recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Arvydas Vyšniauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. vasario 10 d. (60 metų)Radviliškis |
| Elektrėnų savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 2007 – 2011 |
| Ankstesnis | Kęstutis Vaitukaitis |
| Vėlesnis | Kęstutis Vaitukaitis |
|  |
| Veikla | inžinierius energetikas, Lietuvos profsąjungų ir Elektrėnų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1998 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Kauno politechnikos institutas |

**Arvydas Vyšniauskas** (g. 1963 m. vasario 10 d. Radviliškyje) – inžinierius energetikas, Lietuvos profsąjungų ir Elektrėnų savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Radviliškio 3-ąją vidurinę mokyklą ir įstojo į Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą, kurį 1986 m. baigė ir įgijo inžinieriaus elektriko specialybę.

Pagal paskyrimą pradėjo dirbti budinčiu elektromonteriu Lietuvos VRE, dabar – AB Lietuvos elektrinė. 1987 m. pervestas į Kruonio hidroakumuliacinę elektrinę pamainos viršininku, 1998–2007 m. Kruonio HAE Elektros cecho viršininko pavaduotojas. 2007–2011 m. Elektrėnų savivaldybės meras, 2015–2019 m. – mero pavaduotojas.

2003–2020 m. Elektrėnų savivaldybės tarybos narys. Nuo 2020 m. Kazokiškių seniūnijos seniūnas.

Nuo 1998 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, 2000 m. Elektrėnų skyriaus pirmininko pavaduotojas, nuo 2005 m. pirmininkas, LSDP tarybos narys.

Iki 2007 m. Kruonio HAE profesinės sąjungos pirmininko pavaduotojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kęstutis Vaitukaitis** | **Elektrėnų meras**2007–2011 | Po to:**Kęstutis Vaitukaitis** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Šapseskafas** |
| --- |
|  |
| Ketvirtoji Egipto dinastija |
| Gimė | 2493 m. pr. m. e. |
| Mirė | 2486 m. pr. m. e. |
| Tėvas | Mikerinas |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 2503 m. pr. m. e.—2498 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Mikerinas |
| Vėlesnis | Userkafas |
|  |
|  **Vikiteka** | Šapseskafas |

Faraono mastaba
**Šapseskafas** (**Seberkeras**) – septintasis ir paskutinysis ketvirtosios Egipto dinastijos faraonas. Vyriausias Mikerino sūnus Khuenrė mirė netapęs faraonu, manoma, kad Šapseskafas galėjo būti ir ne Mikerino sūnus. Jo valdymas buvo trumpas – 5 metai, tačiau jis sugebėjo pastatyti neįprastą monumentą savo kapui. Pietinėje Sakaros dalyje pastatė milžinišką mastabą, vadinamą „Faraono mastaba", priešingai nei jo protėviai, kurie statė piramides Gizoje. „Faraono mastaba" – įspūdingas stačiakampio formos sarkofagas. Visa struktūra yra 100 m ilgio ir 75 m pločio, turi skliautinį stogą.

Šapseskafas – vienintelis nepalikęs tiesioginių sosto paveldėtojų. Jo netikra sesuo Khentkavė pastatė panašų sargofagą tik mažesnį Gizoje. Khentkavės vyru tapo Userkafas, kuris ir tapo Šapseskafo įpėdiniu.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Ketvirtoji dinastija**
Sneferu → 
Cheopsas →
Džedefrė →
Chefrenas → 
Bika → 
Mikerinas →
Šapseskafas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Karl Maria Wiligut** (dar vadinamas *Weisthor, Jarl Widar, Lobesam*; g. 1866 m. gruodžio 10 d. Vienoje – m. 1946 m. sausio 3 d. Bad Arolzenas) – ariosofistas ir nacių okultistas. Jis buvo vienintelis okultistas, tiesiogiai daręs įtaką Trečiajam Reichui dėl to dar vadintas „Himlerio Rasputinu".

Biografija
----------

Gimė Vienoje, austrų karininko šeimoje. 1884 m. įstojo į armiją. 1889 m. tapo masonų ložės nariu, susipažino su Naujojo Tamplierių ordino nariais. XX a. pr. pradėjo rašyti eiles remdamasis liaudies folkloru ir mitologija.

I pasaulinio karo metais kariavo Rusijos ir Italijos frontuose, 1919 m. gavo pulkininko laipsnį. Po karo nagrinėjo ir rekonstravo senovės germanų istoriją ir mitologiją. Tuo pat metu patyrė finansinį nuosmūkį, šeimynines problemas, buvo uždarytas į psichiatrinę ligoninę. Buvo įsitikinęs, kad tapo masonų sąmokslo auka. Viligutui diagnozuota schizofrenija.

Išleistas iš ligoninės 1932 m. emigravo į Vokietiją kur susipažino su reichsfiureriu Himleriu. Jo pagalba tapo Senovės istorijos tyrimų padalinio vadovu. 1934 m. gavo SS štardantenfiurerio, 1934 m. oberfiurerio, o 1935 m. brigadenfiurerio laipsnį.

1936 m. drauge su Giunteriu Kirchhofu Murgo kalvoje Švarcvalde pradėjo kasinėjimus, kur pasak Viliguto, buvo irminizmo centras. Viligutas tapo SS irminizmo šventiku, vedęs okultistinius ritualus Vevelsburgo pilyje.

1938 m. Himlerio adjutantas Karl Wolff aptiko dokumentus apie Viliguto medicininę praeitį. 1939 m. jis buvo atleistas motyvuojant jo prasta sveikatos būkle.

1940 m. grįžo į Austriją. Pasibaigus karui vėl išvyko į Vokietiją, bet netrukus mirė.

Karlo Viliguto idėjos buvo paremtos arijanizmu. Pats Viligutas tvirtino esąs palikuonis šventos germanų dinastijos Viligotų, kurie kilo iš oro dievų Asų bei vandens dievų Vanų. Pasak jo, jis savo atmintyje sugebėjo talpinti tūkstantmečių istoriją ir prisiminti laikus, kuomet žemėje gyveno milžinai, nykštukai ir kitos fantastinės būtybės, o danguje švietė trys saulės. Jo protėviai jam neva perdavinėję šią informaciją runų forma.

Viligutas įvedė naują terminą Irminizmą, tikrąjį germanų tikėjimą, kurį priešpriešino Odinizmui. Jis tvirtino, kad Biblija sukurta germanų ir pašvęsta jų senajam dievui Kristui, o krikščionys, masonai ir judėjai ją sufalsifikavo.
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų buriavimas |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | Nacra 17 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2020 Gylongas | Nacra 17 |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2019 Veimutas | Nacra 17 |

**Anna Burnet** (g. 1992 m. rugsėjo 27 d. Londone) – Jungtinės Karalystės buriuotoja sportiniais katamaranais, olimpinė prizininkė. Sportininkė varžosi dviviečių Nacra 17 katamaranų klasėje.

Biografija
----------

2019 m. poroje su John Gimson pelnė Europos čempionato sidabro medalį Nacra 17 katamaranų klasėje. 2020 m. birtų duetas pirmą kartą tapo pasaulio čempionais.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Gimson ir Burnet startavo mišrių porų Nacra 17 katamaranų varžybose. Sportininkai laimėjo tris iš dvylikos plaukimų, o finaliniame etape buvo penkti. Susumavus visus baudos taškus paaiškėjo jog Jungtinės Karalystės komanda pelnė sidabro medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 28 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Selatosomus aeneus** |
| --- |
| Žaliasis rugiasprakšis (*Selatosomus aeneus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Sprakšiniai  *( Elateroidea)* |
| Šeima: | Sprakšiai  *( Elateridae)* |
| Gentis: | *Selatosomus*  *( Selatosomus)* |
| Rūšis: | Žaliasis rugiasprakšis  *( Selatosomus aeneus)* |

 |
| Binomas |
| ***Selatosomus aeneus***Linnaeus, 1758 |

**Žaliasis rugiasprakšis** (*Selatosomus aeneus*; *Diacanthus aeneus*, *Corymbites aeneus*) – sprakšių (*Elateridae*) šeimos vabalas.

Vabalas plokščias, platus, į abu galus siaurėjantis, 10 – 18 mm ilgio. Galva plokščia ar šiek tiek įlenkta, priekinės galvos dalies kraštai, ties ūsų duobutėmis, yra iškilūs. Priešnugarėlė beveik vienodo ilgio ir pločio, užpakaliniai kampai ištįsę į smailias ataugas. Vabalai yra juodi, antsparniai ir nugara metališkai tamsiai žalios spalvos, kartais su mėlynu atspalviu. Kojos juodos, geltonai rudos, rudai raudonos spalvos. Skraido gegužės – liepos mėnesiais.

Kiaušinėliai balti, iki 0,7 mm diametro. Vabalo lervos plokščios, plonos, kietos, geltonos ar rusvos spalvos, tamsesne galva ir trumpomis krūtinės kojomis, blizgančios, 8 – 30 mm ilgio. Paskutinis lervos segmentas kūgiškas. Lervos vystosi ir žiemoja dirvoje, 15 – 40 cm gylyje. Vystymosi ciklas 3 – 5 metai.

Kenkėjas. Lervos apgraužia dygstančias sėklas, jaunus daigus, pažeidžia šaknies kaklelį arba krūmijimosi mazgą, graužia šakniavaisius ar kitus požeminius augalų organus, kur išėda siauras landas. Ypač pavojingos daigams. Suaugę vabalai aktyvūs dieną; nelabai žalingi.

Paplitęs visoje Europoje.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lietuvoje gyvenantys sprakšiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žaliasis rugiasprakšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Aryeh Leib Frumkin** |
| --- |
| Gimė | 1845 m.Kelmė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1916 m. (~71 metai)Petah Tikva, Palestina |
|  |
| Veikla | Rabinas, mokytojas. |

**Ariehas Leiba Frumkinas** (1845 m. Kelmėje, Rusijos imperija – 1916 m. Petah Tikvoje, Palestina) – rabinas, mokytojas, prekybininkas, rašytojas, Petah Tikvos miestelio ir pirmosios ješivos įkūrėjas.

Biografija
----------

Gimė 1845 m. Kelmėje. 1883 m. emigravo į Palestiną, kur įkūrė Petah Tikvos gyvenvietę, nusausino laukus, pasodino pirmuosius medžius, jo vardu pavadinta viena iš pagrindinių miestelio gatvių. 1893 m. po arabų išpuolio prieš Petah Tikvos gyvenvietę išsikraustė į Londoną, kur atidarė vyno parduotuvę *L. Frumkin & Company*. Po kiek laiko vėl grįžo į Petah Tikvą, kur ir mirė 1916 m. A. Frumkino provaikaitis Jonathan Sacks 1991-2013 m. buvo vyriausiasis Jungtinės karalystės rabinas.

Nuorodos
--------

* Rabbi Aryeh Leib Frumkin
* Frumkino vyno parduotuvės istorija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (ang.)
**Anna-Stina Simonen**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Anna-Stina Simonen |
| Gimimo data | 2003 m. spalio 13 d. (18 metų) |
| Gimimo vieta | Suomija |
| Ūgis | 1xx cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Suomija KuPS |
| **Numeris** | 25 |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–202120212022– | Suomija KuPS Suomija Ilves Suomija KuPS | 16 0(2)18 0(1)12 0(2) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| nežinoma | Suomija Suomijos WU-19 | 6 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 17 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 17 d.. |

**Anna-Stina Simonen** (g. 2003 m. spalio 16 d.) – suomių futbolininkė, saugė.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Nuo 2019 m. rungtyniavo „Kuopio Palloseura". Nuo 2021 m. gegužės atstovavo Ilves.

Nuo 2022 m. atstovavo „Kuopio Palloseura".

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

2022–2023 m. UEFA moterų čempionų lygos atrankos burtai lėmė, kad ekipa pateko į 5 atrankos grupę ir pusfinalyje susitiko su Lietuvos čempionėmis FC Gintra.

2022 m. rugpjūčio 18 d. įvyko pusfinalio rungtynės, kuriose Suomijos atstovės rezultatu 2-0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą". Įvarčius pelnė Nanne Ruuskanen ir Lavdije Begolli.

2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Jose kovojo **KuPS** ir Briuselio „RSC Anderlecht". Pagrindinis laikas baigėsi esant lygiam rezultatui (1:1). Pratęsimo metu komanos pelnė po įvartį ir rezultatas vėl buvo lygus (2:2). **KuPS** gretose du įvarčius pelnė Gentjana Rochi. Suomijos atstovės palaužė Briuselio „RSC Anderlecht" tik baudinių serijos metu. Anna-Stina Simonen šioje serijoje atliko lemiamą spyrį ir po jos tikslaus smūgio rezultatas tapo 4-3. Galtutinė baigtis 4-3 lėmė, kad suomės iškovojo pergalę.

Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, **KuPS** futbolininkės, o finalininkės ir paguodos rungtynių dalyvės iš tolimesnių kovų iškrito.

Pasiekimai
----------

su **KuPS**
* **Čempionė**: 2022 m.

Rinktinės
---------

Atstovavo Suomijos merginų WU-17, WU-19 rinktinėms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (pagal Soccerway)
2. ↑  Anderlecht v. KuPS (pagal Soccerway)

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY duomenų bazė (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (apie žaidėją)
* SOFASCORE (apie žaidėją)
* SOCCERDONNA (apie žaidėją)
* KuPS oficialioje svetainėje
* kansallinenliiga.fi svetainėje
* Globalsportsarchive
| Arysas |
| --- |
| Aryso upė Aryso upė |
| **Ilgis** | 378 km |
| **Baseino plotas** | 14 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 46,6 m³/s |
| **Ištakos** | Talaso Alatau |
| **Žiotys** | Syrdarja |
| **Šalys** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |

**Arysas** (kaz. *Арыс*) – upė Kazachstano pietuose, Pietų Kazachstano srityje; Syrdarjos dešinysis intakas. Prasideda Talaso Alatau kalnuose, teka į vakarus. Aukštupio vaga srauni, slenkstėta. Vėliau pasuka į šiaurės vakarus, teka lėtai. Įteka į Syrdarją netoli Šauldero.

Didžiausi intakai: Mašatas, Aksu, Sairamsu, Boraldajus, Badamas.

Upė vandeningiausia balandį, o mažiausiai vandens turi rugpjūtį. Žemupyje upės vanduo plačiai naudojamas ryžių laukams drėkinti, todėl Syrdarją pasiekia tik nedidelė dalis vandens. Prie upės įsikūręs Aryso miestas.

Senovėje Aryso slėniu ėjo vienas iš šilko kelio maršrutų. Yra senovinių miestų, iš kurių žymiausias Otraras, liekanos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Арыс (река)*, Казахстан. Национальная энциклопедия. — Алматы: Қазақ энциклопедиясы, 2004. — Т. I.
| **Aeshna viridis**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Žaliasis laumžirgis (*Aeshna viridis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Žirgeliai  *( Odonata)* |
| Pobūris: | Didieji žirgeliai  *( Anisoptera)* |
| Šeima: | Laumžirgiai  *( Aeshnidae)* |
| Gentis: | *Aeshna*  *( Aeshna)* |
| Rūšis: | Žaliasis laumžirgis  *( Aeshna viridis)* |

 |
| Binomas |
| ***Aeshna viridis***Eversmann, 1836 |

**Žaliasis laumžirgis** (*Aeshna viridis*) – laumžirgių (*Aeshnidae*) šeimos žirgelių (*Odonata*) rūšis.

Paplitimas
----------

Rūšis paplitusi vakarų palearktikos borealinėje ir vidutinio klimato juostoje. Rytuose paplitusi iki Altajaus kalnų. Vakarų Europoje reta rūšis, gausesnė Rytų Europoje, Karpatuose, Rusijoje. Tikriausiai paplitusi didesnėje Lietuvos dalyje, tačiau negausiai. Anksčiau buvo rasta Alytaus, Biržų, Vilniaus rajonuose ir Kuršių nerijoje, neseniai aptikta Ignalinos, Kauno, Plungės ir Telšių rajonuose, Pagėgių savivaldybėje. Lietuvoje rūšis saugoma nuo 2003 m. Įrašyta į Berno konvencijos II ir Buveinių direktyvos IV priedus.

Gyvenimo būdas
--------------

Jų lervos aptinkamos nerūgščiuose, santykinai švariuose vandens telkiniuose, dažniausiai alijošinių aštrių (*Stratiotes aloides*) lapų rozetėse. Patelės paprastai deda kiaušinius ant pusiau į vandenį panirusių šio augalo lapų, kartais ir ant šiurpių (*Sparganium*) ar švendrų (*Typha*) lapų. Kiaušiniai žiemoja, lervos išsirita pavasarį. Jos plėšrios, minta vandens bestuburiais, žuvų mailiumi, buožgalviais. Subręsta antraisiais arba trečiaisiais vystymosi metais. Suaugėliai išsirita birželio pabaigoje – liepos mėnesį ir skraido iki rudens. Jie paprastai laikosi pelkėse ir pievose netoli nuo veisimosi vietų. Plėšrūs, minta ore medžiodami skraidančius vabzdžius. Pakitus veisimosi buveinei, nukonkuruojami kitų laumžirgių rūšių.

Populiacija
-----------

Tinkamose veistis vietose telkiniuose gali būt gana gausios populiacijos. Nevėžio senvagėje, netoli Babtų (Kauno r.), suaugėlių ritimosi metu išnarų tankumas siekė 1 – 4 ind./m². Suaugėliai paprastai aptinkami pavieniui, tačiau tinkamose buveinėse gali būti gausūs: Nemuno deltoje buvo stebima apie 30 vienu metu skraidančių individų.

Ekologija
---------

Grėsmę rūšiai kelia: vandens telkinių tarša, jų eutrofikacija, žuvų įveisimas juose, augalijos šalinimas, valymas ar gilinimas rengiantis poilsiavietes ir kitoks buveinių keitimas. Norint apsaugoti būtina išsaugoti buveines, arti veisimosi vietų nenaudoti cheminių medžiagų, ypač fosforo trąšų ir pesticidų.

Šaltiniai
---------

* Stanionytė A. 1988 Dragon-flies (Odonata) in the protected territories of the Lithuania SSR. – Acta entomologica Lituanica, 9: 20 – 26.
* Stanionytė A. 1993: The check-list of dragon-flies (Odonata) of Lithuania. – New and rare for Lithuania insect species. Records and descriptions of 1993, 50 -60.
| **Arvydas Nekrošius** |
| --- |
|  |
| Arvydas Nekrošius |
| Gimė | 1984 m. kovo 10 d. (39 metai)Raseiniuose |
|  |
| Veikla | lektorius |
| Organizacijos | Aleksandro Stulginskio universitetas,Vytauto Didžiojo universitetas |
| Partija | LVŽS |
|  |
| Išsilavinimas | Technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio universitetas |

**Arvydas Nekrošius** (g. 1984 m. kovo 10 d. Raseiniuose) – inžinierius energetikas, technologijos mokslų daktaras, Aleksandro Stulginskio ir Vytauto Didžiojo universitetų lektorius. Nuo 2023 m. balandžio 20 d. yra Raseinių rajono savivaldybės meras.

2016 m. vienmandatėje rinkimų apygardoje išrinktas į LR Seimą. Nuo 2019 m. Lietuvos Šaulių sąjungos narys.

Biografija
----------

Nuo 1991 m. pradėjo lankyti Raseinių Katalikiškos dvasios pradinę mokyklą, 1995–2003 m. mokėsi Šaltinio vidurinėje mokykloje. 

2007 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitete (LŽŪU) energetikos inžinieriaus bakalauro studijas, ten pat 2009 m. įgijo magistro laipsnį, 2014 m. apgynė daktaro disertaciją (aplinkos inžinerijos mokslo kryptis). 

2007 m. dirbo vyr. laborantu LŽŪU Agroenergetikos katedros biodujų laboratorijoje. 2008–2010 m. dirbo privačioje įmonėje inžinieriumi programuotoju. Nuo 2010 m. grįžo į LŽŪU, Agroenergetikos katedrą dirbti asistentu, nuo 2014 m. – Energetikos ir biotechnologijų inžinerijos instituto lektoriumi. 2016 m. pradėjo dėstyti Vytauto Didžiojo universitete.

Nuo 2013 m. dirba su įvairiais Europos Sąjungos moksliniais projektais. Interesų sritys: atsinaujinantys energijos šaltiniai, elektros ir šilumos paskirstymo tinklų projektavimas, pastatų renovavimas, šviesotechnika. Parašė daugiau kaip 20 mokslinių ir mokslo populiarinimo straipsnių, dalyvavo daugiau kaip 40 Lietuvos ir užsienio konferencijų ir seminarų, parengė 10 bakalaurų.

2023 m. kovo 19 d. išrinktas Raseinių rajono savivaldybės meru. Pareigas pradėjo eiti 2023 m. balandžio 20 d.

Moka anglų, rusų, vokiečių kalbas.

Nuorodos
--------

* Arvydo Nekrošiaus biografija (*vrk.lt*)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2023-04-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ikikolumbinės Amerikos regionasGreat Basin |
| --- |
|  |
| Šalis | JAV (Nevada, Juta, Kalifornija, Oregonas, Aidahas) |
| Tautos | Didžiojo baseino indėnai |
|  |

**Didysis Baseinas** (angl. *Great Basin*) – didžiausias sausasis regionas Šiaurės Amerikoje. Regionas yra išsidėstęs JAV – Nevados, Jutos, Kalifornijos, Oregono, ir Aidaho valstijose.

Geografija
----------

Didysis Baseinas susideda iš kalnynų, besidreikiančių iš šiaurės į pietus. Vakaruose Baseinas ribojasi su Siera Nevados kalnagūbriu ir Kaskadiniais kalnais, o rytuose su Uoliniais kalnais. Didžiojo Baseino plotas yra daugiau nei 500 000 km². Didžiojo Baseino reljefas susideda iš daugybės neaukštų kalnagūbrių (iki 3900 metrų aukščio) ir plačių, sujungtų tarpusavyje duburių, kurių daugelį sudaro dykumos arba pusdykumės.

Didysis Baseinas yra vienas iš pačių sausiausių regionų Amerikos žemyne. Regione beveik nėra nuotėkių, nes dauguma upių ir ežerų išdžiuvo. Prieš 10 000 metų didelę dabartinio regiono dalį dengė du dideli ežerai, iš kurių liko Didysis Druskų ežeras, druksožemiai ir plačios plokščios lygumos, kurios anksčiau buvo ežerų dugnai.

Indėnai
-------

*Pagrindinis straipsnis – Didžiojo baseino indėnai*.
Svarbiausios regiono indėnų tautos yra šios: banokiai, hošutai, kavajisu, monai, pajutai, papagai, pimai, timbišai, uošai, čemeveviai, šošonai, jutai ir kt.

Dabartis
--------

Regionas yra menkai apgyvendintas (yra tik du dideli miestai – Solt Leik Sitis ir Rino).
Nepaisant pastarojo fakto, taip pat unikalios Didžiojo Baseino ekologinės sistemos, vis dar yra daug norinčių čia nusipirkti nekilnojamo turto. Regioną aplanko ir nemažai turistų.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RIkikolumbinės Amerikos regionai |
| --- |
|  |
| Šiaurės Amerika | 
 Arktis **·**  Subarktis **·**  Šiaurės vakarų krantas **·**  Kalifornija **·**  Rytų miškai (Šiaurės rytai **·**  Pietryčiai) **·**  Didysis Baseinas **·**  Plynaukštė **·**  Didžiosios lygumos **·**  Pietvakariai (Oazisamerika **·**  Aridoamerika) |  |
|  |
| Mezoamerika | 
 Centras **·**  Įlanka **·**  Maja **·**  Šiaurė **·**  Vakarai **·**  Oašaka **·**  Gereras **·**  Centroamerika |
|  |
| Andai | 
 Tolimoji šiaurė **·**  Šiaurė **·**  Centras **·**  Centro-pietūs **·**  Pietūs **·**  Tolimieji pietūs |
|  |
| Pietų Amerika | 
Karibų jūra **·**  Sąsmauka-Kolumbija **·**  Ljanosas **·**  Gajana **·**  Amazonija **·**  Pindorama **·**  Seradas **·**  Kaatanga **·**  Gran Čiakas **·**  Pampos **·**  Patagonija |

 |
| **Joranas Peršonasšved. *Göran Persson*** |
| --- |
|  |
| Göran Persson |
| Gimė | 1949 m. sausio 20 d. (74 metai)Vingokere; Siodermanlandas |
|  |
| Veikla | politologas, Švedijos visuomenės ir politinis veikėjas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Göran Persson |

**Joranas Peršonas** (*Göran Persson*, g. 1949 m. sausio 20 d. Vingokere; Siodermanlandas) – politologas, Švedijos visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vingokero pradžios mokykloje, Katrineholmo vidurinėje mokyklose, 1969 m. – Norčiopingo universiteto technikos bakalauras, 1971 m. – Orebrio universiteto sociologijos ir politologijos magistras.

Nuo 1971 m. – Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos (SAP) narys, 1972 m. – Socialdemokratinio jaunimo federacijos sekretorius, 1972 – 1975 m. ir nuo 1993 m. – SAP Vykdomojo komiteto narys.

1973 – 1974 m. tarnavo kariuomenėje. 1974 m. – Siormlando liaudies švietimo darbuotojų federacijos sekretorius, 1976 – 1989 m. – Kooperatyvų federacijos pirmininkas ir Opundos taupomojo banko viceprezidentas, 1977 – 1979 m. – Katrinholmo mokyklų tarybos pirmininkas. 1982 – 1994 m. – bendrovės *Samhall – Alea AB* prezidentas, 1983 – 1989 m. – Šiaurės muziejų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1985 – 1989 m. – Katrineholmo savivaldybės tarybos pirmininkas.

1979 – 1984 m. ir 1991 – 1994 m. – Švedijos parlamento Riksdago narys. 1989–1991 m. – mokyklų ministras. 1991 – 1992 m. – parlamento žemės ūkio komisijos pirmininkas, 1992–1994 m. – Liaudies namų konfederacijos pirmininkas, SAP frakcijos įgaliotinis parlamente ekonomikos klausimais. 1994 m. – finansų ministras. 1996-2006 m. – SAP pirmininkas ir Švedijos ministras pirmininkas.

Nuo 2003 m. – Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Ingvar Carlsson** | **Švedijos Karalystės ministras pirmininkas** 1996–2006 | Po to:**Fredrik Reinfeldt** |
| **Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos pirmininkas**1996–2007 | Po to:**Mona Sahlin** |
| Prieš tai:**Bengt Göransson** | **Švedijos švietimo ministras**1989–1991 | Po to:**Beatrice Ask** |
| Prieš tai:**Anne Wibble** | **Švedijos finansų ministras**1994–1996 | Po to:**Erik Åsbrink** |

Nuorodos
--------

* Švedijos vyriausybės svetainė.
| **Arvydas Masiulis** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. kovo 1 d. (67 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos mechanikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras. |

**Arvydas Masiulis** (g. 1956 m. kovo 1 d. Kaune) – Lietuvos mechanikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1993 m. technologijos mokslų daktaras.

1979–1991 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, 1995–2003 m. Technologijos studijų programų komiteto pirmininkas, nuo 1997 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto Technologijų valdymo ir renovacijų mokslinio centro direktorius, 1997–2000 m. Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas, 1998–2002 m. Jūrų technikos fakulteto dekanas; nuo 1999 m. docentas. 2002–2003 m. Klaipėdos mokslo ir technologijų parko direktorius. Nuo 2007 m. Klaipėdos universiteto Studijų departamento direktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – technologiniai įrenginiai, mechanikos inžinerija, inžinerinis projektavimas, studijų programos, mechaninių sistemų analizė ir sintezė. 4 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Technologiniai perdirbimo įrenginiai, vadovėlis, 1999 m.
* Sraigtiniai įrenginiai, monografija, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Vaitekūnas. *Arvydas Masiulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 382 psl.
|  |
| --- |
| *Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning* |
|  
1849 m. lapkričio 19 d. numeris |
| Kalba | švedų |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Tabloid |
| Įsteigta | 1832 m. |
| Leidyba nutraukta | 1985 m. |
| Būstinė | Köpmansgatan 12, Geteborgas, Švedija |

**„Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning"** (GHT) – švedų dienraštis, leistas Geteborge, Švedijoje nuo 1832 iki 1985 m.

Istorija
--------

Pastatas, kuriame buvo įsikūrusi laikraščio redakcija
„GHT" 1832 m. įsteigė Magnus Prytz. Nuo 1852 m. kuomet laikraščio redaktoriumi tapo Sven Adolf Hedlund, laikraštis antrąją XIX a. pusę laikėsi liberalių pažiūrų. Laikraštyje dirbo rašytojas Viktor Rydberg, kurio keletas romanų buvo išspausdinti „GHT".

Antrojo pasaulinio karo metu „GHT" buvo vienas iš keleto Švedijos laikraščių, kurie kategoriškai laikėsi antinacistinių pažiūrų, kas laikraščio vyriausiąjį redaktorių (nuo 1917 m.) Torgny Segerstedt pavertė kontroversiška asmenybe tuomet neutralios pozicijos besilaikiusioje Švedijoje. Norvegų iliustruotojas Ragnvald Blix tapo žinomas dėl pseudonimu *Stig Höök* pasirašytų ir šiame laikraštyje spausdintų antinacistinių karikatūrų. Laikraščio leidyba buvo nutraukta 1985 m. (o 1973–1984 m. apskritai išeidavo tik savaitinis numeris).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  John Solheim: Göteborgs Handels- och Sjöfarts-Tidning. *Store norske leksikon*. Nuoroda tikrinta 2013-06-30.
2. ↑  Håkan Lindgren (2006). „On Virgin Soil. Entrepreneurship in Swedish Financial Journalism in the 1960s and 1970s" (Conference paper). Helsinki. Nuoroda tikrinta 2014-11-18.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sėdintis fechtavimo meistras, spėjama - kad tai J. Liechtenaueris (fon Dancigo fechtavimo vadovas, 1452 m.)
**Johanesas Liechtenaueris** (kartais *Johanesas Lichtenaueris*, vok. *Johannes Liechtenauer*, *Johannes Lichtenauer*) – XIV a. Vokietijos fechtavimo meistras. Manoma, kad gimė XIV a. pradžioje ar viduryje, galbūt Lichtenau mieste (Bavarija).

Apie J. Liechtenauerį ir jo sistemą išlikę mažai žinių, daugiausia iš jo mokinių traktatų. Pagal *Nürnberger Handschrift GNM 3227a* autorių Liechtenaueris buvo didelis neistras, kuris po daugelį šalių studijuodamas fechtavimo meną. Vėlesniuose XV a. traktatuose minima *Liechtenauerio draugija* (*Gesellschaft Liechtenauers*), kurią sudarė grupė fechtavimo meistrų, laikiusių save Liechtenauerio mokiniais ir pasekėjais, skleidžiančiais jo mokymą. Liechtenauerio draugijos pavadinimą minėjo *Paulus Kal* po 1460 m. kuris galbūt nustotas naudoti XV a. pabaigoje, kai iškilo *šv. Marko brolija*.

Liechtenauerio mokymas iš dalies išliko rimuotuose kupletuose, kurie, spėjama, buvo specialiai padaryti neaiškiais, kad nepašvęstieji nesugebėtų iš jų mokytis, ir kartu buvo mnemoninės priemonės, padedančios suprantantiesiems išmokti aprašytus veiksmus. Liechtenauerio sistema tapo taip vadinamos *Vokiškosios fechtavimo kalavijais mokyklos* pradžia. Ją XV a. tobulino ir papildė (ir aprašė fechtavimo vadovuose) meistrai *Hanko Döbringer*, *Sigmund Ringeck*, *Peter von Danzig* ir kt. XVI a. – *Paulus Hector Mair* ir *Joachim Meyer*. Tuo metu kiekvienas save gerbiantis fechtavimo meistras prisistatydavo kaip Liechtenauerio tradicijos pasekėjas, nors kartais ryšys su Liechtenaueriu būdavo itin menkas ar jų stilius aiškiai prieštaravo Liechtenauerio mokymo principams.

Jau Liechtenauerio laikais mokydavo fechtuotis ne vienu, o keletu ginklų (dvirankiu kalaviju, kalaviju ir kumštiniu skydu, durklu, kovos peiliu) ir be ginklo, su šarvais ir be jų. Kartais mokydavo ir kautis raitus.

Liechtenauerio draugija
-----------------------

XV a. viduryje fechtavimo meistrui būdavo buvo prestižinis dalykas skelbtis, kad moko kautis pagal Liechtenauerio tradiciją. *Paulus Kal* (Cgm 1507, 1460) paskelbė 17 draugiją sudariusių meistrų sąrašą (septynioliktas buvo pats *Paulus Kal*):

* *Peter Wildigans von Glacz*.
* *Peter von Tanczk* (*Danzig*)
* *Hanns Spindler von Cznaym* (*Znojmo*)
* *Lamprecht von Prag*
* *Hanns Seydenfaden von Erfurt*
* *Andre Liegniczer*
* *Iacob Liegniczer*, Andreas’o brolis
* *Sigmund Amring* (*Ringeck*?)
* *Hartman von Nurenberg*
* *Martein Hunczfeld*
* *Hanns Pägmitzer*
* *Phylips Perger*
* *Virgily von Kracau*
* *Dietherich Degenvechter von Braunschweig*
* *Ott Jud*, imtynių meistras iš Austrijos
* *Stettner* (Kal’o mokytojas)
Koordinatės: 14°53′ p. pl. 148°43′ v. ilg.﻿ / ﻿14.883°š. pl. 148.717°r. ilg.﻿ / 14.883; 148.717

Mataiva Tuamotu salyne
**Mataiva** – koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno vakariniame pakraštyje, 18 km į šiaurės vakarus nuo Tikehau, 80 km nuo Rangiroa atolo. Įeina į Rangiroa komuną. Sausumos plotas – 16 km². 294 gyventojai (2017 m.). Gyventojų tankumas – 18,3 žm./km². Pagrindinė gyvenvietė – Pahua.

Mataivos atolas ovalo formos, 10 km ilgio ir 5,3 km pločio. Žiedas sudarytas iš dviejų vientisų dalių ir smulkių salelių pietuose. Aukštis iki 14 m. Lagūnos plotas 25 km². Lagūna negili, prisotinta fosfatų. Centre yra juodo bazalto monolitas. Su vandenynu jungiasi Pahua protaka (vakaruose). Klimatas tropinis, drėgnas. Metinė tempertaūra svyruoja tarp 24-30 °C. Per metus iškrenta apie 2500 mm kritulių. Aplink salą nutiestas kelias. Ties Pahua gyvenviete per protaką nutiestas 120 m ilgio tiltas. Yra aerodromas.

Mataivos salą 1820 m. atrado rusų jūrininkas Fadėjus Beligshauzenas. Salą daugiausia lankė kopros rinkėjai ir jūrinių vėžlių gaudytojai. Nuo 1945 m. gyvenama pastoviai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)

Nuorodos
--------

* Žemėlapis[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Buivoliniai varnėnai** |
| --- |
| Raudonsnapis buivolinis varnėnas (Buphagus erythrorhynchus)Raudonsnapis buivolinis varnėnas (*Buphagus erythrorhynchus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Buivoliniai varnėnai  *( Buphagidae)* |

 |
| Binomas |
| ***Buphagidae***Lesson, 1828 |

**Buivoliniai varnėnai** (*Buphagidae*) – žvirblinių paukščių (*Passeriformes*) šeima.

Išvaizda
--------

Anksčiau priklausė varnėniniams (*Sturnidae*) ir kai kurie ornitologai išskiria į tos šeimos pošeimį.

Biologija
---------

Gyvena atvirose vietose.

### Lizdas

Lizdą įsirengia ertmėse, sienų plyšiuose. Iškloja žolėmis ir plaukais. Deda 2-3 kiaušinius.

Mityba
------

Surenka nuo stambių žinduolių, ypač buivolų, antilopių, parazitus, daugiausia erkes, musių lervas. Maitinasi laipiodami panašiai kaip geniai ant gyvūno kūno, įsikibdami aštriais nageliais ir atsiremdami stangria uodega. Maitinasi taip pat iš gyvūno žaizdų tekančiais skysčiais, į žaizdas gali užnešti kraujo parazitus.

Paplitimas
----------

Paplitę Afrikoje, į pietus nuo Sacharos. 

Šeimoje viena gentis - **buivoliniai varnėnai** (*Buphaga* Brisson, 1760) ir dvi rūšys:

Rūšys
-----

* Geltonsnapis buivolinis varnėnas - *Buphagus africanus* Linnaeus, 1766
* Raudonsnapis buivolinis varnėnas - *Buphagus erythrorhynchus* (Stanley, 1814)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hauraहावड़ा |
| --- |
| *Belurmato šventykla* |
|  |
| 

HauraHaura

22°34′25″ š. pl. 88°19′30″ r. ilg.﻿ / ﻿22.57361°š. pl. 88.32500°r. ilg.﻿ / 22.57361; 88.32500﻿ (Haura)Koordinatės: 22°34′25″ š. pl. 88°19′30″ r. ilg.﻿ / ﻿22.57361°š. pl. 88.32500°r. ilg.﻿ / 22.57361; 88.32500﻿ (Haura) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Vakarų Bengalija |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 1 007 532  |
| **Altitudė** | 12 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Haura |

**Haura** (angl. *Howrah* arba *Haora*) – miestas Indijos rytinėje dalyje, Vakarų Bengalijos valstijoje, faktiškai Kolkatos priemiestis. 1,03 mln. gyventojų (2005). Išsidėsčiusi vakariniame Huglio (*Hoogli*) upės krante. Su Kolkata jungia trys tiltai. Mieste klesti amatai (brangakmenių, audimo ir kt.), yra seniausias Indijoje botanikos sodas.

Istorija
--------

Britų Indijos kompanijos Bengalijos taryba 1713 m. nusprendė nuomotis 5 kaimus iš šacho *Farroq* (Aurangzebo anūko). Haura tarp šių kaimų buvo didžiausia, todėl 1714 m. kompanija visą nuomojamą teritoriją pavadino Haura.
| **Antanė Kučinskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. balandžio 13 d.Plikiai, Vabalninko valsčius |
| Mirė | 2006 m. gegužės 24 d. (91 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė. |

**Antanė Kučinskaitė** (1915 m. balandžio 13 d. Plikiai, Vabalninko valsčius – 2006 m. gegužės 24 d. Šiauliai) – Lietuvos kalbininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1933 m. Švenčiausiosios Jėzaus Širdies tarnaičių seserų kongregacijos vienuolė. 1933 m. baigė Kauno mokytojų seminariją, 1940 m. baigė lituanistiką Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete. 1959 m. filologijos mokslų kandidatė.

1940 m. mokytojavo Leipalingio, 1941 m. – Linkuvos, 1943-1944 m. Šiaulių mokyklose. 1945-1973 m. dirbo Lietuvių kalbos institute (nuo 1952 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institutas). 1992-2003 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos mokslinė sekretorė, 2000 m. pirmoji moteris, LKMA garbės narė.

Mokslinė veikla
---------------

„Lietuvių kalbos žodyno" viena redaktorių (t. 3-10 1956-1976 m.) ir autorių (t. 3-8; už t. 3-6 LTSR valstybinė premija 1965 m. su kt.), žodyno kartotekai surinko keliolika tūkstančių žodžių. 1977-1985 m. žurnalo „Mūsų kalba" redaktorė, „Kalbos praktikos patarimų" (1976 m. 3 leid. 1992 m.) viena redaktorių. „Lietuvių kalbos žinyno" (1998 m. 3 leid. 2003 m.) viena autorių. Redagavo „Naująjį Testamentą" ir kt. religinius leidinius. Parašė straipsnių lietuvių kalbos kultūros, leksikografijos, terminologijos klausimais.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių kalbos etiketas, 1985 m. 2 leid. 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Antanė Kučinskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 186 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Havanos katedra (2006 m.)
**Havanos katedra** (isp. *Catedral de la Virgen María de la Concepción Inmaculada de La Habana*, Havanos Mergelės Marijos nekaltojo prasidėjimo katedra, arba *Catedral de San Cristóbal de La Habana*, Havanos Šv. Kristoforo katedra) – barokinio stiliaus Romos katalikų katedra Kubos sostinėje Havanoje. Havanos kardinolo arkivyskupo buveinė. Architektas – italas Francesco Borromini. Katedra taip pat yra pašvęsta Šv. Kristoforui, todėl ji kartais vadinama Šv. Kristoforo katedra.

Katedra išsiskiria tuo, kad jos barokinis fasadas yra asimetrinis: vienas bokštas platesnis už kitą. Šis sprendimas buvo priimtas siekiant palengvinti lietaus vandens nutekėjimą gatvėmis iš aikštės.

Istorija
--------

Bažnyčios statybą jėzuitai pradėjo 1748 m. 1767 m. jėzuitai buvo išvaryti iš Ispanijos ir jos užjūrio teritorijų, bet statyba nenutrūko. 1777 m. pastatas buvo baigtas, 1787 m. buvo įkurta Havanos vyskupija ir bažnyčia tapo katedra – viena seniausių Amerikoje. 1795–1898 m. katedroje buvo laikomi Kristupo Kolumbo palaikai. Vėliau jie buvo perkelti į Seviliją Ispanijoje. 1982 m. Havanos senamiestis, kuriame yra ir katedra, buvo paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.
|  |
| --- |
| **Anwil** |
| Anwil |
| **Pilnas pavadinimas** | Włocławskie Towarzystwo Koszykówki Anwil Włocławek |
| **Įkurtas** | 1991 m. |
| **Arena** | Hala Mistrzów *(4000 v.)* |
| **Komandos spalvos** | Žalia ir balta |
| **Lenkijos čempionai** | 1 |
| **Lenkijos taurės laimėtojai** | 3 |
| **Lenkijos Supertaurės laimėtojai** | 1 |
| **Oficialus puslapis** | www.wtkanwil.com.pl |

**Vloclaveko Anwil** – Lenkijos krepšinio klubas, įkurtas Vloclaveko mieste ir dalyvaujantis Lenkijos pirmenybėse.

Istorija
--------

### Pasiekimai vietinėse varžybose

Nors klubas įkurtas tik 1991 m. jis greitai rado kelią į Lenkijos krepšinio elitą. Jau 1992–1993 m. sezone ekipa debiutavo aukščiausioje šalies lygoje ir sugebėjo pasiekti finalą, kuriame pralaimėjo čempionais tapusiems Vroclavo „Śląsk" krepšininkams. Šį pasiekimą „Anwil" pakartojo ir kitąmet, o pirmąjį savo titulą iškovojo 1994–1995 m. sezone, laimėdamas Lenkijos nacionalinę taurę. Tą patį sezoną šalies pirmenybėse Vloclaveko klubas prie savo trofėjų prisidėjo ir bronzos medalius.

1995–1996 m. sezone apgynę iškovotą šalies taurės trofėjų, kito savo laimėjimo turėjo laukti iki 2003 m. kuomet pirmą kartą tapo šalies čempionais. 2006–2007 m. sezone „Anwil" krepšininkai sugebėjo laimėti du titulus – trečiąjį kartą nacionalinės taurės varžybas bei pirmą kartą Lenkijos Supertaurę.

Aukščiausias klubo pasiekimas – 2003 m. iškovotas šalies čempionų vardas.

### Pasiekimai tarptautinėse varžybose

Dideliais laimėjimais tarptautinėje arenoje Lenkijos klubas pasigirti negali. Aukščiausias pasiekimas 2000 m. – Saportos taurės pusfinalio etapas. Ekipa taip pat kelis kartus yra pasiekusi Saportos taurės ketvirtfinalio barjerą, bei kartą – Koračo taurės ketvirtfinalį.
2007–2008 m. sezone „Anwil" dalyvavo ULEB taurės varžybose.

Pasiekimai
----------

* Lenkijos čempionas (2): 2003, 2018;
* Lenkijos taurės laimėtojas (3): 1995, 1996, 2007;
* Lenkijos Supertaurė (2): 2007, 2017;

Pavadinimų kaita
----------------

* Provide (1991-1992);
* Nobiles (1992-1996);
* Nobiles-Azoty (1996-1997);
* Anwil-Nobiles (1997-1998);
* Nobiles-Anwil (1998-1999);
* Anwil (nuo 1999).

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R**ULEB Europos taurės 2010–2011 m. sezono komandos** |
| --- |
|  |
| 
UNICS Kazan · Le Mans Sarthe · KK Hemofarm · BG Göttingen · Gran Canaria 2014 · BC Budivelnyk · KK Budućnost · Aris BSA 2003 · Cedevita Zagreb · Panellinios BC · Galatasaray Café Crown · Benetton Basket Bwin · Asefa Estudiantes · Cajasol · ČEZ Nymburk · ALBA Berlin · Pepsi Caserta ·
Banvit BK· EWE Oldenburg · Beşiktaş Cola Turka · ASVEL Basket · BC Šiauliai · BC Azovmash · Hapoel Gilboa Galil · Bennet Cantù · GasTerra Flames · PAOK BC · Chorale Roanne · Hapoel Jerusalem· BK Rīga· Krasnye Krylya · Anwil Włocławeks |

 |
| **Pygoscelis antarctica** |
| --- |
| Antarktinis pingvinas(*Pygoscelis antarctica*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Pingvinai  *( Sphenisciformes)* |
| Šeima: | Pingvininiai  *( Spheniscidae)* |
| Gentis: | Antarktiniai pingvinai  *( Pygoscelis)* |
| Rūšis: | Antarktinis pingvinas  *( Pygoscelis antarctica)* |

 |
| Binomas |
| ***Pygoscelis antarcticus***Forster, 1781 |

**Antarktinis pingvinas** (*Pygoscelis antarctica*) – pingvininių (*Spheniscidae*) šeimos paukštis.

Paplitimas
----------

Paplitę Antarktidos pusiasalyje ir subantarktinėse salose. Daugiausiai kolonijų yra  Pietų Šetlando, Pietų Orknio ir  Sandvičio salose. Populiacijoje apie 8 mln suaugusių individų.

Išvaizda
--------

Vidutinio dydžio pingvinas. Kūno ilgis 72 cm, svoris – 3,5 – 5 kg. Išskirtinis požymis – per smakrą einanti plona juoda linija. Smakras, veidas ir pilvas yra balti. Kakta, viršugalvis, nugara, uodega ir išorinė sparnų pusė – juodos spalvos. Snapas yra juodas. Kojos rožinės, padai juodi. Jauniklių nugara pilka, o pilvas baltas.

Biologija
---------

Pati agresyviausia pingvinų rūšis. Gyvena 15 – 20 metų
. Lytiškai subręsta 3- 7 metų. Maisto ieškoti plaukia apie 80 km nuo kranto. Paneria į 50 - 100 m gylį
. Po vandeniu išbūna trumpiau nei minutę. 95% maisto raciono sudaro krilis, o 5% - kiti vėžiagyviai ir smulkios žuvys 

Kovo – spalio mėnesius praleidžia jūroje, maitindamiesi. Į veisimosi vietas grįžta lapkričio mėnesį, kiekvienais metais į tą pačią vietą. Veisiasi didelėse, virš 100 000 porų, kolonijose. Monogamai. Lizdavietės ant stačių šlaitų, kurias pasiekia kabindamiesi snapais ir aštriais nagais. Iš akmenėlių patinas krauna apvalų , 40 cm skersmens ir 15 cm aukščio lizdą. Dėtyje du kiaušiniai. Inkubacija trunka 33 - 35 dienas. Peri abu tėvai, kas 5 – 10 dienų pasikeisdami. Po 20 – 30 dienų jaunikliai būriuojasi „lopšeliuose". Šildydami vieni kitus laukia grįžtančių tėvų su maistu. Po 7- 9 savaičių jaunkliai apsiplunksnuoja ir išplaukia maitintis į jūrą. Suaugę į jūrą grįžta kovo mėnesį. 

Natūralus suaugusių pingvinų priešas yra jūrų leopardas. Sausumoje kiaušiniais ir jaunikliais minta baltieji makščiasnapiai ir *Stercorarius antarcticus*.

Šaltiniai
---------

1. 1 2   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Pygoscelis antarcticus.2016". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.
2. 1 2   „" Pygoscelis antarcticus "". Encyclopedia Britannica. anglų k.
3. 1 2   „"Pygoscelis antarcticus"". Animal Diversity Web. anglų k.
4. ↑   „" Pygoscelis antarcticus "". Lloyd Spencer Davis. anglų k.
5. ↑  Taylor, Barbara. *Arktis ir Antarktis.* Vilnius: Alma littera, 1998, 29 psl. ISBN 9986-02-498-6.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Antarktinis pingvinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vlodavos Mažoji sinagoga** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Vlodavos Mažoji sinagoga** (lenk. *Mała Synagoga we Włodawie*) - sinagoga esanti Vlodavos mieste *ul. Czerwonego Krzyża 7* gatvėje. Sinagogos plotis 14,8 m, o ilgis 22,3 m. Šalia sinagogos stovi Vlodavos Didžioji sinagoga.

Istorija
--------

Sinagoga pastatyta XVIII a. pabaigoje, tarp 1782-1786 metų. Per I pasaulinį karą sinagoga stipriai apdegė. Per II pasaulinį karą sinagogoje įkurtas ginklų sandėlis. Po karo įkurta parduotuvė, garažas, o vėliau kino salė. XX a. aštuntame dešimtmetyje sinagoga buvo rekonstruojama. Nuo 1983 m. sinagoga priklauso miesto muziejui. 

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Sinagogos aprašymas (lenk.).

Literatūra
----------

* Ireneusz Wojczuk, Bóżnica włodawska, [w:] „Zeszyty muzealne", t. 5, Muzeum Pojezierza Łęczyńsko-Włodawskiego, Włodawa, 1996.

Koordinatės: 51°32′42″ š. pl. 23°33′14″ r. ilg.﻿ / ﻿51.54500°š. pl. 23.55389°r. ilg.﻿ / 51.54500; 23.55389
Koordinatės: 54°42′58″ š. pl. 25°12′4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.71611°š. pl. 25.20111°r. ilg.﻿ / 54.71611; 25.20111


| Buivydiškių II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Vilnius) |
| Plotas | 0,022 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,83 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Sudervė |
| Išteka | Sudervė |

**Buivydiškių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus miesto šiaurvakariniame pakraštyje, į vakarus nuo Justiniškių. Sudarytas užtvenkus Sudervės upelį (Neries intakas) 6,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,28 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 149,6 m. Tvenkinio rytinis ir vakarinis krantai aukštoki, apaugę medžiais ir krūmais. Rytinėje pakrantėje stūkso miškelis, vakarinėje – įsikūrusi Buivydiškių gyvenvietė. Priešsroviui ant vakarinės Sudervės upelio atšakos įrengta Buivydiškių dvaro 6 mažų tvenkinėlių kaskada. Priešsroviui ant rytinės Sudervės upelio atšakos už 0,25 km telkšo Buivydiškių V tvenkinys, pasroviui iškart – Buivydiškių I tvenkinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jamas** (rus. *ям*; iš totor. дзям 'kelias'), *pašto stotis* - pašto ir kelevių pervežimo stotis Mongolijoje, XIII-XVIII a. Rusijoje. Jamų sistema Rusijoje buvo sukurta remiantis panašia Čingischano sistema.

Mongolija
---------

Jamai buvo taškai, stotys, kuriose mongolų kariuomenės kurjeriai gaudavo maisto, prieglobstį poilsiui, pakaitinių arklių. Čingischanas jamams skyrė daug dėmesio, kadangi mongolų kariuomenė garsėjo, kad gebėdavo per 1 d. nukeliauti apie 100 km. Jamų ryšio sistema buvo reikalinga įsakymams ir žvalgybos informacijai perduoti.

Mongolų jamai būdavo išsidėstę kas 200 km. Pranešimo nešėjas jodavo prie sekančio jamo ir lyg estafetės lazdelę perduodavo pranešimą kitam kurjeriui. Šis jodavo prie dar tolesnio jamo ir t. t. Jamuose būdavo atsarginių žirgų, maisto ir pašaro, pastogė nakvynei.

Rusija
------

Jamai būdavo išdėstyti kas 40-50 varstų (43-53 km) keliuose, kurie iš Maskvos ėjo į Archangelską, Novgorodą, Pskovą, Smolenską, Nižnij Novgorodą, kitus šiaurinius, o vėliau - ir Ukrainos miestus.

Jamų prievolę vykdydavo:

* aplinkiniai gyventojai, kurie vyriausybės reikalavimu turėdavo į jamus pristatyti arklius su palydovais,
* specialūs žmonės, kurie būdavo apgyvendinti jamų gyvenvietėse (*ямская слобода*).

Jamų sistemą prižiūrėjo 1516 m. įkurtas Jamų prikazas, kuris 1723 m. buvo perogranizuotas į Jamų kanceliariją.
**Anna Rędzia**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1996 m. spalio 2 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Volia Bierviecka, Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Numeris** | 10 |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2014– | Lenkija Lenkija | 5 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Ana Rendzia** (*Anna Rędzia*, g. 1996 m. spalio 2 d. Volia Bierviecka) – Lenkijos futbolininkė, puolėja. Buvo kviečiama į Lenkijos nacionalinę rinktinę.

Karjera
-------

Futbolą žaisti pradėjo Mirax Bierwce klube, treniravosi su vyrų komanda. Pirmasis moterų klubas buvo Zamłynie Radom. 

2013 m. birželį vykusiame Europos iki 17 metų čempionate ji su Lenkijos WU-17 rinktine iškovojo aukso medalius. Šioje ekipoje buvo viena svarbiausių žaidėjų.

2019 m. perėjo į UKS SMS Łódź. 2021–2022 m. sezone tapo Ekstraliga čempione.

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje.

2022 m. rugpjūčio 18 d. pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės.

2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko rungtynės dėl trečiosios vietos. Lemiamą įvartį 51 rungtynių minutę pelnė Ana Rendzia. UKS SMS Łódź nugalėjo Šiaulių „Gintrą" minimalia persvara 1-0. Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, o finalininkės ir paguodos rungtynių dalyvės iš tolimesnių kovų iškrito.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. Nuo 2014 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

2014 m. rugpjūčio 21 d. debiutavo rinktinėje rungtynėse prieš Švediją. Švedės nugalėjo lenkes rezultatu 4:0.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2021–2022 m. Ekstraliga čempionė.

su Lenkijos WU-17 rinktine
* 2013 m. laimėjo Europos iki 17 metų čempionatą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  dzienniklodzki.pl: naujienos
2. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
4. ↑  FC Gintra 1-0 UKS LODZ (pagal Soccerway)
5. ↑  fkgintra.lt: rungtynių aprašymas
6. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive