recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Šis straipsnis apie apdovanojimą. Apie medį religijoje skaitykite straipsnyje Gyvybės medis.*
**Gyvybės medis** – mokslo ir verslo partnerystės apdovanojimas, kuriam nominuojami sėkmingi mokslo ir verslo bendradarbiavimo projektai gamtos ir medicinos mokslų srityje, per pastarąjį dešimtmetį pagerinę visuomenės gyvenimą ar išgarsinę Lietuvą. Šių apdovanojimų iniciatyva siekiama paremti Lisabonos strategijos tikslus ir jų įgyvendinimą Lietuvoje.

Rengėjai - Lietuvos mokslų akademija, Lietuvos pramonininkų konfederacija ir LR sveikatos apsaugos ministerija.

Tikslai
-------

* Skatinti mokslo ir verslo bendradarbiavimą gamtos ir medicinos mokslų srityse.
* Paremti Lisabonos strategijos tikslus ir jų įgyvendinimą Lietuvoje.
* Pagerbti ir pristatyti visuomenei Lietuvos mokslo ir verslo atstovų laimėjimus, prisidėjusius prie Lietuvos garsinimo.

Kategorijos
-----------

* I apdovanojimas - už mokslo veiklą, pritaikytą medicininėje praktikoje;
* II apdovanojimas - už profesinę veiklą medicinos ir gamtos mokslų srityje;
* III apdovanojimas - už mokslo pritaikymą versle;
* IV apdovanojimas - už inovacijas, įdiegtas žemės ūkyje.

Nominavimo ir vertinimo kriterijai
----------------------------------

Nominuojami asmenų ir organizacijų darbai. Nominantų kandidatūras apdovanojimų organizatoriams teikia organizacijos ir valstybinės institucijos. Pateikiant nominuojamo asmens ar organizacijos kandidatūrą, pažymima, kuriai apdovanojimų kategorijai (vienai iš keturių) ji yra siūloma.

Svarbiausi kriterijai:

* darbo pritaikymas medicinos praktikoje ir versle;
* darbo nauda gerinant visuomenės gyvenimo kokybę;
* kaip darbas garsina Lietuvą.

Komitetas
---------

2008 metais apdovanojimų „Gyvybės medis" laureatus rinko nariai, deleguoti Lietuvos mokslų akademijos, Lietuvos pramonininkų konfederacijos, LR sveikatos apsaugos ministerijos, LR ūkio ministerijos, LR švietimo ir mokslo ministerijos, LR žemės ūkio ministerijos bei LR krašto apsaugos ministerijos. Komiteto narių balsus sumavo audito bendrovė UAB „KPMG Baltics".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Išdalinti mokslo ir verslo partnerystės apdovanojimai „Gyvybės medis" (balsas.lt, 2008.05.28 22:30)
| ***Blogio mesijas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Messiah of Evil |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Willard HuyckGloria Katz |
| Scenaristas (-ai) | Willard HuyckGloria Katz |
| Metai | 1973 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Blogio mesijas** (angl.  *Messiah of Evil*) – 1973 m. JAV sukurtas siaubo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michael Greer – Tomas
* Marianna Hill – Arletė
* Joy Bang – Tonė
* Anitra Ford – Laura
* Royal Dano – Džozefas
* Elisha Cook Jr. – Čarlis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Arletė atvyksta į mažą pajūrio miestelį aplankyti savo tėvo, tačiau aptinka tik jai asmeniškai adresuotą dienoraštį. Besigilindama į tėvo užrašus, ji pradeda pastebėti, kad mieste dedasi keisti dalykai, o gyventojų jame kasdien vis mažiau ir mažiau. Įminti tėvo dingimo paslaptį Arletei bando padėti jaunas aristokratas Tomas, nerūpestingai leidžiantis laiką su dviem meilužėmis Tone ir Laura, tačiau netrukus jie visi atsiduria zombiais virstančių miestelio gyventojų akiratyje...
| Napas |
| --- |
| Napo upė Napo upė |
| **Ilgis** | 1480 km |
| **Baseino plotas** | 115 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4600 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Ekvadoras, Peru |
|  |
|  **Vikiteka** | Napas |

**Napas** (isp. *Río Napo*) – upė Ekvadore ir Peru; Amazonės kairysis intakas. Prasideda Andų kalnuose, Kotopaksio ugnikalnio papėdėje. Pradžioje teka kalnuotomis vietovėmis, už Puerto Fransisko de Oreljanos patenka į Amazonės lygumą ir teka į pietryčius lygiagrečiai su Putumajo upe. Ties Nuevo Rokafuerte kerta Ekvadoro-Peru sieną.

Didžiausi intakai: Koka, Papaljakta, Aguarikas, Tamborjaku (kairieji), Tiputinis, Jasunis, Kurarajus, Masanas (dešinieji).

Napas laivuojamas iki Santa Rosos gyvenvietės (aukštupyje).

Napo upe savo kelionę per Amazoniją pradėjo ispanų keliautojas Fransiskas de Oreljana.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sąsaja** – abstraktus objekto klasės aprašas, nusakantis, kokius metodus ši klasė privalo turėti. Tą pačią sąsają gali išpildyti keletas programoje naudojamų klasių. Ta pati klasė neretai išpildo keletą sąsajų. Galima sąsajų hierarchija, paveldint būtinus išpildyti metodus iš vieno ar kelių tėvinių sąsajų.

Sąsajas palaiko daugelis modernių programavimo kalbų (Java, C#). Yra
specialių kalbų skirtų išimtinai sąsajoms aprašyti, pvz. CORBA IDL.

Sąsajos yra labai panašios į abstrakčias klases, tik jose, skirtingai nuo abstrakčių klasių, nei viena iš aprašytų funkcijų negali turėti realizacijos aprašo, šis aprašas talpinamas klasėje, kuri išpildo sąsają. Be to, kai kuriose programvimo kalbose klasė gali būti kildinama tik iš vienos tėvinės klasės, tačiau išpildyti daug sąsajų.

Sąsaja apibrėžia bendravimo tarp programinės įrangos komponentų detales – konstantas, duomenų tipus, procedūrų tipus, išimtinius atvejus (*exception*) bei metodų aprašus (*signature*). Taip pat dažnai aprašomos rekomendacijos metodų funkcionalumui.

Programinio modulio {\displaystyle A} sąsaja specialiai atskiriama nuo modulio realizacijos, kur ne tik realizuojami sąsajos procedūros ir metodai, bet taip pat yra ir privatūs kintamieji bei kita verslo logika. Bet kuris programinis modulis {\displaystyle B} (modulio *A* klientas), bendraujantis su {\displaystyle A} yra verčiamas naudoti modulį *tik* naudojantis sąsaja. To privalumas – bet kada galima pakeisti modulio {\displaystyle A} realizaciją bet kokia kita realizacija, palaikančia sąsają, ir modulis {\displaystyle B} veiks be pakeitimų.

Sąsajų panaudojimas
-------------------

Sąsajos yra kertinis modulinio programavimo akmuo, taip pat jos yra labai svarbios programuojant objektiškai. Objektiniame programavime sąsaja apibrėžia aibę metodų (pranešimų), kurių daugumą objektas palaiko.

Skirtingos programavimo kalbos skirtingai palaiko sąsajas. Iš esmės, jas galima realizuoti bet kuria kalba, bet kai kurios kalbos palaiko vienokias ar kitokias sąsajas išreikštinai:

* Mesa
* Modula
* Modula-2
* Modula-3
* Ada
* Objektinė C
* Oberon
* Java
* C#
* Python
* PHP

Yra kalbų, skirtų vien sąsajoms kurti (IDL).

Pavyzdys (java)
---------------

```
/** Abstrakti geometrinė figūra */
interface Figūra {
    
   /**
   * Trikampiui, kvadratui ar apskritimui plotas skaičiuojamas
   * skirtingomis formulėmis, taigi šis metodas bus išpildytas
   * skirtingai.
   */
   int plotas();
}
```

Sąsajos naudingos kuriant funkcijas, kurių parametrai gali būti įvairių klasių objektai, jei tik šių objektų klasės turi šių funkcijų algoritmams reikalingus metodus (pavyzdyje – figūros plotui sužinoti). Jei objekto klasė išpildo keletą sąsajų, tokios klasės objektas tinka parametru įvairioms funkcijoms, kurių reikalaujamas argumento tipas gali būti bet kuri iš sąsajų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gyvenvietė
**Gyvenvietė** – vieta, kurioje žmonės nuolatos gyvena ilgesnį laiką. Svarbus gyvenvietės požymis – kad joje būtų nuolatos gyvenama, nors ir sezoniškai. Tarkime, vieta, kur pravažiuojantys turistai dažnai pasistato palapines, nėra gyvenvietė.

Gyvenvietės sąvoka apima daug įvairių gyvenamųjų vietų tipų, pavyzdžiui:

* pagal gyventojų skaičių: kaimas, miestelis, miesto tipo gyvenvietė, miestas, megapolis ir kt.
* pagal architektūrinius požymius: bažnytkaimis.
* pagal socialinius požymius: dvaras, pataisos darbų kolonija – gyvenvietė, administracinis centras, favela, lūšnynas, getas.
* chronologiniu požiūriu: neolito gyvenvietė, istorinė gyvenvietė, nausėdija.
* pagal funkcinius požymius: pilis, fortas, vienuolynas, koncentracijos stovykla, universiteto miestelis, kurortas.

Šie požymiai dažniausiai labai susiję ir sumišę tarpusavyje, nes, tarkime, socialiniai aspektai dažnai neatskiriami nuo architektūrinių sprendimų (pilis – lūšnynas).

Dažniausiai gyvenvietės yra ne tik teritorinis, bet ir atskiras juridinis vienetas, kuriam hierarchiškai gali paklusti smulkesni savivaldos organai (miesto savivaldybė - seniūnijos). Kartais nutinka, kad gyvenvietės besiplėsdamos geografiškai susilieja, tačiau išlaiko tradicinę savivaldą, pavyzdžiui, Švenčionys ir Cirkliškis.

Gyvenvietė yra teritorinė sąvoka, tačiau tai sykiu ir bendruomeninis organizmas, todėl, norint gyvenvietę tinkamai valdyti bei tenkinti jos gyventojų reikmes, dažniausiai susikuria vienokio ar kitokio tipo bendruomenės, renkančios valdžios organus (seniūnas, meras). Kartais ši valdžia gali būti ne tik oficiali, bet ir alternatyvi/opozicinė (pavyzdžiui, kalėjimuose, getuose).

Gyvenvietės sąvoka aktuali įvairiose žmonių veiklos srityje: architektūroje, civilinėje teisėje, kultūroje, transporto reguliavimo srityje ir kt. Nuo to priklauso ir specifiniai gyvenvietės apibrėžimai įvairiose reguliavimo srityse, pavyzdžiui: kelių eismo taisyklės gyvenvietę apibrėžia taip: *Gyvenvietė – namų pristatyta teritorija, kurios pradžioje keliai pažymėti ženklais „Gyvenvietės pradžia", o pabaigoje – „Gyvenvietės pabaiga".*

Lietuva
-------

Lietuvos Respublikos įstatymai Teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatyme (1994 m. ir vėlesnės redakcijos) apibrėžia tokias Lietuvos Respublikos gyvenvietes:

* **miestai** yra kompaktiškai užstatytos gyvenamosios vietovės, turinčios daugiau kaip 3000 gyventojų, kurių daugiau kaip 2/3 dirbančiųjų dirba pramonėje, verslo bei gamybinės ir socialinės infrastruktūros srityse.
* **miesteliai** yra kompaktiškai užstatytos gyvenamosios vietovės, turinčios nuo 500 iki 3000 gyventojų, kurių daugiau kaip pusė dirbančiųjų dirba pramonėje, verslo bei gamybinės ir socialinės infrastruktūros srityse, taip pat tradiciniai miesteliai
* **kaimai** yra kitos gyvenamosios vietovės, neturinčios miesto ir miestelio požymių.
| ***Blogos merginos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Les Biches |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Claude Chabrol |
| Scenaristas (-ai) | Paul GegauffClaude Chabrol |
| Vaidina | Jean-Louis TrintignantJaqueline SassardStephane Audran |
| Metai | 1968 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Blogos merginos** (pranc.  *Les Biches*) – režisieriaus Claude Chabrol 1968 m. sukurta drama. Jo žmona aktorė Stephane Audran už vaidmenį buvo apdovanota Sidabriniu Lokiu Berlyno kino festivalyje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Louis Trintignant – Polas Tomas
* Jacqueline Sassard – Vai
* Stephane Audran – Frederika
* Nane Germon – Violeta
* Serge Bento – knygų pardavėjas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nuobodžiaujanti turtinga dama Frederika Paryžiaus gatvėje susipažįsta su jauna dailininke Vai. Pokalbis virsta flirtu ir Frederika parsiveda merginą į savo namus. Netrukus jos iškeliauja į šios vilą Sent Tropeze, kur nerūpestingai leidžia besimėgaudamos viena kitos draugija. Vieno vakarėlio metu jos susipažįsta su architektu Polu, tarp kurio ir Vai užsimezga intymus ryšys. Sužinojusi apie jį, Frederika taip pat netrunka suvilioti Polą. Pamesta Vai, netekusi abiejų meilužių, blaškosi nerasdama vietos, kol galiausiai ryžtasi žmogžudystei...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sėdintis Jautis** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Slon-he |
| Visas vardas | Tȟatȟáŋka Íyotake |
| Gimė | 1831 m.Didžioji upė, Dakotos teritorija, JAV |
| Mirė | 1890 m. gruodžio 15 d. (~59 metai)Didžioji upė, Stačiosios Uolos indėnų rezervacija, JAV |
| Palaidotas (-a) | Mobridžas, Pietų Dakota |
| Tautybė | lakotas (hukpapų gentis) |
| Religija | sijų tradicinis tikėjimas |
|  |
| Veikla | karvedys |
|  |
|  **Vikiteka** | Sėdintis Jautis |

**Sėdintis Jautis** (angl. *Sitting Bull*, lak. *Tȟatȟáŋka Íyotake* – „Bizonas, sėdintis ant žemės"; g. 1831 m. – m. 1890 m. gruodžio 15 d.) buvo indėnų lakotų genties hukpapų šventikas ir vadas, vadovavęs pasipriešinimui prieš JAV pajėgas.

Vaikystėje buvo vadinimas Lėtuoju (*Slon-he*) dėl savo nerangaus būdo. Būdamas keturiolikos atliko ku ritualą įsiveržęs pas lakotų priešus indėnus krou. Už šį nuopelną tėvas jam skyrė savo vardą Sėdintis Jautis. Jis tapo garsiu kariu.

Sėdintis Jautis vadovavo indėnams, besipriešinusiems perkėlimui į rezervacijas. 1876 m. birželio 25 d. jo vadovaujamos jungtinės sijų ir šajenų pajėgos Litl Bighorno mūšyje (dab. Montana) nukovė generolą Džordžą Kasterį ir jo kavaleriją. Tai buvo viena didžiausių indėnų pergalių kovoje prieš baltuosius.

Sėdintis Jautis tapo įkvėpimu daugeliui sijų karių, jis aktyviai tęsė priešinimąsi amerikiečių vykdytai kolonizacijai, nesąžiningų sutarčių sudarymui ir buvo laikomas vyriausiuoju lakotų vadu. Po 1876 m. JAV pradėjo nuožmiai persekioti nepaklusnius indėnus, todėl Sėdinčio Jaučio grupė patraukė į šiaurę (dab. Kanadą), bet 1881 m. jis buvo suimtas ir pasodintas į Rendelo forto kalėjimą.

1883 m. buvo išleistas, pasisakė prieš rezervacijų žemių pardavinėjimą. 1885 m. dalyvavo įvairiose viešose kampanijose, pvz. Buffalo Bill „Wild West" pasirodymuose. Tarp sijų paplitus Vaiduoklių šokio kultui, amerikiečiai ėmė nerimauti dėl gresiančio sukilimo, todėl nusprendė suimti įtakingus vadus, visų pirma, Sėdintį Jautį. Vykstant sulaikymui įvyko susišaudymas, kurio metu pareigūnas Red Tomahawk nušovė Sėdintį Jautį. Vado palaikai nugabenti į Fort Jetsą ir palaidoti. 1953 m. lakotai palaikus atkasė ir perlaidojo Mobridže, Pietų Dakotoje. Ten jam stovi paminklas.

Sėdintis Jautis tapo indėnų vado ir besipriešinančiojo Amerikos užkariavimui simboliu, todėl apie jį sukurta daug Holivudo filmų (*Bury My Heart at Wounded Knee*, *Buffalo Bill and the Indians, or Sitting Bull’s History Lesson*, *Annie Get Your Gun* ir kt.).
| ***Blondinė iš Pekino*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La blonde de Pékin |
| Kilmės šalis |  Prancūzija  Italija Vokietija |
| Režisierius | Nicolas Gessner |
| Vaidina | Claudio Brook  Mireille Darc  Francoise Brion  Giorgia Moll |
| Metai | 1967 |
| Žanras | veiksmo |
| Pagal knygą | James Hadley Chase „You Have Yourself a Deal" |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Blondinė iš Pekino** (pranc.  *La blonde de Pékin*) – 1967 m. sukurtas nuotykių filmas pagal James Hadley Chase romaną.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Mireille Darc – Kristina Olsen
* Francoise Brion – Erika Olsen
* Jean-Jacques Delbo – Kristinos vyras
* Edward G. Robinson – Duglas
* Giorgia Moll – Pegė
* Pascale Roberts – Monika
* Yves Elliot
* Carl Studer

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Miesto parke randama be sąmonės mergina, vardu Kristina Olsen. Nors ji sakosi praradusi atmintį, ja susidomi visų šalių specialiosios tarnybos, mat mergina, tikėtina, anksčiau buvo kinų mokslininko, dirbančio su atominiu ginklu, meiluže ir galbūt turi slaptos ir naudingos informacijos. Amerikiečių CŽA atsiunčia aktorių Marką Gandlerį, kuris turi apsimesti atmintį praradusios Kristinos vyru, įgyti jos pasitikėjimą ir sužinoti visas šios paslaptis...
**Vytautas Lukša**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1984 m. rugpjūčio 14 d. (38 metai) |
| Gimimo vieta | Alytus, Lietuva |
| Ūgis | 176 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Pravardė | Vycka |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| iki 20032003-20072008-20092009-2010201020102010-2011201220132013-201420142015-20172018201820192021 | Dainava AlytusFC VilniusHeartsFBK KaunasMinsko "MTZ-Ripo"FK Ìllìčìvecʹ MarìupolʹFK Arsenal KiïvEkranasKS Polonia WarszawaFK GomelFK TrakaiFK ŽalgirisFK JonavaFK TrakaiFK AtlantasDFK Dainava | 004 0(9)114 (66)003 0(0)021 (18)023 0(3)005 0(0)001 0(0)032 0(7)003 0(0)006 0(0)031 0(7)061 0(8)018 0(0)009 0(0)023 0(3)033 0(1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2008-2019 | Lietuva Lietuva | 26 0(0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. spalio 28 d.. |

**Vytautas Lukša** (g. 1984 m. rugpjūčio 14 d. Alytuje) – Lietuvos futbolininkas.

Biografija
----------

### Futbolininko karjera

Vytautas Lukša gimė Alytuje, pirmoji jo futbolo komanda Alytaus „Dainava". Vėliau persikėlė į Vilnių ir atstovavo Vilniaus FC komandai. Nuo 2009 m. sezono buvo išnuomotas Minsko „MTZ-Ripo" klubui, tačiau birželio pabaigoje paliko komandą. 2010 m. liepos 15 d. pasirašė vienerių metų sutartį, su galimybe ją pratęsti, su FK Arsenal Kiïv klubu. 2012 m. kovo 8 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Panevėžio „Ekrano" klubu. 2013 m. pasirašė dvejų metų kontraktą su Varšuvos „Polonija" klubu.

#### FK Žalgiris

Nuo 2015 m. atstovavo Vilniaus „Žalgirio" ekipai. 2017 m. pabaigoje baigėsi sutartis su sostinės klubu ir nebuvo pratęsta.

#### DFK Dainava

2021 m. Vytautas Lukša sugrįžo į profesionalų futbolą. Pasirašė sutartį su A lygos debiutante DFK Dainava. Išrinktas ekipos kapitonu.
2021 m. gegužės 29 d. prieš „Bangą" pasižymėjo pelnydamas įvartį ir svariai prisidėjo prie pergalės rezultatu 3:1. Taip pat žaidė už DFK Dainava futsal komandą. Buvo kviestas kaip kandidatas į Lietuvos vyrų salės futbolo rinktinę.

### Trenerio karjera

2020 m. ėmėsi trenerio veiklos. Prisijungė prie MFA Žalgiris-MRU trenerių štabo.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2019** | **„Atlantas"** | 23 | 3 |
|
| **2021** | **„Dainava"** | 33 | 1 |
|

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

* 2012, 2015, 2016 m. A Lygos laimėtojas
* 2017 m. A Lygos sidabro laimėtojas
* 2017 m. LFF Supertaurės laimėtojas
* 2010 m. Baltijos taurės laimėtojas

Kita informacija
----------------

Vytautas Lukša studijavo Vilniaus pedagoginiame universitete.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-12-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* Futbolinis.lt
* National-football-teams.com
* lietuvosfutbolas.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Fagopyrum esculentum** |
| --- |
| Sėjamasis grikis (Fagopyrum esculentum)Sėjamasis grikis (*Fagopyrum esculentum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Grikis  *( Fagopyrum)* |
| Rūšis: | Sėjamasis grikis  *( Fagopyrum esculentum)* |

 |

**Sėjamasis grikis** (*Fagopyrum esculentum*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) augalų rūšis, priklausanti grikių (*Fagopyrum*) genčiai.

Žodžio kilmė
------------

Žodis „grikis" kilęs iš lenk. *gryka*. Savo ruožtu slavai grikius taip pavadino pagal Graikiją, iš kurios grikiai buvo vežami į slavų kraštus.

Grikių laukai Dieveniškių krašte, prie Šetylų

Morfologija
-----------

Stiebas status, sultingas. Lapai širdiški, blizgantys. Žiedai smulkūs, balsvai rožiniai arba žalsvai geltoni, sukrauti kekėse. Vaisiai tribriauniai riešutėliai. Aukštis – 0,1–0,6 m. Žydi birželio–rugpjūčio mėnesiais.

Sudėtis
-------

Grikių grūdai turi 9,5-14,1 % lengvai pasisavinamų baltymų, geležies, fosforo, kalcio, 80,5-84,1 % krakmolo, 1,2-2,2 % ląstelienos, mineralinių druskų, 1,8-3,1 % riebalų, obuolių ir citrinos rūgščių, vitaminų B1, B2.

Panaudojimas
------------

Lietuvoje grikiniai daugiausia auginami smėlingose dirvose šalies pietryčiuose ir rytuose. Pasitaiko sulaukėjusių.

Kvepiantys grikių žiedai išskiria daug nektaro ir juos noriai lanko bitės. Grikių medus turi gerokai daugiau baltymų ir geležies nei liepų ar gėlių medus.

Grikių šiaudai naudojami kaip pašaras gyvuliams.

* Grikio žiedasGrikio žiedas
* Grikių laukasGrikių laukas
* SėklosSėklos
* Sėklos be lukštų - grikių kruoposSėklos be lukštų - grikių kruopos
* Grikių košėGrikių košė

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų  (2007 m.) |
| --- |
|  Rusija | 1004 |
|  Kinija | 800 |
|  Ukraina | 160 |
|  Prancūzija | 117 |
|  Lenkija | 88 |
|  Kazachstanas | 80 |
|  JAV | 68 |
|  Brazilija | 52 |
|  Japonija | 34 |
|  Lietuva | 21 |
|  Baltarusija | 13 |
|  Latvija | 8 |
|  Butanas | 7 |
|  Pietų Korėja | 3 |
|  Kanada | 2 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sėjamasis grikis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ernst Fraenkel. *Litauiches Etymologysches Wörterbuch*. I–II t. Heidelberg: Carl Winter Universitätsverlag, 1962–1965. p. 169.
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 67
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Panašias reikšmes žr. č i a

**Sąskaitų planas** – sąrašas sąskaitų, kurios naudojamos įmonės ar įstaigos apskaitoje.

### Pavyzdinis sąskaitų planas

Sąskaitų planai įvairiose įmonėse ir įstaigose yra labai panašūs, nors iš tikro to nesiekiama. Sąskaitų planų panašumai atsiranda dėl to, kad dauguma apskaitų vedamos vadovaujantis **Pavyzdiniais sąskaitų planais** prieinamais metodinėmis rekomendacijomis juos pritaikant savo įmonių ir įstaigų poreikiams.

### Įmonės sąskaitų planas

Įmonės sąskaitų planas, tai formalus dokumentas, esantis dalis apskaitos, kurį turi teisę naudoti kiekvienas fizinis ir juridinis asmuo vedantis apskaitą.

Įmonių ir įstaigų sąskaitų plane nurodomi sąskaitų naudojamu apskaitoje pavadinimai ir numeriai.

Sąskaitų planas turi būti sudarytas vadovaujantis įstatymais, jame turi būti pavaizduotos visos apskaitoje naudojamos sąskaitos ir jos turi būti tokios, kuriuose apskaitomas sumas nedalant būtu galima sudaryti balansą.
**Vytautas Mačiuika** (1929 m. spalio 31 d. kitais duomenimis: 1930 m. gruodžio 31 d. Kaunas – 1999 m. spalio 14 d. Vilnius) – Lietuvos rašytojas, skulptorius.

Pirmoji nuotrauka po išlaisvinimo. Gastello, 1955-03-05. *A. Talandžio nuotr.*

Biografija
----------

Antano Mačiuikos sūnus. 1944 m. už pogrindinę veiklą suimtas, kalintas Kalinine, Toržoko, Pečioros, Taišeto, Magadano lageriuose; 3 kartus teistas, 2 kartus pabėgo, 1955 m. paleistas. 1964 m. baigė skulptūrą Lietuvos dailės institute.

Rašytojas
---------

Išleido eilėraščių rinkinius „Negludinti akmenys" (1965 m.), „Ritmai" (1978 m.), „Prorėžos" (1980 m.), „Duburiai" (1983 m.), „Atminties vingiai" (1987 m.), „Vilties valanda" (1990 m.). Poezijai būdinga tvirta pilietinė ir dorovinė pozicija, publicistinė raiška. Autobiografinio romano „Savi ir svetimi" (2 d. 1992–1994 m.) personažai – pasipriešinimo sovietinės okupacijos režimui dalyviai, taip pat istoriniai veikėjai Antanas Sniečkus, Kazys Preikšas, Aleksandras Gudaitis-Guzevičius, Ivanas Bagramianas ir kt. Svarbiausi romano įvykiai klostosi Lietuvoje, bet pasakojimo siužetinės linijos tęsiasi iki Maskvos, Vokietijos, Amerikos. Kalba protokolinė, dokumentiškai tiksli, kartais su tam tikra ironija. Tokiu pat stiliumi parašytos ir „Šiaurės novelės" (1996 m.) – autoriaus gyvenimo kronika.

Skulptorius
-----------

Aukštųjų Šančių karių kapinės. Paminklas St. Dariui ir St. Girėnui (skulpt. Vytautas Mačiuika, 1968 m.)
Parodose dalyvavo nuo 1961 m.; individualios parodos surengtos Vilniuje (1971 m. 1980 m.). Kūriniams daugiausia naudota bronza, medis, granitas, marmuras. Sukūrė skulptūrinių reljefų (Poetas Jonas Graičiūnas 1973 m.), portretinių („Rasa" 1968 m. Poetas Justinas Marcinkevičius 1977 m.), dekoratyvinių („Šaltinis Palangoje" 1970 m.) skulptūrų, antkapinių paminklų (Steponas Darius ir Stasys Girėnas Aukštųjų Šančių karių kapinėse Kaune, su architektas V. ir A. Nasvyčiais 1968 m. Jonas Kazlauskas, Saulės kapinėse Vilniuje 1973 m.), medalių (Vilniaus universiteto profesorius Jonas Kazlauskas 1979 m. SSRS liaudies artistė Nijolė Ambrazaitytė 1986 m.), monumentų (Janis Zūčis Rygoje 1966 m. Herkus Mantas Klaipėdoje 1976 m.).

Bibliografija
-------------

* Rinktiniai raštai, 2 t. Vilnius 1997.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Mačiuika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 757 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Linum usitatissimum** |
| --- |
| Sėjamasis linas (Linum usitatissimum)Sėjamasis linas (*Linum usitatissimum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Lininiai  *( Linaceae)* |
| Gentis: | Linas  *( Linum)* |
| Rūšis: | Sėjamasis linas  *( Linum usitatissimum)* |

 |

**Sėjamasis linas** (*Linum usitatissimum*) – lininių (*Linaceae*) šeimos linų (*Linum*) genties augalas.

Vienmetis žolinis augalas, 50-120 cm aukščio. Stiebas plonas, cilindriškas. Turi pražangiai išsidėsčiusius, siaurus lapus. Vaisius – apskrita dėžutė. Žiedai mėlyni. Sėklos smulkios, rudai gelsvos.

Sudėtis
-------

Sėklos turi iki 48 % aliejaus, iki 12 % gleivių, glikozido linamarino, daug nesočiųjų rūgščių.

Panaudojimas
------------

Sėjamojo lino žiedas
Svarbus techninis, pluoštinis augalas. Stiprūs, atsparūs trūnijimui lininiai audiniai įvairiais tikslais naudojami pramonėje. Gaminami dekoratyviniai audiniai, staltiesės, puošnūs drabužiai ir plono batisto palaidinukės, neperšlampami audiniai. Iš linų gaminami dažai, lakai, glaistai, muilas.

Sėmenų aliejus vartojamas klijuotėms, linoleumui. 

Linų išspaudos – koncentruotas pašaras gyvuliams.

Mityba
------

Iš sėklų spaudžiamas vertingas maistinis aliejus.

Vaistinės augalo savybės
------------------------

Farmacijoje sėmenų aliejus vartojamas kaip pagrindinė medžiaga tepalams, įtrynimų mišiniams, žaliojo muilo spiritui (juo apiplaunama nesveika oda) gaminti.

Liaudies medicinoje vartojamas inkstų, šlapimtakių ligoms gydyti, kirmėlėms varyti. Linuose yra flavonoido Apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu.

Sėmenų aliejus vartojamas sutrikus riebalų apykaitai, mažina cholesterino perteklių kraujyje. Iš aliejaus gaminamas preparatas litenolis, kuris vartojamas lokalizuotos aterosklerozės profilaktikai ir gydymui. Litenolio **nerekomenduojama** gerti viduriuojant, sergant cholecistitu, taip pat jei tulžies pūslės srityje stiprėja skausmai. 

Išoriškai labai sėkmingai gydomi nudegimai, radioaktyvių spindulių pažeista oda bei kiti odos pažeidimai. Sėmenų aliejumi gydomos karpos ant padų. Dedami kompresai ant furunkulų. Tirštas sėmenų nuoviras tepamas ant marlės ir dedamas ant nesveikos odos kaip minkštinamasis kompresas. Iš maltų sėmenų, supylus į maišelius ir panardinus į verdantį vandenį, daromi šutekliai, kurie dedami ant pažeistos odos. 

Grūsti linų sėmenys vartojami viduriams laisvinti. Žarnyno sekreciją ir motoriką reguliuoja glikozidas linamarinas.

Linų gleivės aptraukia ir mažina uždegimą, jomis gydomi kvėpavimo takų, skrandžio bei žarnyno uždegimai. Gleivės gaminamos: 1 valgomąjį šaukštą sveikų sėmenų užpilti 2 stiklinėmis karšto vandens, 10-15 min. plakti ir po to perkošti. Gerti po 1 valg. šaukštą kas 2 val. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sėjamasis linas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Vytautas Mažeika** (1934 m. gruodžio 24 d. Kaunas – 1999 m. vasario 23 d. Micpe Ramonas, palaidotas Ber Ševoje, Izraelis) – Lietuvos teatrologas, humanitarinių mokslų daktaras. menotyros kandidatas 1968 m.

Biografija
----------

Tėvas Juozas Mažeika. 1957 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1957–1960 m. dirbo Lietuvos Radijo ir televizijos komitete, 1960–1964 m. Lietuvos teatro draugijoje, 1958–1968 m. Vilniaus vidurinėje specialiojoje muzikos mokykloje. 1964–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslinis bendradarbis. 1990 m. emigravo į Izraelį. Parašė straipsnių apie muzikinį teatrą. Rašė knygą apie J. Mažeiką (nebaigė).

Bibliografija
-------------

* Opera, monografija, 1967 m.
* Rimantas Siparis, monografinė apybraiža, 1964 m.
* Romanas Marijošius, monografinė apybraiža, 1964 m.
* Vincentas Kuprys, monografinė apybraiža, 1993 m.
* Lietuvių tarybinis teatras 1940-1956 m. bendraautoris, 1979 m.
* Lietuvių teatras 1918-1929 m. bendraautoris, 1981 m.
* Lietuvių opera, rusų k. 1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Vytautas Mažeika (1934)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 495 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dave Hickson**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | David Hickson |
| Gimimo data | 1929 m. spalio 30 d. |
| Gimimo vieta | Salfordas, Anglija |
| Mirties data | 2013 m. liepos 8 d. (83 metai) |
| Mirties vieta | Liverpulis, Anglija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Jaunimo klubai |
|  | Ellesmere Port Town FC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1948–195519551955–19571957–19591959–196119611961–19621962–1964 | Everton FCAston Villa FCHuddersfield Town FCEverton FCLiverpool FCCambridge City FCBury FCTranmere Rovers FC | 139 (63)12 (1)54 (28)86 (32)60 (37) ? (?)8 (0)45 (21) |
|  |

**Deividas Hiksonas** (*David „Dave" Hickson*; g. 1929 m. spalio 30 d. – m. 2013 m. liepos 8 d.) buvo profesionalus Anglijos futbolininkas, vienas iš trijų žaidėjų (kiti – John Heydon ir Frank Mitchell), per savo karjerą rungtyniavusių visuose trijuose Mersisaido klubuose: „Evertone", „Liverpulyje" ir „Tranmerėje".

Karjera
-------

Savo karjerą Hiksonas neprofesionaliame „Ellesmere Port Town" klube, kur perspektyvų paauglį pastebėjo „Evertono" klubo treneris Cliff Britton. 1948 m. jis pasirašė sutartį su naująja komanda, tačiau dėl tarnybos armijoje debiutą teko atidėti 3 metams. Pirmas rungtynes jis sužaidė 1951 m. rugsėjį prieš „Leeds United AFC". Tai buvo sezonas, kuriame „Evertonas" rungtyniavo žemesnėje lygoje ir Hiksonas netruko tapti nuolatiniu pagrindinės sudėties žaidėju. Nors už aikštės ribų visi jį pažinojo kaip labai ramų žmogų, Hiksonas pasižymėjo agresyviu žaidimu ir dėl galingo smūgio buvo pramintas „Cannonball Kid". Daugiausia jo sėkmingo dėka 1952/53 m. sezone „Evertonas" FA Taurės varžybose pasiekė pusfinalį, tačiau patekti į aukštesnę lygą komandai pavyko tik po 3 sezonų. 1953/54 m. sezone Hiksonas pelnė 25 įvarčius ir padėjo „Evertonui" užimti antrojoje lygoje 2 vietą, tačiau prieš pat sugrįžimą į pirmąjį divizioną daugeliui netikėtai jis buvo parduotas „Aston Vilai" už 17,5 tūkst. svarų sterlingų.

Šiame klube Hiksonui nepavyko pritapti ir, sužaidęs vos 12 rungtynių, jis persikėlė į „Huddersfield Town FC." Čia jis praleido 2 sezonus, po kurių 1957 m. už 7,5 tūkst. svarų sterlingų grįžo į „Evertoną". Antrasis bandymas klube nebuvo toks sėkmingas. Praleidęs komandoje 2 sezonus, Hiksonas persikėlė į kitą miesto komandą – „Liverpulį." Klubas tuo metu rungtyniavo žemesniame divizione ir treneris Bill Shankly ėmėsi reformuoti komandą, kurioje Hiksonui teko svarbus vaidmuo. Pirmajame sezone jis sužaidė 27 rungtynes, pelnydamas 21 įvartį, antrajame – 16 įvarčių per 33 rungtynes, ir „Liverpulis" vėl grįžo tarp stipriausiųjų komandų. Vis dėlto Bill Shankly nusprendė atsisakyti 32 metų sulaukusio puolėjo paslaugų ir klubą sustiprinti naujais žaidėjais.

Hiksonas trumpai rungtyniavo mėgėjiškame „Cambridge City" klube, iš kurio persikėlė į „Tranmere Rovers FC". 1962/63 m. būdamas 34, jis per sezoną pelnė 23 įvarčius, tapdamas rezultatyviausiu komandos žaidėju.
Skrivanek|  |
| Forma | UAB |
| Pramonė | vertimai, kalbų mokymai ir užsienio kalbų testavimas |
| Įkurta | 1994 m. |
| Centrinė būstinė | Praha, Čekija |
| Svarbiausi darbuotojai | Pavel Skřivánek |
| Tinklalapis | www.skrivanek.com |

**Skrivanek** – tarptautinė kompanija, teikianti vertimų, lokalizacijos, kalbų testavimų ir kalbų kursų paslaugas. Ji buvo įkurta 1994 m. Čekijoje. Kompanijos būstinė įsikūrusi Prahoje. Kompanija veikia JAV, Kinijoje ir Brazilijoje. Verčia daugiau nei į/iš 100 kalbų.

Istorija
--------

Iki pat 1989 m. Varšuvos pakto valstybėse vertimo paslaugas teikė valstybinės institucijos. Po Aksominės revoliucijos 1990 m. čekas Pavel Skrivanek įkūrė „Skrivanek vertimų biurą" (*Překladatelský servis skřivánek*). Per keletą metų „Skrivanek" išsivystė į vieną vertimo ir lokalizacijos paslaugas teikiančių kompanijų, žinomų Vidurio ir Rytų Europoje. 2010 m. „Skrivanek" buvo suteiktas sertifikatas, patvirtinantis, kad kompanijoje įdiegta kokybės kontrolės sistema atitinka ISO 9001:2008 standartų serijos reikalavimus, taip pat ir EN 15038:2006 sertifikatas, patvirtinantis, kad kompanijos kokybės sistema atitinka vertimų industrijos standartus. 2011 m. kompanijai suteiktas EN ISO 14001:2004 aplinkos apsaugos sertifikatas. „Skrivanek" yra oficiali vertimo paslaugų teikėja Europos Sąjungos institucijoms.

„Skrivanek" Lietuvoje
---------------------

„Skrivanek" Lietuvoje atstovauja UAB „Skrivanek vertimų biuras", veiklą pradėjusi 2004 m. Įmonėje, įsikūrusioje Vilniuje, dirba 8 darbuotojai. Įmonė teikia vertimo raštu, redagavimo, vertimo žodžiu, lokalizacijos, maketavimo, kalbų kursų ir užsienio kalbų testavimo paslaugas unikalia FOCUS sistema.

Technologijos
-------------

Visose kompanijos atstovybėse yra naudojama naujausia kompiuterinė įranga bei komunikacijos technologijos, taip pat naujausios vertimo atminties programos, tokios kaip TRADOS, ACROSS, NEMO, SDLX, TSTREAM ir kt. galinčios pagreitinti vertimo procesą bei padidinti terminologijos nuoseklumą, dirbant su dideliais projektais.

Narystės organizacijose
-----------------------

* TAUS – mašininio vertimo vartotojų organizacija
* GALA – Globalizacijos ir lokalizacijos asociacija
* ATC – Vertimo kompanijų asociacija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vertimų biurų grupė „Skrivanek" atidarė naują filialą San Paule vz.lt
2. ↑  Koubová, Kateřina (2005-10-10). „Skřivánek se neztratil v překladu". *Mladá fronta DNES* (čekų). iDNES. Nuoroda tikrinta 2013-04-15.
3. ↑  Vertimų biurai skirtingai vertina vertimų programų poreikį. delfi.lt

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2021-04-26 iš Wayback Machine projekto.
| Stavropolisrus. *Ставрополь* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

StavropolisStavropolis

45°03′0″ š. pl. 41°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.05000°š. pl. 41.98333°r. ilg.﻿ / 45.05000; 41.98333﻿ (Stavropolis)Koordinatės: 45°03′0″ š. pl. 41°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.05000°š. pl. 41.98333°r. ilg.﻿ / 45.05000; 41.98333﻿ (Stavropolis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Stavropolio kraštas Stavropolio kraštas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1777 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 369 099  |
| **Plotas** | 242 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 525 žm./km² |
| **Altitudė** | 230−660 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Stavropolis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Stãvropolis (buv. Vorošìlovskas) |

**Stavropolis** – miestas Rusijoje, europinės dalies pietuose, 1450 km į pietus nuo Maskvos. Stavropolio krašto centras. Plentai į Čerkeską, Elistą, Rostovą prie Dono, stotis prie Krasnodaro-Elistos geležinkelio. 13 km už miesto yra Stavropolio oro uostas, iš kurio vyksta skrydžiai į Maskvą ir Jerevaną.

Mašinų statybos ir metalo apdirbimo pramonė (veikia Kamaz padalinys), taip pat elektronikos, chemijos, naftos ir dujų pramonė, maisto pramonė. Veikia Stavropolio valstybinis, Šiaurės Kaukazo valstybinis technikos, Stavropolio valstybinis agrarinis universitetai, Stavropolio medicinos akademija, keletas institutų ir kitų aukštųjų mokyklų filialų, keli moksliniai institutai, vykdantys agrarinius tyrimus. Veikia apie 20 bibliotekų, 6 muziejai, 2 teatrai, filharmonija, cirkas, šiuolaikinių menų centras ir kt.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1777 m. kaip rusų-turkų karo karinė bazė ir vadintas ***Kaukazo Stavropoliu*** (*Ставрополь-Кавказский*). 1785 m. suteiktas miesto statusas. Generolas Grigorijus Potiomkinas čia pastatė vieną iš 10 tvirtovių tarp Azovo ir Mozdoko. Stavropolyje ir jo apylinkėse apsigyveno Dono kazokai, tarnavę šalies pasienio gynyboje. Rusijai užkariavus Kaukazą, Stavropolis tapo strateginiu prekybos ir kariuomenės centru. 1847 m. miestas tapo gubernijos centru. Tarybiniais laikais, tarp 1935 ir 1943 m. miestas vadintas ***Vorošilovsku*** (*Ворошиловск*) Klimento Vorošilovo (1881–1969) garbei. 1946 m. miesto apylinkėse rasta dujų, pradėta jų gavyba.

Sportas
-------

* FK Dinamo Stavropolʹ (futbolo klubas);
* „Dinamo" stadionas, kurio talpa 16 tūkst. žiūrovų.

Miestai partneriai
------------------

* Prancūzija Bezjė, Prancūzija
* Jungtinės Amerikos Valstijos De Moinas, JAV
* Bulgarija Pazardžikas, Bulgarija
* Čilė Temukas, Čilė

Nuorodos
--------

* Stavropolio nuotraukos
| Sulymos sukilimas |
| --- |
| Kudako tvirtovės žemėlapis (1635 m.) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1635 m. |
| Vieta | Ukraina |
| Rezultatas | ATR pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Abiejų Tautų Respublika | Zaporožės kazokai |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Stanislavas Konecpolskis | Jonas Sulyma |

  

**Sulymos sukilimas** – 1635 m. įvykęs Zaporožės kazokų sukilimas, nukreiptas prieš Abiejų Tautų Respubliką. Sukilimui vadovavo etmonas Jonas Sulyma.

Priežastys
----------

1635 m. Abiejų Tautų Respublikos Seimas išleido naują potvarkį, kuris apribojo kazokų laisvę ir sumažino kazokų skaičių Žečpospolitos kariuomenės registre. Taip pat Seime buvo priimtas sprendimas statyti dešiniajame Dniepro krante Kudako tvirtovę, kurios dėka būtų galima sustiprinti kontrolę tarp Ukrainos žemių ir Zaporožės.

Sukilimo eiga
-------------

1635 m. rugpjūčio 3 d. naktį grįždamas iš žygio prie Juodosios jūros Jonas Sulyma su kazokų būriu užpuolė statomą Kudako tvirtovę įveikdamas ją saugantį sargybos garnizoną, su prancūzų komendantu Žanu Marijonu priešakyje. Tvirtovė buvo sugriauta.

Duodama atsaką Žečpospolita išsiuntė į Ukrainą kariuomenę, vadovaujamą Stanislavo Konecpolskio. Ją sudarė lenkai ir kariuomenės registre apskaityti asmenys. Mūšio metu Jonas Sulyma buvo sugautas išdavikų ir išduotas priešininkams.

Sulyma buvo nugabentas į Varšuvą, kur gruodžio 12 d. jam buvo įvykdytas mirties nuosprendis, jis buvo pasodintas ant kuolo.

Literatūra
----------

* Віталій Щербак. Іван Сулима // Володарі гетьманської булави: Історичні портрети / Автор передмови В. А. Смолій. – К.: Варта, 1994.— 560 с.— С. 141–151. ISBN 5-203-01639-9 (ukr.).
* Władysław Serczyk, Na dalekiej Ukrainie: Dzieje Kozaczyzny do 1648 roku, Kraków 1984, Wydawnictwo Literackie, ISBN 83-08-01214-0 (lenk.).
**Sigitas Justinas Pečkaitis** (g. 1946 m. spalio 13 d. Apirbiškiai, Šakių rajonas) – teisėtyrininkas penalistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, prorektorius (akademiniam darbui).

Biografija
----------

Mokėsi Kudirkos Naumiestyje, vėliau perėjo į Sintautų vidurinę mokyklą, kurią baigė 1966 m. Atlikęs karinę tarnybą, 1969 m. įstojo į Vilniaus universitetą. 1974 m. su pagyrimu baigė VU Teisės fakultetą.
1975-1978 m. VU aspirantas. 1979 m. spalio 26 d. Leningrado A. Ždanovo valstybiniame universitete apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją tema „Tarybų Lietuvos baudžiamosios teisės kūrimas ir vystymasis socialistinės visuomenės sąlygomis".

Iki 1983 metų VU Teisės fakulteto asistentas. 1983–1990 metais TSRS Vidaus reikalų ministerijos Minsko aukštosios mokyklos Vilniaus fakulteto, rengusio specialistus vidaus reikalų sistemai, vyresnysis asistentas. 1985 m. suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas. Mokslo laipsnis ir docento vardas nostrifikuoti 1993 m. Profesorius (nuo 1994 m.).

1974-1983 m. VU Teisės f. Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos katedros asistentas, dėstytojas. Nuo 1983 m. TSRS VRM Minsko aukštosios mokyklos Vilniaus fakulteto Baudžiamosios teisės ir proceso katedros vyr. dėstytojas, docentas, viršininkas (katedros vedėjas), LTA prorektorius akademiniam darbui (nuo 1991 m.). VDU Teisės institute dėstė baudžiamąją teisę (1998/1999 pavasario semestro metu). M. Romerio universiteto studentams skaito baudžiamosios teisės kursą.

Parašė per 60 mokslinių straipsnių baudžiamosios teisės istorijos ir teorijos klausimais. Knygos „Teisė ir persitvarkymas" (1989) vienas autorių, parašė ir išleido monografiją „Baudžiamoji atsakomybė už tyčinį sveikatos sutrikdymą. Teisiniai medicininiai smurto aspektai" (2002), monografijos "Nuotolinių studijų organizavimas: strategijos ir technologijos" (2003) vienas autorių, leidinio "Kvalifikacijos tobulinimo strategija:studijų programos" (2004) vienas autorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2016-03-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  VDU informacija Archyvuota kopija 2008-05-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  TEISININKAI IŠ SINTAUTŲ KRAŠTO[neveikianti nuoroda]
| Lietuvos vietinės kiaulės |
| --- |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** |  Lietuva |

**Lietuvos vietinės kiaulės** veislė, kilusi iš Lietuvos. Ši veislė susiformavo lietuvių etninėse žemėse, veikiamos natūralios atrankos ir kai kurių į Lietuvos dvarus įvežtų kiaulių.

Istorija
--------

Tai archajinė kiaulių veislė, kuri yra viena seniausių Europoje. Jos archajiškumo bruožas – karoliukai po kaklu. Nors po Antrojo pasaulinio karo jų dar buvo gana daug (ypač krašto pietryčiuose), tačiau iš stambių fermų, platinant Lietuvos baltųjų paršelius, sparčiai nyko ir XX a. pabaigoje jų buvo likę tik pavieniai gyvuliai, kurie ir toliau kryžminami su kitų veislių kiaulėmis. Todėl 1993 m. Lietuvos gyvulininkystės instituto organizuotų prof. J. Šveisčio vadovaujamų ekspedicijų metu pavyko ne tik aptikti, bet ir surinkti negiminingų su vietinių kiaulių požymiais paršelių, iš kurių buvo suformuota pilnos genealoginės struktūros banda ir atkurta Lietuvos vietinių kiaulių mini populiacija Lietuvos gyvulininkystės institute. Iki tol joks veislinis-selekcinis darbas nebuvo vykdomas. Tačiau nuo pat pirmų Lietuvos vietinių kiaulių vadų, atvestų Lietuvos gyvulininkystės institute, visi gyvuliai identifikuojami, registruojami, vykdoma jų produktyvumo kontrolė tiek Instituto fermoje, tiek ir kiaulių kontrolinio penėjimo stotyje.

Remiantis Institute sukauptais duomenimis, 1998 m. buvo parengtas Lietuvos vietinių kiaulių veislinis-selekcinis planas, Lietuvos vietinių kiaulių vertinimo taisyklės. Lietuvos gyvulininkystės instituto vietinių kiaulių banda pripažinta Lietuvos vietinių kiaulių veislynu, kuriame palaikomas stabilus 150–200 vietinių kiaulių skaičius, tačiau tai vienintelė vietinių kiaulių banda. Pas gyventojus galima aptikti tik pavienių vietinių kiaulių, kurių dalis yra gaunamos skaidantis veisiamų kiaulių požymiams arba yra įsigytos jau iš Gyvulininkystės instituto bandos. Nors jau yra sukaupti kelių Lietuvos vietinių kiaulių kartų kilmės ir produktyvumo duomenys, kilmės knyga kol kas neparuošta. Dėl mažo identifikuotų-registruotų vietinių kiaulių skaičiaus, nuolatinio monitoringo ir tiesioginės Lietuvos gyvulininkystės instituto priežiūros, Lietuvos vietinių kiaulių būklę galima laikyti kritine-palaikomąja su stabiliai palaikomu minimaliu gyvulių skaičiumi.

Apie veislę
-----------

Lietuvos vietinės kiaulės yra vidutinio ilgio, tvirto kūno sudėjimo, nereiklios laikymo ir šėrimo sąlygoms, ramaus būdo. Jos įvairių spalvų – baltos, juodos, rusvos, bet daugiausia – deglos, tiek ilgų, tiek trumpų ausų. Ryškiausias skiriamasis morfologinis požymis – karoliukai po kaklu. Vietinės kiaulės yra lašininio tipo, mažiau reiklios šėrimo ir laikymo sąlygoms, nejautrios tiesioginiams saulės spinduliams, todėl tinka ganyti. Jų oda storesnė ir apaugusi ilgesniais šeriais negu Lietuvos baltųjų. Tačiau Lietuvos vietinės kiaulės yra smulkesnės už Lietuvos baltąsias.

Taip pat skaityti
-----------------

* Šernas
* Lietuvos naminių paukščių ir gyvulių senosios veislės

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* 
* Lietuvos vietinė[neveikianti nuoroda]
* Lietuvos vietinė Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos vietinė
| **Justinas Nekrašas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1927 m. spalio 2 d.Kaunas |
| Mirė | 1997 m. lapkričio 10 d. (70 metų)Vilnius |
| Tėvas | Motiejus Nekrašas |
|  |
| Veikla | inžinierius energetikas, partinis bei politinis veikėjas |
| Partija | 1949 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Kauno politechnikos institutas |

**Justinas Nekrašas** (1927 m. spalio 2 d. Kaune – 1997 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius energetikas, partinis bei politinis veikėjas.

Biografija
----------

1943 m. baigė Šančių pradžios mokyklą, 1947 m. Kauno politechnikumą, 1955 m. Kauno politechnikos institutą.

1947–1955 m. Petrašiūnų VRE inžinierius inspektorius, budintysis inžinierius, katilų cecho viršininko pavaduotojas. 1955–1957 m. Rėkyvos VRE direktorius. 1957 m. Šiaulių miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas.

Nuo 1957 m. LSSR Liaudies ūkio tarybos energetikos ūkio valdybos viršininko I pavaduotojas, nuo 1958 m. valdybos viršininkas. 1962–1971 m. Vyriausiosios gamybinės energetikos ir elektrifikacijos valdybos prie LSSR MT viršininkas.

1971–1980 m. SSRS Energetikos ir elektrifikacijos ministerijos ministro pavaduotojas, nuo 1972 m. ir žurnalo „Energetika" vyr. redaktorius. Dirbdant Maskvoje, jo tarpininkavimu ir vadovavimu pastatyta Lietuvos elektrinė, Ignalinos atominė elektrinė, Vilniaus 3-ioji, Kruonio hidroakumuliacinė elektrinė, Kauno termofikacinė elektrinė ir daug kitų energetikos objektų.

Nuo 1980 m. LSSR Vyriausiosios gamybinės energetikos ir elektrifikacijos valdybos viršininkas. 1987 m. komandiruotas į Kubą, kur dirbo Kubos pramonės ministro konsultantu energetikos klausimais.

1960–1961 m. kandidatas į LKP CK narius, 1961–1971 m. ir nuo 1981 m. LKP CK narys. 1963–1971 m. ir nuo 1985 m. LSSR AT deputatas.

J. Nekrašas sukūrė stiprią, unikalią energetikos sistemą, išugdė nacionalinį aukštos kvalifikacijos specialistų kolektyvą, rūpinosi jų tobulėjimu, jaunimui drąsiai skyrė atsakingas pareigas. Aktyviai dalyvavo tarptautinėje energetikų veikloje ir entuziastingai diegė pažangias naujoves Lietuvos energetikoje. Mirė po sunkios ligos. Palaidotas Vilniuje, Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1964 m. LTSR nusipelnęs inžinierius
* 1965, 1971, 1976 ir 1986 m. apdovanotas SSRS ordinais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Justinas Nekrašas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 191