recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dvarčionių keramika|  |
| Pajamos | 16,1 mln. Lt (2013) |

**„Dvarčionių keramika"** – didžiausia keraminių ir akmens masės plytelių gamintoja Baltijos šalyse. Įmonė savo veiklą pradėjo 1888 m. gamindama plytas. Per metus plytinėje buvo pagaminama apie 2-3 mln. plytų, o iki II pasaulinio karo pradžios dirbo apie 100 žmonių. Keraminės sienų plytelės pradėtos gaminti 1974 m.

1994–1997 m. vyko stambus įmonės modernizavimas, kurį pabaigus pradėtos gaminti naujos kartos keraminės plytelės. Dabar įmonė pagamina iki 3 mln. kvadratinių metrų plytelių per metus.

„Dvarčionių keramika" gamina Italijos dizainerių kurtas plytelių kolekcijas – nuo Viktorijos laikų „Barocco" stiliaus iki modernaus didmiesčio „Colore". Dalis bendrovės gaminamų plytelių parduodamos Lietuvoje, dalis eksportuojama į kaimynines šalis: Latviją, Estiją, Vakarų Europos šalis, Rusiją.

Bendrovė yra įdiegusi tarptautinės kokybės valdymo sistemą ISO 9001. „Dvarčionių keramika" tobulina savo aplinkos apsaugos vadybą, vadovaudamasi aplinkos apsaugos vadybos standartais mažina išteklių naudojimą ir vykdo taršos prevenciją.

2016 m. liepos pabaigoje įmonei iškelta bankroto byla. Tuo metu, jos skolos siekė 6,5 mln. eurų, taip pat, įmonė jau kurį laiką dirbo nepelningai.

Bendrovė per savo gyvavimo laikotarpį yra gavusi nemažai verslui reikšmingų apdovanojimų:

* 2003, 2006 ir 2007 m. bendrovė pelnė „Sėkmingai dirbančios įmonės" nominaciją;
* 2006 ir 2007 m. suteiktas „Lietuvos metų eksportuotojo" vardas;
* 2003 m. tapo konkurso „Pasiekimai aplinkosaugoje" nugalėtoja vidutinių įmonių tarpe (už bendrovės tikslų ir krypčių integravimą į aplinkos apsaugos politiką);
* 2004 m. Lietuvos pramonininkų konfederacija bendrovės vadovui už aukštą profesionalumą, profesinės garbės ir orumo supratimą, kūrybiškumą, iniciatyvą, pasiektus rezultatus suteikė „Profesijos riterio" vardą;
* 2007 m. bendrovės prezidentas pelnė Vytauto Andriaus Graičiūno vardo nominaciją;
* „Lietuvos metų gaminio" rinkimuose nuo 2000 m. „Dvarčionių keramika" apdovanojimus pelnė net 7 kartus.

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2008-02-13 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių, anglų, rusų k.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| Namtokčatrakano nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Čatrakano krioklys. Čatrakano krioklys. |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Namtokčatrakano nacionalinis parkas vietą.Namtokčatrakano nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 17°18′58″ š. pl. 100°40′48″ r. ilg.﻿ / ﻿17.31611°š. pl. 100.68000°r. ilg.﻿ / 17.31611; 100.68000Koordinatės: 17°18′58″ š. pl. 100°40′48″ r. ilg.﻿ / ﻿17.31611°š. pl. 100.68000°r. ilg.﻿ / 17.31611; 100.68000 |
| **Plotas:** | 543,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1987 |

**Namtokčatrakano nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติน้ำตกชาติตระการ) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fitsanuloko provincijoje. Parkas įkurtas 1987 m. lapkričio 2 d.

Vieta
-----

Parkas užima 543,00 km² ir apima Čatrakano (Chat Trakan) ir Nakhonthajo (Nakhon Thai) apylinkes, 65 km į šiaurės rytus nuo provincijos centro Fitsanuloko.

Flora ir fauna
--------------

Namtokčatrakano nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir mišrūs miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: stambiavaisis koralmedis (*Pterocarpus macrocarpus*), puošnioji šorėja (*Shorea roxburghii*), rudoji šorėja, aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), briaunotasis sparnūklis (*Anisoptera costata*), tankiažiedis ąžuolūnas (*Lithocarpus densiflorus*), vietinis mangas, bei įvairūs bambukai.

Parke gyvena: Indijos muntjakas, šernas, bankivinė višta, javinis elniukas, dvispalvė ratufa (*Ratufa bicolor*), *Tupaia belangeri* ir kt. sutinkama daugiau paukščių, roplių.

Įžymiausios vietos
------------------

* Čatrakano (Chat Trakan) krioklys(17°17′53.3″ š. pl. 100°40′59.0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.298139°š. pl. 100.683056°r. ilg.﻿ / 17.298139; 100.683056).
* Khaokradanlekas (Khao Kradan Lek arba Pha Kradan Lek). Apie 3 km į pietus nuo parko administracijos esanti uola su išlikusiais pirmykščių žmonių piešiniais.

Išnašos
-------

1. ↑  Tupaia belangeri Archyvuota kopija 2010-06-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2016-04-01 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
| ***Liūtas Karalius*** |
| --- |
|  |
| Filmo plakatas |
| Pavadinimas | The Lion King |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Roger AllersRob Minkoff |
| Prodiuseris (-iai) | Don Hahn |
| Scenaristas (-ai) | Irene MecchiJonathan RobertsLinda Woolverton |
| Kompozitorius | Hans Zimmer |
| Vaidina | Matthew BroderickJames Earl JonesJeremy IronsRowan AtkinsonMoira KellyNathan LaneErnie SabellaRobert GuillaumeJonathan Taylor ThomasNiketa CalameWhoopi GoldbergCheech MarinJim CummingsMadge Sinclair |
| Metai | 1994 |
| Žanras | Muzikinis, nuotykių |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Walt Disney Pictures |
| Premjera | 1994 m. birželio 15 d. |
| **IMDb įrašas** |

**Liūtas karalius** (angl. *The Lion King*) – 1994 m. JAV muzikinis animacinis filmas. Filmas pastatytas Volto Disnėjaus animacijos studijoje, kino teatruose pasirodė 1994 m. birželio 15 d. Režisavo Roger Allers ir Rob Minkoff, scenarijaus autoriai – Irene Mecchi, Jonathan Roberts, ir Linda Woolverton, muziką kūrė Hans Zimmer.

Filmo pagrindiniai veikėjai yra laukiniai gyvūnai. Filmas skirtas visai šeimai. Jam prireikė 1197 piešinių ir 119 058 fonų. Buvo išleisti du filmo tęsiniai, pavadinimu „Liūtas karalius 2: Simbos išdidumas" (1998) ir „Liūtas karalius 3: Hakuna Matata" (2004).

Įgarsintojai
------------

* Simba – Matthew Broderick, Jonathan Taylor Thomas
* Scar – Jeremy Irons
* Mufasa – James Earl Jones
* Timon – Nathan Lane
* Pumbaa – Ernie Sabella
* Shenzi – Whoopi Goldberg
* Banzai – Cheech Marin
* Ed – Jim Cummings
* Nala – Moira Kelly, Niketa Calame
* Rafiki – Robert Guillaume
* Zazu – Rowan Atkinson
* Sarabi – Madge Sinclair
* Sarafina – Zoe Leader

Atsiliepimai
------------

Filmas buvo perleistas 2002 m. gruodžio 25 d. Išleistas ir VHS formatu „Walt Disney Masterpiece Collection" rinkinyje 1995 m. kovo 3 d. bei DVD formatu „Walt Disney Platinum Editions" rinkinyje 2003 m. spalio 7 d. Filmas buvo gana sėkmingas.

Filmas sulaukė palankių atsiliepimų iš kritikų, taip pat teigiamai buvo priimtas auditorijos. Filmas uždirbo 951 583 777 JAV dolerių pelno ir yra vienas sėkmingiausių filmų „Disney" kompanijos istorijoje. „Liūtas karalius" įvertintas kaip vienas geriausių „Disney" animacinių filmų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žemėlapyje matomos Belgijos bendruomenės, provincijos ir regionai.

|  |  |
| --- | --- |
| ██ Olandakalbiai | ██ Prancūzakalbiai |
| ██ Vokietkalbiai | ██ Dvikalbiai |
| Bendruomenė | Regionas |
| **Flamandų** | **Flamandų** (Flandrija) |
| **Sostinės** (Briuselio-sostinės) |
| **Prancūziškoji** |
| **Valonijos** (Valonija) |
| **Vokiš** | **koji** |

Provincijos atskirtos plonomis juodomis linijomis.

Belgija yra suskirsčiusi į tris kalbines **bendruomenes**: olandiškąją, prancūziškąją ir vokiškąją.

Taip pat Belgija yra padalinta į tris administracinius **regionus**: Briuselio-sostinės regioną (dvikalbis regionas – olandų ir prancūzų kalbos; 1 000 000 gyventojų), Flandriją (vyrauja olandų kalba; 6,000,000 gyventojų) ir Valoniją (vyrauja prancūzų kalba; 3,360,000 gyventojų).

Kiekvienas iš dviejų pastarųjų regionų yra suskirstytas į penkias **provincijas**.

Smulkiausias administracinis vienetas yra komuna. 19 iš jų yra Briuselio - sostinės regione, 262 – Valonijoje ir 308 – Flandrijoje. Tiek provincijos, tiek komunos yra pavaldžios atitinkamam regionui.

Kalbinių bendruomenių ir regionų ribos nesutampa. Olandakalbių bendruomenė vykdo jai pagal Konstituciją priskirtus įgaliojimus Flandrijoje ir Briuselio - sostinės regione, prancūzakalbių bendruomenė – Valonijoje ir Briuselio - sostinės regione, vokiečiakalbių bendruomenė – Liežo provincijos rytinėje dalyje (aplink Eupen in Sankt Vith miestus).

Kiekviena kalbinė bendruomenė ir kiekvienas regionas turi savo atskirą parlamentą. Tačiau olandakalbių bendruomenė ir Flandrijos regionas susijungė į vieną Flamandų bendruomenė, todėl jų parlamentas yra bendras.
Katerinos rūmai
**Rokokas** – dailės ir architektūros stilius, kaip baroko tęsinys susiformavęs XVIII a. Prancūzijoje, vėliau išplitęs po visą Europą. Pavadinimas kilęs iš prancūziško žodžio *rocaille*, reiškiančio sodų puošimą dekoratyvinėmis kriauklėmis, sraigių kiaukutais ir pan. Menas tapo neatskiriama gyvenimo dalimi, svarbiausia jo paskirtis – puošti aukštuomenės gyvenimą. Daug dėmesio sulaukė taikomoji dailė. Pradėtos statyti nedidelės jaukios vilos, rezidencijos. Rokoko stilius architektūrą paveikė mažai, daugiausia – interjerą.

Interjeras
----------

Rokoko stiliaus interjeras intymus, gracingas. Daugybė veidrodžių ir dekoratyvinių pano, papuošimų, ornamentų, kriauklių, gėlių, vandens purslų motyvai. Spalvos švelnios, pastelinės, aukso, sidabro. Baldai, indai, drabužiai buvo be galo įmantrių formų. Plito rytietiški motyvai.

Rokoko stiliaus ornamentas

Tapyba
------

XVIII a. tapyba menkai priminė baroko meną. Paveikslai tapo mažesnio formato. Jų tematika intymesnė – vaizduojamos koketiškos, manieringos scenos, idiliški peizažai. Kaip ir visame šio laikotarpio mene daugiausia buvo naudojamos pastelinės spalvos.
  
Antuanas Vato (pranc. *Antoine Wateau*, 1684–1721 m.) buvo rokoko stiliaus pradininkas tapyboje. Jo paveikslų personažai buvo aktoriai, kareiviai, puošnios damos, piemenėliai, apsirengę tuo metu madingais rūbais.

Fransua Bušė *„Madmoiselle O’Murphy"*
Fransua Bušė (pranc. *François Boucher*, 1708–1770 m.) tapė mitologinius, religinius paveikslus, peizažus, erotines scenas. Paveiksluose vyravo nerūpestinga, žaisminga nuotaika.
  
Žanas Šardenas (pranc. *Jean-Baptiste-Siméon Chardin*, 1699–1779 m.) tapė buitines kompozicijas, kasdieninius namų darbus, natiurmortus. Dailininką domino paprastų daiktų grožis, tad jo darbai nėra ekspresyvūs.

Mada
----

Rokoko laikotarpio drabužių stilius išsiskiria savo įnoringumu, detalių gausa, lengvumu. Dažniausiai naudojamos medžiagos buvo brokatas, satinas, atlasas, nėriniai, paprastai pastelinių atspalvių. Moterų drabužiuose svarbiausia buvo kiklikas siauromis rankovėmis ir kūgio formos sijonas; jie buvo puošti gausybe nėrinių, raukinių. Buvo naudojami aksesuarai, įskaitant vėduokles bei pirštinaites. Vyrų drabužiai taip pat buvo labai gausiai puošti. Tai buvo trumpos liemenės siauromis rankovėmis ir kelius siekiančios kelnės su priderintomis baltomis kojinėmis. Iš vyriškos liemenės vėliau buvo sukurtas frakas.

Daug dėmesio buvo skiriama plaukams. Jie buvo auginami ilgi, garbanojami, tepami pomada, daromos įspūdingos šukuosenos, kurioms natūralių plaukų ilgio dažnai nepakakdavo, tad buvo pridedama kitų žmonių ar arklių plaukai. Vaizduotė neturėjo ribų – moterys ant galvos įsirengdavo miniatiūrinius sodus ar įtaisydavo narvelį su paukščiais, o kirpėjui tekdavo stovėti ant kojūkų, kad galėtų pasiekti šukuosenos viršų.
Tokios šukuosenos buvo daromos savaitėms ar mėnesiams, moterys negalėdavo normaliai miegoti, o plaukuose veisdavosi parazitai.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Ariadna Čiurlionytė *Dailė*
* history of haircuts
* pavyzdžiai
**Liūtas Grinius** (1927 m. spalio 2 d. Kaunas – 1989 m. sausio 18 d. Vašingtonas) – Lietuvos inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Prezidento K. Griniaus sūnus, karinio veikėjo K. Griniaus brolis. 1943–1944 m. dalyvavo antinaciniame pasipriešinime – su Valdu Adamkumi ir Gabrieliumi Žemkalniu leido ir redagavo laikraštį „Jaunime, budėki". 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. baigė Eichšteto lietuvių gimnaziją. 1947 m. persikėlė į JAV. 1953 m. baigė Ilinojaus technologijos institutą. 1953–1976 m. dirbo privačiose karo pramonės tyrinėjimų bendrovėse inžinieriumi. 1954–1956 m. tarnavo JAV kariuomenės balistikos laboratorijoje Aberdine (Merilendo valstija). Nuo 1976 m. dirbo JAV karinio laivyno ginklavimosi skyriuje. Tyrinėjo lazerines sistemas. Priklausė JAV inžinierių draugijoms.

Skautų veikėjas. 1979–1989 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto valdybos vicepirmininkas. 1982–1989 m. Tautos fondo direktorius. Saugojo tėvo ir brolio, poeto K. Jurgelionio archyvus. Su kitais parengė 1972 m. Jaunimo metų kalendorių.

Bibliografija
-------------

* Dainuok, linksma jaunyste, 1968 m.
* Skautų žaidimai, 1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liūtas Grinius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 180 psl.
Flensburgo žemės teismas
**Flensburgo apygardos teismas** (vok. *Landgericht Flensburg*, 'Flensburgo žemės teismas') – bendrosios kompetencijos teismas Vokietijoje, Flensburge; Šlėzvigo-Holšteino federalinės žemės teismas, antrosios grandies teismas; apygardos teismas (*Landgericht*). Įkurtas 1879 m.

Struktūra
---------

100 darbuotojų, iš jų 25 teisėjai.
Sudarytos kolegijos:

* Civilinių bylų (7)
* Komercinių bylų (1)
* Didžiosios baudžiamųjų bylų (2)
* Mažosios baudžiamųjų bylų (2).

Be to, priimama apie 120 teisės referendarų bei 15 tarnautojų stažuotojų (Beamtenanwärter) bei profesinio mokymo moksleivių (Auszubildende). Be to, kaip prisiekusieji dirba 10 prekybos teisėjų (*Handelsrichter*) komercinėse bylose) ir 100 šefenų: 50 nuolatinių (Hauptschöffen) bei tiek pat pagalbinių (*Hilfsschöffen*) baudžiamosiose bylose. Teismo apygardoje iš viso dirba 80 profesionalių teisėjų ir 400 darbuotojų.

Vadovybė
--------

Teismui vadovauja (2006 m.):

* Pirmininkas Dr. jur. Volker Willandsen
* Vicepirmininkė Jutta Rosenthal.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Federalinės žemės informacija apie teismą Archyvuota kopija 2008-06-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Rokiškio oro uostas** |
|  |
| IATA: *N/A* - ICAO: *N/A* |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | Civilinės paskirties (nenaudojamas) |
| Miestas | Rokiškis |
| Aukštis virš jūros lygio | 140,2 m |
| Koordinatės | 55°58′09.33″ š. pl. 25°36′02.73″ r. ilg.﻿ / ﻿55.9692583°š. pl. 25.6007583°r. ilg.﻿ / 55.9692583; 25.6007583 |
|

**Rokiškio oro uostas** – oro uostas, veikęs 1961–1985 m. Rokiškio mieste.

Istorija
--------

Oro uoste reguliariai skraidė An-2 tipo lėktuvai, maršrutu Rokiškis-Vilnius bei Vilnius-Rokiškis. Skrendančius lėktuvus aptarnavo septyni oro uosto darbuotojai. Dirbo ir meteorologas, nuolat informuojantis lakūnus apie oro sąlygas. Keleiviai laiką leisdavo jaukioje laukiamojoje salėje, išalkusieji užkąsdavo bufete. Šalia oro uosto buvo įrengta autobusų stovėjimo aikštelė.

Oro uostas aktyviai naudotas iki 1975 m. Skrydžiai vyko 3 kartus per dieną į Vilnių ir atgal, bilietas į vieną pusę kainavo 4 rublius, skrydis trukdavo 45 min.
Maždaug nuo 1985 m. skrydžiai iš Rokiškio į Vilnių retėjo. Brangstant degalams, didėjo bilietų kainos, oro uosto veikla darėsi nepelninga. Nutraukus keleivių skraidinimą, specialistams beliko stebėti ir fiksuoti praskrendančius lėktuvus. Apie 2000 m. iš oro uosto išgabenta tiems laikams moderni navigacinė aparatūra. Dar kurį laiką rokiškėnai skraidymo mėgėjai, susibūrę į klubą, turėjo galimybę skraidyti iš Biržų aeroklubo nuomotais orlaiviais.

Dabartinė būklė
---------------

Apleistus statinius atnaujinti, rekonstruoti ir pritaikyti turizmui ar kitokiai veiklai tikimasi gauti Europos Sąjungos paramą. Detaliojo plano, žemės nuosavybės ir kitos dokumentacijos rengimo problemos yra susijusios su besiribojančia su oro uosto teritorija 1944–1946 m. žuvusių rezistentų kapaviete ir jos sanitarinės apsaugos zonos ribomis.

Nuorodos
--------

* Oro uosto atgimimo priešaušryje – nenumatytos kliūtys
Koordinatės: 55°57′24″š. pl. 25°35′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.9567969°š. pl. 25.594577°r. ilg.﻿ / 55.9567969; 25.594577

|  Rokiškio šv. Aleksandro Neviškio cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святого благоверного князя Александра Невского |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rokiškis |
| **Adresas** | Gedimino g. 15 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1939 m. |

**Rokiškio Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** stovi Rokiškyje.

Cerkvė įsikūrusi gyvenamajame name, kur jai skirta maždaug pusė pastato. Likusioje gyvena šeima, besirūpinanti cerkvės priežiūra. Vietos stačiatikių bendruomenė kruopščiai stengėsi gyvenamajam namo fasadui suteikti maldos namams deramą formą. Pastato stogą puošia nedidelis, mėlynai nudažytas tradicinės svogūno formos bokštelis su metaliniu ažūriniu kryžiumi. Nedidelis metalinis kryželis puošia ir pastato paradines duris. Viduje, maldos namų nedideliame prieangyje, kabo šventieji paveikslai, pastatytas suolelis, stalelis su religine literatūra. Maldos namų interjeras kurtas senosios, rekvizuotosios cerkvės pagrindu. Jo centre - puošnus medinis, dailiais raižiniais išdabintas ikonostasas, jame kelios dešimtys šventųjų paveikslų - ikonų.

Istorija
--------

Pirmoji medinė cerkvutė Rokiškyje pastatyta 1895 m. valdžios lėšomis. Parapija įkurta 1903 m. I pasaulinio karo metu vokiečiai cerkvėje įkūrė ligoninę. 1921 m. vidaus reikalų ministerija perdavė cerkvę katalikams ir ji rekonstruota į Šv. Augustino bažnyčią.

Stačiatikiai reikalavo grąžinti cerkvę. Nuo 1933 m. šventikas Grigorijus Vysockis pamaldas laikė savo namuose. 1937 m. buvo 264 parapijiečiai. 1939 m. gegužę šventiko namo dalyje įrengta nedidelė šventykla (parapija gavo kompensaciją už senąją cerkvę). 1946 m. parapijoje buvo 90 tikinčiųjų. 1947 m. tarybų valdžia parapiją įregistravo. Šv. Augustino bažnyčioje įrengta sporto salė, o 1957 m. ji išvis nugriauta.

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt
* Viasagino dekanatas
* Rokiškio stačiatikių šv. Aleksandro Neviškio cerkvė - kultūros ir istorijos paminklas
| ***Floderiai*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Flodder |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Dick Maas |
| Metai | 1986 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 111 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Floderiai** (ol. *Flodder*) – 1986 m. Nyderlanduose sukurta komedija, pasakojanti apie asocialią šeimą. Nepaisant kontroversiškų atsiliepimų, ji yra įtraukta į žymiausių visų laikų šalies filmų sąrašą.

Juosta vėliau taip pat sulaukė dviejų tęsinių.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Nelly Frijda – motina
* Huub Stapel – Džonis
* Rene van ‘t Hof – Kesas
* Tatjana Šimič – Kes
* Horace Cohen – Henkis
* Jan Willem – senelis
* Herbert Flack – pulkininkas Krusmanas
* Apollonia van Ravenstein – Jolanda Krusman

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Asocialios Floderių šeimos namą nusprendžiama nugriauti, tačiau socialinė tarnyba negali jiems rasti būsto, nes niekas nenori turėti tokių kaimynų. Galiausiai nusprendžiama juos apgyvendinti ramiame pasiturinčių žmonių kvartale, kuriame tarnyba turi tuščią namą ir kurio gyventojai nežino kas yra Floderiai. Visa šeima – motina, penki jos vaikai nuo skirtingų vyrų ir senelis – atsiduria jiems visiškai svetimoje aplinkoje, tačiau tai netrukdo toliau tęsti įprasto gyvenimo būdo. Netrukus ir šio kvartalo gyventojai pradeda vienytis kovai su nepageidaujamais kaimynais…

Apdovanojimai
-------------

* Nyderlandų filmų festivalis – geriausias režisierius (D. Maas)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bolboschoenus** |
| --- |
| Pajūrinis liūnmeldis (Bolboschoenus maritimus)Pajūrinis liūnmeldis (*Bolboschoenus maritimus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Liūnmeldis  *( Bolboschoenus)* |

 |

**Liūnmeldis** (*Bolboschoenus*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos augalų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti gana reta rūšis – **pajūrinis liūnmeldis** (*Bolboschoenus maritimus*). Augalas daugiametis, 50-80 cm aukščio. Jo šakniastiebis turi palaipas. Rudenį palaipų galuose susidaro 1-2 cm skersmens gumbeliai, iš kurių pavasarį išauga nauji augalai. Auga druskingose vietose, senvagėse, pelkėse, ežerų ir upių pakraščiuose.

Pajūrinis liūnmeldis įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liūnmeldis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Steatocranus casuarius** |
| --- |
| Liūtagalvė cichlidė (*Steatocranus casuarius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Liūtagalvės cichlidės  *( Steatocranus)* |
| Rūšis: | Liūtagalvė cichlidė  *( Steatocranus casuarius)* |

 |

**Liūtagalvė cichlidė**, sin. **gaumbagalvis, jaučiagalvis, kuprotagalvis cichlidas** (lot. *Steatocranus casuarius*, vok. *Buckelkopfbuntbarsch*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Patinų kūnas iki 16,5 cm ilgio, bet dažniausiai daug mažesnis; patelės mažesnės. Patinų ir patelių galva gumbuota, tačiau patelių sprando gumbas daug mažesnis negu patinų. Laikosi dugne ir gana nedaug plaukioja. Nepakanti savo gentainiams ir kitoms dugne gyvenančioms žuvims. Sudaro poras, kurių ryšiai gali nenutrūkti iki mirties.

Akvariume turi būti daug olų ir kitokių slėptuvių, tačiau be aštrių kraštų, nes šios žuvys ilsisi ant akmenų. Rekomenduojamas gerai nufiltruotas, kiek rūgštokas arba neutralus, vidutinio kietumo vanduo. Temperatūra 24-28 °C. Ikrus išneršia olose; ikrus ir mailių saugo abu tėvai.

Paplitusi Kondo Demokratinės Respublikos centrinėje dalyje.

Nuorodos
--------

* Akvariumas lt[neveikianti nuoroda]
Mešos stela (IX a. pr. m. e.)
**Kemošas** (moabitų k. 𐤊𐤌𐤔 *Kamāš*; hebr. ‏כְּמוֹשׁ‏‎ = *Kəmōš*; eblaitų k. 𒅗𒈪𒅖 *Kamiš*) – dievas vakarų semitų mitologijoje, aukščiausioji moabitų dievybė. Manoma, kad tai galėjo būti karo dievas, graikų tradicijoje jis tapatinamas su Arėju. II tūkst. pr. m. e. Kemošo kultas buvo plačiai paplitęs Sirijoje, ši dievybė garbinta Ebloje ir Karkamiše. Moabo karaliaus Mešos stelos, datuojamos IX a. pr. m. e. įraše paliudytas Astaro-Kemošo kultas. Tai rodo, kad viena iš Kemošo hipostazių įgijo dievo Astaro bruožų.

Kemošas minimas ir Biblijoje, Senajame Testamente. Pasakojama, kad karalius Meša Kemošui paaukojo savo pirmagimį sūnų (2 Karalių 3, 26–27). Taip valdovas siekė išvengti pralaimėjimo kare. Kemošas (Chemošas) minimas ir kaip amonitų dievybė, teigiama, kad davęs amonitams jų šalį (Teisėjų 11, 24). Laikoma, jog Kemošas šiuo atveju veikiausiai per klaidą įvardytas vietoj amonitų dievo Milkomo. Be to, pasakojama, kad Izraelio karalius Saliamonas į rytus nuo sostinės Jeruzalės ant kalvos Kemošui pastatydino aukštumų alką (2 Karalių 11, 7).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Мифы народов мира. *Кемош* , И. Ш. Шифман – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. 1 2  Gwendolyn Leick (2002). A Dictionary of Ancient Near Eastern Mythology, p. 102. ISBN 9781134641024.
| **Robertas Ingpenasangl. *Robert Ingpen*** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. spalio 13 d. (86 metai)Džilongas, Viktorija, Australija |
| Tautybė | australas |
|  |
| Veikla | Dailininkas, grafikas, rašytojas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Hanso Kristiano Anderseno medalis, 1986 m. |

**Robertas Ingpenas** (angl. *Robert Ingpen*, g. 1936 m. spalio 13 d. Džilonge, Australijoje) – australų dailininkas, grafikas, knygų iliustratorius ir rašytojas. 1986 m. buvo apdovanotas Hanso Kristiano Anderseno medaliu.

Iliustravo daugiau nei 100 knygų, daug klasikinių kūrinių: „Aplink pasaulį per 80 dienų" (Ž. Vernas), „Vėją gluosniuose" (K. Greihemas), „Alisą Stebuklų šalyje" (L. Kerolis) ir t. t. 

Ingpenas savo piešiniais geba sukurti švelnią, jaukią ir nostalgišką nuotaiką.

Ingpenas yra parašęs kelias dešimtis autorinių knygų, surengęs kūrybos parodas Taipėjuje, Bolonijoje, Masačusetse ir kt.

Šaltiniai
---------

* *Rubinaitis*, 2015 m. Nr. 4 Archyvuota kopija 2016-06-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Keletas Roberto Ingpeno tapybos darbų
* „Alisa Stebuklų šalyje" su R. Ingpeno iliustracijomis (ištrauka)
* „Nuostabusis Ozo šalies burtininkas" su R. Ingpeno iliustracijomis (ištrauka)
**Liūtas Mockūnas** (1934 m. rugsėjo 30 d. Kaune – 2007 m. vasario 13 d. Čikagoje) – inžinierius, žurnalistas, publicistas, Santaros-Šviesos federacijos narys, „Akiračių" redaktorius.

Biografija
----------

Gimė karo lakūno šeimoje. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. Mokėsi Kempteno lietuvių gimnazijoje. 1949 m. persikėlė gyventi į JAV. 1959 m. baigė Drexelio technologijos universitetą Filadelfijoje, 1959–1986 m. Čikagoje dirbo inžinieriumi konsultantu (akmens anglių transporto specialistu) jėgainių projektavimo firmose.

Gyvendamas Čikagoje vakarais lankė literatūros paskaitas, nors formalaus mokslinio laipsnio ir nesiekė. Aktyviai dalyvavo lietuvių išeivių kultūrinėje veikloje, bendradarbiavo periodinėje spaudoje – „Margutyje", „Metmenyse", „Akiračiuose", nuo 1969 m. – „Akiračių" redkolegijos narys. „Santaros-Šviesos" gretose dalyvavo „Veidu į Lietuvą" programoje, gabeno išeivijos knygas ir periodiką okupuotos Lietuvos šviesuomenei.

2005 m. grįžo gyventi į Lietuvą, aktyviai įsijungė į kultūrinę veiklą, padėjo perkeliant iš JAV „Akiračių" mėnraščio leidybą. Dalyvavo įvairiuose Lietuvoje vykstančiuose renginiuose, rašė istorijos, kultūros, literatūros klausimais. Dalyvavo IV Pasaulio lietuvių sporto žaidynėse (spec. slalomo varžybose senjorų klasėje laimėjo bronzos medalį).

Nuolat oponuodamas visoms valdžioms ir visuomeninėms struktūroms, publicistikoje nevengė aštresnių pasisakymų ir dažnai laikydavosi visuomenėje nepopuliarių pozicijų. Talkino istorikams, abejojantiems 1941 m. Birželio sukilimo reikšme ir Lietuvių fronto nuopelnais laikinojoje vyriausybėje.

Mirė Čikagoje, kur buvo trumpam nuvykęs tvarkyti asmeninių reikalų. 2007 m. kovo 18 d. urna su palaikais palaidota Petrašiūnų kapinėse.

Kūryba
------

Paskelbė straipsnių apie moderniąją lietuvių literatūrą, rašė recenzijas ir literatūros kritikos straipsnius. Ilgainiui jo publicistinis dėmesys krypo nuo literatūros į naujųjų laikų Lietuvos istoriją.

Žymiausias kūrinys – knyga apie rezistentą Joną Deksnį „Pavargęs herojus" (1997 m.) sulaukė plataus dėmesio ir kontroversijos. Jos herojus buvo žmogus, kuris savo jaunystės metus paskyrė Lietuvos laisvės kovai, o įkliuvęs į sovietų saugumo rankas praleido senatvės metus kaip dvigubas agentas ir KGB bendradarbis. Tai buvo žmogus, kurį Algirdas Julius Greimas pavadino pavargusiu herojumi. Pavargęs herojus knygoje yra tas, kuris išdavė jaunystės idealus.

Redagavo ir sudarė Rimvydo Šilbajorio kritikos rinktinę „Žodžiai ir prasmė" (1982 m.), Antano Škėmos „Raštų" III tomą (1985 m.), išeivių kritikos antologiją „Egzodo literatūros atšvaitai" (1989 m.), istoriko V. Trumpos veikalą „Lietuva XIX amžiuje" (1989 m.), straipsnių rinkinį „Pokalbių akiračiai" (1991 m.).

Nuorodos
--------

* Knygos „Pavargęs herojus" recenzija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Trijų variantų Medal of Honor apdovanojimai
**Garbės medalis** (angl. *Medal of Honor*) – JAV aukščiausias šalies apdovanojimas už narsą.

Istorija
--------

JAV Kongreso garbės medalis buvo įsteigtas Jungtinių Valstijų pilietinis karo metu kaip aukščiausias šalies apdovanojimas už narsą. Jis buvo teikiamas JAV Kongreso, gavus JAV prezidento rekomendaciją.

Šio medalio kavalieriai yra karininkai, puskarininkiai ir eiliniai kariai, kurie karinio konflikto metu kovodami su priešu pasižymėjo narsa ir drąsa, rizikavo savo gyvybe vedini pareigos jausmo.

Pirmas Garbės medalis buvo įteiktas JAV kariui 1862 m. liepos 12 d. Antrojo pasaulinio karo metais tokių medalių amerikiečių kariams buvo įteikta 464. Šie skaičiai leidžia manyti, kad būti apdovanotam JAV Kongreso garbės medaliu – ypatingas įvertinimas.

Per visą JAV istoriją šiuo medaliu buvo apdovanoti per 3 500 JAV karių. Šiuo metu tik per 80 jų dabar yra gyvi.

Variantai
---------

Yra trys medalio variantai skirti:

* Sausumos pajėgoms
* Karo laivynui
* Karo aviacijai

Nuorodos
--------

* Medal of Honor apdovanojimas JAV kariuomenės tinklapyje
Koordinatės: 55°57′30″š. pl. 25°35′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.95837°š. pl. 25.58772°r. ilg.﻿ / 55.95837; 25.58772

Miškų urėdija
**Rokiškio miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Valstybinė įmonė įsikūrusi Sakališkio g. 2, Rokiškyje.

Rokiškio miškų urėdija įkurta 1920 m. Tuo metu urėdijai priklausė ir žymi dalis dabartinės Kupiškio miškų urėdijos miškų. 1944 m. buvusios urėdijos ribose organizuotas Rokiškio miško pramonės ūkis. Bendras jo plotas siekė 45 000 ha. Nuo 1958 m. Rokiškio miškų ūkis buvo keletą kartų reorganizuojamas, keitėsi jo pavadinimas. 1990 m. urėdija tapo atskiru ūkiniu vienetu ir pavadinta Rokiškio miškų urėdija. Šiuo metu Rokiškio miškų urėdijos administruojami miškai yra Rokiškio rajono ir nedidelė dalis Zarasų rajono savivaldybių teritorijoje.

Rokiškio miškų urėdijos teritorija plyti šalies šiaurės rytuose. Bendras miškų urėdijos plotas − 52 068 ha. Iš jų valstybinės reikšmės miškų − 21 716 ha. Medynai mišrūs; 90 % − eglynai, pušynai ir beržynai. Sodmenys miškams atkurti ir įveisti užauginami valstybiniame Rokiškio miškų urėdijos miško medelyne, įsikūrusiame Miegonių kaime. Tai didžiausias šalyje miško medelynas, užimantis 81 ha plotą.

Rokiškio miškų urėdas − Rimantas Kapušinskas.

Rokiškio miškai turi ypatingą svarbą saugant vertingas ekosistemas ir biotopus. Saugomoms teritorijoms priskirta 6,1 % miškų. Tai:

* Sartų regioninis parkas
* Suvainiškio telmologinis draustinis
* Notigalės telmologinis draustinis
* Petriošiškio telmologinis draustinis
* Junkūnų geomorfologinis draustinis
* Kumpuolio hidrografinis draustinis

Rokiškio miškų urėdijos miškai suskirstyti į 7 girininkijas.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Juodupės | Juodupės seniūnija | Juodupė |
| Kamajų | Kamajų seniūnija | Kariūnai |
| Obelių | Obelių seniūnija | Obeliai |
| Pandėlio | Kazliškio seniūnija | Kazliškis |
| Rokiškio | Rokiškio miesto seniūnija | Rokiškis |
| Sėlynės | Rokiškio kaimiškoji seniūnija | Sėlynė |
| Vyžuonos | Rokiškio kaimiškoji seniūnija | Vyžuona |

Literatūra
----------

* Rokiškio miškų urėdija (sud. Irena Šalkauskienė). - V.: Viešoji įstaiga „Žaliosios girios", 2004. - 32 p.: iliustr. - ISBN 9955-9638-7-5

Nuorodos
--------

* Rokiškio miškų urėdijos tinklalapis Archyvuota kopija 2008-02-11 iš Wayback Machine projekto.
| **Henrikas Savickas** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. kovo 25 d.Kražiai, Raseinių apskritis |
| Mirė | 2017 m. gegužės 9 d. (82 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Linas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Henrikas Savickas** (1935 m. kovo 25 d. Kražiuose, Raseinių apskrityje – 2017 m. gegužės 9 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Baigė Šiluvos vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete.

Nuo 1960 m. laikraščio „Tiesa" redakcijos atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas. 1989–1992 m. informacijos agentūros ELTA vyriausiasis redaktorius. Nuo 1992 m. dienraščio „Lietuvos rytas" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 445 psl.
2. ↑  Mirė žinomas žurnalistas, redaktorius Henrikas Savickas, 2017-05-10
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Garam masala
Netrinta garam masala
**Garam masala** (hind. गरम मसाला, IAST: *garam masala* – „aštrus prieskonių mišinys") – prieskonių mišinys (masala), gausiai naudojamas Indijos virtuvėse.

Sudėtis ir panaudojimas
-----------------------

Nėra vieningo šios masalos recepto, tačiau dažniausiai į mišinį įeina juodasis pipiras, gvazdikėlis, malibaro lapai, ilgasis pipiras (*pippali*), bunium persicum (*shahi jeera*), kuminas, cinamonas, kardamonas, muskatas, žvaigždanyžis, kalendra. Be šių pagrindinių prieskonių naudojama daugybė lokalių priedų, kurie skiriasi priklausomai nuo regiono ir šeimos.

Paprastai garam masala būna miltelių pavidalo, bet sumaišius su actu, kokoso pienu, svogūnu, česnaku, gaunamos ir pastos. Tradiciškai būdavo trinama prieskonių piestose, tačiau vėliau garam masalos pradėtos gaminti pardavimui. Tuo atveju sumaišomi įvairių prieskonių milteliai. Remiantis garam masala, britai XIX a. sukūrė kario miltelius, kuriuos parvežė į Europą.

Šis prieskonis plačiai naudojamas įvairiuose indų patiekaluose, kaip kad dal, daržovių, žuvies patiekaluose, kariuose, ačariuose. Prieš vartojimą mišinys pakepinamas, taip gaunant čaunką.
*Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
Koordinatės: 55°44′25″š. pl. 23°53′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.7403°š. pl. 23.8930°r. ilg.﻿ / 55.7403; 23.8930

|  Rokonių šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rokoniai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | ~2019 m. |

**Rokonių šv. Kazimiero bažnyčia** – katalikų bažnyčia, esanti Rokonių kaime (Šeduvos sen.), Radviliškio rajone, Sidabravo Švč. Trejybės parapijos teritorijoje. Bažnyčia iškilo už privačias lėšas, jos fundatorius – Šeduvos miesto Garbės pilietis, ūkininkas Kazimieras Masilionis.

Istorija
--------

Rokonių bažnyčia buvo statoma apie 10 metų. 2019 m. balandžio–gegužės mėn. buvo numatyti baigiamieji įrengimo darbai, statinio įteisinimas, bet dėl biurokratinių kliūčių, kilusios pandemijos to numatytu laiku nepavyko padaryti, buvo atidedama. Milijoną eurų kainavusi bažnyčia jokiam dekanatui nepriskirta, o turtą fundatoriaus valia paveldės dukra su šeima.

2021 m. rugsėjo 26 d. bažnyčia buvo pašventinta Šiaulių vyskupo Eugenijaus Bartulio, šventovei suteiktas šv. Kazimiero vardas.

Architektūra
------------

Bažnyčia sumūryta iš latviškų raudonų plytų, stačiakampio plano, vienanavė, viduje 12x27 m dydžio, bebokštė. Priekiniame fasade imituojamas portikas su keturiomis apskrito skerspjūvio kolonomis. Trikampiame frontone paruoštas stačiakampis plotas eksponuoti religiniam plakatui. Šventoriaus kampe stovi mūrinė varpinė. Šventoriaus tvora metalinio tinklo. 

Bažnyčioje yra 100 sėdimų vietų. Virš pagrindinio įėjimo įrengtas vargonų choras. Pagrindinėje erdvėje ir zakristijoje pastatyti kietmedžio baldai (suolai, klausykla). Interjeras papuoštas Tryškių tautodailininko Prano Dužinsko ąžuolinėmis šventųjų skulptūromis. Viena jų vaizduoja Šv. Kazimierą – dangiškąjį Lietuvos globėją. Altoriaus vietoje pastatytas masyvus kryžius, sveriantis 1000 kilogramų.

Varpinėje pakabintas lenkų firmos 2017 m. nulietas varpas su fundatoriaus vardu ir Vyčiu.

Galerija
--------

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Altoriaus vietoje – masyvus kryžiusAltoriaus vietoje – masyvus kryžius
* Balkono erdvėBalkono erdvė
* ZakristijojeZakristijoje
* KlausyklaKlausykla
* Varpinės varpasVarpinės varpas
* Statoma bažnyčia, 2014 m.Statoma bažnyčia, 2014 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rokonių šv. Kazimiero bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Šeduva tradiciškai šventė ir Jonines, ir Šeduvos gimtadienį (Radviliškio raj. savivaldybės inf.)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Ūkininko aistros stebina: pastatė bažnyčią ir 71-erių tapo pilotu Archyvuota kopija 2021-08-22 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Neregėtas ūkininko dosnumas: Radviliškio rajonui padovanojo 1 mln. eurų kainavusią bažnyčiąArchyvuota kopija 2021-08-22 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Po Rokonių dangum – naujas brangakmenisArchyvuota kopija 2020-12-02 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Rokonių kaimas melsis privačioje bažnyčioje
6. ↑  Šv. Kazimiero bažnyčia - Šiaulių televizija (reportažas)
| ***Maratonas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Diederick Koopal |
| Metai | 2012 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Maratonas** (ol. *De marathon*) – 2012 m. Nyderlanduose sukurta komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Vienų Roterdamo automobilių dirbtuvei gresia bankrotas – jo šeimininkai skolingi 40 tūkstančių eurų ir neteks verslo, jei laiku nesumokės skolos. Kadangi visi keturi jos bendrasavininkiai žino, kad nesugebės rasti kito darbo, nusprendžia bet kokia kaina išgelbėti dirbtuves. Jie nusprendžia dalyvauti maratone, tačiau tam, kad gautų paramą, jie privalo finišuoti, t. y. įveikti visą distanciją. Jie nusamdo savo treneriu emigrantą egiptietį, taip pat dirbantį su jais, ir pradeda ruoštis maratonui, tačiau be pasiruošimo bėgimui tenka įveikti ir savo asmenines problemas, ypač kai paaiškėja, kad vienas iš jų serga vėžiu...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stefan de Walle – Džerardas
* Martin van Waardenberg – Leo
* Marcel Hensema – Niko
* Frank Lammers – Kis
* Mimoun Oaissa – Jusufas
* Cynthia Abma – Jolanda
* Georgina Verbaan – Anita
* Ariane Schluter – Lenė

Apdovanojimai
-------------

* Auksinis veršis – auditorijos apdovanojimas; Nyderlandų kritikų apdovanojimas; geriausia aktorė (G. Verbaan)
* Auksinis veršis (nominacijos) – geriausias aktorius (S. de Walle); geriausias antrojo plano aktorius (M. van Waardenberg)
* Rembrandt apdovanojimas (nominacijos) – geriausias filmas; geriausias aktorius (M. van Waardenberg, F. Lammers ir S. de Walle)
| Siraičių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Siraičių kapinynasSiraičių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°58′50″ š. pl. 22°11′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.98056°š. pl. 22.18694°r. ilg.﻿ / 55.98056; 22.18694Koordinatės: 55°58′50″ š. pl. 22°11′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.98056°š. pl. 22.18694°r. ilg.﻿ / 55.98056; 22.18694 |

 |
| Vieta | Telšių rajonas |
| Seniūnija | Gadūnavo seniūnija |
| Naudotas | X–XIII a. |
| Tirtas | 1956–1957 m. |
| Registro Nr. | 2565 / A1380 / 1517 |

**Siraičių kapinynas** arba ***Džiuginėnų kapinynas*** – senovinė laidojimo vieta, rasta Telšių rajone, į pietryčius nuo Džiugo kalno, dešiniajame Durbino krante, į šiaurės vakarus nuo Siraičių, šalia Telšių miesto sodų ir dabartinių kapinių.

484 m³ plote rastos 1 griautinio ir 21 degtinių kapų liekanos (19 kapų suardyti). Rasta virš 200 dirbinių (X–XIII a.) liekanų – apyrankių, segių, stiklo ir gintaro karolių, žiedų, peilių, žeberklų antgalių, įmovinių ietigalių, geriamųjų ragų apkalų, ylų. Šie radiniai siejami su kuršių kultūra.

1956–1957 m. Siraičių kapinyną tyrė Vito Valatkos ir Eugenijos Butėnienės vadovaujami archeologai. Radiniai saugomi Telšių kraštotyros muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 2565 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Siraičių kapinynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 10
*Šis straipsnis apie valstiją. Apie upę skaitykite straipsnyje Maranjaunas (upė).*

| Maranjaunas*Maranhão* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Maranjauno vėliava | Maranjauno herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Administracinis centras** | San Luisas |
| **Mezoregionai** | 5 |
| **Mikroregionai** | 21 |
| **Savivaldybės** | 217 |
| **Gubernatorius** | Roseana Sarney |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 7 153 262 |
| **Plotas** | 331 936 km² |
| **Tankumas** (2021) | 22 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | MaranjaunasVikiteka |

**Maranjaunas** (port. *Maranhão*) – valstija Brazilijoje, Šiaurės Rytų regione. Ribojasi su Pjaujumi rytuose, su Tokantinsu pietvakariuose, su Para vakaruose. Šiaurinę pakrantę skalauja Atlanto vandenynas su gylin į žemyną įsiterpiančia San Markoso įlanka. Valstijos sostinė – San Luisas.

Geografija
----------

Šiaurinę valstijos dalį užima lyguma, tankiai apaugusi Amazonijos džiunglėmis. Dalis džiunglių iškirsta, kad būtų galima vystyti gyvulininkystę. Pietuose paviršius kyla į Brazilijos plokščiakalnį, kuriame vyrauja Serado savanos. Šapada das Mangabeiraso sprūdiniame kalnų masyve yra aukščiausia valstijos vieta, iškylanti į 804 m virš jūros lygio. Vandenyno pakrantės raižytos, gausu užutėkių, nedidelių salų, auga mangrovių sąžalynai. Lensoiš Maranjenses nacionaliniame parke plyti dideli smėlio kopų plotai. Pagrindinės upės – Gurupi, Pindarė, Mearinas, Parnaiba, Itapekuru, pakraščiu prateka Tokantinsas. Klimatas drėgnas ir karštas, išskiriami sausasis ir lietingasis laikotarpiai.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* pardo – 65,5 %
* baltieji – 25,0 %
* juodaodžiai – 8,7 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,8 %

Didžiausi miestai
-----------------

* San Luisas – 986,8 tūkst. gyv. (2008 m.)
* Imperatrisas – 236,3
* Timonas – 148,8
* Kašijasas – 147,4
* San Žoze de Ribamaras – 135,8
* Kodo – 113,7
* Paso do Lumiaras – 101,4
* Asailandija – 100,0

*Lençóis Maranhenses* smėlynai

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bezeklikas |
| --- |
| 柏孜克里 |
| Bezekliko kompleksas |
| 

BezeklikasBezeklikas

 |
| Koordinatės | 42°57′21″ š. pl. 89°32′22″ r. ilg.﻿ / ﻿42.95583°š. pl. 89.53944°r. ilg.﻿ / 42.95583; 89.53944Koordinatės: 42°57′21″ š. pl. 89°32′22″ r. ilg.﻿ / ﻿42.95583°š. pl. 89.53944°r. ilg.﻿ / 42.95583; 89.53944 |
| Vieta | Kinija, Sindziangas, Turfano prefektūra |
| Regionas | Rytų Turkestanas |
| Istorija |
| Statytojas | budistų vienuoliai |
| Medžiaga | smiltainis |
| Pastatytas | V a. |
| Sugriautas | XIV a. |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | nuo XIX a. pab. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Bezekliko Tūkstančio Budų urvai** (kin. 柏孜克里千佛洞, pinyin: *Bózīkèlǐ Qiānfódòng*) – budistinių urvų ir grotų kompleksas Rytų Turkestane (Kinija, Sindziangas), Turfano įduboje, prie Taklamakano dykumos pakraščio ir Liepsnojančių kalnų (Mutou slėnyje). Sukurtas V–XIV a. Dauguma išlikusių urvų yra iš X–XIII a. gyvavusios Kara Khodžos (Gaočango) karalystės laikotarpio. Netoliese stūksojo senovinis Gaočango miestas, buvęs svarbiu šilko kelio tašku.

Bezekliką sudaro 77 smiltainio kalnų šlaite išrausti urvai, esantys stačiakampės formos su arkinėmis lubomis, kiekviename iš urvų lubos padengtos sienine tapyba, vaizduojančia Budą. Tapybos darbų esti ir mėgėjiškų, ir aukštos kokybės. Buda dažnai vaizduojamas apsuptas kitų žmonių – indų, turkų, europiečių. Daug piešinių nukentėjo nuo musulmonų, kurie apgadino žmonių vaizdinius. Vietiniai kartais juos naudojo kaip trąšas. XIX a. pab.–XX a. pr. europiečių ir japonų keliautojai smėlyje rado nemažai nepaliestų piešinių ir juos išsigabeno; šie kūriniai vėliau atsidūrė Ermitaže, Tokijo, Britų, Korėjos, Indijos nacionaliniuose muziejuose. Vertinga vokiečio Albert von Le Coq surinkta kolekcija pražuvo per Berlyno bombardavimą.

* Mutou slėnis tarp dykumos ir kalnų, kuriame įsikūręs BezeklikasMutou slėnis tarp dykumos ir kalnų, kuriame įsikūręs Bezeklikas
* IX a. Budos piešinys iš 9 šventyklos (sunaikintas Berlyne)IX a. Budos piešinys iš 9 šventyklos (sunaikintas Berlyne)
* Sogdo pirkliaiSogdo pirkliai
* Urvuose išlikę piešiniai (apgadinti musulmonų)Urvuose išlikę piešiniai (apgadinti musulmonų)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Audra liūčių sezono metu Darvine, Australijoje
Liūčių sezonas, matomas Kernso kritulių diagramoje
**Liūčių laikotarpis, lietingasis laikotarpis** – laikotarpis, kurio metu labai stipriai padidėja vidutinis lietaus kiekis. Šis terminas dažniausiai naudojamas apibūdinti orus tropikuose. Pietų pusrutulyje liūčių sezonai būna nuo spalio iki kovo, o šiaurės – nuo balandžio iki rugsėjo mėnesio. Pusiaujo srityje metuose būna po du liūčių ir sausuosius sezonus.

Konkretus lietaus kiekis ir temperatūra liūčių sezonų metu dalinai priklauso nuo konkretaus regiono geografinių ypatybių. Tačiau dažniausiai dienos pradžia būna saulėta ir šilta, bet artėjant link vakaro, drėgmės kiekis atmosferoje didėja, prasideda griaustiniai ir liūtis.

Kartais, ypač – turizmo srityje, šis sezonas vadinamas *žaliuoju*, kadangi jo metu aktyviausia vegetacija, intensyviausiai vyksta gamtos procesai, o sausuoju sezonu viskas apmiršta. Panašiai, kaip kitose juostose – pavasaris ir vasara bei žiema.
Armorika Romos imperijos laikais. Sena ir Luara išskirtos raudonai.
**Armorika** (**Aremorika**, lot. *Armorica*, *Aremorica*) – istorinė sritis dabartinėje šiaurės vakarų Prancūzijoje. Dažnai šiuo vardu vadinama Bretanė. Armorika egzistavo antikos laikais ir buvo laikoma Galijos dalimi, išsidėsčiusia jos pakrantėje prie Atlanto vandenyno, tarp Senos ir Luaros, kartais – ir Garonos upių.

Etimologija
-----------

Vietovardis „Armorika" kilęs iš galų kalbos žodžių junginio *are mori* 'prie jūros' ir priesagos *-ika*, vartojamos geografiniams pavadinimams, plg.: bret. *Armor* 'Armoras' (Bretanės pakrančių teritorijos), *ar mor* 'jūra'; val. *ar y môr* 'jūros pakrantėje'; lot. *ōra maritima* 'pajūrys'.

Istorija
--------

Pradžioje terminas buvo suprantamas žymiai plačiau negu dabar: juo buvo vadinama dabartinė Normandija ir netgi visa šiuolaikinės Prancūzijos pakrantė prie Atlanto.

Plinijus Vyresnysis tvirtino, kad Armorika – tai ankstesnysis Akvitanijos Galijos pavadinimas ir kad jos pietinė riba eina Pirėnais. Jis taip pat vardija Armorikoje gyvenusias keltų gentis. Dvi iš jų, edujai ir karnutenai, jo „Natūraliosios istorijos" sudarymo metu sudarė sąjungos sutartį su Roma, kiti buvo palyginti nepriklausomi. 497 m. Armorika pripažino frankų karaliaus Chlodvigo I valdžią. „Bendruomenes, gyvenančias prie Vandenyno pakrančių, apibendrintai vadinamų Armorika" vardija ir Gajus Julijus Cezaris.

Diodoras Sicilietis pasakoja, kad Armorika palaikė glaudžius prekybinius santykius su Romos Britanija. Anot Strabono, keturi „perkėlos punktai, kuriais paprastai naudojamasi vykstant iš žemyno į Didžiosios Britanijos salą", – tai Reino ( ir Pa de Kalė), Senos, Luaros ir Garonos žiotys.

Armorikos garbei pavadintas asteroidas (774) Armoras, kurį 1913 m. atrado prancūzų astronomas Šarlis le Morvanas, kilęs iš šio regiono.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pliny. Natural history in ten volumes. V. II; tr. by H. Rackham. [3-d ed.] — Cambridge, MA: Harvard University Press — L.: W. Heinemann Ltd. 1961. — 9, 664 p. — P. 201, 203.
2. ↑  Eglė Pacevičienė (2002-08-14). „Armorika". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-07-30.
3. ↑  Цезарь Г. Ю. Галльская война // Записки Юлия Цезаря и его продолжателей о Галльской войне, о гражданской войне, об Александрийской войне, об Африканской войне; пер. М. М. Покровского. 2-е изд. — М.: Изд-во АН СССР, 1962. — 418 с. — С. 133.
4. ↑  Страбон. География (в 17 книгах); пер. Г. А. Стратановского. — Л.: Наука, 1964. — 957 с. — С. 190.