recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Linkuvos kalvagūbris** − moreninis kalvagūbris Lietuvos Vidurio žemumos šiaurinėje dalyje. Kalvagūbris ištįsęs lanku, išgaubtu į pietus. Jo ilgis apie 120 km, plotis 1−3 km.

Geografija
----------

Linkuvos kalvagūbris prasideda 5 km į pietryčius nuo Vegerių, Latvijoje, eina Joniškio rajono savivaldybės teritorija per Juodeikius, Dilbinėlius, Rūdiškius, Pakruojo rajono savivaldybės teritorija per Linkuvą, Pasvalio rajono savivaldybės teritorija per Tetirvinus, Biržų rajono savivaldybės teritorija per Nemunėlio Radviliškį, prie Apaščios ir Nemunėlio santakos vėl patenka į Latviją.

Linkuvos kalvagūbris skiria Žiemgalos ir Mūšos-Nemunėlio žemumas. Kalvagūbrį šiaurės rytų dalį kerta Mūša, kurios aukštupys iki tol teka jo pietine papėde, ir Nemunėlis ties santaka su Apaščia.

Kalvagūbrį sudaro 3 atkarpos: šiaurės vakarinė, vidurinė (aukščiausia) ir šiaurrytinė. Šiaurės vakarinė atkarpa tik 10−15 m santykinio aukščio; šiaurės rytuose ji palaipsniui nusileidžia į Žemgalės žemumą, todėl kalvagūbris šioje atkarpoje pastebimas tik iš pietvakarių. Apie 7 km į vakarus nuo Linkuvos prasideda ir tęsiasi į rytus per Linkuvą vidurinė kalvagūbrio atkarpa. Virš aplinkinių lygumų ji pakilusi apie 30 m ir vienodai ryški iš šiaurės ir pietų.

Linkuvos kalvagūbrio šiaurinėje papėdėje prasideda daugybė upelių (Lielupės intakų), tekančių į šiaurę per Žemgalės lygumą.

Geologija
---------

Linkuvos kalvagūbris – galinė morena, susidariusi iš priemolio su juostuotųjų molių, kai kur – smėlio lęšiais. Be to, molių yra aplygintoje kalvagūbrio keteroje ir šlaituose. 

Linkuvos kalvagūbrio reljefas plokščiai banguotas arba lėkštai kalvotas. Kalvagūbrį sudaro moreninis priemolis su juostuotųjų molių lęšiais. Be to, moliai aptinkami aplygintoje kalvagūbrio keteroje ir šlaituose. 

Linkuvos kalvagūbrį sustūmė ledyno plaštaka, atšliaužusi nuo Rygos įlankos. Tirpstant ledynui, kalvagūbrio žemesnės vietos buvo apsemtos susitvenkusių tirpsmo vandenų. Jie aplygino kalvagūbrio paviršių, apklodami jį limnoglacialinėmis nuosėdomis. Ilgiausiai išbuvo apsemta šiaurrytinė atkarpa, todėl ji yra lygiausia.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfonsas Basalykas. *Linkuvos kalvagūbris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 101 psl.
| **Juozas Lengvenis** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. spalio 4 d. (79 metai)Tirkšliai, Mažeikių apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Lengvenis** (g. 1944 m. spalio 4 d. Tirkšliuose, Mažeikių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1974 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.

1965–1972 m. Mažeikių rajono laikraščio „Pergalės vėliava" korespondentas, skyriaus vedėjas. 1972–1991 m. – Skuodo rajono laikraščio „Mūsų žodis" redaktorius. 1991 m. išrinktas Mažeikių rajono laikraščio Santarvė redaktoriumi ir juo dirbo iki 1995 m.; iki 1996 m. laikraščio „Diena" korespondentas. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys nuo 1974 m. Rašo žemės ūkio, ekonomikos, moralės, žmogaus būties, tolerancijos temomis.

Įvertinimas
-----------

Yra laimėjęs dvi Lietuvos žurnalistų sąjungos premijas už karinės-patriotinės tematikos publikacijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 270 psl.
| Paraudinės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Paraudinės piliakalnisParaudinės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°21′5.3″ š. pl. 25°11′54.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.351472°š. pl. 25.198583°r. ilg.﻿ / 55.351472; 25.198583Koordinatės: 55°21′5.3″ š. pl. 25°11′54.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.351472°š. pl. 25.198583°r. ilg.﻿ / 55.351472; 25.198583 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Alantos seniūnija |
| Aukštis | 12 m |
| Plotas | 40x30 |
| Naudotas | I tūkstantmetis – II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1936, 1970 |
| Registro Nr. | AR666 / A838KP/ 24023, 24024, 3212 |

**Paraudinės piliakalnis su gyvenviete**, *Parudinė* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24024) Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Paraudinės kaime, Alantos seniūnija. Pasiekiamas keliu Alanta – Kibildžiai Laičiuose, ties geltonai dažyta sodyba kairėje pasukus į dešinę šiaurės vakarų kryptimi lauko keliuku, pavažiavus tiesiai 2 km iki Raudinės upelio, yra 100 m į šiaurę už jo.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Virintos ir Raudinės (Rūdynės) kairiuosiuose krantuose, 100 m į vakarus nuo jų santakos. Aikštelė trapecinė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 40 m ilgio, 30 m pločio pietvakarių gale, 12 m pločio - šiaurės rytuose. Jos pietvakarių krašte supiltas 2,5 m aukščio, 14 m pločio pylimas, kurio išorinis 6 m aukščio šlaitas leidžiasi į tiesų 60 m ilgio, 10 m pločio, 1,3 m gylio griovį 2 m pločio dugnu. Jo išorinėje pusėje supiltas antras 1,5 m aukščio, 7 m pločio pylimas. Šiaurės rytų šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra 3 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10-12 m aukščio. 

Rytinėje papėdėje, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios ir grublėtos keramikos, šlako.

Tyrimai
-------

1936 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka, 1970 m. – Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 46000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 2371000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Trakinių piliakalnis 5 km | Klabinių piliakalnis 11 km | Piliakalnio piliakalnis (Molėtai) 4,5 km |  |
| Svirnų piliakalnis 19 km |  | Maišiakulės piliakalnis 6 km |
| Vargulių piliakalnis 5 km | Perkalių piliakalnis 4 km | Alantos piliakalnis 6 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 24023 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 129 (Nr. 545).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.148
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2, p. 124-125.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Paraudinė
| Paserninkų piliakalnis |
| --- |
| Paserninkų piliakalnis iš pietų |
| 

Paserninkų piliakalnisPaserninkų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°12′8.7″ š. pl. 23°47′30.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.202417°š. pl. 23.791861°r. ilg.﻿ / 54.202417; 23.791861Koordinatės: 54°12′8.7″ š. pl. 23°47′30.7″ r. ilg.﻿ / ﻿54.202417°š. pl. 23.791861°r. ilg.﻿ / 54.202417; 23.791861 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Seirijų seniūnija |
| Aukštis | 8-9 m |
| Plotas | 15x15 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1954 |
| Registro Nr. | AR596 / 22937, 22938, 5314 / A185K |

**Paserninkų piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Seirijų seniūnijoje, Paserninkų kaime. Pasiekiamas keliu Seirijai–Paserninkai prieš didesnį posūkį dešinėn Paserninkų kaime pasukus į dešinę keliu į Mikabalius vakarų kryptimi, pavažiavus 650 m – yra 100 m į dešinę šiaurėn nuo kelio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė apvali, 15 m skersmens. Šlaitai vidutinio statumo, 8-9 m aukščio.

Paserninkų piliakalnis iš šiaurės
Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja, pietinėje papėdėje auga laukinė obelis.

Pietinėje ir rytinėje papėdėse, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta šlako.

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Įtvirtinimų ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 2,3 ha. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 14000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Prelomčiškės piliakalnis 14 km | Zaramciškių piliakalnis 9 km | Dirmiškių piliakalnis 12 km |  |
| Paliūnų piliakalnis 3,5 km |  | Krikštonių piliakalnis 10 km |
| Šlavantų piliakalnis 10 km | Druskininkėlių piliakalnis 13 km | Vainiūnų piliakalnis 6 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 129 (Nr. 548)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.143
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 82-83.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Paserninkai
| **Juozas Mažeikis** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. sausio 24 d. (73 metai)Rokiškis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Mažeikis** (g. 1950 m. sausio 24 d. Rokiškyje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, vertėjas.

Biografija
----------

1973 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1969–1972 m. dirbo laikraštyje „Tarybinis studentas", 1973–1982 m. savaitraščio „Kalba Vilnius" redakcijos skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1982–1985 m. – Lietuvos televizijos informacijos redakcijos, rengusios „Panoramą", „Žinias", „Savaitės panoramą", „Keliai. Mašinos. Žmonės" ir kitas laidas, vyriausiasis redaktorius. 1985–1989 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas, 1989–1993 m. dienraščio „Echo Litvy" atsakingasis sekretorius. 1993–1995 m. savaitraščio „Vilniaus tribūna" vyriausiasis redaktorius. 1995–2001 m. savaitraščio „Autoekspresas" vyriausiasis redaktorius. Daugiausia rašė ir rašo sporto, televizijos ir radijo, automobilizmo temomis.  Vėliau leidinių „Lietuvos rytas", „Keturi ratai", „15min" žurnalistas.

Verčia grožinę literatūrą, detektyvus.

Bibliografija
-------------

* Nemuno žiedas: Kačerginės Nemuno žiedas: 1961–2006 metų įvykių ir lenktynių jame kronika, sudarytojas, – K.: Nemuno žiedas, 2006 m. ISBN 9955-638-60-5

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 318 psl.
| **Juozas Montvila** |
| --- |
|  |
| Kunigas Juozas Montvila |
| Gimė | 1885 m. sausio 3 d.Nendriniškės, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1912 m. balandžio 15 d. (27 metai)Atlanto vandenynas |
| Tėvai | Kazys Montvila, Magdė Karalevičiūtė - Montvilienė |
|  |
| Veikla | kunigas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | sielovados pareigą skęstančiame laive „Titanikas" |

**Juozapas Montvila** (1885 m. sausio 3 d. Nendriniškės, Marijampolės apskritis – 1912 m. balandžio 15 d. Atlanto vandenynas) – Lietuvos Romos katalikų kunigas, spaudos darbuotojas, savo sielovados pareigą skęstančiame laive „Titanikas" atlikęs iki pat mirties.

Biografija
----------

Paminklinis akmuo, žymintis kun. Juozo Montvilos gimtinės vietą.
Kun. J. Montvila gimė 1885 m. sausio 3 d. Nendriniškių kaime. Augo Kazio Montvilos ir Magdės Karalevičiūtės-Montvilienės šeimoje kartu su dar 7 vaikais (gimė 10, iš jų 2 anksti mirė). Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Seinų kunigų seminarijoje. 1908 m. įšventintas kunigu ir paskirtas į Augustavo dekanato Lipsko parapiją. Už slaptą dvasinį patarnavimą unitams caro valdžios nubaustas: jam atimta teisė užimti kokias nors pareigas pastoracijoje. Redagavo Seinuose leidžiamą žurnalą „Šaltinis", rašė pamokslus į kunigams skirtą leidinį „Vadovas", piešė iliustracijas kai kuriems Vilniaus laikraščiams ir knygoms.

Negalėdamas Lietuvoje eiti kunigo pareigų išvyko į Angliją. Manoma, kad vyko į JAV darbuotis Atolo parapijoje. Per Atlantą išplaukė laivu „Titanikas", kuris, susidūręs su ledkalniu, nuskendo. Užleido vietą kitiems, klausė išpažinčių, guodė ir ramino keleivius iki pat žūties.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Lietuvių parapijos bažnyčioje Londone atidengta atminimo memorialinė lenta.
* Lietuvos tikintieji kreipėsi į Bažnyčios hierarchus prašydami pradėti beatifikacijos procesą.
* Skulptorius Petras Gintalas sukūrė sieninį medalį kun. Juozapo Montvilos žygdarbiui atminti.

Nuorodos
--------

* Stanislovas Sajauskas. Kun. Montvila ir jo žūtis „Titanike" Archyvuota kopija 2009-05-28 iš Wayback Machine projekto.
* XX a. tikėjimo liudytojai (Vilkaviškio vyskupija) Archyvuota kopija 2009-11-26 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija *Titaniko enciklopedijoje* (angl.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Montvila*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 462 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 339-340 psl.

R. Butautas-Kudirka. Sūduvos dvasininkai. Vilnius. 2010.
| Pavlodaro sritiskaz. *Павлодар облысы* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Pavlodaro srities herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Administracinis centras** | Pavlodaras |
| **Rajonų skaičius** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 754 826 |
| **Plotas** | 124 800 km² |
| **Tankumas** (2022) | 6 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Pavlodaro sritisVikiteka |

**Pavlodaro sritis** (kaz. *Павлодар облысы*) – sritis šiaurės rytų Kazachstane. Iš šiaurės ribojasi su Rusija, iš pietų – su Karagandos sritimi, ir rytų – su Rytų Kazachstano sritimi, iš vakarų – su Astanos ir Šiaurės Kazachstano sritimis. Administracinis centras – Pavlodaras.

Geografija
----------

Didžioji srities dalis įeina į Vakarų Sibiro lygumą ir sudaro jos pietinį pakraštį – Irtyšiaus lygumą. Būdingas aukštis 110–200 m, gausu įdubų, lomų, kurios neretai užpildytos druskingais ežerais. Pietvakariuose siekia Kazachijos kalvyną bei Kyzyltau ir Bajanulų masyvus (aukščiausios viršūnės – Aulijė, 1055 m ir Akbetas, 1026 m). Yra akmens ir rusvųjų anglių, vario, ežeruose – valgomosios ir glauberio druskos.

Klimatas ryškiai žemyninis, su karšta ir sausa vasara, bei šalta ir nesnieginga žiema. Vidutinė liepos mėnesio temperatūra 20-22 °C, sausio mėnesio – nuo -17,5 iki -19,5 °C. Metinis kritulių kiekis 220–240 mm pietuose, 305 mm šiaurėje, 320 mm kalnuose. Būdingi stiprūs vėjai: žiemą – buranai, vasarą – sausvėjai.

Pagrindinė upė – Irtyšius. Jis tekėdamas sudaro daug senvagių, meandrų, pelkynų. Kalvyne prasideda Šiderty, Tundykas, Aščisu, Olenty upės, tačiau užsibaigia druskingose dubumose ir Irtyšiaus nepasiekia. Įrengtas Irtyšiaus-Karagandos kanalas su užtvankų sistema. Srityje daug ežerų, dauguma jų druskingi: Didysis Ažublatas, Seletytenizas, Kyzylkakas, Žalaulai, Šureksoras, Karasoras, Žamantuzas, Kalkamanas, Marlandai, Molidai ir kt.

Pavlodaro sritis yra stepių, miškastepių ir pusdykumių gamtinėse juostose. Upių slėniuose, prie ežerų auga vešlios pievos, nendrynai.

Gyventojai
----------

Kazachai sudaro 44,7 % srities gyventojų, 39,2 % – rusai, 6,8 % – ukrainiečiai, 3,2 % – vokiečiai, 2,1 % – totoriai, <1 % – baltarusiai, moldavai, ingušai, čečėnai, azerbaidžaniečiai, baškirai. Tankiausiai gyvenami šiauriniai rajonai, teritorija į rytus nuo Irtyšiaus, rečiausiai – pietvakariai.

Miestai:

* Pavlodaras
* Ekibastuzas
* Aksu (Jermakas)
* Irtyšskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  KAZAKHSTAN, *citypopulation.de*
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kazachstano sritys** |  |
| Akmolos sritis | Aktobės sritis | Almata | Almatos sritis | Astana | Atyrau sritis | Karagandos sritis | Kyzylordos sritis | Kustanajaus sritis | Mangystau sritis | Pavlodaro sritis | Pietų Kazachstano sritis | Rytų Kazachstano sritis | Šiaurės Kazachstano sritis | Vakarų Kazachstano sritis | Žambylo sritis |
**Lituania** – Mažosios Lietuvos spaudos draugija, veikusi 1911–1916 m. ir 1919–1920 m. bei spaustuvė Klaipėdoje, Palangos g. 23/24.

Istorija
--------

Steigimo iniciatoriai F. Ambrazaitis, J. Lėbartas, J. Pėteraitis. Turėjo 40 narių, daugiausia Klaipėdos apskrities valstiečių. Savo leidinius spausdino M. Jankaus spaustuvėje Klaipėdoje, 1912 m. rugsėjo 2 d. ją įsigijo.

Draugija veikti nustojo dėl politinių, ekonominių priežasčių. 1920 m. gegužės 15 d. spaustuvę nupirkus F. V. Šaulinskiui, draugija „Lituania" buvo likviduota.

Veikla
------

Draugija išleido apie 10 knygų ir kalendorių, 1911–1914 m. leido laikraštį „Apžvalga" su literatūriniu priedu „Bitelė", ėjusiu 1912–1913 m.

Spaustuvėje „Lituania" spausdinti periodiniai leidiniai:

* Bendras žygis
* Darbo balsas
* Darželis
* Gelžkelietis
* Klaipėdos garsas
* Klaipėdos krašto valdžios žinios
* Klaipėdos sargas
* Lietuvos evangelikų kelias

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 303 psl.
| Pašalpos kalnas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pašalpos kalnasPašalpos kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°08′54.1″ š. pl. 22°47′39.8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.148361°š. pl. 22.794389°r. ilg.﻿ / 56.148361; 22.794389Koordinatės: 56°08′54.1″ š. pl. 22°47′39.8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.148361°š. pl. 22.794389°r. ilg.﻿ / 56.148361; 22.794389 |

 |
| Vieta | Akmenės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Papilės seniūnija |
| Aukštis | 13 m |
| Naudotas | chronologija neaiški |
| Registro Nr. | A579P / 1822 / AR31 |

**Papilės II piliakalnis**, *Pašalpos kalnas* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A579P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR31) − piliakalnis Akmenės rajone, Ventos dešiniajame krante, Papilės gyvenvietėje. Pasiekiamas Papilės centre ties paminklu S. Daukantui pasukus J. Basanavičiaus gatve į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 150 m yra priekyje už sankryžos.

Piliakalnis
-----------

Antrasis Papilės piliakalnis yra Ventos dešiniajame krante, jos santakoje su bevardžiu upeliu, 1 km į rytus nuo pirmojo piliakalnio. Išlikusi piliakalnio dalis yra labai suardyta, joje sunku įžiūrėti piliakalnio požymius. Aikštele laikomas aukštumos smaigalyje esantis 20 m ilgio rytų-vakarų kryptimi ir 13 m pločio rytiniame gale trikampis plotas, kurio rytiniame krašte yra 5,5 m aukščio nuo aikštelės, 2 m aukščio išorėje, 28 m ilgio, 10 m pločio kauburys galbūt labai suardytas pylimas. Už jo į rytus literatūroje nurodoma 30 m ilgio rytų-vakarų kryptimi ir 28 m pločio rytiniame gale priešpilio aikštelė, su rytiniame krašte esančiu 28 m pločio, iki 1,5 m aukščio kauburiu, priešpilio neprimena. Šlaitai statūs, iki 13 m aukščio (pietuose nuo Ventos). Nei piliakalnyje, nei jo aplinkoje kultūrinio sluoksnio neaptikta. Piliakalnis apaugęs jaunais lapuočiais medžiais ir dygiais krūmeliais, spėjamas papilys dirvonuoja.

Piliakalnis primena natūralų kranto kyšulį suardytu vakariniu galu. P. Višinskis mini, kad Pašalpos kalnas buvęs tokio pat dydžio kaip pirmasis piliakalnis, tik iš jo XIX a. buvo vežamas žvyras, kasami bulviarūsiai, rasta daug įvairių metalinių daiktų.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Gyvolių piliakalnis 16 km  Daubarių piliakalnis 35 km | Inčėnų piliakalnis 40 km | Luokavos piliakalnis 26 km  Žagarės piliakalnis 37 km |  |
| Šarnelės piliakalnis 53 km  Papilės piliakalnis 0,5 km |  |  |
| Buišų piliakalnis 20 km  Biržuvėnų piliakalnis 18 km | Getautės piliakalnis 40 km | Rekčių piliakalnis 7 km  Romučių piliakalnis 10 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 27 (Nr. 534)

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 78.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p. 97

Nuorodos
--------

* 
* Birutė Salatkienė. Papilės archeologiniai paminklai ir jų tyrinėjimai // Papilė. Vilnius, 2004. D. 1, p. 134-135.
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928.
| **Liudas Balvočius** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. rugpjūčio 25 d.Šatės, Mosėdžio valsčius |
| Mirė | 1984 m. kovo 28 d. (78 metai)Los Andželas |
|  |
| Veikla | žurnalistas |

**Liudas Balvočius** (1905 m. rugpjūčio 25 d. Šatėse, Mosėdžio valsčius – 1984 m. kovo 28 d. Los Andžele) – žurnalistas, JAV lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

1925 m. baigęs Telšių gimnaziją, Vytauto Didžiojo universitete studijavo humanitarinius ir teisės mokslus. 1931-1932 m. leido savaitraštį „Akis" Dirbo spaustuvėje „Spindulys", knygų ir laikraščių leidimo bei platinimo bendrovėje „Pažanga", dienraščio „Lietuvos aidas" redakcijoje, bendradarbiavo žurnale „Vairas". 1940-1944 m. – valstybės leidyklos Kaune redaktorius.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. Kaselio ir Visbadeno karo pabėgėlių stovyklose su kitais leido lietuviškus laikraščius. Persikėlęs į JAV nuo 1955 m. gyveno Los Andžele. Bendradarbiavo laikraštyje „Draugas", jo skyrelyje „Spygliai ir dygliai". Buvo JAV lietuvių bendruomenės Los Andželo apylinkės valdybos pirmininkas. Išleido eiliuotą humoreską „Epopėja" apie Los Andželo lietuvių gyvenimą (1963 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 55 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Liudas Balvočius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 587 psl.
Koordinatės: 55°44′18″š. pl. 23°10′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.738468°š. pl. 23.173061°r. ilg.﻿ / 55.738468; 23.173061

| Pašiaušė dvaras |
| --- |
| Apleisti, nenaudojami rūmai Apleisti, nenaudojami rūmai |
| Vieta | Pašiaušė, Kelmės rajonas |
| Įkurtas | XVI a. |
| Bajorų giminės | BeinartaiVitkevičiai |
| Parkas | Medžių alėjos dalis |
| Pastatų būklė | Išlikę rūmai |

**Pašiaušės dvaras** – buvusio dvaro sodyba, išlikusi Pašiaušėje, Tytuvėnų sen. Kelmės rajone, apie 1 km į pietryčius nuo Pašiaušės centro, 4,5 km į šiaurę nuo Kiaunorių. Išlikęs apleistas rūmų pastatas, dalis liepų alėjos. Dvarvietė apaugusi senais medžiais, bendruomenės prižiūrima. Ilgus metus rūmuose veikė įvairių lygių kaimo mokykla – 2005 m. uždaryta pagrindinė mokykla.

Rūmų priekis

Istorija
--------

XVI a. minimas Pašiaušės dvaras, kurio savininkai buvo Beinartai. Nelikus paveldėtojų dvarą XVIII a. perėmė jėzuitai, kurie įkūrė Pašiaušės kolegiją. 

Iš Pašiaušės dvaro kilęs menininkas Stanislovas Vitkevičius (1851–1915), vienas žymiausių lenkų kultūros kūrėjų XIX–XX a. sandūroje. Jis gimė kilmingų bajorų Ignaco ir Elvyros Šemetaitės šeimoje. Iš viso gimė trylika Vitkevičių vaikų, keturi mirė vaikystėje. S. Vitkevičius šiame dvare praleido vaikystę, dvylika metų. Vitkevičių giminė per daugelį kartų buvo susiję su Šemetomis, Koščicais, Čapskiais, Gurskiais, Gelgudais, Stanevičiais, Bilevičiais, Pilsudskiais, Matusevičiais, kilusiais iš Giedraičių.

Dvaro savininkai Vitkevičiai buvo 1863 metų sukilimo rėmėjai. Po sukilimo numalšinimo caro valdžia teismo sprendimu dvarą konfiskavo, o šeimą ištrėmė į Sibirą. Sukilimo metu Stanislovo tėvas Ignacas Vitkevičius buvo civilinis pavieto viršininkas. Po Šiaulių kalėjimo dar gavo katorgos iki gyvos galvos. Žmona Elvyra, užaugusi Šiaulių pavieto Diktariškių dvare, už dalyvavimą sukilime kartu su vaikais ištremta į vidurio Rusiją. Aukštų pažinčių dėka I. Vitkevičiui nuosprendis buvo sušvelnintas ir leista su šeima važiuoti į Tomską. 1868 m. rudenį Vitkevičiai sugrįžo į Lietuvą.

Dvare gimė kitas garsus giminės atstovas Jonas Vitkevičius-Batyras (1806–1839), Kražių gimnazijos slaptos mokinių draugijos „Juodieji broliai" narys, keliautojas, etnografas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pašiaušė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. 1 2  Vitkevičių šeimos istorija: angelas iš Pašiaušės dvaro Archyvuota kopija 2021-10-17 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Pašiaušės dvaras (*efoto*, nuotraukos)
* Kauno pavieto teismo dekretas dėl Pašiaušės dvaro bylos] (*limis.lt*)
**Pašilės II pasaulinio karo aukų kapinės** – kapinės Ukmergės miesto pietuose, Pašilės gyvenvietės šiaurinėje dalyje. Kapinėse palaidota 1417 II pasaulinio karo dalyvių. Kapinėse buvo tradicija minėti II pasaulinio karo pabaigą gegužės 9 d.

Istorija
--------

Laidojimo vieta įsteigta 1950 m. čia palaidoti TSRS kariai, žuvę 1944 m. Ukmergės apylinkėse, taip pat stribai ir sovietiniai aktyvistai, žuvę 1944–1953 m. 16-osios divizijos kariai, mirę 1970 m. ir vėliau. 1957–1960 m. palaidojimo vieta išplėsta, perkeliant palaikus iš Ukmergės miesto centre buvusių TSRS karių palaidojimo vietos, 1975 m. – ir iš Deltuvos miestelio. 1985 m. palaidojimo vietos teritorijoje pastatytas paminklas (sukurtas 1951 m. autorius – skulptorius Robertas Antinis), perkeltas iš Ukmergės miesto centro.

1956 m. inventorizacijos byloje nurodoma, kad šioje vietoje palaidota 98 identifikuoti kariai ir 15 nežinomų. 2002 m. Rusijos ambasada Lietuvoje atliko teritorijos tvarkymo darbus, įrengė naujas paminklines plokštes su iškaltomis žuvusiųjų pavardėmis. 268 plokštėse įškaltos 1147 karių pavardės, vienoje plokštėje nurodyta 180 nežinomų karių. Tarp žuvusiųjų – įvairių tautybių žmonės, yra ir lietuvių. Dauguma kapų byloja, kad čia ilsisi žuvusieji per II pasaulinį karą, tačiau yra ir vyrų, žuvusių Afganistane ar per nelaimingus atsitikimus, per pratybas taikos metais sovietų kariuomenėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pašilės kapinėse pagerbė žuvusius. 2018-05-13, Gzeme.lt (tikrinta 2022-12-04).
2. ↑  Antrojo pasaulinio karo Sovietų Sąjungos karių palaidojimo vieta. Kpd.lt (tikrinta 2022-12-04).
3. ↑  Paminėjo Pergalės dieną. 2011-05-09, Ukzinios.lt (tikrinta 2022-12-04).
| Pašlavančio piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Pašlavančio piliakalnisPašlavančio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°37′25.7″ š. pl. 23°44′44.6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.623806°š. pl. 23.745722°r. ilg.﻿ / 54.623806; 23.745722Koordinatės: 54°37′25.7″ š. pl. 23°44′44.6″ r. ilg.﻿ / ﻿54.623806°š. pl. 23.745722°r. ilg.﻿ / 54.623806; 23.745722 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Šilavoto seniūnija |
| Aukštis | 10-12 m |
| Plotas | 13×8 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AR852 / 22589, 22590, 5538 / A167KP |

Pašlavančio piliakalnis
Knyga „Kur tekėjo Šlavanta"
**Pašlavančio piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22590) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, 7 km į šiaurę nuo Pašlavančio kaimo, Šilavoto seniūnija.

Pasiekiamas keliu Klebiškis-Igliauka, Pašlavantyje pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 500 m sodybos link – yra kairėje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi, 13×8 m dydžio, kiek žemesniu V kraštu. Iš visų pusių ją juosia pylimas, kuris pietryčių krašte yra 2 m, kitur – 0,5 m aukščio, 8-12 m pločio. Šlaitai statūs, 10-12 m aukščio.

Piliakalnis apardytas duobių, kurios liko jį XIX a. viduryje kasinėjant Plutiškių parapijos klebonui Kazakevičiui (buvo rasti 2 peiliai, blauzdikaulis). Dabar jis dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 36 000 m².

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Gyvenvietė
----------

Aplink piliakalnį yra 3 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rasta molinių verpstelių, brūkšniuotos, grublėtos ir lygios keramikos, šlako.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. II Piliakalniai. - Vilnius: Mintis, 1975 m. t. 2, p. 31 (31)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. - V. 1973. - p.162
* A. Połujanski. Wędrówka po gubernii augustowskie w celu naukowym odbite. Warszawa. 1989 Archyvuota kopija 2009-06-24 iš Wayback Machine projekto. p. 345-346
* Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. - Varšuva. 1909, p. 31-32.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. - Vilnius, 1997. - p. 128-129.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pašlavantys

  


|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Griešių piliakalnis 23 km | Naujasodžio piliakalnis 4 km | Klebiškio piliakalnis 8 km  Prienlaukio piliakalnis 8 km |  |
| Piliakalnių piliakalnis (Marijampolė) 25 km |  | Žarijų I piliakalnis 16 km |
| Šakališkių piliakalnis 8 km | Riečių piliakalnis 16 km | Naravų piliakalnis 19 km  Kieliško piliakalnis 21 km |

Pastaba:norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį, paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną.
| Pilsupių piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis iš šiaurės |
| 

Pilsupių piliakalnisPilsupių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°18′36″ š. pl. 23°40′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31000°š. pl. 23.68306°r. ilg.﻿ / 55.31000; 23.68306Koordinatės: 55°18′36″ š. pl. 23°40′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31000°š. pl. 23.68306°r. ilg.﻿ / 55.31000; 23.68306 |

 |
| Vieta | Kėdainių rajonas |
| Seniūnija | Krakių seniūnija |
| Aukštis | 17-18 m |
| Plotas | 20x12 |
| Priešpilis | 45x37 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia. |
| Registro Nr. | A354P |

**Pilsupių piliakalnis** arba **Bakanas** – piliakalnis Kėdainių rajone, Krakių seniūnijoje, Pilsupių kaime, Angirių tvenkinio (Šušvės) kairiajame krante, šalia Pilsupio upelio žiočių. Pasiekiamas važiuojant Josvainių-Krakių keliu, prie Pilsupio upelio pasukus į kairę. Aikštelė keturkampė, 45 m ilgio ir 37 m pločio. Jos šiauriniame krašte supiltas 2 m aukščio, 53 m pločio pylimas, už kurio buvęs griovys (dabar užlygintas). Pylime būta daug akmenų. Šlaitai statūs, 17-18 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmetyje – II tūkstantmečio pradžioje.

Piliakalnis gan apleistas – apardytas arimų, aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę medžiais, link Pilsupio besileidžiantis šlaitas paveiktas erozijos. 1 km į šiaurę nuo piliakalnio būta papėdės gyvenvietės, kur rasta lygiosios keramikos liekanų.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai

1. ↑  Lit.: LAA, p. 138 (Nr. 590); Zabiela, Vaitkevičius, 1998, p. 490.

Vaizdas nuo piliakalnio į Angirių tvenkinį
| **Jurgis Dagilis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1903 m. vasario 2 d.Pasūduonys, Kalvarijos valsčius |
| Mirė | 1941 m. (~38 metai)Sibiras |
|  |
| Veikla | teisininkas, žurnalistas, leidėjas, katalikų veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jurgis Dagilis** (1903 m. vasario 2 d. Pasūduonys, Kalvarijos valsčius – 1941 m. Sibiro lageris) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, leidėjas, katalikų veikėjas.

Biografija
----------

1925–1932 m. studijavo Lietuvos universitete (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas).

Dirbo teisme, advokatavo, tarnavo valstybinėse įstaigose.

Šaulių sąjungos narys, 1926–1928 m. studentų šaulių būrio vadas. Šv. Vincento Pauliečio draugijos narys, 1928 m. reikalų vedėjas, 1929 m. sekretorius. 1930 m. katalikų spaudos akcinės bendrovės „Žaibas" vienas steigėjų. 1929–1931 m. Popiežiaus Leono XIII fondo reikalų vedėjas. Nuo 1934 m. Kauno miesto savivaldybės Socialinės apsaugos skyriaus vedėjas. 1941 m. sovietų okupacinės valdžios represuotas.

Bendradarbiavo dienraštyje „Rytas", kituose katalikų leidiniuose. 1925 m. Telšiuose įsteigė „Žemaičių prietelį", su S. Radišausku leido šaulių laikraštį „Telšių žinios".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Šniukas. *Jurgis Dagilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 389 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 93 psl.
| **Jurgis Usinavičius** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. kovo 27 d. (91 metai)Pimpičkų vienkiemis, Skapiškio valsčius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, publicistas, rašytojas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jurgis Usinavičius** (tikroji pavardė ***Napalys Augulis***; g. 1932 m. kovo 27 d. Pimpičkų vienkiemyje, Skapiškio valsčius) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas, rašytojas.

Biografija
----------

1945 m. rugpjūčio 17 d. su tėvais buvo ištremtas į Komiją. Kalėjo Permės sryties Jusvos lageryje. 1947 m. iš tremties pabėgo į Lietuvą. Suimtas antrą kartą 1949 m. ir vėl ištremtas į Mordovijos Dubravlago lagerį. 1955 m. sugebėjo gauti dokumentus svetima Jurgio Usinavičiaus pavarde ir vėl pabėgo iš lagerio. Nuo 1957 m. mokėsi Šiaulių žemės ūkio mokykloje, kurią baigė 1959 m. o 1973 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1959-1967 m. Šiaulių rajono laikraščio „Leninietis" literatūrinis darbuotojas, cenzūros sekretorius ir žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1967-1999 m. žurnalo „Mūsų sodai" redakcijos skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.

Nuo 2015 m. buvo Lietuvos Tremtinių ir Politinių kalinių repartrijacijos fondo "Vytis" prezidentu.

Parašė daugiau kaip 600 straipsnių, reportažų, apybraižų; daugiausia sodininkystės, bitininkystės ir visuomeninėmis temomis.

Bibliografija
-------------

* *Kuršėnų tarybinis ūkis*, 1968 m.
* *I. Mičiurino vaismedžių medelynas*, 1973 m.
* *Matau tavo vardą*, apysaka. Vilnius: Aklųjų leidykla, 1983 m.
* *Išskridusios bitės*, romanas. Vilnius: Žiedai, 1995 m.
* *Akmenėjantis angelas*, romanas. Vilnius: Žiedai, 1998 m.
* *Amžių dialogas*, romanas. Vilnius: Žiedai, 2001 m.
* *Karalių kaimas*, romanas. Vilnius: J. Usinavičius, 2004 m. ISBN 9955-592-75-3
* *Likimai*, istorinis romanas. Vilnius: Žiedai, 2004 m. ISBN 9986-9062-3-7
* *Vaikystės žvyrkeliai*, novelių romanas vaikams. Vilnius: Spauda, 2006 m. ISBN 9955-665-68-8
* *Nulaužytų šakų giesmės*, sakmė sušaudytai vėliavai. Vilnius: Žuvėdra, 2014 m. ISBN 9786098089271

Įvertinimas
-----------

BELLADA konkursų laureatas: 1975 m. – Vilnius, 1977 m. – Talinas, 1978 m. – Minskas.

Gabrielės Petkevičiatės-Bitės medalio "Tarnaukite Lietuvai" 2023 m. lauriatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 536 psl.
| Pivonijos miško holokausto vieta |
| --- |
| Paminklas, primenantis apie žudynes Pivonijos miške |
| 

Pivonijos miško holokausto vietaPivonijos miško holokausto vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°13′13″š. pl. 24°48′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.220279°š. pl. 24.806475°r. ilg.﻿ / 55.220279; 24.806475Koordinatės: 55°13′13″š. pl. 24°48′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.220279°š. pl. 24.806475°r. ilg.﻿ / 55.220279; 24.806475 |

 |
| Vieta | Ukmergės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Pivonijos seniūnija |
| Plotas | 12 315 m² |
| Registro Nr. | u.k. 11306 / IV702 |

**Pivonijos miško holokausto vieta** – holokausto vieta Ukmergės rajone, Pivonijos seniūnijoje, Graužiečių kaime. Pivonijos miške esanti holokausto vieta paskelbta nacionalinės reikšmės kultūros paminklu (unikalus kodas – 11306). Ši žudynių vieta nuo Ukmergės nutolusi apie 4 km į pietryčius, pasiekiama iš kelio  **231**  Vytinė–Vaitkuškis–Ukmergė . Įvardijama kaip viena masiškiausių žydų žudynių vietų Lietuvoje. Kasmet pirmąjį rugsėjo sekmadienį lygiai vidurdienį Pivonijos miške prie paminklo susirenkantys žmonės simboliškai pradeda žydų tautos tragedijai skirtą renginį.

Istorija
--------

Iki Antrojo pasaulinio karo kone pusė Ukmergės miesto gyventojų buvo žydai. Lietuvą okupavus vokiečiams, naciai ėmėsi šios tautos genocido. Karo pradžioje Vaitkuškio dvare įkurtas getas, į kurį buvo atvaromi Ukmergės ir apylinkių žydai. Iš čia jie patekdavo į Pivonijos mišką. 1941 m. rugpjūčio 1, 8, 19 d. rugsėjo 5, 18, 26 d. nacistinės Vokietijos valdžios suorganizuotos egzekucijos metu nužudyta ir užkasta 6350-7000 Ukmergės apskrities žydų tautybės gyventojų.

Pivonijos miške 1958 m. buvo perlaidoti 88 žydų ir kitų tautybių žmonių palaikai, perkelti iš Antakalnio II kaimo (Lyduokių seniūnija). Šios aukos – iš 1941 m. liepos 10 d. vykdytos analogiškos egzekucijos.

Vieta
-----

Mišku apaugusioje aikštelėje supilta 15 antkapinių žemės sampilų. Holokausto vietą ir aukų kapus ženklinantis paminklas yra miško supamoje aikštelėje. Teritorija užima 12 315 m² plotą. 1953 m. pastatyto paminklo užrašas skelbia: „Čia 1941 m. amžinam poilsiui hitlerinių budelių ir jų vietinių pagalbininkų kulkų pakirsti atgulė 10239 nekalti Lietuvos piliečiai - žydų tautos sūnūs ir dukros, seneliai ir kūdikiai. Tegul jų nekaltas kraujas pribudina kiekvieno sąžinę, kad daugiau niekad nebūtų žudomi žmonės."

Literatūra
----------

* Holokaustas Ukmergėje / sud. Neringa Latvytė-Gustaitienė. Valstybinis Vilniaus Gaono žydų muziejus, 2012. ISBN 978-9955-767-16-9.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pivonijos šile prisiminė istorijos skaudulius *ukzinios.lt*
2. ↑  Nulenkė galvas žudynių vietoje
3. 1 2  „Pivonijos miško žydų žudynių vieta ir kapai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  II Antakalnyje ir Ukmergėje skambėjo nužudytų žydų vardai *gzeme.lt*
5. ↑  Žydų žudynių vieta ir kapai *ukmergeinfo.lt*
| Boržomisბორჯომი |
| --- |
|              |
| *Boržomio panorama* |
|  |
| 

BoržomisBoržomis

41°50′0″ š. pl. 43°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.83333°š. pl. 43.38333°r. ilg.﻿ / 41.83333; 43.38333﻿ (Boržomis)Koordinatės: 41°50′0″ š. pl. 43°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.83333°š. pl. 43.38333°r. ilg.﻿ / 41.83333; 43.38333﻿ (Boržomis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Samcchė-Džavachetija |
| **Rajonas** | Boržomio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 10 546  |
|  |
|  **Vikiteka** | Boržomis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Boržòmis |

**Boržomis** – kurortinis miestas Gruzijoje, Samcchės-Džavachetijos regiono šiaurės rytuose, Boržomio rajono centras. Miestas įsikūręs prie Kuros upės, vaizdingame Boržomio tarpeklyje. Pro miestą eina Tbilisį ir Batumį jungiantis kelias. Miestas garsus „Borjomi" mineraliniu vandeniu, viena svarbiausių Gruzijos eksporto prekių, Romanovų rezidencija Likanyje ir WWF saugomu Boržomi-Charagauli nacionaliniu parku. Balneologijos ir klimato kurortas. Veikia teatras, kraštotyros muziejus.

Istorija
--------

Dėl strateginės geografinės padėties ir kelių sankirtos, dabartinio Boržomio vietoje viduramžiais buvo statomos gynybinės tvirtovės. Vietovė nuo XVI iki XIX a. kentėjo nuo osmanų antpuolių. Prijungus Gruziją prie Rusijos, dėl gydomojo vandens šaltinių tapo kurortu.

Sportas
-------

2005 m. birželio 22 d. Gruzija paskelbė, kad Boržomis, kartu su Bakurianiu sieks teisės organizuoti 2014 m. žiemos olimpiadą. 2006 m. birželio 22 d. Boržomis iškrito iš kandidatų sąrašo. Mieste žaidžia FC Borǰomi futbolo klubas.

Šaltiniai
---------

1. Cites & towns of Georgia
2. ↑  Cites & towns of Georgia
3. ↑  *Boržomi (Boržomis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 375 psl.
Renesanso liutnia
**Liutnia** – muzikos instrumentas, gnaibomasis chordofonas. Vienas seniausių styginių muzikos instrumentų; ilgakaklės liutnios yra žinomos iš Senovės Babilono ir Egipto laikų. Trumpakaklės liutnios vėliau susiformavo Vidurio Rytuose – Rytų Mesopotamijoje, Baktrijoje ir Gandharoje, jos buvo persiško barbado ir arabų ūdo pirmtakės. Europietiška liutnia atsirado iš arabų ūdo, jos pavadinimas kilo iš arabų *al'Ūd* (medžio pliauska, smilkalo lazdelė).

Konstrukcija
------------

Liutnios korpusas yra perpjautos kriaušės pavidalo, gaubto dugno, suklijuoto iš plonų medžio juostelių, viršuje dengtas plokščia rezonansine deka su išpjaustyta ir ornamentais puošta apvalia garsaskyle (rozete). Aplink platų trumpą kaklelį aprišta septynetas ar daugiau padalų, o galvutė beveik stačiu kampu atlenkta atgal. Senovėje liutnios buvo dviejų pagrindinių tipų: daug ilgesnio kaklo už korpusą ir truputį trumpesnio kaklo, nei korpusas. XVI a. klasikinio tipo liutnios turėjo 11 stygų, sugrupuotų 6 eilėmis. Iš daugelio liutnios derinimų, labiausiai buvo paplitę renesansinis ir barokinis. Skambinama pirštais arba brauktuku.

Istorija
--------

Manoma, kad liutnios prototipas ūdas į Europą pateko kartu su Ispaniją užkariavusiais maurais apie 711 m. XVI–XVII a. buvo vartojama įvairių modelių liutnios. Italijoje paplito mandolina ir jos atmainos, Artimuosiuose Rytuose vartotas tambūras, Kinijoje pipa, Japonijoje biva, Indijoje sitaras, Turkijoje, Balkanuose sazas, Graikijoje buzukis. Lietuvoje didžiojo kunigaikščio ir kituose dvaruose liutnininkai dirbo XVI–XVII a. buvo sukurta pjesių liutniai. Žymiausi liutniai rašę kompozitoriai – O. Petručis, V. Kapriola, F. da Milanas, V. Bakfarkas, J. Daulandas. Po 1650 m. liutnios meno centru tapo Vokietija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liutnia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 529 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liutnia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Justinas Razma** |
| --- |
| Gimė | 1904 m.Žvirblaičiai, Platelių valsčius |
| Mirė | 1945 m. lapkričio 24 d. (~41 metai)Šiupyliai, Gruzdžių valsčius, Šiaulių apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Justinas Razma** (1904 m. Žvirblaičiuose, Platelių valsčius – 1945 m. lapkričio 24 d. nužudytas Šiupyliuose, Gruzdžių valsčius, Šiaulių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, pedagogas.

Biografija
----------

Nuo 1928 m. Lietuvos universitete studijavo filosofiją ir pedagogiką. Dirbo Kaune Socialinių ir politinių mokslų instituto reikalų vedėju, nuo 1938 m. – Visuomeninio darbo vadybos viršininko pavaduotojas, nuo 1939 m. – organizacinio darbo direktorius. Buvo vienas iš Lietuvos vakarų sąjungos steigėjų, priklausė Lietuvos žurnalistų sąjungai. Pokario metais dirbo Gruzdžių valsčiaus Šiupylių pradžios mokykloje.

Visuomenės, kultūros ir filosofijos klausimais rašė leidiniuose „Vairas", „Akademikas", „Naujoji Romuva".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 421 psl.
| Plungės akmuo su Karvės pėda |
| --- |
| „Karvės pėda" (centre) užcementuota su dviem akmenėliais |
| 

Plungės akmuo su Karvės pėdaPlungės akmuo su Karvės pėda

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°54′51″š. pl. 21°49′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.914256°š. pl. 21.825786°r. ilg.﻿ / 55.914256; 21.825786Koordinatės: 55°54′51″š. pl. 21°49′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.914256°š. pl. 21.825786°r. ilg.﻿ / 55.914256; 21.825786 |

 |
| Vieta | Plungės rajono savivaldybė |
| Registro Nr. | 6640 |

**Plungės akmuo su „Karvės pėda"** – mitologinis akmuo, esantis Plungės mieste, Birutės gatvėje, 200 m į pietvakarius nuo senųjų kapinių. Akmuo aptinkamas neįprastoje vietoje, nes jis įmūrytas sakralinio statinio – Plungės Lurdo akmeninėje sienoje, iš kairės. Lurdo grota sudėta iš lauko riedulių, kurie buvo surinkti gretimos apylinkės laukuose 1908 m. Grublėtas, apsamanojęs akmuo turi gyvulių pėdą primenantį įdubimą – „Karvės pėdą". Tai archeologijos paminklas, nuo 2000 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 6640).

Apibūdinimas
------------

Mitologinį Plungės akmenį apibūdino istorikas Vykintas Vaitkevičius. Šis akmuo yra apie 1,3 m ilgio ir 45 cm pločio. Jame matyti
apie 6 cm gylio skeltanagio gyvulio pėda, o tarp „perskeltų" jos dalių – graži 3 mm pločio pertvarėlė.

Vietos gyventojai apie šį akmenį mena, jog prie jo vaidendavosi, žybsėjo mėlynos liepsnelės, juo buvo gąsdinami vaikai. Pėdą akmenyje įmynė atėjęs velnias.

Akmens išniekinimas
-------------------

2018 m. kovo mėn. duomenimis, „Karvės pėdos" įdubimas buvo užcementuotas su dviem akmenėliais. Įspaudo akmenyje pasigedo ir Plungės klebonas dekanas Vytautas Gedvainis, 2018 m. pradėjęs tarnystę Šv. Jono Krikštytojo parapijoje ir susipažinęs su čia esančiais sakraliniais objektais. Pasak dvasininko, sklandė istorija, kad kažkoks žmogelis, atėjęs prie lurdo, meldėsi Mergelei Marijai, prašydamas jos malonės. Nesulaukęs malonės, pamanė, kad dėl to kaltas blogas ženklas akmenyje – „velnio kanopa". Norėdamas pašalinti, jo supratimu, tą blogio ženklą, trukdantį kalbėtis su Marija, jis ir užpildė pėdą primenančią duobutę cementu, o į ją įspaudė akmenukų.

2019 m. vietos kraštotyrininkai apie incidentą pranešė rajono savivaldybės Architektūros ir teritorijų planavimo skyriui.

Literatūra
----------

* Vykintas Vaitkevičius. *Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija*. Vilnius: Diemedis, 1998. – 743 p. ISBN 9986-23-037-3

Šaltiniai
---------

1. ↑  Veronika Lileikienė. Plungės Lurdas
2. ↑  Akmens su „Karvės pėda" nuotrauka Archyvuota kopija 2018-03-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Akmuo". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-12-12.
4. 1 2  Užcementavo į Plungės lurdą įmūrytą mitologinį akmeni, nes... trukdė melstis. *ve.lt* Archyvuota kopija 2020-03-09 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Plungėje išniekintas archeologijos paminklas: įtaria religinius motyvus *delfi.lt* Archyvuota kopija 2020-11-22 iš Wayback Machine projekto.
| Polocko gubernijarus. *Полоцкая губерния* |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1776 – 1796 m.** |  |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
| *Polocko gubernijos žemėlapis 1792 m.* |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos imperijos vėliava Rusijos imperija |
| **Administracinis centras** | Polockas |
| **Apskritys** | 12 (1795 m.) |
| **Gubernatorius** | Polocko gubernatorius |
|  |
| **Plotas** | 39 200 km² |

**Polocko gubernija** (rus. *Полоцкая губерния*) – Rusijos imperijos gubernija, apėmusi dabartinės šiaurės rytų Baltarusijos dalį. Administracinis centras – Polockas.

Istorija
--------

Gubernija sudaryta 1776 m. rugsėjo 4 d. iš buvusios Pskovo gubernijos, pastarajai paliekant Pskovo ir Didžiųjų Lukų provincijas. Polocko gubernija apėmė Polocko, Vitebsko ir Dvinsko provincijas, kurios buvo užimtos pirmojo ATR padalijimo metu ir prijungtos prie Pskovo gubernijos. 1778 m. sausio 21 d. gubernija pervadinta Polocko vietininkija (rus. *По­лоц­кое на­ме­ст­ни­че­ст­во*). Ji panaikinta 1796 m. gruodžio 23 d. prijungiant prie naujos Baltarusijos gubernijos. Pastaroji 1802 m. buvo panaikinta, o buvusios Polocko gubernijos teritorijoje įkurta nauja Vitebsko gubernija.

Apskritys
---------

Polocko gubernijoje 1777 m. balandžio 2 d. sudarytos 11 apskričių. 1793 m. po antrojo ATR padalijimo sudaryta dar viena – Lepelio apskritis.

| Apskritis | Centras |
| --- | --- |
| Drisos apskritis | Drisa |
| Dinaburgo apskritis | Dinaburgas |
| Haradoko apskritis | Haradokas |
| Lepelio apskritis (nuo 1793 m.) | Lepelis |
| Liucino apskritis | Liucinas |
| Nevelio apskritis | Nevelis |
| Polocko apskritis | Polockas |
| Režicos apskritis | Režica |
| Sebežo apskritis | Sebežas |
| Suražo apskritis | Suražas |
| Veližo apskritis | Veližas |
| Vitebsko apskritis | Vitebskas |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Полоцкая губерния. Archyvuota kopija 2022-12-29 iš Wayback Machine projekto. – Москва, Большая российская энциклопедия, 2004–2017.
**Brandenburgo žygis** – jungtinės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didžiojo kunigaikščio Gedimino ir Lenkijos karaliaus Vladislovo Lokietkos kariuomenių žygis į Brandenburgo markgrafystę, vykęs 1326 m. vasario - kovo mėn.

Priežastys
----------

1325 m. Gediminas sudarė prieš Vokiečių ordiną nukreiptą LDK karinę sąjungą su Lenkija. Tais pačiais metais Gedimino duktė Aldona ištekėjo už Lenkijos karaliaus Vladislovo Lokietkos sūnaus Kazimiero. Tuo pačiu Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė įsitraukė į popiežiaus Jono XXII vadovaujamą koaliciją prieš Šventosios Romos imperijos imperatorių Liudviką IV Bavarą, remiantį Vokiečių ordiną. Vladislovas I Lokietka norėjo iš Brandenburgo markgrafo sosto pašalinti imperatoriaus sūnų Liudviką. Jono XXII pasiuntinių spaudžiamas Vokiečių ordinas turėjo praleisti apie 1200 rinktinių lietuvių raitelių, kuriems vadovavo didžiojo kunigaikščio karvedys Dovydas Gardiniškis.

Žygio eiga
----------

1326 m. vasario 10 d. lietuviai susijungė su lenkais ir apiplėšė Mendžižeco (vok. *Meseritz*) apylinkes. Iki kovo pradžios lietuvių ir lenkų kariuomenė nusiaubė Brandenburgo markgrafystę, tuo pačiu ir Berlyną. Lietuviai netrukdomi parsigabeno didelį grobį. Vien belaisvių buvo apie 6000. Tačiau Lietuvos kariuomenei grįžtant namo, mozūrų, kurie rėmė Vokiečių ordiną, bajoras Andrius Gostas iš pasalų nužudė Dovydą Gardiniškį. Manoma, kad žygyje dalyvavo ir Pilėnų kunigaikštis Margiris.

Pasekmės
--------

Liudvikas Jaunesnysis išliko Brandenburgo markgrafu. Pagonių lietuvių įsiveržimas vokiečių žemėse ir Čekijoje sukėlė didžiulį pasipiktinimą Vladislovu I Lokietka ir Jonu XXII. Popiežius atsiribojo nuo Lenkijos ir Lietuvos valdovų veiksmų ir nebegalėjo su Gediminu atnaujinti derybų dėl krikšto, bet žygis sustiprino LDK ir Lenkijos karinę sąjungą. Ji Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei labai pravertė kai 1328 m. pasibaigė paliaubos ir Ordinas vėl pradėjo karą su Lietuva ir 1329 m. kai ją užpuolė Čekijos karalius Jonas Liuksemburgas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Edvardas Gudavičius. Brandenburgo žygis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 416 psl.

* Benešo Veitmiliškio kronika
* Albertas Vijūkas-Kojalavičius. Lietuvos istorija
* Vygandas Marburgietis. Naujoji Prūsijos kronika. Vilnius. Vaga, 1999 m.