recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antibendruomenių tragedija** – padėtis, kuomet privatus savininkas jam priklausantį turtą tvarko mažiau efektyviai, nei jis būtų tvarkomas jei priklausytų didesnei bendrasavininkių bendruomenei. Terminą 1998 m. pasiūlė amerikiečių profesorius Michael Heller

Stebėti atvejai
---------------

### Patentai

Antibendruomenių tragedija pasitaiko patentų srityje, kuomet visuomenei reikalingam produktui reikia tiek daug įvairių savininkų rankose esančių patentuotų technologijų, jog dėl per didelių licenzijavimo išlaidų nė vienam savininkui neapsimoka jo gaminti. Sudėtingam elektroniniam įrenginiui gali reikėti iki 500 įvairių patentų. Mokesčiai už šiuos patentus sudaro apie 20 dolerių net ir pigaus DVD grotuvo kainos). Panaši situacija dažna ir biotechnologijoje bei kai kuriose kitose šakose.

### Resursų suteikimas konkurentui

Savininkui gali labiau apsimokėti laikyti resursą nenaudojamą nei nuomoti potencialiam konkurentui už rinkos kainą. Tokia padėtis pat stebima posovietiniu laikotarpiu po privatizacijos, kuomet nepaisant didelių nenaudojamų plotų esančiose parduotuvėse dauguma pradedančių verslininkų (konkurentų) ten įsileisti nebuvo ir statėsi daug prastesnės kokybės kioskus.

### Keliai ir geležinkeliai

Tiesiant kelius, geležinkelius bei kitas panašias struktūras, vienas tiesiamame kelyje esantis savininkas potencialiai galėtų užblokuoti visą projektą. Kai kurios šalys (Anglija, Airija, Naujoji Zelandija, Australija, Kanada) turi įstatymus, leidžiančius tokiais atvejais trukdančią nuosavybę iš protestuojančio savininko nupirkti prievarta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  
Heller, Michael A (January 1998). „The tragedy of the anticommons: property in the transition from Marx to markets" (PDF). *Harvard Law Review* **111** (3): 621–688. ISSN 0017-811X. JSTOR 1342203. doi:10.2307/1342203. Nuoroda tikrinta 2018-03-16.
2. ↑  The Tragedy of the Anticommons (Straipsnis apie antibendruomenių tragediją)
3. ↑  Can Patents Deter Innovation? The Anticommons in Biomedical Research (straipsnis apie antibendruomenių tragediją patentų srityje)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Išteklių ribotumas
* Bendruomenių tragedija
**Bremo Stokerio premija** (angl. *Bram Stoker Award*) – Siaubo rašytojų asociacijos 1987 m. įsteigti kasmetiniai apdovanojimai už „išskirtinius pasiekimus" (*superior achievement*) siaubo literatūros srityje. Premija pavadinta žymaus airių rašytojo, „Drakulos" autoriaus Bram Stoker garbei.

Nors premija įteikiama kas metus, svarbu pabrėžti, kad ji yra *ne už tų metų* geriausius kūrinius, o už „išskirtinius pasiekimus". Taip buvo sugalvota specialiai, kad neskatinti rašytojų varžybų ir nesantaikos. Kiekvienais metais kiekvienoje kategorijoje gali būti apdovanotas ir daugiau, nei vienas rašytojas, jei komisijai atrodo, kad yra daugiau nusipelniusiųjų. Taip pat organizatoriai specialiai ieško mažai žinomų, mažais tiražais išleistų, komerciškai nesėkmingų ar dėl kitų priežasčių negarsių kūrinių, siekdami, kad ir jų autoriai turėtų lygias galimybes būti įvertinti kaip ir garsūs rašytojai, dėl savo garsumo turintys tam tikrą pranašumą (populiaresnės knygos ir taip toliau).

Darbai konkursui gali būti rekomenduojami bet kurio Siaubo rašytojų asociacijos nario, taip pat specialus žiuri sudaro savo sąrašą ir pateikia jį kaip kandidatus. Kiekvienoje kategorijoje visi aktyvūs asociacijos nariai balsavimu išrenka finalistus, vėliau dar vienu balsavimu iš finalistų išrenkamas nugalėtojas ar nugalėtojai.

Kategorijos
-----------

Šiuo metu apdovanojimai skiriami už pasiekimus šiose kategorijose:

* Romanas
* Pirmasis rašytojo romanas
* Romanas jaunimui (*Young Adult Novel*)
* Komiksas
* Ilgas kūrinys (*long fiction*)
* Trumpas kūrinys (*short fiction*)
* Kūrinių rinkinys
* Filmo scenarijus
* Antologija
* Ne grožinės literatūros kūrinys (*non-fiction*)
* Poezijos rinkinys
* Viso gyvenimo pasiekimai

Laureatai
---------

Tarp žymiausių rašytojų, gavusių šį apdovanojimą, yra Neil Gaiman, Clive Barker, Stephen King, Ray Bradbury, George R. R. Martin, Michael Moorcock, J. K. Rowling ir kiti.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-03-10 iš Wayback Machine projekto.
* Nugalėtojų sąrašas oficialioje svetainėje Archyvuota kopija 2013-04-29 iš Wayback Machine projekto.
| Simas |
| --- |
| Simas ties Aša Simas ties Aša |
| **Ilgis** | 239 km |
| **Baseino plotas** | 11 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 47,9 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | Belaja |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Čeliabinsko sritis, Baškirija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Simas |

**Simas** (rus. *Сим*, bašk. *Эҫем*) – upė Rusijoje, vidurio Baškirijoje ir Čeliabinsko srityje; Belajos dešinysis intakas (Kamos baseinas). Prasideda Pietinio Uralo vakariniuose šlaituose. Aukštupyje teka į šiaurės vakarus, toliau – į pietvakarius daugiausia siaurais, skardingais tarpukalnių slėniais. Žemupyje slėnis išplatėja, salpa tampa pelkėta. Pakrantės miškingos. Įteka į Belają į pietryčius nuo Ufos, 561 km nuo žiočių.

Didesni intakai: Lemeza, Ukas, Inzeras (kairieji), Minjaras, Aša (dešinieji).

Užšąla lapkričio viduryje, atitirpsta balandį. Žemupyje laivuojama. Upės slėnyje gausu karstinių darinių (žymiausias – Igantjevo urvas). Aukštupyje patvenkta (sudarytas Simo tvenkinys).

Prie upės įsikūrę Simo, Minjaro, Ašos miestai (Čeliabinsko sr.), stambi Ulu Teliako (Baškirija) gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Сим*,Большая советская энциклопедия, T. XXIII (Сафлор—Соан). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tiesioginiai veiklos metodai** – politinių jėgų naudojami veiklos metodai, tiesiogiai siekiantys įvairių partijos programą atitinkančių tikslų. Jie skiriasi nuo netiesioginių veiklos metodų, kuriais pirmiausia siekiama įsitvirtinti parlamente ir kitose panašiose valdžios struktūrose.

Įvairių socialinių grupių taikomų metodų pavyzdžiai gali būti streikas, boikotas, piketas, bauginimai, sabotažas ir panašiai. Juos gali taikyti ne vien darbininkai prieš darbdavius, bet ir darbdaviai prieš darbininkus (lokautas, masiniai atleidimai ar bauginimas jais). Kai kurie šių metodų dažnai būna susiję su visuomenėje galiojančios tvarkos pažeidimais ir teisiniu požiūriu nėra legalūs. Tačiau patyrę visuomenės veikėjai sugeba rasti bei taikyti ir legalius tokios kovos metodus.

Net ir šalies valdžios neteisėtais laikomi veiksmai kai kada nėra tokie moraliniu požiūriu. Daugumą kovos už nepriklausomybę metodų, Lietuvai atsiskiriant nuo Sovietų Sąjungos, greičiausiai galima priskirti būtent šiai kategorijai.[reikalingas šaltinis] Stabiliose valstybėse šie metodai dažniausiai taikomi įvairių su darbo santykiais susijusių konfliktų metu.
Tiesioji siena (Nr. 5) Debesų jūroje
**Tiesioji siena** (lot. *Rupes Recta*, 22°06′p. pl. 7°48′v. ilg.﻿ / ﻿22.1°p. pl. 7.8°v. ilg.﻿ / -22.1; -7.8) – Mėnulio plutos lūžis, esantis Debesų jūros rytinėje dalyje.

Tiesioji siena (5, žr. schemą) yra į vakarų pusę nuo Tebito kraterių grupės (6), rytinėje Debesų jūros dalyje ir meta iš kosmoso matomą beveik tiesios linijos šešėlį. Jos ilgis apie 112 km. Tiesioji siena susidarė, kai dėl įtempių Mėnulio plutos gelmėse apie 300 metrų įsmuko dalis paviršiaus vakarinėje lūžio pusėje. Susidaręs skardis nėra visiškai status, o turi 10−15° kampą. Piečiau Tiesiosios sienos yra perpus jūros lava užlietas krateris. XVII a. olandų astronomas Kristijanas Heigensas, kuriam priskiriamas Tiesiosios sienos atradimas, dėl vaizdo palygino kraterį su kardo rankena, o lūžį − su ašmenimis.

Į vakarus nuo Tiesiosios sienos yra idealiai apskritas Birto krateris (17,7 km skersmens), pavadintas britų XIX a. astronomo Viljamo Birto garbei. Šalia jo yra mažesnis, 6,4 km skersmens Birto A krateris. Iškart į vakarus nuo Birto kraterio prasideda apie 45 km ilgio Birto raukšlė (*Rima Birt*).

Šaltiniai
---------

* Harrington, Philip S. *Cosmic Challenge: The Ultimate Observing List for Amateurs*. Cambridge University Press, 2010, p. 208
Tiesinis pjūklas
**Tiesinis pjūklas** – rankinis elektrinis įrankis, skirtas pjauti įvairioms medžiagoms. Jame įstatomi pjūkleliai veikia švytuokliniais judesiais.

Pjūklo savybės
--------------

Tiesiniai pjūklai yra vieni universaliausių įrankių, nes skirtingų pjūklelių dėka jais galima pjauti praktiškai visas statyboje ir buityje naudojamas medžiagas: medieną, metalą, plastmasę ir kt. Šių įrankių akumuliatoriniai modeliai patogūs darbui lauke ar soduose genint medžių šakas.

Medžiaga pjaunama į ją įrėmus įrankį. Priekinės atraminės plokštės pagalba reguliuojamas pjovimo gylis. Ji leidžia pjauti iki pat krašto, be to, užtikrina pjūklelio matomumą. Reguliuojami judesių greičiai parenkami darbui su skirtingomis medžiagomis. Reguliuojamas greitis leidžia atsargiai pjauti trapias medžiagas arba pjauti dideliu greičiu. Pjūklelio eiga primena siaurapjūklio geležtės darbą. Pjūkleliai lengvai keičiami viena ranka, be įrankių, juos įstatant SDS sistemos mechanizmo dėka.

Priklausomai nuo įrankio modelio ir galingumo, pjovimo gylis medienoje siekia apie 250 mm, metale – 20 mm, aliuminyje – 30 mm, vamzdžiuose – 130 mm, pjūklelio eigos ilgis – 25 mm.

* AEG firmos pjūklasAEG firmos pjūklas
* Darbas su belaidžiu pjūkluDarbas su belaidžiu pjūklu
* Angos sienoje išpjovimasAngos sienoje išpjovimas
* Vinių nupjovimas mediniuose laiptuoseVinių nupjovimas mediniuose laiptuose

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tiesinis pjūklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tiesiniai pjūklai (*įrankiai.lt*)
* Tiesinių pjūklų geležtės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Senovės Armėnijos regionasTaikas Տայք |
| --- |
|  |
| Šalis | šiaurės rytų Turkija |
| Tautos | armėnai |
| **Miestai** | Oltu |
| **Vėlesnis pav.** | Tao (regionas) |
|  |
|  |

**Taikas** (arm. Տայք, *Taykʿ*) buvo istorinis Senovės Armėnijos regionas, vienas iš jos 15 ašcharų (pasaulių). Graikiškai buvo vadinamas **Taochija**.

Geografija
----------

Taikas apėmė teritorijas dabartinėje Turkijoje: Jusufelio (*Kiskim*) rajoną Artvino provincijoje, Oltu, *Olur* (*Tavusker*), *Tortum* ir *Çamlıkaya* (*Hunut*) rajonus į šiaurę nuo İspiro Erzurumo provincijoje. Į pietvakarius buvo Spero istorinis regionas (dabar Ispiras). 

Taikas apėmė Čorocho upės vidurupį. Jis ribojosi su Aukštutine Armėnija pietvakariuose, Gugarku šiaurėje, Airaratu rytuose ir Pontu vakaruose.

Istorija
--------

Manoma, kad regionui pavadinimą davė senovėje čia gyvenusios taochų gentys (viena iš huritų atšakų). II tūkst. pr. m. e. pabaigoje jos sukūrė Diauchi karalystę, kuri minima asirų ir urartų tekstuose. Vėliau regioną kontroliavo Kaukazo Iberija. II a. pr. m. e. regioną prisijungė Armėnijos karalystė, kuri jį pavertė vienu iš savo administracinių vienetų, ašcharų. Jis buvo greitai armėnizuotas. Tuo metu Taiką sudarė 8 kantonai:

* *Kog*
* *Berdac por*
* *Partizac por*
* *Čaks*
* *Bocha*
* *Vokage*
* *Azord*
* *Ka por*
* *Asiats por.*

Nuo 387 m. regioną kontroliavo Bizantija, tačiau iš tikro čia valdė Mamikonianų giminės kunigaikščiai. VIII a. regionas patyrė arabų invazijas, o vėliau arabai žiauriai numalšino krikščionių armėnų sukilimus. Dėl to klestėjęs regionas praktiškai ištuštėjo. Tuo pasinaudojo regiono šiauriniai kaimynai gruzinai, kurie ėmė jį apgyvendinti, IX a. jie jau sudarė regiono gyventojų daugumą. Nuo tada regionas tapo žinomas kaip Tao.

Po Pirmo pasaulinio karo Armėnija ir Gruzija varžėsi dėl regiono, ypač dėl Oltu, tačiau galutinai regionas pripažintas Turkijai.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Armėnijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Didžioji Armėnija(ašcharai) | 
Aukštutinė Armėnija (Karenitida) · Copkas (Sofena) · Aldznikas (Arzanena) · Turuberanas (Tarontida) · Mokas (Moksoena) · Korčaikas (Korduena) · Parskahaikas (Sigriana) · Vaspurakanas (Basorepida) · Siunikas · Arcachas (Orchistena) · Utikas (Otena) · Paitakaranas (Kaspiana) · Taikas (Taochija) · Gugarkas (Gogarena) · Airaratas (Araksena) |  |
|  |
| Kita | 
Mažoji Armėnija · Kilikijos Armėnija |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tiesioginė personalo paieška** (neformaliai *galvų medžioklė*, angl. *headhunting*) – specializuota personalo atrankos rūšis, kuri naudojama stipriausių vadovų ar specialistų paieškai. Tiesioginė paieška dažnai įtraukia ir trečią šalį, kuri yra personalo atrankos kompanija. Trečiosios šalies įsitraukimas dažniausiai palengvina tiesioginės personalo paieškos procesą, kadangi trečioji šalis išsiaiškina potencialaus kandidato tinkamumą ir norą dirbti konkurentų organizacijoje.

Aukščiausių vadovų paieškos kompanijos
--------------------------------------

Aukščiausių vadovų paieškos kompanijos specializuotasi dirbti su aukščiausio lygio vadovų ar specialistų atranka įvairiose pramonės šakose. Ilgus metus dirbančios vadovų paieškos kompanijos, tokio tipo paieškas atlieka profesionaliai ir tikslingai. Būtent tokios žmogiškųjų išteklių valdymo kompanijos visų pirma atlieka kliento poreikių analizę, vykdo potencialių kandidatų pritraukimą, organizuoja susitikimus ir padeda vesti derybas.
| Buteikių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Buteikių piliakalnisButeikių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°25′02″ š. pl. 25°05′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41722°š. pl. 25.09833°r. ilg.﻿ / 55.41722; 25.09833Koordinatės: 55°25′02″ š. pl. 25°05′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41722°š. pl. 25.09833°r. ilg.﻿ / 55.41722; 25.09833 |

 |
| Vieta | Anykščių rajonas |
| Seniūnija | Kurklių seniūnija |
| Aukštis | 13,5 m |
| Plotas | 50x15-20 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmečio pabaiga - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1955 |
| Tirtas | 1955 m. |

**Buteikių piliakalnis ir gyvenvietė** (A1404K) – piliakalnis ir gyvenvietė Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Buteikių kaimo, apie 0,1 km į šiaurę nuo kelio Kurkliai-Kurkleliai.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra kaimo šiaurės rytų dalyje, Virintos intako Nevėžos dešiniajame krante, ilgos siauros kalvos rytinėje gale. Iš rytų ir pietų jį juosia Nevėžos slėnis, iš šiaurės - pelkėta dauba. Šlaitai statūs, 13 m aukščio. Piliakalnis suardytas per Pirmąjį pasaulinį karą , jo aikštelėje ir šlaituose 1915 m. buvo įrengti apkasai. Aikštelės vakarinę dalį nuo gretimos aukštumos skiria trys, 2,5, 4,5 ir 4,5 m aukščio pylimai ir trys tarp jų iškasti 5,5, 3,0 ir 2,5 m gylio grioviai. Spėjama, kad aikštelė buvo apie 50 m ilgio ir 15–20 m pločio ir su įtvirtinimais užėmė 120 m ilgio kalvos dalį.

Tyrimai
-------

1942 m. piliakalnį žvalgė Petras Tarasenka. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1969 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Aikštelėje ir pietinėje papėdėje rasta kultūrinio sluoksnio liekanų, rytinėje - lipdytos lygiu, brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi keramikos, geležies šlako. Piliakalnis datuojamas 1 tūkstantmečiu.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Marijampolio piliakalnis 17 km | Šeimyniškėlių piliakalnis 14 km | Bijeikių piliakalnis 13 km  Buivydų piliakalnis (Anykščiai) 15 km |  |
| Šovenių piliakalnis 15 km |  | Jašiškio piliakalnis 18 km |
| Svirnų piliakalnis 14 km | Berzgainių piliakalnis 18 km  Vargulių piliakalnis 9 km | Janonių piliakalnis 6 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kazakevičius. *Buteikių piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 666 psl.

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. t.2
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998.

Nuorodos
--------

* Buteikių piliakalnis
| Patilžiaivok. *Patilszen, Insterwalde*rus. *Отрадное* |
| --- |
| 

PatilžiaiPatilžiai

54°52′07″š. pl. 22°36′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.8687°š. pl. 22.6161°r. ilg.﻿ / 54.8687; 22.6161﻿ (Patilžiai)Koordinatės: 54°52′07″š. pl. 22°36′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.8687°š. pl. 22.6161°r. ilg.﻿ / 54.8687; 22.6161﻿ (Patilžiai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Patilžiai** (vok. *Patilszen*, nuo 1931 m. *Insterwalde*, rus. *Отрадное*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 13 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 11 km į pietryčius nuo Lazdynų, ant Įsruties kranto, Šorelių girios pakraštyje.

Istorija
--------

Patilžių kaimo bendruomenė 1938 m.
1785 m. buvo mišrusis kaimas su 9 ugniakurais, 1818 m. – mišrusis kaimas su 9 ugniakurais ir 59 gyventojais, 1839 m. – mišrusis kaimas su 10 ugniakurų ir 82 gyventojais. 1723–1818 m. priklausė Grumbkaukaičių domenų valsčiui (Ragainės, vėliau Įsruties apskrities sudėtyje), 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Grumbkaukaičių valsčiui. Tikintieji priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. 1901 m. šalia kaimo nutiestas siaurasis geležinkelis, įrengta stotelė. Kaime buvo malūnas, girininkijos namai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 121 | 112 | 145 | 128 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Patilžiai, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-12-23.
2. 1 2  Patilžiai, GenWiki vok.
3. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
4. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
**Butajevo byla** – baudžiamoji byla, tapusi vienu iš 1940 m. birželio 14 d. TSRS ultimatumo Lietuvai pretekstų.

Istorija
--------

1940 m. sausio mėn. Lietuvos karinė žvalgyba užverbavo TSRS kariuomenės Naujosios Vilnios įguloje, įkurtoje pagal 1939 m. pasirašytą Lietuvos–TSRS savitarpio pagalbos sutartį, tarnaujantį Gadžibalą Butajevą. Kai 1940 m. vasario 4 d. šis pabėgo iš įgulos, Lietuvos karinė žvalgyba nutraukė su juo ryšius. 1940 m. kovo mėn. TSRS kariuomenės junginių, dislokuotų Lietuvoje, vadovybė kreipėsi į Lietuvos kariuomenės Pirmosios divizijos vadą Joną Černių, prašydama surasti dezertyrą. TSRS užsienio reikalų komisaro pavaduotojas Vladimiras Dekanozovas pareiškė priekaištą Lietuvos pasiuntiniui Maskvoje Ladui Natkevičiui, kad Lietuvos policija tyčia neieško bėglio.

Byla
----

G. Butajevas slapstėsi Vilniuje, netoli Rasų kapinių. 1940 m. gegužės 12 d. policijos sekliams atėjus jo suimti, bandė bėgti, tačiau matydamas, kad nepavyks, nusišovė. Dalyvaujant TSRS kariuomenės atstovams atliktas nuodugnus tyrimas, konstatuota savižudybė ir byla nutraukta.

Tačiau netrukus TSRS vyriausybė apkaltino Lietuvą, kad čia grobiami, tardomi ir kankinami TSRS kariai, o G. Butajevas buvęs nužudytas. Lietuvos vyriausybės sudaryta speciali komisija patvirtino, kad G. Butajevas nusišovė. TSRS atmetė komisijos išvadas. 1940 m. birželio 14 d. TSRS ultimatume Lietuvai teigiama, kad G. Butajevą nušovė Lietuvos policija, kai buvo pareikalauta jį grąžinti. Iškart po ultimatumo Raudonoji armija okupavo Lietuvą.

TSRS okupavus Lietuvą Butajevo byla buvo atnaujinta. Dėl G. Butajevo žūties ir raudonarmiečių grobimu apkaltinti buvęs Valstybės saugumo departamento direktorius Augustinas Povilaitis ir buvęs vidaus reikalų ministras Kazys Skučas. 1940 m. liepos pabaigoje jie buvo išvežti į Maskvą ir 1941 m. liepos 12 d. sušaudyti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gediminas Rudis. *Butajevo byla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 661 psl.
| Patos de Minasas*Patos de Minas* |
| --- |
|              |
| *Šv. Antano katedra* |
|  |
| 

Patos de MinasasPatos de Minasas

18°34′54″ p. pl. 46°30′53″ v. ilg.﻿ / ﻿18.58167°š. pl. 46.51472°r. ilg.﻿ / 18.58167; 46.51472﻿ (Patos de Minasas)Koordinatės: 18°34′54″ p. pl. 46°30′53″ v. ilg.﻿ / ﻿18.58167°š. pl. 46.51472°r. ilg.﻿ / 18.58167; 46.51472﻿ (Patos de Minasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Minas Žeraisas Minas Žeraisas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1826 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 118 374  |
| **Plotas** | 22,7 km² |
| **Tankumas** (2007) | 5 215 žm./km² |
| **Altitudė** | 833 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Patos de Minasas |

**Patos de Minasas** (port. *Patos de Minas*) – miestas Brazilijoje, vakarų Minas Žeraise, 415 km į šiaurės vakarus nuo Belo Horizontės, prie Paranaibos aukštupio. Veikia oro uostas, yra geležinkelis į Belo Horizontę. Žemės ūkio mašinų, fosforo trąšų gamyba, maisto (pieno, mėsos), odų išdirbimo pramonė. Žemės ūkio centras – auginami ir parduodami javai (daugiausia kukurūzai), pupelės, manijokai, kava, citrinos, veisiami galvijai. Apylinkėse kasami deimantai. Veikia 3 universitetų fakultetai, Šv. Antano katedra. Patos de Minasas garsėja kasmetine (gegužę vykstančia) kukurūzų švente *Fenamilho*. Jos metu vyksta rodeo varžybos. Yra išlikę kolonijinės architektūros paveldo.

Istorija
--------

XVII–XVIII a. dabartinio miesto vietose kūrėsi pabėgėlių iš vergijos (darbų Minas Žeraiso kasyklose) gyvenvietės. XIX a. pr. pradėjo kurtis *Os Patos* gyvenvietė, pastatyta Šv. Antano bažnyčia (1826 m.). Vėliau gyvenvietės pavadinimas ne kartą keitėsi (*Santo Antônio da Beira do Rio Paranaíba, Santo Antônio dos Patos, Patos, Guaratinga*). 1892 m. suteiktos miesto teisės. Dabartinis pavadinimas naudojamas nuo 1945 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Patos de Minasas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  A Cidade – História Archyvuota kopija 2013-12-04 iš Wayback Machine projekto. Prefeitura de Patos de Minas
Žemės ūkio muziejus

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cechanoveco žemės ūkio muziejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Cechanoveco Kšystofo Kluko vardo žemės ūkio muziejus** (lenk. *Muzeum Rolnictwa im. ks. Krzysztofa Kluka w Ciechanowcu*) – muziejus esantis Cechanoveco mieste. Tai vienas iš dviejų tokio tipo muziejų Lenkijoje, turintis apie 27,000 eksponatų. Muziejaus pavadinimas skirtas žymiam vietos entomologui ir agronomui Janui Kšyštofui Klukui atminti. Muziejus įsikūręs buvusiuose Straženskių šeimos rūmuose, kurie buvo atstatyti 1966-1969 metais. Muziejuje eksponuojami 43 skirtingos senovinės medinės architektūros objektai. Visi statiniai buvo perkelti iš aplinkinių kaimų. Taip pat eksponuojami įvairūs velykiniai kiaušiniai iš viso pasaulio, duonos kepimo įranga, įvairios žemės ūkio augalų ir gyvulių rūšys, žemės ūkio įranga bei atstatytų rūmų vidus. Muziejuje dažnai rengiami įvairūs renginiai ir šventės. Kiekvienais metais muziejuje apsilanko vidutiniškai 60,000 turistų. Taip pat muziejuje yra 35 žmonėms skirta moderni konferencijų salė. 

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Muziejaus tinklalapis (lenk.)
| **Nikolajus Zubovasrus. *Николай Дмитриевич Зубов*** |
| --- |
|  |
| Nikolajus Zubovas |
| Zubovų giminės herbas |
| Zubovų giminės herbas |
|  |
| Gimė | 1801 m. rugsėjo 9 d. |
| Mirė | 1871 m. kovo 3 d. (69 metai) |
| Tėvas | Dmitrijus Zubovas |
| Motina | Praskovja Viazemskaja |
| Sutuoktinis (-ė) | Aleksandra de Raimon-Moden |
| Vaikai | Aleksandras,Nikolajus, Jelizaveta,Gavrilas,Aleksandra |
|  |
| Veikla | grafas, valstybės patarėjas, leibgvardijos poručikas |

**Nikolajus (Mikalojus) Zubovas** (rus. *Николай Дмитриевич Зубов*, 1801 m. rugsėjo 9 d. – 1871 m. kovo 3 d.) – grafas, Rusijos imperijos tikrasis valstybės patarėjas, imperatorius rūmų kamerheris, hofmeisteris, Preobraženskio pulko leibgvardijos poručikas, liberalas.

Biografija
----------

Vienintelis Lietuvos Zubovų šakos pradininko, Rusijos kariuomenės generolo majoro, grafo Dmitrijaus Zubovo (1764–1836) ir kunigaikštytės Praskovjos Viazemskajos (1772–1835) sūnus.

Nikolajaus Zubovo vaikai
Pagal Dmitrijaus Zubovo turto dalybų aktą 1839 m. jam atiteko Kretingos dvaras. Nikolajaus Zubovo laikais Kretingos dvare rekonstruotas ūkvedžio namas ir ūkiniai gamybiniai pastatai, apie XIX a. vidurį pastatyti mūriniai, secesinės architektūros rūmai. 1841 m. Pryšmančių kaimo žemėje įkurtas Pryšmančių dvaras, o žemdirbystei netinkama žemė apsodinta spygliuočių mišku. Platono Zubovo garbei Platonavu pavadintas Kretingos kaimo žemių pakraštyje prie Tenžės buvęs Zaštordų palivarkas. Žadeikių kaimo žemėje 1846 m. įkurtas Žadeikių palivarkas.

Žmona – Aleksandra de Moden (1807 m. rugsėjo 8 d. – 1839 m. birželio 28 d.).

Vaikai:

* Aleksandras (1829–1831).
* Nikolajus (1832–1898).
* Jelizaveta (1833 m. gruodžio 31 d. – 1894 m. gegužės 6 d.) Vyras – grafas Teodoras Heidenas (1821–1900).
* Gavrilas (Gabrielius) (1835–1891).
* Aleksandra (1839 m. birželio 29 d. – 1877 m. gruodžio 22 d.). Vyras – generolas Michailas Anenkovas (1835–1899).

Šaltiniai
---------

* Дворянские роды Российской империи. Т. 1, 1993.
* Julius Kanarskas. Kretingos dvaro savininkai. – Kretinga (Klaipėda: Druka), 2009.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Cechų sistema** – amatininkų sąjunga, normavusi jų kvalifikaciją, darbo laiką, pardavimo vietas, turimų pameistrių skaičių.

Cechų istorija
--------------

Miestuose įsikūrę amatininkai pradėjo reglamentuoti ir kontroliuoti savo veiklą. Užsiimti ūkine veikla amatininkas galėdavo tik tuo atveju, jei jis priklausydavo cechui, vienijančiam šia veikla užsiimančius asmenis. Į cechą įstojęs asmuo turėjo dalintis savo patirtimi. Norėdamas būti cecho nariu amatininkas turėdavo ne tik sumokėti mokestį cechui, bet ir vykdyti įvairias kitas sąlygas, pavyzdžiui, kelerius metus keliauti po apylinkes ir mokytis amatų, pagaminti brangų gaminį, liudijantį jo meistriškumą. Neretai cechų nariai vengdavo įsileisti į savo tarpą naujų konkurentų ir kartais labai užkeldavo reikalavimus.

Ribodami konkurenciją tarp narių cechai varžydavo amatininkų veiklą nustatydami maksimalų darbininkų skaičių, darbo laiką. Cecho paskirti atstovai tikrindavo ar laikomasi nustatytų taisyklių, dažnai pasitaikydavo, kad cechai išlaikydavo būrį, turintį vaikyti iš kitų miestų ar kaimų atvykusius prekiautojus, kartais net su pigesnėmis ar geresnės kokybės prekėmis.

Vilniuje buvo ne tik įvairių prekių gamintojų, bet ir budelių, elgetų cechai.

Cechų žlugimas
--------------

Nors iš pradžių cechų sistema palaikė kokybę ir skatino amatininkus tobulėti, vystantis technikai ji tapo progreso stabdžiu. Dirbtinis veiklos suvaržymas trukdė mechanizuoti gamybą, savo rinkos saugojimas stabdė prekybą. Pirmosios didesnės mechanizuotos įmonės kūrėsi nuošaliau kaimuose. Panaikinus baudžiavą tuo pačiu laiku buvo naikinama ir cechų sistema.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cechų sistema** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Iširai |
| --- |
| Iširas Faustinas Toresas (1990 m.)Iširas Faustinas Toresas (1990 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~1600 |
| Populiacija šalyse | Paragvajus, Brazilija |
| Kalba (-os) | iširų |
| Religijos | krikščionybė, šamanizmas |
| Giminingos etninės grupės | ajoreo |

**Iširai** (*Öšhörö, Išïrï, Yshyr Ybytoso*), **čamakokai, ošhorai** – indėnų tauta, gyvenanti Šiauriniame Čiake, Paragvajaus upės pakrantėse. Jų gyvenamos teritorijos driekiasi Paragvajuje (Aukštutinis Paragvajus) ir Brazilijoje (Pietų Mato Grosas). Sudaro 1571 žmonės Paragvajuje (2002 m.; pagrindinės gyvenvietės Puerto Bahija Negra, Puerto Diana, Puerto Esperanza, Dos Estrellas, Potrerito ir Fuerte Olimpas) bei 40 (1994 m.) – Brazilijoje. Kalba čamakokų kalba, priklausančią samukoanų šeimai.

Dar neseniai vertėsi medžiokle ir gerybių rinkimu.

Iširų šamanas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gadžijevas*Гаджиево* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

GadžijevasGadžijevas

69°15′20″ š. pl. 33°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿69.25556°š. pl. 33.31667°r. ilg.﻿ / 69.25556; 33.31667﻿ (Gadžijevas)Koordinatės: 69°15′20″ š. pl. 33°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿69.25556°š. pl. 33.31667°r. ilg.﻿ / 69.25556; 33.31667﻿ (Gadžijevas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Murmansko sritis Murmansko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1957 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 11 089  |
| **Altitudė** | 72 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gadžijevas |

**Gadžijevas** (rus. *Гаджиево*) – miestas Rusijoje, Murmansko srityje, į šiaurės rytus nuo Murmansko, prie Kolos įlankos užutėkio; įeina į Aleksandrovsko uždarąją teritoriją. Yra Rusijos šiaurės laivyno karinė bazė.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1957 m. ir vadinta ***Jagelnaja Guba*** (*Ягельная Губа*). 1967 m. pervadinta iš Dagestano kilusio kapitono, TSRS didvyrio Magometo Gadžijevo garbei. 1981 m. Gadžijevas paskelbtas uždaruoju miestu, jam suteiktas kodinis pavadinimas ***Murmanskas-130***. Nuo 1994 m. miestas vadintas ***Skalistu*** (*Скалистый*), o 1999 m. grąžintas Gadžijevo pavadinimas.
Koordinatės: 54°44′10″š. pl. 23°55′20″r. ilg.﻿ / ﻿54.736059°š. pl. 23.922287°r. ilg.﻿ / 54.736059; 23.922287

|  Išlaužo kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Išlaužas |
| **Adresas** | Sodų g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | ~1930 m. |

**Išlaužo kapinių koplyčia** stovi veikiančiose kapinėse Išlauže, Prienų rajone, šalia Išlaužo bažnyčios. Ji yra architektūros paminklas, 2005 m. įtrauktas į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 30264), Išlaužo seniūnijos lankytinų vietų sąrašą. Koplyčioje pastatyta vertinga medinė skulptūra „Kristus surištomis rankomis", vadinamoji „Ecce Homo" (liet. *Štai žmogus*).

Mūrinė pusiau atvira koplyčia stūkso medžiais apsodinto tako gale, prie pirminės kapinių teritorijos ribos. Toliau už jos, į pietvakarius, plyti atvira kapinių teritorija su naujaisiais palaidojimais. Pagrindinė kapinių alėja driekiasi per kapines, sujungdama koplyčią ir pagrindinių takų sankirtoje stovinčią Švč. Mergelės Marijos Maloningosios statulą – kapinių landšafto dominantę. Marijos figūra stovi veidu pasukta į bažnyčią. Kapinėse stovinčių sakralinių objektų derinys – išskirtinis prasmingo ir planingo kapinių sutvarkymo tarpukario Lietuvoje pavyzdys.

Istorija
--------

Išlaužo bažnyčia ir kapinės įrengtos vykdant tarpukario Žemės reformą, 1925 m. nusavinus grafams Tiškevičiams priklausiusią dvaro sodybą. Tuo laikotarpiu buvusio parko alėjos gale Jėzaus Kristaus garbei buvo pastatyta koplytėlė. Joje patalpinta medinė statula datuojama XIX a. pab.–XX a. pagaminta nežinomo autoriaus. Apie 1930 m. iš Juozapo Zenkevičiaus dirbtuvės ją nupirko Išlaužo bažnyčios statytojas kun. Vytautas Gurevičius (1889–1979). Vietos žmonių teigimu, pats kunigas dar pataisęs statulos drožinį.

* KoplyčiojeKoplyčioje
* SkulptūraSkulptūra
* Vaizdas iš šonoVaizdas iš šono
* Koplyčia stovi netoli bažnyčiosKoplyčia stovi netoli bažnyčios

Literatūra
----------

* Lietuvos sakralinės dailės katalogas T. 1. Vilkaviškio vyskupija. IV knyga: Aleksoto dekanatas. Vilnius: Gervelė, 2000, p. 157–161. [*Stankevičienė, R. Išlaužo kapinės. Koplytėlė su statula „Ecce Homo"*]. ISBN 9986-638-03-8.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Išlaužo kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3  Architektūros objektai. Išlaužo bažnyčia Archyvuota kopija 2021-05-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-03-08.
3. ↑  Išlaužo lankytinos vietos Archyvuota kopija 2016-03-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gaetait. *Gaeta* |
| --- |
| *Gaetos senamiestis* |
|  |
| 

GaetaGaeta

41°13′00″ š. pl. 13°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.21667°š. pl. 13.56667°r. ilg.﻿ / 41.21667; 13.56667﻿ (Gaeta)Koordinatės: 41°13′00″ š. pl. 13°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.21667°š. pl. 13.56667°r. ilg.﻿ / 41.21667; 13.56667﻿ (Gaeta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Provincija** | Latinos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 21 668  |
| **Plotas** | 28,48 km² |
| **Tankumas** (2010) | 761 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Gaeta |

Žymioji natūrali jūros grota *Montagna Spaccata*
**Gaeta** – miestas ir komuna Latinos provincijoje Lacijuje, centrinėje Italijoje. Įsikūręs kyšulyje, besidriekiančiame Gaetos įlankos gilumoje, už 120 km nuo Romos ir 80 km nuo Neapolio. Apie 21,5 tūkst. gyventojų (2004).

Miestas suvaidino svarbią rolę karybos istorijoje: jo gynybinės sienos pastatytos romėnų laikais. Mieste likę ir keli kiti to meto paminklai, tarp jų I a. pastatytas Romos generolo Liucijaus Munacijaus Planko mauzoliejus *Montagna Spaccata* („Perskelto kalno") viršūnėje.

XV a. Gaetos gynybinės sienos buvo pratęstos ir sutvirtintos; tai tęsėsi tol, kol egzistavo Neapolio karalystė (vėliau Dviejų Sicilijų karalystė). Mūsų laikų Gaeta – žvejybos ir naftos transportavimo jūrų uostas bei restauruotas turizmo kurortas. Gaetoje įkurta NATO operacijų bazė.
Nikolajus Patruševas su Vladimiru Putinu
**Nikolajus Platonovičius Patruševas** (*Николай Платонович Патрушев*, g. 1951 m. liepos 11 d. Leningrade) – rusų žvalgybininkas, TSRS bei Rusijos saugumo tarnybų tarnautojas, FSB vadovas, armijos generolas (2001 m.)

Biografija
----------

Nikolajus Patruševas gimė karo jūreivio šeimoje. Mokėsi 211-oje vidurinėje mokykloje, vienoje klasėje su Valstybės Dūmos pirmininku Borisu Gryzlovu.

1974 m. baigė Leningrado valstybinį jūrinės technikos universitetą, dirbo inžinieriumi instituto konstruktoriaus biure.

1974–1975 KGB aukštųjų kursų klausytojas (Minskas). Vėliau studijavo teisę, apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją.

1999 m. balandžio m. pradėjo eiti pirmojo FSB direktoriaus pavaduotojo pareigas. Nuo rugpjūčio 9 d. Vladimirui Putinui pasitraukus iš FSB vadovo posto – direktoriaus pareigas (laikinai).

1999 m. rugpjūčio 16 d. paskirtas RF FSB direktoriumi. Nuo Andropovo (vadovavusio KGB veiklai daugiau nei 15 metų) laikų ilgiausiai ėjo saugumo tarnybos vadovo pareigas.

1999 m. spalio mėn. išrinktas NVO saugumo organų bei spectarnybų tarybos pirmininku.

2008 m. gegužės 12 d. paskirtas Rusijos Federacijos Saugumo tarybos sekretoriumi.

Šaltiniai
---------

* Lentapedija Patruševo biografija **(**rus.**)**
***Gaha Sattasai*** (prakr. *Gāhā Sattasaī*) arba ***Gathasaptašati*** (skr. गाथासप्तशती = IAST: *Gāthāsaptaśatī* – „Septyni šimtai giesmių") – poezijos rinkinys (antologija), sukurtas maharaštri prakritu. Kūrinį sudaro 700 posmų, tačiau skirtingose redakcijose posmai skiriasi, todėl manoma, kad kūriniai buvo tyčia sudėliojami taip, kad sudarytų 700 posmų. Iš viso, per skirtingas redakcijas atsekama >950 kūrinių. Tikėtina, kad maharaštri poezijos žinovai dažnai cituodavo kitus maharaštri posmus arba patys juos įtraukdavo naujos redakcijos pabaigoje, o vėliau jie būdavo perrašomi kartu su originalu.

Minimi 278 *Gaha Sattasai* poetai, tačiau daugelio jų autentiškumas abejotinas. Kai kurie iš jų veikiausiai buvo Satavahanų dvaro poetai, kiti – kaimo poetai. Dažniau minimas tik poetas Pādalipta – jam priskiriama 12 posmų. Dauguma kūrinių parašyti *arya* metru. Lyrikos rinktinės turinys beveik išskirtinai atspindi šalies kaimų, išsidėsčiusių Godavari upės pakrantėse tarp deltos iki Vindhjos kalnų, gyvenimą. Šis gyvenimas traukė sostinės poetus ir mokslininkus rinkti folkloro lyriką ir ją pamėgdžioti.

*Gaha Sattasai* kildinamas iš Satavahanų dinastijos antologijos maharaštri kalba *Sātavāhana* (~II a.). Teigiama, kad valdant Satavahanų valdovui Halai buvo sudaryta 700-ų geriausių posmų rinktinė, vadinta *Hāla*, o vėliau – *Gaha Sattasai*.

Nuorodos
--------

* Kūrinys originalo kalba (transliteruotas)
* Vertimas į sanskritą
* Peter Khoroche; Herman Tieken (2009), *Poems on life and love in ancient India: Hāla’s Sattasaī*, Excelsior Editions (vertimas į anglų k.)
|  Agvakatekai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 30 977 |
| Populiacija šalyse | Gvatemalos vėliava Gvatemala (Huehuetenango departamentas) |
| Kalba (-os) | agvakatekų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės | čatlčitekai, išiliai, mamai |

**Agvakatekai** (isp. *aguacatecos*, sav. *awakatek*) – indėnų (majų) tauta, gyvenanti šiaurės vakarų Gvatemaloje (daugiausia Huehuetenango departamente, Agvatano apylinkėse). Populiacija ~30 tūkst. žmonių (XX a. II pusėje – 80 tūkst.). Agvakatekų kalba priklauso majų kalbų šeimai, mamių pogrupiui; taip pat kalba ispaniškai. Tikintieji – katalikai.

Tradicinis verslas – rankinė lydiminė žemdirbystė (auginami kukurūzai, pupelės, moliūgai, aitrieji pipirai, slėniuose – pomidorai, obuoliai, kava, bulvės, kakava, svogūnai). Dalis šeimų laiko kiaules, avis, galvijus, naminius paukščius. Verčiamasi medžiokle, rankiojimu. Išvystyti amatai: pynimas, audimas, lipdytinė keramika.

Agvakatekų būstas stačiakampio plano, vienos patalpos, statomas iš cukranendrių žiogrių, akmens arba plaušplyčių, su dvišlaičiu šiaudiniu stogu ir pirties priestatu.

Vyrai vilki plačias baltas kelnes, marškinius, šiaudines skrybėles, ant marškinių nešioja vilnones liemenes, liemenį persijuosia juosta. Moterys nešioja tamsius klostuotus sijonus, įvairiaspalviais raštais puoštus uipilius, stačiakampius vilnonius apsiaustus, plačias juostas, plaukus riša raudonais kaspinais. Moterys vaikšto basnirčia, vyrai dėvi sandalus.

Tradicinė šeima didžioji arba išplėstinė, santuoka patrilokalinė (2–4 kartos). Seniūnų tarybą patvirtina išrinktas alkaldas, atstovaujantis municipalinę valdžią. Išlikęs tikėjimas dvasiomis globėjomis (tonaliais, nagualiais), šaltinių, urvų, kalnų dvasiomis, tradicinės žemdirbystės, laidotuvių apeigos. Išlikusi tautostaka, mitai, raganavimas, būrimas. Katalikiškų miestų globėjų švenčių metu vyksta karnavalai, eisenos, vaidinimai. Apeigoms naudoja senąjį majų kalendorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Агуакатеки*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
*Kitos reikšmės – Akademijos Ugnės Karvelis gimnazija.*
Koordinatės: 55°24′00″ š. pl. 23°51′12″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40000°š. pl. 23.85333°r. ilg.﻿ / 55.40000; 23.85333


|  |
| --- |
| **Kėdainių rajono savivaldybės Akademijos gimnazija** |
| Kėdainių rajono savivaldybės Akademijos gimnazija herbas |
|  |
| **Adresas** | Jaunimo g. 2, Akademija |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** | 436 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 51 |

Akademijos pradinė mokykla
Renovuota gimnazija, 2016 m.
**Kėdainių rajono savivaldybės Akademijos gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainių raj. Akademijoje, Jaunimo g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290059370. Filialas Kėdainių r. Akademijos Gimnazijos Šlapaberžės pradinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

1874 m. Dotnuvos dvare grafienės Liudmilos Kreicienės iniciatyva ir lėšomis įkurta privati Dotnuvos dvaro pradžios mokykla dvaro kumečių abiejų lyčių vaikams. 1919 m. įkurta valstybinė Dotnuvos dvaro pradžios mokykla, ji 1944 m. – tapo Dotnuvos gimnazija. 1955 m. mokykla pradėta vadinti Dotnuvos Ivano Mičiurino vidurinė mokykla. 1988 m. mokyklos pavadinimas pakeistas į Akademijos vidurinę mokyklą. 2010 metais Rugsėjo 1 dieną, mokykla tapo Akademijos gimnazija.

Direktoriai
-----------

* 1995 m. Romualdas Lengvinas;
* 2007 m. Liudas Tauginas.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 56°03′56″š. pl. 22°12′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.0656°š. pl. 22.2150°r. ilg.﻿ / 56.0656; 22.2150

|  Gadūnavo Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gadūnavas |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1901 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Gadūnavo Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gadūnavo miestelyje, 9 km į šiaurę nuo Telšių.

Istorija
--------

Apie 1765 m. pastatyta Degenių kaimo koplyčia. 1783 m. Jurgis Gadonas kitoje vietoje, šalia kaimo, pastatė bažnyčią. Vietovę imta vadinti Gadūnavu.

1817 m. įsteigta parapija. Dar 1870 m. klebonas Vismontas, klebonavęs čia 30 metų, planavo statyti naują bažnyčią ir paskyrė 7000 rublių. Dabartinė mūrinė bažnyčia pastatyta 1901 m. kunigo Baltramiejaus Baltrėno rūpesčiu.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, su aukštu fasado bokštu. Vidus 3 navų, skliautuotas. Yra 3 ąžuoliniai altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė, ažūrinė, su arkiniais vartais.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2016 m.Bažnyčia 2016 m.
* Interjeras (tvarkomas)Interjeras (tvarkomas)
* Smailės kryžiusSmailės kryžius

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gadūnavo Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Benas Tenas |
|  |
| Dar žinoma kaip | *Benas Tenas. Klasika* |
| Žanras | Mokslinė fantastikaNuotykių filmasVeiksmo filmas |
| Kūrėjas (-ai) | Man of Action |
| Įgarsino | Tara StrongMeagan SmithPaul EidingDee Bradley BakerSteven BlumRichard Steven HorvitzRichard McGonagleFred TatascioreJim Ward |
| Atidarymo muzika | „Benas Tenas"  (atlieka Moxy) |
| Kompozitorius (-iai) | Andy Sturmer |
| Kilmės šalis | JAV |
| Kalba (-os) | anglų |
| Sezonų skaičius | 4 |
| Serijų skaičius | 52 |
| Gamyba |
| Vykdantysis prodiuseris (-iai) | Brian A. Miller  (su „Cartoon Network Studios")  Tramm WigzellSam Register |
| Trukmė | 22 min. |
| Gamybos kompanija | Cartoon Network Studios |
| Platintojai | Warner Bros. Television Studios |
| Transliacija |
| Originalus kanalas | Cartoon Network |
| Vaizdo formatas | 480i SDTV(bandomoji versija)1080i HDTV |
| Originalus laikotarpis | 2005 m. gruodžio 27 d. – 2008 m. balandžio 15 d. |

**Benas Tenas** (angl. – *Ben 10*, taip pat žinomas kaip *Ben 10 Classic –* „Benas Tenas. Klasika") *–* kultinis amerikiečių animacinis serialas, sukurtas „Man of Action" – kūrėjų grupės, kurią sudaro Dankanas Rulou (*Duncan Rouleau*), Džo Keisi (*Joe Casey*)*,* Džo Keli (*Joe Kelly*) ir Styvenas Syglas (*Steven T. Seagle*). Serialą prodiusavo „Cartoon Network Studios". Serialas yra apie dešimtmetį berniuką Beną Tenisoną (Teną), kuris miške suranda į rankinį laikrodį panašų prietaisą – Omnitriksą. Įrenginiui savaime prisitvirtinus prie riešo, šis leidžia savininkui pavirsti į tam tikrą ateivį su savitais gebėjimais. Naudodamasis Omnitriksu, Benas, kartu su pussesere Gven ir seneliu Maksu, ryžtasi ginti Žemę bei visatą nuo blogio. Pirmoji serija išleista 2006 m. sausio 14 d. televizijoje „Cartoon Network". Paskutinė serija pasirodė 2008 m. balandžio 15 d. Atidarymo muzikos „Benas Tenas" kompozitorius Endis Sturmeris (*Andy Sturmer*), o atlikėja – Moxy.

Animacinio serialo populiarumas augo, jis pelnė „Emmy" apdovanojimą dėl „nepriekaištingų asmeninių pasiekimų animacijoje". Ilgainiui serialas virto franšize: „Beną Teną" pratęsė „Benas Tenas prieš ateivius", „Benas Tenas. Lemiama kova" ir „Benas Tenas. Supervisata".

Siužetas
--------

Animaciniame seriale figūruoja pagrindinis veikėjas, Benas Tenisonas (įgarsino *Tara Strong*), dešimtmetis berniukas, kartu su pussesere Gven (įgarsino *Meagan Smith*) ir seneliu Maksu (įgarsino *Paul Eiding*), išvykęs praleisti vasaros atostogas. Vieną naktį, besiruošiant pernakvoti netoli vienos stovyklavietės, senelio Makso keleiviniame mikroautobuse, Benas miške randa neįprastą dangaus kūną su keistu, rankinį laikrodį primenančiu įrenginiu – Omnitriksu. Berniukui ištiesus ranką link netikėto radinio, šis visam laikui prisitvirtina prie Beno riešo, suteikdamas jam gebėjimą pavirsti į vieną iš dešimt galimų ateivių su savitais sugebėjimais bei galiomis. Atostogų metu Tenisonai užpuolami įvairių nežemiškų gyvybių, dažniausiai siekiančių perimti Omnitriksą į savo rankas.

Išnašos
-------

1. ↑  Kur, Maciej (2015-06-12). „Interview: Dave Johnson". gothamwdeszczu.com.
2. ↑  Moxy Music. *Nuoroda tikrinta 2007-05-20.*
3. ↑  Archived copy. *Originaliai archyvuota 2009-03-28.*
**Jonas Brundza** (1889 m. liepos 14 d. Piliakalnų k. Šunskų valsč. Marijampolės apskr. – 1969 m. sausio 1 d. Brukline, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs pradžios mokyklą, privačiai mokėsi, kad galėtų įstoti į gimnaziją. Kartu pas Šunskų vargonininką J. Noreiką mokėsi ir vargonuoti. Nuvykęs į Marijampolę, mokėsi gimnazijoje ir muzikos pas Joną Bendorių. Vėliau išvažiavo į Varšuvą ir ten pas V. Ratušinską studijavo vargonus.

Vargonininkų draugijos bažnytinės muzikos skyriuje išlaikęs reikiamus egzaminus, grįžo į Lietuvą. Iš pradžių vargonininkavo Kučiūnuose (Biržų raj.), o vėliau Višakio Rūdoje (Marijampolės raj.).

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, pasitraukė į Vilnių. Apsigyvenęs moksleivių bendrabutyje, mokė jaunimą dainų ir giesmių. Parengė moksleivių chorą ir ketino giedoti lietuviams skirtose pamaldose lenkiškoje bažnyčioje, bet lenkai labai įsižeidė ir chorvedžio net neįsileido. Artėjant frontui su moksleiviais pasitraukė į Voronežą (Rusija), ten gimnazijoje dėstė muziką ir vadovavo chorui. Imperatoriškoje muzikos mokykloje mokėsi muzikos teorijos ir skambinti fortepijonu.

1918 m. su moksleiviais grįžo į Lietuvą, 1919 m. įstojo į Kauno įgulos karo mokyklą, buvo aviacijos dalinių choro vadovas – karius mokė dainų ir giesmių. 1920 m. Lietuvos švietimo ministerijos surengtuose kursuose dėstė muziką ir vadovavo chorui. 1921–1922 m. buvo Šv. Zitos draugijos choro vadovas, surengė koncertą Kauno miesto teatro salėje. Mokėsi Kauno muzikos mokykloje ir kartu vargonininkavo. Nuo 1921 m. dirbo Teisingumo ir Finansų ministerijose.

1923 m. atvykęs į JAV, užėmė vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Kryžiaus parapijoje M. Carmele, PA. Po kelių mėnesių pradėjo vargonininkauti Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Brukline ir dirbo joje iki pensijos (1956 m.). Dirbdamas vargonininko ir chorvedžio darbą, apie trejus metus mokėsi *A. Guilmant Organ School* Niujorke. Su Šv. Jurgio parapijos choru surengė per 100 koncertų, statė muzikinius veikalus, propagavo lietuvių kompozitorių kūrinius, dalyvavo dainų šventėse ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Buvo 1939 m. Niujorko Pasaulinės parodos Lietuvių dienos jungtinio choro dirigentas.

Nuo 1925 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, Centro valdyboje keletą metų ėjo raštininko ir knygininko pareigas. Pasirašydamas įvairiais slapyvardžiais, daug rašė spaudoje. 1936 m. išleido Juozo Žilevičiaus knygą „Česlovas Sasnauskas". Žmona Bronė Brundzienė-Vencevičiūtė žinoma dainininkė (dramatinis sopranas).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| Dan Bittman |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Dan Bittman |
| Gimė | 1962 m. kovo 29 d. (61 metai)  Bukareštas, Rumunija |
| Kilmė | Rumunijos vėliava Rumunija |
| Aktyvumo metai | 1984–dabar |
| Susijusi veikla | Holograf |

**Dan Bittman** (g. 1962 m. kovo 29 d. Bukarešte) – Rumunijos dainininkas, dainų autorius, aktorius ir televizijos laidų vedėjas.

Bittman nuo 1985 m. yra grupės Holograf vokalistas. 1994 metais atstovavo Rumunijai Eurovizijos dainų konkurse. Su daina „Dincolo de nori" (liet. *Už debesų*) užėmė 21 vietą su 14 taškų. Jis buvo pirmasis Rumunijos atstovas šiame konkurse. Bittman užėmė 21 vietą su 14 taškų.

1984–1985 m. buvo rumunų roko grupės Iris pagrindinis vokalistas. Nuo 2004 m. veda populiarią TV laidą *Dănutz S.R.L* TVR 1 kanale.

Nuorodos
--------

* Dan Bittman *Internet Movie Database*

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** |  **Rumunijos atstovas Eurovizijoje**1994 | Po to:**Mălina Olinescu  *„Eu cred"*** |