recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°13′37″ š. pl. 21°31′51″ r. ilg.﻿ / ﻿56.22694°š. pl. 21.53083°r. ilg.﻿ / 56.22694; 21.53083


| Puodkalių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,071 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,56 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,4 m |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Bartuva |
| Išteka | Bartuva |

**Puodkalių tvenkinys** arba **Puodkalių malūno tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 4,5 km į pietus nuo Skuodo. Sudarytas užtvenkus Bartuvos upę (Liepojos ežero intakas) 63,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 0,94 km, plotis – iki 0,12 km. Yra 2 salos (9 a ir 8 a). Altitudė 28,5 m. Krantai aukštoki. Tvenkinio vidurinės ir rytinės dalių krantai plačiai apaugę medžiais ir krūmais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Žemiau užtvankos stūkso Puodkalių piliakalnis. Šalia įsikūręs Puodkalių kaimas. Tvenkinio rytinį galą kerta kelias  **169**  Skuodas–Plungė , per užtvanką eina kelias Nr.3707 (Puodkaliai – Daukšiai).

Tvenkinys įrengtas 1928 m. rekonstruotas 1984 m. o 80 kW galios mažoji hidroelektrinė pastatyta 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Gelugpos vienuoliai (Spituko vienuolynas, Ladakas)
**Gelugpa** (tibet. དགེ་ལུགས་པ  = *dGe lugs pa* – „sisteminio mokymo mokykla") – Tibeto budizmo mokykla. Dabar tai pati gausiausia ir įtakingiausia Tibeto budizmo mokykla, dar žinoma kaip „geltonkepurių" arba „geltonoji" tikyba (pagal vienuolių aprangą). Ją XIV–XV a. įkūrė iš Amdo kilęs lama Dzongkapa. Nuo XVII a. vid. gelugpa tapo valstybine Tibeto tikyba, o jos vadovas – teokratiniu Tibeto valstybės (1642–1951/1959 m.) monarchu.

Gelugpa teigia, kad dalai lama (aukščiausias mokyklos vadovas) atgimsta kaip tulku – jis yra Avaloktiešvaros (Čenrezigo) ir Dzongkapos mokinio Gendungba įsikūnijimas.

Kaip ir kitos Tibeto mokyklos, išskyrus njingmą, gelug remiasi antrąja sanskrito tekstų vertimų tradicija. Nuo kitų Tibeto mokyklų skiriasi tuo, kad griežtai laikosi vienuolių celibato, nėra pasauliečių priėmimo į vienuolyną tradicijos. Gelugpos šventikai turi praeiti ilgus apmokymus, susipažinti su visais budizmo aspektais, todėl tam įsteigti tam tikri budizmo mokslų institutai prie vienuolynų – dacanai. Iš kitų Tibeto mokyklų gelugpa išsiskyrė padidintu dėmesiu vienuolių išsilavinimui bei savo misijonieriška veikla.

Per Gelugpos misionierius Tibeto budizmas paplito į Mongoliją, iš ten – į Tuvą, Užbaikalę, Kalmukiją, Džiungariją (šiuose kraštuose iš esmės visi budistai yra gelug atšakos).

Pagrindiniai gelugpos tekstai yra Atišos mokymų rinkinys „Lamrim". Vadžrajanos praktikoje jungia įvairias Anutarajoga tantras (Guhjasamadžą, Čakrasamvarą, Jamantaką, Kalačakrą).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Драгункин А. Н. Котков К. А. *Тибет – правда и вымыслы*. Санкт-Петербург, 2015.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBudizmo kryptys |
| --- |
|  |
| Hinajana (Nikaja) | 
Pudgalavada · Vibhadžavada (Theravada) · Sarvastivada (Mulasarvastivada · Saurantrika) · Mahasamgiha · Ekavjaharikas · Lokotaravada · Pradžniaptivada · Dharmaguptaka |  |
|  |
| Mahajana | 
 Madhjamika · Jogačara · Tathagatagarbha · Dhjana · Tyrosios žemės · Ničiren · Von |
|  |
| Vadžrajana | 
Tiantai · Šingonas · Nevarų · Ari · Ačarja · Tibeto budizmas: Njingmapa · Kadampa (Gelugpa) · Sakjapa · Džonangpa · Kagjupa (Drukpa · Karmapa · Drikung · Šangpa) · Rime |
|  |
| Devyni vienijantys budizmo teiginiai · Sąrašas |

 |
| **Kajetonas Mykolas Sapiega** |
| --- |
| Sapiegos |
| Lapinas (herbas) |
| Lapinas (herbas) |
|  |
| Gimė | 1749 m. vasario 13 d. |
| Mirė | 1771 m. gegužės 23 d. (22 metai) |
| Tėvas | Ignotas Sapiega |
| Motina | Ana Krasicka |

Kunigaikštis **Kajetonas Mykolas Sapiega** (lenk. *Kajetan Michał Sapieha*, 1749 m. vasario 13 d. Kodenis – 1771 m. gegužės 23 d. Lanckorona) – LDK karinis veikėjas, Polocko Baro konfedracijos maršalka.

Biografija
----------

Kilo iš žymios Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos, herbo „Lis" savininkas. Mstislavlio vaivados Ignoto Sapiegos (iki 1721–1758) ir Anos Krasickos (1707–1751) jaunesnysis sūnus. Vyresnieji broliai – Jonas, Pranciškus ir Juozapas.

1768 metais Kajetonas Mykolas Sapiega dalyvavo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės Baro konfederacijoje. 1769 metų pradžioje išvyko į Krokuvos kaimynystę, galimai, į Slovakiją, kad galėtų koordinuoti konfederatų veiklą. Kurį laiką buvo savo pusseserės Anos Jablonovskos emisaru.

Baro konfedratų malda prieš Lanckorono mūšį
1769 metų pabaigoje, po Baro konfederatų pralaimėjimo Lietuvoje, Kajetonas Mykolas Sapiega priėmė nuo vyresnio brolio Juozapo Sapiegos, bėgusio į Prūsiją, vadovavimą konfedratų likučiams, su kuriais jam taip pat teko palikti tėvynę.

1770–1771 metais dalyvavo Baro konfederatų karinėse akcijose ATR pasienyje, tame tarpe puolant Sandomierą ir Kazimiežą, netoli Krokuvos.

1771 m. gegužės 23 d. Kajetonas Mykolas Sapiega žuvo Lanckorono mūšyje su rusų kariais, vadovaujamais generolo-majoro Alekandro Suvorovo.

Nuorodos
--------

* ATR magnatų giminių genealogija Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
| Myškuvaslenk. *Myszków* |
| --- |
|              |
| *Šv. Stanislovo bažnyčia* |
|  |
| 

MyškuvasMyškuvas

50°35′0″ š. pl. 19°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.58333°š. pl. 19.33333°r. ilg.﻿ / 50.58333; 19.33333﻿ (Myškuvas)Koordinatės: 50°35′0″ š. pl. 19°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.58333°š. pl. 19.33333°r. ilg.﻿ / 50.58333; 19.33333﻿ (Myškuvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Silezijos vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | XIV a. |
| **Meras** | Włodzimierz Żak |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 32 829  |
| **Plotas** | 73,59 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 446 žm./km² |
| **Altitudė** | 280 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 42-300 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Myškuvas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mýškuvas |

**Myškuvas** (lenk. *Myszków*) – miestas pietų Lenkijoje. Nuo 1999 m. priklauso Silezijos vaivadijai. 1975–1998 m. buvo Čenstakavos vaivadijoje. Per miestą teka Varta. Myškuvo apskrities administracinis centras. 32 829 gyventojai (2011 m. duomenys). Miestas yra 280 m aukštyje virš jūros lygio. Per miestą eina seniausia šalyje Varšuva–Viena geležinkelio linija.
Išvystyta sunkioji pramonė, kuri atsispindi miesto herbe.

Istorija
--------

Iki 1950 m. buvo kaimas. Tais metais buvo suteiktos miesto teisės. Myškuvas sudarytas iš kelių buvusių kaimų ir miestelių (*Mrzygłód, Nowa Wieś, Pohulanka, Będusz, Helenówka, Myszków, Mijaczów, Ciszówka*).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Megalitinės ąsočių vietovės Sianghuange - puodynių lyguma |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Laoso vėliava Laosas |
| **Tipas** | Kultūros |
| **Kriterijus** | iii |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1587 |
| **Regionas**\*\* | Azija–Ramusis vandenynas |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2019  (43 sesija) |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Puodynių lyguma** (lao. ທົ່ງໄຫຫິນ) – didelės kultūrinės vertės teritorija Laose, kurioje yra rasta tūkstančiai tuščiavidurių akmeninių puodynių.

Archeologai mano, kad šie akmenys buvo naudojami prieš 1500–2000 m. Dauguma akmenų datuojami tarp 500 m. prieš mūsų erą ir 800 mūsų eros metų. Antropologai ir archeologai tvirtina, kad šie akmenys buvo naudojami kaip laidojimo urnos ar maisto atsargoms talpinti. Dauguma akmenų pagaminti iš smiltainio. Tačiau randama ir granitinių, konglomeratinių ar iš sukietėjusių koralų. Kai kurie akmenys sveria iki 13 tonų, o skersmuo gali siekti nuo 1 iki 3 m.

Iš viso archeologai atrado apie 400 laukų su šiomis puodynėmis, kai kurie yra ir Indijos teritorijoje, dėl to manoma, kad jie žymėjo prekeivių kelią.

Ši teritorija buvo naudojama kaip priedanga Vietnamo ir Laoso pilietiniame karuose, todėl iki šiol lygumoje randama labai daug nesprogusių minų ir kitų sprogmenų. Dėl šios priežasties lankytojams yra atverti tik pirmieji trys puodynių laukai, kiti laikomi pavojingais gyvybei.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puodynių lyguma** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kedarnathasकेदारनाथ |
| --- |
| *Kedarnatho kaimelis* |
|  |
| 

KedarnathasKedarnathas

30°44′0″ š. pl. 79°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.73333°š. pl. 79.06667°r. ilg.﻿ / 30.73333; 79.06667﻿ (Kedarnathas)Koordinatės: 30°44′0″ š. pl. 79°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.73333°š. pl. 79.06667°r. ilg.﻿ / 30.73333; 79.06667﻿ (Kedarnathas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utarakhandas |
| **Rajonas** | Rudraprajago rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 612  |
| **Plotas** | 2,75 km² |
| **Tankumas** (2011) | 223 žm./km² |
| **Altitudė** | 3 584 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kedarnathas |

**Kedarnathas** (hind. केदारनाथ, IAST: *Kedārnāth*) – kaimas šiaurės Indijoje, Utarakhande, 223 km nuo Rišikešo, Himalajų pietiniuose šlaituose, Kedarnatho kalno (6940 m) papėdėje, prie Čorabario ledyno, iš kurio išteka Mandakinės upė (Gangos aukštupio baseinas).

Kedarnathas yra svarbus hinduistų piligriminis taškas, patenka į „mažąjį keturių romovių" piligriminį kelią (jatrą), į kurį dar patenka Badrinathas, Gangotrė ir Jamunotrė. Lankytojai keliauja į Kedarnatho šventyklėlę, skirtą Šivai. Joje laikomas vienas iš 12 „švytinčių lingamų" („džjotirlingų"), šalia – mokytojo Šankaros kapavietė (samadhis). Dėl atšiaurių sąlygų šventykla veikia tik nuo balandžio iki lapkričio. Taip pat stovi Bhairavos šventykla.

Pasak legendos, „Mahabharatos" didvyriai Pandavai pasitraukė į kalnus atgailauti už brahmanų nužudymą ir pradėjo melsti Šivos malonės. Jiems Šiva galiausiai apsireiškė 5 pavidalais – Kedarnathas buvo jo kupra.

2013 m. birželio 16–17 d. Kedarnathą smarkiai nuniokojo potvyniai.

* Kedarnatho šventyklaKedarnatho šventykla
* Kelias į KedarnathąKelias į Kedarnathą
* Kedarnatho kalnasKedarnatho kalnas
* Kedarnathas po nuošliaužosKedarnathas po nuošliaužos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Monsoon fury leaves Kedarnath shrine submerged in mud and slush, *The Indian Express*
| ***Keetje Tippel*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Keetje Tippel |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Paul Verhoeven |
| Metai | 1975 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Keetje Tippel** – režisieriaus Paul Verhoeven sukurta drama, sukurta pagal Neel Doff memuarų knygą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Monique van de Ven – Kitė Tippel
* Rutger Hauer – Hugo
* Peter Faber – Džordžas
* Andrea Domburg – Keetje motina
* Fons Rademakers
* Hannah de Leeuwe
* Jan Blaaser

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Veiksmas vyksta XIX a. pabaigoje. Neturtinga daugiavaikė šeima, ieškodama geresnio gyvenimo, persikelia iš provincijos į Amsterdamą. Kitė įsidarbina skalbykloje, o jos tėvas – arklidėse, o sesuo ima verstis prostitucija. Kitės darbas sunkus, ji ne kartą patikria pažeminimus ir prievartą, todėl ilgai viename darbe neužsilaiko. Kuomet ilgainiui visi šeimos nariai lieka be darbo, Kitės motina pati nuveda ją į gatvę, kad ši taptų prostitute ir galėtų juos išlaikyti. Čia sutiktas dailininkas pasiima ją pas save, kad Kitė taptų jo modeliu. Netrukus ji susipažįsta su jo draugu Hugo ir tampa jo meiluže bei išlaikytine. Ji tikisi aprūpinto gyvenimo, tačiau Hugo ją išduoda ir palikta Kitė prisijungia prie šalyje vykstančių demonstracijų, kur sutinka tą patį dailininką ir jo draugą, aristokratą Andrė. Po kurio laiko Kitė ir Andrė susituokia...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kedahas** (malaj. *Kedah Tua*, indų šaltiniuose vadinamas *Kedaram*, *Kalagam*, o persų – *Kataha*, *Kalah*) hinduistinė malajų valstybė. Viena seniausių Malajų salyne, egzistavusi dabartinės Kedaho valstijos (Malaizija) ir Satuno bei Trang provincijų (Tailandas) teritorijoje nuo maždaug V a. iki XII a.

Tuo pačiu vardu vadinama ir ją pakeitusi musulmoniška valstybė – Kedaho sultonatas.

Istorija
--------

Pirmaisiais mūsų eros amžiais Kedaho miestą prie Muda upės įkūrė indų pirkliai, ir jis dalyvavo Transmalakinėje prekyboje tarp Indijos ir Kinijos. Kedahas buvo naudojamas kaip pusiasalį kertančio upių kelio vakarinis uostas. Šis kelias baigėsi pusiasalio rytinėje pakrantėje, Langkasukoje.

Ilgainiui šios sritys buvo suvienytos Langkasukos valstybėje.

Nors Langkasuka kontroliavo dideles teritorijas Malakos pusiasalyje, Kedahas buvo dalinai nepriklausomas. Jį valdė vietinė hinduistinė dinastija, įkurta *Merong Mahavangsa*, kildinanti save iš Aleksandro Makedoniečio. Žinomi devyni jos valdovai.

1136 paskutinis valdovas Phra Ong Mahawangsa atsivertė į islamą, įkurdamas Kedaho sultonatą. Tai buvo hinduistinio Kedaho pabaiga.

Archeologija
------------

Senovinės šventyklos liekanos Budžang slėnyje
Svarbiausi radiniai iš Kedaho valstybės yra Budžang slėnyje netoli Muda upės. Kartu tai yra turtingiausia archeologiniais radiniais vieta visoje Malaizijoje.

|  |  |
| --- | --- |
| **Induistinės malajų valstybės** |  |
| Transmalakinė prekyba (Malakos pusiasalis): Tambralinga | Kedahas | Langkasuka | Čitu | Panpan | Ganga NegaraSumatra: Kandali | Šrividžaja | Melaju | Minanga | Dharmasraja | Panai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Liparis liparis** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Skorpenžuvės  *( Scorpaeniformes)* |
| Šeima: | Gleiviažuvinės  *( Liparidae)* |
| Gentis: | Paprastieji gleiviai  *( Liparis)* |
| Rūšis: | Gleivys  *( Liparis liparis)* |

 |
|  FishBase |

**Gleivys** (*Liparis liparis*) – gleiviažuvinių šeimos skorpenžuvė. Tai giluminė žuvis. Gyvena Arkties vandenyne. Ilgis – apie 23 cm.

Paplitimas
----------

Gleivys yra vietinis Atlanto vandenyno dalių gyventojas, toliausiai šiaurės rytuose iki Barenco jūros, Naujosios Žemės, Špicbergeno ir Lokių salos ir toliausiai pietuose iki Britų salų. Jis taip pat gyvena Baltijos ir Šiaurės jūrose, vandenyse aplink Islandiją ir rytinėje Grenlandijos pakrantėje. Giliausiai būna iki 300 m ir gyvena arti jūros dugno.
| Pasamanės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pasamanės piliakalnisPasamanės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°32′50.4″ š. pl. 26°18′12.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.547333°š. pl. 26.303361°r. ilg.﻿ / 55.547333; 26.303361Koordinatės: 55°32′50.4″ š. pl. 26°18′12.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.547333°š. pl. 26.303361°r. ilg.﻿ / 55.547333; 26.303361 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Dūkšto seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1991 |
| Registro Nr. | / A1514K / 24758, 24759, 2812 |

**Pasamanės piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 2812; naujai išaiškinamųjų sąrašo Nr. 59; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1514K) ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24759) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurė nuo Pasamanės, Dūkšto seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai  prieš Parsvėto ežerą pasukus į kairę vakaruosna link Salako, už Samanio ežero pasukus į kairę pietvakarių – pietų kryptimi keliuku pro sodybą, toliau laukais – iš viso 1 km – yra priekyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Samanio ežero pietvakarių krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 40x25 m dydžio, 2 m aukštesniu šiaurės vakariniu galu. Šlaitai statūs, iki 10 m aukščio, vakarinis ir pietinis – žemesni ir nuolaidesni.

Piliakalnis labai apardytas arimų, dabar dirvonuoja, rytinis ir šiaurinis šlaitai apaugę medžiais.

Tyrimai
-------

1991 m. piliakalnį žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Aikštelėje kultūrinio sluoksnio nerasta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Pietrytinėje piliakalnio papėdėje 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 19 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 3 502 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Jakiškių piliakalnis 7 km | Sokiškių piliakalnis 0,2 km | Vitkūnų piliakalnis 11 km  Petriškės piliakalnis 17 km |  |
| Gatelių piliakalnis 22 km |  | Čeberakų piliakalnis 13 km  Dūkštelių piliakalnis 0,4 km |
| Garbšių piliakalnis 13 km | Bajorų piliakalnis 10 km | Dūkšto piliakalnis 0,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąrašas.
* Bronius Dakanis. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. Vilnius. 1994. T. 1. p. 49 (Nr. 37).
* Gintautas Zabiela. Rytų Lietuvos archeologijos paminklų žvalgymas ir žvalgomieji tyrinėjimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1990 ir 1991 metais. Vilnius. 1992. T. II, p. 116;.
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995. P. 244, 245 (Nr. 60).
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 172–173.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pasamanė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gleivės** – slidžios išskyros, kurias gamina organizmai. Gyvūnuose jas išskiria gleivinių liaukutės, augaluose gamina specializuotos ląstelės.

Žinduolių gleivės
-----------------

Žinduolių gleivinių išskiriamos gleivės yra klampus vandeninis koloidinis tirpalas, turintis antiseptinių fermentų (pvz. lizocimas) ir imunoglobulinų. Gleives gamina tauriškosios gleivinių ląstelės. Pagrindinė medžiaga, lemianti gleivių savybes, yra mucinai. Gleivėse yra šiek tiek neorganinių jonų.

### Kvėpavimo sistema

Kvėpavimo sistemos gleivinių išskiriamų gleivių funkcijos:

* Sulaiko prie gleivių prikimbančias dulkes, mikroorganizmus, tuo apsaugo plaučius nuo užteršimo dulkėmis ir užkrėtimo. Nemažai dulkių sulaikoma nosyje.
* Būdamos labai hidrofilinės gleivės sulaiko vandenį, todėl apsaugo kvėpavimo takų paviršių nuo išdžiūvimo.

Padidėjusi gleivių gamyba kvėpavimo trakte yra susirgimo (pvz. persišaldymo) požymis. Gleivių buvimas nosyje ar gerklėje yra normalu, bet per daug jų trukdo kvėpuoti, todėl pašalinamos išpučiant nosį ar iškosint gerklėje esančias gleives. Nosies gleivėse būna ašarų, kadangi jų perteklius iš akių nuteka į nosį.

*Snarglys* yra sutirštėjusios nosies gleivės. Jo daug gaminasi persišaldžius, ypač sergant sloga.

### Virškinimo sistema

Virškinimo sistemos gleivių funkcijos:

* Seilių gleivės – veikia kaip slidinantis tepalas, palengvinantis ryjamo maisto slydimą rykle ir stemple.
* Skrandžio gleivės – apsaugo skrandžio sieneles nuo suvirškinimo ir skrandžio rūgšties.

### Dauginimosi sistema

Gimdos kaklelio gleivės
Moters lytinių organų gleivių funkcijos:

* gimdos kaklelio gleivės užkemša gimdos kaklelio angą ir apsaugo gimdą nuo mikroorganizmų patekimo. Palengvina spermatozoidų judėjimą. Gleivių konsistencija priklauso nuo mėnesinių ciklo fazės.
* Makšties gleivės palengvina varpos judėjimą sueities metu.

Vyro lytinių organų gleivių funkcijos:

* Sėklinių pūslelių išskyrose yra nemažai gleivių, kurios palengvina apvaisinimą.
| **Abu Jusufas Jakubasarab.: أَبُو يُوسُف يَعقُوب بن عَبد الحَقّ** |
| --- |
| Maroko valdovas |
| Marinidų dinastija |
| Mirė | 1286 m.Alchesirase |
| Tėvas | Abdal Chako I |
| Maroko valdovas |
| Valdė | 1259-1286 m. |
| Pirmtakas | Abu Jahija Bakras ibn Abdalchakas |
| Įpėdinis | Jusufas Abu Jakubas |

**Abu Jusufas Jakubas** (*abū yūsuf ya`qūb ben `abd al-ḥaqq*, arab.: أَبُو يُوسُف يَعقُوب بن عَبد الحَقّ, g. nežinoma – m. 1286 m. Alchesirase) – Marinidų dinastijos vadas, o nuo 1269 m. Maroko valdovas.

Abu Jusufas Jakubas buvo Abdal Chako I sūnus.

Istorija
--------

Vadovauti Marinidams Abu Jusufas Jakubas pradėjo 1259 m. Po brolio Abu Jahijos Bakro mirties, valdžią Fese bandė užimti jo sūnus, bet nugalėjo jauniausias Abdal Chako I sūnus Abu Jusufas Jakubas. Jam jau buvo 40 metų ir kronikose rašoma, kad jis buvo rūstus karys bei religingas valdovas, – naktinis meldėsi ir skaitė šventus raštus. 1262 m. jis pirmą kartą išsiruošė žygiui į Marakešą, bet įnirtinga kova prie miesto sienų buvo nesėkminga. 1266 m. Abu Jusufas Jakubas vedė derybas su naujuoju Maroko kalifu Abdal Ula Alvasiu, bet šis sudarė sąjungą su Tlemseno valdovu Abu Jahija I (Abu Yahya I bin Zayyan). 1268 m. Abu Jusufas Jakubas nugalėjo Abu Jahijos I armiją prie Mulujos ir vėl patraukė link Marakešo, kurį užėmė 1269 m. spalio mėn. Abu Jusufas Jakubas pasiskelbė musulmonų emyru (amîr al – muslîmîn), kad nereikėtų vadintis kalifu, – religiniu musulmonu (amîr al – muminîn). 1272 m. antrą kartą nugalėjo Tlemseno valdovą prie Islio upės, bet paties Tlemseno užimti nepavyko. 1273 m. užėmė Seutą ir Tanžerį, kur pirma kartą panaudojo artileriją. 1275 m. Granados musulmonu prašymu, Abu Jusufas Jakubas persikėlė į Ispaniją ir Guadalkiviro žemupyje sutriuškino kastiliečių armiją. Abu Jusufui Jakubui padėti Granados musulmonams į Ispaniją teko sugrįžti dar 1277, 1282 ir 1285 m. 1286 m. kovą Abu Jusufas Jakubas mirė Alchesirase.

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-01-25 iš Wayback Machine projekto.;
* *Musulmonų vadovai*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Abu Jahija Bakras ibn Abdalchakas** | **Marinidų dinastija**1259-1286 m. | Po to:**Jusufas Abu Jakubas** |
**Glazūra** (angl. *glaze*) - plonas apsauginis ledo sluoksnis, sudaromas ant šaldomos žuvies ar žuvienos gaminio paviršiaus. Ši ledo danga saugo žuvį nuo sąlyčio su oru.

Ką tik užšaldyta žuvis panardinama į labai šaltą (ties užšąlimo riba) geriamąjį vandenį arba apipurškiama tokiu vandeniu ir vėl įdedama į šaldyklę ar panašų šaldymo įrenginį, kad vandens sluoksnis užšaltų. Procedūra kartojama, kol susidaro vientisa ledo danga. Šaldant žuvį namuose jau glazūruota žuvis vyniojama į vandeniui nelaidų popierių ar dedama į plastikinį maišelį, pridedama etiketė su reikiama informacija, ir taip įpakuota žuvis ar žuvies gabalas dedamas į saugojimo šaldyklę.

Kartais ledo glazūra sudaroma ne iš paprasto geriamo vandems, o iš vandens su priedais - pvz. citrinos sultimis ir želatinos tirpalu.

Perkant šaldytą žuvį svarbu pasitikėti, kad nupirktoje žuvyje didžioji jos dalis yra žuvis, o ne ledo glazūra. Tam kuriame įvairūs metodai, leidžiantys išmatuoti ledo kiekį šaldytoje žuvyje. Lietuvos žiniasklaidoje yra buvę skundų, kad parduotuvėse parduodama žuvis turi pernelyg storą ledo glazūros sluoksnį, todėl žmonės, pirkdami šaldytą žuvį, moka už ledą.

Nuorodos
--------

1. ↑  Noncontact Determination of Cold - water Prawn Ice - glaze Content using Radiometry[neveikianti nuoroda]

* Home Preservation of Fish
| **Lina Jonikienė-Jonikė** |
| --- |
| Gimė | 1969 m. vasario 24 d. (54 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkė tekstilininkė. |

**Lina Jonikienė-Jonikė** (g. 1969 m. vasario 24 Kaune) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

1987 m. baigė grafikos specialybę J. Naujalio vidurinę meno mokykloje, 1988-1990 m. tobulinosi privačioje Aismučio Aleksandravičiaus anatomijos ir piešimo studijoje. 1995 m. baigė Kauno dailės institutą, mokytoja Laima Oržekauskienė. Nuo 2000 m. Kauno dailės instituto (nuo 2002 Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės institutas) dėstytoja.

Kūryba
------

Kūriniai – daugiausia tradicinės siuvinėjimo technikos autorinė interpretacija ant plastiko ir fotoaudinio, juose vaizduojamas žmogaus kūnas, jo dalys („Menera" 1996 m. „Kojinės" I–III 1997 m. „Kalėdinė eglutė", „Pietūs", abu 1998 m. „Štai ir aš" 1998-1999 m. „Tekstilė ir aš" I–III 2001 m. „Rūpintojėlis" I–II 2002-2003 m. „Lietuva" 2005 m.) Kūriniams būdingas konceptualumas, dažnai kvestionuojamas stereotipinis požiūris į moterį, raiški tekstūra, optiniai iliuziniai efektai. Nuo 1993 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (V ir VI tarptautinė smulkiosios tekstilės trienalė, Anžeras 1996 m. ir 1999 m. V tarptautinė tekstilės paroda, Kiotas 1997 m.

### Personalinės parodos

* 2001 m. – Lithuanian Country Star, Tekstilininkų ir dailininkų gildijos galerija, Kaunas.
* 2002 m. – Tekstilė ir aš, Kauno paveikslų galerija.
* 2003 m. – Textile and Me, Užsienio meno muziejus, Ryga, Latvija.
* 2006 m. – Kasdienybės Lietuva, galerija „XX", Panevėžys.
* 2006 m. – Kasdienybės Lietuva, galerija „Sofa", Druskininkai.

Įvertinimas
-----------

* 2001 m. – pirmojo laipsnio diplomas III Tarptautinėje tekstilės bienalėje „Minkštas pasaulis", Kaunas
* 2004 m. – prizas už meistriškumą Excellence Award, II tarptautinė tekstilės trienalė, Lodzė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Lina Jonikienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 707 psl.
| **Abu Saidas Usmanas IIIarab.: أبو سعيد عثمان بن أحمد** |
| --- |
| Maroko sultonas |
| Marinidų dinastija |
| Mirė | 1420 m. |
| Tėvas | Abu l-Abasas Achmadas |
| Maroko sultonas |
| Valdė | 1399-1420 m. |
| Pirmtakas | Abdalachas |
| Įpėdinis | Abdalchakas II Abu Mahometas |

**Abu Saidas Usmanas III** (*abū saʿīd ʿuṯmān ben ʾaḥmad*, arab.: أبو سعيد عثمان بن أحمد, g. nežinoma – m. 1420 m.) – nuo 1399 m. Marinidų dinastijos Maroko sultonas.

Abu Saidas Usmanas III-is buvo Abdul Fariso brolis.

1415 m. Portugalija užėmė Seutą. 1419 m. sultono Abu Saido Usmano III-jo armija apsupo Seutos pilį, bet jos užimti nesugebėjo. 1420 m. Abu Saido Usmano III-is žuvo eilinio rūmų perversmo metu. Sostą paveldėjo jo vienerių metų sūnus Abdalchakas II Abu Mahometas.

Nuorodos
--------

* *Istorinis žodynas* Archyvuota kopija 2008-01-25 iš Wayback Machine projekto.;
* *Musulmonų vadovai*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Abdalachas** | **Marinidų dinastija**1399-1420 m. | Po to:**Abdalchakas II Abu Mahometas** |
**Žaidimo papildymas**, **papildymo paketas**, **išplėtimo paketas** arba **plėtinys** – papildymas, skirtas jau išleistam vaidmenų žaidimui, stalo žaidimui arba kompiuteriniam žaidimui. Tokie papildymai paprastai prideda naujų žaidimo vietovių, ginklų, daiktų ir (ar) išplėstinę siužeto liniją, siekiant pilnai užbaigti jau išleistą žaidimą. Tuo tarpu stalo žaidimų papildymus paprastai kuria originalus žaidimo kūrėjas, sukurti papildymą kompiuteriniam žaidimui kartais kūrėjai paskiria trečiosios šalies bendrovėms. Papildymai stalo žaidimams pradėti leisti dar XX a. 8-ajame dešimtmetyje, tuo tarpu kompiuteriniams žaidimams – nuo 9-ojo dešimtmečio, vieni pirmųjų pavyzdžių būtų „Dragon Slayer" serijos žaidimai „Xanadu Scenario II"[1] ir „Sorcerian".[2]

Žaidimo papildymo kaina paprastai būna mažesnė negu originaliojo žaidimo, kadangi papildymai daugiausia susideda iš turinio papildymo. Norint žaisti dauguma jų reikalauja turėti įsidiegus originalųjį žaidimą, nors egzistuoja ir tokių žaidimų papildymų, kuriuos galima paleisti atskirai. Pavyzdžiui, „Half-Life: Blue Shift" ar „Deus Ex: Human Revolution – The Missing Link".

Žaidimų papildymai daugiausia paplitę PC platformoje, tačiau vis labiau plinta ir tarp kompiuterinių žaidimų konsolių, ypač parsisiunčiamo turinio (DLC) formoje. Didėjantis daugiaplatformių žaidimų skaičius taip pat privedė prie to, kad išaugo papildymų konsoliniams žaidimams kiekis, ypač tokių papildymų, kurie nereikalauja originaliojo žaidimo.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Parsisiunčiamo turinio paketas
* Modas

Išnašos
-------

1. ↑  Kurt Kalata. „Xanadu". Hardcore Gaming 101. Nuoroda tikrinta 2011-03-25.
2. ↑  Sorcerian (PC), *GameCola.net*, 2010-10-30.
**Vilhelmas Janiselis** (1913 m. kovo 13 d. Dagilynė, Krinčino valsčius – 2007 m. balandžio 7 d. Pasvalys) – Lietuvos tautodailininkas, fotografas.

Biografija
----------

Iki tremties ūkininkavo, turėjo lentpjūvę Geivitonyse (Pasvalio valsčius). 1936 m. vedė Matildą Narbutaitę. Jiems gimė vaikai Algirdas, Jonas, Aldona ir Emilija. 1949 m. kovo 27 d. šeima ištremta į Sibirą: Ziminskij rajoną, Ikonikų kaimą, Kaganovičiaus kolūkį (Krasnojarsko kr.), į Lietuvą grįžo 1958 m. gyveno Žadeikiuose.

Fotoaparatą į Sibirą nusivežė paslėpęs duonos kepale. Fotografavo rentgeno juostoje tremtinių ir vietinių gyventojų gyvenimą. Fotografijoms daryti naudojo savo pasidarytą didintuvą. Grįžęs į Lietuvą pradėjo tapyti. Surengė apie 70 individualių tapybos ir fotografijos parodų Lietuvoje, Švedijoje, JAV. 1998 m. fotografijų paroda surengta Seime.

Nuo 1975 m. Lietuvos liaudies meno draugijos narys. 1984 m. suteiktas meno saviveiklos žymūno vardas. 1988 m. suteiktas tautodailininko vardas.

Bibliografija
-------------

* Sibiras 1949-58: Iš tremtinio dienoraščio, fotoalbumas, Chicago, Galerija, 2000 m. ISBN 978-1-886060-19-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Didžiosios tremties 50-mečio sukakčiai paminėti pirmasis renginys įvyks LR Seime. Seimo kronika. 1998 m. 438 psl.
2. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Vilhelmas Janiselis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 512 psl.
**Academic Ranking of World Universities** – universitetų reitingas, kurį Šanchajaus Jiao Tong universitetas pradėjo rengti 2003 m.[1]

Šis reitingas gaunamas iš šių dalių:[1]

1. Dėstymo kokybė:
	1. Absolventų, gavusių Nobelio premijas ar Fildso medalius, kiekis (10%)
2. Dėstytojų kokybė:
	1. Dėstytojų, gavusių Nobelio premijas ar Fildso medalius, kiekis (20%)
	2. Mokslo darbų cituojamumas (20%)
3. Moksliniai tyrimai:
	1. Straipsnių žurnaluose „Nature" ir „Science" kiekis (20%)
	2. Mokslo darbų žurnaluose, patenkančiuose į „Thomson Reuters' Web of Science" („Science Citation Index" ir „Social Science Citation Index"), kiekis (20%)
4. Visų ankstesnių įverčių suma, tenkanti vienam dėstytojui (10%)[2]

Sudarant reitingą naudojama „Thomson Reuters' Web of Science" publikacijų duomenų bazė.[1]

2014 m. šis reitingas buvo pripažintas vienu iš trijų pagrindinių universitetų reitingų, kartu su QS World University Rankings ir Times Higher Education World University Ranking.[1]

Šis reitingas susitelkia į mokslinius tyrimus ir ignoruoja dėstymą, paslaugas, tarptautiškumą.[1] Dėl didelio dėmesio Nobelio premijoms ir Fildso medaliams neįvertinami kitų mokslo šakų pasiekimai.[1]

2010 m. žurnale „Scientometrics" paskelbtame straipsnyje taip pat teigiama, kad, pavyzdžiui, neaišku, kodėl turėtų būti vertintini seni apdovanojimai, ir kad toks rodiklis pervertina gerumą senų ir tą patį pavadinimą išlaikiusių universitetų, esančių šalyse, politiškai stabiliose nuo 1901 m.[2] Straipsnyje daroma išvada, kad vertinami rodikliai yra mažai tesusiję su tuo, ką siekiama vertinti, ir kad reitingas yra „bevertis".[2]

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Ya-Wen Hou, W. James Jacob „What contributes more to the ranking of higher education institutions? A comparison of three world university rankings" // „International Education Journal: Comparative Perspectives", 2017, Vol 16, No 4
2. 1 2 3  Jean-Charles Billaut, Denis Bouyssou, Philippe Vincke „Should you believe in the Shanghai ranking?" // „Scientometrics", Springer Verlag, 2010, 84 (1), 237–263 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  *Abubaker Kaki*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Abubaker Kaki Khamis |
| Gimė | 1989 m. birželio 21 d. (33 metai) |
| Atstovauja (-vo) |  Sudanas |
|  |
| Rungtys | Vidutinio nuotolio bėgimai |
| Asmeniniai rekordai | 800 m: 1:42.23  1000 m: 2:13.62  1500 m: 3:31.76 |
|  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**0 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
| Pasaulio uždarų patalpų čempionatas |
| **Auksas**2 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**2 |
|  **Pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Abubaker Kaki** (g. 1989 m. birželio 21 d.) – Sudano lengvaatletis, kuris specializuojasi vidutinių nuotolių bėgime. Pasaulio uždarų patalpų čempionas.

Biografija
----------

### Jaunių varžybos

Kaki tarptautinėse aukšto rango varžybose debiutavo 2005 m. sudalyvaudamas pasaulio jaunių čempionate. Maroke vykuiose varžybose 1500 m bėgimo distancijoje sportininkas iškovojo bronzos medalį.

### Jaunimo varžybos

2005 m. Afrikos jaunimo čempionate Kaki varžėsi 800 m bėgimo distancijoje, kur finale užėmė septintąją vietą. 2006 m. pasaulio jaunimo čempionate sudanietis užėmė aukštąją šeštąją vietą. 2008 m. sportininkas vėl sudalyvavo pasaulio jaunimo čempionate. Lenkijoje vykusiose varžybose bėgikui pavyko iškovoti aukso medalį.

### Suaugusiųjų varžybos

2007 m. pasaulio čempionate Kaki kvalifikaciniuose bėgimuose užfiksavo 1:46.38 laiką ir į pusfinalių bėgimus nepateko. 2008 m. ir 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionatuose 800 m bėgimų distancijoje Kaki tapo pasaulio čempionu. 2008 m. vasaros olimpiadoje lengvaatlečiui pavyko patekti į pusfinalį, bet savo bėgime likęs aštuntas į finalą Kaki nepateko. 2011 m. pasaulio čempionate Kaki iškovojo sidabro medalį.

Nuorodos
--------

* Abubaker Kaki IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2012-10-07 iš Wayback Machine projekto.
**Emily Goodson**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. birželio 3 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | JAV |
| Ūgis | 170 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
|  2022– | FC Gintra | 0? 0(?)03 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. kovo 27 d.. |

**Emili Gūdson** (*Emily Goodson* g. 1999 m. birželio 3 d.) – amerikiečių futbolininkė, gynėja. Atstovavo Šiaulių „Gintros" klubui.

Karjera
-------

### FC Gintra

2022 m. vasarą persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros" klubui.

Čempionių lygos turnyre sužaidė dvejas rungtynes. 2022 m. rugpjūčio 18 d. prieš KuPS rungtyniavo visas rungtynes. Suomės nugalėjo rezultatu 2:0.

2022 m. rugpjūčio 21 d. žaidė rungtynėse dėl trečios vietos prieš lenkes. Pasirodė startinėje sudėtyje ir rungtyniavo iki finalio švilpuko. Lodzės ekipa palaužė šiaulietes minimaliu rezultatu 1:0.

2022 m. rugpjūčio 28 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš MFK Banga. Amerikietė pelnė įvartį ir rezltatas tapo 3:0. Šiaulietės šiose rungtynėse išvykoje rezultatu 5:0 palaužė varžoves.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | @ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Gintra"** | 3 | 1 |  |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

**FC Gintra**
* **Lietuvos čempionė**: 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintra 0-2 KuPS
2. ↑  Gintra 0-1 UKS SMS LODZ
3. ↑  (LF) 2022-08-28 Bamga 0-5 Gintra
4. ↑  (LF) Gintra 2022 m. sezone

Nuorodos
--------

* gintra.lt (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt (Statistika)
* lietuvosfutbolas.lt (Gintra 2022 m. sezone)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
| **Emilijus Andriulis** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. sausio 11 d.Tytuvėnai |
| Mirė | 1991 m. lapkričio 18 d. (63 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | gydytojas higienistas |
| Organizacijos | Vilniaus pedagoginis institutas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Emilijus Andriulis** (1928 m. sausio 11 d. Tytuvėnai – 1991 m. lapkričio 18 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas higienistas.

Biografija
----------

Gimė tarnautojų šeimoje. Mokėsi Kelmės ir Raseinių gimnazijose. Jau mokykliniais metais domėjosi medicina. Baigęs vidurinę mokyklą įstojo į tuometinį Kauno valstybinį universitetą studijuoti medicinos, tačiau studijų nebaigė. 1948 m. ištremtas į Krasnojarsko kraštą. Sunkus, nepakeliamas gyvenimas, Tėvy
nės, namiškių ilgesys subrandino mintį bėgti į Lietuvą. Besislapstydamas, nemiegojęs, alkanas, sušalęs ir išsekęs jis grįžo į gimtinę, tačiau legaliai gyventi negalėjo. 1950 m. teistas už pabėgimą iš tremties, teko sėdėti Minsko, Gorkio, Kirovo, Molotovo bei kituose kalėjimuose. Po Stalino mirties išleistas iš kalėjimo be teisės grįžti į Lietuvą. Apsigyveno Krasnojarske, įsidarbino statybose pagalbiniu darbininku. Statant Krasnojarsko medicinos instituto bendrabutį, susipažino su instituto studentais, kurie įžiebė
viltį tęsti medicinos studijas. 1954 m. priimtas į Krasnojarsko medicinos instituto pirmą kursą. Gyveno sunkiai, jokios paramos nebuvo, tačiau didelis noras mokytis ir užsispyrimas padėjo išgyventi. Pragyvenimui ir studijoms užsidirbdavo naktimis ir išeiginėmis dienomis pakraudamas vagonus. Tik 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją, 1969 m. medicinos mokslų daktaras.

1961–1991 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 1966 m. Higienos katedros vedėjas, buvo instituto Mokslinės tarybos, Senato narys, nuo 1970 m. profesorius. Jo pastangomis 1966 m. įkurta Mokyklinės higienos katedra, vėliau buvo pavadinta Fiziologijos ir higienos katedra, dab. Sveikatos ugdymo katedra.

Svarbiausi darbai iš vaikų fizinio vystymosi antropologijos ir fiziologijos. Parašė mokomųjų priemonių.

Bibliografija
-------------

* Vaikų ir paauglių fizinis išsivystymas, su E. Milakniene, 1964 m.
* Vaiko fiziologija ir mokyklinė higiena, vadovėlis, su V. Kvikliu, 1974 m.
* Moksleivio fiziologija ir higiena, vadovėlis, su kitais, 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Doc. Marijona Černiauskienė. EMILIJUS ANDRIULIS (1928–1991) Šviesa, 2008 m. sausio 11 d. PDF[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Emilijus Andriulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 705 psl.
**Emilijus Zelaja (Emilio Zelaya)**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Emilio José Zelaya |
| Gimimo data | 1987 m. liepos 30 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Tukumanas, Argentina |
| Ūgis | 184 cm |
| Svoris | 75 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Apóllōn |
| **Numeris** | 41 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–2012 2010–2011  2011–2012 2012–2015 2015–2016 2016  2016–2017  2017– | Rosario Central→ Banfield→ Arsenal de Sarandí Arsenal de Sarandí CD O'Higgins Argentinos Juniors Ethnikos Achna FC Apóllōn |        59 (27) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 19 liepos 2019. |

**Emilijus Chosė Selaja** (isp. *Emilio José Zelaya*; g. 1987 m. liepos 30 d.) – Argentinos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje. Nuo 2017 m. vasaros Apóllōn narys.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo 2007 m. Žaidė Argentinoje ir Čilėje.

2017 m. vasarą perėjo į Apóllōn iš Kipro.

### Pasirodymas prieš FK Kauno Žalgiris

Pasižymėjo įvarčiais Europos lygos 2019–2020 m. turnyro atrankoje prieš FK Kauno Žalgiris.

Pirmose rungtynėse Marijampolėje įmušė 11 m. baudinį. O Kipro komanda nugalėjo 2–0.

Antrose rungtynėse Kipro komanda nugalėjo žalgiriečius 4–0, o tris įvarčius pelnė argentinietis. (Du iš jų įmušė nuo 11 metrų žymos.)

Kipro klubas nugalėjo bendru rezultatu 6–0, o keturis įvarčius pelnė Emilijus Selaja. (Iš jų: realizavo net tris 11 m. baudinius.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* soccerway
* football-lineups.com
| **Emilis Melderislatv. *Emīls Melderis*** |
| --- |
| Gimė | 1889 m. gegužės 27 d.Rencėnos, Valmieros apskritis |
| Mirė | 1979 m. balandžio 29 d. (89 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių skulptorius |
| Organizacijos | Latvijos dailės akademija |
| Pareigos | profesorius |

**Emilis Melderis** (latv. *Emīls Melderis*, iki 1922 m. *Jēkabs Emīlis Millers*, 1889 m. gegužės 27 d. Rencėnos, Valmieros apskritis – 1979 m. balandžio 29 d. Ryga) – latvių skulptorius.

Biografija
----------

1908–1909 m. mokėsi B. Blumo dailės studijoje Rygoje, 1909–1915 m. tobulinosi Sankt Peterburge, 1924–1925 m. Paryžiuje. 1920–1938 m. priklausė Rygos dailininkų modernistų grupuotei. Bendravo su K. Zale, M. Liepinia-Skulme. Nuo 1940 m. Latvijos dailės akademijos dėstytojas, nuo 1947 m. profesorius.

Kūryba
------

Ankstyvuoju kūrybos laikotarpiu sukūrė kubistinių skulptūrinių portretų (Pavelas Ruozytis, 1921 m.), vėlesniuoju – buitinės tematikos skulptūrų („Sėdintis berniukas" 1930 m. „Akmenų rinkėjas" 1936 m.), skulptūrinių portretų („Moteris", 1927 m. „Leninas", 1954 m. 1957 m. 1963 m. 1965 m. „Teodoras Zalkalnis", 1965 m. „Otas Skulmė", 1967 m.), paminklų („Peteris Stučka" Rygoje, 1962 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 638 psl.**
**Zeitschrift für Wirtschaft und Recht in Osteuropa** (**WiRO**; liet. *Ūkio ir teisės Rytų Europoje žurnalas*) - dalykinis verslo teisės žurnalas Vokietijoje. Išeina 1 kartą per mėnesį vokiečių kalba. Žurnalą WiRO leidžia leidykla *Verlag C. H. Beck* (Miunchenas, Bavarija).

Turinys
-------

Skelbiamos publikacijos ūkio teisės temomis (renginiai, teisės aktualijos, pasikeitimai teisėkūroje). Aprašoma Rytų Europos teisė (tokių valstybių kaip Čekija, Slovakija, Vengrija, Rumunija, Lietuva, Latvija, Estija), taip pat Pietų Europos teisė (Kroatija, Kosovas, Albanija), Vokietijos teisinio bendradarbiavimo fondo (*IRZ-Stiftung*) veikla. Rašiniai bei straipsniai apima įvairius teisinius aspektus (tokių sričių kaip ekonomika, viešasis administravimas, teisėkūra, teismų praktika ir jų veikla). 

Lietuvos teisės temomis rašo Vokietijos advokatas Lietuvoje Frank Heemann, teisininkė Jolanta Župkauskaitė ir kiti.

Redakcija
---------

* Redaktorius advokatas Petr Bohata (Miunchenas, Regensburgas)
* Techninė redaktorė Irme Methner-Bohata.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oficiali žurnalo tinklavietė (vokiečių k.)
2. ↑  WIRO žurnalas bei Rytų Europos teisės vadovas Archyvuota kopija 2016-10-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Emma Hinze |
| **Medaliai** |
| Dviračių trekas |
| **Atstovaujant:  Vokietija** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | Kom. sprintas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2020 Berlynas | Kom. sprintas |
| **Auksas** | 2020 Berlynas | Sprintas |
| **Auksas** | 2020 Berlynas | Keirinas |
| **Bronza** | 2019 Pruškovas | Kom. sprintas |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2019 Apeldornas | Kom. sprintas |
| **Bronza** | 2018 Glazgas | Kom. sprintas |

**Emma Hinze** (g. 1997 m. rugsėjo 17 d.) – Vokietijos treko dviračių lenktynių sportininkė, daugkartinė pasaulio čempionė.

Biografija
----------

2018 m. iškovojo pirmąjį Europos čempionatų medalį - bronzą komandinio sprinto rungtyje. 2019 m. pasaulio treko čempionate pelnė pirmąjį pasaulio čempionatų medalį - bronzą komandinio sprinto rungtyje. 2020 m. pasaulio treko čempionate iškovojo tris aukso medalius individualaus ir komandinio sprinto rungtyse ir keirino varžybose.

Nuorodos
--------

* CA svetainėje
| **Emilis Darzinislatv. *Emīls Dārziņš*** |
| --- |
|  |
| Emilis Darzinis |
| Gimė | 1875 m. lapkričio 3 d.Jaunpiebalga, Rusijos imperija |
| Mirė | 1910 m. rugpjūčio 31 d. (34 metai)Ryga, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | latvių kompozitorius, muzikologas, choro dirigentas, pianistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Emilis Darzinis |

**Emilis Darzinis** (latv. *Emīls Dārziņš*, 1875 m. lapkričio 3 d. Jaunpiebalga – 1910 m. rugpjūčio 31 d. Ryga) – latvių kompozitorius, muzikologas, choro dirigentas, pianistas.

Biografija
----------

1898–1901 m. Sankt Peterburgo konservatorijoje studijavo kompoziciją pas N. Rimskį-Korsakovą. Nuo 1901 m. gyveno Rygoje, dėstė ir vadovavo chorams.

Kūryba
------

Sukūrė 4 simfoninius kūrinius (išliko „Melancholiškas valsas", 1904 m.), 17 chorų („Praeitis", „Nulaužtos pušys"), 19 romansų, pjesių fortepijonui. Paskelbė straipsnių apie latvių kompozitorius ir latvių muziką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Emilis Darzinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 507 psl.
| **Manodžas Kumaras** |
| --- |
|  |
| Manodžas Kumaras 2016 m. |
| Visas vardas | ਮਨੋਜ ਕੁਮਾਰ |
| Gimė | 1986 m. gruodžio 10 d. (36 metai)Radžoundas, Harjana, Indija |
| Pilietybė | Indijos vėliava Indija |
| Tėvai | Sher Singh |
|  |
| Veikla | boksininkas |

**Manodžas Kumaras** (pandž. ਮਨੋਜ ਕੁਮਾਰ = *Manoj Kumār*; g. 1986 m. gruodžio 10 d.) – Indijos lengvasvoris boksininkas, olimpietis.

Kilęs iš Radžoundo kaimo Harjanoje, gimė pandžabiečių šeimoje. Nuo vaikystės treniravosi kartu su savo broliais Radžešu ir Mukešu. 2008 m. tapo Indijos čempionu.

Manodžas Kumaras dusyk laimėjo bronzą Azijos žaidynėse (2007, 2013 m.), tapo Pietų Azijos žaidynių nugalėtoju (2016 m.) bei Sandraugos žaidynių nugalėtoju (2010 m.). Kumaras dusyk dalyvavo olimpinėse žaidynėse: 2012 m. Londone pirmose varžybose jis nugalėjo turkmėną Serdarą Hudaiberdijevą, bet ketvirtfinalyje pralaimėjo britui Tomui Stalkeriui; 2016 m. Rio de Žaneiro žaidynėse pirmame etape jis įveikė lietuvį Evaldą Petrauską.

2014 m. Manodžui Kumarui už sportinius pasiekimus Indijoje skirtas Ardžunos apdovanojimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
Rieduliai
Moeraki Boulders, Naujoji Zelandija
**Riedulys** – bet koks suapvalintas akmuo, didesnis nei 200 mm skersmens. Kampuoti akmenys yra vadinami luitais. Vieni rieduliai yra nesunkūs, juos galima paridenti rankomis, o kiti dideli ir sunkūs. Rieduliai gali susidaryti upių vagose, t. y. srovė gali atskelti ir nuzulinti didelį akmenį. Taip pat gali būti sunešti ledyno. Paprastai kuo tvirtesnė motininė uoliena, tuo didesnis riedulys, nes yra atsparesnis mechaniniam poveikiui.

Vietomis rieduliai gali susikaupti mažoje teritorijoje. Tokios teritorijos vadinamos **riedulynais**. Pagal riedulių petrologinę sudėtį galima nustatyti, iš kurios vietos jie atkeliavo. Pavyzdžiui, jei randamas granitinis riedulys, kurio sudėtis atitinka Alandų salyno granitą, tai greičiausiai jis buvo ledyno perneštas iš ten. Pagal riedulių ilgųjų ašių orientacijos tyrimus galima spręsti lokalius ledyno judėjimo klausimus.

Rieduliai Lietuvoje
-------------------

Stambūs rieduliai žinomi ir gerbiami mūsų krašte nuo seno. Pagonybės laikais ir vėliau šalia ar ant jų atnašautos aukos, apie juos pasakojami padavimai ir legendos. Kai kurie itin dideli akmenys atrasti atsitiktinai ir juos atkasus pritaikyti lankymui. Daugelis stambesnių akmenų yra paskelbti saugomais gamtos, archeologijos paminklais.

10 didžiausių Lietuvos riedulių:

1. Barstyčių akmuo
2. Puntukas
3. Kriaučiaus akmuo
4. Akmuo „Mokas"
5. Šilalės akmuo
6. Vištyčio akmuo
7. Akmuo „Daubos kūlis"
8. Vosgėlių akmuo
9. Didysis Dzūkijos akmuo
10. Velnio akmuo

Didžiausias upių akmuo – Gaidelis.

Literatūra
----------

* Lauko akmenys (sud. Audronė Ilgevičienė, Petras Ilgevičius). - Vilnius: Tiamata, 2007. - 165 p.: iliustr. - ISBN 978-9955-31-009-9

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2011-08-28 iš Wayback Machine projekto.
* Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai Archyvuota kopija 2010-01-21 iš Wayback Machine projekto.