vukub Kakišas** (*Vucub Caquix, Uucub Caquix* – 'septynios aros') – paukštis-siaubūnas, minimas majų kičių žymiajame epe „Popol Vuh".

Aprašomas kaip didelis paukštis, išsipuošęs blizgiais papuošalais ir dėl to įsivaizduojąs esąs Saulė ir Mėnulis, kadangi šie dar neryškiai spindėjo, nes Žemė buvo neseniai sukurta. Jis buvo dviejų milžinų – Kabrakano ir Sipaknos – tėvas. Jų susilaukė su Čimalmat. Mitiniai didvyriai-dvyniai Hunahpu ir Išbalankė, pamatę, kaip Vukub Kakišas ir jo sūnūs tuščiai didžiuojasi, nusprendė juos pražudyti. Jie patykojo, kai Vukub Kakišas įsiropštė į birsonimos medį, kurio vaisiais maitinosi, jį pašovė pučiamu vamzdžiu. Siaubūnas iškrito iš medžio, tada dvyniai bandė jį supančioti, bet tas čiupo ir išsuko Hunahpu ranką. Jis grįžo namo, bet susirgo. Tada Hunahpu ir Išbalankė surengė klastą, prikalbino senolius Saki Nim As ir Saki Nima Cijis nueiti pas Vukub Kakišą apsimetus gydytojais, o jie patys – senolių anūkais. Senoliai pradėjo gydyti skausmo kamuojamą Vukub Kakišą, bet iš tiesų išėmė visus jo papuošalus, švytinčius dantis ir akis, tada siaubūnas mirė[1].

Manoma, kad Vukub Kakišo vaizdinys galėjęs kilti iš paukštiškai vaizduojamo dievo Icamnos, tiesa, neaišku, kaip garbintinas ir kilmingas dievas galėjęs virsti siaubūnu, vertu sunaikinimo. Rastas vienas klasikinio majų laikotarpio keramikos pavyzdys (Isapoje), kur žmogus sumaitota ranka laiko stulpą su ant jo sėdinčiu stambiu paukščiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Marija Mutolaisp. *Maria de Lurdes Mutola*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1972 m. spalio 27 d. (50 metų)Maputu |
|  |
| Veikla | Mozambiko lengvaatletė, viena geriausių visų laikų 800 m distancijos bėgikių. |

**Marija Mutola** (*Maria de Lurdes Mutola*; g. 1972 m. spalio 27 d. Maputu) – Mozambiko lengvaatletė, viena geriausių visų laikų 800 m distancijos bėgikių.

Gimė Maputu apylinkėse, geležinkelių darbininko ir turgaus prekeivės šeimoje. Vaikystėje domėjosi futbolu. Pasižymėjo geromis fizinėmis savybėmis ir 1988 m. poeto José Craveirinha buvo padrąsinta imtis lengvosios atletikos. Jo sūnus Stelio buvo pirmasis Mutolos treneris. Išvyko į Portugaliją ir bandė įstoti į *Benfica* lengvosios atletikos klubą, tačiau Mozambiko vyriausybė nesuteikė jai leidimo. Tais pačiais metais ji laimėjo sidabro medalį 800 m distancijoje Afrikos čempionate. Dalyvavo 1988 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Ten pasiekė asmeninį rekordą, tačiau savo grupėje liko paskutinė. Mutolai tuo metu buvo tik 15 metų. 1990 m. Afrikos čempionate užėmė 1 vietą. 1991 m. išvyko į JAV, kur studijavo ir treniravosi. Dalyvavo tais pačiais metais vykusiame lengvosios atletikos čempionate, kur netikėtai užėmė 4 vietą ir pagerino pasaulio jaunimo rekordą. 1992 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Mutola buvo Mozambiko viltis iškovoti medalį. Tačiau 800 m distancijoje ji liko penkta, o 1500 m – devinta. Po kelerių metų Mutola ėmė dominuoti 800 m distancijoje. Ji laimėjo pirmą vietą 1993 ir 1995 m uždarame pasaulio lengvosios atletikos čempionate iki 1993 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionate. 1995 m. čempionate pufinalyje diskvalifikuota, nes kirto išorinę liniją. Netrukus pagerino 1000 m pasaulio rekordą. 1996 m. olimpinėse žaidynėse iš Mutolos buvo tikimasi aukščiausių apdovanojimų, tačiau ji turėdama sveikatos problemų 800 m distanciją užbaigė trečia, o 1000 m – antra. Galiausiai 2000 m. olimpinėse žaidynėse Mutolai pavyko parvežti į Mozambiką olimpinį aukso medalį.

Geriausi laikai
---------------

* 200 m 23.86
* 400 m 51.37
* 800 m 1:55.19
* 1000 m 2:29.34
* 1500 m 4:01.50
* 3000 m 9:27.37
* 5000 m 18:15.1

Pasiekimai (800 m distancijoje)
-------------------------------

* Olimpinės Žaidynės: 1988 – pirmas etapas; 1992–5; 1996–3; 2000–1; 2004–4
* Pasaulio čempionatas: 1991–4; 1993–1; 1995 – *pusfinalyje diskvalifikuota*; 1997–3; 1999–2; 2001–1; 2003–1
* Pasaulio uždaras čempionatas: 1993–1; 1995–1; 1997–1; 1999–2; 2001–1; 2003–1; 2004–1; 2006–1
* Pasaulio taurė: 1992–1; 1994–1; 1998–1; 2002–1
* Afrikos Žaidynės: 1991–1; 1995–1
* Afrikos čempionatas: 1988–2; 1990 -1; 1993–1; 1998–1; 2002–1
* Sandraugos Žaidynės: 1998–1; 2002–1

Nuorodos
--------

* M. Mutolos rezultatai
* Sportininkės svetainė
Ukrainiečiai
**Ukrainiečių tautiniai drabužiai** (ukr. *Українське національне вбрання*) – tradiciniai ukrainiečių drabužiai, naudojami nuo seniausių laikų iki šių dienų. Jie susiformavo bendro slavų etniškumo pagrindu XVI—XVIII a.

Regioniniai ypatumai
--------------------

Archajiškiausi tradicinių drabužių elementai labiausiai išsilaikė Polesėje (šiaurės vakaruose). Klasikiniu ukrainietišku rūbu laikomi drabužiai, kilę iš vidurio Priednieprės (Dniepras nuo Desnos iki Zaporožės). Pietiniuose Ukrainos regionuose pastebima įvairių tautų tradicinių drabužių įtaka. Podolės (pietvakarinės Vinycios ir Chmelnyckio sritys) gyventojų drabužiuose atsispindi ukrainiečių ir moldavų etninės kultūros įtaka, šiaurės vakarų regione – lenkų. Savitumais pasižymi ir Ukrainos kalniečių kostiumas.

Išskirtiniais ukrainiečių drabužių bruožais yra dekoratyvinė puošyba, įvairių medžiagų, konstrukcinių sprendimų ir priedų panaudojimas. Beveik iki XIX a. pabaigos atskiri elementai ir jų deriniai išsaugojo vietinius ypatumus, priklausomai nuo regiono, ypač Karpatuose. Ukrainiečių tautiniam kostiumui būdingi bendri bruožai: formos paprastumas, lieknas siluetas, turtinga puošyba, sodrios spalvos.

Marškiniai moterų aprangoje buvo svarbiausi. Jie įvairaus kirpimo, trumpesni už sijoną. Vakarinėse Ukrainos srityse marškinių rankovės puošiamos ornamentais viršutinėje dalyje, prie peties, ties alkūne, šalia rankogalio. Siuvinėtų raštų spalvų gama – kaip žydinčioje pievoje. Prijuostės baltos, siuvinėtos, su įaustais raudonais raštais. Moterų galvos apdangalai atitikdavo jų amžių ir šeimyninį statusą.

Vyrų drabužiai buvo kuklesni negu moterų. Pažymėtinas neliemenuotų, plačių marškinių, kaip viršutinių drabužių dėvėjimo būdas. Priešingai nei rusai ar baltarusiai, kurie juos dėvi palaidus ar sujuostus, daugelyje Ukrainos regionų vyrai nešioja marškinius, jų apačias sukišę į kelnes. Ukrainiečių kelnės neįprastai plačios, maišiškos, ypač Zaporožės kazokų tradiciniai šarovarai.

Galerija
--------

* Ukrainietė mergina (Nikolajus Račkovas, XIX a.)Ukrainietė mergina (Nikolajus Račkovas, XIX a.)
* Ukrainietės šokėjosUkrainietės šokėjos
* Siuvinėti drabužiai (vyšivankos)Siuvinėti drabužiai (*vyšivankos*)
* Užkarpatės aprangaUžkarpatės apranga
* Polesės aprangaPolesės apranga
* Dniepro slėnio aprangaDniepro slėnio apranga

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ukrainiečių tautinis kostiumas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Voluinės ir Poliesės ukrainiečių tautinio kostiumo paroda iš Voluinės kraštotyros muziejaus[neveikianti nuoroda]
* Tautiniai ukrainiečių rūbai atstoja džinsus
**Marija Mažeikienė** (rus. *Мария Юлиановна Можейко*; g. 1923 m. lapkričio 24 d. Giriose, dab. Astravo rajonas, Baltarusija) – Gervėčių krašto lietuvių tautosakos pateikėja, Baltarusijos liaudies menininkė.

Biografija
----------

Gimė ir augo mažažemių Juliaus ir Rozalijos Petrikų daugiavaikėje šeimoje, tuometinei Lenkijai priklausančiame kaime. Mokėsi Girių lenkiškoje pradinėje mokykloje, kurioje buvo ir lietuvių kalbos pamokos. Dirbo tėvų ūkyje, vėliau – susikūrusiame kolūkyje, buvo paskirta linų augintojų brigados grandininke. 1947 m. Rimdžiūnų bažnyčioje susituokė su gretimo kaimo ūkininku Jonu Mažeika, gimė vaikai. Abi dukros paaugusios išvyko mokytis į Lietuvos TSR ir gimtinėn nebegrįžo. Vyras mirė ir M. Mažeikienė Petrikų kaime liko gyventi viena. 

Ją išgarsino meniški rankdarbiai, jie savo grožiu patraukė ne tik aplinkinių gyventojų dėmesį, bet ir sulaukė aukščiausių įvertinimų parodose Valkaviske, Gardine, Astrave ir Vilniuje. M.Mažeikienė puikiai mezga ir neria vąšeliu, 2014 m. jai suteiktas Baltarusijos liaudies meistro vardas.

Marija Mažeikienė aktyviai dalyvauja lietuviškoje saviveikloje – dainuoja Rimdžiūnų folkloriniame ansamblyje „Žilvitis", į repeticijas už aštuonių kilometrų išsidėsčiusiame gretimame kaime būdama 92 metų dar važinėjo dviračiu. Jos solo ir su muzikiniu kolektyvu atliekami liaudiški kūriniai įrašyti kompaktinėse plokštelėse „Gervėčių melodijos" (Vilnius, *Lietuvos muzikos akademija*, 2003 m.) ir „Tradicinė Gervėčių krašto vestuvių muzika" (Vilnius, *Juosta Records*, 2009 m.). Nuo 1970 m. Lietuvos mokslininkams yra pateikusi nemažai Baltarusijos lietuvių tarpe paplitusios tautosakos pavyzdžių: dainų, padavimų ir kt. Pati kuria eilėraščius ir rašo straipsnius į užsienio tautiečiams skirtą laikraštį „Lietuvių godos".

Įvertinimas
-----------

* 2011 m. Lietuvos kultūros ministerijos premija „už tradicinės kultūros puoselėjimą ir sklaidą"
* 2016 m. „už kūrybinius pasiekimus" apdovanuota Baltarusijos A.I.Dubko premija

Šaltiniai
---------

* Premija Gudijos lietuvei[neveikianti nuoroda]
* Gervėčių istorijos: Svečiuose pas Mariją Mažeikienę
* Saulė Matulevičienė. Marijos Mažeikienės prisiminimai[neveikianti nuoroda]
* Марии Можейко из Островецкого района... [neveikianti nuoroda]
* Народный мастер Беларуси 92-летняя...
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Mohammad Ebrahim Khedri |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Afganistanas** |
| Vyrų laisvosios imtynės |
| Azijos žaidynės |
| **Bronza** | 1962 Džakarta | iki 63 kg |

**Mohamadas Ebrahimas Chedri** dar žinomas kaip **Pahlavanas Ebrahimas** (g. 1938 m. balandžio 11 d. Kabule – m. 2022 m. gegužės 22 d. Kabule) – hazarų kilmės Afganistano imtyninkas, olimpietis, Azijos žaidynių medalininkas.

Biografija
----------

1958 m. Mohamadas pirmą kartą dalyvavo Azijos žaidynėse. Svorio kategorijoje iki 67 kg afganas pralaimėjo dvi kovas ir galutinėje rikiuotėje užėmė 6-ą vietą tarp 7-ių dalyvių.

Savo debiutinėse 1960 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Afganistanui atstovaujantis imtynininkas varžėsi svorio kategorijoje iki 62 kg. Sportininkas pralaimėjo pirmąją kovą prieš pakistanietį Muhamadą Achtarą, o antrame etape pralaimėjo meksikiečiui Robertui Valjechui ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. Bendroje įskaitoje sportininkas užėmė 21-ą vietą tarp 25-ių reitinguotų imtyninkų.

1962 m. sportininkas dalyvavo savo antrose Azijos žaidynėse. Svorio kategorijoje iki 63 kg Mohammad pirmose kovose įveikė Indonezijos atstovą Naną Surdžaną ir Anatonijų Senonsą iš Filipinų, bet vėliau pralaimėjo pakistaniečiui Muhamadui Achtarui ir japonui Osamu Vatanabei. Susumavus visus taškus Afganistano atstovui atiteko bronzos medalis.

1964 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas pasiekė savo geriausią olimpinį rezultatą. Afganistano atstovas įveikė argentinietį Raulį Romerą ir Jungtinės Karalystės atstovą Bertą Aspeną, bet vėliau pralaimėjo bulgarui (?) ir JAV atstovui Bobiui Daglasui. Susumavus visus taškus Afganistano atstovas užėmė 5-ą vietą tarp 21-o startavusių imtynininkų. 1968 m. vasaros olimpiadoje imtynininkas eliminuotas trečiajame etape. 1972 m. vasaros olimpiadoje Mohamadas pirmą kartą startavo ne laisvųjų imtynių, o graikų-romėnų imtynių varžybose, bet pralaimėjęs jau pirmąją kovą iš tolimesnių varžybų pasitraukė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia profile
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ukrainos TSR herbas
**Ukrainos TSR herbas** – vienas Ukrainos TSR valstybinių simbolių, kuris buvo patvirtintas 1919 m. kovo 14 d. ir su nežymiais pakeitimais naudotas iki 1992 m. Juostos, juosiančios kviečių varpas, centre, ukrainietiškai parašyta „Ukrainos TSR" (ukr. *Українська PCP*), o kraštuose – „Visų kraštų proletarai, vienykitės!" (ukr. *Пролетарі всіх країн, єднайтеся!*).

Ukrainos TSR herbo istorija
---------------------------

Ukrainos TSR Konstitucijoje, patvirtintoje Ukrainos Tarybų suvažiavime 1919 m. kovo 10 d. ir 1919 m. kovo 14 d. galutinai Centrinio vykdomojo komiteto priimtoje Konstitucijos redakcijoje herbas aprašytas 34-ame straipsnyje:

„U.T.S.R. herbas susideda iš vaizdo raudoname skyde – auksinio pjautuvo ir kūjo saulės spinduliuose, apjuosto kviečių vainiku ir užrašu rusų ir ukrainiečių kaba: 1) U.T.S.R.; 2) Visų kraštų proletarai, vienykitės!."

1929 m. Konstitucijoje (80 straipsnis) herbas stipriai nepakito. Viršutinėje raudono skydo dalyje buvo pridėta santrumpa „U.S.T.R." (Ukrainos Socialistinė Tarybų Respublika).

„Stalinistinė" Konstitucija nežymiai pakeitė Ukrainos TSR herbą. Herbe atsirado santrumpa „UTSR", šiek tiek pakito piešinys – padaugėjo saulės spindulių.

1947 m. vasarą, Ukrainos komunistų partija aptarė klausimą dėl Ukrainos TSR herbo suvienodinimo su TSRS herbo standartu: viršutinėje dalyje buvo nuspręstą pridėti žvaigždę, pakeisti užrašų išdėstymą. remiantis Ukrainos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nurodymu, nuo 1949 m. lapkričio 21 d. ir įstatymu, priimtu Ukrainos TSR Aukščiausiosios Tarybos 1950 m. liepos 5 d. viršutinėje Ukrainos TSR herbo dalyje pridėta raudona penkiakampė žvaigždė, vietoje devizo herbo apačioje buvo užrašytas Respublikos pavadinimas ukrainiečių kalba, o devizas, rusų ir ukrainiečių kalbomis perkeltas ant raudonos juostos vainiko kraštuose.

Aprašymas
---------

Valstybinis Ukrainos TSR herbas susideda iš auksinio pjautuvo ir kūjo, pavaizduotų raudoname skyde, apšviestų saulės spinduliais ir įrėmintų javų varpomis, raudonos juostos su užrašu: vainiko apačioje „Ukrainos TSR", dešinėje pusėje rusiškai „Visų valstybių proletarai, vienykitės!" ir kairėje tas pats užrašas ukrainiečių kalba. Herbo viršuje penkiakampė žvaigždė. Herbo aprašymas pateiktas Ukrainos TSR Konstitucijos 124 straipsnyje.

Galerija
--------

* 1929-1937 m. Ukrainos TSR herbas1929-1937 m. Ukrainos TSR herbas
* 1937-1949 m. Ukrainos TSR herbas1937-1949 m. Ukrainos TSR herbas
* 1950-1992 m. Ukrainos TSR herbas1950-1992 m. Ukrainos TSR herbas
* Ukrainos TSR herbas su oficialiu aprašymuUkrainos TSR herbas su oficialiu aprašymu

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ukrainos TSR herbas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mohammed Bedjaoui** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. gegužės 21 d.Sidi bel Abesas, Alžyras |
| Vaikai | 2 dukros |
|  |
| Veikla | teisininkas tarptautininkas, Tarptautinio Teisingumo Teismo (ICJ) teisėjas |
| Sritis | tarptautinė teisė |
| Organizacijos | Alžyro universitetas |
| Pareigos | Teisės f. dekanas |
|  |
| Išsilavinimas | daktaras |
| Alma mater | Grenoblio universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| garbės daktaro laipsnis |

**Mohamedas Bedžavis** (g. 1929 m. gegužės 21 d. Sidi bel Abese, Alžyras) – alžyriečių teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, tarptautinis ir nacionalinis teisėjas, diplomatas ir politikas.

Biografija
----------

Grenoblio universitete baigė studijas: 1952 m. – Politikos mokslų institute, 1955 m. – Teisės fakultete, teisės mokslų daktaras. Nuo 1951 iki 1953 m. advokatas Prancūzijoje, po to iki 1956 m. dirbo Nacionaliniame mokslinių tyrimų centre (*Centre national de la recherche scientifique*, CNRS). Alžyro karo metu nuo 1956 iki 1962 m. buvo *Front de Libération Nationale* (FLN), kovojusios už Alžyro nepriklausomybę nuo Prancūzijos, teisės patarėjas.

Nuo 1964 iki 1970 m. Alžyro teisingumo ministras, nuo 2002 iki 2005 m. Konstitucinio Teismo pirmininkas ir nuo 2005 m. iki 2007 m. užsienio reikalų ministras. Nuo 1982 iki 2001 m. Tarptautinio Teisingumo Teismo teisėjas ir nuo 1994 m. iki 1997 m. pirmininkas Hagoje.

Nuo 1964 iki 1965 m. Alžyro universiteto Teisės ir ekonomikos fakulteto dekanas. Po to iki 1979 m. ambasadorius Prancūzijoje. Nuo 1965 m. Tarptautinės teisės komisijos narys ir nuo 1981 m. 77 grupės pirmininkas.

Įvairių universitetų garbės daktaras.
Nuo 1977 m. *Institut de Droit international* narys.

Vedęs. Turi 2 dukras.

Bibliografija
-------------

* *Fonction publique internationale et influences nationales.* London, Paris und New York 1958
* *La Révolution algérienne et le Droit.* Englische und französische Ausgabe Brüssel 1962, arabische Ausgabe Damaskus 1963
* *Traités et conventions de l’Algérie.* Drei Bände. Algier 1963/1964

Literatūra
----------

* *Mohammed Bedjaoui.* In: Arthur Eyffinger, Arthur Witteveen, Mohammed Bedjaoui: *La Cour internationale de Justice 1946–1996.* Martinus Nijhoff Publishers, Den Haag und London 1999, ISBN 9-04-110468-2, S. 269
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sūkurėliai (Laimos kryžiai) ant Lielvardės juostos
**Lielvardės juosta** (latv. *Lielvārdes josta*) – latvių tautinio kostiumo dalis, 3 m ilgio ir 10 cm pločio raudono ir balto audeklo juosta. Siuvama iš lino ar vilnos su įterptais viduryje ar iš šonų siūlais (dažniausiai – žaliais, rečiau – mėlynais ar violetiniais). Istoriškai Lielvardės juostos arealas apima ne tik Lielvardės valsčių, bet ir Jumpravos, Kastranės, Krapės, Lauberės, Ledmanės, Madlienos, Mengelės ir Rembatės valsčius. XIX a. Lielvardės regione, juosta buvo naudojama tiek buityje, tiek skirta pasipuošti. Yra du Lielvardės juostos variantai – platusis ir siaurasis.

Lielvardės juosta pasižymi itin turtinga raštų simbolika. Šią juostą išgarsino estų grafiko, mokslo teoretiko Tenio Vinto (*Tõnis Vint*) ir latvių režisieriaus Ansio Epnerio 1980 m. filmas „Juosta iš Lielvardės". Vintas apibendrino, jog juostoje atsispindi seniausių civilizacijų kodai, kuriuos iššifravus galima būtų perskaityti visatos atsiradimo istoriją. Ilgainiui atsirado ir daugiau mistinių juostos simbolikos paaiškinimų ir istorijų. Lielvardės juosta XX a. pab. tapo vienu iš latvių kultūros simbolių. Lielvardės juostos motyvais audžiami šalikai, kepurės, pirštinės, puošiama keramika.

Literatūra
----------

* Raimonda Strode. *Lielvārdes josta: No senatnes līdz mūsdienām*. Rīga: Jumava, 2015.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Karakašas |
| --- |
| Karakašas Kunluno kalnuose Karakašas Kunluno kalnuose |
| **Ilgis** | 740 km |
| **Baseino plotas** | 19 983 km² |
| **Vidutinis debitas** | 69,7 m³/s |
| **Ištakos** | Karakorumas |
| **Žiotys** | Chotanas |
| **Šalys** | Indija, Kinija |

**Karakašas** (uig. قاراقاش = *Qaraqax*, kin. 黑玉河, pinyin: *Hēiyù hé* – 'juodojo nefrito upė') – upė daugiausia Kinijos Liaudies Respublikoje, pietų Sindziange; viena iš Chotaną sudarančių upių (Tarimo baseinas). Prasideda Aksai Čino krašte, Ladake, 5800 m aukštyje, Karakorumo kalnuose. Teka kalnuotomis vietomis į šiaurę iki Sumnalo, tada pasuka į rytus, už Palong Karpo – į šiaurės vakarus ir teka per Sindziangą. Ties Šaidula pasuka į šiaurės rytus ir netoli Sandžu-la perėjos kerta Kunluno kalnus. Už 200 km į šiaurę nuo Chotano miesto, Taklamakano dykumoje ties Košlašu Karakašas susilieja su Jurunkašu ir sudaro Chotano upę.

Karakašas žinomas dėl jo pakrantėse randamo balto ir žalsvo nefrito. Senovėje upės slėniu ėjo prekybinis kelias tarp Jarkanto ir Leho.
|  |
| --- |
| The Rounder Girls |
|  
Tini Kainrath |
| Biografija |
| Kilmė | Austrijos vėliava Austrija |
| Žanrai | soul, gospelo muzika |
| Kūrinių kalbos | anglų, vokiečių |
| Aktyvumo metai | 1993–dabar |
| Svetainė | roundergirls.at |
| Nariai |
| Tini Kainrat (vok. *Tini Kainrath*)  Kim Kuper (vok. *Kim Cooper*) |
| Buvę nariai |
| Lyn Kiran (vok. *Lynne Kieran*) |

**„The Rounder Girls"** – Austrijos soul muzikos trio.

Grupę sudaro trys vokalistės: Tini Kainrat (vok. *Tini Kainrath*), Kim Kuper (vok. *Kim Cooper*) ir Lyn Kiran (vok. *Lynne Kieran*). L Kiran gimė Londone, turi muzikinį išsilavinimą. K. Kuper gimė Niujorke, be dainavimo taip pat rašo dainas. T. Kainrat kilusi iš Vienos. Mergina be dainavimo užsiima aktoryste: vaidino filmuose ir serialuose „Muttertag – Die härtere Komödie", „Tatort", „Silentium" ir kt. Ji taip pat yra įvairių televizijos projektų dalyvė.

„The Rounder Girls" su daina „All To You" 2000 m. „Eurovizijoje" užėmė 14 vietą.

2009 metais trio gastroliavo su grupe „Global Kryner". Tais pačiais metais pasirodė albumas „Global Kryner versus The Rounder Girls".

2013 m. gruodžio 9 d. mirė grupės narė Lyn Kiran, sulaukusi 53 metų amžiaus.

Diskografija
------------

* 1996: *The Rounder Girls Live*
* 1998: *Ain’t No Mountain High Enough*
* 1999: *Songs from the Film and Others*
* 2000: *All to You*
* 2001: *La dolce vita (Sweet Life)*
* 2002: *Unwrapped Around Christmas*
* 2005: *Love the Skin You’re In*
* 2009: *Global Kryner versus The Rounder Girls*
* 2010: *Men*
* 2012: *Women*

Nuorodos
--------

* Oficiali grupės svetainė – roundergirls.at

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Bobbie Singer  *„Reflection"*** |  **Austrijos atstovės Eurovizijoje**2000 | Po to:**Manuel Ortega  *„Say a Word"*** |
|  |
| --- |
| Kuunkuiskaajat |
|  
Kuunkuiskaajat 2010 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Suomijos vėliava Suomija |
| Kūrinių kalbos | suomių |
| Aktyvumo metai | 2008–dabar |
| Svetainė | duokuunkuiskaajat.com |
| Nariai |
| Susan Aho  Johanna Virtanen |

**Kuunkuiskaajat** – Suomijos liaudies muzikos duetas, kurios narės yra Susan Aho ir Johanna Virtanen. Grupė susikūrė 2008 metų vasarą. Jos atstovavo Suomijai 2010 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „Työlki ellää".

Suomijos nacionaliniame finale į 2010 m. Euroviziją duetas „Kuunkuiskaajat" laimėjo atranką su daina „Työlki ellää". Už šią dainą balsavo 42 % žiūrovų. Suomijos atstovai dalyvavo pirmajame konkurso pusfinalyje, tačiau į finalą nepateko.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kuunkuiskaajat** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2009-12-03 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Waldo's People  *„Lose Control"*** |  **Suomijos atstovės Eurovizijoje**2010 | Po to:**Paradise Oskar  *„Da Da Dam"*** |
Adomo Petrausko muziejus
**Adomo Petrausko muziejus ir Uoginių kaimo amatų centras** – vietos gyventojo Adomo Petrausko savarankiškai įkurtas unikalus muziejus, esantis Uoginių kaime, Kupiškio rajone.

Istorija
--------

Adomo Petrausko (1914–2004) įkurtas muziejus pirmiesiems lankytojams duris atvėrė 1969 m. Tuomet savo sodyboje įkūrė unikalų muziejų, kuriame įrengė buities daiktų, spaudinių, liaudies skulptūrų ekspozicijas, stendus su įžymių žmonių fotografijomis, biografijomis, etnografiniai, archeologiniai radiniai. Pamatę didelį jo entuziazmą kaupti įvairias senienas, muziejui išsiplėsti padėjo tuometiniai Antašavos kolūkio vadovai Vytautas Notkus ir Albinas Vaižmužis. Savamokslis kaimo meistras Jonas Laužikas iš Antašavos muziejininko sodyboje sukonstravo ir pastatė originalų pastatą – bokštą, kuriame nuolat rengiamos keičiamos parodos.

Uoginių kaimo amatų centras
Muziejų sudaro kompleksas pastatų: gyvenamasis namas, dvi klėtys, bokštas ir padarginė. Muziejaus rinkinių fondą sudaro daugiau kaip 7000 eksponatai. Sodybą puošia paties A. Petrausko medžio drožiniai, per keletą dešimtmečių kaimų laukuose surinkti  akmenys, keisčiausių formų  gamtos sukurti dariniai.

1996 m. visus eksponatus Adomas Petrauskas padovanojo Kupiškio rajono savivaldybei. Tokiu būdu šis muziejus tapo Kupiškio etnografijos muziejaus struktūriniu padaliniu. Adomui Petrauskui už  nuopelnus, puoselėjant kaimo kultūrą, 2001 m. suteiktas Kupiškio krašto Garbės piliečio vardas.

2015 m. pastatytas Uoginių amatų centras A. Petrausko muziejaus teritorijoje (Kupiškio etnografijos muziejaus padalinyje) vykdant 2014–2015 m. vietos projektą „Amatų centro įkūrimas Uoginių kaime, Kupiškio rajone". Amatų centro uždaviniai – koordinuoti tradicinių amatų veiklą. Šiame centre organizuojami renginiai, akcentuojantys etnokultūros amatų tradicijas ir skatinantys amatininkų verslumą bei vykdomą  edukacinę veiklą.

Nuorodos
--------

* Adomo Petrausko muziejus ir Uoginių kaimo amatų centras. Kupiškio etnografijos muziejus Archyvuota kopija 2020-03-19 iš Wayback Machine projekto.
* Kupiškio turizmo centras. Adomo Petrausko muziejus
* Adomo Petrausko muziejus (Virtualus turas)
**Romanas Žebenka** (1906 m. lapkričio 12 d. Raseiniuose – 1964 m. liepos 10 d. Baisogaloje) – Lietuvos agronomas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

1932 m. baigė Žemės ūkio akademiją.

1940 m. Liaudies Seimo narys. 1940–1941 ir 1944–1946 m. LTSR žemės ūkio liaudies komisariato gyvulininkystės valdybos viršininkas. 1942–1943 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje divizijoje. 1943 m. RTFSR žemės ūkio liaudies komisariato vyriausiasis zootechnikas. 1946–1947 m. LTSR gyvulininkystės ministro pavaduotojas. 1947–1952 m. dirbo Žemės ūkio institute gyvulininkystės sektoriaus vadovu, direktoriaus pavaduotoju. 1952–1964 m. Gyvulininkystės instituto direktorius; 1961–1964 m. gyvulininkystės skyriaus vedėjas.

1940–1947 ir 1959–1964 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1954–1961 m. kandidatas į LKP CK narius.

Bibliografija
-------------

* Karvių pieningumas ir veislininkystė, 1952 m.
* Gyvulių veislių gerinimas, 1957 m.
* Lietuvos TSR gyvulininkystės išvystymo rezervai, 1959 m.
* Olandų juodmargiai Lietuvis TSR veislininkystės stotyse, 1961 m.
* Kaip padidinti karvių pieno riebumą, 1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Romanas Žebenka*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 639
**Libitina** (lot. *Libitina*) – italikų deivė, personifikuojanti žemę, iš kurios visa gimsta ir į kurią visa sugrįžta. Dėl Libitinos funkcijų vėlesniais laikais romėnai šią dievybę pradėjo tapatinti su Prozerpina, ji laikyta laidotuvių deive. Dar vėlesniais laikais Libitiną imta tapatinti su Venera, ji vadinta Venera Libitina. Teigiama, kad tokia sąsaja veikiausiai atsiradusi dėl to, kad deivės vardą bandyta etimologiškai aiškinti, siejant su žodžiu *libīdo* („aistra").

Būta Libitinos giraitės, kur stovėjusi šios deivės šventykla, čia buvo laikomi laidojimo reikmenys. Asmuo, užsiimantis tinkamu žmogaus palaidojimu, vadintas *libitinarius*, o jo verslas – *libitina*; iš čia posakiai *libitinam exercere*, arba *facere*, bei *libitina funeribus non sufficiebat*, t. y. „jie visi negalėję būti palaidoti". Libitinos šventykloje laikyti reikmenys, ypač gultas, ant kurio buvo deginami mirusiųjų kūnai, vadinti *libitina*.

Dionisijas Halikarnasietis mini, kad karalius Servijus Tulijus tam, jog būtų aišku, kiek žmonių mirė, įsakęs, kad už kiekvieną mirusį asmenį Libitinos šventykloje turi būti paliekama po monetą.

Dėl deivės sąsajų su mirtimi romėnų poetai neretai jos vardu įvardydavo pačią mirtį.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Libitina*. Aleksandra Veličkienė. „Antikos mitologijos žinynas", Kaunas, „Šviesa", 2008, 164 psl.
2. 1 2 3 4 5  Schmitz, Leonhard (1867), "Libiti'na", in Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |
**Vsevolodas Tairovas** (rus. *Всеволод Константинович Таиров*; g. ? – m. 1941 m. spalio 29 d.) – TSRS aviakonstruktorius.

1933 m. baigė Maskvos aviacijos institutą. Po to dirbo aviakonstruktoriaus Nikolajaus Polikarpovo, vadovavusio konstruktorių biurui, pavaduotoju. Dalyvavo kuriant naikintuvą I-16.

1935 m. ėmė vadovauti Kijevo aviacijos gamyklos Nr. 34 bandymų ir konstravimo skyriui. Šiame skyriuje, vadovaujamame V. Tairovo, buvo sukonstruoti lėktuvai OKO-1 (pašto keleivinis lėktuvas), OKO-2 (karinis transporto lėktuvas), OKO-3 (keleivinis lėktuvas), OKO-4 (naikintuvas biplanas), OKO-5 (sanitarinis lėktuvas), OKO-6 (dvimotoris sunkusis naikintuvas), OKO-7, Ta-1, Ta-3, Ta-3bis. Pavadinimas OKO yra gamyklos skyriaus pavadinimo santrumpa (rus. *ОКО, опытный конструкторский отдел*).

Žuvo 1941 m. spalio 29 d. Aviacijos pramonės liaudies komisariato darbuotojų evakuacijos iš Maskvos į Kuibyševą metu, kai Uljanovsko srityje sudužo lėktuvas PS-84, gabenęs 17 evakuojamų darbuotojų.

Nuorodos
--------

* ОКО-1 легкий транспортный самолет
* Денисов С. Фрагменты счастливого детства[neveikianti nuoroda]
SteelSeries|  |
| Forma | Uždaroji akcinė bendrovė |
| Įkurta | 2001 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Jacob Wolff-Petersen |
| Centrinė būstinė | Kopenhaga, Danija |
| Svarbiausi darbuotojai | Ehtisham Rabbani (CEO)Tino Soelberg (CTO) |
| Produkcija | Kompiuterinių žaidimų įranga: ausinės, pelės ir jų kilimėliai, klaviatūros, žaidimų pultai |
| Tinklalapis | steelseries.com |

**SteelSeries** – danų bendrovė, gaminanti kompiuterinių žaidimų įrangą ir priedus, kaip antai klaviatūras, ausines, peles ir jų kilimėlius.

Istorija
--------

Bendrovę 2001 m. įkūrė Jacob Wolff-Petersen. Pradžioje bendrovė vadinosi „Soft Trading" ir tik 2007 m. buvo pervardyta į „SteelSeries".

2012 m. į kompaniją investavo amerikiečių firma „Catterton Partners" ir Kinijoje įsikūrusi privati „ClearVue Partners" firma.

Žaidėjų ir komandų rėmimas
--------------------------

Įmonė remia keletą elektroninio sporto komandų ir žaidėjų.

Partnerystė
-----------

Kompanija bendradarbiauja su „Gunnar Optiks", „Blizzard Entertainment", „Valve Corporation" ir „Electronic Arts" įmonėmis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Villa Riachuelo**| **Plotas** | 4,4 km² |
| **Gyventojų sk.** | 14 960 |
| **Gyventojų tankumas** | 3400 žm./km² |
| ***Komuna*** | C8 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Vilja Riačuelas** (isp. *Villa Riachuelo*) – kvartalas, esantis pietvakariniame Argentinos sostinės Buenos Airių pakraštyje. 

Kvartalas apribotas *Lisandro de la Torre, José Barros Pazos, Gral Paz, 27 de Febrero, Escalada, Cnel. Roca* gatvių. 

Norijos tiltas, žymintis piečiausią miesto pakraštį

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
*Apie Minijos intaką žr. Vilka (Minija).*

| Vilka |
| --- |
|  Vilka Anužių apylinkėse |
| **Ilgis** | 36 km |
| **Baseino plotas** | 245 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,08 m³/s |
| **Ištakos** | Tauragės rajonas |
| **Žiotys** | Gėgė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Vilka |

**Vilka** – upė Lietuvoje, Tauragės rajone ir Pagėgių savivaldybėje; dešinysis Gėgės intakas, įteka į ją 14,9 km nuo jos žiočių, prie Plaškių; Nemuno mažųjų intakų baseinas. Ištakos į Vaitiškės kaime, prie krašto kelio 199. Teka pietvakarių kryptimi. Kulmenų kaime prie Vilkos stūkso Kreivėnų (Kulmenų) piliakalnis. Upę dusyk kerta geležinkelio linija Radviliškis – Pagėgiai, bei kartą – Pagėgių – Klaipėdos geležinkelis, prie Anužių Vilką kerta krašto kelias  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda .

Intakai:

* Kairieji: Kreivė, Piktupė;
* Dešinieji: Kulmena, Žardė, Juodupė, Kamona, Kreivutė.

Upės vidutinis nuolydis – 83 cm/km.

Istorija
--------

Vilka (*Wilke*) minima XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose. Upėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo *vilkas, vilkė*.

* Upė ties Gudais
* Upėvardis kelyje  **4201**  Pagėgiai–Gudai–Sartininkai

Šaltiniai
---------

1. ↑  ezerai.vilnius21.lt - Vilka, upė
2. ↑  *Vilka*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 520
3. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 432 psl.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
*Kitos reikšmės – Viljarika (reikšmės).*

| Viljarika*Villa Rica del Espíritu Santo* |
| --- |
|        |
| *Viljarikos bažnyčia* |
|  |
| 

ViljarikaViljarika

25°46′48″ p. pl. 56°27′36″ v. ilg.﻿ / ﻿25.78000°š. pl. 56.46000°r. ilg.﻿ / 25.78000; 56.46000﻿ (Viljarika)Koordinatės: 25°46′48″ p. pl. 56°27′36″ v. ilg.﻿ / ﻿25.78000°š. pl. 56.46000°r. ilg.﻿ / 25.78000; 56.46000﻿ (Viljarika) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Gvaira |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1576 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 38 151  |
| **Altitudė** | 247 m |

**Viljarika** (isp. *Villarrica*, gvar. *Villarrika*) – miestas pietrytiniame Paragvajuje, Gvairos departamento administracinis centras. 38,2 tūkst. gyventojų.

Viljarika – prekybinis ir žemdirbystės centras prie Panamerikos kelio. Maisto, odos, medienos apdirbimo, tekstilės, vyno pramonė. Apylinkėse auginama *yerba mate*, tabakas, cukranendrės.

Svarbiausi lankytini miesto objektai yra XIX a. pab. katedra, XX a. pr. savivaldybės rūmai, krašto muzejus, Ibaroti bažnyčia, El Porvenir Guaireño kultūrinis klubas, įvairūs kiti XIX a. pab. architektūros paminklai.

Istorija
--------

Miestas *Villa Rica del Espíritu Santo* pavadinimu įkurtas prie Paranos upės 1576 m. Po Brazilijos atakų į dabartinę vietą perkeltas 1682 m. Į Viljariką atsikraustė daug imigrantų iš Vokietijos.

Nuorodos
--------

* Miesto nuotraukos Archyvuota kopija 2005-05-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Edgaras Kuturys** |
| --- |
| Gimė | 1974 m. balandžio 10 d. (49 metai)Lietuva Būbliškė, Šilutės rajonas |
| Vaikai | Gytis, Rinas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Pareigos | Pagėgių savivaldybės mero pavaduotojas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos policijos akademija |

**Edgaras Kuturys** (g. 1974 m. balandžio 10 d. Būbliškėje, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1992 m. baigė Vilniaus 65-ąją vidurinę mokyklą, 1995 m. - Lietuvos policijos akademiją, teisės bakalauras.

2006-2011 m. Pagėgių savivaldybės administracijos Bendrojo ir juridinio skyriaus vedėjas. 2011-2012 m. Šilutės miškų urėdijos medžioklės plotų prižiūrėtojas. Nuo 2012 m. Klaipėdos rajono savivaldybės administracijos Viešosios tvarkos skyriaus vedėjas.

Nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys. Nuo 2020 m. savivaldybės mero pavaduotojas.

Iki 2017 m. Darbo partijos Pagėgių skyriaus narys. 2017-2018 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

Medžiotojų klubo „Rusnė", Tarptautinės policijos asociacijos narys, neetatinis aplinkos apsaugos inspektorius.

Žmona Tatjana, vaikai Gytis, Rinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
| Virčiuvis |
| --- |
|  Virčiuvis ties Mindaugiais |
| **Ilgis** | 69 km |
| **Baseino plotas** | 447 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,0 m³/s |
| **Ištakos** | Pakruojo rajonas |
| **Žiotys** | Lielupė |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |

**Virčiuvis** (latv. *Vircava*) – upė šiaurės Lietuvoje (Pakruojo, Joniškio r.) ir Latvijoje (Jelgavos sav.). Prasideda Pakruojo rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Pašvitinio. Teka į šiaurę Žiemgalos žemuma. Įteka į Lielupę 73 km nuo jos žiočių, keletu kilometrų aukščiau Jelgavos.

Didžiausi intakai – Audruvė, Ašvinė, Alėja (kairieji). Ties Baravykų kaimu yra buvusi sietuva, vadinama Raganinėmis. Upės vaga iki pat Lietuvos ir Latvijos valstybių sienos, iki pat Drąsutaičių kaimo, sureguliuota – iškastas gilus griovys. Virčiuvis ties Drąsutaičiais patvenktas, yra 23 ha tvenkinys.

Virčiuvio upe XII-XIII a. ėjo skiriamoji riba tarp Vakarų ir Rytų Žiemgalos, o XVI-XIX a. – tarp Šiaulių ir Upytės (nuo 1843 m. Panevėžio) pavietų.

Upėvardis galimai finougriškos kilmės: plg. est. *virts* („klanas, srutų duobė"), iš jo: *Virts-järv*, *Virtsa-küla*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Virčiuvis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 573-574
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 387