recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Inverurisangl. *Inverurie* |
| --- |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

InverurisInveruris

57°16′48″ š. pl. 2°22′48″ v. ilg.﻿ / ﻿57.28000°š. pl. 2.38000°r. ilg.﻿ / 57.28000; 2.38000﻿ (Inveruris)Koordinatės: 57°16′48″ š. pl. 2°22′48″ v. ilg.﻿ / ﻿57.28000°š. pl. 2.38000°r. ilg.﻿ / 57.28000; 2.38000﻿ (Inveruris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Škotija Škotija |
| **Sritis** | Aberdynšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 10 885  |
|  |
|  **Vikiteka** | Inveruris |

**Inveruris** (škot. gėl. *Inbhir Uraidh* arba *Inbhir Uaraidh*, angl. *Inverurie*) – miestas Aberdynšyre, Škotijoje. Nutolęs 26 km (16 mylių) į šiaurės vakarus nuo Aberdyno.

Geografija
----------

Inveruris yra Dono upės slėnyje, Aberdynšyro centre. Vietinių žmonių žinomas kaip Gariocho širdis (angl. *Heart of the Garioch*). Išsidėstęs tarp Dono ir Urio upių, bei nutolęs nuo *Bennachie* kalno 16 km. Miesto centras trikampinis, kuriame stovi rotušė, statyta 1862 m. Aikštės centre yra karo paminklas. Prekybos centrai išsidėstę gyvenamųjų namų dalyje.

Etimologija
-----------

Žodis „Inverurie", kuris kilęs iš škotų gėlų kalbos *Inbhir Uraidh*, reiškia „Urio burna" pagal upę, kuri įteka į Dono upę į pietus nuo miesto.

Iki XIX a. buvo žinomas kaip „Inverury", bet buvo pakeistas į esamą, kad būtų išvengta painiavos dėl „Inveraray", Argaile ir Bjute, esančio Škotijos pietvakarių pakrantėje. Buvo manoma, kad raidės „a" ir „u" bus ypač sunku atskirti rašant adresus ranka.
*Kitos reikšmės – Žurnalų leidybos grupė (reikšmės).*

Žurnalų leidybos grupė| Forma | filialas |
| Pramonė | žiniasklaida |
| Pirmtakas (-ai) | „Schibsted"„Eesti Meedia" |
| Perėmėjas (-ai) | „Kemplake" |
| Centrinė būstinė | Vilnius, Lietuva |
| Produkcija | žurnalai |
| Paslaugos | naujienų svetainės |
| Pajamos | €6,68 mln. (2015) |
| Pelnas | €594 tūkst. (2015) |
| Holdingas | „Kemplake" |
| Tinklalapis | zlg.lt |

**UAB „Žurnalų leidybos grupė"** (ŽLG) – „Žmonės", „Ji", „Edita" ir „Laima" prekės ženklus valdanti leidybos grupė. Iki 2017 m. „15min" portalas pagal partnerystės sutartį šiems ŽLG prekių ženklams internete atstovavo pastaruosius aštuonerius metus.

Istorija
--------

Grupė įkurta 2003 m.

Žurnalų leidybos grupė priklausė „Schibsted", „Eesti Meedia" bendrovėms.

„Kemplake" nuo 2014 m. gruodžio mėn. valdė 90 % ŽLG akcijų („Eesti Meedia" turėjo likusias 10 %), o nuo 2016 m. balandžio pabaigos „Kemplake" išpirko likusius 10 %. 2017 m. „Žurnalų leidybos grupė" įsigijo 100 % UAB „Vertikali medija" akcijų (jai priklauso autogidas.lt, domoplius.lt ir shopspy.lt portalai).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Balčiūnienė, Rūta. „Skiriasi „15min" ir „Žurnalų leidybos grupė"". *vz.lt*. Nuoroda tikrinta 2017-07-12.
3. ↑  „Išsiskyrė „15min" ir „ŽLG" keliai". *M360*. Nuoroda tikrinta 2017-07-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Inžinierius** (pranc. *ingénieur*, iš lot. *ingenium* 'gebėjimas, išradingumas') - žmogus, profesionaliai dirbantis inžinerijos srityje. Inžinieriai ieško būdų, kaip išspręsti technologines problemas, naudodami matematikos, tiksliųjų ir gamtos mokslų žinias. Paprastai jų sprendimai yra materialios priemonės (mašinos, medžiagos, taip pat procedūros), leidžiančios tas problemas išspręsti. Idealūs sprendimai turi būti ekonomiški ir saugūs. Inžinieriai yra tarpininkai tarp visuomenės poreikių ir komercinio jų tenkinimo.

Senovėje inžinieriais vadino žmones, konstravusius, gaminusius ir naudojusius karo mašinas (balistas, katapultas, apgulties bokštus). „Civilinio inžinieriaus" samprata atsirado tik XVI a. Nyderlanduose kaip tiltų, kelių statybos specialistų apibūdinimas. Vėliau ši sąvoka imta naudoti Anglijoje ir kitose šalyse.

Inžinierių funkcijos
--------------------

Inžinieriai ne tik kuria, projektuoja ir konstruoja. Jie taip išbando jau sukurtus modelius ir gaminius, palaiko gamybą ir prižiūri eksploatuojamus sudėtingus įrenginius.
  
Įrenginių ir kitokios technikos priežiūros inžinierių užduotis būna aptikti gedimus, išsiaiškinti jų priežastis ir rasti pataisymo būdus, užtikrinti taisymą ar patobulinti pradinę mašinų ir kitų įrenginių konstrukciją, siekiant išvengti gedimų, padidinti naudojimo patogumą ir efektyvumą.
  
Gamybos priežiūros inžinieriai prižiūri gamybos įrengimus, taip pat naudojamas technologines operacijas ir procedūras, užtikrina gamybos ir gaminių kokybę, ieško būdų mažinti aplinkos taršą dėl gamybos.
  
Inžinieriai taip pat įvertina laiko, įrangos, medžiagų sąnaudas, reikalingas projektams įgyvendinti.

Komercijoje inžinieriai, bendraudami su pirkėjais, išsiaiškina jų technologinius poreikius, išaiškina siūlomos įrangos ar techninių paslaugų savybes ir galimybes ir t. t.

Inžinierių profesinė veikla paprastai susijusi su plačiu matematikos panaudojimu, šiais laikais - kompiuterių kaip skaičiavimo ir modeliavimo priemonės naudojimu.
| Žurua |
| --- |
| Žurua kilpos ties Kruzeiro do Sulu Žurua kilpos ties Kruzeiro do Sulu |
| **Ilgis** | 3280 km |
| **Baseino plotas** | 224 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 9000 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru, Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Žurua |

**Žurua** (port. *Rio Juruá*, isp. *Río Yuruá*) – upė vakarų Brazilijoje (Akrės ir Amazonės valstijose); Amazonės dešinysis intakas. Prasideda Peru Anduose (Montanjoje, Divisoro kalnų pašlaitėse), Brazilijos pasienyje. Teka į šiaurės rytus. Vidurupyje ir žemupyje teka Amazonės žemuma, kur vaga labai vingiuota.

Didžiausi intakai: Humaito, Riozinjo da Liberdadė, Gregorijas, Eiru, Tarauka, Širua, Breu (dešinieji), Žurua Mirinas, Moa, Ipišuna (kairieji).

Žurua Amazonės baseine
Žurua pakrantės Karavario savivaldybėje
Sausio-gegužės mėnesiais Žurua patvinsta, rugpjūčio-spalio mėnesiais nusenka. Laivyba vyksta nuo Kruzeiro do Sulo miesto.

Didesnės gyvenvietės prie upės: Breu (Peru), Kruzeiro do Sulas, Marešal Taumaturgas, Porto Valteris, Rodrigešas Alvešas, Gvažara, Ipišuna, Eirunepė, Itamarati, Karavaris, Žurua (Brazilija). Žurua baseine gausu saugomų gamtos teritorijų bei indėnų teritorijų (Žurua vidurupio kulinų, Žurua kanamarių ir kt.).

Vietovardis kildinamas iš njeengatu žodžio *iuruã* 'atviros žiotys, pražiota burna'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kümmerly+Frey Rand McNally: *Internationaler Atlas*. Herausgegeben von Georg Westermann Verlag.
2. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 150
4. ↑  NAVARRO, E. A. *Dicionário de tupi antigo: a língua indígena clássica do Brasil*. São Paulo. Global. 2013. p. 583.
Macu salos
**Macu salos** (trad. kin. 馬祖列島, supapr. kin. 马祖列岛, pinyin: *Mǎzǔ Lièdǎo*) – salynas Taivano sąsiauryje, į šiaurės vakarus nuo Taivano. Salyną sudaro 19 salų ir salelių. Administraciškai Macu salos laikomos **Liandziango apskritimi** (kin. 連江縣, pinyin: *Liánjiāng Xiàn*), kuri priskiriama Kinijos Respublikos (Taivano) Fudziano provincijai. Tai mažiausia apskritis šalyje.

Kinijos Respublika (KR) kontroliuoja tik nedidelę istorinės Liandziango apskrities dalį, didžioji dalis priklauso Kinijos Liaudies Respublikai (KLR), kuri reiškia pretenzijas į visą salyną. Salos pavadintos Macu deivės garbei.

Bendras salyno plotas 29,6055 km², gyventojų 9755 (2008 m. duomenys).

Istorija
--------

Daugumą gyventojų į salas atsikėlė iš žemyninės Kinijos Fudziano provincijos. Čingų dinastijos laikais saloje kartkartėmis apsistodavo japonų piratai.

Skirtingai nei Taivanas ir Penghu salos, Macu salos niekuomet nebuvo perleistos Japonijos imperijai pagal Šimonoseki taikos (1895 m.) nuostatus. Salų Antrojo pasaulinio karo metu taip pat neokupavo japonų pajėgos, nes jos neturėjo didelės karinės reikšmės.

Po to, kai 1949 m. Kinijos nacionalistai (Guomindanas) pasitraukė į Taivano salą, jie išlaikė dalį Liandziango apskrities teritorijos savo valdžioje, taip pat ir visą Dzinmeno apskritį.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Liandziango apskritis yra padalinta į:

4 kaimo tipo gyvenvietes

* Beiganas
* Dongjinas
* Juguangas
* Nanganas

Šie savo ruožtu skirstomi į 22 kaimus ir 137 apylinkes (鄰).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „The Matsu Islands". Suarchyvuotas originalas 2015-01-02. Nuoroda tikrinta 2014-09-09.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  *Taiwan at a Glance 2020 - 2021* (PDF) (anglų). Ministry of Foreign Affairs, Republic of China (Taiwan). 2020. pp. 28–29. Nuoroda tikrinta 2021-02-01.
3. ↑  „Matsu Islands". GlobalSecurity.org. Nuoroda tikrinta 2010-12-12.



|  |  |
| --- | --- |
|  **Taivano administracinis suskirstymas** |  |
| **Provincijos**: Fudzianas | Taivanas
**Išskirtieji miestai**: Gaosiongas | Sinbėjus | Taidžongas | Tainanas | Taipėjus | Taojuanas
**Taivano provincijos miestai**: Dziaji | Dzilongas | Sindžu
**Fudziano provincijos apskritys**: Dzinmenas | Liandziangas
**Taivano provincijos apskritys**: Dziaji | Džanghua | Hualianas | Jilanas | Junlinas | Miaoli | Nantou | Penghu | Pingdongas | Sindžu | Taidongas |
Koordinatės: 42°09′30″ š. pl. 79°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.15833°š. pl. 79.93333°r. ilg.﻿ / 42.15833; 79.93333

Inylčekas Chan Tengri papėdėje
**Inylčekas** arba ***Pietų Inylčekas, Pietų Engličekas*** (rus. *Южный Иныльчек, Южный Энгильчек*, kirg. *Түштүк Эңилчек*) – slėninis, dendritinis ledynas vidurio Tianšanio rytinėje dalyje, pačiuose Kirgizijos rytuose. Ilgis 59,5 km, plotas 567 km². Tai didžiausias viso Tianšanio ir Kirgizijos ledynas. Nusileidžia iki 2800 metrų aukščio. Sniego riba 4580 m aukštyje, firninis baseinas siekia 7440 m aukštį. Apatinė ledyno liežuvio dalis (14 km) nejudri (vadinamasis negyvasis ledas).

Iš Inylčeko išteka Inylčeko upė. Chan Tengri kalnas skiria Inylčeką nuo Šiaurės Inylčeko ledyno (ilgis 38,2 km).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 169
2. ↑  *Inylček*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Inylčekas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Oceanodroma matsudairae** |
| --- |
| Macudairos audrašauklis (*Oceanodroma matsudairae*) |
| Apsaugos būklė |
| Pažeidžiami (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vamzdžianosiai paukščiai  *( Procellariiformes)* |
| Šeima: | Audrašaukliniai  *( Hydrobatidae)* |
| Gentis: | Audrašaukliai  *( Oceanodroma)* |
| Rūšis: | Macudairos audrašauklis  *( Oceanodroma matsudairae)* |

 |
| Binomas |
| ***Oceanodroma matsudairae***Kuroda, 1922 |

**Macudairos audrašauklis** (*Oceanodroma matsudairae*) – audrašauklinių (*Hydrobatidae*) šeimos jūrinių paukščių rūšis, kuri veisiasi Japonijai priklausančiose Ugnikalnių salose (Bonino salyno pietuose), žiemoja Indijos vandenyne.

Šių audrašauklių populiacija nėra skaitlinga, manoma, ją sudaro apie 20 tūkst. paukščių. Mokslinis vardas rūšiai suteiktas atminti japonų ornitologą Jorikiacu Macudairą.

Biologija
---------

Macudairos audrašauklis yra endeminė rūšis Ugnikalnių salose, pietų Japonijoje. Jo perimviečių neabejotinai yra Pietų Ivo Džimos saloje, galbūt anksčiau buvo ir Šiaurės Ivo Džimoje. Šių paukščių pastebėta
aplink Bonino salas, todėl, nepatvirtintais duomenimis, ten galėtų būti perimviečių.

Žiemoti skrenda į pietus, per pusiaują, galbūt į Timoro jūrą ties Australijos šiaurės vakarais, toliau traukia vakarų kryptimi į Indijos vandenyną, kur apsistoja aplink Seišelių salas ir į vakarus link Somalio ir Kenijos. Dalis paukščių gali žiemoti į šiaurės rytus nuo Naujosios Gvinėjos.

Gyvena kolonijose, peri aukštumose išraustuose urveliuose. Poravimasis prasideda sausio mėnesį, jaunikliai paauga birželį. Kitu laiku audrašauklis, kaip pelaginė rūšis, sutinkamas toli nuo pakrančių.

Paukštis yra 24–25 cm ilgio, išskleisti sparnai siekia 46–56 cm plotį, sveria vidutiniškai 62 g. Tai palyginti didelis audrašauklis, su ilga, iškirpta uodega, išreikštomis baltų plunksnų juostomis ant sparnų. Paukštis tamsus, tamsiai rudas, beveik juoda galva ir kaklu.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Macudairos audrašauklis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikirūšių projekte yra informacijos, susijusios su straipsniu
***Oceanodroma matsudairae***

1. ↑   „IUCN Red List - Oceanodroma matsudairae". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-10-01.
2. ↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael (2003). *Whose Bird? Men and Women Commemorated in the Common Names of Birds*. London: Christopher Helm. p. 223.
3. ↑  *et al.* 2016. Matsudaira’s Storm-petrel (*Hydrobates matsudairae*). In: del Hoyo *etal*. (eds). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona. retrieved on 24 October 2016.
Macumoto pilis.
**Macumoto pilis** (jap. 松本城 = *Matsumoto-jō*) – XVI a. pilis Japonijoje, Macumoto mieste, Nagano prefektūroje. Ji viena iš keturių pilių, įtrauktų į Japonijos nacionalinių vertybių sąrašą (kitos trys: Baltojo garnio, Hikonės ir Inujamos) ir turinti seniausią donžoną šalyje. Dėl savo juodai dažytos išorės, pilis taip pat žinoma ir Varnos (jap. 烏城 = *Karasu-jō*) vardu.

Pilis pastatyta iš akmens ir medžio, lygumoje, netoli upės. Per savo istoriją nebuvo nė karto sugriauta, todėl išlikę daug autentiškų architektūros detalių.

Istorija
--------

Pilis buvo įkurta išplėtus nuo 1504 m. stovėjusį fortą. Tai inicijavo Tokugava Iejasu pavaldinys Išikava Kazumasa. Pagrindinės statybos buvo pradėtos XVI a. pabaigoje ir baigtos 1597 m. Nuo to laiko pilis išliko mažai pakitus.

Po Meidži revoliucijos pilį dėl pinigų trūkumo buvo planuota nugriauti, tačiau vietiniai gyventojai sugebėjo ją perpirkti ir išsaugoti. Karo metais, skirtingai nuo daugelio kitų Japonijos istorinių objektų, Macumoto pilis išvengė sugriovimo ir 1952 m. buvo įtraukta į Nacionalinių vertybių sąrašą. Šiuo metu ji atvira lankytojams, joje įkurtas ginklų muziejus.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Matsumoto Castle Archyvuota kopija 2009-08-06 iš Wayback Machine projekto. Matsumoto City
2. ↑  Stephen Turnbull. *Japanese Castles 1540-1640*. Osprey Publishing, 2003, p. 60
3. ↑  Matsumoto Castle Archyvuota kopija 2012-07-24 iš Wayback Machine projekto. The Yamasa Institute
Koordinatės: 44°25′18″ š. pl. 6°53′55″ r. ilg.﻿ / ﻿44.42167°š. pl. 6.89861°r. ilg.﻿ / 44.42167; 6.89861

Kelias, einantis Madelenos perėja
Argenteros kaimas (Kuneo provincija Italijoje) ties Madelenos perėja
**Madalenos perėja** (it. *Colle della Maddalena*; pranc. *Col de Larche*) – kalnų perėja (aukščiausias taškas 1996 m), kuria eina valstybės siena tarp Italijos ir Prancūzijos. Perėja eina kelias, jungiantis Barselonetą (Prancūzija) ir Kuneo (Italija). Perėja einantis kelias yra riba tarp Kotijaus Alpių ir Pajūrio Alpių kalnų.

Dabartinis prancūziškas pavadinimas *Col de Larche* suteiktas pagal kaimą *Larche* Aukštutinio Provanso Alpių departamente, esantį į šiaurės vakarus nuo perėjos. Senovinis prancūziškas pavadinimas – pranc. *Col de l'Argentière*.

*Col de l’Argentière* perėja jungė Lioną su Italija. Perėja nuo 1388 m. iki 1713 m. priklausė Savojos dinastijai ir buvo lengvas kelias iš Pjemonto į gretimą Barseloneto slėnį. Perėja atiteko Savojos dinastijai 1388 m. kai Savojos grafas Amadėjus VI nupirko ją už 60 tūkst. ekiu.. Tai rodo perėjos strateginę ir komercinę svarbą.

Ežeras *Lago della Maddalena*
Už kelių šimtų metro nuo perėjos Italijos pusėje yra ežeras *Lago della Maddalena*, iš kurio išteka Stura di Demontės upė, svarbus Tanaro intakas.

Madelenos perėja ant pietinės Kotijaus Alpių (nuspalvintų rudais tonais) sienos su Pajūrio Alpėmis (*Maritime Alps*)

Nuorodos
--------

1. ↑  W. A. B. Coolidge, „The Passages of the Alps in 1518" *The English Historical Review* **30** No. 120 (October 1915:681-691) pp 687-88, 690.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Madalenos perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Investicinis gyvybės draudimas** – nuolatinis kaupiamasis gyvybės draudimas. Jis apima du skirtingus sandorius – asmens gyvybės draudimą bei investavimą. Sudarius investicinio gyvybės draudimo sutartį, nustatytu periodiškumu draudėjas moka tam tikro dydžio draudimo įmokas. Iš sumokėtų draudimo įmokų draudimo bendrovė sudaro investicinį (arba kaupiamąjį) atidėjinį. Investiciniame atidėjinyje sukauptos sumos yra investuojamos į akcijas ar obligacijas.

Draudimo bendrovė iš investicinio atidėjinio išskaičiuoja dviejų rūšių mokesčius:

* rizikos mokesčius, skirtus gyvybės draudimo draudiminių įvykių rizikai padengti;
* administravimo mokesčius, skirtus draudimo sutarties administravimo išlaidoms padengti.

Įvykus draudiminiam įvykiui, draudimo bendrovė pagal investicinio draudimo sutartį išmoka draudėjui draudimo išmoką. Pasibaigus sutarties galiojimo laikotarpiui, draudėjui sumokama visa sukaupta investicinio atidėjinio suma.

Kiekvienoje draudimo sutartyje turi būti nurodytas naudos gavėjas – asmuo, turintis teisę gauti draudimo išmoką. Tais atvejais, kai investiciniu draudimu įmonė apdraudžia savo darbuotojus, naudos gavėja gali būti pati įmonė arba jos darbuotojas. Ir finansinė draudimo įmokų apskaita, ir jų apmokestinimo pelno mokesčių tvarka priklauso nuo to, kas – įmonė ar darbuotojas – numatytas naudos gavėju.
| Rokicanaiček. *Rokycany* |
| --- |
|              |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

RokicanaiRokicanai

49°44′33″ š. pl. 13°35′44″ r. ilg.﻿ / ﻿49.74250°š. pl. 13.59556°r. ilg.﻿ / 49.74250; 13.59556﻿ (Rokicanai)Koordinatės: 49°44′33″ š. pl. 13°35′44″ r. ilg.﻿ / ﻿49.74250°š. pl. 13.59556°r. ilg.﻿ / 49.74250; 13.59556﻿ (Rokicanai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Pilzeno kraštas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1110 m.(pirmas paminėjimas) |
| **Meras** | Václav Kočí |
|  |
| **Gyventojų** (2016 m.) | 13 969  |
| **Plotas** | 30,98 km² |
| **Tankumas** (2016 m.) | 451 žm./km² |
| **Altitudė** | 362 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 337 01 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Rokicanai |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ròkicanai |

**Rokicanai** (ček. *Rokycany*; vok. *Rokitzan*) – miestas Pilzeno krašte, Čekijoje. Rokicanų rajono administracinis centras. Nutolęs 17 km į rytus nuo Pilzeno, Klabavos upės (Berounkos intakas) ir Holoubkovskio upelio (ček. *Holoubkovský potok*) santakos. Miestas įsikūręs žemumoje, 362 m virš jūros lygio. 13 969 gyventojų (2016 m. duomenys). Oficialiai padalintas į keturias dalis: „Střed" (centras), kuriame yra rotušė, dvi aikštės, bažnyčia, „Nové Město" (naujasis miestas), „Plzeňské předměstí" (Pilzeno priemestis) ir „Borek".

Istorija
--------

Vietovė apgyvendinta nuo akmens amžiaus. Rastos keltų ir slavų gyvenvietės. Pirmą kartą paminėtas 1110 m. Tuo metu priklausė Pragos vyskupui. 1295 m. paminėta gynybinė siena. XIV a. tapo miesteliu. Gotikiniu stiliumi perstatyta pagrindinė miestelio bažnyčia. 1406 m. suteiktas miesto statusas.
| ***Mėlynbarzdis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Blueberd |
| Kilmės šalis |  Vokietija Italija Prancūzija |
| Režisierius | Edward Dmytryk |
| Scenaristas (-ai) | Ennio De ConciniEdward DmytrykMaria Pia Fusco |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Richard BurtonRaquel WelchJoey HeathertonKarin SchubertAgostina BelliVirna LisiNathalie Delon |
| Metai | 1972 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 125 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Mėlynbardzis** (angl.  *Bluebeard*) – 1972 m. sukurtas kriminalinis filmas, klasikinės Šarlio Pero pasakos interpretacija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Richard Burton – Kurtas fon Šeperis (Mėlynbarzdis)
* Joey Heatherton – Ana, jo žmona
* Raquel Welch – seselė
* Nathalie Delon – Erika
* Karin Schubert – Greta
* Agostina Belli – Karolina
* Marilu Tolo – Brigita
* Edward Meeks – Seržas
* Virna Lisi – Elga
* Sybil Danning

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Austrija, 1930-ieji. Amerikietė Ana išteka už barono fon Šeperio ir apsigyvena su juo rūmuose. Jai leidžiama lankytis visur, išskyrus vieną kambarį, tačiau Ana, likusi viena, kartą nepaklūsta nurodymui ir slaptame kambaryje randa buvusių barono žmonų kūnus.

Sužinojęs, kad jo paslaptis atskleista, fon Šeperis pareiškia neturintis pasirinkimo kaip tik nužudyti Aną, tačiau ši, demonstruodama savitvardą ir tikėdamasi laimėti laiko, prašo papasakoti, kaip ir kodėl jis nužudė savo ankstesnes žmonas...
Koordinatės: 55°57′38″ š. pl. 25°36′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.96056°š. pl. 25.60139°r. ilg.﻿ / 55.96056; 25.60139


| Rokiškio IV tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 0,066 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,43 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 2,9 m |
| Įteka | Laukupė |
| Išteka | Laukupė |

**Rokiškio IV tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, Rokiškio miesto rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Laukupės upę (Nemunėlio intakas) 21,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,62 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 133,4 m. Pasroviui už 0,26 km telkšo Rokiškio II tvenkinys, priešsroviui už 25 m – Rokiškio V tvenkinys. Krantai neaukšti. Rytinis ir vakarinis krantai apaugę mišku. Iš rytų prieina Juodalungės miškas. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi buvusio Rokiškio dvaro sodyba, yra įrengta poilsiavietė. 

Tvenkinys įrengtas 1976 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Klirvoterisangl. *Clearwater* |
| --- |
| *Klirvoterio pakrantė* |
|  |
| 

KlirvoterisKlirvoteris

27°58′25″ š. pl. 82°45′51″ v. ilg.﻿ / ﻿27.97361°š. pl. 82.76417°r. ilg.﻿ / 27.97361; 82.76417﻿ (Klirvoteris)Koordinatės: 27°58′25″ š. pl. 82°45′51″ v. ilg.﻿ / ﻿27.97361°š. pl. 82.76417°r. ilg.﻿ / 27.97361; 82.76417﻿ (Klirvoteris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Florida Florida |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 107 685  |
| **Plotas** | 101,6 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 060 žm./km² |
| **Altitudė** | 9 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.clearwater-fl.com |
|  **Vikiteka** | Klirvoteris |

**Klirvoteris** (angl. *Clearwater*) – miestas JAV, Floridos valstijos vakaruose, prie Meksikos įlankos, į vakarus nuo Tampos (įeina į jos aglomeraciją). 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 107 tūkst. žmonių.

Tai pajūrio kurortas su jachtų ir sportinės žvejybos uostais, poilsio centrais, verčiamasi turizmu. Yra Jūrų akvariumas ir muziejus (įkurtas 1954 m).

Istorija
--------

Teritorijoje gyventa *Timucua*, *Calusa* ir *Apalachee* indėnų genties žmonių. Apie 1835 m. JAV armija pradėjo Fort Harisono statybas ant stačios uolos, dabartinio Klirvoterio pakrantėje. 1849 m. nutiestas plentas, sujungęs Klirvoterį su Tampa. JAV pilietinio karo metais miestą nuolat puldinėdavo Sąjungos kanonierės, o didžioji dalis karo tarnybai tinkamų vyrų kovėsi už Konfederacijos armiją. Miestelis pradėjo plėstis XIX a. 1888 m. iki Klirvoterio nutiesus geležinkelį. Vietovė tapo populiaria atostogų vieta, kai 1897 m. buvo atidarytas kurortinis viešbutis „Belleview Biltmore". 1915 m. Klirvoteriui suteiktas miesto statusas. Antrojo pasaulinio karo metais Klirvoteris ir jo apylinkės tapo svarbia JAV karių apmokymo baze.

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Klirvoteris yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Japonija Naganas, Japonija
* Graikija Kalamarija, Graikija
* Australija Vajongas, Australija

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Klirvoteris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  *Clearwater*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-05-15.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Jutunheimenas |
| --- |
|  |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Aukščiausias taškas** | Galhiopigenas, 2469 m |
| **Kalnodara** | Kaledoninė |

**Jutunheimenas** (norv. *Jotunheimen*) – maždaug 3500 km² kalnų grandinė, išsidėsčiusi pietų Norvegijoje ir priklausanti Skandinavijos kalnynui. Jutunheimene yra 29 aukščiausi Norvegijos kalnai, įskaitant ir patį aukščiausią – Galhiopigeno kalną (2469 m). Tai yra seni, kaledoninės kalnodaros kalnai, susiformavę prieš maždaug 390–490 mln. metų. Kalnynas pasižymi gana neaukštais, tačiau stačiais kalnais. 

Vaizdas nuo aukščiausio kalno – Galhiopigeno 
Iki 1820 m. Jotunheimeno kalnagūbris buvo žinomas tik vietiniams medžiotojams, žvejams ir piemenims. XIX a. pabaigoje turistai pradėjo lankytis šiuos kalnuose, stūksančius Oplando fiulkėje. Jutunheimene 1980 m. buvo įsteigtas Jutunheimeno nacionalinis parkas, kuris užima 1151 km² plotą. Jutunheimene esantys kalnai yra labai populiarūs tarp alpinistų, jais dažnai rengiami įvairūs žygiai. Kalnyno pavadinimas kilo iš skandinavų mitologijos.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jutunheimenas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Jusufas ibn Tašminas** (arab.: يوسف بن تاشفين or يوسف بن تشفين, g. apie 1006 m. – m. 1106 m.) – nuo 1061 m. buvo Almoravidų karo vadas šiaurės Afrikoje, o nuo 1086 m. Maroko ir Al-Andalusijos emyras. Jusufas ibn Tašminas buvo Abubakro ibn Umaro sūnėnas.

Jusufas ibn Tašminas į valdžią atėjo kaip Almoravidų karo vadas. Iki jo, šalies politiniam gyvenimui įtaką darė du vadovai: religinis vadas – Abdalahas ibn Jasinas ir karinių pajėgų vadas. Po Jasino mirties 1059 m. šaliai vadovavo tik armijos vadas Abubakras ibn Umaras. Prasidėjus berberų neramumams Sacharoje, Abubakaras išvyko atstatyti tvarkos, o vadovavimą armijai 1061 m. pavedė savo sūnėnui Jusufui ibn Tašminui. Iki 1070 m. Tašminas kaupė jėgas karui su Magravų dinastija. Per tą laiką buvo pastatyta nauja sostinė Marakešas vietoje Agmato.

Kariniai laimėjimai
-------------------

1070 m. užimtas Fesas, o iki 1084 m. užkariautas visas šiaurės vakarų Magribas iki Alžyro. Tai leido Jusufui atsiliepti į Ispanijos musulmonų pagalbos prašymą ir jis 1084 m. išsilaipino Pirėnų pusiasalyje. Su Sevilijos, Badachoso ir Granados emyrų pagalba Jusufo ibn Tašmino armija 1086 m. spalio 23 d. Zalako mūšyje sutriuškino Alfonsą VI Kastilietį. Pagal susitarimą su vietos emyrais, Jusufas Ispanijoje pasiliko tik tvirtovę Alchesirase, o pats išvyko atgal į Marakešą. Po šio laimėjimo Jusufas pasivadino emyru.
Vis dėlto Taifos pasekmės Ispanijos musulmonams buvo skaudžios. Nepraėjus ketveriems metams, nuo begalinės vietinių emyrų savivalės ir konfliktų, kilo maištas ir Jusufui Sevilijos emyro Mahometo ibn Abdal Mutamido (Muhammad Ibn Abbad Al Mutamid) prašymu teko antrą kartą persikelti į Ispaniją. 1090 m. buvo užimta Malaga ir Granada. Tokie radikalūs žingsniai nepatiko Mahometui bei kitiems musulmonams ir jie pasikvietė Alfonsą VI į pagalbą. Problemas Ispanijoje Jusufas paliko spręsti karo vadui Zirui ibn Abubekrui, kuris sėkmingai užkariavo visą musulmoniškąją Ispaniją.

Po Abubakro ibn Umaro mirties 1087 m. prie Almoravidų prisijungė Sacharos ir Sudano Almoravidai. IX a. paskutinį dešimtmetį Jusufas ibn Tašminas valdė nuo Alžyro iki Senegalo upės. Jis nesulaukė pilno musulmoniškosios Ispanijos prijungimo ir būdamas beveik 100 metų 1106 m. mirė.

Išnašos
-------

1. ↑   Agmatas — archeologinis Maroko miestas

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-10-27 iš Wayback Machine projekto.
* *Musulmonų vadovai*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Abubakras ibn Umaras** | **Almoravidų dinastija**1061–1106 | Po to:**Ali ibn Jusufas** |
**Jonas Šulcas** (g. ~1648 m. Katniavoje – m. 1710 m. Tilžėje) – kunigas, pirmosios pasaulietinio turinio knygos lietuvių kalba autorius (Ezopo pasakėčių vertimas).

Biografija
----------

Manoma, kad Jonas Šulcas studijavo Karaliaučiaus universitete. Nuo 1707 metų kunigavo Nybudžiuose, nuo 1709 metų Lazdėnuose. 1710 m. persikėlė į Tilžę.

Ezopo pasakėčios
----------------

1706 m. išleido pirmą pasaulietinio turinio knygą lietuvių kalba – Ezopo pasakėčių vertimą. Knygos tituliniame puslapyje vokiškai užrašyta: „Ezopo pasakėčios, pagal „Lietuvių kalbos principą" į lietuvių kalbą bandytos versti Jono Šulco" (*Die Fabuln Aesopi, zum Versuch nach von Johann Schultzen*). Leidinio prakalboje J. Šulcas nurodo, kad pasakėčias vertęs paties M. Merlino ir jo idėjų paskatintas.

Versdamas Ezopo pasakėčias, Jonas Šulcas į pagalbą pasitelkė keliolika lietuviškai gerai mokančių Gumbinės apylinkių gyventojų. Bandyta pasakėčias išversti grynais, tikrais, gerais lietuviškais žodžiais, kuriuos ir lietuvių liaudis suprastų. Stengdamasis versti taip, kaip šnekama, J. Šulcas prie pasakėčių pridėjo pastabų, kuriose aptarė būdingus lietuvių kalbai dalykus. Jis išplėtė ir moralizuojamąją pasakėčių dalį, skelbdamas daugiausia krikščioniškas tiesas.

Jo išleistos pasakėčios buvo pirmoji lietuviška pasaulietinio turinio grožinė knyga. Nuo jos prasideda pasaulietinė lietuvių literatūra.

Šaltiniai
---------

* Lebedys, J. 1977. *Senoji lietuvių literatūra*. Vilnius: Mokslas
**Jonas Švoba** (1902 m. vasario 10 d. Okainėliuose, dab. Kėdainių r. – 1986 m. lapkričio 15 d. Detroite, JAV) – lietuvių istorikas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų Mykolo ir Vincentos (Vainauskaitės) Švobų šeimoje, buvo jų vyriausias sūnus. Mokėsi Okainių kaimo mokykloje, vėliau – Ramygalos progimnazijoje. 1925 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją.

1934 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą Kaune ir gavo gimnazijos mokytojo cenzą su teise dėstyti istoriją, jos metodiką bei visuomenės mokslus. Tačiau jau studijų metais mokytojavo Krekenavos, Šėtos ir Pilviškių mokyklose. 1930–1935 m. buvo Pilviškių progimnazijos, o 1935–1940 – Ukmergės gimnazijos direktorius. Už vadovavimą pastarajai prezidento Antano Smetonos apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino 3-ojo laipsnio medaliu.

Prasidėjus sovietinei okupacijai, buvo atleistas iš Ukmergės gimnazijos direktoriaus pareigų ir perkeltas mokytojauti į Kėdainių gimnaziją, vėliau – į Veiverių vidurinę mokyklą. Vokiečių okupacijos metais Švietimo taryba J. Švobą paskyrė Veiverių gimnazijos direktoriumi.

1944 m. artėjant frontui, su žmona ir dviem mažais vaikais pasitraukė į Vokietiją. Perkeltų asmenų Hanau stovykloje suorganizavo lietuvišką gimnaziją ir buvo jos pirmuoju direktoriumi. Nuo 1949 m. gyveno JAV, Detroito mieste, dirbo Fordo automobilių įmonėje. Čia vėl įsteigė lietuvišką mokyklą ir kurį laiką buvo jos vedėju. Buvo Amerikos lietuvių tautinės sąjungos narys (Detroito skyriaus iždininkas, vicepirmininkas, pirmininkas), priklausė Lietuvos šaulių centro valdybai ir Detroito lietuvių kultūros klubui.

Kūrybinis palikimas
-------------------

Nuo progimnazijos laikų bendradarbiavo spaudoje. Išėjęs į pensiją, istorinių ir politinių straipsnių išspausdino „Karyje", „Dirvoje", „Tėviškės žiburiuose" ir „Naujojoje viltyje".

Svarbiausią savo veikalą „Seiminė ir prezidentinė Lietuva" (Cleveland, Ohio: Viltis, 1985; perspausdinta: Vilnius: Vyturys, 1990) išleido prieš pat mirtį.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Jonas Švoba. Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai. Biografijų žinynas. II tomas. N-Ž. Pasaulio lietuviai. Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. Vilnius. 2002, 370[neveikianti nuoroda] psl.
|  |
| --- |
| Andrea Bocelli |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1958 m. rugsėjo 22 d. (64 metai)Italija Lajatikas, Toskana, Italija |
| Žanrai | opera, pop, klasika |
| Kūrinių kalbos | italų, ispanų, anglų |
| Veikla | Atlikėjas (tenoras) |
| Aktyvumo metai | 1992–dabar |
| Svetainė | Oficiali svetainė |

**Andrėja Bočelis** (g. 1958 m. rugsėjo 22 d. *Lajatico*, Toskanoje) – italų dainininkas (tenoras), dainų autorius ir kompozitorius.

Dainininkas tapo visiškai aklas nuo 12 metų dėl įgimtos glaukomos ir smūgio į galvą, žaidžiant futbolą.

Dainininko karjerą pradėjo dainuodamas duetu su kitu garsiu italų atlikėju Zucchero. 1994 m. Bocelli su daina *Il Mare Calmo Della Sera* laimėjo Sanremo muzikos festivalį. Tais pačiais metais debiutavo operoje (Džiuzepės Verdžio „Makbete"). Netrukus po to italas išleido savo debiutinį albumą „Il Mare Calmo della Sera", kuris pasiekė palitininį lygį per kelias savaites. 1995 m. su daina *Con te partirò* San Reme užėmė 4 vietą.

Andrea Bocelli yra atlikęs daug pasaulinio garso duetų partijų: su Sarah Brightman (*Time to Say Goodbye*), Marta Sánchez (*Vivo Por Ella*), Laura Pausini (*Vivo Per Lei*) ir kt. Daugelis Bocelli singlų užėmė aukščiausias vietas radio stočių hitų sąrašuose. 2002 m. laimėjo du Pasaulio Muzikos apdovanojimus.

2006 m. atlikėjas įtikino savo gimtojo miestelio Lajatico valdžią pastatyti amifiteatrą „Teatro del Silenzio". A. Bočelis yra šio amfiteatro garbės prezidentas ir kasmet vasarą atlieka koncertines programas. Kitu metu amfiteatras būna nenaudojamas.

2010 m. italo garbei Holivudo šlovės alėjoje buvo atidengta žvaigždė.

2020 m. balandžio 12 d. Italijoje siaučiant COVID-19 pandemijai A. Bočelis tuščioje Milano katedroje atliko koncertinę programą „Music For Hope – Live From Duomo di Milano". Programa buvo tiesiogiai transliuojama „Youtube" platformoje.

2020 m. pabaigoje italas išleido albumą „Believe".

Diskografija
------------

* *II Mare Calmo Della Sera* (1994)
* *Bocelli* (1995)
* *Romanza* (1996)
* *Aria – The Opera Album* (1997)
* *Hymn for the World* (1997)
* *Viaggio Italiano* (1998)
* *Hymn for the World 2* (1998)
* *Sogno* (1999)
* *Sacred Arias* (1999)
* *Verdi* (2000)
* *La bohème* (2000)
* *Cieli di Toscana* (2001)
* *Sentimento* (2002)
* *Tosca* (2003)
* *Il trovatore* (2004)
* *Andrea* (2004)
* *Werther* (2005)
* *Amore* (2006)
* *Leoncavallo: Pagliacci* (2006)
* *Vivere: Best of* (2007)
* *Incanto* (2008)
* *My Christmas* (2009)
* *Passione* (2013)
* *Cinema* (2015)
* *Sì* (2018)
* *Believe* (2020)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Andrea Bocelli". *Decca Records*. Universal Music. Suarchyvuotas originalas 30 April 2011. Nuoroda tikrinta 10 December 2013.
2. ↑
3. ↑  Andrea Bocelli: The truth about my friend – the strong-willed, kind and intelligent Silvio Berlusconi
4. ↑  1992-1994
5. ↑  *Andrea Bocelli: The Story Behind the Voice* (television documentary). BBC. 25 December 2007.
6. ↑  Hollywood Walk of Fame Honors Andrea Bocelli
7. ↑  Andrea Bocelli: Music For Hope – Live From Duomo di Milano
8. ↑  Andrea Bocelli Announces New Album 'Believe' & Release Date
|  |
| --- |
| Fastų geležinkelio stotelė |
| Fastų geležinkelio stotelė 
Fastų geležinkelio stotelė |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Fastai |
| Linijų skaičius | 1 |
| Atidaryta | 1873 m. |

**Fastų geležinkelio stotelė** (lenk. *Fasty przystanek kolejowy*) – geležinkelio stotelė Fastų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Didžiojo Dobžynevo valsčiuje. Stotelė pradėta naudoti 1873 metais. Per stotelę eina Balstogė-Glomnas geležinkelio linija Nr. 38. Nuo stotelės iki Bialystok Baciečkų geležinkelio stoties yra 4.6 km ir iki Dobžinevo Dužės geležinkelio stotelės yra 2.4 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Bialystok Baciečkai
**Fastai**
Dobžinevo Duže

 |

*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotelę (lenk.);
* Lenkijos geležinkelių stotelių tinklalapis (lenk.) Archyvuota kopija 2006-03-04 iš Wayback Machine projekto..

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fastų geležinkelio stotelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 53°10′37″ š. pl. 23°01′27″ r. ilg.﻿ / ﻿53.17694°š. pl. 23.02417°r. ilg.﻿ / 53.17694; 23.02417
| Kliučių ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Rusija Rusija |
|  |
| Aukštis | 4750 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2022 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 56°4′0″ š. pl. 160°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.06667°š. pl. 160.63333°r. ilg.﻿ / 56.06667; 160.63333Koordinatės: 56°4′0″ š. pl. 160°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.06667°š. pl. 160.63333°r. ilg.﻿ / 56.06667; 160.63333 |

**Kliučių ugnikalnis** (rus. *Ключевская сопка*) − aktyvus ugnikalnis (stratovulkanas) Rusijoje, rytų Kamčiatkoje, 60 km nuo Beringo jūros. Aukštis 4750 m (aukščiausias aktyvus ugnikalnis Žemėje). Šalia Kliučių ugnikalnio iškilęs Bezymiano ugnikalnis. Kūgis taisyklingas, su pastoviai rusenančiu krateriu. Sudarytas iš bazalto, andezitinės lavos.

Per paskutinius 270 metų Kliučių ugnikalnis stipriai išsiveržė daugiau nei 50 kartų. Aktyvios fumarolės ir solfataros. Krateryje dažnai vyksta sprogimai. Viršūnė padengta ledynais. Kliuči ųugnikalnio papėdėje įsikūrusi Kliučių gyvenvietė. Kartu su kitais Kamčiatkos ugnikalniais, Kliučių ugnikalnis įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Stipriausi išsiveržimai: 1729, 1739, 1790, 1796, 1829, 1853–1854 ir 1896 m. Paskutinį kartą išsiveržė 2022 m.

Pirmąkart į Kliučių ugnikalnį įkopta 1788 m.. Pirmoji mokslinė ekspedicija tyrinėjo 1829 m. Papėdėje veikia vulkanologijos stotis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 216
2. ↑  Klyuchevskoy. *Global Volcanism Program*. Smithsonian Institution.
3. ↑  *Kliučių ugnikalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
Federacijos logotipas
**Pasaulio badmintono federacija** arba **BWF** (angl. *Badminton World Federation*) – pagrindinė pasaulio badmintono sportą prižiūrinti organizacija, kuri rengia pasaulio čempionatus ir atstovaują badmintono interesus olimpinėse žaidynėse. Sąjungos būstinė yra įsikūrusi Kvala Lumpūre, Malaizijoje.

Istorija
--------

1934 m. atstovai iš Kanados, Danijos, Prancūzijos, Anglijos, Airijos, Nyderlandų, Naujosios Zelandijos, Velso ir Škotijos įkūrė tarptautinę badmintono federaciją. Pirmoji būstinė - Čeltnamas, Jungtinėje Karalystėje. 1981 m. prie tarptautinės badmintono federacijos prisijungė pasaulinė badmintono federacija. Bendrai suformuota nauja pasaulio badmintono federacija. 1988 m. BWF tapo olimpinio komiteto dalimi ir badmintonas priimtas į olimpines žaidynes. 2005 m. būstinė perkelta į Kvala Lumpūrą.

2020 m. BWF priklausė 194 nacionalinės federacijos.

BWF prezidentai
---------------

|  | Metai | Vardas | Šalis |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1934–1955 | George Alan Thomas | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| 2 | 1955–1957 | John Plunkett-Dillon | Airijos vėliava Airija |
| 3 | 1957–1959 | Bruce Hay | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| 4 | 1959–1961 | A. C. J. van Vossen | Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| 5 | 1961–1963 | John McCallum | Airijos vėliava Airija |
| 6 | 1963–1965 | Nils Peder Kristensen | Danijos vėliava Danija |
| 7 | 1965–1969 | David Bloomer | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| 8 | 1969–1971 | Humphrey Chilton | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| 9 | 1971–1974 | Ferry Sonneville | Indonezijos vėliava Indonezija |
| 10 | 1974–1976 | Stuart Wyatt | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| 11 | 1976–1981 | Stellan Mohlin | Švedijos vėliava Švedija |
| 12 | 1981–1984 | Craig Reedie | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| 13 | 1984–1986 | Poul-Erik Nielsen | Danijos vėliava Danija |
| 14 | 1986–1990 | Ian Palmer | Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija |
| 15 | 1990–1993 | Arthur Jones | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| 16 | 1993–2001 | Lu Shengrong | Kinijos vėliava Kinija |
| 17 | 2001–2005 | Korn Dabbaransi | Tailando vėliava Tailandas |
| 18 | 2005–2013 | Kang Young-Joong | Pietų Korėjos vėliava Pietų Korėja |
| 19 | 2013– | Poul-Erik Høyer Larsen | Danijos vėliava Danija |

Šaltiniai
---------

1. ↑  BWF nations

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Klisaskroat. *Klis* |
| --- |
| *Miesto vaizdas iš buvusios tvirtovės* |
|  |
| 

KlisasKlisas

43°34′00″ š. pl. 16°31′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.56667°š. pl. 16.51667°r. ilg.﻿ / 43.56667; 16.51667﻿ (Klisas)Koordinatės: 43°34′00″ š. pl. 16°31′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.56667°š. pl. 16.51667°r. ilg.﻿ / 43.56667; 16.51667﻿ (Klisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Kroatijos vėliava Kroatija |
| **Regionas** | Splito–Dalmatijos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2001 m.) | 2 621  |

**Klisas** (kroat. *Klis*) − miestas Kroatijoje, netoli Splito, prie Adrijos jūros, istoriniame Dalmatijos regione.

Istorija
--------

Miestas žinomas nuo senovės. Pirmą kartą minimas kaip Uskosas. Čia buvo pastatyta pilis, iki mūsų dienų išliko tik jos liekanos. Dėl miestelio kontrolės vyko kova tarp įvairių valstybių. Varžėsi ir venecijiečiai, ir bosniai, serbai. Po mongolų invazijos į Vengriją šiuose kraštuose įsikūrė Vengrijos karalius. Osmanams užkariaujant Balkanų regioną, pilis tapo prieglobsčiu nuo turkų ir jų sąjungininkų išpuolių. Išaugus Habsburgų imperijai, kaip ir visas Dalmatijos regionas, Klisas perėjo į jų valdžią. Po Pirmojo pasaulinio karo teritorija atiteko naujai sukurtai Serbų, kroatų ir slovėnų karalystei, o vėliau valdė komunistinė Jugoslavija. Žlugus sovietinei sistemai, atiteko Kroatijai.

Sportas
-------

* NK Uskok futbolo klubas.
* „Iza grada" stadionas, kuris talpina 2 000 žiūrovų.

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (kroatų k.)
A. Poco autoportretas (apie 1686 m.)
**Andrėja Pocas** (it. *Andrea Pozzo*, 1642–1713 m.) – italų baroko tapytojas, architektas, teoretikas.

Biografija
----------

Andrėja Pocas gimė 1642 m. lapkričio 30 d. Trente. Jis mokėsi pas nežinomą A. Sakio mokinį Kome. 1665 m. priėmė jėzuitų ordino įžadus ir beveik visa jo vėlesnė kūryba buvo skirta jėzuitų poreikiams. A. Pocas išgarsėjo religinių švenčių dizaino projektais, 1676−79 m. kūrė iliuzinę tapybą *San Francesco Saverio* bažnyčios Mondovyje lubose. 1681 m. jėzuitų ordino generolo kvietimu atvyko į Romą. 1684 m. jis pradėjo Šv. Ignoto bažnyčios vidinės lubų kryžmės dekoravimą, kuriam ant drobės nutapė iliuzionistinį kupolą su žibintu. 1691−94 m. tos pačios bažnyčios navos lubose jis sukūrė garsiausią savo darbą „Šv. Ignoto Lojolos ir jėzuitų ordino misionieriškos veiklos šlovė". 1693−98 m jis parašė „Perspektyvos tapyboje ir architektūroje" (*Perspectiva pictorum et architectorum*) traktatą, kuris buvo svarbus XVIII a. iliuzionistinei tapybai. A. Pocas kūrė altorius ir 1695 m. buvo užsakytas sukurti Šv. Ignoto Lojolos kapą *Il Gesu* bažnyčioje.

1703 m. imperatoriaus Leopoldo I kvietimu A. Pocas išvyko į Vieną, kur jis vadovavo jėzuitų bažnyčios atnaujinimo darbams ir sukūrė altorių pranciškonų bažnyčiai. 1704−1708 m. kūrė iliuzinę tapybą Lichtenšteino sodo rūmuose. Jis paruošė Liublianos katedros ir Dubrovniko Šv. Ignoto bažnyčios planus, paliko molbertinių paveikslų. Andrėja Pocas mirė 1709 m. rugpjūčio 31 d. Vienoje. Jis laikomas vienu iš didžiausių baroko tapytojų-iliuzionistų.

Darbų galerija
--------------

* Šv. Ignoto Lojolos altorius *Il Gesu* bažnyčioje Romoje
* „Šv. Ignoto apoteozė" Šv. Ignoto bažnyčios lubose Romoje
* Iliuzinė kupolo tapyba Šv. Ignoto bažnyčios lubose Romoje
* Jėzuitų bažnyčios Vienoje lubos

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Andrea Pozzo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oxford reference
* Britų muziejus
| **Jonas Šeštokas** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. gruodžio 28 d.Užupis, Vilkaviškio rajonas |
| Mirė | 1986 m. rugsėjo 4 d. (75 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinėse |
|  |
| Veikla | mokslininkas |
| Sritis | zoologija |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Kauno Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Šeštokas** (1910 m. gruodžio 28 d. Užupio kaime, Vilkaviškio rajonas – 1986 m. rugsėjo 4 d. Vilniuje) – Lietuvos mokslininkas, zoologas, biologijos mokslų kandidatas. Buvo Lietuvos hidrobiologų draugijos narys.

Biografija
----------

Gimė 1910 m. gruodžio 28 d. Užupio kaime (Vilkaviškio rajonas). 1932 m. baigė Kybartų gimnaziją. Po to įstojo į Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Matematiko – gamtos fakultetą. 1940 m. jį baigė ir liko dirbti Zoologijos katedroje. Nuo 1939 m. dirbo joje laborantu, vėliau asistentu. Taip pat dėstė biologiją Vilniaus miškų ūkio mokykloje. Karo metais pasitraukė į Lenkiją, kur vykdė paukščių tyrimus Lenkijos mokslų akademijos ornitologijos skyriuje ir Vroclavo universitete. 1963 m. grįžo į Lietuvą ir įsidarbino Zoologijos ir parazitologijos institute. Čia dirbo jaunesniuoju, vėliau (nuo 1974 m.) vyresniuoju moksliniu bendradarbiu (iki mirties). 1970 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto taryboje apsigynė biologijos mokslų kandidato disertaciją "Upinių vėžių paplitimo, resursų ir reprodukcijos galimybių tyrimai Lietuvos TSR". Tyrė vėžių ekologiją, jų išteklius, gausumo mažėjimo priežastis, vandens teršimo poveikį. Parengė plačiažnyplių ir siauražnyplių vėžių jauniklių išsaugojimo biotechniką. Mirė 1986 m. rugsėjo 4 d. palaidotas Vilniuje, Rokantiškių kapinėse.

Publikacijos
------------

* "Lietuvos vandenų upinių vėžių biologija" (1979 m. rusų k. vienas iš autorių)
* "Lietuvos astakologija" (1983 m. su J. Cukerziu)
* Apie 130 mokslinių ir populiarių straipsnių, metodinių rekomendacijų

Šaltiniai
---------

* Arnastauskienė Tamara, Jakimavičius Algimantas. Lietuvos zoologai XVIII–XX a. Ekologijos institutas: Vilnius, 1997. ISBN 9986-443-11-3.
| Andreapolis*Андреаполь* |
| --- |
|        |
| *Andreapolio geležinkelio stotis* |
|  |
| 

AndreapolisAndreapolis

56°39′00″ š. pl. 32°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.65000°š. pl. 32.26667°r. ilg.﻿ / 56.65000; 32.26667﻿ (Andreapolis)Koordinatės: 56°39′00″ š. pl. 32°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿56.65000°š. pl. 32.26667°r. ilg.﻿ / 56.65000; 32.26667﻿ (Andreapolis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tverės sritis Tverės sritis |
| **Rajonas** | Andreapolio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 8 217  |
| **Plotas** | 13 km² |
| **Tankumas** (2010) | 632 žm./km² |
| **Altitudė** | 220 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Andreapolis |

**Andreapolis** (rus. *Андреаполь*) – miestas Rusijoje, Tverės srities vakaruose, 286 km į vakarus nuo Tverės, prie Vakarų Dvinos aukštupio. Rajono centras. Yra geležinkelio stotis prie linijos Bologojė–Didieji Lukai, kelias į Zapadnaja Dvinos miestą. Veikia porceliano gamykla. Taip pat medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė.

Istorija
--------

Gyvenvietė Dvinos pakrantėje žinoma nuo viduramžių, XV a. minima Lietuvos metrikoje (kaip ***Dubna***). XVIII a. kairiajame Dvinos krante žemes valdė generolas-leitenantas Andrejus Kušeliovas. Jo garbei vietovė pradėta vadinti Andrejano Pole. 1806 m. čia atidarytas kurortas. 1906 m. vietovę pasiekė geležinkelis, ėmė kurtis Andreapolio gyvenvietė. 1928 m. jis sujungtas su Dubna ir tapo rajono centru. Karo metu sugriautas. Vėliau Andreapolis atstatytas ir 1967 m. tapo miestu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 28