recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Chimerizmas** – kelių skirtingų organizmų (kilusių iš skirtingų zigotų) ląstelių sambūvis viename organizme.

Graikų mitologijoje chimera buvo sutvėrimas su liūto galva, ožkos liemeniu ir gyvate vietoj uodegos.

Terminas vartojamas:

* hematologijoje – įvertinant alogeninės kaulų čiulpų transplantacijos efektyvumą.
* genetikoje – apibūdinant organizmus, kurie dėl įvairių priežasčių turi skirtingų individų ląsteles.
	+ Žinomi atvejai, kada neidentiški dvyniai turėjo savo sibso kraujo ląstelių (vaisiaus stadijoje jų placentos susisiekė ir dėl pažeidimo kraujodaros ląstelės pateko į sibso kraujotakos sistemą).
	+ Augalų pasaulyje chimeros labai dažnos dėl skiepijimo.

Chimerizmas hematologijoje
--------------------------

### Chimerizmo rūšys

* visiškas chimerizmas (*complete chimerism* – CC) – tik donoro ląstelės;
* mišrus chimerizmas (*mixed chimerism* – MC) – ir donoro, ir recipiento ląstelės;
* „skilęs" chimerizmas (angl. *split chimerism*);
* mikrochimerizmas – <1 % donoro ląstelių.

### Chimerizmo nustatymas

Pagrindinis principas – donoro ir recipiento polimorfinių genetinių žymenų ar jų produktų skirtumų nustatymas (diskriminacija). Žymenų pasirinkimai ir metodo jautrumas priklauso nuo ligos, pageidaujamo jautrumo ir lyčių skirtumų.

„Auksiniu" kiekybinės chimerizmo analizės standartu laikoma fluorescencija pagrįsta STR/VNTR (nepastovių tandeminių pasikartojimų polimorfizmų) polimerazinė grandininė reakcija (PGR).

### Chimerizmas piktybinių ligų atvejais

Recipiento ląstelių radimas gali rodyti:

* leukeminių ląstelių išlikimą;
* normalių hematopoetinių ląstelių išlikimą;
* abu variantus.

MC sumažina gydomąjį GvL (angl. *graft - versus - leukemia*: „įskiepis prieš leukemiją") efektą ir palengvina piktybinių ląstelių proliferaciją.

Chimerizmas yra dinaminė būklė ir tyrimai turi būti atliekami pakartotinai nedideliais laiko intervalais.

Chimerizmo analizė suteikia informaciją apie:

* alloreaktyvumą (t. y. GvHD ar transplanto atmetimą – padeda identifikuoti didelės rizikos pacientus);
* transplantato toleranciją (prigijimą);
* ligos recidyvą.

Todėl potransplantacinė stebėsena padeda pasirinkti tam tikrai dinaminei būklei tinkamiausią gydymą ir atrinkti didelės rizikos pacientus.

KČT atveju chimerizmo tyrimas yra būtina prielaida tolesnei įskiepio manipuliacijai (keičiant šeimininko imunologinę būklę ar taikant DLI – donorinių limfocitų infuziją).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Kėdainių aerodromas** |
| Kėdainių aerodromas |
| IATA: - - ICAO: EYKD |
| Parametrai |
| Miestas | Kėdainiai |
| Aukštis virš jūros lygio | 52 m |
| Koordinatės | 55°18′42″ š. pl. 23°57′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31167°š. pl. 23.95750°r. ilg.﻿ / 55.31167; 23.95750Koordinatės: 55°18′42″ š. pl. 23°57′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.31167°š. pl. 23.95750°r. ilg.﻿ / 55.31167; 23.95750 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 16/34 | 2000 | 50 | asfaltas |

**Kėdainių aerodromas, Daukšių aerodromas** – aerodromas Lietuvoje, Kėdainių rajono savivaldybėje, Kėdainių miesto seniūnijoje, palei Kėdainių miesto vakarinę ribą ir Daukšių kaimą.

Kėdainių aerodromas iš oro
Aerodromas pastatytas sovietmečiu, paskirtis buvo karinė. Aerodrome po II pasaulinio karo bazavosi Pe-2, vėliau Il-14 lėktuvai, nuo 1963 m. An-12, o nuo 1981 m. Il-76 lėktuvai.
  
Religinių procesijų, tautinių švenčių metu buvo rengiami kariniai manevrai stengiantis trukdyti ceremonijoms[reikalingas šaltinis]. 1993 m. traukiantis Tarybinei armijai karinė aviacija išgabenta į Rusiją (Šadrinsko aerodromą).

Beveik dešimtmetį aerodromas buvo apleistas, kareivinės, angarai ir kiti pastatai suniokoti. Šiuo momentu aerodromas su visu nekilnojamu turtu priklauso bankrutuojančiai UAB „Daukšių aerodromas" ir yra nenaudojamas.
Kampfringenas H.Talhoferio vadove
Kampfringenas H.Talhoferio vadove
**Kampfringenas** (vok. *Kampf* 'kova, kautynės' + Ringen 'imtynės') - kovos be ginklo sistema, viduramžiais ir Renesanso laikais egzistavusi Šventojoje Romos imperijoje. Sistema apėmė įvairius veiksmus be ginklo - pradedant nuo metimų ir imtynių parteryje iki smūgių, sąnarių laužimo ir kitų skausmingų veiksmų. Pagal šiuolaikinę klasifikaciją kampfringenas priskiriamas mišriems kovos menams. Artimas senosioms kautynių durklais sistemoms, kai kurios iš jų galbūt buvo kampfringeno dalis.

Vienu iš pirmųjų kampfringeno sistemintojų Renesanso pradžioje buvo dabartinėje Austrijoje dirbęs meistras Otas Judas (*Ott Jud*), garsėjęs XV a. pradžioje. Minima, kad jis išvystė kautynėms skirtą imtynių sistemą, kuri apėmė sąnarių laužymą, rankų užlaužimą ir metimus, kurie turi rimtai sužaloti priešininką. 

Vėlesni meistrai, pvz. *Fiore dei Liberi* (~1410 m.), *Fabian von Auerswald* (~1462 m.), *Pietro Monte* (~1480 m.) ir *Hans Wurm* (~1500 m.) tęsė šią tradiciją savo parašytuose vadovuose, kur detaliai aprašė tiek fechtavimą kalavijais, tiek kampfringeną. Daug kitų meistrų minėjo imtynių svarbą ir efektyvumą kirstynėse, bet nedetalizavo, kokią sistemą jie naudojo.

Daugelyje vadovų fechtavimas ir imtynės sujungti į specializuotą kovos meno atšaką, vadintą *ringen am schwert* ('imtynės su kalaviju') ir skirtą naudoti ginkluotose kautynėse. Ji apėmė priartėjimo, nuginklavimo, priešininko ginklo sukaustymo, smūgių kalavijo buožele, sąnarių užlaužimo naudojant ginklą technikas. Dažniausiai šios technikos buvo skirtos naudoti kovos lauke prieš šarvuotus priešininkus, tad dažnai jos buvo skirtos veikti į sąnarius bei silpnas šarvų vietas. 

Vokiečių ginkluotos kovos meistras Johanas Paša (*Johan Georg Pascha*) savo 1657 m. veikale apie kautynes rapyra bei be ginklo parodė labai platų veiksmų be ginklo spektrą. Jo pateikta sistema kai kuriems primena kinų *Wing Chun* *Kung fu*, nes naudoja daug staigių smūgių iš arti. Pašos aprašyta sistema paprastai laikoma atskiru kampfringeno variantu, kuris kartais angliškai vadinamas *Pascha's ringen* ('Pašos grumtynės').

Kampfringenas išnyko apie XVIII a. kai fechtavimas daugeliu ginklų pasidarė mažai svarbus kautynėse ir savigynoje ir specializavosi garbės dvikovoms. Jose smūgiai rankomis ir imtys buvo laikomi negarbingais, todėl nustota jų mokytis. Ėmė formuotis naujos sportinių imtynių sistemos, kurios buvo praktiškai nesusijusios su kampfringenu. 

Dabar kampfringeną bando atgaivinti kaip istorinį kovos meną.

Nuorodos
--------

* Historical European Martial Arts. Kampfringen. {anglų kalba)
* Johann Georg Passchen (1659) Vollstandiges Ring-Buch (anglų kalba)
* Hans Wurm's Ringbuch (c. 1507). A Translation and Commentary[neveikianti nuoroda] (anglų kalba)
| ***Ką?*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | What? |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Roman Polanski |
| Prodiuseris (-iai) | Carlo Ponti |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | anglų, italųir prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Ką?** (angl. *What?*) – 1972 m. režisieriaus Roman Polanski sukurta absurdo komedija.

Juosta buvo nufilmuota prodiuserio Carlo Ponti viloje Amalfyje, o dalis juostos scenų yra aktorių improvizacija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Amerikietė Nensė keliauja po įvairias pasaulio šalis, o savo įspūdžius aprašo dienoraštyje. Italijoje merginą užpuola ir mėgina išprievartauti trejetas vyrų. Bėgdama ji atsiduria viloje ant jūros kranto, kurioje gyvena įvairūs keistuoliai: buvęs suteneris, nudistė, kuoktelėjęs šventikas ir kiti. Vilos šeimininkas – prie vežimėlio prikaustytas senolis, kurio mirties visi laukia.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sydne Rome – Nensė
* Marcello Mastroianni – Aleksas, suteneris
* Hugh Griffith – Džozefas, šeimininkas
* Guido Alberti – šventikas
* Christiane Barry
* Nerina Montagnani
* Roman Polanski
* Alvaro Vitali
* Carla Mancini

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincent Canby (1973-10-04). „Che? (1973) Film: X-Rated Polanski: What?". *The New York Times*. Nuoroda tikrinta 2009-03-25.
| Medaliai |
| --- |
| Avishag Semberg |
| Moterų tekvondo |
| **Atstovaujant:  Izraelis**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | 49 kg |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2020 Srajevas | 49 kg |

**Avišag Semberg** (hebr. ‏אבישג סמברג‏‎, g. 2001 m. rugsėjo 16 d. Gederoje) – Izraelio tekvondo sportininkė, olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2016 m. pasaulio jaunimo čempionate iškovotas bronzos medalis. 2017 m. Europos jaunimo čempionato bronzos medalininkė. 2018 m. dalyvavo jaunimo olimpinėse žaidynėse, kuriose užėmė 5-ą vietą.

2020 m. Europos olimpinių svorio kategorijų čempionate iškovotas aukso medalis.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Semberg dalyvavo moterų iki 49 kg kategorijoje. Sportininkė pirmoje kovoje įveikė Puerto Riko atstovę Victoria Stambaugh, bet antrajame etape nusileido vėliau auksą pelniusiai Tailando atstovei Panipak Wongpattanakit. Paguodos varžybose įveiktos atstovas iš Vietnamo bei Turkijos bei taip užsitikrintas sportininkės pirmasis olimpinis bronzos medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 29 d.
Laivas Kamoteso jūroje
**Kamoteso jūra** (angl. *Camotes Sea*) – maža tarpsalinė jūra Filipinų salyne tarp Rytų Visajo ir Centrinio Visajo.

Šiaurėje ir rytuose nuo jūros yra Leitės sala, pietuose – Boholis, vakaruose – Sebu.
  
Šiaurės vakaruose Kamoteso jūra jungiasi su Visajų jūra, pietuose Kanigao sąsiauriu (angl. *Canigao Channel*) ir Sebu sąsiauriu – su Boholio jūra.

Kamoteso jūroje yra Kamoteso salos (jūros centre) ir Maktano sala (prie pat Sebu salos).

Didžiausias gylis – 323 m. Klimatas tropinis, musoninis. Birželio–spalio mėnesiais dažni taifūnai. Vandens temperatūra žiemą 24–27°С, vasarą 28–29°С. Druskingumas apie 34,5 promilės. Potvynių aukštis – 1–2 m.

Miestai ir uostai
-----------------

Didžiausi Kamoteso jūros regiono miestai yra Ormokas (angl. *Ormoc City*) ir *Baybay* Leitės provincijoje ir Sebu miestas Sebu saloje.

Kamoteso jūros uostai:

* Boholio sala – Talibonas (angl. *Talibon*)
* Leitės sala – Palomponas (angl. *Palompon*) ir San Isidras (angl. *San Isidro*)
* Sebu sala – Sebu.

*Google Maps* vaizdai
---------------------

* Kamoteso jūros vieta Filipinuose (žemėlapis)
* Kamoteso jūra (žemėlapis)
* Kamoteso jūra (reljefinis vaizdas)
Koordinatės: 55°48′28″š. pl. 21°56′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.807722°š. pl. 21.939896°r. ilg.﻿ / 55.807722; 21.939896

|  Daugėdų Šv. Dvasios Nužengimo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Plungės |
| **Savivaldybė** | Rietavo savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Daugėdai |
| **Adresas** | Miško g, 10 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 2008 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Daugėdų Šv. Dvasios Nužengimo koplyčia** – naujai pastatyta koplyčia Rietavo savivaldybėje, Daugėdų kaime, apie 9 km į šiaurę nuo Rietavo, 3 km į rytus nuo kelio  **164**  Mažeikiai–Plungė–Tauragė . Daugėduose nėra bažnyčios, arčiausiai esanti – Rietave.

Kiekvieną ketvirtadienį joje meldžiasi būrelis vietos tikinčiųjų, o Sekminių išvakarėse, kai čia aukojamos šv. Mišios, žmonių susirenka tiek, kad visi čia sunkiai telpa. Koplyčia visada atvira, o daugėdiškiai neša į ją savo nuaustus šventųjų, popiežiaus paveikslus, statulėles, religinę literatūrą.

Istorija
--------

Koplyčią pastatė nuosavoje sodyboje vietos gyventojai Birutė ir Povilas Griguolos mirus sūnui, sunkiai sirgusiam diabetu. Tuometinio parapijos klebono Egidijaus Jurgelevičiaus buvo pašventinta 2008 m. pavasarį, o po trejų metų – 2011-ųjų vasarį – iš Romos gautu dekretu šiai koplyčiai suteikti visuotiniai atlaidai. Telšių vyskupo Jono Borutos prašymu popiežius Benediktas XVI leido koplyčioje laikyti šv. Mišias, prieiti išpažinties, gauti komuniją. 

* Galinė dalisGalinė dalis
* VidujeViduje

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daugėdų Šv. Dvasios Nužengimo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Koplyčią pastatę daugėdiškiai laukia maldininkų Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Dvasinės atgaivos šaltinis Archyvuota kopija 2016-08-29 iš Wayback Machine projekto.
* Koplyčios statytojai
| **Lactarius comphoratus** |
| --- |
| (*Lactarius camphoratus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Kamparinis piengrybis  *( Lactarius camphoratus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Kamparinis piengrybis** (*Lactarius camphoratus*) – ūmėdinių šeimos valgomasis grybas. Kulinarijoje vartojamas kaip prieskonis.

Sinonimas: Kamparinis pievagrybis (Agaricus comphoratus).

Išvaizda
--------

Kepurėlė 3-6 cm skersmens, trapi mėsinga, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, per vidurį įdubusi ar piltuvėliška, su buku gūbreliu. Senesnių grybų kepurėlės kraštai spinduliškai rievėti. Luobelė pilka ir matinė. Kotas 2-5 cm ilgio, cilindriškas, dažnai kreivas plonas, į apačią truputį smailėjantis; jaunų grybų kotas apžėlęs mažyčiais pūkeliais. Lakšteliai nelabai platūs ir tankūs, šiek tiek kotu nuaugę žemyn. Trama kvepia kamparu arba cikorija; joje esama vandeningų švelnaus skonio pieniškų sulčių, kurios turi kartoką skonį.

Spalvos kaita: kepurėlės ir koto spalvos įvairuoja nuo rausvai rudos iki tamsiai rudos. Lakšteliai ochros geltonumo arba rausvi. Rausvai ruda koto trama truputį tamsesnio atspalvio.

Augavietė
---------

Šis grybas mėgsta mišriuosius ir spygliuočių miškus.

Sezonas: liepa – lapkritis.

Literatūra
----------

* Etorė Bielis „Grybai", „Mūsų knyga", 2004 m. (92 psl.) ISBN 9955-573-65-1
|  |
| --- |
| **Kėdainių „Ryto" progimnazija** |
| Kėdainių „Ryto" progimnazija herbasKėdainių „Ryto" progimnazija herbas |
| Kėdainių „Ryto" progimnazija |
| **Adresas** | Pavasario g. 6, Kėdainiai |
| **Direktorius(-ė)** | Svetlana Denisova |
| **Mokinių skaičius** | 928 |
| **Įkūrimo data** | 1980 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | {{{laidos}}} |
| **Pedagogų skaičius** | 70 |

**Kėdainių „Ryto" progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kėdainiuose, Pavasario g. 6, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 191019449.

Mokykla 2010 m.

Istorija
--------

Įkurta 1980 m. Kėdainių 5-osios vidurinės mokyklos pavadinimu. 1982 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1986 m. atidarytas abiturientų kiemelis. 1992 m. įkurtas buities ir amatų muziejus. 1993 m. mokykla pavadinta „Ryto" vardu.

1995 m. sukurta mokyklos vėliava. 1997 m. atidaryta specialioji kurčiųjų-neprigirdinčiųjų klasė, išrinkta pirmoji mokyklos prezidentė Odeta Čičkauskaitė. 1998 m. įkurtas mokyklos istorijos muziejus. 1999 m. atidaryta kompiuterių klasė, įrengta treniruoklių salė bei nauja biblioteka-skaitykla. 2001 m. atidarytas informacinis centras, jame dvi skaityklos. 2012 m. rugsėjo 1 d. Kėdainių „Ryto" vidurinė mokykla reorganizuota į Kėdainių „Ryto" pagrindinę mokyklą. 2015 m. rugsėjo 1 d. Kėdainių „Ryto" pagrindinė mokykla reorganizuota į Kėdainių „Ryto" progimnaziją.

Direktoriai
-----------

* 1980–1984 m. I. Paliulienė
* 1984–1993 m. J. Jančius
* 1993–2022 m. Albinas Stankevičius
* Nuo 2022 m. Svetlana Denisova

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Klaipėdos apygardos administracinis teismas** – vienas iš 5 apygardų administracinių teismų Lietuvoje. Adresas - Galinio Pylimo g. 9, Klaipėda, LT-91230.

Nagrinėja administracines bylas, kuriose bent viena iš šalių yra valstybė, savivaldybė arba valstybės ar savivaldybės institucija, įstaiga, tarnyba, tarnautojas. Taip pat bylas dėl administracinių teisės pažeidimų, kuriose nutarimus yra priėmę valstybės įgaliotų institucijų pareigūnai. Įkurtas 1999 m. (kaip ir kiti administraciniai teismai Lietuvoje).

1999 m. gegužės 1 d. savo veiklą pradėjo Klaipėdos apygardos teismo patalpose (Herkaus Manto g. 26, Klaipėda). Teisme darbą pradėjo 4 teisėjai – Alona Romanovienė, Vida Stonkuvienė, Jonas Špelveris ir Rimantas Žilevičius, taip pat teismo 7 darbuotojai.

1999 m. išnagrinėjo 516, 2007 m. - 3 789, iš viso nuo teismo įkūrimo iki 2008 m. pabaigos - 17 567 administracines bylas.

Teisėjai, tarnautojai
---------------------

Nuo 1999 m. balandžio 27 d. teismo pirmininkė - Alona Romanovienė (g. 1953 m.). Dirba 8 teisėjai, 6 teisėjų padėjėjai, 8 teismo posėdžių sekretorės, 5 darbuotojai raštinėje (raštinės vedėja, 1 vyr. specialistė, 3 specialistės).

Išnašos
-------

1. ↑  Apie teismą Archyvuota kopija 2009-10-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  KLAAT informacija Archyvuota kopija 2015-11-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficialus Klaipėdos apygardos administracinio teismo tinklalapis
| Kampas-Lintfortasvok. *Kamp-Lintfort* |
| --- |
|        |
| *Kampo cistersų vienuolynas* |
|  |
| 

Kampas-LintfortasKampas-Lintfortas

51°30′0″ š. pl. 6°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.50000°š. pl. 6.53333°r. ilg.﻿ / 51.50000; 6.53333﻿ (Kampas-Lintfortas)Koordinatės: 51°30′0″ š. pl. 6°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.50000°š. pl. 6.53333°r. ilg.﻿ / 51.50000; 6.53333﻿ (Kampas-Lintfortas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šiaurės Reinas-Vestfalija Šiaurės Reinas-Vestfalija |
| **Apskritis** | Vėzelio apskritis |
| **Regionas** | Diuseldorfo regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 37 683  |
| **Plotas** | 63 km² |
| **Tankumas** (2015) | 598 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kampas-Lintfortas |

**Kampas-Lintfortas** (vok. *Kamp-Lintfort*) – miestas Vokietijos vakaruose, Šiaurės Reino-Vestfalijos žemėje, Reino-Rūro aglomeracijoje, į šiaurės vakarus nuo Duisburgo, 5 km į šiaurės rytus nuo Mėrso. Mašinų gamybos, elektronikos pramonė, metalurgija, komunikacijos įrenginių ir priemonių gamyba. Yra teatras, vandens sporto ir pramogų parkas, geologijos, cistersų ordino istorijos muziejai. Yra cistersų vienuolynas (įkurtas 1123 m.) su Švč. Mergelės Marijos bažnyčia (XV–XVII a.).

Istorija
--------

Kampo-Lintforto gyvenvietė sudaryta 1934 m. sujungus Kampo gyvenvietę, išsiplėtusią šalia pirmojo Vokietijoje cistersų vienuolyno, su angliakasių Lintforto gyvenviete. Miesto teisės suteiktos 1950 m. Iki XX a. pab. Kampas-Lintfortas buvo akmens anglių kasybos regiono centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kampas-Lintfortas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
*Šis straipsnis apie Juodosios jūros baseino upę. Apie upę – Narevo intaką (Baltijos jūros baseinas) žiūrėkite – Vakarinis Bugas*

| Pietinis Bugas |
| --- |
| Upė Vinycioje Upė Vinycioje |
| **Ilgis** | 806 km |
| **Baseino plotas** | 63 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 82 m³/s |
| **Ištakos** | Chmelnyckio sritis |
| **Žiotys** | Juodoji jūra |
| **Šalys** | Ukraina |
|  |
|  **Vikiteka** | Pietinis Bugas |

**Bugas**, **Pietinis Bugas** (ukr. *Південний Буг*) – upė Ukrainoje. Prasideda prie Cholodecio kaimo Chmelnyckio srityje. Teka į pietryčius Ukrainos miškastepėmis ir stepėmis. Įteka į Juodosios jūros Bugo limaną.

Svarbiausi intakai:

* kairieji – Bužokas, Sobas, Syniucha, Mertvovodas, Inhulas;
* dešinieji – Vovkas, Rivas, Savranė, Zharas, Kodyma, Sinicia, Hnylyj Elanecis, Čyčyklija.

Didžiausi miestai – Chmelnyckis, Vinycia, Pervomaiskas, Mykolajivas.

Senovės graikai upę vadino *Hypanis*.

Ukrainos šiaure ir Baltarusijos, Lenkijos teritorijomis teka Vakarinis Bugas (Narevo intakas).

Pietinio Bugo žemėlapis

Nuorodos
--------

* Upės žemėlapis
Koordinatės: 48°21′ p. pl. 75°18′ v. ilg.﻿ / ﻿48.350°š. pl. 75.300°r. ilg.﻿ / 48.350; 75.300

Čilės salyno salos, tarp jų – Kampanos sala
**Kampana** (isp. *Isla Campana*) – sala pietų Čilėje, Čilės salyne, Penaso įlankoje, Kampanos salų spiečiuje. Patenka į Aiseno regioną (Kapitan Prato provincija). Šiaurės rytuose ir rytuose Faljoso sąsiauris skiria nuo Prato, Mažosios Velingtono ir Knoro salų, pietryčiuose Aldėjos, Rikelmės, Oreljos, Angamoso, Esmeraldos, Kovadongos ir kitų salų spiečius skiria nuo Velingtono salos, iš pietvakarių prisiglaudusios Kabraleso ir Patrisijaus Linčo salos. Plotas – 1187,8 km² (11-a pagal dydį Čilėje). Kranto linija (ilgis 589,2 km) labai vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Aukštis iki 1311 m.

Kampanos sala negyvenama, nors seniau čia gyvenę alakalufai. Šiaurinėje pakrantėje yra Puerto Barbaros prieplauka, tinkama nedideliems laivams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kampanà[neveikianti nuoroda]
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-02-22 iš Wayback Machine projekto.
Nėra vieno bendrai priimto **socialinės struktūros** (taip pat kartais vadinamos *socialine sistema*) apibrėžimo, o pastangos pateikti tikslų apibūdinimą dažniausiai nėra sėkmingos. Pagal socialinio veiksmo paradigmą, socialinė struktūra tai susijusių socialinių pozicijų ir vaidmenų sistema. Atskiri individai, asmenys siekia šias pozicijas užimti ir atlikti tam tikrus vaidmenis. Pagal kitą apibrėžimą socialinė struktūra yra socialinių santykių tarp individų grupėse ir tarp grupių ar žmonių kategorijų visuomenėje sistema.[1]

Socialinės struktūros sąvokos esmė yra tie socialiniai ryšiai, be kurių visuomenės egzistavimas tokia forma būtų neįmanomas. Socialinės struktūros idėja remiasi prielaida, kad visuomenė yra sugrupuota į tam tikras struktūras, kurios turi skirtingas funkcijas, prasmes ir paskirtis.

Socialinė struktūra egzistuoja kaip santykinai pastovus dydis. Tokiomis socialinėmis struktūromis vadiname šeimą, religiją, ekonomiką ir klases. Tai susiję su socialinės stratifikacijos idėja, t. y. teorijomis, kad visuomenė yra padalinta į skirtingas stratas (sluoksnius), priklausomai nuo tokių socialinių skirčių kaip rasė, klasė ir lytis.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Harold R. Kerbo *Sociology – Social Structure and Social Conflict*. p.110. ISBN 0-02-362741-7.
*Šis straipsnis apie miestą. Apie salą Čilėje skaitykite straipsnyje Kampana (sala).*

| Kampana*Campana* |
| --- |
| *Savivaldybės rūmai* |
|  |
| 

KampanaKampana

34°10′40″ p. pl. 58°55′10″ v. ilg.﻿ / ﻿34.17778°š. pl. 58.91944°r. ilg.﻿ / 34.17778; 58.91944﻿ (Kampana)Koordinatės: 34°10′40″ p. pl. 58°55′10″ v. ilg.﻿ / ﻿34.17778°š. pl. 58.91944°r. ilg.﻿ / 34.17778; 58.91944﻿ (Kampana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Kampanos partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1885 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 77 677  |
| **Altitudė** | 2 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.campana.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Kampana |

**Kampana** (isp. *Campana*) – miestas Argentinos rytuose, Buenos Airių provincijos šiaurėje, į šiaurės vakarus nuo Buenos Airių, Saratės-Kampanos aglomeracijoje. Partido centras. 77,7 tūkst. gyventojų (2001 m.).

Istorija
--------

Teritorijoje 1680 m. įkurta stotis. Vėliau Kampanos žemes valdė įvairūs žemvaldžiai. 1875 m. Luis Costa įkūrė Kampanos gyvenvietę. 1876 m. ją pasiekė geležinkelis, todėl prasidėjo Kampanos vystymasis.

Geografija ir transportas
-------------------------

Kampana įsikūrusi prie Paranos žemupio šakos Parana de las Palmaso, netoli Paranos žiočių. Į Kampanos uostą įplaukia jūrų laivai. Per miestą eina kelias Buenos Airės-Rosarijas-Kordoba ir General Bartolomé Mitre geležinkelis į Tukumaną.

Ekonomika
---------

Chemijos ir naftos chemijos, popieriaus, maisto (daugiausia mėsos konservų) pramonė, metalo dirbinių gamyba. Prie Kampanos iš Paranos upės vagos kasamas kvarcinis smėlis. Per uostą eksportuojama nafta.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

1. ↑  *Kampana*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
P. Kuko van Alsto portretas (graviūra, 1572)
**Piteris Kukas van Alstas** (ol. *Pieter Coecke van Aelst*, 1502–1550 m.) – XVI a. renesanso Nyderlandų flamandų dailininkas, skulptorius, architektas. Gobelenų ir vitražų dizaineris, rašytojas.

Biografija
----------

Piteris Kukas van Alstas gimė 1502 m. rugpjūčio 14 d. Alste, kur jo tėvas užėmė mero padėjėjo (ar vicemero) pareigas. Piteris Kukas tikriausiai mokėsi Briuselyje pas Bernaert van Orley. Pasak Karel van Mander, jis 1525−1526 m. keliavo į Italiją ir šios kelionės metu buvo ypač paveiktas italų dailės kūrėjų. 1527 m. jis įstojo į Antverpeno tapytojų gildiją, nuo 1529 m. pradėjo priimti mokinius. Vienu jo mokinių tikriausiai buvo Piteris Breigelis Vyresnysis, susijęs giminystės ryšiais. 1533 m. Piteris Kukas atliko kelionę į Konstantinopolį. Pagal iš šios kelionės parvežtus piešinius jo žmona Mayken Verhulst po dailininko mirties paruošė seriją graviūrų, kuriomis Piteris Kukas geriausiai žinomas. Nei vienas tapybos darbas negali būti jam vienareikšmiškai priskirtas. Jo garsiausiu paveikslu buvo „Paskutinė vakarienė", žinoma iš daugiau nei 40 jo dirbtuvėse sukurtų kopijų. Prieš mirtį dailininkas tapo imperatoriaus Karolio V dvaro tapytoju. Gyvenimo metu Piteris Kukas buvo vienu svarbiausių Antverpeno dailininkų, tačiau per amžius jo dailė pasimiršo. Didžiausią reikšmę jis turėjo savo publikacijomis, ypač išverstu Sebastiano Serlio architektūros traktatu, kuriomis platino italų renesanso idėjas Nyderlanduose. Piteris Kukas van Alstas mirė 1550 m. gruodžio 6 d. Briuselyje.

Darbų galerija
--------------

* „Kristaus apraudojimas" (paveikslas, Bilbao dailės muziejus) „Kristaus apraudojimas" (paveikslas, Bilbao dailės muziejus)
* „Apsirijimas" (gobelenas, Metropoliteno meno muziejus) „Apsirijimas" (gobelenas, Metropoliteno meno muziejus)
* „Turkų laidotuvės" (graviūra, Metropoliteno meno muziejus) „Turkų laidotuvės" (graviūra, Metropoliteno meno muziejus)
* „Pieta" (vitražas, Antverpeno karališkasis dailės muziejus) „Pieta" (vitražas, Antverpeno karališkasis dailės muziejus)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pieter Coecke van Aelst** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* J. Paul Petty muziejus
* The Oxford Dictionary of Art and Artists. Oxford University Press, 2009
**Socialinis darbas** – profesinė veikla, kurios paskirtis – padėti socialinio funkcionavimo sunkumų turintiems asmenims, grupėms ir bendruomenėms pagerinti santykius su visuomene.

Šia veikla skatinami socialiniai pokyčiai, žmonių santykių problemų sprendimas, žmonių įgalinimas bei išsilaisvinimas, siekiama gerovės padidinimo. Socialinio darbo veikla taikoma ten, kur žmonės sąveikauja su socialine aplinka. Veiklos metu remiamasi žmogaus elgesio ir socialinių sistemų teorijomis, Žmogaus teisių ir socialinio teisingumo principais. Socialinio darbo metu siekiama padėti asmeniui, šeimai spręsti savo socialines problemas pagal jų galimybes ir jiems dalyvaujant, nežeidžiant žmogiškojo orumo ir didinant jų atsakomybę, pagrįstą asmens, šeimos ir visuomenės bendradarbiavimu.

Pagalba teikiama socialinės paramos, palaikymo, korekcijos ir reabilitacijos pavidalais, taip pat reformuojant pačią socialinę sistemą. Socialinio darbo pagrindas yra dalykiški ir kompleksiški veikimo būdai, kuriais formuojamas, palaikomas, reabilituojamas ar socialiai integruojamas (reintegruojamas) atskiras asmuo ar asmenų grupė.

Socialinis darbas – tai kompleksiška technologija, skirta gyventojų socialinei apsaugai, socialiniam valdymui ir socialinei politikai pažeidžiamų gyventojų atžvilgiu.

Turinys
-------

Socialinio darbo esmė yra:

* remti asmenis ir grupes bei šalinti asmeninio, socialinio, ekologinio ir dvasinio pobūdžio sunkumus, neigiamus veiksnius, trukdančius asmens raidai ir jo aktyviam dalyvavimui visuomenės gyvenime;
* šalinti arba švelninti kylančius sunkumus taikant rėmimo, apsaugos ir reabilitacijos technologijas;
* ginti asmenis, atsidūrusius sudėtingose socialinėse psichologinėse, materialinėse, buities ir kitose gyvenimo situacijose, ginti remiantis įstatymais, valdžia, organizacinėmis priemonėmis, materialiniais techniniais ir kitais ištekliais;
* skatinti kiekvieną asmenį maksimaliai pasinaudoti savo galimybėmis saugoti save; tikslingai ir diferencijuotai remti ir ginti atskiras gyventojų grupes (vaikus, daugiavaikes šeimas, pagyvenusius, neįgalius asmenis, benamius ir pan.);
* planuoti socialines paslaugas, trukdančias kilti socialinėms problemoms, skatinančias jų sprendimą ir garantuojančias stabilią socialinę plėtrą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  A.A.Kozlovas ir kt. (2007). *Socialinis darbas. Profesinės veiklos įvadas.* VU Specialiosios psichologijos laboratorija, 2007)
2. ↑  Tarptautinė socialinių darbuotojų federacija (IFSW) Archyvuota kopija 2012-01-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Socialinės apsaugos ir darbo ministerija Archyvuota kopija 2011-07-27 iš Wayback Machine projekto.
| Paita*Paita* |
| --- |
|        |
| *Aukštoji Paitos dalis* |
|  |
| 

PaitaPaita

5°5′0″ p. pl. 81°6′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.08333°š. pl. 81.10000°r. ilg.﻿ / 5.08333; 81.10000﻿ (Paita)Koordinatės: 5°5′0″ p. pl. 81°6′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.08333°š. pl. 81.10000°r. ilg.﻿ / 5.08333; 81.10000﻿ (Paita) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Piuros departamentas |
| **Provincija** | Paitos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 86 395  |
| **Altitudė** | 3 m |

**Paita** (isp. *Paita*) – miestas šiaurės vakarų Peru, Piuros regione, 57 km į šiaurės vakarus nuo Piuros; uostamiestis Ramiojo vandenyno pakrantėje. Provincijos centras.

Miestas išsidėstęs prie Čiros upės žiočių, nedideliama pusiasalyje, Paitos įlankos pakrantėje. 1578–1588 m. Paita buvo ispanų administracinis centras šiaurės vakarų Peru. Tačiau dėl dažnų britų piratų ir korsarų antpuolių, administracija perkelta į Piurą. Mieste gimė Simono Bolivaro žmona Manuela Sáenz. 1875 m. nutiestas geležinkelis tarp Piuros ir Paitos, tačiau karo su Čile metu sugriautas ir vėl atstatytas 1884 m. Šiuo metu Paita – 5 pagal svarbą šalies uostas. Naftos eksportas. Chemijos pramonė. Žvejyba. Poilsis vandenyno pakrantėje.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Piura Region
2. ↑  PERU: Piura Region
Zrazai

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Zrazai** – mėsos patiekalas, paplitęs buvusios ATR teritorijoje – Lietuvoje, Lenkijoje, Baltarusijoje, Ukrainoje.

Zrazus sudaro išmuštas mėsos (paprastai jautienos) pjausnys, pagardintas druska ir pipirais. Jis įdaromas daržovėmis, grybais, kiaušiniais, bulvėmis ar kitais produktais (yra didelė įdarų įvairovė) tada susukamas į ritinėlį ir sutvirtinamas siūlu ar dantų krapštuku. Pradžioje zrazai trumpai pakepami keptuvėje, vėliau dedami į puodą su salierais, svogūnais, kitomis daržovėmis ir prieskoniais bei karštu sultiniu, ir verdami ant mažos ugnies. Prieš patiekiant ant stalo pagaliukai išimami, kartais zrazai apibarstomi miltais arba užpilami grietine. Valgomi su buljonu, kuriame virė, bulvių, miežine arba grikių koše.

Manoma, kad zrazus, kaip ir daugelį kitų to meto patiekalų, į ATR virtuvę įdiegė iš Italijos kilusi kunigaikštienė Bona Sforca. Taip pat Lietuva ir Lenkija tvirtina pačios atradusios zrazus.

Išnašos
-------

1. ↑  „The best dishes of traditional Polish cuisine". *Thefad.pl*. 14 June 2016. Nuoroda tikrinta 2020-08-08.
**Simfonija Nr. 40 g-moll (K550)** – austrų klasikinės muzikos kompozitoriaus V. A. Mocarto simfonija, parašyta 1788 metais. Tai viena iš žinomiausių V. A. Mocarto simfonijų.

V. A. Mocartas „Simfoniją Nr. 40" parašė 1788 m. vasarą ir tai yra antra vėlyviausia jo parašyta simfonija (K550 pagal Kechelio katalogą), vėlesnė yra tik „Simfonija Nr. 41" (K551). Kūrinys atliepia V. A. Mocarto domėjimasi vokiečių „Audros ir veržimosi" estetiniu judėjimu, kas pasireiškė tamsesne ir stipresne simfonijos muzika, kartais muzikos garsais išreiškiamu pykčiu. Šio judėjimo paveiktas tuo pat metu simfonijas rašė J. Haidnas. Tai yra viena iš tik dviejų V. A. Mocarto simfonijų, parašytų minorinėje tonacijoje. Be to, tuo metu V. A. Mocartas turėjo finansinių rūpesčių dėl menkesnės paklausos jo rečitaliams Vienoje ir tuo metu mirė jo mažametė duktė Tereza. Visgi liūdnumo ir rūstumo emocijos šioje simfonijoje dominuoja tik trumpai. V. A. Mocartas ją parašė kartu su 39-ąja ir 41-ąja simfonijomis tikriausiai planuodamas jas pristatyti koncertiniame ture Londone, kuris neįvyko.

Simfonijos dalys
----------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Molto allegro (07:56) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Andante (11:26) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Menuetto, Allegretto-Trio (04:12) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| IV. Allegro assai (06:54) |
|  |
| Atlieka Tsumugi orkestras, 2010 m. Fukuoka |
| 

---

 |

 |

„Simfonija Nr. 40" skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių:

1. *Molto allegro*. Pradedama neramia ir viena įsimintiniausių V. A. Mocarto melodijų.
2. *Andante*. Vietoj minorinės dominuoja mažorinės tonacijos.
3. *Menuetto, Allegretto-Trio*. Jaučiama kova tarp skirtingų nuotaikų.
4. *Allegro assai*. Grįžta rimti ir prieštaringi motyvai.

Šaltiniai
---------

* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2017 m.
* Schroeder, David. *Experiencing Mozart: A Listener's Companion*, Scarecrow Press, 2013, p. 32

Nuorodos
--------

* „Simfonijos Nr. 40" įrašai, natos IMSLP projekte
| Paulikaivok.  *Paulicken* |
| --- |
| 

PaulikaiPaulikai

54°47′39″š. pl. 22°37′25″r. ilg.﻿ / ﻿54.7942°š. pl. 22.6237°r. ilg.﻿ / 54.7942; 22.6237﻿ (Paulikai)Koordinatės: 54°47′39″š. pl. 22°37′25″r. ilg.﻿ / ﻿54.7942°š. pl. 22.6237°r. ilg.﻿ / 54.7942; 22.6237﻿ (Paulikai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Paulikai** (vok. *Paulicken*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 18 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Paulikų kaimo bendruomenė 1931 m.
1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 10 ugniakurų, 1818 m. – valstiečių kaimas su 11 ugniakurų ir 54 gyventojais, 1839 m. – valstiečių kaimas su 16 ugniakurų ir 131 gyventoju. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Viliūnų valsčiui. 1923-30 m. Paulikuose rezidavo valsčiaus viršaitis. Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 139 | 147 | 122 | 119 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-12-23.
2. ↑  Viliūnų valsčius, Teritoriniai pokyčiai Vokietijoje ir Vokiečių administruojamose teritorijose 1874-1945 m. vok.
3. 1 2  [  Paulikai, GenWiki vok.]
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
5. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
| Zubairasarab. الزبير |
| --- |
| *Imamo Ali mečetė Zubaire* |
|  |
| 

ZubairasZubairas

30°23′0″ š. pl. 47°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.38333°š. pl. 47.70000°r. ilg.﻿ / 30.38333; 47.70000﻿ (Zubairas)Koordinatės: 30°23′0″ š. pl. 47°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.38333°š. pl. 47.70000°r. ilg.﻿ / 30.38333; 47.70000﻿ (Zubairas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Irako vėliava Irakas |
| **Muchafaza** | Basros muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 124 611  |
|  |
|  **Vikiteka** | Zubairas |
|  |
| **Kirčiavimas** | az Zubáiras |

**Zubairas** arba ***az Zubairas*** (arab. الزبير = *az-Zubair*) – miestas pietryčių Irake, Basros muchafazoje, 10 km į pietvakarius nuo Basros, faktiškai jos priemiestis. Plentai į Basrą, Nasiriją, Džahrą. Vystoma juodoji metalurgija, chemijos, gamtinių dujų perdirbimo pramonė, tradiciniai amatai. Miesto apylinkėse siurbiama nafta ir gamtinės dujos; naftotiekiai į Basrą ir Fao uostą.

Dauguma miesto gyventojų – šiitai, bet yra žymi sunitų mažuma.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kildinamas iš apylinkėse palaidoto Muhamado bendražygio Zubairo ibn al Avamo vardo. Zubairas istoriniuose šaltiniuose minimas nuo XVI amžiaus. Osmanų laikais buvo nedidelio emyrato sostinė. XIX a. į miestą atsikėlė daug sunitų iš Nedždo. Vėliau dėl nuolatinių konfliktų su šiitais, dauguma sunitų Zubairą apleido.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *az Zubair*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
**Simfonija Nr. 41 C-dur (K551)**, dar vadinama „Jupiterio simfonija" – austrų klasikinės muzikos kompozitoriaus V. A. Mocarto simfonija, parašyta 1788 metais. Tai viena iš žinomiausių V. A. Mocarto simfonijų.

V. A. Mocartas „Simfoniją Nr. 41" parašė 1788 m. vasarą ir tai yra paskutinė jo parašyta simfonija (K551 pagal Kechelio katalogą). Simfonija yra nuotaikinga ir energinga bei netikėtai didesnės apimties nei kitos tuo metu įprastos simfonijos. Tikriausiai dėl šių priežasčių kūrinys buvo pramintas „Jupiterio simfonija", pagal sen. romėnų vyriausią dievą Jupiterį. Tai padarė Londono impresarijus Johann Peter Saloman ir tikriausiai šis pavadinimas pavartotas 1821 m. leidime jos atlikimo Londone proga. V. A. Mocartas ją parašė kartu su 39-ąja ir 40-ąja simfonijomis tikriausiai planuodamas jas pristatyti koncertiniame ture Londone, kuris neįvyko. Šios simfonijos nebuvo išleistos V. A. Mocartui esant gyvam. Simfonijos kompleksiškumas paveikė J. Haidną rašant simfonijas Nr. 95 ir Nr. 98. Robertas Šumanas „Jupiterio simfoniją" vertino nepriekaištingu kūriniu.

Simfonijos dalys
----------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro vivace (08:05) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Andante cantabile (07:58) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Menuetto: Allegretto (4:33) |
|  |
|  |
| 

---

 |
| IV. Molto allegro (06:07) |
|  |
| Visi įrašai 78 RPMs & Cylinder Recordings nuosavybė |
| 

---

 |

 |

„Simfonija Nr. 41" skirta orkestro atlikimui ir sudaryta iš keturių dalių:

1. *Allegro vivace*. Sonatos formos.
2. *Andante cantabile*. Ramios muzikos dalis.
3. *Menuetto: Allegretto*.
4. *Molto allegro*. Sonatos formos.

Šaltiniai
---------


* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2013 m.
* Schroeder, David. *Experiencing Mozart: A Listener's Companion*, Scarecrow Press, 2013, p. 32

Nuorodos
--------

* „Simfonijos Nr. 41" įrašai, natos IMSLP projekte
*Kitos reikšmės – Aušra (reikšmės).*
Auštant
Aušra prieš pat saulėtekį
**Aušra** – paros metas ryte, prieš patekant Saulei. Nors ji dar žemiau horizonto, tačiau dangus pradeda šviesėti, atsiranda prieblanda.

Aušra nemaišytina su saulėtekiu, kurio metu pasirodo pirmieji Saulės spinduliai, tuo užbaigdami aušros laikotarpį.

Priklausomai nuo platumos, aušra užtrunka skirtingą laiką: pusiaujyje – kelias minutes, o poliariniuose kraštuose – iki kelių valandų.

Žodžio kilmė
------------

Žodis „aušra" kilęs nuo veiksmažodžio *aušti*.

Matavimas
---------

Oficialiai išskiriami trys aušros matavimai, kurių pradžia laikoma nuo momento, kai Saulė atsiduria tam tikru kampu nuo horizonto:

* **Astronominė aušra** – Saulė 18° žemiau horizonto. Dangus jau nebėra visiškai tamsus.
* **Jūrinė aušra** – Saulė 12° žemiau horizonto. Šviesos pakanka atskirti kai kuriuos objektus, siluetus.
* **Civilinė aušra** – Saulė 6° žemiau horizonto. Šviesos pakanka atskirti objektus ir galima pradėti veiklą lauke.

Mitologija
----------

Liaudies folklore aušra, tai metas, kai nakties demonai, velniai, troliai ir kitos blogosios fantastinės būtybės slepiasi, o į Žemę sugrįžta šviesos karalystė.

Lietuvių mitologijoje aušrą simbolizuoja Brėkšta – ankstyvo ryto aušros ir sutemų deivė, globojusi nakties laiką nuo saulės laidos iki patekėjimo.

Nuorodos
--------

1. ↑  Janas Otrembskis

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |


| **Paulina Tamulevičiūtė Ancevičienė** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. rugsėjo 8 d. |
| Mirė | 1990 m. birželio 27 d. (85 metai) |
| Palaidotas (-a) | Toronto Anapilio kapinės |

**Paulina Tamulevičiūtė Ancevičienė** (g. 1904 m. rugsėjo 8 d. ​Gimė Krasnojarske. Baigė Vilniaus lietuvių mokytojų seminariją. ​Mokytoja, mokytojavo Vilniaus krašto pradžios mokyklose. Lietuvių visuomenės veikėja, Vilniaus Lietuvių mokytojų sąjungos steigėja, sekreretorė ir pirmininkė.

Biografija
----------

​1925 m. buvo viena J. Basanavičiaus „Kultūros" draugijos steigėjų, jos pavyzdinės mokyklos įkūrėja, joje buvo sekretorė (1927 m.), vedėja iki 1941 m.

1925 m. įsteigė Vilniaus lietuvių mokytojų draugiją, buvo jos pirmininkė.

1935 m. išleido elementorių „Mano knygelės" (iliustracijos B. Macutkevičiaus).

​Emigravo į Kanadą. Mirė 1990 m. birželio 27 d. Palaidota Toronto Anapilio kapinėse.

  


​
| Paislė |
| --- |
| **Ilgis** | 11,3 km |
| **Baseino plotas** | 24,7 km² |
| **Ištakos** | Kamanų aukštapelkė |
| **Žiotys** | Agluona |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Paislė** – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Agluonos kairysis intakas.

Paislė prasideda Kamanų aukštapelkės viduryje, Berželių klampynėje. Paislės aukštupiu laikui bėgant pradėtas laikyti 1907 m. iškastas kanalas, kuris šį upelį jungia su Kamanų ežeru (prieš tai, XIX a. Medemrodės dvaro savininkų iniciatyva buvo atliekami Kamanų pelkės pakraščių sausinimo darbai). Iš pradžių upelis teka rytų kryptimi, kerta Medemrodės mišką, paskui teka pro Mažulių, Lygeikių ir Mančelių kaimus. Netoliese Ivanauskių kaimo Paislė staiga pasuka šiaurėn. Susiliejusi su Talingupiu, į pietus nuo Kivylių įteka į Kivylių tvenkinį, sudarytą užtvenkus Agluoną (5,4 km nuo Agluonos žiočių). Prieš įtekėdama į Agluoną, Paislė ištvinsta, ši upelio dalis dar įvardijama Prūdupiu, Prūdu.

Intakai – Telingupis (kairysis), Cukoliovis (dešinysis).

Gyvenvietės prie Paislės: Mažuliai, Lygeikiai, Mančeliai, Ivanauskiai.

Kaip nurodo A. Vanagas, upelio pavadinimas *Pai̇̃slė* kilęs iš *\*Pa-ýslė*, sudarytas prie upėvardžio *Yslykis* pridėjus priešdėlį *pa-*.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Paislė*. Akmenės krašto enciklopedinis žinynas. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. 1 2 3  *Paislė (upė)*. Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
4. ↑  *Telingupis (upė)*. Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
5. ↑  *Cukoliovis (upė)*. Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
6. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 239
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jalisco simfoninis orkestras
Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras
**Simfòninis orkèstras**, **filharmòninis orkèstras** – nuo 80 iki 120 muzikos instrumentų ansamblis, griežiantis tokiam ansambliui specialiai sukurtus didelės apimties simfoninės muzikos (simfonijas, koncertus, operas, baletus ir kt.) arba pritaikytus (instrumentuotė) kūrinius (siuitas, šokius ir kt.).
Būdinga darnus ansambliškumas, homogeniškas skambesys.

Rūšys
-----

Pagal vienodų medinių pučiamųjų instrumentų skaičių, simfoniniai orkestrai esti dviejų rūšių: 

* dvigubos sudėties (mažasis simfoninis orkestras)
* trigubos sudėties (didysis simfoninis orkestras).

Istorija
--------

Simfoninis orkestras pradėjo formuotis XVIII a. klasicizmo epochoje. Tuomet jo sudėtis buvo nedidelė – vos 25 muzikantai. Orkestre dominavo styginiai instrumentai, buvo kelios poros medinių pučiamųjų, kartais valtornės ir trimitai, ir vienintelis mušamasis – timpanas.

Pirmieji kompozitoriai, rašę simfoniniam orkestrui, buvo didieji Vienos klasikai – J. Haidnas, V. A. Mocartas ir L. van Bethovenas. Jų kūryboje susiformavo tobuliausias muzikos žanras orkestrui – simfonija.

Lietuva
-------

* Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras
* Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras
* Mažosios Lietuvos simfoninis orkestras
* Kauno simfoninis orkestras
* Alytaus simfoninis orkestras
Koordinatės: 55°44′š. pl. 27°55′r. ilg.﻿ / ﻿55.74°š. pl. 27.92°r. ilg.﻿ / 55.74; 27.92

| Uzmėnų valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1871 m. – 1871 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Baltarusijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Uzmėnai |
|  |
| Rusijos imperija Rusijos imperija |
| Vilniaus gubernija | Dysnos apskritis (1871) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Uzmėnų valsčius** (rus. *Узміонская волость*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje šiaurės Baltarusijos teritorijoje. Centras – Uzmėnai.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas apie 1871 m. ir gyvavo vienerius metus, jame buvo 31 gyvenvietė ir 1668 gyventojų. Kadangi valsčiaus centras Uzmėnai yra buvę Dryhučų valsčiuje ir Leonpolės valsčiuje, yra tikėtina, kad Uzmėnų valsčius buvo įkurtas iš Dryhučų valsčiaus (ar jo dalies), o panaikinant priskirtas Leonpolės (ar dar ir kitam) valsčiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Памятная книжка Виленской губернiи на 1872 годъ. // PDF 249 psl.
2. ↑  *Uźmiony*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XII (Szlurpkiszki — Warłynka). Warszawa, 1892, 869 psl. **(**lenk.**)**