recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| „Echo (You and I)" |
|  |
| Anggun singlas |
| iš albumo *Echoes* |
| Išleistas | 2012 m. sausio 30 d. |
| Formatas | atsisiuntimas, CD singlas |
| Įrašytas | 2012 m. |
| Žanras | Dance-pop |
| Trukmė | 3:03 |
| Įrašų kompanija | Warner Music Group |
| Autorius | Anggun, William Rousseau, Jean-Pierre Pilot |
| Anggun singlų chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Je partirai"  (2011) | „**Echo (You and I)**"  (2012) | „Vivre d'amour"  (2013) |

 |

**„Echo (You and I)"** – Indonezijos/Prancūzijos dainininkės ir dainų autorės Anggun daina. Daina įtraukta į jos penktąjį tarptautinį albumą „Echoes" ir yra kaip pirmasis albumo singlas tarptautinėje rinkoje ir trečiasis singlas Prancūzijoje.

Vaizdo klipas
-------------

Vaizdo klipo premjera įvyko 2012 m. kovo 13 d. ir tą pačią dieną buvo įkeltas Anggun ir „Eurovizijos" „YouTube" kanaluose. Tačiau iš klipo ištrynus vaizdo pradžią, jis pakartotinai kovo 20 dieną buvo įkeltas į „Eurovizijos" kanalą.

2012 m. Eurovizijos dainų konkursas
-----------------------------------

Dėl to, kad Prancūzija yra viena iš „Big Five" šalių, daina automatiškai pateko į „Eurovizijos" finalą. Eurovizijoje Anggun dėvėjo blizgančią metalo suknelę. Ją lydėjo du pritariantieji vokalistai ir trys akrobatikos šokėjai.

Daina užėmė žemesnę vietą nei tikėtasi – 22-ą vietą su 21 tašku. Anggun vėliau sakė, kad ji iš pradžių tikėjosi pasiekti vietą tarp top 10 ir buvo giliai nusivylusi rezultatu.

Dainų sąrašas
-------------

* **Skaitmeninis atsisiuntimas**

1. „Echo (You and I)" – 3:03
|  |
| --- |
| Homens da Luta |
|  
Dainos *A luta é alegria* viršelis |
| Biografija |
| Kilmė | Portugalijos vėliava Portugalija |
| Žanrai | komedija, parodija |
| Kūrinių kalbos | portugalų |
| Nariai |
| Vasco Duarte  Nuno Duarte |

**Homens da Luta** – muzikinis parodijų duetas iš Portugalijos. Grupę sudaro broliai Vasco Duarte (Falâncio) ir Nuno Duarte „Jel" (Neto).

Daugiausiai gatvėse pasirodantis kolektyvas, savo pasirodymuose nestokoja improvizacijų ir humoro. Dauguma atlikėjų įkūnija 1974 metų revoliucionierius, ši tema nėra reta ir grupės kūriniuose.

2010 metais dalyvavo Portugalijos nacionalinėje atrankoje, tačiau už taisyklių pažeidimą buvo diskvalifikuoti. Kiek vėliau Homens da Luta išleido pirmąjį albumą „A cantiga é uma arma", kuriame galima išgirsti 14 kūrinių. Kitais metais grupė iškovojo teisę atstovauti Portugalijai 2011 m. „Eurovizijoje" su daina „A luta é alegria" (liet. *Kova yra džiaugsmas*), tačiau konkurso pusfinalyje užėmė 18 vietą ir į finalą nepateko.

Diskografija
------------

* *A cantiga é uma arma* (2010)

Nuorodos
--------

* Tinklalapis Archyvuota kopija 2011-02-08 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Filipa Azevedo  *„Há dias assim"*** |  **Portugalijos atstovai Eurovizijoje**2011 | Po to:**Filipa Sousa  *„Vida minha"*** |
| Arkalykas*Арқалық* |
| --- |
|        |
| 

ArkalykasArkalykas

50°14′50″ š. pl. 66°54′40″ r. ilg.﻿ / ﻿50.24722°š. pl. 66.91111°r. ilg.﻿ / 50.24722; 66.91111﻿ (Arkalykas)Koordinatės: 50°14′50″ š. pl. 66°54′40″ r. ilg.﻿ / ﻿50.24722°š. pl. 66.91111°r. ilg.﻿ / 50.24722; 66.91111﻿ (Arkalykas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Regionas** | Kostanajaus sritis Kostanajaus sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1956 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 24 940  |
| **Plotas** | 46,2 km² |
| **Tankumas** (2010) | 540 žm./km² |

**Arkalykas** (kaz. *Арқалық*, rus. *Аркалык*) – miestas centrinėje Kazachstano dalyje, Kostanajaus srityje, 480 km į pietryčius nuo Kostanajaus. Yra vietinis oro uostas, geležinkelis į Jesilą, keliai į Kostanajų, Žezkazganą, Petropavlą. Maisto, statybinių medžiagų gamybos pramonė. Greta Arkalyko kasami boksitai. Veikia pedagoginis institutas, dramos teatras.

Istorija
--------

Arkalykas pradėjo kurtis 1956 m. kaip geologų ir statybininkų gyvenvietė, atradus boksitų telkinius. 1965 m. Arkalykui suteiktos miesto teisės, o 1971 m. tapo naujai sukurtos Turgajaus srities centru. Čia buvo išgaunama ~20 % visos TSRS boksitų. Po TSRS griūties mieste paplito bedarbystė ir skurdas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arkalykas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
**Homeriniai himnai** (sen. gr. Ὁμηρικοὶ Ὕμνοι) – 33 senovės graikų himnų rinkinys, skirtas įvairių dievų pašlovinimui. Antikoje tradiciškai šie himnai būdavo priskiriami Homerui, nors dalis autorių (pvz. Tukididas) tuo abejojo. Išties, homeriniai himnai neturi nieko bendra su „Odisėjos" ir „Iliados" autoriumi, tik tiek, kad sukurti tuo pačiu epiniu („homeriniu") metru – daktiliniu hegzametru. Nei homerinių himnų autorius, nei tikslesnė sukūrimo data nėra žinomi.

Iš 33 himnų (ar 34 – skaičiuojant himno Dionisui nuotrupas) seniausiais laikomi pirmieji penki, datuojami apie VII–VI a. pr. m. e. Kai kurie iš mažųjų himnų, panašu, yra heleninio laikotarpio, kiti – Aleksandro laikų, o himnas Herakliui (XV) – netgi bizantinio laikmečio. Iš tiesų, tai kas vadinama „homeriniais himnais" yra tie patys *Laudes deorum Homeri*, kuriuos iš Graikijos, tarp kitų rankraščių, į Italiją atgabeno Džiovanis Aurispa.

Homeriniai himnai turi apibrėžtą kompoziciją, kurios pastovumą nulėmė kanoninė hegzametrinė himnografija. Himno pagrindą sudaro dievų „biografijos" – aprašoma aukštinamo dievo kilmė, pagrindiniai žygdarbiai, pašventinimo laikas, vietos. Būtina dalis yra kreipimasis į dievybę, jos pamaloninimas, prielankumo siekis, pagalbos prašymas. Ilgiausi tekstai skirti Apolonui, Demetrai, Hermiui, Afroditei, o Dzeuso ir jam artimų dievų reikšmė menka. Panašu, kad ypač Apolono išaukštinimas susijęs su jo svarbiu vaidmeniu „Iliadoje" bei tuo laikmečiu kylančia polių ir juos globojančio Apolono reikšme.

Himnai
------

* I – Dionisui
* II – Demetrai
* III – Apolonui
* IV – Hermiui
* V – Afroditei
* VI – Afroditei
* VII – Dionisui
* VIII – Arėjui
* IX – Artemidei
* X – Afroditei
* XI – Atėnei
* XII – Herai
* XIII – Demetrai
* XIV – Dievų motinai
* XV – Herakliui Liūtaširdžiui
* XVI – Asklepijui
* XVII – Dioskūrams
* XVIII – Hermiui
* XIX – Panui
* XX – Hefaistui
* XXI – Apolonui
* XXII – Poseidonui
* XXIII – Dzeusui
* XXIV – Hestijai
* XXV – Mūzoms ir Apolonui
* XXVI – Dionisui
* XXVII – Artemidei
* XXVIII – Atėnei
* XXIX – Hestijai
* XXX – Gajai, visamotei
* XXXI – Helijui
* XXXII – Selenei
* XXXIII – Dioskūrams
* (XXXIV – himno Dionisui fragmentai)

Literatūra
----------

* Homeriniai himnai originalo kalba – graikų vikižodynas
* Homeriniai himnai – angliškas vertimas
* *Homeriniai himnai*. Iš senosios graikų kalbos vertė Audronė Kudulytė-Kairienė. Vilnius : Aidai, 2016–368 psl.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Orfiniai himnai
* Proklo himnai
* Kalimacho himnai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Античные гимны*, sud. Аза Алибековна Тахо-Годи, Изд-во МГУ, 1988–359 psl.
**Echonė ir Narcizas** – poema, aprašoma Ovidijaus „Metamorfozėse". 

Manoma, kad Echonės mito įpinimas į Narcizo mitą buvo Ovidijaus prasimanymas, tačiau jo versija laikoma klasikine. Pastarasis kūrinys paveikė mito pristatymą vėlesniuose Vakarų kultūros meno ir literatūros darbuose.

Istorija
--------

Dzeusui patiko būti tarp gražių nimfų, todėl jis jas dažnai lankydavo žemėje. Galiausiai jo žmonai, Herai, pasidarė įtartini jo dažni lankymaisi žemėje ir ji ketino pagauti Dzeusą su nimfomis. Echonė norėjo apsaugoti savo drauges nimfas, todėl ji užkalbino Herą (jos aistra buvo kalbėjimas). Taip ji norėjo suteikti laiko Dzeusui ir nimfoms pasišalinti. Hera suprato Echonės pokalbio tikslą, todėl nubaudė ją. Nuo tada Echonė galėjo kalbėti tik atkartodama kieno nors kito ištartų sakinių paskutinius žodžius. 

Džono Viljamso Voterhauso paveikslas „Echonė ir Narcizas".
Echonė įsimylėjo Narcizą, kuris mylėjo tik save patį. Echonė, negalėdama kalbėti, stengėsi apsakyti Narcizo ištartais žodžiais savo meilę jam, bet jis ją atstūmė, kaip ir visas kitas. Sudaužyta širdimi ji meldėsi Afroditei, prašydama mirties. Jos maldos buvo išklausytos, bet deivei patiko Echonės balsas, todėl ji paliko jos balsą skambėti amžinai.

Narcizas medžiodamas miškuose atstūmė daug jį įsimylėjusių nimfų. Viena iš jų jam sušuko, kad jis pamiltų žmogų ir jo meilė liktų be atsako. Supyko meilės deivė Afroditė, kad Narcizas atstūmė jos dovanas, ir nubaudė Narcizą. Narcizas pamilo savo atvaizdą pamatęs upokšnio vandenyje. Kankinamas meilės jis nei valgė, nei gėrė ir taip numirė. O toje vietoje išdygo gėlė – narcizas.

Šaltiniai
---------

* University of Illinois Archyvuota kopija 2011-08-17 iš Wayback Machine projekto.
| **Justas Tolvaišis** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. rugpjūčio 31 d.Vabalninkas, Biržų rajonas |
| Mirė | 2008 m. liepos 30 d. (53 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) |  Panemunės kapinės |
|  |
| Veikla | dailininkas grafikas, knygų iliustratorius |
|  |
| Alma mater | Valstybinis dailės institutas |

**Justas Tolvaišis** (1954 m. rugpjūčio 31 d. Vabalninke, Biržų raj. – 2008 m. liepos 30 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas grafikas, knygų iliustratorius, lietuviškų pinigų talonų ir litų autorius.

Biografija
----------

1978 m. baigė Valstybinį dailės institutą (dab. Vilniaus dailės akademija, VDA), įgijo grafiko specialybę.

1981–1985 m. dirbo Kauno Juozo Naujalio meno mokykloje, 1991 m. Valstybinio dailės instituto Kauno pramoninės dailės fakultete, 1992–1993 m. VDA Kauno dailės institute.

Lietuvos karališkosios bajorų sąjungos narys. Žuvo gaisro metu savo studijoje Žaliakalnyje, Vaisių gatvėje. Palaidotas Panemunės kapinėse.

100 talonų (1991 m.)
20 litų banknotas (1997 m.)

Kūryba
------

Pirmųjų atgavusios nepriklausomybę Lietuvos Respublikos pinigų – 1991 m. pavyzdžio 50 ir 100 talonų  bei 1993 m. ir 1997 m. pavyzdžio 20 litų banknoto autorius. Už 1993 m. banknoto projektą iš valstybės gavo 2000 talonų honoraro (konvertavus – 20 Lt).

Iliustravo knygas: Romualdo Neimanto „Gintaro kelias" (1985 m.), lietuvių liaudies pasakų rinkinys „Stebuklingas žodis" (1985 m.), Sigito Gedos „Kurdų sakmės" (1987 m.), Vytauto Rašicko „Zuika padūkėlis" (1987 m.), Lietuvių kalbos frazeologinis žodynas (1989 m.), Antano Tylos „Lietuvos didieji kunigaikščiai" (1995 m.).

Sukūrė batikos technika atliktų dekoratyvinių pano, plakatų, bukletų, lino raižinių, ofortų.

Įvertinimas
-----------

1990 m. XXII Baltijos respublikų ir Baltarusijos knygos meno konkurso trečiojo laipsnio diplomas ir Lietuvos knygos meno konkurso pirmojo laipsnio diplomas už etnologės Pranės Dundulienės knygos „Duona lietuvių buityje ir papročiuose" iliustravimą ir meninį apipavidalinimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2008-11-14 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2008-10-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sprigtas** – pirštų miklumo ir koordinacijos žaidimas, primenantis miniatiūrinį biliardą ant šachmatų lentos. Žaidžiamas šaškėmis ant kietos šachmatų dėžės tipo lentos.

Šaškės ant lentos rikiuojamos įvairiais būdais (pradžioje ant kraštinių langelių eilių eilėmis), tarp jų statant sieneles, bokštelius iš kelių šaškių. Tikslas sprigtu į savo šaškę numušti nuo lentos bent vieną priešininko šaškę, neprarandant nė vienos savosios, tuomet gaunamas naujas ėjimas. Nukritus bent vienai ėjimą dariusio žaidėjo šaškei eina jau jo priešininkas. Kėlinys baigiasi numušus visas priešininko šaškes.

Kai tarp dviejų vienos spalvos šaškių atsiduria viena ar kelios priešininko šaškės, leidžiamas ypatingas smūgis – dviejų rankų smiliais staiga suspaudžiamos savos šaškės, išstumiant tarp jų atsidūrusias priešininko šaškes. Šis smūgis gana rizikingas, kadangi neretai priešininko šaškės lekia nenuspėjama kryptimi, numušdamos smūgiuojančio šaškes.

Įgudęs žaidėjas pažįstamoje lentoje ir pažįstamomis šaškėmis (reikia gerai žinoti lentos paviršiaus slidumą, lygumą, šaškių masę) gali pradėjęs kėlinį numušti visas priešininko šaškes neduodamas jam nė vieno ėjimo. Tuomet jo priešininkui reikia laukti klaidos, kuri gali pasitaikyti tik po kelių kėlinių. Patyręs žaidėjas kaip ir biliarde apskaičiuoja pozicijas, kur sustos mušamos priešininko ir savos šaškės (kad po to būtų patogu numušti priešininko šaškes), apskaičiuoti rikošetus (kad vienu sprigtu numušti kelias ne tiesėje stovinčias šaškes), gerai apskaičiuoti sprigto jėgą (kad priešininko šaškės nukristų, o savos liktų ant lentos).

Sprigtas paprastai žaidžiamas ilga kėlinių serija. Laimėjus kėlinį laimėjusio padėtis pasunkinama – jo šaškės priartinamos prie priešininko šaškių eilės. Kai laiminčiojo šaškių eilė atsistoja ant priešpaskutinės langelių eilės ir laimima, tuomet pralaiminčiojo šaškės rikiuojamos įvairiais bokšteliais po to – tam tikromis figūromis („ratas", „lėktuvas" ir pan.).

Jei laimintysis laimi ir šiuos kėlinius, žaidimas pradedamas pradinėje pozicijoje, bet laimintysis žaidžia viena šaške mažesniu rinkiniu. Jei ima laimėti žaidėjas, kuris iki šiol pralaimėdavo, iki tol laimėjęs žaidėjas ima su savo šaškėmis trauktis atvirkščia kryptimi. Taip žaidžiamas sprigtas gali trukti dešimtis ar net kelis šimtus kėlinių.
Spuogo sandara
**Spuogas** (lot. *acne vulgaris*) – riebalų liaukų ir plauko maišelio lėtinis uždegimas. Yra paprastieji, arba jaunatviniai spuogai. Riebalų liaukos gamina medžiagas, apsaugančias odą ir plaukus.

Paprastųjų spuogų dažniausiai atsiranda lytinio brendimo laikotarpiu. Sergant šia odos liga atsiranda daugiau odos riebalų, kurie yra tąsesni. Liaukų ištekamieji latakai greitai užsikemša, ir juose kaupiasi nusilupusios raginio odos sluoksnio ląsteles, riebalai ir bakterijos. Oda darosi poringa, joje atsiranda daug inkštirų, prasideda odos uždegimas. Tuomet atsiranda raudonų mazgelių, kurių viduje yra pūslių.
Skiriamos trys spuogų rūšys:

* Keloidiniai spuogai
* Cistos
* Pustulės

Pirmoji paprastųjų spuogų arba inkštirų rūšis yra keloidiniai (juodieji spuogai; riebalų liaukų latakų kamšteliai). Jų atsiranda, kai riebalų liaukos užkemša raginio odos sluoksnio ląsteles, ir riebalai nebegali patekti į odos paviršių. Taigi susidaro kamšteliai (juodieji ir baltieji spuogai). Juodojo spuogo viduje esanti tamsi dėmė atsiranda dėl to, kad į pusiau skystus odos riebalus patenka deguonies.

Baltųjų spuogų atsiranda užsikimšus riebalų liaukos latakui, tuomet liaukos viduje susidaro bakterijų židinys, kuris sukelia riebalų liaukos uždegimą. Netrukus toje vietoje susidaro pūslių, o galiausiai susiformuoja didelis skausmingas spuogas. Toks supūliavęs spuogas užgijęs palieka randą.

Nuorodos
--------

* Ar žinai? Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spuogas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Juzefas Vladislavas Bychovecaslenk. *Józef Władysław Bychowiec*** |
| --- |
| Herbas „Mogiła" |
| Herbas „Mogiła" |
|  |
| Gimė | 1778 m.Chmielnica prie Naugarduko |
| Mirė | 1845 m. liepos 5 d. (~67 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Lenkijos filosofas, rašytojas, žurnalistas, vertėjas, visuomenės veikėjas. |

**Juzefas Vladislavas Bychovecas** (lenk. *Józef Władysław Bychowiec*, 1778 m. Chmielnica prie Naugarduko – 1845 m. liepos 5 d. Vilnius) – Lietuvos ir Lenkijos filosofas, rašytojas, žurnalistas, vertėjas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo Vilniaus universitete. 1794 m. sukilimo dalyvis. Nuo 1796 m. studijavo filosofiją Frankfurto prie Oderio, Getingeno ir Karaliaučiaus universitetuose, pastarajame klausė Imanuilo Kanto paskaitų. 1806-1809 m. tarnavo Prancūzijos kariuomenėje, 1810-1811 m. Teisingumo ministerijoje Varšuvoje, 1812 m. maršalo Joachimo Murato adjutantas. Po karo apsigyveno Vilniuje.

Veikla
------

Vienas pirmųjų I. Kanto populiarintojų Lietuvoje, į lenkų kalbą išvertė jo veikalus „Į amžinąją taiką" (*Projekt wiecznego pokoju*, 1796 m.), „Visuotinės istorijos suvokimas kosmopolitiniu požiūriu" (*Wyobrażenie do historii powszechnej we względzie kosmopolitycznym*, 1799 m.). Veikaluose „Žodis apie filosofiją…" (*Słowko o filozofii…*, 1816 m.), „Patarimai gerai motinai" (*Rady dobrej matce*, 1827 m. II leidimas 1843 m.), bei kituose dėstė, kad pagrindinis filosofijos uždavinys yra moralinių priedermių aiškinimas bei naujos antropologijos kūrimas.

Dar išleido knygą „Žvilgsnis į Rusiją istorijos, statistikos, politikos, moralės, mokslo ir skonio požiūriais" (*Rzut oka na Rosją pod względami historycznym, statystycznym, politycznym, moralnym, naukowym i gustu*, 1817 m.), į lenkų k. išvertė ir Vilniuje 1816-1838 m. išspausdino J. G. Herderio bei kitų filosofų veikalų, parašė Napoleono I kodekso komentarus (neišspausdintas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juzefas Vladislavas Bychovecas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 778 psl.

Nuorodos
--------

* E-booki. Józef Władysław Bychowiec. Rzut oka na Rosją pod względami historycznym, statystycznym, politycznym, moralnym, naukowym i gustu[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 55°39′31″š. pl. 22°34′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.6586°š. pl. 22.5685°r. ilg.﻿ / 55.6586; 22.5685

|  Karklėnų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Karklėnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1871 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia.*
**Karklėnų šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Karklėnų miestelyje, prie Varnių-Kražių kelio.

Istorija
--------

Karklėnų bažnyčia (2018 m.)
Varpinė
Karklėnų dvarininkas Ignas Šiukšta 1767 m. pastatė bažnyčią. Ji buvo Pašilės parapijos filija. 1779 m. bažnyčia atnaujinta. Jai 1841 m. priklausė valakas ir 3 margai žemės.

1871 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1923 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė 3 tarpsnių varpinė.

Interjeras
----------

Bažnyčios interjero puošybos elementai yra XVIII–XX a. pirmos pusės bažnytinės dailės paminklai.

Bažnyčios galinis fasadas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lankytinos vietos Kražių seniūnijoje". *Kražių M. K. Sarbievijaus kultūros centras*. Suarchyvuotas originalas 2016-04-16. Nuoroda tikrinta 2016-04-16.

Nuorodos
--------

* Bažnytiniai dokumentai
| *Just Cause 2* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Švedija Avalanche Studios |
| Leidėjas | Japonija Eidos Interactive |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | Jungtinės Amerikos Valstijos 2010 m. kovo 23 d.  Lietuva 2010 m. kovo 26 d. Australija 2010 m. balandžio 1 d. Japonija 2010 m. birželio 10 d. |
|
| Žanras (-ai) | Trečiojo asmens šaudyklė |
| Režimas | Vieno ar daugelio žaidėjų (naudojant modifikaciją) |
|
| Reitingai |  PEGI   ESRB   BBFC |
| **Platforma** | Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360 |
| Versija | 1.0.0.2 |
| Variklis | Avalanche Engine 2.0 su Havok fizika, PathEngine |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | DVD-DL, atsisiuntimas internetu |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | *Just Cause* |
| Kitos dalys | *Just Cause 3* |
| Žaidimo tinklapis |

**Just Cause 2** – atviro pasaulio trečiojo asmens šaudyklė, antroji kompiuterinio žaidimo „Just Cause" dalis. Ji buvo išleista 2010 m. kovo, balandžio ir birželio mėn. Žaidimą kūrė „Avalanche Studios", o išleido „Eidos Interactive".

Žaidimo veiksmas vyksta fiktyviose Panau salose, pietryčių Azijoje. Panau salos užimą 1 035 km² plotą. Pagrindinis žaidimo veikėjas Rikas Rodrigesas (*Rico Rodriguez*) atvyksta į Panau, kad nužudytų piktą šalies diktatorių Pandaką „Baby" Panajų (*Pandak „Baby" Panay*)

„Just Cause 2" naudoja Avalanche Engine 2.0 žaidimo variklį (patobulintą variklį, kurį naudojo žaidimo pirmtakas „Just Cause").
| Šiurpilislenk. *Szurpiły* |
| --- |
| 

ŠiurpilisŠiurpilis

54°13′05″ š. pl. 22°52′36″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21806°š. pl. 22.87667°r. ilg.﻿ / 54.21806; 22.87667﻿ (Šiurpilis)Koordinatės: 54°13′05″ š. pl. 22°52′36″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21806°š. pl. 22.87667°r. ilg.﻿ / 54.21806; 22.87667﻿ (Šiurpilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Suvalkų apskritis Suvalkų apskritis |
| **Valsčius** | Jeleniavo valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 165  |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 16-404 |

**Šiurpilis** (lenk. *Szurpiły*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Jeleniavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Kaimas yra apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Jeleniavo, apie 16 km į šiaurę nuo Suvalkų ir 124 km į šiaurę nuo vaivadijos centro Balstogės. Apie 2,5 km nuo vaivadijos kelio Nr.DW655. Kaimas yra Sūduvos aukštumoje ir šalia Šiurpilio ežero. Netoli kaimo yra Pilies kalnas ir Šiurpilio piliakalnis.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimą 1667 m. įkūrė Vygrių kamendulų vienuoliai. Šiose vietovėse jie užsiminėjo medkirtyste ir dervininkyste naudodami Augustavo girios medieną. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Kaimo pavadinimas kilęs nuo lietuvių kalbos žodžių junginio *Šiurpus* ir *Pilis*.

Paminklai
---------

Kaime yra medinis XIX a. kryžius ir keli to laikmečio pastatai. Apie 2 km nuo kaimo yra Šiurpilio tvirtovė. Kaime prasideda turistinis pėsčiųjų takas link Šiurpilio tvirtovės. Kaimo apylinkėse yra nemažai kaimo turizmo sodybų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Aprašymas apie kaimą I (lenk.) Archyvuota kopija 2011-12-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Aprašymas apie kaimą II (lenk.)


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJeleniavo valsčiaus gyvenvietės |
| --- |
|  |
| 
Bachanovas • Bialorogiai • Blaskovizna • Čajevščizna • Červonė Bagnas • Gulbiniškiai • Hultajevas • Ignatuvka • Jeleniavas • Kazimieruvka • Kžemianka • Lapūkavas • Leščevas • Malesovizna • Okronglė • Podvysokių Jelenevskiai • Prūdiškės • Richtinas • Rutka • Sidoriai • Sidorių Zapolnė • Sidoruvka • Suchodoliai • Sumavas • Šcibovas • Šešupka • Šiurpilis • Udrinas • Udziejekas • Vodzilkiai • Volovnia • Zažečės Jelenevskiai • Živa Voda  |  |

 |
Gamyklinis automobilis lenktynėse
**Gamyklinių automobilių lenktynės** (angl. *stock car racing*) – automobilių sporto kategorija, populiariausia JAV, Kanadoje, Naujojoje Zelandijoje, Australijoje, Didžiojoje Britanijoje, Meksikoje, Brazilijoje ir Argentinoje. Tradiciškai gamyklinių automobilių lenktynės vyksta ovalo trasose (0,4 to 4,3 km ilgio). Didžiausia organizacija organizuojanti tokio pobūdžio lenktynes yra JAV NASCAR. Pagrindinis tokio tipo čempionatas yra Sprint Cup. Aukščiausio lygio lenktynių ilgis yra nuo 322 iki 966 km.

Gamyklinių automobilių lenktynėse pasiekiama 70-80 procentų greitis palyginus su atvirų ratų automobilių lenktynėmis.

Terminas *stock cars* reiškia, kad čempionate naudojami automobiliai nėra modifikuoti po gamyklinio pagaminimo. Tuo jie skiriasi nuo lenktyninių automobilių, kurie kuriami specialiai lenktynėms.

Dar vienas svarbus šio tipo lenktynių skirtumas – čia leidžiami kontaktai. Dažnai lenktynėse automobiliai stumdo vieni kitus, iš šono ar iš galo, taip siekiant įgyti pranašumą. Automobiliai pagaminti, kad atlaikytų nežymius smūgius.

Išnašos
-------

1. ↑  „Stock Car - Corridas, Torneio, Pilotos, Carros e mais". *www.stockcar.com.br*. Suarchyvuotas originalas 2018-03-08. Nuoroda tikrinta 2018-05-04.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
**Juzefa Katiliūtė** (1916 m. gruodžio 9 d. Igliaukoje, Marijampolės valsčius – 2009 lapkričio 17 d. Ženevoje) – Lietuvos tapytoja.

Biografija
----------

1940 m. baigė Kauno meno mokyklą, 1942 m. – Vilniaus dailės akademiją, J. Vienožinskio mokinė. 1945 m. pasitraukė į Šveicariją. 1948 m. baigė Ženevos dailės mokyklą.

Kūryba
------

Tapo aliejumi, akrilu, tušu, kuria spalvotas šilkografijas. Ankstyvuosiuose paveiksluose vyrauja realistinės figūrinės kompozicijos, vėlesniuose – abstrahuoti peizažo motyvai, juose raiškiomis formomis, ryškių spalvų deriniais perteikti pirmapradžiai gamtos reiškiniai, žmogaus išgyvenimai. Nuo 1952 m. dalyvauja parodose, individualios: Farmingtonas 1966 m. Hartfordas 1967 m. Ženeva 1982 m. Vilnius 1994 m. 2003 m. 2004 m. Kūrinių turi Šveicarijos muziejai, Lietuvos dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Juzefa Katiliūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 572 psl.
| **Equisetum hyemale** |
| --- |
| Šiurkštusis asiūklis (Equisetum hyemale)Šiurkštusis asiūklis (*Equisetum hyemale*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Asiūklūnai  *( Equisetophyta)* |
| Klasė: | Asiūklainiai  *( Equisetopsida)* |
| Šeima: | Asiūkliniai  *( Equisetaceae)* |
| Gentis: | Asiūklis  *( Equisetum)* |
| Rūšis: | Šiurkštusis asiūklis  *( Equisetum hyemale)* |

 |

**Šiurkštusis asiūklis** (*Equisetum hyemale*) – asiūklūnų (*Equisetophyta*) skyriaus augalas.

Daugiametis, sporinis, žolinis augalas. stiebai žiemojantys, 6 mm skersmens, dažniausiai nešakoti, šiurkštūs, iki 60 cm aukščio, žali. Makštys iki 15 mm ilgio, jų pagrindas balsvas, viršūnės juosvai rudos arba juodos. Sporifikuoja birželio–rugpjūčio mėnesiais.

Auga smėlinguose ir žvyringuose dirvožemiuose, pušynuose, viržynuose, pamiškėse, šlaituose. Lietuvoje gana dažnas, bet negausus.

Žaliavai ruošiami stiebai. Jie renkami vasarą.

Sausoje žaliavoje yra 0,12 % silicio rūgšties, ferulo rūgšties, dimetilsulfono, dervų, gleivių, eterinio aliejaus, alkaloido nikotino, mineralinių medžiagų.

Augalas vartojamas medžiui, kaului, metalui poliruoti, indams šveisti, medžiagai dažyti geltonai ruda spalva.

* 
* Stiebo makštisStiebo makštis
* VarpaVarpa

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 34


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiurkštusis asiūklis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gana** (skr. गण = IAST: *gaṇa*, „minia", „pulkas", „būrys" ir t. t.) – hinduizmo mitologijoje uždara dievybių grupė (bendrija), sudaryta paprastai iš žemesniųjų dievų ir pusdievių.

„Gana – devata" grupei priklausė 9 klasės mitologinių būtybių: aditjos, višvos (višvadevai), vasu, tušitai, abhasvarai, anilai, maharadžikai, sadhi, rudrai. Šie žemesnieji dievai ar pusdieviai tarnavo Šivai, ir juos valdė Ganeša („Ganos valdovas"), jų vedlys, Šivos ir Parvati sūnus. Ganeša buvo ne kaip dieviškosios Ganos šeimininkas ir valdovas, bet kaip tarpininkas tarp jos ir Šivos.

Dievybės, sudariusios ganą, rinkdavosi gana – narvatoje („Ganos kalne"), kuri buvo jų buveine. Šios devynios dievybių grupės tikriausiai tapo devynių riši ganų prototipu valdant arhatui (dieviškajam išminčiui) Mahavirai.

Senovės Indijoje terminu „gana" vadindavo visokias bendruomenines sąjungas: bendruomenės kolektyvą, kaip bendrijos vienetą, vėliau – respublikinio tipo valstybinius darinius (plg. su „sangha") ir taip pat aukščiausiąjį valdžios organą (tarybą) tose respublikose. Būrimasis į ganas (bendrijas) padarė įtaką budistų (ir džainistų) vienuolių ordinams, amatininkų bendrijoms ir pan.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bartolomėjus Kolumbas** |
| --- |
|  |
| Bartolomėjus Kolumbas |
| Gimė | 1461 m. |
| Mirė | 1515 m. (~54 metai)Santo Domingas, Dominikos Respublika |
|  |
| Veikla | ispanų keliautojas, |

**Bartolomėjus Kolumbas** (*Bartolomé Colón*; 1461–1515 m.) – ispanų keliautojas, jaunesnysis Kristupo Kolumbo brolis.

Biografija
----------

Gimimo vieta nežinoma. Po 1470 m. dirbo Lisabonoje žemėlapių braižytoju, kur tiekė informaciją broliui apie portugalų keliones. Vėliau persikėlė į Prancūziją, o Kristupui išvykus į Ameriką – į Ispaniją. 1494 m. išplaukė į Espanjolą, kur sutiko Kristupą Kolumbą. Saloje gyveno 6,5 m. gavo adelantado titulą, buvo atsakingas už laivus. 1496–1498 m. tyrinėjo Osamos upės žiotis ir įkūrė Santo Domingo miestą, vėliau tapusį kolonijos centru. Valdžią paėmus Fransiskui de Bobadilijai, 1500 m. Bartolomėjus ir Kristupas buvo suimti, grąžinti į Ispaniją ir įkalinti. Dalyvavo ketvirtojoje Kolumbo kelionėje. 1515 m. mirė Santo Dominge.
| **Carex pseudocyperus** |
| --- |
| Šiurkščioji viksva (*Carex pseudocyperus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Viksvuoliniai  *( Cyperaceae)* |
| Gentis: | Viksva  *( Carex)* |
| Rūšis: | Šiurkščioji viksva  *( Carex pseudocyperus)* |

 |
| Binomas |
| ***Carex pseudocyperus***L. |

**Šiurkščioji viksva** (*Carex pseudocyperus*) – viksvuolinių (*Cyperaceae*) šeimos viksvų (*Carex*) genties augalas. Savaime auga Europoje, Šiaurės Azijoje, Šiaurės Amerikoje, taip pat ir Lietuvoje.

Augavietės
----------

Iliustracija iš *Deutschlands Flora in Abbildungen* (1796)
Auga žemapelkėse, raistuose, grioviuose, upių ir ežerų pakrantėse, šlapiose pievose. Randama iki 800 m aukštyje. Auga nedideliais kereliais.

Biologija
---------

Tai daugiametis, 40-100 cm aukščio žolinis augalas. Turi trumpą, iki 10 cm ilgio šliaužiantį šakniastiebį be palaipų. Stiebas status, su trimis šiurkščiomis briaunomis, ties pamatu lapuotas. Lapai 5-20 cm ilgio, 5-15 mm pločio, geltonai žali, šiurkštūs, išilgai lenkti.

Žiedynlapis 12-55 cm ilgio. Žiedynas 5-12 cm ilgio, jo viršūnėje viena stati, 2-3 cm ilgio, 3-5 mm pločio, cilindriška kuokelinė varputė. Žemiau jos ant ilgų kotelių 3-5 pailgos, grakščiai nusvirusios, 1,5-5 cm ilgio, 8-11 mm pločio, cilindriškos piestelinės varputės. Kuokeliniai žiedai turi po tris kuokelius. Pažiedės žalios, smailios.

Žydi ir brandina vaisius gegužės-liepos mėnesiais. Žiedus apdulkina vėjas. Vaisius – geltonas ar šviesiai rudas, 2 mm ilgio ir 1 mm pločio riešutėlis. Maišeliai pailgi, žalsvi, su snapeliais. Sėklas išnešioja vanduo. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai šakniastiebiais. Augalas diploidinis, 2n = 66. 

Dažnai auga su kitomis viksvomis ir sudaro hibridus, kurie retai sterilūs.

Sistematika
-----------

Išskiriami trys pagrindiniai varietetai:

* *Carex pseudocyperus* var. *fascicularis* (Sol. ex Hook.f.) Boott – Naujoji Gvinėja, Australija, Naujoji Zelandija
* *Carex pseudocyperus* var. *haenkeana* (C.Presl) Kük. – Čilė, Argentina
* *Carex pseudocyperus* var. *pseudocyperus* – Šiaurės pusrutulis, Naujoji Zelandija

Nuorodos
--------

* Šiurkščiosios viksvos mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)
* Šiurkščiosios viksvos porūšiai, varietetai ir formos per tropicos.org (anglų k.)
* Carex pseudocyperus – Flora of China
* Carex pseudocyperus – Flora of Pakistan
* Carex pseudocyperus – Flora of North America

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiurkščioji viksva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 328 p.
| Gandijaisp. *Gandía* |
| --- |
|        |
| *Gandijos centrinė aikštė ir Šv. Marijos bažnyčia* |
|  |
| 

GandijaGandija

38°58′0″ š. pl. 0°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.96667°š. pl. 0.16667°r. ilg.﻿ / 38.96667; 0.16667﻿ (Gandija)Koordinatės: 38°58′0″ š. pl. 0°10′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.96667°š. pl. 0.16667°r. ilg.﻿ / 38.96667; 0.16667﻿ (Gandija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Valensijos regionas Valensijos regionas |
| **Provincija** | Valensijos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 74 562  |
| **Plotas** | 60,8 km² |
| **Tankumas** (2019) | 1 226 žm./km² |
| **Altitudė** | 22 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gandija |
|  |
| **Kirčiavimas** | Gándija |

**Gandija** (isp. *Gandía*) – miestas Ispanijoje, Valensijos regione, 65 km į pietus nuo Valensijos, prie Viduržemio jūros (Asaharo krante). Žvejybos uostas. Praeina Valensijos–Olivos geležinkelis. Svarbus turistinis centras ir pajūrio kurortas. Apylinkėse auginami citrusiniai vaisiai. Yra Valensijos ir technologijų universitetų padaliniai. Gausu XV–XIX a. architektūros paveldo (gotikinė Šv. Marijos bažnyčia, Šv. Klaros konventas, Šv. Morkaus ligoninė, kunigaikščių rūmai), apylinkėse yra Šv. Jeronimo vienuolynas.

Istorija
--------

Gandija rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1249 m. Miestas 1399 m. tapo Aragono karaliaus Martyno I valda, pastatyti rūmai ir vienuolynas. XV–XVI a. gyvavo Gandijos kunigaikštystė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gandia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
|  |
| --- |
| Liaudies partija*Partido Popular* |
|  |
| Lyderis | Marianas Rachojus |
| Įkurta | 1977 m. gegužės 4 d. (pervadinta 1989 m. sausio 20 d.) |
| Būstinė | C/Génova, 13. 28004, Madrid, España |
| Narių skaičius | 833 000 (2012 m.) |
| Politinė ideologija | monarchizmas,krikščioniškoji demokratija, konservatyvizmas, konservatyvus liberalizmas, ekonominis liberalizmas |
| Svetainė |
|  |

**Liaudies partija** (isp. *Partido Popular*) – šiuo metu valdančioji Ispanijos centro dešinės partija, viena iš dviejų svarbiausių šalyje. Viena stambiausių Europoje, turinti virš 800 tūkst. narių.

Partijos pirmininkas – dabartinis Ispanijos ministras pirmininkas Marianas Rachojus, generalinis sekretorius – Marija Dolores de Kospedalis. Partijos garbės pirmininkas – Chosė Marija Aznaras. Ispanijos liaudies partija priklauso Tarptautinei demokratų sąjungai.

1976 m. buvę Ispanijos nacionalinio judėjimo (vienintelės Franko laikais veikusios politinės partijos) nariai, įkūrė Liaudies aljansą (isp. *Alianza Popular*). Pirmuoju partijos lyderiu tapo Manuelis Fraga. 1989 m. partija pervadinta Liaudies partija, 1990 m. jai pradėjo vadovauti Chosė Marija Aznaras.

Liaudies partijos atstovavimas Deputatų kongrese
Nuo 1977 m. vykusiuose vienuolikoje rinkimų į Generalinius kortesus (Ispanijos parlamentą), triskart laimėjo ir sudarinėjo vyriausybę (1996, 2000 ir 2011 m.). Daugiausia vietų Deputatų kongrese gavo 2011 m. rinkimuose (186 iš 350; 44,62 % rinkėjų balsų). Senate (aukštuosiuose parlamento rūmuose) turi 101 iš 259 vietų.

Europos Parlamente priklauso Europos liaudies partijos frakcijai. Sėkmingiausi Liaudies partijai rinkimai į Europarlamentą buvo 1994 m. (28 iš 64 Ispanijai tenkančių mandatų; 40,1 % balsų). 2014 m. Europarlamento rinkimuose partija iškovojo 16 mandatų.

Nuorodos
--------

* Oficialus partijos tinklapis
Fosforitas
**Fosforitai** – tai nuosėdinė uoliena, turinti P2O5 ir tinkama tolesniam sodrinimui.

Sudėtis
-------

Fosforitai sudaryti iš apatitų grupės mineralų, kuriuose gausu fosfatų. Fosforituose daugiausia yra kalcio fosfatų, jie sudaro 15–20 %. 

Fosforitai yra jūrinės ir kontinentinės kilmės. Juos taip pat sudaro ir nefosfatiniai mineralai, iš kurių pagrindiniai – glaukonitas, dolomitas, kalcitas, kvarcas, antraeiliai – piritas, hidroksidai ir kt. Esama organinės kilmės medžiagų – ichtiofaunos, moliuskų, reptilijų liekanų.

Paplitimas
----------

Pasauliniai ištekliai 1984 m. sudarė 42,8 mlrd. t. iš jų 968,8 mln. t. – buvusios TSRS teritorijoje. Daugiausiai fosforitų turi JAV, Peru, taip pat Marokas bei kitos šiaurės Afrikos ir Artimųjų Rytų šalys.

Pramoniniu būdu išgaunamų fosforitų randama ir Baltijos baseine – Estijos Mardu, Leningrado srities Kingisepo telkiniuose. Čia kvarcinio smėlio su fosfatais sluoksnių storis sudaro 1–2 m. Iškasamos žaliavos yra palyginti „liesos" (6–14 % P2O5), bet gerai pasiduodančios sodrinimui flotacijos būdu (28–30 % P2O5). 

Fosforitų kasykla Estijoje

Panaudojimas
------------

Didžioji fosforitų dalis (iki 90 %) panaudojama kaip žaliava fosforo druskų ir trąšų gamybos pramonėje, kita dalis – juodojoje ir spalvotojoje metalurgijoje, stiklo ir keramikos gamyboje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fosforitai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Fosforito formulė[neveikianti nuoroda]
* Fosforitų kilmė ir susidarymas (rusų k.)
* Fosforitų telkiniai Šiaurės Amerikoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kogia sima** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Pobūris: | Dantytieji banginiai  *( Odontoceti)* |
| Šeima: | Nykštukiniai kašalotai  *( Kogiidae)* |
| Rūšis: | Mažasis nykštukinis kašalotas  *( Kogia sima)* |

 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Mažasis nykštukinis kašalotas** (*Kogia sima*) - viena iš dviejų rūšių nykštukinių kašalotų (*Kogiidae*) šeimoje. Iki 1966 m. buvo laikomas nykštukinio kašaloto (*Kogia breviceps*) porūšiu. Retai matomi jūroje ir daugiausia apie šiuos gyvūnus sužinota tiriant žuvusius ir į krantą išplautus kūnus.

Fizinės charakteristikos
------------------------

Mažasis nykštukinis kašalotas – mažiausias iš visų banginių. Jis užauga iki 2,7 m ilgio ir 250 kg svorio – mažiau nei kai kurie didieji delfinai. Juda lėtai, beveik nepastebimai, panerdamas ir iškildamas beveik nesukelia bangų ir purslų. Išnėręs į paviršių dažniausiai guli nejudėdamas, dėl ko jį pastebėti galima tik esant ypatingai ramiai jūrai. Mažasis nykštukinis kašalotas išoriškai ir savo elgesiu labai panašus į savo giminaitį nykštukinį kašalotą (*Kogia breviceps*). Identifikavimas atviroje jūroje - beveik neįmanomas, tačiau Mažasis nykštukinis kašalotas yra truputį mažesnis ir turi žymiai didesnį nugaros peleką.
Kūnas - daugiausiai melsvai pilkas su šviesesne apačia ir vos įžiūrimais šviesiai geltonais, panašiais į kraujagysles, dryželiais. Už akių yra tariamos žiaunos – pusmėnulio formos baltos arba pilkos odos juostelės. Priekiniai plaukmenys - labai trumpi ir platūs. Snapo galas išsikiša virš apatinio žandikaulio, kuris yra labai mažas. Mažasis nykštukinis kašalotas turi ilgus, užlenktus ir aštrius dantis (1–3 poras - viršutiniame žandikaulyje ir 7-13 porų - apatiniame). Dėl tokių dantų Žemutiniuose Antiluose jie vadinami „žiurkinėmis jūros kiaulėmis".

Kaip ir kiti kašalotai, mažieji nykštukiniai kašalotai galvos priekyje turi spermacetinį organą. Kaip ir jų giminaičiai, esant reikalui (kai išsigąsta arba užpulti), jie iš žarnyno gali paskleisti tamsiai raudoną skystį – tikriausiai tam, kad išvengtų persekiotojų. Dažniausiai mažieji nykštukiniai kašalotai laikosi pavieniui, bet kartais pastebimi mažose grupėse. Šio kašaloto biologija ištyrinėta labai mažai. Maitinasi galvakojais moliuskais, žuvimis ir krevetėmis. Dėl maisto gali panerti į didelius gylius.

Paplitimas
----------

Laikosi toliau nuo kranto, nors ir ne taip toli, kaip nykštukinis kašalotas. Paplitęs šiltuose šelfiniuose Pasaulinio vandenyno vandenyse. Pasaulinės populiacijos tyrimai nebuvo atlikti. Didžiausia gausa pastebima ties Afrikos pietumis ir Kalifornijos įlankoje. Tyrimų duomenimis rytinėje Ramiojo vandenyno dalyje Mažųjų nykštukinių kašalotų populiaciją sudaro apie 11 tūkst. individų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bartolomė Mitrė*Bartolomé Mitre*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1821 m. birželio 26 d.Buenos Airės |
| Mirė | 1906 m. sausio 19 d. (84 metai)Buenos Airės |
| Palaidotas (-a) | Rekoletos kapinės |
|  |
| Veikla | Argentinos politikas, karininkas, rašytojas. 1862–1868 m. Argentinos prezidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bartolomé Mitre |

**Bartolomė Mitrė Martinesas** (*Bartolomé Mitre Martínez*; 1821 m. birželio 26 d. – 1906 m. sausio 19 d.) – Argentinos politikas, karininkas, rašytojas. 1862–1868 m. buvo Argentinos prezidentu.

Mitrė buvo kaudilijaus Juan Manuel de Rosas oponentu, todėl dirbo tremtyje Urugvajuje, Čilėje, Bolivijoje, Peru. Po de Roso nugalėjimo Mitrė grįžo į Buenos Aires ir vadovavo sukilimui prieš Justo José de Urquiza. 1862 m. Mitrė tapo prezidentu, o netrukus vadovavo Aljanso pajėgoms prasidėjusiame Paragvajaus kare.

Mitrė yra vieno didžiausių Pietų Amerikos laikraščių *La Nación* įkūrėjas. Jis taip pat išvertė Dantės „Dieviškąją komediją" į ispanų kalbą, parašė keletą veikalų apie Pietų Amerikos nepriklausomybės kovas.

Bibliografija
-------------

* *Historia de Belgrano y de la independencia argentina* (1857 m.);
* *Historia de San Martín y de la emancipatión sud – americana* (1869 m.);
* *Rimas* (1890 m.);
* *Ulrich Schmidel, primer historiador del Rio de la Plata* (1890 m.).

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Juan E. Pedernera** | **Argentinos prezidentas**1862–1868 | Po to:**Domingo F. Sarmiento** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bartolino liaukų (*Bartholinin rauhaset*) vieta makšties prieangyje
**Bartolino liaukos** (arba ***didžiosios (makšties) prieangio liaukos***; lot. *glandulae vestibulares majores*) – dvi moters pridėtinės lytinės liaukos, išsidėsčiusios truputį į apačią ir į šonus nuo makšties prieangio, tarp mažųjų lytinių lūpų. Jų dydis 1,5–2 cm, išėjimo latakai yra 1,5–2,5 cm ilgio, atsiveria vidiniame mažųjų lytinių lūpų paviršiuje. Liaukutes paspaudus išsiskiria klampus, pilkos spalvos baltymingas skystis. Šis skystis, primenantis gleives, taip pat išsiskiria moteriai lytiškai susijaudinus bei sueities metu. Bartolino liaukos kartu su Skeno liaukomis sąlygoja makšties lubrikaciją ir tinkamą makšties prieangio gleivinės drėgmę, kuri savo ruožtu, sudaro sąlygas penetracijai.

Pirmasis šias liaukas aprašė danų anatomas Kasparas Bartolinas Jaunesnysis (*Caspar Bartholin*, 1655–1738). Šios liaukos yra vyro Kuperio liaukų analogas.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šio puslapio ar jo dalies stilius neatitinka Vikipedijos kalbos standartų.**Jei galite, pakoreguokite stilių, kad tiktų enciklopedijai. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mažasis taksas
**Mažasis taksas** – šunų veislė, kilusi iš Vokietijos. Veislės paskirtis – barsukų, triušių, lapių medžioklė.

Rūšys
-----

Taksų būna triušinių, nykštukinių ir standartinių.

Rūpinimasis
-----------

Kailio priežiūra nesudėtinga. Kartais reikia iššukuoti negyvus ir išslinkusius plaukus guminiu šepečiu, valyti ausis, karpyti nagų galiukus. Dauguma taksų išrankūs ėdalui, patartina neperšerti šuns.

Elgsena
-------

Taksas drąsus, protingas, savavalis, užsispyręs, gudrus, budrus, išradingas, guvus, ištvermingas, aikštingas ir smalsus. Supranta humorą. Prisirišęs prie šeimininkų. Iš mažens taksą reikia pratinti prie įvairių aplinkybių bei leisti susipažinti su kitais šunimis. Taksai nemėgsta šunų, kurie yra didesni negu jis pats, bet vis tiek su jais sugyvens.

Dresūra
-------

Trumpaplaukį taksą reikia auklėti nuo mažens, nes šuo savavalis ir nemėgsta kitų šunų. Tinkamai išdresiruotas taksas moka įvairių komandų, bet tai nereiškia, kad būtinai jas vykdys. Taksas labai pyksta, jei jam atrodo, kad buvo nubaustas nepelnytai, o ko nors užsimanęs, elgiasi labai ryžtingai. Patartina su mažu taksu lankyti šuniukų dresavimo pratybas.

Elgesys su kitais gyvūnais ir žmonėmis
--------------------------------------

Taksui šeimininkai svarbesni už viską, todėl svetimiems šuo abejingas ir su jais elgiasi santūriai. Anksti pripratintas prie vaikų, trumpaplaukis taksas su jais sugyvens. Paprastai taksas sutaria su kitais šunimis, išskyrus didesnius už save. Takso medžioklės instinktas labai stiprus, todėl mažesniems kambariniams gyvūnėliams šis šuo gali būti pavojingas. Prie kačių reikia pratinti nuo mažens, nes galima turėti bėdos, kai taksas užaugs.

Problemos
---------

Taksas privalo daug mankštintis, kad būtų sveikas ir žvalus. Kai kurie žmonės teigia, kad taksams nesveika bėgioti laiptais, nes tai gali pakenkti šuniukui, tačiau lipti laiptais aukštyn yra sveika, bet lipti žemyn reikėtų atsargiau, nešokinėti.
Pusiasalis iš palydovo
**Indostanas** – pusiasalis Pietų Azijoje, Indijoje. Plotas ~2 mln. km². Iš rytų jį skalauja Bengalijos įlanka, iš vakarų – Arabijos jūra. Šiaurinė riba eina linija, jungiančia Indo ir Gango upių deltas. Pietuose užsibaigia Komorino kyšuliu. Krantai daugiausia žemi, mažai raižyti, palei pakrantes driekiasi siauros aliuvinės lygumos. Vidurines pusiasalio sritis užima Dekano plokščiakalnis, kurį iš vakarų riboja Vakarų Gatų kalnai, stačiai besileidžiantys link Arabijos jūros. Rytuose iškilę labiau erodavę Rytų Gatų kalnai. Aukščiausia Indostano pusiasalio vieta – Anaimudžio kalnas (2698 m). Yra akmens anglių, geležies ir mangano rūdos telkinių.

Klimatas subekvatorinis, musoninis, su lietinguoju vasaros laikotarpiu. Vidutinės sausio mėnesio temperatūros 21-29 °C, gegužę oras įšyla iki 30-40 °C. Vidiniams rajonams per metus tenka 500–700 mm kritulių, o pavėjiniams kalnų šlaitams iki 3000 mm. Upės vandeningos tampa vasaros musono metu, neretai sukelia didelius potvynius. Pagrindinės upės: Narbada, Taptis, Mahanadis, Godavaris, Krišna.

Gatų kalnų išoriniuose šlaituose auga visžaliai ir lapus metantys musoniniai miškai, vidiniuose rajonuose būdinga savana, o upių deltose – mangrovių sąžalynai. Didelė dalis Dekano plokščiakalnio ir pakrančių lygumų išdirbta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 169