recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Bignose:The Caveman |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Camerica |
| Leidėjas | Codemasters |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 1991 m. |
|
| Žanras (-ai) | Nuotykių |
| Režimas | Vieno/Dviejų žaidėjo |
|
| Reitingai | – |
| **Platforma** | NES |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | {{{reikalavimai}}} |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | **Bignose: The Caveman** |
| Kitos dalys | Bignose Freaks Out |
| {{{svetainė}}} |

**Bignose: The Caveman** – NES konsolės nuotykių žaidimas, kurį 1991 m. išleido Codemasters.

Istorija
--------

Jūs kontroliuojate pagrindinį veikėją – Didžianosį (Bignose). Šis yra baisiai alkanas. Deja, pavalgyt jis galės tik perkeliavęs 4 salas.

Žaidimo pasaulis
----------------

Žaidime vyrauja 4 salos, o kiekvienoje saloje yra net po 7 lygius. Kiekvieno lygio pabaigoje Didžianosis turi nugalėti po stipresnįjį priešininką - bosą.

### Rojaus sala

Rojaus salos emblema
Ši sala taip pavadinta dėl savo nesudėtingumo. Čia vyrauja lygiai su mažai kliūčių.

### Pabaisų sala

Pabaisų salos emblema
Ši sala jau gerokai sudėtingesnė lygiais. Lygiai pilni įvairių kliūčių, kurie Didžianosiui gali atimti gyvybę. Pavyzdžiui, čia gausu vandens telkinių, pro kuriuos galima praeiti tik per vėžlių, kurie tai panyra, tai išnyra, kiautus. Didžianosis plaukti negali, todėl neapskaičiavęs vėžlių veiksmų ir įkritęs vandenin, tuojau nuskęsta. Taip pat saloje yra gudriai skraidančių vabzdžių. Salos olos dar nesvetingesnės: nuo stalaktitų laša žalingi lašai, stalagmituose esti pasislėpusių pelių, o olų boso - kirmino, veiksmus reikia perprasti (arba tiesiog spėti), tik tada be burtų galima bus jį įveikti. Be to, olose itin daug lavos daubų.

### Siaubo sala

Siaubo salos emblema
Ši sala dar sudėtingesnė lygiais. Čia dar daugiau gudrių gyvių, o lygiuose dar daugiau kliūčių. Kai kurie veikėjai dažnai apgauna savo nepastebimumu (kaip, pavyzdžiui, raudonasis skorpionas). Taip pat salos čia dar nesvetingesnės: stalaktituose pasislėpę aštrūs varvekliai, krentantys, pajutę Didžianosį.

### Chaoso sala

Chaoso salos emblema
Ši sala sudėtingiausia lygiais. Tai finalinė sala.

Žaidimo veikėjai
----------------

Žaidime gausu įvairiausių gyvų padarų: pradedant pačiu Didžianosiu ir keliais pardavėjais, baigiant Didžianosio priešininkais: dinozaurais, priešistorinėmis žuvimis, pabaisomis ir priešistoriniams laikams nederančiomis pelėmis ir varlėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 61°17′53″ š. pl. 7°19′21″ r. ilg.﻿ / ﻿61.29806°š. pl. 7.32250°r. ilg.﻿ / 61.29806; 7.32250

| Urneso medinė bažnyčia |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | i, ii, iii |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 58 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1979 m.  (3 sesija) |
| 

Urneso medinė bažnyčia šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Urneso medinė bažnyčia |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Urneso bažnyčia** (norv. *Urnes stavkyrkje*) – seniausia išlikusi medinė bažnyčia Norvegijoje, esanti prie Sognės fjordo, Sognės ir Fjurdanės regione, Norvegijos vakaruose. Manoma, kad iš maždaug 1 300 medinių viduramžiais statytų bažnyčių šioje šalyje teišliko 28. Tikėtina, jog tokių bažnyčių būta ir kitose Skandinavijos šalyse, tačiau jos sugriuvo. Nuo 1979 m. bažnyčia įtraukta į UNESCO pasaulio kultūros paveldo sąrašą.

Ši bažnyčia pastatyta XII a. viduryje, atspindi vėlyvojo skandinavų vikingų laikmečio medinę architektūrą. Bažnyčios architektūra išsiskiria šiaurinės dalies medžio raižiniais ir gyvūnų ornamentika ant kapitelių. Pastarieji raižiniai apjungia to meto šiaurės šalių pagoniškąją kultūrą bei viduramžių krikščionybę.

* 
* 
* 
* 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Norvegijoje |
| --- |
|  |
| 
Briugenas (1979) · Urneso medinė bažnyčia (1979) · Reruso kalnakasybos miestas ir apylinkės (1980) · Altos uolų raižiniai (1985) · Vegaejenas – Vegos salynas (2004) · Vakarų Norvegijos fjordai: Geirangerio fjordas ir Nerėjaus fjordas (2005) · Struvės geodezinis lankas (2005, kartu su kitomis devyniomis valstybėmis) · Rjukano-Notodeno pramoninio paveldo vietovė (2015) | Norvegijos vėliavaNorvegijos vėliava |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tracy Morgan** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1968 m. lapkričio 10 d. (54 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Bronksas, Niujorkas, Jungtinės Valstijos |
| Sutuoktinis (-ė) | Sabrina Morgan (1985–2009; išsiskyrę) |
| Vaikai | 3 |
|  |
| Veikla | aktorius, komikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Tracy Morgan |

**Tracy Jamal Morgan** (g. 1968 m. lapkričio 10 d. Bronkse, Niujorke, JAV) – amerikiečių aktorius ir komikas. Labiausiai žinomas iš NBC televizijos šou „Saturday Night Live" ir situacijų komedijos „30 Rock", kurioje atliko Treisio Džordano vaidmenį.

2006–2013 m. Treisis Morganas atliko vieną iš pagrindinių vaidmenų seriale „30 Rock". Vaidino Treisį Džordaną, egocentrišką ir skandalingą išgalvoto televizijos šou „TGS with Tracy Jordan" pagrindinį aktorių, savotišką savęs parodiją. Personažo atlikimas teigiamai įvertintas kritikų, 2009 m. aktorius buvo nominuotas prestižiniam „Emmy" apdovanojimui kaip geriausias antraeilis aktorius.

1996 m. Morganas prisijungė prie NBC televizijos šou „Saturday Night Live" aktorių grupės. Aktorius šou reguliariai vaidino iki 2003 m. Per tuos metus atliko labai daug įvairių vaidmenų, parodijavo keliolika garsių žmonių, įskaitant Samuel Leroy Jackson, Louis Armstrong, Oprah Winfrey ir daugelį kitų.

Morganas 2003 m. turėjo savo televizijos serialą „The Tracy Morgan Show", tačiau NBC serialo transliaciją nutraukė po pirmo sezono.

2009 m. spalio 20 d. Morganas išleido savo autobiografiją „I Am the New Black".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Trabant |
| Trabant |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Sachsenring AG |
| Metai | 1957–1991 |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2-durų sedanas (Limuzinas)2-durų universalas |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |

**Trabant** (vok. „palydovas", pagerbiant 1957 m. paleistą pirmąjį dirbtinį žemės palydovą) – kultinis automobilis, gamintas 1957–1991 metais Rytų Vokietijos „VEB Sachsenring Automobilwerke Zwickau" gamykloje Cvikau mieste. Buvo eksportuojamas į visas komunistinio bloko šalis. Tai buvo automobilis, kurį galėjo sau leisti nusipirkti (gerai sutaupęs) darbininkų klasės atstovas.

Automobilis kompaktiškas, į jį telpa 4 suaugusieji ir lagaminai. Nepaisant to, kad jis buvo ne pačios geriausios kokybės, o iš po variklio dažnai eidavo dūmai, jis tapo pozityvių pasikeitimų Rytų Vokietijoje simboliu.

Trabanto kėbulo gamyboje buvo panaudota duroplasto medžiaga. Automobilis tapo pirmu pasaulyje, pagamintu iš antrinių žaliavų. Variklio galingumas siekė 19 arklio jėgų, vėlesni modeliai – 26 arklio jėgų. Greitis iki 90 km/val. Automobilis svėrė tiek, kad jį galėjo panešti du stiprūs suaugę vyrai.

Iš viso buvo pagaminta daugiau nei 3 milijonai trabantų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trabant** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas
*Kitos reikšmės – Choras (reikšmės).*
Choro vieta lotyniško kryžiaus plano bažnyčioje
Choras Frari bazilikoje (Venecija)
**Choras** – bažnyčios ar katedros liturginė erdvė, kurioje yra vietos dvasininkams ir bažnyčios chorui. Jis būna įrengtas presbiterijoje, tarp navos ir altoriaus. Kai kuriose bažnyčiose choras nuo navos atskiriamas dekoratyvine pertvara, vadinama choro ekranu, arba dažniau žemu turėklu. Kaip architektūrinis terminas „choras", jis skiriasi nuo tikrosios bet kurio giedančio choro buvimo vietos – choristai gali būti įsikūrę ir giedoti įvairiose bažnyčios vietose virš pagrindinio įėjimo, šalia altoriaus ar bažnyčios galerijoje. Šiuolaikinėse bažnyčiose choras gali būti ir centre už altoriaus arba sakyklos. Panašiai choras išdėstytas, pavyzdžiui, 
Vestminsterio katedroje – apsidėje už altoriaus.

Istorija
--------

Ankstyvojoje bažnytinėje architektūroje nebuvo skiriamos vietos dvasininkams, pamaldų giedotojams. Tačiau bažnytiniam ritualui darantis įmantresniam, pradedant nuo X a. reikėjo daugiau vietos didesniam dalyvių skaičiui. Iš pradžių chore buvo paprastos, laisvai stovinčios kėdės, tačiau gotikos laikais sėdimoms vietoms buvo įrengiamos pritvirtintų ar atlenkiamų sėdynių eilės. Didesnėse viduramžių bažnyčiose jos buvo išdėstomos dviem laiptuotomis eilėmis choro pasieniuose, viena priešais kitą ir stačiu kampu į altorių bei navą su maldininkais. Gotikos meistrai įmantriai išraižydavo medinius baldus – su gyvūnų formomis, biblinėmis scenomis ar abstrakčiais raižiniais. Dažnai kiekvienam sėdinčiajam buvo suprojektuoti puošnūs mediniai stogeliai ir aukšti skiriamieji porankiai. Mažesnėse viduramžių bažnyčiose choro architektūrine prasme gali nebūti, o po protestantų reformacijos įvairių konfesijų pastatytose bažnyčiose jų dažnai trūksta, nors neogotikos architektūros statiniuose jie įrengti. Baroko epochos liturginis judėjimas chorą iškėlė į palėpę bažnyčios gale, taip suteikdamas galimybę šventovei labiau integruotis su nava.

Vargonų choras
--------------

Bažnyčiose įrengiamas vargonų choras – vieta, kur pastatomi vargonai. Dažniausiai tam tinka balkonas arba galerija virš įėjimo. Choras paremtas stulpais ar kolonų arkada, nuo navos atskirtas parapetu, baliustrų tvorele. 

XIII–XV a. vargonų chorui buvo skiriama erdvė ties presbiterijos ir vidurinės navos riba, vėliau – šoninėse emporose arba specialiose tribūnose.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Choras (architektūra)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Choir, church architecture, Encyclopaedia Britannica
2. ↑  White, James F. (1 December 2007). *Christian Worship in North America: A Retrospective, 1955–1995* (anglų). Wipf and Stock Publishers. p. 243. ISBN 9781556356513.
3. ↑  Schloeder, Steven J. (1998). *Architecture in Communion: Implementing the Second Vatican Council Through Liturgy and Architecture* (anglų). Ignatius Press. p. 137. ISBN 9780898706314.
4. ↑  *Vargonų choras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
**Chorioiditas** (sen. gr. chorion – plėvelė) – akies gyslainės uždegimas. Beveik visada jis būna infekcinės kilmės, rečiau – toksinės alerginės kilmės; mikroorganizmai patenka per kraują arba iš išorės per kiaurines akies obuolio žaizdas. Esant lėtinei infekcijai (tuberkuliozei, sifiliui ir kt.) procesas apima ir tinklainę. Gyslainėje susidaro vienas arba keletas infiltratų, kurių vietoje išnyksta normalus gyslainės audinys. Pasveikus akies dugne visam laikui lieka įvairaus dydžio ir formos balti židiniai su pigmentu pakraščiuose. 

Chorioiditas, sukeltas ūminės pūlinės ir virusinės infekcijos, po kurio laiko pereina į endoftalmitą, vėliau – į panoftalmitą. Esant centriniams chorioretinitams, kurie apima geltonosios dėmės sritį, atsiranda nepraeinantys regėjimo sutrikimai. 

Chorioidito gydymas priklauso nuo ligos rūšies.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Chorioretinitas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Chorioiditas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, II t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1977. T.II: Bangladešas-Demokratinis, 415 psl.
**Adolfas Gylys** (g. 1942 m. sausio 6 d. Didžiasalyje, Ignalinos rajonas) – viešojo administravimo teisininkas, buvęs Vyriausiosios administracinių ginčų komisijos (VAGK) pirmininkas.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultetą.

Nuo 1975 m. iki 1986 m. dirbo teisinį – administracinį darbą Vilniaus miesto savivaldybių sistemoje. 1986–1990 m. Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo referentas. 1990-1991 m. Lietuvos Respublikos Atkuriamojo Seimo Savivaldybių reikalų komisijos patarėjas. 1991–1999 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybių (trečiosios, ketvirtosios, penktosios, šeštosios, septintosios, aštuntosios, devintosios) Savivaldybių skyriaus vedėjas, patarėjas savivaldybių klausimais.

Nuo 1999 iki 2012 m. VAGK pirmininkas. Nuo 2001 m. Mykolo Romerio universiteto (MRU) Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros dėstytojas.

Nuo 2004 m. gegužės 6 d. lygiagrečiai buvo Lietuvos Respublikos vyriausiosios rinkimų komisijos narys.

Paskelbė publikacijų ir kitų darbų mokslo bei kitokiuose leidiniuose viešosios teisės klausimais. Pirmojo Lietuvoje vadovėlio teisės studentams „Lietuvos administracinė teisė" (Vilnius, 2005 m.) bendraautoris. Darbo grupės, 1994 m. parengusios Pareigūnų  ir tarnautojų tarnybinės etikos normų kodeksą, vadovas.

Apdovanojimai
-------------

Už aktyvią veiklą ginant Lietuvos laisvę ir Nepriklausomybę 1991 metų sausio-rugsėjo mėnesiais apdovanotas Sausio 13-osios Atminimo Medaliu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Gylys[neveikianti nuoroda] (Ignalinos rajono savivaldybė)
2. ↑  Lietuvos Respublikos Seimo valdybos 1994 m. kovo 30 d. nutarimas Nr. 303
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Adolfas Vachas** (vok. *Adolf Wach*, g. 1843 m. rugsėjo 11 d. Kulme prie Weichsel – 1926 m. balandžio 4 d. Leipcige) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas procesualistas (civilinio proceso teisės mokslininkas), ilgametis Leipcigo universiteto profesorius.

Išsilavinimas, veikla
---------------------

Adolfas Vachas studijavo teisę Berlyne, Heidelberge, Kionigsberge (1865 m. čia apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją) ir Getingene. Apgynė habilituoto daktaro disertaciją iš bažnytinės teisės ir civilinio proceso teisės Kionigsberge 1868 m. Nuo 1869 m. Rostoko universiteto profesorius, 1871 m. – Tiūbingeno, 1872 m. Bonos ir 1875 m. Leipcigo universitetų profesorius (iki 1920 m.), dėstė civilinio proceso teisę. Nuo 1879 m. greta akademinės veiklos buvo Leipcigo žemės teismo pagalbinis teisėjas. Vachas taip pat buvo Saksonijos karališkosios slaptosios tarybos Saksonijos 1-osios kolegijos narys.

Literatūra
----------

* Dagmar Unger: *Adolf Wach (1843–1926) und das liberale Zivilprozeßrecht*. Berlin 2005, ISBN 3-428-11482-5.
* Gerold Schmidt, Zur Erinnerung an den großen Prozeßrechtler Adolf Wach (1843–1926), in: Zeitschrift für Zivilprozeß (ZZP), 100. (Jubiläums-)Bd. 1987,S. 3-10
Tradera|  |
| Forma | Privati |
| Pramonė | Elektroninė prekyba |
| Įkurta | 1999 m. |
| Centrinė būstinė | Stokholmas, Švedija |
| Svarbiausi darbuotojai | Stefan Öberg (CEO) |
| Darbuotojų | 34 (2021 m.) |
| Tinklalapis | www.tradera.com |

**Tradera.com** – internetinės prekybos platforma, įsikūrusi Stokholme, Švedijoje. Joje prekiaujama mados, interjero, technologinių prietaisų, kolekcinių daiktų ir kitais produktais. Su 3 milijonais narių, 6 milijonais kassavaitinių apsilankymų ir daugiau nei 4 milijonų skelbimų (2021 m.), tai yra didžiausia prekybos platforma Skandinavijoje. Prekės parduoda ir fiziniai asmenys, ir įmonės. Dauguma „Tradera" vartotojų yra iš Švedijos arba ES šalių. „Tradera" pradėjo veikti kaip aukcionų platforma, tačiau 2023 m. duomenimis, lankytojai gali pirkti tiek naujas, tiek naudotas prekes per aukcionus arba fiksuotos kainos skelbimus.

Istorija
--------

„Tradera" įkurta 1999 metais. Tikslas buvo sukurti paslaugą, kuri leistų lengviau rasti kolekcionuojamus objektus, pvz. išskirtinius aukso dirbinius. Tai buvo mažas projektas, tačiau investuotojai susidomėjo ir investavo į įmonę, kas stipriai paspartino įmonės plėtrą.

2006 m. balandį įmonę už 365 milijonus Švedijos kronų nusipirko „eBay Inc". 2011 m. narių skaičius siekė 2,5 milijono. Kai „eBay" ir „PayPal" buvo atskirti 2015 m. „Tradera" tapo „PayPal" dalimi. 2021 metais „Tradera" vadovai perpirko įmonę iš „PayPal".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Tradera - Headquarters Locations, Products, Competitors, Financials, Employees". *CB Insights*. 2022-10-21. Nuoroda tikrinta 2023-02-02.
2. ↑  „Clearwater International advises Tradera on its rights issue and minority sale to Ceder Capital". *Clearwater International advises Tradera on its rights issue and minority sale to Ceder Capital*. 2021-09-15. Nuoroda tikrinta 2023-02-02.
3. ↑  „Divestment of Tradera.com (SE) to eBay (US) - SEK 365 million". *Carnegie* (švedų). 2021-01-28. Nuoroda tikrinta 2023-02-02.
4. ↑  Team, Editorial (2006-04-24). „Ebay acquires Swedish online auction house Tradera". *Finextra Research*. Nuoroda tikrinta 2023-02-02.
5. ↑  „Management buys Tradera from PayPal, eyes expansion". *AIM Group*. 2021-12-10. Nuoroda tikrinta 2023-02-02.
| **Adolfas Jarulis** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. birželio 15 d.Šiauliai |
| Mirė | 2014 m. gruodžio 29 d. (73 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Ginkūnų kapinės |
| Tėvas | Boleslovas Jarulis |
| Motina | Cecilija Koniuserževskytė |
| Vaikai | Tomas Jarulis, Ieva Jarulytė-Martinkėnienė |
|  |
| Veikla | estrados dainininkas |
| Partija | Tautos prisikėlimo partija |

**Adolfas Jarulis** (1941 m. birželio 15 d. Šiauliuose – 2014 m. gruodžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos estrados dainininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių Vinco Kudirkos, Juliaus Janonio vidurinėje, Didždvario neakivaizdinėje, 2-oje darbo pamaininėje vidurinėje mokykloje.

Dainavo Šiaulių kultūros namų liaudies dainų ir šokių ansamblyje, Stasio Jautako vadovaujamame chore. Nuo 1963 m. LSSR filharmonijos estradinių ansamblių „Nemuno žiburiai", „Lietuvos estradinis orkestras", „Estradinės melodijos" solistas.

1971 m. persikėlė gyventi į Klaipėdą. Klaipėdos statybos tresto pavyzdinio estradinio ansamblio „Žėrutis" (vadovas Teodoras Kareckas) solistas. 1975–1976 m. dainavo Valstybiniame pučiamųjų orkestre „Trimitas" (vadovas Romualdas Balčiūnas).

1975–1980 m. mokėsi Klaipėdos tarybiniame ūkyje technikume, įgijo techniko mechaniko specialybę. 1986–1991 m. mokėsi Klaipėdos konservatorijos fakultete, kultūrinio darbo metodininkas organizatorius. 1987–1988 m. Klaipėdos liaudies operos solistas. 1993 m. grįžo į Šiaulius, Šiaulių senjorų bigbendo artistas. UAB „Asta ir Liūtas" saugos ir sveikatos tarnybos specialistas. Palaidotas Ginkūnų kapinėse.

Vaidmenys
---------

* Odisėjas – Aleksandras Žurbinas. Odisėjo sugrįžimas
* Nortonas – Džoakinas Rosinis. Vedybų vekselis

Įvertinimas
-----------

* 1973 m. konkurso „Vilniaus bokštai" laureatas
* 2003 m. Antano Šabaniausko premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Estrados briedis" nepalaužiamas
2. ↑
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Mirė A. Šabaniausko premijos laureatas, dainininkas Adolfas Jarulis, 2014-12-30
5. ↑  Lietuva atsisveikino su estrados grandu Adolfu Jaruliu – jis mylėjo visus ir visi mylėjo jį, 2014-12-20

Nuorodos
--------

* Prisiminkime. Dainuoja Adolfas Jarulis (LRT)
* A. Jarulis – „Prie apleisto seno namo"
Romėnų imperatoriaus Uranijaus moneta, kurios reverse – Elagabalo šventykla ir akmuo Emesoje
**Elagabalas** arba **Heliogabalas** (lot. *Elagabalus, Heliogabalus*, sen. gr. Ἐλαγάβαλος; iš semitų *ʾĒl* „dievas", t. y. „galingasis, stiprusis" ir *Gabal* „kalninis, kalnų") – vakarų semitų mitologijos dievas. Jo kultas susidaręs aramėjų laikotarpiu (I tūkstm. pr. m. e. – I a. m. e.), o didžiausią plėtrą pasiekė romėnų laikais. Matyt, buvo saulės ir gamtos vaisingumo dievu. Persimaišė su Heliju (nuo čia ir „Heliogabalas") bei Jupiteriu. Šio dievo kulto centras buvo Emesa, kur išstatyta milžiniška, gausiai puošta šventykla. Elagabalas garbintas didelio juodo kūgiško akmens, aštriu viršumi ir apvalaina apačia, pavidalu. Tikėta, kad tas akmuo nukritęs iš dangaus ir turįs ne žmonių išrėžtą saulės ženklą. Elagabalo kultui buvo būdingos orgijų pobūdžio apeigos.

Romėnų imperatorius Elagabalas (218–222 m. pagal dievą pasivadinęs jo kulto šventikas) bandė padaryti Elagabalą pagrindiniu romėnų valstybinio panteono dievu. Ant Palatino pastatyta Elagabalo šventykla, kur imperatorius siekė perkelti visų kitų dievų atvaizdus ir taip užvaldyti visus vietinius kultus. Jis pradžioje Elagabalo žmona paskelbė Atėnę Paladę, bet vėliau ją pakeitė į Uraniją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Элагабал* , И. Ш. Шифман – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
**Adolfas Butkus** (1906 m. gruodžio 11 d. Melninkai, Kėdainių valsčius – 1996 m. liepos 7 d. Mission Viejo, Kalifornijos valstija) – Lietuvos baleto artistas.

Biografija
----------

1925 m. Kaune lankė baleto studiją, šoko Leo Delibeso balete „Kopelija". 1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. 1935 m. lietuvių baleto trupės gastrolių Monte Karle (Monakas), Londone vadovas. 1935–1944 m. Valstybės teatro (1940–1941 m. Valstybinis dramos, operos ir baleto teatras, 1941–1944 m. Kauno didysis teatras) režisieriaus padėjėjas, baleto studijos vadovas.

Pasitraukęs į Vokietiją 1947 m. organizavo „Kopelijos" pastatymą Augsburge, rengė baleto trupės pasirodymus lietuvių tremtinių stovyklose. Nuo 1949 m. gyveno JAV. Iki 1971 m. dirbo „People Gas" bendrovėje, dalyvavo lietuvių kultūrinėje veikloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aliodija Ruzgaitė. *Adolfas Butkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 671 psl.
| **Adolfas Maštaras** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. vasario 26 d.Mičigano valstija, JAV |
| Mirė | 1990 m. vasario 9 d. (69 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė Dariūtė-Maštarienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas chirurgas |
| Sritis | Chirurgija |
| Organizacijos | Kauno medicinos institutas, Kauno klinikos |
|  |
| Alma mater | Kauno universitetas |

Maštarų šeimos kapas Jokūbave, Kretingos r. sav.
**Adolfas Maštaras** (1920 m. vasario 26 d. Mičigano valstija, JAV – 1990 m. vasario 9 d. Kaunas, Lietuva) – Lietuvos gydytojas chirurgas, pedagogas, mokslininkas, Kauno medicinos instituto dėstytojas, Kauno klinikų chirurgas.

1923 m. su tėvais atvyko į Lietuvą, apsigyveno Raguviškiuose (Kretingos apskr.), kur tėvas įkūrė pavyzdinį ūkį. Mokėsi Kretingos pranciškonų gimnazijoje, 1940-1942 m. mokytojavo. 1946 m. baigęs Kauno universiteto Medicinos institutą tapo Mikrobiologijos, 1949 m. – Fakultetinės ir hospitalinės chirurgijos katedros asistentu.

1950-1952 m. – respublikinės Kauno klinikinės ligoninės vyr. gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams, 1952-1953 m. – Šiaulių srities ligoninės vyr. gydytojas. Grįžęs į Kauną dirbo chirurgo ir pedagogo darbą. 1960-1960 m. – Kretingos rajono centrinės ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėjas.

Iki 1980 m. dirbo Kauno medicinos instituto dėstytoju, Kauno klinikų chirurgu. 

Paskelbė nemažai mokslinių straipsnių apie chirurgiją.

Palaidotas Jokūbavo kapinėse, Kretingos r. sav. Maštarų šeimos kapavietėje.

Šaltiniai
---------
San Migelio sala
**San Migelis** (port. *São Miguel*) − sala Atlanto vandenyne, Azorų salyne; priklauso Portugalijai. Administracinis centras − Ponta Delgada.

San Migelis yra didžiausia Azorų salyno sala. Salos plotas 759 km². Gyventojų − 140 000 (2003). Sala yra išilginės formos; jos ilgis 64 km, o plotis 8−14 km. Aukščiausias salos taškas − Piko da Varos kalnas (1105 m).

San Migelio sala dar vadinama „žaliąja sala", nes turi gražų žaliuojančių miškų kraštovaizdį. Taip pat saloje yra keli įspūdingo grožio ežerai: *Lagoa do Fogo*, *Lagoa das Sete Cidades*, *Lagoa de Santiago*.

1427 m. San Migelio salą atrado Gonsalas Velju Kabralis (*Gonçalo Velho Cabral*).

San Migelio saloje yra tarptautinis oro uostas, kurį aptarnauja vietinė aviakompanija SATA. 

Turistai San Migelyje gali panerti į terminių šaltinių vandenį, trykštantį iš pačių žemės gelmių. Arba paskanauti skanių patiekalų, iškeptų natūraliose požeminėse krosnyse.

Nuorodos
--------

* San Migelio sala (anglų k.)
* Azorų salyno nuotraukos
| **Adolfas Lukošaitis** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. rugsėjo 12 d.Sankt Peterburgas, Rusija |
| Mirė | 1993 m. vasario 23 d. (86 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius, architektas |
|  |
| Alma mater | 1934 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Adolfas Lukošaitis** (1906 m. rugsėjo 12 d. Sankt Peterburge – 1993 m. vasario 23 d. Kaune) – Lietuvos statybos inžinierius, architektas, funkcionalizmo architektūros atstovas.

Biografija
----------

1922 m. su tėvais grįžo į Lietuvą. Baigė Raseinių gimnaziją, 1934 m. baigė statybos inžineriją Vytauto Didžiojo universitete.

1934–1937 m. Marijampolės apskrities inžinierius. 1934–1940 m. vertėsi privačia praktika. 1940–1941 m. Pramonės statybos projektavimo instituto projektavimo grupės vadovas. 1941–1944 m. bendrovės „Pienocentras" techninio skyriaus vedėjas.

1944–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas) dėstytojas. 1958 m. baigė TSRS architektūros akademiją Maskvoje, architektūros mokslų kandidatas. 1951–1970 m. Kauno politechnikos instituto, 1971–1992 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1971–1974 m. Architektūros katedros vedėjas; nuo 1976 m. profesorius.

Mokiniai: Juozas Baršauskas, Vytautas Kasputis, Zigmantas Liandzbergis, Algimantas Miškinis, Kęstutis Pempė, Jurgis Vanagas.

1946–1954 m. LTSR architektų sąjungos valdybos pirmininkas. 1965 m. LTSR nusipelnęs statybininkas.

Kūrybai būdinga funkcinė ir meninė dermė, aiški, ritmiška, pastato paskirtį atitinkanti, fasadų skaidymo sistema, racionali konstrukcija.

Svarbiausi pastatai
-------------------

Taupomųjų kasų rūmai (2007 m.)
* Kurhauzas, dabar Kultūros namai, Alytus, 1938 m.
* Marijampolės ligoninė, 1939 m.
* Darbo rūmai, su inž. Antanu Novicku, 1939 m.
* Taupomųjų kasų rūmai, su architektais Arnu Funku, Broniumi Elsbergu, dab. Kauno miesto savivaldybė, 1939 m.
* Raseinių gimnazija, 1939 m.
* Lietuvos paviljonas Liaudies ūkio pasiekimų parodoje Maskvoje, su architektais Jonu Kumpiu, Kaziu Šešelgiu, 1953 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leonidas Ziberkas. *Adolfas Lukošaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 682 psl.
2. ↑  Jolita Kančienė. *Adolfas Lukošaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 661-662
| Kiauklių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kiauklių piliakalnisKiauklių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°07′58.2″ š. pl. 25°4′3.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.132833°š. pl. 25.067722°r. ilg.﻿ / 55.132833; 25.067722Koordinatės: 55°07′58.2″ š. pl. 25°4′3.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.132833°š. pl. 25.067722°r. ilg.﻿ / 55.132833; 25.067722 |

 |
| Vieta | Širvintų rajonas |
| Seniūnija | Zibalų seniūnija |
| Aukštis | 5,5-9 m |
| Plotas | 30x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR1136 / 3413 / A1459 |

**Kiauklių piliakalnis** – piliakalnis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo Kiauklių Zibalų seniūnija. Pasiekiamas keliu Kiaukliai – Beivydžiai pavažiavus 300 m nuo sankryžos į Želvą, pavažiavus į dešinę šiaurėn vos žymiu lauko keliuku 200 m, yra miško pakraštyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje drėgnų pievų. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 30x10 m dydžio, 1 m aukštesne šiaurine dalimi. Čia yra 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šiariniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės, yra 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 5,5-9 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, šiaurinėje pašlaitėje iškastas griovys vandeniui iš šiaurės vakarų papėdėje esančios pelkutės nubėgti. Jis apaugęs mišriu mišku.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 11700 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 477000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Juodausių piliakalnis 20 km | Pilionių piliakalnis 8 km | Daubariškių piliakalnis 12 km |  |
| Bartkūnų piliakalnis 14 km |  | Ambraziškių piliakalnis 12 km |
| Dainių piliakalnis 17 km | Laužiškio piliakalnis 8 km | Piliakiemių piliakalnis 15 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 84 (Nr. 314).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.184
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 46-47.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Kiaukliai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Pedro del Parana*San Pedro del Paraná* |
| --- |
| 

San Pedro del ParanaSan Pedro del Parana

26°50′0″ p. pl. 56°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.83333°š. pl. 56.20000°r. ilg.﻿ / 26.83333; 56.20000﻿ (San Pedro del Parana)Koordinatės: 26°50′0″ p. pl. 56°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.83333°š. pl. 56.20000°r. ilg.﻿ / 26.83333; 56.20000﻿ (San Pedro del Parana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Itapuja |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 34 742  |

**San Pedro del Parana** (isp. *San Pedro del Paraná*) – miestas pietryčių Paragvajuje, Itapujos departamente, prie Asunsjono-Enkarnasjono kelio. 34,8 tūkst. gyventojų (2008 m.). Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu (medvilnė, sezamas, soja, manijokas, javai) ir žaliavų apdirbimu. Yra keturios pradinės ir dvi vidurinės mokyklos.

San Pedro del Parana įkurta 1789 m. birželio 29 d. ispanų gubernatoriaus Joaquin Alós y Bru. Mieste yra senosios pranciškonų bažnytinės architektūros liekanų, kolonijinės architektūros pastatų, apylinkėse – Paragvajaus istorinių vietovių.

San Pedro del Paranos apylinkėse, San Solano kaimelyje gimė Paragvajaus prezidentas Fernando Lugo.
| **Adolfas Drungilas** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. rugsėjo 10 d. (86 metai)Vėlaičiai, Kretingos apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Monika Drungilienė |
| Vaikai | Asta Drungilaitė, Monika Drungilaitė |
|  |
| Veikla | radijo žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1984 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Adolfas Pranciškus Drungilas**  (g. 1936 m. rugsėjo 10 d. Vėlaičiuose, Kretingos apskritis) – Lietuvos radijo žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1958 m. baigė Kartenos vidurinę mokyklą, nuo 1959 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką. Nuo 1962 m. dirbo leidinių „Tarybinis mokytojas", „Tarybinė moteris" redakcijose, Lietuvos radijo ir televizijos komiteto vaikų ir jaunimo redakcijose. 1963–1966 m. Lietuvos radijo Visuomeninių-politinių laidų vyriausiosios redakcijos žemės ūkio skyriaus korespondentas. 1966–1991 m. Liaudies ūkio ir kultūros vyriausiosios redakcijos redaktorius.

1984 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo žemės ūkio gamybos ekonomisto organizatoriaus specialybę. Nuo 1991 m. Lietuvos radijo visuomeninių laidų vyriausiosios redakcijos vyriausiasis redaktorius. Rengė laidas žemės ūkio ekonomikos ir gamybos klausimais, pokalbius visuomeninėmis ir ekonominėmis bei mokslinėmis temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 113 psl.
| Gregorijas |
| --- |
| Gregorijo upė Gregorijo upė |
| **Ilgis** | ~350 km |
| **Ištakos** | Gregorijo upės indėnų teritorija |
| **Žiotys** | Žurua |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Gregorijas |

**Gregorijas** (port. *Rio Gregório*) – upė vakarų Brazilijoje, Akrės ir Amazonės valstijose; dešinysis Žurua intakas (Amazonės baseinas). Prasideda Akrės valstijos vidurio vakaruose, Gregorijo upės indėnų teritorijoje. Teka į šiaurės rytus Amazonės džiunglėmis, smarkiai vinguriuoja. Įteka į Žurua Amazonės valstijoje, į vakarus nuo Eirunepės, netoli Kanindės gyvenvietės.

Baseinas retai gyvenamas (didesni kaimai prie upės: San Visentė do Gregorijas, Tavarė, Lorena, Mošila, Eskondidas, Koata, Helena), įsteigtos Gregorijo upės, Žurua vidurupio kulinų indėnų teritorijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Rodoviário Acre. *Ministério dos Transportes*, 2002.
3. ↑  Mapa Rodoviário Amazonas. *Ministério dos Transportes*, 2002.
**Arthur Ymele**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Arthur Yalin Ymele Feudjio |
| Gimimo data | 1998 m. birželio 10 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], [[]] |
| Ūgis | cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–20182018–201920192020–20212021  2021 | Jong Almere City Be Quick 1887 Erith & BelvedereBury AFCVilniaus „Riteriai"  → Riteriai B | 09 0(0)0? 0(?)0? 0(?)01 0(0)05 0(0) 07 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 1 liepos 2021. |

**Arturas Jalinas Imelė Feudžijas** (*Arthur Yalin Ymele Feudjio*; g. 1999 m. kovo 12 d.) – kamerūniečių kilmės futbolininkas iš Nyderlandų, saugas.

Karjera
-------

Jaunystėje žaidė įvairiose Nyderlandų ekipose.

2019 m. persikėlė į Angliją ir atstovavo Erith & Belvede; vėliau Bury AFC.

### FK Riteriai

Atvyko į Lietuvą. 2021 m. buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių" nariu. A lygoje debiutavo 2021 m. kovo 16 d. prieš FK Žalgiris. Sezono pradžioje užsitikrino vietą starto sudėtyje, tačiau penkerių sužaistų rungtynių „Optibet A lygoje" prarado trenerių pasitikėjimą ir likusią sezono dalį praleido Riteriai B sudėtyje, kuri kovojo Pirmoje lygoje. Pirmoje lygoje sužaidė septynerias rungtynes.

Statistika
----------

A lygos ir Pirmos lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **„Riteriai"** | 5 | 0 |
| **2021** | **Riteriai B** | 7 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Laimėjimai
----------

su FK Riteriai
* **A lyga**

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* alyga.lt svetainė
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
|  |
| --- |
| Artesia |
| Kilmė |  Prancūzija, Bretanė |
| Žanrai | neoklasikinė, darkwave, neofolk |
| Kūrinių kalbos | prancūzų |
| Aktyvumo metai | 2001– |
| Įrašų kompanija | Prikosnovénie |
| Svetainė | artesia-wanderings.com |
| Nariai |
| Agathe M.Gaëlle D. |
| Buvę nariai |
| Coralie L.C.Loïc C. |

**„Artesia"** – Prancūzijos neoklasikinės ir *ethereal darkwave* muzikos grupė. Ją sudaro duetas Agathe ir Gaëlle. Jų atliekama muzika dvelkia melancholija, viduramžiška atmosfera.

2001 m. Agathe sukūrė grupę „Artesia" ir 2003 m. įrašė demo albumą *L'éveil de l'âme*. Jo garso kokybė nebuvo gera ir jis išleistas mažu tiražu. Vėliau prie Agathe prisijungė Gaëlle ir jos su Loïc Courtete pagalba įrašė EP *L’aube morne*. Nuo 2005 m. grupės albumus leidžia kompanija „Prikosnovénie".

Grupės pavadinimas kilo nuo lotyniško Artua grafystės pavadinimo. Ji žymi dėl Moriso Driuno kūrinio „Prakeiktieji karaliai".

Nariai
------

* Agathe M. – klavikordas, vokalas
* Gaëlle D. – smuikas

Buvę nariai
* Coralie L.C. – smuikas (2008–2009 m.)
* Loïc C. – gitara, mušamieji (2008–2010 m.)

Diskografija
------------

* *L'éveil de l'âme* (demo, 2003 m.)
* *L’aube morne* (EP, 2004 m.)
* *Hilvern* (2005 m.)
* *Chants d’automne* (2007 m.)
* *Llydaw* (2009 m.)
* *Wanderings* (2011 m.)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė[neveikianti nuoroda]
* Artesia svetainėje Last.fm
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aukštųjų Himalajų slėnis:Khumbu |
| --- |
|  |
| Šalis | Nepalas (Solukhumbu) |
| Tautos | šerpai (50 000) |
| Miestai | Namče Bazaras |
|  |
| Khumbu slėnis - Nr. 45 žemėlapyje |

**Khumbu** – kalnų slėnis Aukštuosiuose Himalajuose, Nepalo teritorijoje, esantis daugiau nei 3300 m aukštyje, pavadintas dėl šiaurėje esančio Khumbu ledyno. Šį slėnį šiaurėje, rytuose ir vakaruose uždaro aukščiausias Aukštųjų Himalajų kalnagūbris – Mahalangur himalis, kuriam priklauso net keturios viršūnės, aukštesnės nei 8000 m: Everestas, Lhotsė, Makalu, Čo Oju).

Slėnį suformavo trys upės: Bhote Kosis, Dudh Kosis ir Imja Khola, kurios slėnio pietuose susilieja į vieną ir vėliau tampa Kosio upės intaku.

Gyventojai
----------

Tengbočės vienuoliai
*Pagrindinis straipsnis – Šerpai*.
Slėnio gyventojai yra šerpai, kurių kalba labai artima tibetiečių kalbai. Jie išpažįsta Tibeto budizmą (Njingmapa sektą), Boną. Kultūriškai artimi tibetiečiams ir kitoms gretimoms Aukštųjų Himalajų tautoms, todėl priskiriami bhotijų grupei. Šerpai atsikėlė iš Tibeto plynaukštės palyginus vėlai – apie XVI a. bėgdami nuo religinių persekiojimų Tibete.

Didžiausia slėnio gyvenvietė – Namče Bazaras (800 pastovių gyventojų). Tengbočės kaime yra didžiausias slėnio vienuolynas, o Kumdžungo vienuolyne laikomas sniego žmogaus skalpas.

Turizmas
--------

Khumbu slėnis yra viena iš labiausiai išvystytų Aukštuosiuose Himalajuose turistinių teritorijų dėl artumo aukščiausių pasaulio kalnų viršūnėms. Čia suformuoti svarbiausi alpinistų keliai, o vietos gyventojai daugiausia užsidirba kaip vedliai kalnuose.

Slėnyje ir aplinkiniuose kalnuose įkurtas Sagarmathos nacionalinis parkas, paskelbtas pasaulio gamtos paveldu. Slėnyje gyvena retos gyvūnų rūšys – muskusinis elnias, laukinis jakas, irbis.

Regiono žemėlapis. Trys keliai atitinka trijų upių slėnius.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSvarbiausi Aukštųjų Himalajų slėniai ir tautos (bhotijai) |
| --- |
|  |
| Vakariniai Himalajai | 
 Suru **·**  Drasas (purikai) **·**  Zanskaras (zanskariai) **·**  Spitis (spičiai) **·**  Lahulis (lahauliai) **·**  Bhagiratis (džadhai) **·**  Mana **·**  Niti (marčhai, tolčhai) **·**  Džoharas (džohariai) **·**  Mahakali (rangkai) |  |
|  |
| Centriniai Himalajai | 
 Humla (humlai) **·**  Dolpo (dolpai) **·**  Mustangas (lovai, seke) **·**  Kali Gandaki (thakaliai, čantjaliai) **·**  Nar (nar phu) **·**  Manangas(manangbai) **·**  Buru Gandaki (nubri, ghale) **·**  Šiar Khola (tsumai, baaramu, tamangai) **·**  Trisuli (kjerungai) **·**  Helambu (Helambu šerpai) **·**  Langtangas (tamangai) **·**  Džiri (džireliai) **·**  Khumbu (šerpai) **·**  Arunas (jamphu, naaba) **·**  Tamuras (valungbai, thudamai) |
|  |
| Rytiniai Himalajai | 
Čumbi (gromai) **·**  Laja (lajapai) **·**  Lunana (lunanapai) **·**  Tavangas (Tavango monpai)  |

 |
**Jeronimas Ignatonis** (1902 m. kovo 13 d. Užraguvio k. Šimkaičių valsč. Raseinių apskr. – 1968 m. lapkričio 12 d. Čikagoje, JAV) – pedagogas ir chorvedys, rašytojas.

Biografija
----------

1926 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją,
1927-1928 mokytojavo Raguvoje,
1930–1933 m. dainuoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje, lituanistiką studijavo Vytauto Didžiojo universitete, suorganizavo ir trejus metus vadovavo universiteto studentų korporacijos Ramovės chorui. Surengė koncertų, dainavo Kauno radiofone. 1943 m. baigė Vilniaus universitetą.

Mokytojavo Liepojos lietuvių mokykloje Latvijoje, Raguvoje, Kaune, buvo Aklųjų instituto direktorius, dirbo Alytaus apskrities pradžios mokyklų inspektoriumi.

Nuo 1927 m. bendradarbiavo periodinėje spaudoje, parašė eilėraščių ir vaidinimų radijui. Ramovės korporacijos chorui parašė himną.

1944 m. pasitraukė Vokietiją, dalyvavo muzikinėje veikloje, buvo Miuncheno lietuvių gimnazijos inspektorius ir LB apygardos švietimo skyriaus vedėjas. 1949 m. emigravęs į JAV, apsigyveno Čikagoje. Čia suorganizavo lietuvių tremtinių vyrų chorą, talkino „Dainavos" meno ansambliui, suredagavo ansamblio jubiliejinį leidinį (1955 m.).

Nuo 1954 m. dirbo „Draugo" redakcijoje, parašė romanus „…Ir nevesk į pagundą" (1958 m.), „Lūžiai" (1963 m.), muzikinį veikalą „Vestuvės" (pastatytas 1960 m.), pjesių ir feljetonų. Aktyviai reiškėsi lietuvių išeivių kultūros ir švietimo baruose. 1956–1959 m. buvo LB Čikagos apygardos valdybos narys švietimo reikalams, 1961–1964 m. – LB tarybos narys, 1964–1967 m. – Centro valdybos narys ir Švietimo tarybos pirmininkas. Rūpinosi lituanistinių mokyklų programų pertvarkymu, organizavo mokytojų konferencijas, priklausė Lietuvių rašytojų draugijai.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Kvanokaša** (*Kwanokasha*) – dvasia indėnų čoktavų mitologijoje.

Ši dvasia įsivaizduota esanti nedidelė, ūgiu nepranokstanti dvejų ar trejų metų vaiko. Kvanokašos buveinė – kažkur toli esantis urvas po didelėmis uolomis.

Tikėta, kad Kvanokaša veikianti piktavališkai: pagrobianti sergančius vaikus ir nusigabenanti į savo buveinę. Čia vaikų laukiantys įvairūs išbandymai: trys senos dvasios pasiūlančios vaikams užnuodytą peilį ir du pluoštelius žolelių (vienas iš jų nuodingas). Nuo to, ką vaikas gaunąs, priklausąs jo likimas: vaikas, kuriam atitenkąs užnuodytas peilis, tapsiąs blogu žmogumi, vaikas, gaunąs nuodingų žolelių pluoštelį, niekuomet negalėsiąs išgydyti kitų žmonių ar kaip nors kitaip jiems padėti. Geriausias likimas to vaiko, kuriam atitenkąs nenuodingų žolelių pluoštelis: suaugęs toks vaikas tampąs didžiu gydytoju ir įtakingu bendruomenės nariu, tačiau iki tol pasinaudoti savo galia negalįs. Kvanokaša ir trys senos dvasios mokančios šiuos vaikus gydymo būdų, kaip naudoti žoleles ir gydomąsias priemones.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Sam D. Gill; Irene F. Sullivan (1994). Dictionary of Native American mythology. Oxford University Press, p. 165. ISBN 978-0-19-508602-7.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dracaena fragrans** |
| --- |
| Kvapioji dracena (*Dracaena fragrans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Smidriniai  *( Asparagaceae)* |
| Gentis: | Dracena  *( Dracaena)* |
| Rūšis: | Kvapioji dracena  *( Dracaena fragrans)* |

 |

**Kvapioji dracena** (*Dracaena fragrans*) – smidrinių šeimos (*Asparagaceae*), dracenų (*Dracaena*) genties augalų rūšis, kilusi iš Afrikos.

Apibūdinimas
------------

Kvapioji dracena yra lėtai augantis, keliastiebis, žydintis krūmas. Pilnai suaugusi gali pasiekti didesnį nei 15 m aukštį ir užaugina siaurą vainiką plonomis, stačiomis atšakomis. Senesnių augalų stiebai gali užaugti iki 30 cm skersmens. Jauni augalai vystosi iš vieno stiebo, vėliau išsišakoja į kelis ar daugiau stiebų. 

Lapai žalios spalvos, ietiški, blizgūs, 20–150 cm ilgio ir 2–12 cm pločio. Jauni lapai auga stačiai, seni – nusvyra.

Žiedus formuoja 15–160 cm ilgio šluotelėse. Žiedai – 2.5 cm skersmens, su šešiaskilčiu vainikėliu, labai kvapnūs ir mėgstami apdulkinančių vabzdžių. Vaisiai – oranžinės-raudonos spalvos, 1–2 cm skersmens uogos su keliomis sėklomis.

Panaudojimas
------------

Afrikoje auginama kaip gyvatvorė. Pasaulyje kvapioji dracena yra populiarus, įvairiaspalvių veislių kambarinis augalas. NASA tyrimo teigimu, gali valyti uždarų patalpų ore esantį formaldehidą, ksileną ir tolueną.

* ŽiedaiŽiedai
* VaisiaiVaisiai
* Kambarinė veislė "Lemon Lime"Kambarinė veislė "Lemon Lime"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kvantiniai NOT vartai** – kvantiniai vartai, naudojami kvantiniuose kompiuteriuose, kurie kubito reikšmę pakeičia į priešingą. Šie vartai turi analogiškus klasikinius loginius NOT vartus.

Kvantiniai NOT vartai žymimi **X** ženklu, įrašytu kvadrate.

X1=0;
X0=1.
{\displaystyle X{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )={\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )}.
{\displaystyle X{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )={\frac {1}{\sqrt {2}}}(-|0\rangle +|1\rangle )=-{\frac {1}{\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )}.

{\displaystyle |0\rangle |0\rangle \to |0\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )\to |0\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle +|1\rangle )\to |0\rangle |0\rangle ,}
{\displaystyle |0\rangle |1\rangle \to |0\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )\to |0\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )\to |0\rangle |1\rangle ,}
{\displaystyle |1\rangle |0\rangle \to |1\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle +i|1\rangle )\to |1\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle +i^{2}|1\rangle )=|1\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle -|1\rangle )\to |1\rangle |1\rangle ,}
{\displaystyle |1\rangle |1\rangle \to |1\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle -i|1\rangle )\to |1\rangle {1 \over {\sqrt {2}}}(|0\rangle -i^{2}|1\rangle )\to |1\rangle |0\rangle .}

Kvantiniai vartai
-----------------

* Hadamardo vartai
* CNOT vartai
* Kvantiniai NOT vartai
* Fazės vartai
* Tofolio vartai
| **Elsholtzia ciliata** |
| --- |
| Kvapioji aniužė (*Elsholtzia ciliata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Aniužė  *( Elsholtzia)* |
| Rūšis: | Kvapioji aniužė  *( Elsholtzia ciliata)* |

 |

**Kvapioji aniužė** (*Elsholtzia ciliata*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos, aniužių (*Elsholtzia*) genties augalas.

Vienmetis žolinis augalas stipraus mėtų kvapo. Žiedai tankiuose, vienašoniuose, varpos pavidalo žiedynuose. Pavieniai žiedai smulkūs, rausvi, pažiedės kiaušiniškos, blakstienuotos, jų viršūnė ištįsusi į trumpą smaigą lėlį. Taurelė varpiška, penkiadantė, plaukuota ir nusėta liaukučių. Vainikėlis rausvai violetinis arba melsvas, neryškiai dvilūpis, apaugęs plaukeliais, viršutinė lūpa vos pastebimai įkirpta, apatinė ilgesnė už viršutinę, gana giliai įkirpta. Vainikėlio vamzdelio viduje yra plaukelių lankas. Kuokeliai šiek tiek ilgesni už vainikėlį, kraštiniai ilgesni negu viduriniai. Vaisius – skeltavaisis iš 4 tamsiai rudų, mažų riešutėlių. Stiebas status, šakotas. Lapai priešiniai, pailgi, elipsiški viršūnės nusmailėjusios, pamatai pleištiški, kraštas pjūkliškai dantytas, su koteliais.

Pražysta liepos viduryje ir žydi iki rugsėjo mėn. Auga daržuose, patvoriuose, pakelėse, panamėse, apleistose sodybose, bergždynuose. Dažnesnis drėgnesniuose dirvožemiuose.

Žiedus lanko vabzdžiai, bitės surenka daug medaus. Sėklų aliejus vertinamas lako gamyboje. Auginamas kaip vaistinis ir prieskoninis augalas, turintis eterinių aliejų. Lietuvoje sulaukėjęs.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 80 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvapioji aniužė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |