recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Šis straipsnis apie prekybos įmonę. Apie pasakų personažą skaitykite straipsnyje Ali Baba.*

Alibaba Group|  |
| Forma | akcinė bendrovė |
| Pramonė | elektroninė komercija |
| Įkurta | 1999 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Jack Ma |
| Centrinė būstinė | Hangdžou, Kinijos LR Kinija |
| Svarbiausi darbuotojai | Jack Ma, Joseph Tsai, J. Michael Evans, Daniel Zhang |
| Paslaugos | internetinės parduotuvės, internetiniai aukcionai, mokėjimų sistemos |
| Savininkas (-ai) | Jack Ma |
| Darbuotojų | 50 092 (2017 m.) |
| Tinklalapis | alibabagroup.com |

**Alibaba Group Holding Limited** (kin. 阿里巴巴集团控股有限公司, pinyin: ***Ālǐbābā** Jítuán Kònggǔ Yǒuxiàn Gōngsī*) – didžiausia Kinijos elektroninės komercijos kompanijų grupė, metinių operacijų skaičiumi lenkianti „eBay" ir „Amazon" kartu sudėjus.

Grupės būstinė

Istorija
--------

Bendrovę su partneriais kinas Jack Ma įkūrė 1999 m. Hangdžou mieste, kur buvo įregistruota internetinė Alibaba.com. svetainė. Nuo pat pradžių „Alibaba" buvo laikoma kaip prekybos platforma tarp smulkių ir vidutinių įmonių. 

2005 m. kompanija „Yahoo!" įgijo 43 % kompanijos akcijų. 2007 m. lapkritį akcijos išplatintos Honkongo vertybinių popierių biržoje. 2012 m. rugsėjo 18 d. „Alibaba" atliko jų išėmimą iš biržos prekybos sąrašo, baigdama išsipirkti 20 % savų akcijų, kurios priklausė „Yahoo!". 2014 m. bendrovė grįžta į biržą, pritraukdama 25 mlrd. JAV dolerių. Pirminis viešas siūlymas tuo metu buvo didžiausias pasaulyje.

2011 m. pradžioje „Alibaba" turėjo virš 65 mln. registruotų vartotojų iš 240 šalių ir regionų.

Grupės struktūra
----------------

* Alibaba.com – internetinė prekybos platforma;
* AliExpress – internetinė parduotuvė orientuota į užsienio vartotojų rinką;
* Taobao – internetinė parduotuvė orientuota į Kinijos vartotojų rinką;
* Tmall – internetinė parduotuvė orientuota į Kinijos vartotojų rinką;
* Alipay – mokėjimo sistema.

Paslaugos
---------

Alibaba.com internetinės prekybos platforma leidžia surasti ir nusipirkti labai daug įvairių Kinijos gaminių. Ją labiau naudoja potencialūs gamintojai (rasdami ir užsakydami savo gaminių komponentus) arba įvairūs platintojai - perpardavinėtojai. Daugelį prekių galima nusipirkti ir pavieniui, bet tokie pirkiniai laikomi „pavyzdžiais" ir kainuoja brangiau nei perkant dešimtimis ar šimtais. Yra daug neužbaigtos elektronikos, stiklo, metalo komponentų kurie galutiniam vartojimui dar netinka. Amerikiečių saugumo agentai apsimetė iešką urano ir rado pardavėjų, nors pasiūlyta buvo tik mažai urano teturinti rūda (1,000 tonų iš Siera Leonės)

Platformą naudoja ir ne Kinijos firmos. Galima rasti, pavyzdžiui, Anglijos gaminių, nors ir nelabai daug.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kinijos interneto milžinėms namie jau ankšta Archyvuota kopija 2017-09-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Bloomberg Billionaires Index - Jack Ma". *Bloomberg*. Nuoroda tikrinta 2017-07-02.
3. ↑  Reid, Stuart A. (September 12, 2014). „The Uranium Sting: Did Homeland Security Catch a Smuggler or Create One?". *Bloomberg Businessweek*.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alibaba Group** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cuscuta** |
| --- |
| Smulkusis brantas (Cuscuta epithymum)Smulkusis brantas (*Cuscuta epithymum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Vijokliniai  *( Convolvulaceae)* |
| Gentis: | Brantas  *( Cuscuta)* |

 |

**Brantas** (*Cuscuta*) – vijoklinių (*Convolvulaceae*) šeimos augalų gentis.

Tai bešakniai ir belapiai parazitiniai augalai su vijokliniais stiebais, kurie apsivynioja apie kitus augalus ir prie jų prisitvirtina siurbtukais (haustorijomis). Žiedai maži, susitelkę į galviškus žiedynus. Vaisius – dėžutė. 

Brantai dauginasi sėklomis ir stiebų dalimis, patekusiomis ant augalo maitintojo. Iš sėklos išdygęs augalas daro nutacinius judėsius kol jo viršūnė paliečia ir užsikabina už augalo maitintojo. Netrukus išauga siurbtukai, kuriais įsiskverbia į augalo maitintojo vidų ir pasiekia apytakos audinius. Panašiai plinta ir brantai stiebo dalimis. Brantų stiebai nuo vieno augalo maitintojo pereina ant kito. Šitaip jie gali pernešti ir augalų virusines ligas.

Rūšys
-----

Lietuvoje žinomos 6 brantų rūšys: 

* Dirvinis brantas (*Cuscuta campestris*)
* Lininis brantas (*Cuscuta epilinum*)
* Smulkusis brantas (*Cuscuta epithymum*)
* Paprastasis brantas (*Cuscuta europaea*)
* Karklinis brantas (*Cuscuta lupuliformis*)
* Dobilinis brantas (*Cuscuta trifolii*)

* Paprastasis brantasPaprastasis brantas
| **Leonas Gogelis** |
| --- |
|  |
| Prof. Leonas Gogelis |
| Gimė | 1869 m. rugsėjo 1 d.Linkuva |
| Mirė | 1937 m. rugsėjo 8 d. (68 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos veterinarijos gydytojas, mikrobiologas, profesorius, habilituotas veterinarijos mokslų daktaras |

**Leonas Gogelis** (1869 m. rugsėjo 1 d. Linkuvoje – 1937 m. rugsėjo 8 d. Kaune) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, mikrobiologas, profesorius, habilituotas veterinarijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje.

Būdamas 34 m. amžiaus, 1903 m. su pasižymėjimu baigė Tartu (Dorpato) veterinarijos institutą, 1916 m. apgynė daktaro disertaciją. 1904–1911 m. dirbo Užkaukazėje Zurnabato priešmarinės stoties vicedirektoriumi. Nuo 1911 m. – bakteriologijos laboratorijos vedėjas Naugarduke (dab. Baltarusija). 1912 m. grįžo į Tartu ir dirbo Veterinarijos instituto Bakteriologijos katedros asistentu, docentu, vėliau buvo šios katedros profesorius, vedėjas. 1918 m. dėl Pirmojo pasaulinio karo institutui persikėlus į Saratovą, iki 1920 m. jame ėjo tas pačias pareigas.

1920 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Žemės ūkio ministerijoje veterinarijos inspektoriumi ir kartu – Marvos Priešmarinės stoties, įkurtos Marvos dvare, direktoriumi (iki 1924 m. sausio 1 d.). Tuo metu Priešmarinės stoties pagrindinė užduotis buvo gaminti imuninį serumą.

Bakteriologijos skyriuje tuo metu buvo atliekami tik negausūs bakteriologiniai tyrimai. Todėl 1923 m. gegužės mėn. šios stoties turtas buvo perduotas Lietuvos universiteto Medicinos fakulteto Veterinarijos skyriui, o 1924 m. gruodžio mėn. Marvos priešmarinė stotis uždaryta.

Inventorių ir personalą perėmė Žemės ūkio ministerija. Buvusios stoties pagrindu įkurta Valstybinė veterinarinės bakteriologijos laboratorija. L. Gogelis paskirtas vadovauti šios laboratorijos diagnostikos skyriui, bet dirbo neilgai. Formuojant minėtą laboratoriją, į ją buvo įtrauktas prie Krašto apsaugos ministerijos 1922–1924 m. veikęs Karo veterinarinės bakteriologijos kabinetas. 1924–1928 m. Lietuvos Respublikos Medicinos fakulteto Veterinarijos skyriaus Bakteriologijos katedros vedėjas ir profesorius.

1928 m. išvyko į SSRS. 1928–1935 m. dirbo Jerevano veterinarijos institute, Diagnostikos skyriaus vedėju ir tuo pačiu metu – šio instituto Bakteriologijos ir užkrečiamų ligų katedros profesoriumi. 1935–1937 m. Kijevo veterinarijos instituto Užkrečiamų ligų katedros vedėjas ir profesorius.

Šaltiniai
---------

* 
*
| **Alicia Silverstone** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Alicia Silverstone |
| Visas vardas | Alicia Silverstone |
| Gimė | 1976 m. spalio 4 d. (46 metai)San Fransiskas, Kalifornija, JAV |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | amerikietė |
| Pilietybė |  JAV |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Alisija Silverstoun** (*Alicia Silverstone*, g. 1976 m. spalio 4 d. San Fransiske, Kalifornijoje) – amerikiečių aktorė.

Biografija
----------

Ji debiutavo trileryje „Avarija" („The Crush", 1993 m.). 1994 m. pelnė MTV filmo apdovanojimą už geriausią proveržio pasirodymą.

Būdama 16 metų dar labiau išgarsėjo kaip paauglių stabas, kai pasirodė muzikiniame Aerosmitho filmo „Cryin" vaizdo klipe.

Suvaidino Cher Horowitz paaugliškoje komedijoje „Clueless" (1995 m.), o vėliau buvo sudaryta kelių milijonų dolerių vertės sutartis su „Columbia Pictures".

1997 m. ji vaidino didelio biudžeto superherojų filme Betmenas ir Robinas, vaidindama Batgirl.

Silverstone buvo nominuota Auksiniam gaubliui už geriausią televizijos serialo miuziklo ar komedijos aktorę už vaidmenį trumpalaikiame NBC seriale „Miss Match" (2003). Ji toliau vaidino kine, televizijoje bei scenoje.

Išleido dvi kulinarines knygas: „The Kind Diet" (2009) ir „The Kind Mama" (2014).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  biography (archyvuota versija)

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* [ kino-teatr.ru]
| Brankas |
| --- |
| Brankas Boa Vištos apylinkėse Brankas Boa Vištos apylinkėse |
| **Ilgis** | 560 km |
| **Baseino plotas** | 195 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 5400 m³/s |
| **Ištakos** | Urarikuera ir Takutu |
| **Žiotys** | Negras |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Brankas |

**Brankas** (port. *Rio Branco* – 'baltoji upė') – upė šiaurės Brazilijoje, Roraimos valstijoje; kairysis, didžiausias Negro intakas (Amazonės baseinas). Susidaro susiliejus Urarikueros ir Takutu upėms, prasidedančioms Gvianos plokščiakalnyje, Pakaraimos kalnuose. Aukštupyje teka siauru slėniu, vaga slenkstėta. Toliau teka į pietus pusiaujo džiunglėmis ir savanomis apaugusia Amazonės žemuma. Žiotyse sudaro didelį protakų ir salų labirintą.

Pagrindiniai intakai: Anaua, Ažarari, Agua Bo do Univini, Katrimanis, Itapara, Šeruini.

Upė laivuojama iki Karakarajaus (472 km ruože), lietinguoju laikotarpiu – iki Boa Vištos. Branką kerta du tiltai: Boa Vištoje – 1200 m ilgio ir Karakarajuje – 700 m ilgio.

Prie Branko įsikūrę svarbiausi Roraimos valstijos miestai: Boa Višta, Mukažajus, Karakarajus, Santa Luzija, San Žozė de Anua, Katrimanis, Bojasu, Atauba.

Branko baseinas apgyvendintas indėnų, yra keletas rezervacijų. Portugalai upę pasiekė XVIII a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.

* Administração da Hidrovia da Amazônia Ocidental
**Klemensas Patiejūnas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1977 m. kovo 8 d. (46 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnius, Lietuva |
| Ūgis | 186 cm |
| Svoris | 82 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Įžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1996–19991999–20002000–20012001–20022002–20032003–20042004–20052005–20062006–20072007–20092009–20112011–2012 | Vilniaus PreventaAlytaus AlitaLulėjo Plannja BasketIzmyro KarsyakaLiublianos Geoplin SlovanOvaro Ovarense AerosolesEvreux BasketBesanconNanterreŠampanės-Šalono ESPEPajūrio Bulonės MaritimeRuano SPO | 8,07,411,506,15,26,96,6 |
|  |

**Klemensas Patiejūnas** (g. 1977 m. kovo 8 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas, įžaidėjas.

Biografija
----------

Daugiau nei 15 metų profesionaliai krepšinį žaidęs Klemensas Patiejūnas daugiausia atstovavo ne savo šalies komandoms. Lietuvos krepšinio lygoje rungtyniavo vos vieną sezoną, kuomet 1999–2000 m. atstovavo Alytaus „Alitos" klubui. Vėliau įžaidėjo karjera driekėsi Švedijos, Turkijos, Slovėnijos, Portugalijos čempionatuose, o nuo 2004 m. jis žaidė Prancūzijos žemesnių lygų krepšinio komandose. Žaidė Eurolygoje, kuomet 2000–2001 m. sezone atstovavo Lulėjo „Plannja Basket" ekipai.

Didelį dėmesį skiria socialinei veiklai – daugiau nei 10 metų Lietuvoje kasmet organizuoja vaikų stovyklas „*Athletes In Action*", kurios pritraukia daugybę vaikų, norinčių ne tik geriau išmokti žaisti krepšinį, bet ir sustiprėti fiziškai, sužinoti daugiau apie sveiką mitybą.

Nuorodos
--------

* Basketnews.lt puslapis apie žaidėją

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-03-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Leonas Bielinis** (1882 m. Tverečiuje – 1941 m. Tverečiuje) – vargonininkas, visuomenės veikėjas, knygnešys.

Biografija
----------

Tėvai buvo raštingi, apsišvietę ūkininkai, namuose turėdavo uždraustų lietuviškų leidinių. Lietuviškai skaityti išmoko namuose, vėliau lankė Tverečiaus valdinę pradinę mokyklą.

1896–1898 m. mokėsi vargonininkauti pas Tverečiaus vargonininką. Čia besimokydamas susipažino su knygnešiais, gaudavo iš jų lietuviškos spaudos ir pradėjo ją platinti Tverečiaus parapijoje. Apsisprendimui platinti lietuvišką spaudą įtakos turėjo ir pažintis su lietuvybės puoselėtoju Rytų Lietuvoje kunigu Ignotu Šopara, pas kurį Graužiškiuose (Gudija) apie 1889 m. pradėjo vargonininkauti.

Nuo 1901 m. dirbo vargonininku Adutiškyje. Čia kunigavęs Benediktas Krištaponis į lietuviškos spaudos platintojų gretas įtraukė ir savo vargonininką Leoną Bielinį.

Užmezgė ryšius ir bendradarbiavo su šio krašto knygnešiais Juozu Stasiūnu, Juozu Vileita ir kitais. Nunešęs spaudos į kaimus, ir pats paskaitydavo susirinkusiems valstiečiams, jei nebuvo kam skaityti. Lietuviškas knygas skaitydavo ir per bažnyčios choro repeticijas. Buvo skundžiamas žandarams, bet su įkalčiais neužkluptas. Pradėjo darbuotis atsargiau.

1905 m. persikėlė vargonininkauti į Mielagėnus, kur kunigavo Placidas Šarkauskas. Platino Didžiojo Vilniaus Seimo nutarimus. Vengdamas arešto, iki 1907 m. gyveno Gardino gubernijoje.

Lenkų okupacijos metais rūpinosi lietuviškos spaudos platinimu, padėjo organizuoti lietuviškas mokyklas, rengdavo koncertus su savo vadovaujamais chorais, orkestru, režisuodavo spektaklius, rinko tautosaką. Palaidotas Pošiūnuose.
**Depoliarizacija** biologijoje vadinamas ląstelės membranos potencialo mažėjimas.

Kilmė
-----

Kai ląstelė yra ramybės būsenoje, jos registruojamas membranos potencialas vadinamas ramybės potencialu (paprastai apie -70 mV). Jeigu šis potencialas pasikeičia iki -50 mV, tai sakoma, jog ląstelė yra depoliarizuota.

Depoliarizaciją sukelia teigiamų jonų judėjimas per jonų kanalus į ląstelės vidų, pvz. Na+ per Na+ kanalus arba Ca2+ per Ca2+ kanalus. Iš kitos pusės, K+ ištekėjimas per K+ kanalus slopina depoliarizaciją, kaip daro ir įtekantis Cl– (anijonas) per Cl– kanalus.

Jeigu depoliarizacijos lygis yra mažas - mažiau negu +20 mV, [1] tai membranos potencialas sugrįš prie ramybės potencialo vertės. Tačiau didelė depoliarizacija (+40 mV) priveda ląstelę prie vadinamojo reversijos lygio, prasideda atvirkščias procesas - repoliarizacija, kurio metu natrio ir kalcio jonai juda per membraną į ląstelės išorę. Šio proceso metu ramybės potencialas paprastai yra "prašokamas" ir membranos potencialas tampa neigiamesnis negu buvo ramybės būsenoje (neigiamesnis nei -70 mV). Ši būsena yra vadinama hiperpoliarizacija.

Matavimas
---------

Depoliarizacija yra membranos įtampos kitimas, todėl jai matuoti elektrofiziologai naudoja srovės gnybtų (angl. *curent clamp*) metodus.

Nuorodos
--------

* „Depoliarizacijos animacija (anglų kalba)". Psychology Department, Hanover College. Nuoroda tikrinta 2013-07-22.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jeff Hardin, Gregory Bertoni, Lewis J. Kleinsmith. *Becker’s world of the cell.* San Francisco: Benjamin-Cummings Publishing Company, 2010, 375 p. ISBN 978-0-321-71602-6.
| **Jonas Baronas (1873)** |
| --- |
| Gimė | 1873 m. vasario 9 d.Kratiškiai, Biržų valsčius |
| Mirė | 1952 m. spalio 16 d. (79 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Senosiose Rasų kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Baronienė |
| Vaikai | Vytautas Baronas |
|  |
| Veikla | leksikografas, pedagogas, gamtininkas |
| Organizacijos | Kauno III gimnazija |
| Pareigos | direktorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

**Jonas Baronas** (1873 m. vasario 9 d. Kratiškiai, Biržų valsčius – 1952 m. spalio 16 d. Vilnius, palaidotas Rasų kapinėse) – leksikografas, pedagogas, gamtininkas.

Biografija
----------

Žmona Elena Baronienė, sūnus Vytautas Baronas. 1894 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1900 m. Maskvos universitete baigė gamtą ir geografiją.

1900–1906 m. dirbo Vilniaus komercijos banke. 1906–1915 m. Liepojos komercijos mokyklos mokytojas. Pirmojo pasaulinio karo metais mokytojavo Rusijoje. 1918 m. Panevėžio vyrų gimnazijos mokytojas. 1919–1926 m. Ukmergės gimnazijos direktorius. 1926–1928 m. Švietimo ministerijos aukštesniojo mokslo tarėjas, 1928–1936 m. Kauno III-sios gimnazijos direktorius.

1899 m. rinko medžiagą „Lietuvių kalbos žodynui". 1924 m. „Rusų-lietuvių kalbų žodyno" autorius. Naudodamiesi šio žodyno 1933 m. leidimu ir palikta medžiaga, sūnus Vytautas Baronas ir Vincas Galinis 1967 m. išleido iki šiol naudojamą „Rusų - lietuvių kalbų žodyną".

Išleido gamtos mokslo vadovėlių vidurinėms mokykloms. Sukūrė naujadarų, padėjo sukurti lietuvišką gamtos mokslų terminiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Jonas Baronas (1873)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 669 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Euterpe oleracea** |
| --- |
| Aliejinė kopūstpalmė (*Euterpe oleracea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Arekiečiai  *( Arecales)* |
| Šeima: | Arekiniai  *( Arecaceae)* |
| Pošeimis: | *Arecoideae*  *( Arecoideae)* |
| Gentis: | Kopūstpalmė  *( Euterpe)* |
| Rūšis: | Aliejinė kopūstpalmė  *( Euterpe oleracea)* |

 |

**Aliejinė kopūstpalmė** (*Euterpe oleracea*) – palmių (*Arecaceae*) rūšis, žinomiausia iš kopūstpalmių (*Euterpe*) genties. Auga Centrinės ir Pietų Amerikos tropinėse srityse – pelkėse, upių pakrantėse.

Tai 15–30 m aukščio medžiai, plunksniškais, 3 m ilgio lapais. Auga greitai. Vaisius – nedidelis, apskritas, 25 mm skersmens purpuriškai juodas kaulavaisis. Ant vienos šluotelės susiformuoja 700–900 vaisių. Vaisiaus viduje yra 7-10 mm skersmens sėkla. Iš kopūstpalmės vaisių gaminamos sultys, įvairūs kiti gėrimai, naudojami desertų gamyboje, spaudžiamas aliejus. Vaisiuose gausu antioksidantų. Lapai naudojami krepšių, demblių, kepurių pynimui, stogų gamybai, mediena – pastatų statybai. Maistui taip pat vartojama palmės šerdis.

Pagrindinis alejinės kopūstpalmės vaisių tiekėjas – Brazilija (ypač jos Amazonijos valstijos). Portugališkas medžio pavadinimas *açaí* kilo iš tupių žodžio *yasa’i*, reiškiančio 'verkiantis vaisius'.

* Medžiai upės pakrantėje (Brazilija)Medžiai upės pakrantėje (Brazilija)
* VaisiaiVaisiai
* Prekyba vaisiaisPrekyba vaisiais
* Desertas iš kopūstpalmės minkštimoDesertas iš kopūstpalmės minkštimo
* Euterpe oleracea - Museum specimenEuterpe oleracea - Museum specimen
Koordinatės: 54°23′10″š. pl. 23°48′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.386219°š. pl. 23.804456°r. ilg.﻿ / 54.386219; 23.804456

|  |
| --- |
| **Santaikos pagrindinė mokykla** |
| Santaikos pagrindinė mokykla herbasSantaikos pagrindinė mokykla herbas |
| Santaikos pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Santaikos g. 16, Santaika |
| **Direktorius(-ė)** | Vytautas Česnauskis |
| **Mokinių skaičius** | 81 |
| **Įkūrimo data** | 1938 m. |
| **Uždarymo data** | 2014 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Alytaus rajono Santaikos pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Krokialaukio seniūnijoje, Santaikoje (Alytaus raj.), vykdanti pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. Buvęs įstaigos kodas 190241272.

Filialas – Alytaus rajono Santaikos pagrindinės mokyklos Luksnėnų skyrius.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1938 m.lapkričio mėn. Mokė mokytoja A. Miškinytė. Vaikai ne tik mokėsi, bet ir aktyviai dalyvavo įvairiuose renginiuose. 1939 m. rugsėjo 10 d. buvo surengta jaunųjų ūkininkų parodėlė. Dalyvavo 117 vaikų su savo eksponatais. Šį renginį organizavo mokytojas Lukošiūnas. 1942–1944 m. Santaikos pradinėje mokykloje dirbo puikus pedagogas ir poetas Anzelmas Matutis, jis sukūrė Santaikos himno žodžius, subūrė nedidelę mėgėjišką teatro trupę ir pastatė veikaliuką-komediją „Plutelė ir pelės".

1949 m. pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę. 1952 m. išleista pirmoji laida. 1960 m. mokykla tapo aštuonmete, 1966–1970 m. buvo vidurinė. Mokykla dirbo 4 pastatuose dviem pamainomis, 1965 m. pastatytas 6 klasių mokyklos pastatas. 2009 m. Santaikos pagrindinė mokykla prijungta prie Simno gimnazijos. 2014 metais Santaikos mokyklą uždarė.

Direktoriai
-----------

* 1942–1952 m. Julija Klimavičiūtė
* 1952–1953 m. Vytautas Makštutis
* 1953–1958 m. Irena Žukauskaitė
* 1958–1979 m. Anelė Mikalauskienė
* 1979–1995 m. Milda Fedaravičiūtė
* 1995–2009 m. Vytautas Česnauskis

Žymūs mokytojai
---------------

* Anzelmas Matutis

Himnas
------

Tegu žydi mūsų širdys
Laisve, meile ir taika,
Tegul Lietuvoje girdis
Šviesus vardas – Santaika.
Dainavos didvyrių ainiai
Amžiais laisvą žemę ars,
Nenutils niekuomet dainos
Klevo staklėse sesers.
Mes šviesių dienų rytojų
Kursim darbu ir daina
Nepražūsime pavojuos,
Nevergausim niekam – ne.
Lygus laukas, žalios pievos,
Tylūs sodai puoš namus.
Pakeliuos, o geras Dieve,
Savo kryžiais laimink mus.
*Autorius Anzelmas Matutis.*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2008-03-27 iš Wayback Machine projekto.
| Baltoji obelis |
| --- |
|  |
| Menininkas | Antanas Samuolis |
| Metai | 1932 |
| Meno kryptis | Ekspresionizmas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, drobė |
| Matmenys | 89 cm × 71 cm |
| Miestas (vieta) | Vilnius |
| Muziejus | Lietuvos dailės muziejus |

**„Baltoji obelis"** – lietuvių tapytojo Antano Samuolio paveikslas, sukurtas 1932 m.

Aprašymas
---------

Paveikslas nutapytas aliejumi ant drobės. Matmenys 89 x 71 cm.

Paveikslas saugomas Lietuvos dailės muziejuje, Vilniuje.

Apie paveikslą
--------------

„Baltoji obelis" yra vienas geriausių gamtovaizdžių Lietuvos tapyboje. Būdamas jaunas Antanas Samuolis savo paveikslu vaizdavo brandą. Pagrindinis dėmesys paveiksle sutelktas į centre vaizduojamą obelį, kurią išryškina jos šviesesnis spalvų tonas. Moteris, pasilenkusi prie kibiro, šuo ir keli pastatai vaizduojami antrame plane. Ekspresionizmas perteikiamas kreivu medžio kamienu, susilenkusia moterimi ir nelygiai nuartu lauku. Scenoje vyrauja vienišumas ir liūdesys. Peizažas autentiškas tuo, jog, kaip manoma, jame vaizduojama obelis yra iš autoriaus šeimos sodo. Paveiksle yra autobiografinių detalių – užuominos rodo sunkų menininko gyvenimą kenčiant nuo blogos sveikatos ir finansinių sunkumų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  **(**(lv)**)**  Antanas Samuolis.
2. 1 2 3  **(**(en)**)**  The White Apple Tree, Antanas Samuolis. // europeana.eu. Посетен на 28 април 2016 г.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jonas Baronas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. liepos 5 d. |
| Mirė | 1996 m. balandžio 14 d. (43 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Augustas, Jotautas |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Kauno politechnikos institutas |

**Jonas Baronas** (1952 m. liepos 5 d. – 1996 m. balandžio 14 d.) – inžinierius, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1970 m. baigė Nemunėlio Radviliškio vidurinę mokyklą, 1975 m. baigė Kauno politechnikos institutą, televizijos inžinierius.

1975 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto televizijos inžinierius, televizijos centrinės aparatinės pamainos viršininkas. 1992 m. vienas iš „Baltijos televizijos" kūrėjų, videoinžinierius.

1976–1982 m. dr. Viktoro Kutorgos įsteigto disidentinio Antano Strazdelio universiteto klausytojas. 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos veiklos Lietuvoje atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, vienas iš partijos programos kūrėjų ir daugelio dokumentų autorius.

Dar mokydamasis mokykloje grojo kontrabosu mokyklos ansamblyje, studijuodamas Kaune įsitraukė į folklorinį Ramuvos judėjimą, dirbdamas Vilniuje dainavo chore „Varpas".

Žmona Nijolė, sūnūs Augustas, Jotautas.
| **Jonas Balčiūnas (1951)** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. (~72 metai)Tverečius |
|  |
| Veikla | archeologas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Balčiūnas** (g. 1951 m. Tverečiuje, Ignalinos rajonas) – Lietuvos archeologas.

Biografija
----------

Mokėsi Tverečiaus mokykloje. Nuo 1961 m. gyvena Vilniuje, 1970 m. baigė Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. 1973 m. įstojo ir 1978 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijęs archeologo specializaciją. Parašė darbą, skirtą Liškiavos piliakalnio ir dvarvietės tyrinėjimams.

1978 m. rugpjūčio mėn. – 1991 m. balandžio mėn. dirbo Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologų grupėje ir archeologijos skyriuje vyr. metodininku. Panaikinus tarybą ir įsteigus Lietuvos kultūros paveldo mokslinį centrą (nuo 1995 m. – Kultūros paveldo centras), nuo 1991 m. gegužės – šio Centro Archeologijos skyriaus (nuo 2002 m. – Archeologijos paveldo institutas) archeologas, sektoriaus vedėjas, vyr. archeologas, Kultūros paveldo centro Duomenų skyriaus vietų poskyrio vyriausiasis paminklotvarkininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Dalyvavo Vilniuje ir kitose Lietuvos vietose vykdomuose archeologijos tyrimuose. Dirbdamas Mokslinėje metodinėje kultūros paminklų apsaugos taryboje ir Kultūros paveldo centre, žvalgė daugumą žinomų Lietuvos archeologijos objektų, nustatinėjo jų teritorijas ir apsaugos zonas, vadovavo 53 objektų žvalgomiesiems archeologijos tyrimams.

Tyrinėti objektai:

* 1979 m. VII–X a. Biržų, Astravo kapinynas, Biržų rajonas
* 1983 m. – II–IV a. Dauglaukio kapinynas, Tauragės rajonas
* 1986 m. – V–VI a. Čiukiškių kapinynas, Kėdainių rajonas
* 1998 m. ir 1999 m. – III–V a. Rokėnų kapinynas, Ignalinos rajonas
* 1999 m. – V–VIII a. Tauragnų pilkapių vieta, Utenos rajonas
* 2003 m. – V–VII a. Rekošaičių kapinynas, Raseinių rajonas
* nauji pilkapynai 2005 m. Širvintų rajonas, 2006 m. Rytų Lietuva, Švenčionių rajonas, 2007 m. pilkapynas šalia Dūrių ežero.

Apie žvalgytus ir tyrinėtus objektus daugiausia skelbta leidinyje „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Balčiūnas. Archeologijos draugija[neveikianti nuoroda]
**Klemensas Kaušinis** (1906 m. sausio 27 d. Juršiškėse, Molėtų valsčius – 1995 m. gegužės 20 d. Kaune) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Sūnus Saulius Kaušinis. 1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1961 m. technikos mokslų kandidatas. Nuo 1936 m. Vytauto Didžiojo universiteto, 1950–1986 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas, nuo 1966 m. docentas.

1941–1944 m. visą okupacijos laikotarpį rūpinosi inžinieriaus Isako Judelevičiaus šeimos gelbėjimu, į gelbėjimo grandinę įtraukė savo seseris ir draugus, gyvenusius įvairiose Lietuvos vietose. 1996 m. suteiktas Pasaulio tautų teisuolio garbės vardas.

Projektai
---------

* Šiaulių kepykla, 1935 m.
* VDU klinikos (techninė priežiūra), 1937-1940 m.
* Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakulteto rūmų priestatas, 1958 m.
* Vilniaus filharmonijos rekonstrukcijos projektas, 1950 m.

Bibliografija
-------------

* Pastatų konstrukcijos (su kitais). Vadovėlis, 1-2 d. 1962-1968 m.

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius (po mirties).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Išgelbėtųjų žmonių istorijos. Valstybinis Vilniaus Gaono žydų muziejus[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Klemensas Kaušinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 632 psl.
**Jonas Anuškevičius** (g. 1947 m. lapkričio 23 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

Biografija
----------

1965 m. baigė Kauno 5-ąją vidurinę mokyklą. 1965–1970 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1970–1978 m. Miestų statybos projektavimo instituto, 1978–1990 m. Komunalinio ūkio projektavimo instituto grupės vadovas, projektų vyr. architektas. 1990 m. įkūrė projektavimo įmone „Firma A" (nuo 1997 m. „Archijonas"). Nuo 1994 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1997 m. Architektūrinės grafikos katedros vedėjas, nuo 1999 m. dar ir architektūros instituto direktorius; nuo 2000 m. profesorius.

Projektai
---------

* Vilniaus pedagoginio instituto priestatų kompleksas, su archit. J. Kriukeliu, 1978 m.
* Vilniaus oro uosto viešbutis „Skrydis", 1978 m.
* Vilniaus senamiesčio XV ir XVI kvartalų rekonstrukcijos projektas, su archit. A. Norkūnu ir A. Šarausku, 1987 m.
* Šv. Jono kongregacijos vienuolyno Vilniuje rekonstrukcijos projektas, su archit. E. Purliu, L. Rakšnyte, 2000 m.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. Tarptautinio konkurso Rovaniemi (Suomija) laureatas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Anuškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 626 psl.

Nuorodos
--------

* prof. Jonas Anuškevičius. VGTU[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šakio krioklys
**Šakio krioklys** (arm. Շաքիի ջրվեժ) – krioklys Armėnijoje, Siuniko srityje, ant Šakio upės, kuri yra vienas iš Vorotano upės intakų. Aukščiausias natūralus Armėnijos krioklys, jo aukštis siekia 18 m, plotis – ~40 m.

Šakio krioklys nutolęs apie 6 km į šiaurę nuo Sisiano miesto. Ant kairiojo Vorotano upės tarpeklio šlaito bazaltinės lavos srautas sukietėjo, taip suformuodamas 18 m aukščio atbrailą, nuo kurios ir krenta krioklys. Šakio upė, nuo kurios krenta krioklys, yra ~18 km ilgio. Tarpeklyje apstu akmeninių nišų ir gana ilgų urvų. Jame rasta žmonių reikmenų, įskaitant pelenų liekanų, datuojamų akmens amžiumi.

Koordinatės: 39°33′08″š. pl. 45°59′38″r. ilg.﻿ / ﻿39.552256°š. pl. 45.993825°r. ilg.﻿ / 39.552256; 45.993825

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šakio krioklys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Jonas Gediminas Beržanskis-Klausutis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1862 m. rugpjūčio 25 d.Rusija Pluogų vienkiemyje, Viekšnių valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1936 m. liepos 12 d. (73 metai)Lietuva Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinėse |
|  |
| Veikla | Lietuvos istorikas, žurnalistas, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Beržanskis |

**Jonas Gediminas Beržanskis-Klausutis** (1862 m. rugpjūčio 25 d. Pluogų vienkiemyje, Viekšnių valsčius, Rusijos imperija – 1936 m. liepos 12 d. Kaune) – Lietuvos istorikas, žurnalistas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Jono Beržanskio vidurinysis sūnus. 1883 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1888 m. baigė Petrapilio universiteto matematikos fakultetą.

Išsilavinusiems lietuviams caro vyriausybė trukdė dirbti Lietuvoje. Todėl Jonas išvyko į Varšuvą ir ten susirado tarnybą. Čia jis susipažino su V. Kudirka, kartu su juo įsteigė laikraštį Varpas ir tapo vienu aktyviausių jo bendradarbių, pasirašydamas Dagio, j – b, Klausučio slapyvardžiais. 1889, 1890, 1892–1895 m. „Varpe" skelbė publikacijas svarbiais to meto visuomeniniais klausimais. Vėliau atsidėjo istoriniams tyrinėjimams ir rečiau rašė į spaudą, pamažu nutolo ir nuo visuomeninio darbo. Daug laiko praleisdavo archyvuose, ieškodamas įrodymų, kad Pluogų Beržanskų giminė yra Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino palikuonys, o jų giminės pilna pavardė – Gediminas-Beržanskis-Klausutis.

1892 m. dirbo Petrapilyje, 1893 m. – Krasnoufimske, vėliau – Ilūkstėje, Lepelyje. 1905 m. gruodžio 4-6 dienomis aktyviai dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime.

1918 m. iš Rusijos grįžo į Lietuvą, dirbo Finansų ministerijoje, buvo paskirtas Vyriausiosios valstybinės komisijos karo metais padarytiems Lietuvos valstybei nuostoliams apskaičiuoti pirmininku.

1928 m. vasario 16 d. Lietuvos bajorų draugijos organizatorius. Artėjant 1930 m. Vytauto Didžiojo jubiliejui pasiūlė įsteigti jubiliejinį komitetą, kuris vėliau kiek papildytas, suorganizavo jubiliejines iškilmes visoje Lietuvoje ir už Vyriausybės bei visuomenės paaukotus pinigus pastatydino Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejų. 1930 m. išleido geneologinę studiją „Lietuvių heraldika", kurios antroji laida išėjo 1932 m.

1932 m. apdovanotas Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino Tėvūno laipsnio ordinu.

Urna su J. Beržanskio palaikais 2009 m. palaidota Romainių kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Beržanskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 121 psl.
2. ↑  Senovės lietuvių tikėjimo atgavimo 100-metis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Myotis brandtii**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Branto pelėausis (Myotis brandtii)Branto pelėausis (*Myotis brandtii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Šikšnosparniai  *( Chiroptera)* |
| Pobūris: | Mažieji šikšnosparniai  *( Microchiroptera)* |
| Šeima: | Lygianosiniai  *( Vespertilionidae)* |
| Gentis: | Pelėausiai  *( Myotis)* |
| Rūšis: | Branto pelėausis  *( Myotis brandtii)* |

 |
| Binomas |
| ***Myotis brandtii***Eversmann, 1845 |

**Branto pelėausis** (*Myotis brandtii*) – šikšnosparnių rūšis, priklausanti lygianosių (*Vespertilionidae*) šikšnosparnių šeimai.

Lietuvoje rūšis paplitusi lokaliai, rasta tik Žemaitijoje ir Centrinėje Lietuvoje. Vasarą gyvena netoli vandens telkinių, parkuose. Medžioja visą naktį. Skrydis greitas, manevringas, dažnai skraido neaukštai virš vandens telkinių, medžių, parkų alėjose. Dieną nedidelėmis grupelėmis praleidžia medžių drevėse, sienų plyšiuose, pastogėse. Žiemoja požemiuose, kur oras prisotintas drėgmės, o temperatūra teigiama.

Branto pelėausis įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą, taip pat saugoma Berno konvencijos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Norvegija
Rusija, Sankt Peterburgas. 2006 m. birželio 28 3 valanda
Rusija, Sankt Peterburgas
Rusija, Severodvinskas. 23:43 valanda
Suomija, Helsinkis
**Baltosios naktys** – laikotarpis, kai pilietinė prieblanda trunka visą naktį. Jų metu dangus pilnai nesutemsta, visą laiką būna sutemos.

Šiaurės platumose vasarą astronominės sutemos trunka ištisą naktį, jei vietovės geografinė platuma yra didesnė už 60,5° š. pl. pietų platumose – jei didesnė už 60,5° p. pl. Platumose už poliarinio rato baltosios naktys tęsiasi 1-3 savaites iki poliarinės dienos ir po jos pabaigos, tolstant nuo ašigalių, baltųjų naktų kiekis mažėja. Kuo arčiau saulėgrįžos diena, tuo šviesesnės naktys.

Baltųjų naktų teritorijos
-------------------------

Šalys, kuriose būna baltosios naktys:

* visoje teritorijoje: Antarktida, Grenlandija, Islandija, Suomija.
* didesnėje teritorijos dalyje: Kanada, Norvegija, Švedija.
* mažesnėje teritorijos dalyje: Estijos šiaurinė dalis, JAV (Aliaska, išskyrus jos pietinius rajonus), Jungtinė Karalystė (Orknio ir Šetlando salos Škotijoje, Pietų Orknio salos Antarktidoje), Rusijoje (Sankt Peterburgas, Čerepovecas, Vologda, Nižnevartovskas, Surgutas, Petrozavodskas, Archangelskas, Severodvinskas, Narjan Maras, Murmanskas).
| **Jonas Bielinis** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. birželio 15 d.Astraviškiai |
| Mirė | 1993 m. rugsėjo 5 d. (60 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas, literatūros kritikas |
| Partija | 1957 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Vilniaus universitetas, 1967 m. Visuomenės mokslų akademija prie SSKP CK |

**Jonas Bielinis** (1933 m. birželio 15 d. Astraviškiuose, Ignalinos rajonas – 1993 m. rugsėjo 5 d. Vilniuje) – sovietinis partinis veikėjas, literatūros kritikas.

Biografija
----------

1958 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė lituanistiką. 1958–1961 m. Vilniaus universiteto SSKP istorijos katedros dėstytojas. 1959–1961 m. Vilniaus universiteto partinės organizacijos sekretoriaus pavaduotojas, sekretorius. 1961–1963 m. LKP Vilniaus Lenino rajono komiteto I sekretorius.

1967 m. baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. 1967 m. filologijos mokslų kandidatas. 1967–1973 m. LKP CK kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1973–1976 m. Mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėjas. 1969–1973 m. dar dėstė Vilniaus universitete. 1976–1989 m. LSSR kultūros ministras.

Vienas iš lietuvių literatūros ir kritikos nomenklatūrinių kontrolierių, socialistinio realizmo propaguotojas. Iš studijos „Žmogaus koncepcijos bruožai dabartinėje lietuvių literatūroje" (1969 m.) ir kritikos straipsnių sudarė rinkinį „Žmogaus keliai ir kryžkelės" (1982 m.). 1980 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.

1957–1989 m. SSKP narys, 1976–1989 m. LKP CK narys. 1975–1990 m. LSSR AT deputatas. Į gyvenimo pabaigą iš politinės veiklos pasitraukė.

Bibliografija
-------------

* Žmogaus koncepcijos bruožai dabartinėje lietuvių literatūroje. – Vilnius: Mintis, 1969. – 186 p.
* Žmogaus keliai ir kryžkelės: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1982. – 337 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Bielinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 171 psl.
2. ↑  *Jonas Bielinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 247
|  |
| --- |
| **Baltosios Vokės Elizos Ožeškovos vidurinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Baltosios Vokės Elizos Ožeškovos vidurinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Baltosios Vokės Elizos Ožeškovos vidurinė mokykla |
| **Adresas** | Vilniaus g. 8, Baltoji Vokė |
| **Direktorius(-ė)** | Miroslava Šostak |
| **Mokinių skaičius** | 200 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 24 |

**Šalčininkų rajono Baltosios Vokės Elizos Ožeškovos gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šalčininkų raj. Baltojoje Vokėje, Vilniaus g. 8, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas rusų ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 291415410.

Istorija
--------

1954 m. Baltojoje Vokėje atidaryta nauja mokykla, pavadinta Rūdninkų septynmetė mokykla. Joje buvo dėstoma rusų ir lietuvių kalbomis. Mokykloje įrengti fizikos ir chemijos kabinetai, gamtos reiškinių stebėjimo aikštelė, dirbtuvės. 1964 m. prie Baltosios Vokės vidurinės mokyklos prijungta Papiškių septynmetė mokykla (dėstoma lenkų kalba). Iki 1992 m. Baltosios Vokės vidurinėje mokykloje buvo dėstoma lenkų, rusų ir lietuvių kalbomis.

1992 m. atidaryta atskira mokykla lenkų ir rusų kalbomis, įsikūrusi naujajame mokyklos pastate. Senajame pastate liko mokoma lietuvių kalba, ji ilgainiui tapo Baltosios Vokės Šilo gimnazija. 2015 m. liepos 2 d. Baltosios Vokės Elizos Ožeškovos vidurinė mokykla tapo Šalčininkų rajono Baltosios Vokės Elizos Ožeškovos gimnazija.

Direktoriai
-----------

* Miroslava Šostak

Nuorodos
--------

1. ↑  Mokyklos istorija. 2019-07-02, Silogimnazija.lt (tikrinta 2022-05-07).
2. ↑  Baltosios Vokės E. Ožeškovos gimnazijoje – nauja vėliava. 2016-12-09, Salcininkai.lt (tikrinta 2022-05-07).

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Brankas Čiopičiusserb. *Branko Ćopić*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1915 m. sausio 1 d.Hašani, Austrija-Vengrija |
| Mirė | 1984 m. kovo 26 d. (69 metai)Belgradas, Jugoslavija |
| Tautybė | Serbijos |
|  |
| Veikla | Rašytojas |

**Brankas Čiopičius** (serb. *Branko Ćopić*; 1915 m. sausio 1 d.
Hašani, Austrija-Vengrija – 1984 m. kovo 26 d. Belgradas, Jugoslavija) – Bosnijos serbų rašytojas.

Biografija
----------

Brankas Čiopičius lankė mokyklas Bichače, Bania Lukoje, Sarajeve ir Karlovace. Po to persikėlė į Belgradą, kur iki 1940 m. studijavo Belgrado universiteto Filosofijos fakultete.

Po *Bosanska Krajina* sukilimo 1941 m. jis prisijungė prie Jugoslavijos partizanų ir buvo jų gretose iki Antrojo pasaulinio karo. Šis Branko Čiopičiaus gyvenimo laikotarpis padarė daugiausiai įtakos jo kūrybai. Po karo grįžo į Belgradą, kur liko iki 1949 m. Nuo 1951 m. iki savo mirties buvo profesionalus rašytojas.

Rašytojo knygos buvo išverstos į albanų, čekų, anglų, olandų, italų, makedonų, kinų, lenkų, rumunų, turkų, slovakų, vokiečių, prancūzų, ir rusų kalbas. Jis buvo atvaizduotas ant 0,50 Bosnijos ir Herzegovinos konvertuojamosios markės banknoto, kuris buvo išimtas iš apyvartos ir pakeistas monetomis.

Brankas Čiopičius nusižudė nušokęs nuo Branko tilto Belgrado centre. Palaidotas miesto Naujosiose kapinėse.

Darbai
------

Brankas Čiopičius pavaizduotas ant 2015 m. Serbijos pašto ženklo
Brankas Čiopičiaus paminklas
### Romanai

* *Prolom* (1952)
* *Gluvi barut* (1957)
* *Ne tuguj, bronzana stražo* (1958)
* *Osma ofanziva* (1966)

### Romanai vaikams

* *Orlovi rano lete* (1957),
* *Slavno vojevanje* (1960) ir
* *Bitka u Zlatnoj dolini*

– žinomi kaip *„Pionirska trilogija"* – Pionieriaus trilogija

* *Magareće godine*
* *Balada o ribaru i mačku*
* *Glava u klancu noge na vrancu*
* *Ježeva kućica*
* *Doživljaji mačka Toše*
* *Bašta sljezove boje*

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Branko Ćopić** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Бранко Ћопић Archyvuota kopija 2014-03-08 iš Wayback Machine projekto.. srpskoblago.rs
2. ↑  Branko Ćopić Archyvuota kopija 2017-05-01 iš Wayback Machine projekto.. nasa-jugoslavija.org
3. ↑  „Remembering Branko Ćopić: Most Read Serbian Writer for Young and Old". *The Srpska Times*, 2020-03-26.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jonas Auksaburnis
**Jonas Auksaburnis** (345–407 m.) – vienas žymiausių krikščionių pamokslininkų, veikėjų ir rašytojų, Konstantinopolio arkivyskupas. Dėl savo iškalbingumo pramintas Auksaburniu (*Chrizostomu*).

Jonas Auksaburnis pasikrikštijo būdamas 18 m. ir tapo Bažnyčios skaitovu. 381 m. buvo įšventintas diakonu, o 386 m. tapo presbiteriu. Tais pačiais metais Jonas Auksaburnis buvo paskirtas sakyti pamokslus pagrindinėje Antiochijos bažnyčioje.

397 m. prieš savo norą Jonas Auksaburnis buvo išrinktas Konstantinopolio vyskupu ir 398 m. įšventintas. Tačiau vietiniai dvasininkai Joną laikė per griežtu ir 403 m. „Sinode po ąžuolu" jie Joną nušalino. Imperatorius pritarė šiam sprendimui ir galiausiai jį ištrėmė. Tačiau kilus Konstantinopolio gyventojų maištui ir pasipiktinimui, imperatorius Joną grąžino atgal.

Buvo sumanyta antrą kartą jį pašalinti iš Bažnyčios, tačiau jis vėl atsisakė. Kartą, besirengiantį krikštyti katuchumenus, kareiviai jį ištempė iš Bažnyčios, o krikšto vandenį, kaip teigiama, nudažęs kraujas. Galiausiai, 404 m. jis buvo ištremtas. Po trejų metų (407 m.) Jonas Auksaburnis mirė. 438 m. jo palaikai buvo grąžinti į Konstantinopolį ir palaidoti Apaštalų bažnyčioje.

Jonas buvo pagerbtas už savo drąsą ir pamaldumą. Nuo VI a. jis vadinamas Auksaburniu, nes buvo tikras pamokslų meistras. Šimtai išlikusių jo pamokslų ypač įžvalgiai atskleidžia graikiškos Biblijos prasmę ir rodo gebėjimą praktiškai pritaikyti klausytojams.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Amforos Bodrumo pilyje, Turkijoje
Įvairių formų amforos
**Amfora** (lot. *amphora*, gr. amphoreús) – keraminis indas su dviem rankenomis, naudotas gabenti greitai gendantiems skystiems ir biriems produktams, rečiau skirtas mirusiųjų pelenams laikyti. Dauguma amforų buvo smailiu dugnu, kad indai galėtų stovėti vertikaliai, jų dugnus įbedus į smėlį ar minkštą žemę. Amforos plokščiais dugnais buvo naudojamos namų reikmėms. Pastarieji indai dažnai būdavo glazūruojami ir dekoruojami.

Amforas išrado senovės graikai, jas taip pat plačiai naudojo romėnai. Tai buvo pagrindiniai indai tokių prekių kaip vynas, aliejus, alyvuogės, grūdai, žuvis ir kt. laikymui ir gabenimui. Viduržemio jūros regione amforos buvo naudojamos iki pat XVI amžiaus.

*Amphora* yra lotynų kalbos žodis, kilęs iš graikų kalbos sudurtinio žodžio *amphoreus* (Αμφορέας) arba *amphiphoreus*, sudaryto iš *amphi-* („abejose pusėse") ir *phoreus* („nešikas").

Dabar molio keramikos paruošimo technologija praktiškai nesiskiria nuo akmens masės paruošimo technologijos. Suformuoti gaminiai džiovinami, apdailinami, dekoruojami engobomis ir degami pirmu degimu 850–920 °C temperatūroje. Po pirmo degimo dekoruojami dažais, laku arba glazūromis. Dekoruoti gaminiai degami antru degimu 1000 °C temperatūroje. Po antro degimo gaminiai išrūšiuojami, markiruojami, komplektuojami ir pakuojami.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amfora** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Lydia |
|  
Lydia 1999 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Gimė | 1980 m. sausio 15 d. (43 metai)  Madridas, Ispanijos vėliava Ispanija |
| Žanrai | pop, rokas |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1996–dabar |

**Lydia Rodríguez Fernández** (geriau žinoma kaip **Lydia**; g. 1980 m. sausio 15 d. Madride) – ispanų dainininkė. Nuo 2008 m. dainuoja grupėje Presuntos Implicados.

Lydia kilusi iš muzikų šeimos. Kai jai buvo 16-ika, išleido debiutinį albumą „Lydia", kuris tapo platininiu Ispanijoje. Atlikėja išgarsėjo po to, kai viena iš albumo dainų buvo skirta Alejandro Sanz. 1999 m. Lydia atstovavo Ispanijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „No quiero escuchar", kuri su vienu tašku užėmė paskutinę vietą. Jos spalvinga suknelė, sukurta dizainerės Ágatha Ruiz de la Prada, sulaukė daug dėmesio ir kritikos iš Ispanijos žiniasklaidos ir žiūrovų. 2002 metais ji išleido savo paskutinįjį solinį albumą „Si no me pides la vida".

Diskografija
------------

### Su Presuntos Implicados

* 2008 – *Será*
* 2011 – *Banda Sonora*

### Solo albumai

* 1996 – *Lydia*
* 1998 – *Cien veces al día*
* 1999 – *Cien veces al día, Edición Eurovisión*
* 2002 – *Si no me pides la vida*

Nuorodos
--------

* Lydia svetainėje Internet Movie Database

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Mikel Herzog  *„¿Qué voy a hacer sin ti?"*** |  **Ispanijos atstovė Eurovizijoje**1999 | Po to:**Serafín Zubiri  *„Colgado de un sueño"*** |
**Jonas Beinoris** (1919 m. rugsėjo 28 d. Pašaltuonio k. Eržvilko valsč. Tauragės apskr. – 1987 m. balandžio 18 d. Waterbury, CT, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Nuo mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. Vargonuoti mokėsi pas Pašaltuonio ir Eržvilko vargonininkus J. Sabonaitį ir S. Batorą. Paskui dar mokėsi pas vargonininką V. Romaną, vėliau lankė vargonininkų kursus Kaune – mokėsi pas J. Naujalį, J. Bendorių ir K. Kavecką. Vargonininkavo ir vadovavo chorams Pašaltuonio ir Eržvilko parapijose. Pašaltuonio šaulių būrio chorą parengė dainų šventei Tauragėje. 1937 m. apsigyvenęs Žeimelyje, dėstė muziką progimnazijoje ir žemės ūkio mokykloje, vargonininkavo bažnyčioje.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, dirbo lietuvių stovyklos vargonininku ir Klein Witteusee lietuvių gimnazijos muzikos mokytoju. Emigravęs į JAV, nuo 1949 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Providence, RI. Čia suorganizavo ir orkestrą. Mokėsi Rhode Islando konservatorijoje. Persikėlęs į New Britain, CT, nuo 1964 m. vargonininkavo Šv. Andriejaus parapijoje, vadovavo Šv. Cecilijos chorui – koncertavo Vašingtone, Marianapolyje, Waterbury ir kitur, rengė metinius koncertus, giedojo bažnyčiose, statė operetes, dalyvavo 1966 m. 3-ojoje ir 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje. Iš lietuvių ir kitataučių subūrė jaunimo chorą, surengė koncertų, anglų kalba pastatė muzikinių veikalų. Buvo įsteigęs savo muzikos studiją, iš mokinių sudaręs nedidelį orkestrėlį, atlikdavo lietuvių ir kitų tautų kompozitorių kūrinius. Subūrė mergaičių vokalinį kvartetą „Ramunė" ir moterų sekstetą „Svajonė".

Nuo 1974 m. vadovavo Šv. Juozapo lietuvių parapijos chorui Waterbury, kurį išmokė keletą lietuviškų mišių, apie 30 giesmių ir nemaža dainų. Chorą (23 dalyviai) parengė 1978 m. 5-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Toronte. Kurį laiką vadovavo meno mėgėjų būreliui Worcesteryje, MA, aktyviai dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.