recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Altajaus šamanų plakimas gongu. Muzika buvo vienas iš būdų, Sibiro šamanams pasiekti transą, savihipnozę.
*Photographic Studies in Hypnosis, Abnormal Psychology* (1938)
**Hipnozė** gali būti suvokiama kaip

1. Psichoterapijos metodas; jį panaudojant vykstantis procesas, kurio metu pasiekiamas transas; įvedimas į transą.
2. Tarpinė tarp būdravimo ir miego būsena (transas), sukeliama kito asmens įtaiga (arba savitaiga).

Vieningo hipnozės apibrėžimo nėra: įvairių psichoterapijos mokyklų atstovai akcentuoja skirtingus aspektus, pateikdami savo definiciją.

Vertinimas
----------

Amerikos medikų asociacija ir Amerikos psichologų asociacija prisiminimus, gautus hipnozės pagalba, traktuoja *mažiau* patikimais, nei atgamintus be jos. JAV teismuose hipnozę draudžiama naudoti, pateikiant parodymus ar tiriant nusikaltimus.

Masinėje (pop) kultūroje hipnozė suvokiama kaip procedūra, kurios metu asmuo panardinamas į transą, kuriame esą galima išgauti (sąmoningai neišgaunamą) informaciją, valdyti žmogų komandomis, „užprogramuoti" tam tikriems veiksmams.

Formos
------

Skiriamos dvi hipnozės rūšys:

* Paprastoji (išorinė) hipnozė: kai hipnozė praktikuojama kito asmens atžvilgiu (hipnotizuotojas veikia hipnotizuojamą asmenį),
* Savihipnozė: kai asmuo taiko hipnozę sau pačiam (hipnotizuotojas ir hipnotizuojamasis sutampa).

Istorija
--------

Manoma, kad hipnozė naudota jau seniausiais laikais, pvz. gydomosiose šventyklose Indijoje. Panašių užuominų randame ir Senovės Egipte, kur gydyta hipnotine įtaiga.

Pirmasis Vakaruose žinomas domėjimasis hipnoze – daktaro Franso Mesmerio apie 1770 metus gydymui naudotas gyvūnų magnetizmas greičiausiai įtraukė ir hipnozę. XIX amžiaus pradžioje hipnozės reiškinį tyrė Abė Farija (*Abbé Faria*).

1842 metais Džeimsas Bredas pirmasis panaudojo terminą „hipnozė". Jis atmetė F. Mesmerio idėją, kad magnetizmas sukelia hipnozę, ir teigė, kad mesmerinį transą sukuria ilgalaikis ryškaus judančio objekto stebėjimas. Jo manymu, akių judesiai nuvargina tam tikras smegenų dalis, sukeliant transą. Procedūrą jis pradžioje vadino neurohipnoze.

Vėliau jis atliko daugiau tyrimų, nustatydamas, kad transas veikiau nėra smegenų nuovargis, o tokią būsena sukelia *monoideizmas* – intensyvus, ilgalaikis dėmesio fokusavimas viena kryptimi.

Dž. Bredas mėgino hipnozę naudoti įvairioms fizinėms ir psichologinėms negalioms gydyti, tačiau nelabai sėkmingai. Kiti gydytojai hipnozę panaudojo sėkmingiau, ypač skausmui valdyti. Daktaras Džeimsas Esdelis atliko virš 300 operacijų, kuriose skausmui malšinti buvo naudojama hipnozė, tačiau greitai atrasti cheminiai anestetikai pakeitė hipnozę.

Žemyninėje Europoje XIX amžiaus 9-ajame dešimtmetyje kiti mokslininkai eksperimentavo su hipnoze – mėgino naudoti procesą isterijai gydyti. Taip pat šiuo metu pirmą kartą aprašyti pohipnotinės įtaigos efektas.
**Kepler-26 e** – egzoplaneta, skriejanti apie K spektrinės klasės žvaigždę Kepler-26, esančią Lyros žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 1093,4 šviesmečio (335,2 parseko).

Kepler-26 e yra Neptūno tipo dujinė milžinė; jos masė siekia 6,39 Žemės masės (kitais duomenimis – 5,9783), o spindulys – 0,215 Jupiterio spindulio. Kepler-26 e orbitos spindulys yra 0,220 av, apie savo žvaigždę ji apskrieja per 46,8 paros. Be Kepler-26 e, šioje sistemoje aptiktos dar 3 planetos – Kepler-26 b, Kepler-26 c bei Kepler-26 d (2020 m. duomenimis).

Kepler-26 e atrasta 2014 m. vasarį „Kepler" kosminiu teleskopu (taikytas tranzitų metodas). Iš pradžių ji buvo laikoma planeta kandidate; planetos egzistavimą iš esmės patvirtino NASA „Ames" tyrimų centro (angl. *NASA Ames Research Center*) tyrėjų komandos atlikta statistinė analizė (didesnis nei 99 % patikimumo lygis).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Kepler-26 e". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-30.
2. 1 2 3  „Kepler-26 e". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-30.
3. 1 2 3  Rowe, Jason F. (2014). „Validation of Kepler's Multiple Planet Candidates. III. Light Curve Analysis and Announcement of Hundreds of New Multi-planet Systems". *The Astrophysical Journal* **784** (1): 20. Bibcode:2014ApJ...784...45R. arXiv:1402.6534. doi:10.1088/0004-637X/784/1/45. 45.
4. 1 2  „Kepler-26 e". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-30.
5. ↑  „Planet Kepler-26 e". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-30.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kepaluškalnis |
| --- |
| Kepaluškalnis nuo pietinės papėdės |
| 

KepaluškalnisKepaluškalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°34′00.9″ š. pl. 22°26′01.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.566917°š. pl. 22.433639°r. ilg.﻿ / 55.566917; 22.433639Koordinatės: 55°34′00.9″ š. pl. 22°26′01.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.566917°š. pl. 22.433639°r. ilg.﻿ / 55.566917; 22.433639 |

 |
| Vieta | Šilalės rajonas |
| Seniūnija | Kaltinėnų seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Naudotas | II tūkst. pradžia |
| Tirtas | 1990 m. |

**Kepaliuškalnis** (oficialiai: *Pilės* ar *Kaltinėnų piliakalnis*) – piliakalnis Šilalės rajone, netoli Kaltinėnų miestelio, Pilės kaime. Jis datuojamas II tūkst. pradžia. Piliakalnio dydis, jo gynybinių įtvirtinimų mastas leidžia neabejojant teigti, kad kovų su kryžiuočiais laikotarpiu ten stovėjo viena stipriausių Žemaitijos pilių – Kaltinėnų krašto gynybinis ir administracinis centras.

Vaizdas iš papėdės 2018 m.
Aikštelė
Ant kalno viršūnės

Įtvirtinimų liekanos
--------------------

Piliakalnis buvo įrengtas aukštumos pakraštyje, dviejų daubų suformuotame kyšulyje. Jo šlaitai statoki, iki 20 m aukščio. Apytiksliai 45 × 50 m aikštelė pakraščiuose buvo apjuosta šiuo metu jau suplokštėjusiu gynybiniu pylimu. Šioje aikštelėje rasta pentinų, akmeninių sviedinių ir kitų radinių. Iš šiaurės pusės ji įtvirtinta net 5 pylimais ir grioviais, kurių trys pirmieji juosė ir rytinį bei vakarinį šlaitus. Pietiniame šlaite, 4 m žemiau aikštelės krašte esančios terasos, gynybinis griovys, už kurio supiltas pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Jie likę tik pietvakarinėje dalyje, kitur jau sunaikinti.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dauguma pylimų nuskleisti, grioviai užlyginti. Pylimus apardė ir į vakarus nuo piliakalnio stovėjusi sodyba (nugriauta). Istoriniu atžvilgiu ypač žalingi buvo apie 2002 m. vykę piliakalnio tvarkymo darbai, kai per šiaurinius įtvirtinimus į aikštelę nutiestas akmenimis grįstas kelias, o penktojo griovio vietoje įrengta mašinų stovėjimo aikštelė.

1990 m. J. Genys piliakalnio aikštelėje ištyrė 8,5 m² plotą, kultūrinio sluoksnio neaptiko.

Paminklas Vytautui Didžiajam
----------------------------

Paminklas Vytautui Didžiajam
Kepaluškalnio papėdėje 1990 m. pastatytas medinis paminklas Vytautui Didžiajam ir pergalei Žalgirio mūšyje atminti.

Vieta jam parinkta neatsitiktinai. Kovodamas dėl valdžios, taip pat ir tapęs valdovu kunigaikštis ne kartą lankėsi Žemaičiuose. Tikėtina, buvo užsukęs ir į Kaltinėnus, vieną svarbiausių tuometinės Žemaitijos centrų.

Piliakalnio reikšmė šiandien
----------------------------

Pilies gynėjų atminimui kalno aikštelėje pastatytas akmeninis aukuras, šalia dažnai plevėsuoja Lietuvos Respublikos, Šilalės rajono ar Tauragės apskrities vėliavos.

Ant piliakalnio taip pat švenčiamos Joninės ir kitos sueigos, kūrenami laužai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kepaluškalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Kepler-1047 b** (dar žymima **KOI-2004 b**, **KOI-2004.01**, **KIC 12154526 b**, **Gaia DR2 2133309160710350336 b**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-1047, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 2665,4 šviesmečio (817,2 parseko).

Kepler-1047 b yra vadinamoji superžemė; jos masė siekia 5,02 Žemės masės, o spindulys – 2,09 Žemės spindulio. Apie Kepler-1047 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~56,19 paros. Tai reiškia, jog Kepler-1047 b skrieja per arti savo žvaigždės, kad patektų į šios sistemos gyvybės zoną.

Kepler-1047 b atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Be Kepler-1047 b, šioje sistemoje dar aptikta Kepler-1047 c planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-1047 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-23.
2. 1 2 3  „Kepler-1047 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-23.
3. ↑  „Kepler-1047". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-09-23.
4. 1 2  „Kepler-1047 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-23.
5. 1 2  „Planet Kepler-1047 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-23.
6. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
| Urungu, Bulgan Golas |
| --- |
|  Upė Mongolijoje |
| **Ilgis** | 725 km |
| **Baseino plotas** | 35 440 km² |
| **Vidutinis debitas** | 45 m³/s |
| **Ištakos** | Mongolijos Altajus |
| **Žiotys** | Baganuras/Ulunguras |
| **Šalys** | Mongolija, Kinija |

**Urungu** (kin. 乌伦古河, pinyin: *Wūlúngǔ hé*) arba **Bulgan Golas** (mong. *Булган гол*) – upė Mongolijoje ir Kinijos Liaudies Respublikoje (Sindziange). Prasideda Mongolijos Altajuje, Dušin Ulo masyve. Aukštupyje teka giliais tarpukalnių slėniais, paskui išsilieja į Džiungarijos lygumą, kurioje smarkiai vingiuoja, sudaro vidinę deltą. Teka vakarų kryptimi per Rytų Turkestaną. Žemupyje kaitalioja vagą – įteka tai į Baganuro, tai į Ulunguro ežerą. Iki 1969 m. šie ežerai jungėsi nenuotakiame duburyje, tačiau dabar kanalu siejasi su Irtyšiumi.

Upė vasarą paplūsta, žiemą užšąla. Vanduo naudojamas drėkinimui. Aukštupio baseine yra vienintelė Mongolijoje bebrų buveinė.

Mongolijoje prie Bulgan Golo yra Bulgano gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Урунгу*,Большая советская энциклопедия, T. XXVII (Ульяновск—Франкфорт). – Москва: Советская энциклопедия, 1977
| Tartagalis*Tartagal* |
| --- |
| *Miesto bažnyčia* |
|  |
| 

TartagalisTartagalis

22°30′0″ p. pl. 63°50′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.50000°š. pl. 63.83333°r. ilg.﻿ / 22.50000; 63.83333﻿ (Tartagalis)Koordinatės: 22°30′0″ p. pl. 63°50′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.50000°š. pl. 63.83333°r. ilg.﻿ / 22.50000; 63.83333﻿ (Tartagalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Saltos provincija Saltos provincija |
| **Departamentas** | Chosė de San Martino departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1924 m. birželio 13 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 56 308  |
| **Altitudė** | 510 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.tartagal.gov.ar |

**Tartagalis** (isp. *Tartagal*) – miestas Argentinoje, Saltos provincijos šiaurės rytuose, Čiako lygumose, 365 km nuo Saltos, netoli sienos su Bolivija. Per miestą teka Tartagalio upė. Departamento centras. Virš 56 tūkst. gyventojų (3/4 visų departamento gyventojų).

Istorija
--------

Pavadinimas *Tartagal* kilęs nuo *tártago* augalo (*Euphorbia lathyris*, karpažolių rūšis). Miestas tokiu pavadinimu rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1853 m. Tuo metu jis priklausė Bolivijai, Tarichos departamentui. Miestas oficialiai įkurtas 1924 m. Netrukus tapo departamento centru, o 1949 m. Tartagalis gavo miesto statusą. Nafta apylinkėse atrasta XX a. pradžioje. Nuo 1926 m. kompanija YPF pradėjo naftos gavybą ir įdarbino daugelį miesto gyventojų. Miestas pradėjo sparčiai augti. 1992 m. privatizavus YPF kompaniją, 90 % darbininkų buvo atleista, kas sukėlė dideles socialines problemas mieste.

Ekonomika ir susisiekimas
-------------------------

Tartagalis – svarbus ekonominis centras ne tik Saltos provincijoje, bet ir visoje Argentinoje. Šalia miesto glūdi antras pagal dydį šalyje dujų telkinys. Čia išgaunama 25 % šalies naftos ir 16 % gamtinių dujų.

Tartagalis – svarbus Mercosur organizacijoje transporto mazgas; iki Bolivijos sienos tik 55 km, iki Paragvajaus – 100 km. Keliai į Tarichą (Bolivija), Saltą, Puerto La Pasą. Miestą kerta Saltos-Santa Kruso geležinkelis.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-04-11 iš Wayback Machine projekto.
| Suchumio karo kelias |
| --- |
| **Suchumio karo kelias** |
|  |
| Valstybės | Rusijos vėliava Rusija, Abchazijos vėliava Abchazija |
| Ilgis | 349 km |
| Pradžia | Čerkeskas |
| Pabaiga | Suchumis |
| Atidarytas | 1894 m. |
| Sritys | Karačiajaus Čerkesijos vėliava Karačiajų Čerkesija |
| Miestai | Karačiajevskas, Teberda, Omarišara |

**Suchumio karo kelias** (rus. *Военно-Сухумская дорога*, gruz. სოხუმის სამხედრო გზა) – istorinis kelias per Didžiojo Kaukazo kalnus, jungiantis Čerkeskas ir Suchumį. Ilgis – 349 km. Kalnus kerta per Kluchoro perėją (2781 m).

Nuo senovės šiomis vietomis ėjo karavanų kelias. Jis pažymėtas XIV a. venecijiečių žemėlapiuose. 1894 m. Rusijos imperija čia nutiesė plentą. Kelias prasideda Karačiajų Čerkesijos sostinėje Čerkeske ir eina į pietus pro Karačajevską Teberdos upės slėniu. Yra atšaka į Dombajų. Toliau ties Kluchoro perėja kerta Kaukazą ir Rusijos–Abchazijos sieną. Abchazijoje eina į pietvakarius Kodorio tarpekliu.

Čerkesijos pusėje didžioji kelio dalis asfaltuota. Seniau prie kelio buvo turistinė bazė „Servernyj prijut", bet nūnai visiškai apleista. Abchazijoje kalnuotoji kelio dalis neasfaltuota. Kelias dažnai užnešamas lavinų, potvynių, nuošliaužų. Po 1992–1993 m. Gruzijos–Abchazijos karo kelias per Kluchoro perėją uždarytas ir nebenaudojamas.

Aplink kelią gausu senovinių tvirtovių, šventyklų, jis eina pro Teberdos rezervatą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 95
| Džomolharis |
| --- |
| Džomolharis iš Butano pusėsDžomolharis iš Butano pusės |
| **Aukštis** | 7050 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Butano vėliava Butanas, Kinijos vėliava Kinija |
| **Kalnynas** | Himalajai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1937F. S. Čapmanas, P. Dava Lama |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Džomolharis

  |
| **Koordinatės:** | 27°49′27″ š. pl. 89°16′12″ r. ilg.﻿ / ﻿27.82417°š. pl. 89.27000°r. ilg.﻿ / 27.82417; 89.27000Koordinatės: 27°49′27″ š. pl. 89°16′12″ r. ilg.﻿ / ﻿27.82417°š. pl. 89.27000°r. ilg.﻿ / 27.82417; 89.27000 |

**Džomolharis** (tibet. ཇོ་མོ་ལྷ་རི  = *jo mo lha ri* 'dievų kalnas') – viršukalnė Himalajuose, Kinijos (Tibeto, Jadongo apygardos) ir Butano (Paro rajono) pasienyje. Aukštis – 7050 m (arba 7314 m). Papėdėje prasideda Paro ir Amo upės. Kalno santykinis aukštis – 2065 m.

Džomolharis – šventasis kalnas Tibeto budizme. Tai vienos iš 5 Tšeringmos seserų buveinė. Butano pusėje kalne įtengta Džomolhario šventykla, taip pat yra meditacijų olos, Tšeringmos dvasių ežeras.

Į kalną pirmą karta užkopė (1937 m. gegužę) britų keliautojas Fredis Spenseris Čapmanas (*Freddie Spencer Chapman*) ir šerpų vedlys Pasangas Dava Lama.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chomo Lhari, China/Bhutan, *peakbagger.com*
2. ↑  Chomolhari
| Dopaminas |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| Cheminė formulė | C₈H₁₁NO₂ |
| Molinė masė |  |
| SMILES | C1=CC(=C(C=C1CCN)O)O |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° |  |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Dopaminas** – natūralus organizme gaminamas cheminis junginys, neuromediatorius. Išsiskiria didesniais kiekiais smegenyse tuomet, kai jaučiami malonūs pojūčiai, nors yra susijęs ir su kitais organizmo procesais, nesusijusiais su psichika.

Funkcijos
---------

Smegenyse dopaminas veikia kaip neuromediatorius, aktyvuojantis penkis dopamino receptorius – D1, D2, D3, D4 ir D5. Jis dar vadinamas laimės hormonu, nes yra atsakingas už pasitenkinimo būseną, kuri yra labai svarbi žmogaus veiklos motyvacijai, mokymuisi. Dopaminas gaminamas keliose smegenų srityse kai žmogus patiria teigiamą (subjektyviu to žmogaus vertinimu) patirtį, pavyzdžiui malonūs kūniški pojūčiai, skanus maistas, kvapai, seksas, narkotinės medžiagos.

Pagumburyje dopaminas taip pat gaminamas kaip hormonas, kurio funkcija yra stabdyti prolaktino išskyrimą priekinėje hipofizės dalyje.

Vaistas
-------

Dopaminas gali būti naudojamas kaip vaistas, veikiantis simpatinę nervų sistemą, taip padidinant širdies ritmą ir kraujospūdį. Kadangi dopaminas negali prasiskverbti per kraujo-smegenų barjerą (angl. *blood-brain barrier*), vartojamas kaip vaistas, kuris tiesiogiai neveikia centrinės nervų sistemos. Dėl šios priežasties, siekiant padidinti dopamino kiekius smegenyse, pvz. sergantiems Parkinsono liga, naudojama L-DOPA (levodopa – tarpinė dopamino biosintezės medžiaga), kuri prasiskverbia per kraujo-smegenų barjerą. Dopaminas reikšmingas ir šizofrenijos eigai ir gydymui. Dauguma vaistų nuo šizofrenijos blokuoja vieną ar kitą dopamino receptorių grupę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stephanie Watson. Dopamine: The pathway to pleasure. 2021-07-20, Harvard.edu (tikrinta 2022-06-04).
2. ↑  Hope Cristol. What Is Dopamine? 2021-06-14, Webmd.com (tikrinta 2022-06-04).
Koordinatės: 52°13′34″š. pl. 21°01′33″r. ilg.﻿ / ﻿52.22605°š. pl. 21.025836°r. ilg.﻿ / 52.22605; 21.025836

Nacionalinės rinkimų komisijos būstinė Varšuvoje
**Nacionalinė rinkimų komisija** (NRK) (lenk. *Państwowa Komisja Wyborcza, PKW*) – rinkimus Lenkijoje organizuojanti, nuolat veikianti administracinė įstaiga Lenkijoje. Jos būstinė įsikūrusi Varšuvoje, Prezidento kanceliarijos pastatų komplekse, ul. Wiejska 10. NRK dabartine organizacine forma, tačiau šiek tiek siauresne kompetencija, buvo sukurta 1991 m. birželio 28 d.

Komisijos sudėtis
-----------------

Lenkijos Nacionalinę rinkimų komisiją sudaro 9 nariai: 

* trys Konstitucinio tribunolo teisėjai, teikti tribunolo pirmininko ir paskirti Prezidento sprendimu ;
* trys Aukščiausiojo teismo teisėjai, teikti teismo pirmininko ir paskirti Prezidento sprendimu;
* trys Aukščiausiojo administracinio teismo teisėjai, teikti teismo pirmininko.

Komisijos nario kadencijos trukmė siekia 9 metus, bet ne ilgiau kaip iki 70 m. amžiaus. Komisijos narį paskyręs teismo vadovas gali jį atšaukti esant konkrečiai priežasčiai.

Veikla
------

Nacionalinė rinkimų komisija yra aukščiausia rinkimų komisija Lenkijoje. Jai vadovauja vienas pirmininkas ir du pirmininko pavaduotojai. NRK suformuoja laikinąsias teritorines rinkimų komisijas, organizuoja visus rinkimus Lenkijoje:

* Lenkijos Respublikos prezidento rinkimai;
* rinkimai į Seimą ir Senatą (parlamento žemutiniai ir viršutiniai rūmai);
* vietos rinkimai;
* Europos Parlamento rinkimai;
* nacionaliniai ir vietos referendumai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Grzegorz Jędrejek powołany w skład Państwowej Komisji Wyborczej. *wnp.pl*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lenkijos nacionalinė rinkimų komisija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Džolai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 0.5 mln. |
| Populiacija šalyse | Senegalas, Gambija, Bisau Gvinėja |
| Kalba (-os) | džolų |
| Religijos | vietiniai tikėjimai |

**Džolai** (savivardis *diola*) – Afrikos tauta, paplitusi pietvakarių Senegale, Gambijoje ir Bisau Gvinėjos šiaurėje. Tauta apgyvendinusi Kaabu istorinio regiono šiaurės vakarų dalį.

Giminingos džolų kalbos priklauso Nigerio-Kongo šeimos Atlanto grupei.

Istorija
--------

Džolų padavimai teigia, kad protėviai atsikėlė nuo Nilo slėnių ir apgyvendino kraštą išstumdami vietos pigmėjus. Savo teritorijoje jie gyvena kartu su bainukais, kurie gali būti senesni gyventojai. Per ilgą istoriją džolų nesugebėjo asimiliuoti išorinės tautos, tokios, kaip mandinkai, fulbiai.

Kaip ir kitos Senegambijos pajūrio etninės grupės, džolai nuo XVI a. kontroliavo prekybą tarp europiečių ir giliau žemyne gyvenusių tautų, t. y. Kaabu valstybės. Neretai nominaliai priklausydami šiai valstybei, džolai ir patys sukūrė smulkių politinių vienetų, kurie dažniausiai neišeidavo iš didesnės gyvenvietės ribų.

XIX a. pabaigoje džolų gyvenamas žemes, kaip ir visą Kaabu regioną, užėmė Portugalija, tačiau vėliau džolų regioną atplėšė Prancūzija ir prijungė jį prie Senegalo. Senegale džolai yra traktuojami kaip mažuma, yra užgožti volofų, dėl ko kyla džolų nepriklausomybės judėjimas.

Subgrupės
---------

Džolus sudaro nemažai etninių subgrupių, kurias skiria beveik tarpusavyje nesuprantami dialektai (kalbos):

* Bandžaliai (banjaal) – gyvena į pietus nuo Kasamanso upės;
* Bajotai (bayote) – gyvena aplink Ziginčorą;
* Edžamatai (ejamat) – maža grupelė Senegalo ir Bisau Gvinėjos pasienyje;
* Foniai (fonyi) – gyvena šiaurėje, aplink Bignona;
* Gusilajai (gusilay) gyvena *Tionk Essil* gyvenvietėje;
* Karonai – gyvena pakrantėje;
* Kasai – gyvena aplink Usuje;
* Kuvatajai (kuwatay) – gyvena pakrantėje į pietus nuo Kasamanso upės;
* Mlompai (mlomp) – gyvena Mlompo kaime.

Kultūra
-------

Džolai, skirtingai nei daugybė kitų Senegambijos tautų nepriėmė nei islamo, nei krikščionybės ir siekė išsaugoti tradicinę religiją. Jos pagrindas – tikėjimas į aukščiausią dievybę *Emit* ir miško bei gamtos dvasias *bakin*. Pastarosioms yra atnašaujamos aukos, atliekami įvairūs religiniai ritualai.

Džolų ekonomikos pagrindas yra sėslus gyvenimo būdas ir ryžių auginimas. Be jų auginami žemės riešutai, žvejojama, spaudžiamas palmių aliejus, raugiamas palmių vynas, auginami gyvuliai.

Džolai išvystė aukšto lygio muzikinę kultūrą, kurią simbolizuoja jų nacionalinis instrumentas akontingas.

|  |  |
| --- | --- |
| **Senegambijos istoriniai regionai ir tautos** |  |
| **Regionai**: Futa Toras (Tekrūras, Denankė, Futa Toras) | Džolofas (Vaalo, Kajoras, Baolis, Sinė, Salumas) | Bambukas (Bondu, Chaso) | Futa Džalonas (Futa Džalonas) | Kaabu | Romarongas (mende, Solimana, Koya, konai, limbai, kuranko)  **Pakrantė**: volofai | sererai | džolai | bainukai | kerakai | mandžakai | bižogai | balantai | papeliai | biafai | nalu | landomai | bagai | susu | šerbrai |
| **Viviana Reding** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. balandžio 27 d. (72 metai)Ešas prie Alzeto |
|  |
| Veikla | Europos komisarė |
|  |
| Išsilavinimas | Sorbonos universitetas |

**Viviana Reding** (liuks. *Viviane Reding*, g. 1951 m. balandžio 27 d. Eše) – Liuksemburgo ir Europos politikė, Europos Komisijos pirmininko pavaduotoja, teisingumo, pagrindinių teisių ir pilietybės reikalų eurokomisarė.

Biografija
----------

Baigė Sorbonos universitetą, buvo laikraščio „Luxemburger Wort" žurnalistė. Politikės karjerą pradėjo 1979 m. tapusi Liuksemburgo parlamento nare. Nuo 1989 iki 1999 m. buvo Europos Parlamento narė (1989–1992 m. vadovavo EP Peticijų komitetui, vėliau buvo Socialinių reikalų ir darbo bei Piliečių teisių ir laisvių komitetų vicepirmininkė). 1995–1999 m. buvo Liuksemburgo krikščionių socialinės liaudies partijos vicepirmininkė.

Nuo 1999 m. – Europos komisijos narė, ja dirba trečią kadenciją. 1999–2004 m. Romano Prodi vadovaujamoje Komisijoje buvo atsakinga už švietimą, kultūrą, sportą, žiniasklaidą ir jaunimo reikalus. 2004–2010 m. José Manuel Barroso Komisijoje buvo komisarė, atsakinga už informacinę visuomenę ir žiniasklaidos reikalus.

Nuo 2010 m. antrojoje J.M. Baroso Eurokomijoje yra pirmininko pavaduotoja ir teisingumo, pagrindinių teisių bei pilietybės reikalų komisarė.

Papildoma informacija
---------------------

* V. Reding inicijavo roamingo ir SMS paslaugų kainų sumažinimą ES šalyse.
* 2004 m. gegužės – lapkričio mėn. Dalia Grybauskaitė buvo V.Reding dublerė Eurokomisarės pareigose.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (EK inf.)
| Dora Riparija |
| --- |
| Dora Riparija ties Turinu Dora Riparija ties Turinu |
| **Ilgis** | 125 km |
| **Baseino plotas** | 1231 km² |
| **Vidutinis debitas** | 25 m³/s |
| **Ištakos** | Kotijaus Alpės, ties *Col de Montgenèvre* perėja (~2500 m virš jūros lygio) |
| **Žiotys** | Po, ties Turinu45°4′43″ š. pl. 7°43′30″ r. ilg.﻿ / ﻿45.07861°š. pl. 7.72500°r. ilg.﻿ / 45.07861; 7.72500﻿ (Po-Dora Riparia) |
| **Šalys** | Italijos vėliava Italija Prancūzijos vėliava Prancūzija |

**Dora Riparija** (it. *Dora Riparia*) – Italijos upė, kairysis Po intakas. Ši 125 km ilgio upė (baseino plotas 1231 km²) prasideda Kotijaus Alpėse, netoli *Col de Montgenèvre* perėjos (Prancūzija). Aukštupyje upė vadinama *Piccola Dora*. Pavadinimą *Dora Riparia* gauna po to, kai į ją įteka Ripos upė Argenteros slėnyje ir *Thuras de Bousson* netoli Čezanos Torinezės.

Žemiau, Oulkso komunoje, upė pastambėja, kadangi į ją įteka pagrindinis aukštupio intakas Dora di Bardonekija, o prieš Suzą į ją įteka *Galambra* ir *Cenischia*. Po Suzos į ją įteka tik smulkūs intakai: kairieji *Gravio* ties Kondove, *Sessi* ties *Caprie* ir *Messa* ties *Almese*, dešinieji *Scaglione* ties *Meana di Susa* ir *Gravio* ties *Villarfocchiardo*.

Dora Riparija teka Suzos slėniu ir, kirtusi dalį Po lygumos ir *Avigliana*, *Alpignano*, *Pianezza* bei *Collegno* komunų teritorijas ties Turinu įteka į Po upę.

Iki Suzos Rora Riparija vadinama upeliu (it. *torrente*), o toliau, iki Turino – upe (it. *fiume*).

Ties Dora Riparijos ir Po santaka senovės Romos laikais buvo įkurtas dabartinis Turinas. Mieste Rora Riparija ilgą laiką buvo pagrindinis energijos šaltinis, jau viduramžiais vanduo buvo nukreipiamas į kanalus (*duriae*), kuriais tekėdamas varė vandens malūnus ir manufaktūrų vandens ratus.

Plote palei Po, tarp Po santakos su Dora Riparija ir santakos su *Stura di Lanzo*, anksčiau buvo *Regio* parkas. Po 1706 m. Turino apgulties šį parką pakeitė dabartinis parkas *Parco della Colletta*..

XX a. pramonės ir miestų vystymasis žymiai degradavo upę ir jos aplinką. 1999 m. Aplinkos apsaugos agentūra (it. *Agenzie Regionali per la Protezione Ambientale, ARPA*) atliko tyrimus, kurių metu buvo parodyta, kad Dora Riparija ir Sangonės upė yra rimtai užterštos. Todėl 2002 m. buvo įkurtas Dora Riparijos agrogamtinis parkas, kurį finansuoja *Collegno* komuna ir Po regionas. Parko tikslas – išsaugoti natūralias buveines ir integruoti žemės ūkio teritorijas bei upę.

Nuorodos
--------

1. ↑  Parkas *Parco della Colletta* Turine (palydovinė nuotrauka) (Wikimapia)
|  |
| --- |
| XXL (Makedonijos grupė) |
| Kilmė | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| Žanrai | popmuzika |
| Kūrinių kalbos | makedonų |
| Aktyvumo metai | 2000 m. |
| Buvę nariai |
| Marija Nikolova  Ivona Džamtovska  Rosica Nikolovska  Verica Karanfilovska |

**XXL** buvo Makedonijos merginų grupė, susikūrusi specialiai 2000 m. „Eurovizijos" dainų konkursui Švedijoje.

Grupę sudarė Marija Nikolova, Ivona Džamtovska, Rosica Nikolovska ir Verica Karanfilovska. Konkurso metu dalyvėms buvo 16-18 metų.

2000 metų „Eurovizijoje" grupė pristatė dainą „100% te ljubam" (vienas jos autorių yra Vlado Janevski, 1998-ųjų konkurso dalyvis). Nepaisant teigiamų įvertinimų iš muzikos kritikų ir gerbėjų, grupės pasirodymas nebuvo toks sėkmingas – surinkusios 29 taškus, užėmė 15-ą vietą.

Nuorodos
--------

* Daina „100% te ljubam"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Vlado Janevski  *„Ne zori, zoro"*** |  **Makedonijos atstovės Eurovizijoje**2000 | Po to:**Karolina Gočeva  *„Od nas zavisi"*** |
**viršuje:** naudojami nuo 2006 m. gegužės 1 d.  
**apačioje:** naudojami nuo 2000 m. gegužės 1 d. iki 2006 m. gegužės 1 d.
**Lenkijos transporto priemonių registracijos numeriai** – numerio ženklai, kurie sudaryti iš 3 raidžių, 2 skaičių ir 2 raidžių. Numerių lentelė turi baltą foną ir juodą tekstą. Šiuolaikiniai lenkiški registracijos numeriai yra su mėlyna Europos Sąjungos identifikavimo etikete.

Pavietų kodai
-------------

Kodai žymi pavietus, kuriuose transporto priemonė registruota.

### Žemėlapis

Registracijos numerių žemėlapis pagal apskritis
Registracijos numerių žemėlapis pagal vaivadijas
### Kita

**U**# - Kariuomenė

**HP**# - Policija

**HW**# - Sienos sargyba

**HK**# - Vidaus saugumo agentūra, užsienio specialioji tarnyba

**HB**# - Vyriausybinis apsaugos biuras

**HC**# - Muitinių servisas

**HS**# - Fiskalinė kontrolė

**HM**# - Karinė kontržvalgybos agentūra, karinės žvalgybos agentūra.

Nuorodos
--------

* Informacija **(**lenk.**)**
* Informacija Archyvuota kopija 2008-06-10 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Informacija Archyvuota kopija 2008-10-06 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
| **Jakovas Cukerzis** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. spalio 24 d.Ašmena |
| Mirė | 1992 m. balandžio 17 d. (82 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | zoologas |
| Organizacijos | Ekologijos institutas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | biologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | 1934 m. Vilniaus universitetas |
| Žinomas (-a) už | prisidėjo prie lietuviškų mokyklų vertimo lenkiškomis |

**Jakovas Cukerzis** (1909 m. spalio 24 d. Ašmena – 1992 m. balandžio 17 d. Vilnius) – Lietuvos zoologas, biologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1934 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. biologijos mokslų daktaras.

1934–1939 m. dirbo Vilniaus universitete. 1939–1941 m. ir 1944–1951 m. dirbo Ašmenos vidurinėje mokykloje, nuo 1944 m. direktorius. 1951–1960 m. LTSR švietimo ministerijos inspektorius, prisidėjo prie lietuviškų mokyklų vertimo lenkiškomis. 1960–1990 m. dirbo zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas). 1964–1972 m. Stuburinių zoologijos sektoriaus, 1972–1985 m. Karcinologijos laboratorijos vadovas; 1983 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė plačiažnyplio vėžio biologiją, veisimą, dirbtinį auginimą, amerikinių žymėtųjų vėžių aklimatizavimą. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių. Dviejų išradimų, su kitais, autorius.

Bibliografija
-------------

* Plačiažnyplio vėžio *Astacus astacus* biologija, monografija, 1970 m. rusų kalba, 1984 m. prancūzų kalba;
* Upiniai vėžiai, monografija, rusų kalba, 1989 m.;
* Lietuvos vandenų upinių vėžių biologija, monografija, vienas autorių, rusų kalba, 1979 m.;
* Lietuvos astakologija, bibliografinė rodyklė, su J. Šeštoku, 1983 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jakovas Cukerzis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 724 psl.
|  |
| --- |
| Nissan Leaf |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Nissan |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Šeimyninis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 5 durų hečbekas |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2 700 mm |
| Ilgis | 4 445 mm |
| Plotis | 1 770 mm |
| Aukštis | 1 550 mm |
| Kita informacija |

**„Nissan Leaf"** (jap. 日産リーフ) – 5 durų hečbeko stiliaus elektrinis automobilis, gaminamas japonų automobilių gamintojo „Nissan". 2019 m. sausio mėn. duomenimis, nuo 2010 m. rinkoje pasirodęs „Nissan Leaf" yra populiariausias elektromobilis pasaulyje. Iš viso parduota per 380 tūkst vienetų. Paklausiausi JAV, Europoje ir Japonijoje. Europos rinkoje lyderiauja Norvegija, kur buvo parduota per 12 tūkst. modelių vien per 2018 m.

2017 m. pristatyta antroji „Nissan Leaf" karta su 40 kWh talpos akumuliatoriais. Pilnu pakrovimu automobilis gali nuvažiuoti 243 km. 2019 m. pristatyta versija „Leaf e+" su 62 kWh talpos akumuliatoriais, jų įkrovos turėtų pakakti 385 km atstumui.

Galerija
--------

* „Leaf" iš priekio„Leaf" iš priekio
* „Leaf" iš galo„Leaf" iš galo
* Kraunamas „Leaf"Kraunamas „Leaf"

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Elektromobilių rinka: nauji modeliai ir plėtra Lietuvoje". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2019-02-25.
**Kamerfreilina** (rus. *камер-фрейлина*) – vyresnysis merginų rūmininkių laipsnis Rusijos imperatoriaus dvare.

Laipsnis egzistavo 1722–1917 m. 1722–1730 m. laipsnis vadinosi *tikroji kamermergelė* (*действительнaя камер-девица*) ir Rangų lentelėje buvo priskirta IV klasei (kartu su kolegijų prezidentų žmonomis, tikraisiais valstybės patarėjais ir generolais majorais).

Pagal 1834 m. rugpjūčio 26 d. Dvaro etatus kamerfreilinos buvo prilygintos statsdamoms.
  
1914 m. buvo 14 kamerfreilinų – jos buvo stambių valdininkų ir generolų dukros. Daugelis jų buvo iš kilmingų giminių ir buvo kavalieriškosios damos (apdovanotos šv. Jekaterinos ar kitais ordinais). Daugelis jų buvo laikomos esančiomis atostogose ir rūmuose pasirodydavo tik iškilmingais atvejais.
  
Kamerfreilinos dvare nevykdė jokių pareigų, o tik dalyvaudavo dvaro ceremonijose. Į kamerfreilinas kreipdavosi „Ваше превосходительство".

Laipsnis buvo panaikintas 1917 m.

Nuorodos
--------

* Камер-фрейлина
| Itaugva*Itauguá* |
| --- |
| *Centrinė miesto gatvė* |
|  |
| 

ItaugvaItaugva

25°23′0″ p. pl. 57°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.38333°š. pl. 57.33333°r. ilg.﻿ / 25.38333; 57.33333﻿ (Itaugva)Koordinatės: 25°23′0″ p. pl. 57°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.38333°š. pl. 57.33333°r. ilg.﻿ / 25.38333; 57.33333﻿ (Itaugva) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Centrinis departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1728 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 47 596  |
| **Altitudė** | 170 m |

**Itaugva** (isp. *Itauguá*, gvar. *Ytaygua*) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 30 km į rytus nuo Asunsjono, į pietus nuo Ipakarajaus ežero. ~47 tūkst. gyventojų. Per miestą eina kelias Asunsjonas-Koronel Ovjedas (*Ruta 2*).

Itaugva yra svarbus tekstilės amatų centras Paragvajuje. Čia gaminami tradiciniai Paragvajaus nėriniai njanduti (*Ñandutí*), audeklai, paklodės, drabužiai. Didžioji dalis produkcijos eksportuojama į Europą. Mieste išlikusi tradicinė kolonijinė architektūra. Yra Šv. Rožinio Mergelės bažnyčia, San Rafaelio sakralinio meno muziejus, XIX a. vilos.

Istorija
--------

Itaugva įkurta 1728 m. barono Martín de Barúa. Pavadinimas kilo nuo *Ytay* upokšnio. Šio pavadinimas, savo ruožtu, kilęs nuo žodžio *ita* – „akmuo".

Sportas
-------

* Club 12 de Octubre – futbolas

Galerija
--------

* Kolonijinės architektūros pastatasKolonijinės architektūros pastatas
* Miesto bažnyčiaMiesto bažnyčia

Šaltiniai
---------

* Geografía Ilustrada del Paraguay – ISBN 99925-68-04-06 – Distribuidora Arami S. R.L.
* La Magia de nuestra tierra. Fundación en Alianza. Asunción. 2007.
**Jonas Mazelaitis** (1907 m. spalio 14 d. Benekainys, Gardino gubernija – 1994 m. balandžio 30 d. Vilnius. Palaidotas Sudervės kapinėse) – Lietuvos mikologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1931–1935 m. studijavo Vilniaus Stepono Batoro universitete. Dėl sunkių materialinių sąlygų, mokymo sistemos ypatumų bei kilusio karo studijas teko nutraukti. 1946 m. baigė Vilniaus universitetą. 1952 m. apgynė disertaciją „Valgomųjų grybų savitarpio ryšys su aukštesniųjų augalų bendrijomis", biologijos mokslų kandidatas.

1940–1946 m. mokytojavo Vilniaus Kunigaikštienės Birutės mergaičių gimnazijoje, 1946–1947 m. Vilniaus I berniukų gimnazijos direktorius. 1951–1959 m. Biologijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. Čia jis pradėjo tyrinėti makroskopinius grybus. 1959–1988 m. – Botanikos instituto mokslo darbuotojas, 1959–1961 m. šio instituto mokslinis sekretorius, 1961–1983 m. Sporinių augalų sektoriaus vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – Lietuvos aukšliagrybūnai (Ascomycota) ir papėdgrybūnai (Basidiomycota). Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Valgomieji ir nuodingieji grybai, su A. Minkevičiumi, 1957 m.
* Grybai, su A. Griciumi, 1966 m. 2 leid. 1970 m.; spalvotas atlasas
* Lietuvos grybai, su V. Urbonu, 1980 m.
* Lietuvos TSR gasteromicetai, 1982 m.
* Lietuvos grybai, su S. Stanevičiene, t. 1 1995 m.

Įvertinimas
-----------

* 1981 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Jonas Mazelaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 485 psl.
| ***Konkordo afera*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Affare Concorde |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Ruggero Deodato |
| Scenaristas (-ai) | Ernesto GastaldiRenzo Genta |
| Metai | 1979 |
| Žanras | veiksmo |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Konkordo afera** (it.  *Affare Concorde*) – 1979 m. Italijoje sukurtas veiksmo filmas apie lėktuvo „Concorde" avariją.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viršgarsinių lėktuvų „Konkordas" gamintojai plečia savo veiklą ir ketina atidaryti naują reisą iš Paryžiaus į Karakasą. Bandomojo skrydžio metu lėktuvas, kuriame tebuvo įgula, dėl nežinomo gedimo nukrito į jūrą. Išsigelbėti pavyko tik stiuardesei Džeinei, kurią vandenyje aptiko du vietiniai žvejai. Jiems nespėjus ištraukti apsvaigusios moters, pasirodė didelė motorinė valtis, kuri sudaužė žvejų laivą ir šiuos paskandina, o merginą pasiima pas save.

Apie avariją išgirdęs skandalingų straipsnių autorius žurnalistas Brodis išvyksta į Antilus, ketindamas surinkti daugiau informacijos, tačiau netrukus tampa paslaptingų vyrų atakos taikiniu. Rizikuodamas gyvybe, jis pamažu renka įrodymus, kad katastrofa galėjo būti kruopščiai suplanuota konkurentų, kurie dėl „Konkordo" populiarumo prarado didelę dalį užsakymų.

Kol Brodis renka įrodymus, į orą pakyla dar vienas „Konkordas", atliekantis pirmąjį reguliarų reisą naujuoju maršrutu. Jame kyla gaisras ir mirtinas pavojus keleiviams. Brodis išvaduoja stiuardesę iš pagrobėjų ir persekiojami jiedu stengiasi susisiekti su skrydžių centru, kad šis įspėtų apie gaisro židinį ir priežastį...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Franciscus – Mozė Brodis, žurnalistas
* Mimsy Farmer – Džeinė Benejon, lėktuvo stiuardesė
* Van Johnson – kapitonas Skotas, antrojo „Konkordo" skrydžio vadas
* Joseph Cotten – Milardas, turtuolis, kurio užsakymu mėginama sukelti lėktuvų avarijas
* Venantino Venantini – Forsaitas, vienas iš Milardo smogikų
* Meg Fleming – Nikolė Brodi, žurnalisto buvusi žmona
**Jonas Martinaitis** (1898 m. birželio 26 d. Pavartyčiai – 1947 m. lapkričio 29 d. Šeduva) – Lietuvos tapytojas, karikatūristas. Laikomas lietuviškų komiksų pradininku.

Biografija
----------

Sūnus Antanas Martinaitis. 1915 m. studijavo Peterburgo dailės akademijoje, 1922–1926 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojas Kajetonas Sklėrius. Nuo 1927 m. dirbo leidinių „Ūkininko patarėjas", „Trimitas", „Vapsva" redakcijose (iliustratorius, rašė tekstus), 1940–1941 m. bendradarbiavo leidžiant žurnalą „Šluota".

Kūryba
------

Kūrė daugiausia karikatūras („Gyvulių ir paukščių protestas" 1936 m. „Moteris su sapnininku" 1938 m. „Šalna", ketvirtasis dešimtmetis), akvareles („Pamiškėje" 1937 m. „Gluosniai prie Vandžiogalos" 1939 m. „Kauno apylinkės", „Valstiečio sodyba", abu 1940 m.). Kūrybai būdinga realistinė raiška, nesudėtinga kompozicija, santūrus koloritas. Jo satyriniai piešiniai – socialinius visuomeninius įvykius atspindinčios kompozicijos, dažniausiai su eiliuotais tekstais.

Nuo 1930 m. dalyvavo Nepriklausomųjų dailininkų draugijos veikloje, parodose Lietuvoje ir užsienyje. Individualios parodos surengtos 1940 m. Kaune, 1968 m. Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.

Nuorodos
--------

* Martinaičių paveldo fondas Archyvuota kopija 2013-10-29 iš Wayback Machine projekto.
* Apie J.Martinaitį Voruta.lt

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Martinaitis ir lietuviškų komiksų pradžia Nuoroda tikrina 2014-06-02
2. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Jonas Martinaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 350 psl.
| Itasjap. 伊東市 |
| --- |
|              |
| *Miesto vaizdas nuo įlankos* |
|  |
| 

ItasItas

34°58′00″ š. pl. 139°06′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.96667°š. pl. 139.10000°r. ilg.﻿ / 34.96667; 139.10000﻿ (Itas)Koordinatės: 34°58′00″ š. pl. 139°06′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.96667°š. pl. 139.10000°r. ilg.﻿ / 34.96667; 139.10000﻿ (Itas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Čiūbu regionas |
| **Prefektūra** | Šidzuokos prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 70 532  |
| **Plotas** | 124,13 km² |
| **Tankumas** (2012) | 568 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.city.ito.shizuoka.jp |
|  **Vikiteka** | Itas |

**Itas** (jap. 伊東市 = *Itō-shi*) – miestas Japonijoje, Šidzuokos prefektūroje. Įsikūręs rytinėje Idzu pusiasalio pakrantėje, priešais Sagamio įlanką. Gyventojų 70 tūkst. (2012 m.). Didžioji dalis miesto patenka į Fudžio-Hakonės-Idzu nacionalinio parko teritoriją.

Istorija
--------

Edo laikotarpiu teritoriją valdė Tokugavos šiogūnatas. Būtent čia jų užsakymu anglų jūrininkas Viljamas Adamsas (*William Adams*) 1604 m. sukonstravo pirmuosius Japonijos vakarų stiliaus burlaivius, kurių vienas buvo naudojamas žvalgybai, o kitas išplaukė į Meksiką. Šis įvykis įamžintas Ito mieste vieną iš gatvių pavadinus Adamso vardu. Meidži laikotarpiu vykdytos kadastrinės reformos metu, 1889 m. keturi (Tsušima, Itas, Komuras ir Usamis) kaimai buvo priskirti Kamo apskričiai. Vėliau, 1896 m. jie buvo prijungti prie Tagatos apskrities. 1906 m. sausio 1 d. Itas gavo miestelio teises. Prijungus Komuro kaimą, 1947 m. rugpjūčio 10 d. Itui buvo suteiktas miesto statusas. 1955 m. prie miesto buvo prijungti Tsušimos ir Usamio kaimai.

Ekonomika
---------

Dėl miesto apylinkėse esančių karštųjų versmių (*onsen*) plėtojamas turizmo verslas. Komercinė žvejyba ir prekyba džiovinta žuvimi taip pat laikomos svarbiomis ūkio šakomis.

Miesto simboliai
----------------

Oficiali miesto gėlė yra kamelija, medis – kamelija, paukštis – mėlynasis akmeninis strazdas (*Monticola solitarius*).

Miestų partnerystė
------------------

* Japonija Suva, Nagano prefektūra, Japonija (nuo 1965 m. gegužės 20 d.)
* Jungtinė Karalystė Medvėjus, Jungtinė Karalystė (nuo 1982 m. rugpjūčio 10 d.)
* Italija Rietis, Italija (nuo 1985 m. liepos 21 d.)
* Azerbaidžanas Ismailis, Azerbaidžanas (nuo 2013 m.)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Fukuokos prefektūros kontūrai | **Šidzuokos prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Atamis | Fudžis | Fudžieda | Fudžinomija | Fukurojus | Gotemba | Hamamacu | Itas | Ivata | Idzu | Idzunokunis | Jaidzu | Kakegava | Kikugava | Kosajus | Makinohara | Mišima | Numadzu | Omaedzakis | Susonas | Šimada | Šimoda | Šidzuoka (sostinė) |
| Apskritys |
| Fudžio apskritis | Haibaros apskritis | Hamanos apskritis | Iharos apskritis | Kamo apskritis | Šidos apskritis | Šiūčio apskritis | Sunto apskritis | Tagatos apskritis |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

**Jonas Marčiukaitis** (1911 10 09 Balbieriškis, Marijampolės vls. ir aps.- 1974 06 05 Darmštatas, Vokietija, palaidotas Valdfridhofo / Waldfridhofo kapinėse), karininkas.

Biografija
----------

Tėvai Petronėlė Varankiūtė- Marčiukaitienė (1889-1964) ir Motiejus Marčiukaitis (1877-1942) buvo ūkininkai. Antras vaikas iš aštuonių. Tėvas 1918 buvo išrinktas į pirmąją nepriklausomos Lietuvos Balbieriškio valsčiaus tarybą, vienas pirmųjų šio valsčiaus vadovų. Dėdė Juozas Marčiukaitis buvo žymus visuomenės veikėjas, fotografas. 

Žmona Aldona (Danutė?), sūnus Alvydas ( m. 1944).

1930 baigė Prienų "Žiburio" gimnaziją. Dirbo valdininku VRM. 1932 įstojo į VDU Teisių fakultetą. 1932 08 22 pradėjo tarnauti Lietuvos kariuomenėje.

1934 09 15 baigė Karo mokyklą Kaune (XVI laida), suteiktas pėstininkų jaunesniojo leitenanto laipsnis. Buvo paskirtas į 6 pėstininkų pulką Plungėje.

1936 12 31 pakeltas į leitenantus.1937 04 06 paskirtas 2 bataliono ūkio būrio vadu, 1939 10 16 - Vilniaus komendantūros 1 apsaugos kuopos vyr. karininku.

Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą ir likviduojant Lietuvos kariuomenę, 1940 10 03 paskirtas RA 29 ŠTK 179 šaulių divizijos 215 šaulių pulko būrio vadu.

Kilus Vokietijos- SSRS karui, traukiantis su pulku, 1941 07 08 sužeistas, paimtas į vokiečių nelaisvę, gydytas Kauno karo ligoninės belaisvių skyriuje.

1944 pasitraukė į Vokietiją. Dirbo karo pramonėje, buvo sužeistas. Pasveikęs mokytojavo Kaselio pabėgėlių stovykloje, vėliau dirbo lietuvių darbo dalinyje prie JAV kariuomenės.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Lietuvos kariuomenės karininkai 1918 - 1953", V t. p. 152-153, Lietuvos nacionalinis muziejus, Vilnius, 2005.
| Itažajus*Itajaí* |
| --- |
|        |
| *Itažajaus miestas ir uostas prie Itažajaus upės žiočių* |
|  |
| 

ItažajusItažajus

26°54′30″ p. pl. 48°39′40″ v. ilg.﻿ / ﻿26.90833°š. pl. 48.66111°r. ilg.﻿ / 26.90833; 48.66111﻿ (Itažajus)Koordinatės: 26°54′30″ p. pl. 48°39′40″ v. ilg.﻿ / ﻿26.90833°š. pl. 48.66111°r. ilg.﻿ / 26.90833; 48.66111﻿ (Itažajus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Santa Katarina Santa Katarina |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1860 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 208 958  |
|  |
|  **Vikiteka** | Itažajus |

**Itažajus** (*Itažai*, port. *Itajaí*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Santa Katarinoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, prie Itažai Asu upės žiočių, 94 km į šiaurę nuo Florianopolio. Itažajaus uostas yra svarbiausias valstijoje jūrų uostas. Svarbus maisto (ypač mėsos) pramonės centras. Apylinkėse driekiasi poilsiautojų pamėgti smėlio paplūdimiai, yra keletas kurortų (Balneario Kamboriu ir kt.).

Istorija
--------

Europiečiai šiame krašte pradėjo kurtis nuo XVII a. antros pusės, bet Itažajus kaip gyvenvietė įkurtas 1860 m. Miesto pavadinimas kilo nuo upės, kurios pavadinimas, savo ruožtu, gvaraniškas ir greičiausiai reiškia „akmenuotoji upė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Itažaì