recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaliai |
| --- |
| Kahena Kunze |
| Moterų buriavimas |
| **Atstovaujant:  Brazilija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio | 49er FX |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | 49er FX |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2014 Santanderas | 49er FX |
| **Sidabras** | 2013 Marselis | 49er FX |
| **Sidabras** | 2015 Buenos Airės | 49er FX |
| **Sidabras** | 2017 Matosinhos | 49er FX |
| **Sidabras** | 2019 Oklandas | 49er FX |
| Panamerikos žaidynės |
| **Auksas** | 2019 Lima | 49er FX |
| **Sidabras** | 2015 Torontas | 49er FX |

**Kahena Kuncė** (*Kahena Kunze*, g. 1991 m. kovo 12 d. San Paule) – Brazilijos buriuotoja sportinėmis burluotėmis, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2010 m. pasaulio 470 klasės buriavimo čempionate užimta 7-oji vieta. 2013 m. pirmą kartą pelnė medalį pasaulio 49er FX klasės čempionate užėmusi antrąją vietą. 2014 m. brazilė tapo pasaulio čempione. 2015 m. Panamerikos žaidynių vicečempionė.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Grael kartu su Martine Grael dalyvavo pirmą kartą olimpiadoje vykusiose 49er FX klasės varžybose. Sportininkės laimėjo dvejus iš dvylikos plaukimų bei nugalėjo finalinį plaukimą. Surinkusios 48-is baudos taškus brazilės tapo pirmosiomis olimpinėmis čempionėmis šioje burluočių klasėje.

2019 m. Panamerikos žaidynių čempionė.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Grael kartu su Martine Grael grįžo ginti čempionių titulų. Brazilijos atstovės laimėjo du iš dvylikos plaukimų ir liko trečios finalinėje regatoje. Surinkusios 76-is taškus sportininkės antrą kartą tapo olimpinėmis čempionėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 3 d.
Gaisrinis traukinys Pskove (Rusija)
Gaisrinis traukinys Vokietijoje, skirtas panaudoti tunelių ir greitojo geležinkelio ruožose
Gaisrinis traukinys ir ugniagesių komanda (Šveicarija)
**Gaisrinis traukinys** – traukinys, sudarytas iš specialių vagonų ir cisternų, skirtas gaisrams gesinti lokomotyvuose bei vagonuose, geležinkelio infrastruktūros objektuose ar prie geležinkelio juostos. Jis sudarytas dažniausiai iš kelių vagonų, kuriuose įrengtos ugniagesių sargybos patalpos, gaisriniai siurbliai, kitos įrangos skyriai, keli vagonai-cisternos vandeniui, gesinimo putoms ir kitoms medžiagoms vežti.

Sąstatas
--------

Į gaisrinio traukinio sąstatą įeina kombinuota gaisro gesinimo sistema, kurią sudaro geležinkelio platforma su įranga, skirta gesinti gaisrams ir neutralizuoti skystas ir dujines nuodingas medžiagas atviruose ir uždaruose vagonuose bei geležinkelio sandėliuose. Gaisriniai traukiniai, atsižvelgiant į naudojamus riedmenis ir atitinkamas taktines bei technines charakteristikas, yra skirstomi į kategorijas:

* I kategijos, arba specializuoti traukiniai, kuriuos sudaro:
	+ dengtas krovininis vagonas, skirtas įrangai ir medžiagoms, reikalingoms avarinėms situacijoms likviduoti geležinkelyje, gabenamiems skysčiams siurbti iš sugedusių cisternų,
	+ rezervuaras avarijose išsiliejusiems skysčiams surinkti (atskirų traukinių komplektacijose).
* II kategorijos traukiniai:
	+ gyvenamasis vagonas ugniagesiams ir kitam personalui, siurbliai, elektros jėgainė, gaisrinė įranga ir gaisro gesinimo medžiagų atsargos,
	+ dvi ar trys cisternos su vandens atsargomis.

Lietuvoje AB „Lietuvos geležinkeliai" gaisriniai traukiniai priskiriami pagalbiniams traukiniams (kartu su avariniais traukiniais geležinkelių transporto įvykių padariniams likviduoti), dislokuojami Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje ir Šiauliuose.

Bibliografija
-------------

* Пожарный поезд // Железнодорожный транспорт: Энциклопедия. Гл. ред. Н. С. Конарев. — М.: Большая Российская энциклопедия, 1994. — С. 314-315. — ISBN 5-85270-115-7

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gaisrinis traukinys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Gaisrinė technika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Fighting fire with a train. *wildfiretoday.com*
3. ↑  AB „Lietuvos geležinkeliai" pagalbinių traukinių dislokacijos sąrašas Archyvuota kopija 2019-10-31 iš Wayback Machine projekto. *litrail.lt*
| ***Vyras stiklo kabinoje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Man in the Glass Booth |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Arthur Hiller |
| Vaidina | Maximilian Schell  Lois Nettleton  Lawrence Pressman |
| Metai | 1975 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 117 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Vyras stiklo kabinoje** (angl. *The Man in the Glass Booth* ) – 1975 m. režisieriaus Arthur Hiller sukurtas ir Oskarui nominuotas filmas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Arturas Goldmanas, išgyvenęs nacių koncentracijos stovykloje Antrojo pasaulinio karo metais, vėliau atsidūrė JAV ir tapo turtingu pramonininku. Jis gyvena Manhetene ir savo ekscentrišku elgesiu, prisiminimais bei pasakojimais dažnai glumina savo padėjėją Čarlį. Vieną dieną Izraelio agentai pagrobia Goldmaną ir nugabena jį į Izraelį, kur apkaltina jį buvus koncentracijos stovyklos prižiūrėtoju ir po karo pasisavinus svetimą tapatybę.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Maximilian Schell – Arturas Goldmanas
* Lois Nettleton – Miriam Rouzen
* Lawrence Pressman – Čarlis
* Luther Adler – teisėjas
* Lloyd Bochner
* Robert H. Harris

Apdovanojimai
-------------

* Oskaras (nominacija) – geriausias aktorius (M. Schell)
* Auksinis gaublys (nominacija) – geriausias aktorius (M. Schell)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *The Man In The Glass Booth* Archyvuota kopija 2014-10-27 iš Wayback Machine projekto. in: TV Guide
**Kepler-1638 b** – egzoplaneta, skriejanti apie Kepler-1638 žvaigždę, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos ši planeta nutolusi apytikriai 2867 šviesmečius. Planeta atrasta 2016 m. tranzitų metodu. Atradimo metu Kepler-1638 b buvo tolimiausia žinoma egzoplaneta, patenkanti į gyvybės zoną.

Teigiama, kad Kepler-1638 b yra Neptūno tipo dujinė milžinė. Jos spindulys siekia 1,87 Žemės spindulio, o masė 4,16 karto didesnė nei Žemės. Apie savo žvaigždę Kepler-1638 b apskrieja per 259,337±0,013 dienos. Planetos orbitos spindulys yra 0,745 av. Egzoplanetos orbita patenka į Kepler-1638 sistemos gyvybės zoną. Kepler-1638 žvaigždė, apie kurią skrieja planeta, priklauso G spektriniam tipui (kaip ir Saulė). Jos masė siekia 0,97 Saulės masės, o spindulys – 0,95 Saulės spindulio.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-1638 b". NASA Exoplanet Exploration. 2016.
2. ↑  „Kepler-1638 b". *NASA Exoplanet Science Institute*. 2016-05-10. Nuoroda tikrinta 2020-01-03.
3. ↑  Morton, Timothy D.; Bryson, Stephen T.; Coughlin, Jeffrey L.; Rowe, Jason F.; Ravichandran, Ganesh; et al. (2016 m. gegužės mėn.). „False Positive Probabilities for all *Kepler* Objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2). Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
4. ↑  Burgess, Matt (2016-05-11). „Nasa's Kepler telescope just found 1,284 exoplanets". *Wired*. Nuoroda tikrinta 2020-01-03.
**Dažno keleivio programa** (angl. *Frequent-flyer program*) – lojalumo programa, kurią siūlo oro linijų bendrovės. Dažniausiai programoje dalyvaujantys keleiviai renka taškus pagal nuskristą kilometražą, kelionių skaičių su tam tikra oro linijų bendrove bei jų aljansu ar kitą rodiklį. Pastaruoju metu daugiau lojalumo programos taškų keleiviui yra skiriama jam atsiskaičius tam tikra kortele. Surinkti lojalumo programos taškai gali būti iškeisti į nemokamas keliones, maistą kelionės metu ar kitas paslaugas. Šios programos galioja tam tikrą laiką - pavyzdžiui, nustatytą laiką arba nesinaudojus oro linijų bendrovės paslaugomis tam tikrą laiką.

Pirmoji dažno keleivio programa buvo pristatyta JAV bendrovės „Texas International Airlines" 1979 m. Po kai kurių bandymų šios programos ėmė populiarėti ir 2005 m. sausio mėnesį visame pasaulyje dažno keleivių programų dalyviai nukeliavo 14 trilijonų mylių, o tai sudarė 700 milijardų JAV dolerių vertę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  A History of US Airline Deregulation Archyvuota kopija 2010-08-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Frequent-flyer miles In terminal decline?
**Kepler-447 b** (dar žymima **KIC 11017901 b**, **KOI-1800.01**, **KOI-1800 b**, **2MASS J19010446+4833360 b**, **Gaia DR2 2131587531660567296 b**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-447, esančią Slibino žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 874,1 šviesmečio (268 parsekus).

Kepler-447 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė; jos masė siekia 1,37 Jupiterio masės, o spindulys – 1,65 Jupiterio spindulio. Planetos masė nustatyta radialinių greičių metodu, o spindulys – tranzitų metodu. Apie Kepler-447 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~7,79 paros. Jos orbitos didysis pusašis yra 0,0769, o ekscentricitetas – 0,12.

Kepler-447 b atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos atradimą pranešta 2015 m. 2020 m. duomenimis, tai vienintelė šioje sistemoje aptikta egzoplaneta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-447 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-10-10.
2. 1 2 3 4 5  „Kepler-447 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-10-10.
3. ↑  „Kepler-447". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-10-10.
4. 1 2 3  „Kepler-447 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-10-10.
5. 1 2  Lillo-Box, J.; et al. (2015). „Kepler-447b: a hot-Jupiter with an extremely grazing transit". *Astronomy and Astrophysics* **577**. A105. Bibcode:2015A&A...577A.105L. arXiv:1502.03267. doi:10.1051/0004-6361/201425428.
6. 1 2 3  „Kepler-447 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-10-10.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nitikretė** (Nitokris, gr. Νίτωκρις) – septintoji ir paskutinė šeštosios Egipto dinastijos karalienė. Viena iš keturių minimų Egipto karalienių-faraonių. Kitos Egipto karalienės buvo Sobekneferu, Hatšepsuta ir Kleopatra VII. Ją mini Herodotas ir Manetonas savo užrašuose. Pagal Herodotą, ji pakvietė savo brolio, Egipto karaliaus, žudikus į banketą, tada uždarė kambario duris ir užtvindė kambarį Nilo vandeniu, žudikai nuskendo. Vėliau stengdamasi išvengti kitų sąmokslininkų nusižudė (manoma, nubėgusi į deganti kambarį). Manetonas tvirtino, kad ji pastatė trečiąją Gizos piramidę, kuri yra pastatyta Mikerino laikais.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Šeštoji dinastija**
Tetis →
Userkarė →
Pepis I →
Nemtjemsafas I → 
Pepis II → 
Nemtjemsafas II →
Nitikretė |

 |
| **Albertas Valužis** |
| --- |
| Gimė | 1926 m.Dauginčiai, Kretingos r. |
| Mirė | 1949 m. sausio 27 d.Bumbuliai, Kretingos r. |
| Tėvas | Ignas Valužis |
| Motina | Stanislava Valužienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |

**Albertas Valužis**, slap. **Vyturys** (1926 m. Dauginčių k. Kretingos r. – 1949 m. sausio 27 d. Bumbulių k. Kretingos r.) – Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas, partizanės Stanislavos Valužienės sūnus.

Biografija
----------

Gimė Dauginčių kaimo ūkininkų Igno ir Stanislavos Valužių šeimoje. Baigė Gaudučių pradinę mokyklą, 1940 m. – Kartenos pradinės mokyklos 6-tą skyrių. Tėvas po karo enkavedistų buvo suimtas ir išvežtas prie Belomoro kanalo statybos, ten mirė. 

1947 m. pabaigoje (kitais duomenimis – 1948 m.) su motina ir seserimi pasitraukė į mišką, įstojo į LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanų gretas. 

1949 m. sausio 27 d. kartu su 2 kuopos partizanais žuvo Bumbulių kaime (Kartenos valsč. Kretingos apskr.), patekę į MGB kariuomenės 24-jo šaulių pulko kareivių ir Kartenos stribų apsuptį.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1179, l. 12-13; b. 1244, l. 12, ap. 47, b. 264, l. 16v-17.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1997 m. spalio 24 d. pažyma.
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina // Švyturys (Kretinga), 1966, liep. 26, p. 3.
**Kepler-1027 b** (dar žymima **KOI-1961 b**, **KOI-1961.01**, **KIC 7269493 b**, **Gaia DR2 2102600488143944192 b**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-1027. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 1321,1 šviesmečio (405 parsekus).

Kepler-1027 b yra Žemės tipo planeta; jos masė siekia ~0,64 Žemės masės, o spindulys – ~0,89 Žemės spindulio. Apie Kepler-1027 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per maždaug 1,9 paros. Tai reiškia, kad Kepler-1027 b skrieja per arti savo žvaigždės, kad patektų į šios sistemos gyvybės zoną.

Kepler-1027 b aptikta „Kepler" kosminiu teleskopu, apie jos ir daugelio kitų planetų atradimą paskelbta 2016 m. gegužės 10 d. Egzoplaneta aptikta tranzitų metodu. Tai vienintelė Kepler-1027 sistemoje atrasta planeta (2020 m. duomenimis).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-1027 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-18.
2. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
3. 1 2 3  „Kepler-1027 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-18.
4. 1 2  „Kepler-1027 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-18.
5. ↑  „Planet Kepler-1027 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-18.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fistulinaceae** |
| --- |
| Ąžuolinė kepena (Fistulina hepatica)Ąžuolinė kepena (*Fistulina hepatica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Kepenaininiai  *( Fistulinaceae)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Kepenaininiai** (*Fistulinaceae*) – agarikiečių (*Agaricales*) eilės grybų šeima, priklausanti papėdgrybių klasei.

Vaisiakūniai iš pradžių gumbo, vėliau pailgų kepurėlių, kastuvėlio arba liežuvėlio pavidalo, apie 10-20 cm skersmens ir 2-6 cm storio. Kepurėlės pavienės arba suaugusios pamatais po 2-3. Jų paviršius oranžiškai raudonas arba kraujo spalvos, vėliau patamsėja ir tampa tamsiai rudos kepenų spalvos.

Auga parkuose, rečiau lapuočių miškuose. Dažniausiai randamas ant senų ąžuolų kamienų, ypač ties pamatu, taip pat drevėse. Grybas valgomas.

Lietuvoje viena gentis:

* Kepena (*Fistulina*)
	+ Ąžuolinė kepena (*Fistulina hepatica*). **Pav.**
| Nisko mūšis |
| --- |
| Priklauso: Švedų tvanas, II Šiaurės karas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1656 m. kovo 28 d. |
| Vieta | Niskas, Lenkija |
| Rezultatas | švedų pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Švedija Švedijos imperija |  ATR |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Švedija Karolis X Gustavas |  Stefanas Čarneckis |
| Pajėgos |
| nežinoma | nežinoma |
| Nuostoliai |
| 200-300 žuvusių ir paimtų į nelaisvę | 1 200 žuvusių |

**Nisko mūšis** (lenk. *Bitwa pod Niskiem*) įvyko 1656 m. kovo 28 d. Niske (dab. Pakarpatės vaivadija, Lenkija). Tai buvo Švedų tvano periodo (ATR istorijos laikmečio tarp 1655 ir 1660 m.) kautynės, kurias laimėjo švedų pajėgos, vadovaujamos karaliaus Karolio X Gustavo.

Mūšis įvyko per švedų žygį pietinėje Lenkijos karalystės karūnos dalyje, kur Karolis X Gustavas pabandė galutinai sumušti lenkų pajėgas, pavaldžias karaliui Jonui Kazimierui Vazai.

Blogai parengta švedų karinė kampanija buvo nutraukta po Jaroslavo mūšio (1656 m. kovo 15 d.), kuomet Švedijos karalius įsakė trauktis į Lenkijos centrinę dalį. Pasak švedų kronikininko Samuelio Pufendorfo, atsitraukdami iš Jaroslavo švedai patyrė daugiausiai nuostolių per karą Lenkijoje. Tuo pačiu metu Lenkijos pajėgos, kurios buvo sutelktos prie Lvovo, ėmė rengti partizaninius išpuolius prieš švedų kariuomenę. Jos traukimąsi labai apsunkino ir nepalankus oras, todėl švedų nuostoliai buvo dideli.

1656 m. kovo 28 d. švedų kariuomenė įsirengė stovyklavietę prie Nisko. Išbadėję kareiviai ėmė šukuoti apylinkes ieškodami maisto, gerai saugomoje stovykloje palikę sužeistuosius ir ligonius. Tuo nutarė pasinaudoti Stefanas Čarneckis, pasiųsdamas čia savo kavaleriją. Švedų būgnininkai ėmė mušti pavojaus signalus, todėl išsisklaidę po apylinkes kareiviai ėmė grįžti į stovyklą. Lenkai buvo suplanavę, kad pulkininko Aleksandro Hilario Palubinskio dalinys atakuos švedų stovyklą iš užnugario, tačiau per nesusipratimą Palubinskis neatvyko į Niską, todėl po kurio laiko atskiras lenkų būrys turėjo atsilaikyti prieš švedų kariuomenę. Čarneckio pajėgos buvo priverstos bėgti, o priešas vos nepaėmė į nelaisvę paties etmono. Lenkų planas žlugo, o švedų kareiviai tuo tarpu dar kartą pademonstravo kovinį profesionalumą. Tačiau po susirėmimo likusios lenkų vėliavos, buvusios pavaldžios Karoliui X Gustavui, perėjo į Jono Kazimiero Vazos pusę. Po kelių dienų lenkų ir lietuvių pajėgos užblokavo švedus Vyslos ir Sano upių santakoje.

Literatūra
----------

* Miroslaw Nagielski, Warszawa 1656, Wydawnictwo Bellona, Warszawa 1990, ISBN 83-11-07786-X
* Leszek Podhorodecki, Rapier i koncerz, Warszawa 1985, ISBN 83-05-11452-X

Šaltiniai
---------

1. 1 2  J. Levin Carlblom. Karl X Gustafs Polska Krig och Öfvergången till det 2ndra Sundskriget. Göteborg, Centraltryckeriet, Oscar Ericson. p. 34
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Adaptuotoji vietovardžio forma** – būdas užrašyti kitos šalies vietovardžius rašte lietuvių kalboje [reikalingas šaltinis]. Iš esmės tai yra vietovardžio sulietuvinimas, gaunamas fonetiškai transkribuojant (perrašant) užsienio šalies vietovardį, pvz. JAV miestas *Los Angeles* transkribuojamas rašte lietuvių kalboje kaip *Los Andželas*. Šiuo pavyzdžiu Los tariasi kaip *Los*, o *Angeles* kaip *Andželo*. Nekirčiuota galūnė -o pritaikoma prie lietuvių gramatikos pakeitus ją į -as, taip iš Los Angeles gaunamas *Los Andželas* [reikalingas šaltinis]. Fonetinė transkribcija nepridedant lietuviškos galūnės yra vadinama nesugramatinta vietovardžio forma, pvz. *Los Andželo* [reikalingas šaltinis]. Originalaus vietovardžio perrašymas nenaudojant fonetinės transliteracijos, bet pridedant lietuviškas galūnes yra vadinamas sugramatinta asmenvardžio forma, pvz. *Los Angelo’as* [reikalingas šaltinis].

Tarpukario Lietuvoje ir pirmaisiais tarybiniais metais, iki 5-ojo dešimtmečio pabaigos, adaptuoti vietovardžiai ne Lietuvos teritorijoje esantiems vietovardžiams nebuvo naudojami, pavyzdžiui, Prancūzijos miestas *Fougères*, dabartine rašysena *Fužeras*, iš kur kilęs taurės-fužero pavadinimas buvo taip ir užrašomas kaip *Fougères* su lietuviškame rašte nenaudojamu diakritiniu ženklu. Vėlesniais tarybiniais metais visi užsienio vietovardžiai buvo adaptuojami, tam kiekvieno mokslinio leidinio gale buvo pateikiamos „Transkribuotų vardų originalo formos", pavyzdžiui, Lietuviškojoje tarybinėje enciklopedijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji enciklopedija. T. 8: F.B.A.-Ginhac. Kaunas: Spaudos fondas, 1940. P.522
2. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. T. 12: Vaislapėlis-Žvorūnė. Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1984. P.581-635
**Kepler-1169 b** (dar žymima **KOI-2273 b**, **KOI-2273.01**, **KIC 9717943 b**, **Gaia DR2 2080098840942920704 b**) – egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinės klasės žvaigždę Kepler-1169, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 1704,6 šviesmečio (522,6 parseko).

Kepler-1169 b yra uolėta Žemės tipo planeta. Jos masė siekia 0,779 Žemės masės, o spindulys – 0,94 Žemės spindulio. Apie Kepler-1169 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~6,11 paros. Tai reiškia, jog Kepler-1169 b skrieja per arti savo žvaigždės, kad patektų į šios sistemos gyvybės zoną.

Kepler-1169 b atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Tai vienintelė Kepler-1169 sistemoje aptikta planeta (2020 m. duomenimis).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-1169 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-21.
2. 1 2 3  „Kepler-1169 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-21.
3. ↑  „Kepler-1169". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-09-21.
4. 1 2  „Kepler-1169 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-21.
5. 1 2  „Planet Kepler-1169 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-21.
6. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
| **Albina Norvaišaitė-Jakubonienė** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. liepos 11 d.Kaunas |
| Mirė | 2011 m. gruodžio mėn. (~71 metai) |
|  |
| Veikla | muzikos mokytoja ir chorvedė |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Lietuvos valstybinė konservatorija |

**Albina Norvaišaitė-Jakubonienė** (1940 m. liepos 11 d. Kaune – 2011 m. gruodžio mėn.) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Kauno vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu. 1957–1961 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje-technikume (dėst. Danguolė Vaitkutė). 1959 m. pradėjo dirbti Kauno miesto vaikų darželiuose, vadovauti moksleivių chorui miesto 1-ojoje technikos mokykloje ir jaunučių chorui vaikų muzikos mokykloje.

1963–1970 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje neakivaizdiniu būdu (doc. Klemenso Griauzdės klasė). 1967–1976 m. Kauno 22-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė – jį parengė 1976 m. mokyklinių chorų zoninėms varžyboms. Taip pat dėstė Marijampolės kultūros mokykloje, nuo 1973 m. kurį laiką vadovavo Marijampolės 19-osios kaimo profesinės technikos mokyklos jaunuolių chorui.

Nuo 1976 m. rudens Kauno 27-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja bei vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. Kolektyvą parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei ir konkursui, 1979 m. respublikinėse mokyklų chorų varžybose pelnė laureato vardą. Taip pat vadovavo mergaičių vokaliniam ansambliui, kuris pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė respublikiniuose „Dainų dainelės" konkursuose.

1978–1984 m. Kauno profsąjungų kultūros rūmų berniukų ir jaunuolių choro „Varpelis" chormeisterė ir mergaičių vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis – 1981 m. respublikinio konkurso „Sidabriniai balsai" Palangoje laureatas. Nuo 1978 m. Kauno 1-osios vaikų muzikos mokyklos filialo mokytoja, nuo 1982 m. miesto 1-osios vaikų muzikos mokyklos chorinio dainavimo skyriaus vedėja. 1992 m. mokykloje subūrė kamerinį merginų chorą, kuris dalyvavo 1993 m. moksleivių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje, 1994 m. – I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune ir 1997 m. – Stasio Šimkaus jubiliejiniame koncerte „Pro memoria". Ansamblis gieda bažnyčiose, 1995 m. giedojo Lenkijoje (Punske), 1996 m. – Baltarusijoje (Pelesoje).

1987–1991 m. vadovavo Kauno gamybinio susivienijimo „Banga" kultūros namų „Šilelis" merginų vokaliniam ansambliui, tapusiam 1990 m. respublikinio „Dainų dainelės" konkurso laureatu. Nuo 1992 m. Kauno Kalniečių vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir vyresniųjų klasių merginų choro vadovė – parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Nuo 1993 m. vadovavo ir Šv. Juozapo bažnyčios maldos sambūrio „Marijos vaikai" jaunimo chorui. Choras kas sekmadienį gieda šv. Mišiose.

Nuo 1977 m. buvo daugelio Kauno miesto dainų švenčių dirigentė. Jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. 1979 m. apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. - Vilnius, 1999.
Kepler-452b planeta dailininko įsivaizdavimu
**Kepler-452b** – egzoplaneta, skriejanti aplink į Saulę panašią žvaigždę Kepler-452, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Žemės Kepler-452b nutolusi maždaug 1400 šviesmečių.[1]

Kepler-452b gali būti uolėtą paviršių turinti superžemė arba į Neptūną panaši dujinė planeta.[2] Ji yra maždaug 60 % didesnė už Žemę, aplink savąją žvaigždę Kepler-452 apskrieja per 385 paras.[1] Egzoplaneta yra 3,29 karto masyvesnė už Žemę. Kepler-452b, kaip ir Kepler-452, susiformavo seniau nei Žemė: jos amžius siekia apie 6 milijardus metų.[3] Egzoplaneta yra vadinamojoje gyvybės zonoje, todėl šioje planetoje potencialiai gali egzistuoti gyvybė. Tai pirmoji šioje zonoje aptikta į Žemę panašaus dydžio ir apie į Saulę panašią žvaigždę skriejanti egzoplaneta.[1]

Atrasta Kepler kosminiu teleskopu, apie planetos atradimą pranešta 2015 m. liepos 23 d.[1]

Galerija
--------

* Kepler 452b palyginimas su Saulės bei Kepler 186f sistema.
* Kepler-452b ir Žemės palyginimas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „NASA’s Kepler Mission Discovers Bigger, Older Cousin to Earth", NASA. Nuoroda tikrinta 2020-11-19.
2. ↑  „Kepler-452b". Britannica Online Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-11-19.
3. ↑  Kepler-452 b. NASA Exoplanets. Nuoroda tikrinta 2020-11-19.
**Albina Katinienė-Veličkaitė** (1930 m. gruodžio 16 d. Kvesų k. Kauno r. – 2016 m.), chorvedė, pedagogė, mokslininkė – socialinių mokslų (edukologija) habilituota daktarė.

Biografija
----------

1953–1957 choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. D. Vaitkutė), o 1957–1962 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

1957–1960 Ukmergės vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir choro vadovė. Taip pat vadovavo miesto mokytojų mišriajam chorui, jį parengė 1960 respublikinei dainų šventei.

Nuo 1960 rudens Vilniaus vidurinės meno mokyklos dėstytoja ir 1-ojo vaikų darželio muzikos vadovė.

Nuo 1962 Vilniaus kultūros – švietimo technikumo dėstytoja, 1964 prie Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų subūrė sostinės ikimokyklinių įstaigų darbuotojų moterų chorą ir iki 1970 jam kūrybiškai vadovavo. Kartu dėstė muzikos disciplinas prie Vilniaus švietimo skyriaus veikusiuose metiniuose vaikų darželių auklėtojų kursuose.

Nuo 1981 kurį laiką buvo Respublikinių mokytojų namų ikimokyklinių įstaigų muzikos vadovų ir darželių auklėtojų choro studijos vadovė.

1967–1988 A. Katinienė Lietuvos švietimo ministerijos Pedagogikos mokslinio tyrimo instituto vyr. mokslinė bendradarbė. 1972–1974 TSRS Pedagogikos mokslų akademijos Ikimokyklinio vaikų auklėjimo instituto aspirantė neakivaizdininke. 1974 apgynė pedagogikos mokslų kandidatinę disertaciją tema: „5-7 metų vaikų dainavimo mokymo pedagoginės sąlygos".

Nuo 1988 Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto (universiteto) Ikimokyklinės pedagogikos katedros vyr. dėstytoja, nuo 1992 docentė. 1994 apgynė socialinių mokslų habilituotos daktarės disertaciją tema: „Vaiko muzikinės kultūros ugdymas darželyje".

Nuo 1997 universiteto profesorė, vadovauja magistrantams ir doktorantams, dalyvauja disertacijų gynimo komitetuose, mokslinėse konferencijose Lietuvoje ir užsienyje. Pedagogė paskelbė daugiau kaip šimtą mokslinių straipsnių Lietuvos ir užsienio spaudoje, parašė šias knygas bei monografijas: „Muzikinis auklėjimas vaikų darželyje" (kartu su M. Bedarfaite ir K. Linkevičiumi, 1966), „Sukas ratukas" (1971), „Vaikų balsų lavinimas darželiuose" (1975), „5-7 metų vaikų dainavimo mokymo pedagoginės sąlygos" (1976), „Ikimokyklinio amžiaus vaikų dainavimo mokymo metodika" (1978), „Muzikinio auklėjimo ir lavinimo vaikų darželyje metodika" (1983), „Muzikinės kultūros pradmenų ugdymas darželyje" (1992), „Vaiko muzikinės kultūros ugdymas darželyje" (1998) ir kt. Yra įvairių mokymo metodinių priemonių ir knygų sudarytoja arba bendraautorė.

A. Katinienė buvo Ukmergės rajono dainų švenčių dirigentė, respublikinių „Dainų dainelės" konkursų žiuri narė, yra Lietuvos švietimo ikimokyklinio ugdymo reformos pradininkė, Lietuvos pedagogų kvalifikacijos instituto muzikos mokytojų kvalifikacijos komisijos pirmininko pavaduotoja, Lietuvos švietimo ir mokslų ministerijos koordinacinės muzikinio ugdymo tarybos narė ir ikimokyklinio ugdymo ekspertų komisijos narė.

Mirė 2016 m.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Drohičino plomba** – netaisyklinga apskrita 8–15 mm skersmens ir 1,5–3 mm storio švininė plokštelė, pavadinta pagal Drohičino (Palenkės vaivadija, Lenkija), kurio Pilies kalno papėdėje 1864 M. Ambraževskis rado pirmąsias plokšteles, vardą.

Plombos
-------

Rasta apie 15 000 Drohičino plombų iš 32 vietovių, Drohičine – iki 12 000. Drohičino plombos abiejose (kartais vienoje) pusėse įspausti Rusios kunigaikščių ženklai – tamgos (schematiški gyvulių, paukščių ir žmonių atvaizdai, įvairūs geometriniai ženklai ir raidės). M. Ambraževskis Drohičino plombas perdavė K. Tiškevičiui, kuris 1865 m. jas aprašė. 

Drohičino plombas nuo XIX a. vidurio tyrinėjo įvairių šalių mokslininkai, iš pradžių jos laikytos antspaudais, segamais prie dokumentų (Vilniaus archeologijos komisija), muitinės ženklais (K. Zapas), prekių plombomis (Londono archeologijos institutas), talismanais – pagoniškų dievybių simboliais (Konstantinas Tiškevičius), asmeniniais ir amatininkų ženklais (A. Kotliarovskis, P. Jefimenko, E. Solovjovas), XIV a. – XVII a. vokiečių pirklių prekių ženklais (I. Lučickis), t. p. manyta, kad jos naudotos dokumentų antspaudavimui ir kaip muitinių etiketės (Nikolajus Avenarijus) bei kita. Manoma, kad Drohičino plombos turėjo įvairias funkcijas: jos buvo segamos prie nesvarbių dokumentų, jomis žymėtos prekės ar buvo sutvirtinami vidaus atsiskaitymuose naudotų kreditinių kailinių ir odinių pinigų ryšulėliai. K. Bolsunovskis 1894 m. ištyrė 7, V. Derchavko 1996 m. – 40 Drohičino plombų skirtingų vaizdelių siužetų. Lietuvos nacionalinis muziejus saugo 36 Drohičino plombas iš Senienų muziejaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Linas Kvizikevičius. *Drohičino plomba*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 151 psl.
**Albina Auksoriūtė** (g. Šilalės raj. Kvėdarnos apylinkės Sodalės km.) – lietuvių kalbininkė lituanistė terminologė.

Biografija
----------

Baigė Kvėdarnos vidurinę mokyklą. 1988 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę ir pradėjo dirbti Lietuvių kalbos ir literatūros instituto (dab. Lietuvių kalbos institutas) Kalbos kultūros ir terminologijos skyriuje, o vėliau – to paties instituto naujai įkurtame Terminologijos skyriuje. 1995 m. įstojo į Lietuvių kalbos instituto ir Vytauto Didžiojo universiteto doktorantūrą. 2000 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Lauryno Ivinskio terminologijos darbai".

Nuo 2001 m. Lietuvių kalbos instituto Terminologijos skyriaus (dabar – Terminologijos centras) vadovė. Lietuvos standartizacijos departamento 37-to Technikos komiteto „Terminologija" pirmininkė, Tarptautinio terminologijos informacijos centro (INFOTERM) Vykdomosios tarybos narė.

Publikacijos
------------

Paskelbė apie 30 mokslinių straipsnių, dalyvavo 15 mokslinių konferencijų. Recenzavo per 40 įvairių sričių terminų žodynų ir daug terminų standartų, kaip terminologė prisidėjo rengiant apie 10 terminų žodynų.

Lietuvių kalbos instituto žurnalo „Terminologija" redaktorių kolegijos narė, straipsnių rinkinių „Terminologijos istorijos ir dabarties problemos" redaktorių kolegijos narė ir sudarytoja ir „Pabaltijo tautų terminologijos problemos ir Europos Sąjunga" atsakomoji redaktorė ir sudarytoja.

Sudarė knygų „Kvėdarna" ir „Šilalės kraštas: Šilalės valsčius" kalbos skyrelius.

Nuorodos
--------

* Albina Auksoriūtė Archyvuota kopija 2008-10-11 iš Wayback Machine projekto.
* Dr. Albina Auksoriūtė
| **Paedophryne amauensis** |
| --- |
| *Paedophryne amauensis* ant 18mm skersmens 10 JAV centų monetos |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Beuodegiai varliagyviai  *( Anura)* |
| Šeima: | Siauraburnės varlės  *( Microhylidae)* |
| Gentis: | *Paedophryne*  *( Paedophryne)* |
| Rūšis: | *Paedophryne amauensis*  *( Paedophryne amauensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Paedophryne amauensis***Rittmeyer et al. 2012 |

***Paedophryne amauensis*** – siauraburnių varlių rūšis, gyvenanti Papua Naujojoje Gvinėjoje. Ši varlė yra mažiausias žinomas stuburinis, vidutinis ilgis – 7,7 mm, didžiausia rasta – 8 mm ilgio. Rūšį atrado Luizianos valstijos universiteto dermatologas Christopher Austin ir jo doktorantūros studentas Eric Rittmeyer ekspedicijos į Papua Naująją Gvinėją metu 2009 m. atradimas publikuotas „PLOS One" žurnale 2012 m. Rūšies pavadinimas *amauensis* lotyniškai reiškia „amauietis", duotas pagal Amau kaimą, netoli kurio varlė buvo pirmą kartą aptikta.

Iki šios varlių rūšies atradimo mažiausias žinomas pasaulio stuburinis gyvūnas buvo karpinė žuvis *Paedocypris progenetica*, kurios mažiausias pagautas individas už mažiausią *Paedophryne amauensis* ilgesnis 0,2 mm, o vidutinis ilgis – 8 mm.

*Paedophryne amauensis* gyvena sausumoje tarp nukritusių lapų. Joms būtina aukšta aplinkos drėgmė, kadangi organizmas lengvai praranda vandenį dėl didelio kūno paviršiaus ploto, lyginant su mase. Buožgalvio stadijos neturi, iš kiaušinėlių išsirita iškart į suaugėlius panašūs, tik mažesni jaunikliai. Aktyvi saulei leidžiantis, maitinasi vabzdžiais ir kitais mažais bestuburiais. Patinėlių poravimosi garsai aukšto dažnio, primena vabzdžių skleidžiamus garsus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  journals.plos.org / Ecological Guild Evolution and the Discovery of the World's Smallest Vertebrate; Eric N. Rittmeyer, Allen Allison, Michael C. Gründler, Derrick K. Thompson, Christopher C. Austin | Published: January 11, 2012
2. ↑  theaustralian.com.au / World's tiniest frogs found in Papua New Guinea | January 12, 2012
3. ↑  pubmed.ncbi.nlm.nih.gov / Ecological guild evolution and the discovery of the world's smallest vertebrate; Eric N Rittmeyer, Allen Allison, Michael C Gründler, Derrick K Thompson, Christopher C Austin | Epub 2012 Jan 11.
4. ↑  newswise.com / Scientists Announce Top 10 New Species | 22-May-2013
5. ↑  sciencedaily.com / Top 10 new species of 2012 | May 22, 2013
6. ↑  theguardian.com / Tiny frog claimed as world's smallest vertebrate |12 Jan 2012
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sudano vėliava
**Sudano vėliava** buvo įteisinta 1970 metų gegužės 20 dieną. Sudano vėliavoje vyraujančios spalvos atspindi arabiškojo nacionalizmo simbolius. Ši vėliava buvo kuriama imant pavyzdį iš kai kurių arabų šalių, jau buvusių suvereniomis – Egipto, Sirijos, Irako. Kuriant šią vėliavą buvo manoma, kad ateityje bus sukurta arabų šalių federacija tuo būdu siekiant vėliavas sukurti kuo panašesnes viena į kitą.

Sudano vėliavoje vyrauja keturios stalvos: raudona – simbolizuojanti kančias bei netektis, kovojant už laisvę Sudane ir kitose arabų šalyse; balta – taika, meilė ir tyrumas; juoda – XIX a. 8 – 9 dešimtmečiais vykusio mahdisų judėjimo, kovojusių prieš britus, vėliavos spalva; žalia – islamo bei žemės ūkio simbolis.

Istorija
--------

Sudano vėliava (1956–1970)
Prieš 1969 metų Gafaro Nimerijaus (*Gaafar Nimeiry*) įvykdytą perversmą, oficiali vėliava buvo trispalvė, sudaryta iš mėlynos, geltonos ir žalios spalvų. Viena iš galimų vėliavos pakeitimo 1970 metais priežasčių buvo Sudano kaip valstybės siejimas savęs su Arabų šalimis nei su Afrikos valstybėmis.

**Afrikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Pietų Sudanas · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
| Drocvaldėvok. *Drozwalde*rus. *Дарвино* |
| --- |
| 

DrocvaldėDrocvaldė

54°50′25″š. pl. 22°18′23″r. ilg.﻿ / ﻿54.8404°š. pl. 22.3064°r. ilg.﻿ / 54.8404; 22.3064﻿ (Drocvaldė)Koordinatės: 54°50′25″š. pl. 22°18′23″r. ilg.﻿ / ﻿54.8404°š. pl. 22.3064°r. ilg.﻿ / 54.8404; 22.3064﻿ (Drocvaldė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Drocvaldė** (taip pat *Drosvaldė*, *Drošvaldė*, *Drožvaldė*) arba **Naujieji Girėliškiai** (vok. *Drozwalde*, 1936–1938 m. *Droschwalde*, rus. *Дарвино*) – buvęs dvaras Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 15 km į šiaurės vakarus nuo Pilkalnio, 16 km į pietvakarius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Gyvenvietė anksčiau vadinta Naujaisiais Girėliškiais. 1821 m. Drocvaldė (*Drotzwalde*) buvo laisvai paveldimas dvaras su 11 gyventojų, 1854 m. Drosvaldės (*Droßwalde*) dvare buvo 6 gyvenamieji pastatai ir 90 gyventojų. Iki 1818 m. priklausė Įsruties apskrities Liepgalio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai, buvo 1874 m. įsteigto Baltrušėlių valsčiaus dvaras. Tikintieji iki 1853 m. priklausė Pilkalnio ir Kusų, vėliau – Rautenberkio evangelikų liuteronų parapijai. 1879 m. Drožvaldės (*Droszwalde*) dvaras valdė 882 ha žemės, iš jų 439 ha ariamos, 183 ha pievų ir ganyklų, 227 ha miško. Dvarui priklausė Althofo palivarkas, buvo auginami galvijai, avys ir arkliai. 1928 m. Drocvaldės dvaro apygarda padalinta tarp gretimų savivaldybių: Blumentalio, Girėliškių ir Mažųjų Meškupių. Pagrindinė dalis su dvaru prijungta prie Girėliškių kaimo, kaimo bendruomenė pervadinta Drocvalde.

Prie dvaro buvo mokykla. Į rytus nuo dvaro plytėjo Drocvaldės miškas (*Drozwalder Wald*). 1893 m. nutiesus Tilžės–Stalupėnų geležinkelį, už 5 km nuo dvaro įrengta Drocvaldės geležinkelio stotelė.

Po Antrojo pasaulinio karo ar sovietmečiu išnyko. Nuo 2008 m. buvusio dvaro teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Vesnovo kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1910 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** |
| 199 | 213 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dietrich Lange, Geographisches Ortsregister Ostpreußen (2005): Droschwalde (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-08-27.
2. ↑  Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.1 (A – F), p. 303. Kümmel, Halle, 1821 (vok.)
3. ↑   Eduard Messow, Topographisch-statistisches Handbuch des Preussischen Staats, T.1 (A – K), p. 165. Baensch, Magdeburgas, 1854 (vok.)
4. ↑  P. Ellerholz, H. Lodemann, Handbuch des Grundbesitzes im Deutschen Reiche, T.1, Das Konigreich Preussen, Sąs.3, Die Provinz Ostpreussen, p. 226, 227. Landwirthschaftlich-statistischen Bureaus, Berlynas, 1879 (vok.)
5. ↑  Amtsbezirk Grüneichen, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-08-28.
6. ↑  Landkreis Pillkallen,Gemeindeverzeichnis Deutschland 1900 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-08-26.
Koordinatės: 55°26′45″š. pl. 25°49′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.44583°š. pl. 25.819979°r. ilg.﻿ / 55.44583; 25.819979


|  |
| --- |
| **Tauragnų Eugenijos Šimkūnaitės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Tauragnų Eugenijos Šimkūnaitės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Tauragnai, Utenos rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Eugenija Kamarauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 88 |
| **Įkūrimo data** | 1777 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Utenos rajono Tauragnų Eugenijos Šimkūnaitės pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Tauragnuose (Utenos raj.), A. Musteikio g. 58, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Buvęs įstaigos kodas 290183980. Steigėjas Utenos rajono savivaldybės taryba.

Nuo 2010 m. Utenos Krašuonos progimnazijos Tauragnų Eugenijos Šimkūnaitės skyrius.

Istorija
--------

1777 m. Tauragnų parapijinėje pradinėje mokykloje mokėsi 15, 1782 m. – 26, 1804 m. – 10, 1805 m. – 11, 1826 m. ir XIX a. viduryje apie 10 mokinių, tačiau vėliau uždaryta. 1870 m. įsteigtą rusišką trijų skyrių pradinę mokyklą lankė du mokiniai. Mokytojas – buvęs „ispravnikas". 1872 m. mokėsi 10 mokinių. Iki 1905 m. lietuviškai buvo leidžiama kalbėti tik pirmame ir antrame skyriuose. Atgavus lietuvišką spaudą 1905–1906 m. mokytojavo Jakučionis, Kudirka ir kt.

1935 m. pastatyta nauja mokykla, veikė penkta, 1936 m. – šešta klasė. 1940 m. mokyklos vedėjas J. Mikšys su žmona ištremtas į Sibirą. 1941–1944 m. mokyklos vedėja dirbo V. Valytė. 1944 m. mokykla tapo progimnazija, dirbo 8 mokytojai, 1949 m. – septynmetė, 1953 m. – vidurinė. 1964 m. pastatyti dviejų, 1974 m. – trijų aukštų mokyklos pastatai ir bendrabutis su valgykla. Nuo 1998 m. kovo 11 d. Eugenijos Šimkūnaitės vidurinė, nuo 2000 m. E. Šimkūnaitės pagrindinė mokykla. 2010 m. rugsėjo 1 d. Tauragnų Eugenijos Šimkūnaitės pagrindinė mokykla reorganizuota į Utenos Krašuonos progimnazijos Tauragnų Eugenijos Šimkūnaitės skyrių.

Direktoriai
-----------

* 1944 m. Bronius Laurynas
* 1945 m. Vaclovas Cicėnas
* 1948 m. Jonas Grudzinskas
* 1951 m. Vincas Ragauskas
* 1953 m. Kazys Balbierius
* 1957 m. Birutė Jurgaitienė
* 1959 m. Vladas Bilevičius
* 1961 m. Stasė Dicevičiūtė
* 1976 m. Janina Augulytė
* 1979 m. Jonas Nagulevičius
* 1986 m. Raimundas Čepukas
* 1995 m. Eugenija Kamarauskienė

Žymūs mokiniai
--------------

* Danielius Eidukas, akademikas, profesorius
* Ina Marčiulionytė, diplomatė, kultūros vadybininkė
* Ema Mikulėnaitė, rašytoja
* Bonifacas Stundžia, kalbininkas, profesorius

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-09-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vakarų Sudano savanų zona
Rytų Sudano savanų zona
**Sudanas** (ar.: بلاد السودان *bilâd as-sûdân* – „juodųjų žemė") – geografinis regionas Afrikoje, besidriekiantis nuo Atlanto vandenyno iki Etiopijos aukštikalnių. Tai – plati juosta, pereinanti per dabartines valstybes, tokias kaip Senegalas, Gambija, Gvinėja, Malis, Burkina Fasas, Dramblio Kaulo Krantas, Gana, Togas, Beninas, Nigerija, Nigeris, Kamerūnas, Čadas, CAR, Sudanas. Pastaroji pavadinta tuo pačiu vardu, bet užima tik labai nedidelę dalį geografinio Sudano.

Sudano kraštovaizdis (Gambija)
Šiaurėje jis pereina į tranzitinę Sahelio gamtinę zoną už kurios yra Sacharos dykuma, o pietuose – į tranzitinę retmiškių zoną, už kurios yra džiunglės.

Sudanui būdingas savanų klimatas. Jis gauna daugiau kritulių, nei Sahelis, todėl žolė čia ilgesnė, ir žemė derlingesnė, įgalinanti verstis žemdirbyste.

Sudanas nėra geografiškai vieningas. Į dvi dalis jį skiria Kamerūno aukštikalnės, kurios suformuoja Rytų Sudaną ir Vakarų Sudaną. Sudanas gali būti dalinamas ir pagal upių baseinus. Tokiu atveju jame išskiriami Nigerio, Čado ir Nilo baseinai.

Kultūriškai Sudano regionas yra taip pat labai įvairus. Vietos gamtinės sąlygos lėmė aukštos ikikolonijinės kultūros susiformavimą ir suklestėjimą. Tai – vadinamoji Sahelio civilizacija.
|  Vičai, matakai |
| --- |
| Vičai (1890 m. Argentina)Vičai (1890 m. Argentina) |
| Gyventojų skaičius | >40 000 |
| Populiacija šalyse | Argentina: 40 036 (2005 m.)Bolivija: >2000 |
| Kalba (-os) | vičų |
| Religijos | krikščionybė, animizmas |
| Giminingos etninės grupės | gvajkurai |

**Vičai**, dar vadinami **matakais** (neaiškios kilmės įžeidžiantis pavadinimas) – Pietų Amerikos indėnų genčių grupė, gyvenanti Gran Čiako regione, Bolivijoje ir Argentinoje. Pagrindinės bendruomenės įsikūrusios Čiako, Formosos ir Saltos provincijose bei prie Pilkomajo upės Tarichos departamente. Vičų populiaciją sudaro apie 40 tūkst. žmonių. Kalba gvajakurų šeimai priklausančia vičų kalba.

Vičai iki kolonizacijos gyveno klajokliškai Gran Čiako miškuose. XVI–XVIII a. pranciškonai ir jėzuitai bandė vičų žemėse steigti misijas, tačiau tik nedaugelis jų tapo sėkmingomis. Apie vičų gyvenimą rašė pranciškonas tėvas Alejandro Corrado: pasak jo, vičai vertėsi žvejyba, medžiokle, rankiojimu (algarobo, gledičijų vaisių, taip pat vabzdžių). Tikėjo animistine religija (gerąja dvasia, blogąja dvasia, reinkarnacija), vičų šamanas specialiomis apeigomis gydydavo žmones.

XX a. didelė dalis vičų tapo krikščioniškų misijų nariais.

Ir dabartiniais laikais dauguma vičų gyvena bendruomenėmis, kurias sudaro vienas ar daugiau klanų. Giminė priklauso moteriškajam klanui (po vedybų vyras kraustosi į žmonos kaimą). Kartais giminiuojasi su tobais, tapietais. Stato nedidelius namus iš purvo, dengtus lapais ir šakomis. Verčiasi žvejyba Bermecho, Pilkomajo baseinuose, augina moliūgus, arbūzus, ankštinius, kukurūzus. Medžioja elnius, šarvuočius, iguanas, pekarius, triušius. Renka medų ir vaisius. Audimui naudoja bromelijų pluoštą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Petras Aleksandravičius** (1906 m. spalio 21 d. Vartai, Marijampolės apskritis – 1997 m. gruodžio 25 d. Vilnius) – Lietuvos skulptorius, profesorius.

Biografija
----------

1928–1933 m. studijavo skulptūrą Kauno meno mokykloje (dėstytojai Juozas Zikaras, Kajetonas Šklėrius, Jonas Mikėnas) ir literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus dailės akademijoje, 1951–1977 m. Piešimo katedros vedėjas, 1946 m. profesorius.

Kūryba
------

Nuo 1953 m. dalyvavo parodose, Vilniuje surengė individualių parodų. Didžiąją kūrybos dalį sudaro lyriniai psichologiniai įvairių formų (biustas, galva, reljefas) portretai. Turėjo įtakos prancūzų skulptoriaus C. Despiau kūryba. Sukūrė antkapinių paminklų, paminklinių skulptūrų.

Kamerinių skulptūrų (reljefai, skulptūrinės grupės) pagrindinės temos – jaunystė, motinystė, darbas („Pajūryje", 1938 m. „Kopose", 1966 m. „Poilsis", 1973 m. „Pavasaris", 1975 m. „Motina ir vaikas", 1992 m. „Tautos kančia", 1994 m. „Obuolius skina", 1995 m.)

Skulptūroms dažniausiai naudojama bronza, medis, marmuras, granitas. Nuliejo akvarelių, vaizduojančių Vilnių ir jo apylinkes, pajūrį, nupiešė piešinių. Kūryboje nuosekliai laikėsi realistinių principų, suformavo savitą, išgrynintą stilių. Kūriniai atskleidžia reiškinių esme, yra pozityvių nuostatų, apibendrintos, įtaigios plastikos, emocionalūs, lyriški.

Darbai
------

**Portretai**:

* Žemaitė, 1946 m.
* Kipras Petrauskas, 1950 m.
* Juozas Kėdainis, 1958 m.
* Eduardas Mieželaitis, 1963 m.
* Juozas Miltinis, 1969 m.
* Žmona, 1980 m.
* Jurgis Baltrušaitis, 1983 m.

**Paminklai**:

* Laurynas Ivinskis, 1958 m. Kuršėnai
* Žemaitė, 1970 m. Vilnius
* Antanas Vienuolis, 1982 m. Anykščiai
* Jonas Jablonskis, 1992 m. Marijampolė

**Antkapinių paminklai**:

* Balys Sruoga, 1957 m. Vilnius
* Kazys Jakubėnas, 1960 m. Vilnius
* J. Aleksandravičius, 1976 m. Vilnius
* Jonas Jablonskis, 1966 m. Kaunas

Įvertinimas
-----------

* TSRS valstybinė premija 1951 m.
* Gedimino 3 laipsnio ordinas 1996 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Petras Aleksandravičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 310 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Petras Aleksandravičius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |