recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
51°30′52″ š. pl. 00°04′49″ v. ilg.﻿ / ﻿51.51444°š. pl. 0.08028°r. ilg.﻿ / 51.51444; 0.08028

| The Gherkin, London |
| --- |
|  |
| Vieta | St Mary Axe, Londonas, Anglija |
| Statusas | pastatytas |
| Statybų pradžia | 2001 m. |
| Statybų pabaiga | 2003 m. |
| Paskirtis | biurai |
| Stogas | 180 m |
| Aukštų sk. | 41 |
| Plotas | 47 950 m² |
| Kaina | £138 mln. (sklypo kaina £90,6 mln.) |

**30 St Mary Axe** (anksčiau **Swiss Re Building**, dar žinomas neformaliu **The Gherkin** pavadinimu) – komercinės paskirties dangoraižis Londono finansų centre. Pradėtas statyti 2001 m. pabaigtas 2003 m. gruodį, duris atvėrė 2004 m. balandį. Užsakovas – antra pagal dydį pasaulyje draudimo bendrovė „Swiss Re". Šis statinys tapo Sičio simboliu. Dangoraižį suprojektavo architektas Norman Foster.

Konstrukcija
------------

Pastato formos, primenančios agurką arba cigarą. Jis ypatingas savo konstrukcinėmis bei techninėmis ypatybėmis. Dangoraižis pastatytas naudojant įstrižą tinklinį konstrukcijos metodą, jo atraminį karkasą sudaro plieno vamzdžiai, sujungti į daugybę trikampių. Pastato pirmojo aukšto skersmuo yra 49 metrai, su kiekvienu aukštu jis vis didėja, kol pasiekia 57 m, tuomet ima siaurėti ir viršuje sudaro tik 26 m. Viršutiniame – 39-ajame aukšte įrengtas prabangus restoranas. Tai aukščiausiai esantis Londono restoranas (165 m aukštyje). Viso pastato aukštis – 180 m. Dangoraižio fasadą sudaro dvigubas stiklinis apvalkalas su šviesos šachtomis (kas leidžia optimaliai išnaudoti natūralią šviesą ir ventiliaciją).

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „30 St Mary Axe, London". Skanska. Suarchyvuotas originalas 2011-07-19. Nuoroda tikrinta 2010-02-04.
2. ↑  „30 St Marys Axe, London - Building #58". Skyscrapernews.com. Suarchyvuotas originalas 2014-04-01. Nuoroda tikrinta 2014-06-03.
3. ↑  „Londono Sitis: vieta, kurios verslas yra verslas". *"Verslo labirintas"*. Delfi. 2007-05-06. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
| Balelių dvaras |
| --- |
| Balelių dvaro rūmai (2016 08 12) Balelių dvaro rūmai (2016 08 12) |
| Vieta | Baleliai, Taujėnų seniūnija,Ukmergės rajonas |
| Įkurtas | XIX a. |
| Pastatų būklė | sunykęs |

**Balelių dvaras** – dvaras, esantis Baleliuose, Taujėnų seniūnijoje (Ukmergės rajone), 7 kilometrai nuo Taujėnų link Panevėžio senuoju Vilniaus-Panevėžio plentu. 

Dvaro sodybos likučiai: rūmai ir svirnas. Rūmai tinkuoto mūro, pastatyti ant aukštų akmens mūro pamatų. Statinys ne kartą remontuotas, jau praradęs autentišką vaizdą, apsuptas kolūkinių laikų pastatų griuvėsių. Svirnas - avarinės būklės. 

Dvaro sodyba kūrėsi nuo XIX a. pradžios. Dabar sodyba jau sunykusi. Privati nuosavybė.

Galerija
--------

* Balelių dvaras (2016 08 12)Balelių dvaras (2016 08 12)
* Balelių dvaras (2016 08 12)Balelių dvaras (2016 08 12)
* Balelių dvaras (2016 08 12)Balelių dvaras (2016 08 12)
* Balelių dvaro rūmai (2016 08 12)Balelių dvaro rūmai (2016 08 12)
* Balelių dvaro rūmai (2016 08 12)Balelių dvaro rūmai (2016 08 12)
* Balelių dvaro svirnas (2016 08 12)Balelių dvaro svirnas (2016 08 12)
* Balelių dvaro svirnas (2016 08 12)Balelių dvaro svirnas (2016 08 12)
* Balelių dvaro svirnas (2016 08 12)Balelių dvaro svirnas (2016 08 12)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
| Birjagalos dvaras |
| --- |
| Birjagalos dvaro rūmai Birjagalos dvaro rūmai |
| Vieta | Birjagala, Rozalimo seniūnija,Pakruojo rajonas |
| Bajorų giminės | Ropai |
| Savininkas | Kižiai privati nuosavybė |

**Birjagalos dvaras** – dvaras, esantis Birjagaloje, Rozalimo seniūnijoje (Pakruojo rajone).

Didžiulių parko medžių apsuptyje, pačiame Birjagalos kaimo pakraštyje, stovi senas dvaro rūmas – vienintelis beišlikęs iš dvaro sodybos statinių. Nuo pagrindinio kelio į parką ir didžiulį senovinį gyvenamąjį namą veda liepų alėja. 

Birjagalos kaimas susiformavo XVI amžiuje po Valakų reformos. Iki XVIII a. Birjagala buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didžiojo kunigaikščio ir Lenkijos karalių dvarų komplekso, vadinamo Šeduvos seniūnija arba tenuta, sudėtyje. Tuometinei Šeduvos grafystei priklausę dvarai sudarė vadinamąjį Šeduvos raktą, Birjagalos dvaras buvo reikšmingas šio rakto ekonominis vienetas. Nuo 1798 m. Birjagala kartu su Šeduvos dvaru tapo bajorų Ropų nuosavybe. XIX a. viduryje Birjagaloje įkuriamas Šeduvos dvaro palivarkas, jo šeimininku tapęs Teodoras fon Ropas pastatė dabar tebestovintį centrinį dvaro rūmą.

Baronų Ropų giminei Birjagalos dvaras priklausė iki 1921 m. žemės reformos ir dvarų parceliacijos. Paskutinieji dvaro savininkai buvo broliai Dominykas ir Petras Lauciai. Dvaro rūmuose 1930–1935 metais buvo įkurta pradžios mokykla.

Birjagalos kaime seni žmonės pasakoja dvare gyvenus Ropaitę – buvusią labai negražią ir bjauraus būdo. Ir istorinėje apybraižoje apie šį dvarą rašoma, jog Vilhelmo Ropo duktė Ona Amalija Julija Luiza Emila fon Rop nusišovė (1911 m.) dėl nelaimingos meilės. Nors baronaitė valdžiusi didžiulius turtus Livonijoje, vertybinius popierius Rygos biržos banke, gyvenimą baigė savižudybe taip ir nesulaukusi meilės atsako iš Birjagalos dvaro prievaizdo. Pasakojama, kad norėdama pakerėti prievaizdą nors savo turtais, ji važiuodama karieta barstydavusi auksinius, valstiečiai puldavę rinkti. Dvarininkė buvusi pikta, nenuspėjama.

Prisimena Birjagalos žmonės ir dar vieną tragiškai pasibaigusią nelaimingos meilės istoriją. Vienas iš paskutinių savininkų prieškary buvo išvykęs į Ameriką užsidirbti pinigų. Grįžo su dukra, ten palikęs žmoną su kita dukra. Gyveno su motina, o dukrai prižiūrėti samdė tarnaitę. Ši buvusi labai griežta paauglei, ją žiauriai bausdavusi. Bet dvaro savininkas įsimylėjo savo dukters auklę ir nusprendė ją vesti. Tam kategoriškai nepritarė jo motina. Senoji sumanė klastą: paslėpė sūnaus parsivežtus pinigus, o kai šis jų pasigedo, sumelavo, kad pavogė tarnaitė. Pasakojama, jog tarnaitė labai žiauriai kvočiama mirė. Kerštaudami jos broliai padegė visus sodybos ūkinius pastatus – jų būta medinių, liko tik mūrinis centrinis rūmas.

Kolūkio laikais dvaro rūmų kambarių paskirtis, šildymo sistema, durų ir langų vietos gerokai pakito. Dvaro rūmas buvo išdalytas į atskirus butus kolūkiečiams.

Dabar dvaro rūmai tvarkomi.

Galerija
--------

* Birjagalos dvaro rūmaiBirjagalos dvaro rūmai
* Birjagalos dvaro alėjaBirjagalos dvaro alėja
* Birjagalos dvaro parko fragmentasBirjagalos dvaro parko fragmentas

Šaltiniai
---------

1. ↑
55°13′46″ š. pl. 24°21′41″ r. ilg.﻿ / ﻿55.22944°š. pl. 24.36139°r. ilg.﻿ / 55.22944; 24.36139

| Bukonių dvaras |
| --- |
|   |
| Vieta | Bukonys, Jonavos rajonas |
| Pastatų būklė | yrantis |

**Bukonių dvaras** – dvaras, esantis Bukonyse (Jonavos rajonas), prie plento  **145**  Kėdainiai–Šėta–Ukmergė .

Netoli kaimo kadaise ėjo svarbus traktas Varšuva–Peterburgas, bet XIX a. pr. naujai tiesiamas plentas pasuko nuo Jonavos kita kryptimi ir Bukonys liko nuošalėje.

Bukonių dvaras žinomas nuo 1584 m. Jį valdė Ukmergės pavieto teisėjas Juozapas Hoppenas (Jozef Hoppen). 1787 m. jis pastatydino pirmąją Bukonių medinę bažnyčią, o 1829 m. – dabartinę mūrinę. Apie tai pasakojama įdomi legenda: „Kartą dvarininkas susapnavęs, jog po viena jo namo kerte esąs užkastas lobis. Sapne angelas jam įsakęs iškasus lobį pastatyti mūrinę bažnyčią. Atsikėlęs dvarininkas tikrai rado lobį, bet vietoje bažnyčios pasistatė naujus rūmus. Tada jį pradėję kankinti blogi sapnai, ir jis pastatė mūrinę bažnyčią". Dvaro rūmuose 1921–1980 m. buvo mokykla. Pastačius naują mokyklos pastatą, vietos tarybinis ūkis rūmuose laikė pesticidus.

Šiuo metu yra išlikę Bukonių dvaro sodybos fragmentai: tinkuoto mūro vienaukštis ponų namas su medine mansarda, akmens mūro priestatas (svirnas), senų obelų sodas. Gyvenamasis namas apgriuvęs.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Dvaro namasDvaro namas
* Dvaro svirnasDvaro svirnas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bukonių dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
**Gelgaudiškio FK**|  |
| **Pavadinimas** | FK Gelgaudiškis |
| **Įkurtas** | 2004 m. vasara |
| **Stadionas** | Gelgaudiškis |
| **Vadovas** | Pranas Povilaitis |
| **Lyga** | SFL Šakių zona |
| **2009** | 2 vieta |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Gelgaudiškio FK** – Lietuvos futbolo klubas iš Gelgaudiškio.

Komandą iki šiol remia UAB „Gelgaudiškio gelžbetonis".

Istorija
--------

Futbolas Gelgaudiškio krašte siejamas su mokytojo V. Červinskio pavarde. Gelgaudiškiečių atmintyje išlikusios vyresniosios kartos futbolininkų pavardės: Juozas Gabartas, Edvardas Zdanavičius, Mindaugas Klimavičius, Gediminas Šačkus. Gelgaudiškio komanda tada garsino savo kraštą, ne vienas jos aistruolis žaidė respublikinio lygio komandose. Mokytojui V. Červinskiui dirbant Gelgaudiškio vidurinėje mokykloje išugdyta ne viena futbolo mėgėjų karta. Jam išėjus į užtarnautą poilsį, futbolas Gelgaudiškyje išblėso.

Pranas Povilaitis po karinės tarnybos Lietuvos kariuomenėje subūrė gelgaudiškiečių futbolo komandą: 2004 m. vasarą Prano ir kelių jo bendraminčių dėka suburiama „Gelgaudiškio gelžbetonio" komanda, kurios branduolys – įmonėje dirbantys vyrai. Per penkerius metus sužaista nemažai varžybų, laimėta taurių. Vėliau komanda įtraukė ir kitus miesto futbolininkus, moksleivius. 

2024 m. komanda laimėjo KAFF taurę.

### Pavadinimų kaita

* 2004 m. – *Gelgaudiškio gelžbetonis*
* 2009 m. – *FK Gelgaudiškis*

Sezonai
-------

### SFL varžybos

| Sezonas | Čempionatas |
| --- | --- |
| Lygmuo | Vieta
 |
| 2009 m. | Šakiai | 2 |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-08-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Informacinis leidinys „Gelgaudukas"
3. ↑  Integraciniame futbolo turnyre triumfavo „Gelgaudiškio" komanda. 2024-03-15, Lff.lt (tikrinta 2024-03-15).

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
| * Oficiali svetainė:
 |
| * Futbolinis.lt (statistika):
 |
| * Apskrities federacijos informacija: []
 |
| * KAFF informacija: []
 |
| * ŠAFF informacija: []
 |
| * VAFF informacija: []
 |
| * SFL informacija:
 |
| * UEFA informacija: []
 |
| * Futbolas.lt: []
 |
| * Foot.dk (archyvas): []
 |
| * Weltfussballarchiv.com: []
 |
| * Soccerway.com (naujausi rezultatai): []
 |
| * Neoficiali svetainė: []
 |
| * Gerbėjų svetainė: []
 |
| Jovaišių senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietų pusės |
| 

Jovaišių senosios kapinėsJovaišių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°07′17″š. pl. 23°50′31″r. ilg.﻿ / ﻿54.12146°š. pl. 23.842066°r. ilg.﻿ / 54.12146; 23.842066 |

 |
| Vieta | Druskininkų savivaldybė |
| Seniūnija | Leipalingio seniūnija |
| Aukštis | 2 m |
| Plotas | 0,2 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |
| Žvalgytas | 1935, 2015 m. |

**Jovaišių senosios kapinės** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Druskininkų savivaldybės teritorijos dalyje, Jovaišiuose (Leipalingio seniūnija), 135 m į pietvakarius nuo Seiros ir Piliakalnio gatvių kryžkelės, Seiros gatvės dešinė pusė. 

Kapinių vaizdas iš šiaurės vakarų pusės
Kaltinis kapinių kryžius

Kapinės
-------

Įrengtos bevardžio upelio senslėnio kairiajame krante stūksančios aukštumos kalvelėje, virš slėnio iškylančioje apie 2 m aukščio. Pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 76 m ilgio ir 30–36 m pločio, ištęsto ovalo plano, siauresnės šiaurės vakarinėje dalyje, pakraščiuose apaugusios aukštomis pušimis. Teritorijos pietvakariniame pakraštyje stovi greta esančios sodybos ūkinis pastatas. Paviršius nelygus, žemėja link kraštų, labiau į šiaurės vakarų, pietvakarių ir pietryčių puses. 

Laidojimo žymių (kapų) neišlikę. Kapinių pietrytinėje dalyje stovi monumentalus kaltinis kryžius, įtaisytas į aptašytą akmens cokolį, kurio priekinėje plokštumoje iškalta data: „1901".

Teritorijos plotas – 0,2 ha.

Istorija
--------

Kapinės oficialiai veikė XVI a. – XIX a. pr. Pradėjus mirusiuosius laidoti Leipalingio parapijos kapinėse, XIX a. – XX a. pr. senosiose kapinaitėse retsykiais buvo palaidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, šiltinės epidemijos aukos ir pan. 

Minint krikščionybės jubiliejų, kaimo gyventojų lėšomis senosiose kapinėse 1901 m. buvo pastatytas kaltinis memorialinis kryžius.

### Tyrimai

1935 m. kapines kaip kultūros paveldo objektą išaiškino Jovaišių pradžios mokyklos mokytojas Kazys Markauskas. 2015 m. žvalgė Julius Kanarskas.

Data kapinių kaltinio kryžiaus cokolyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 42. – L. 349

Nuorodos
--------

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - Jovaišių kapinės[neveikianti nuoroda]
**Kuršių marių regata** – populiariausia Kuršių mariose, Lietuvoje vykstanti regata.

Kuršių marių regata tapo vienu iš didžiausių Nidoje organizuojamų renginių. Regata atidaroma ir uždaroma įspūdingomis šventėmis, kiekvieną regatos vakarą organizuojami regatos etapų nugalėtojų ceremonijos, vieši koncertai bei tos regatos dienos filmuotos medžiagos – dienoraščio – peržiūros.

Kuršių marių regatos istorija prasidėjo 1954 m. kuomet įvyko regata, pavadinta „Aplink Kuršių marias". Vėliau ji vyko su pertraukomis, nes Lietuva buvo Sovietų Sąjungoje, todėl rusai ribojo plaukiojimą, kaip ir dabar. Lietuvoje rengiama daug buriavimo varžybų, bet Kuršių marių regata vadinama rimčiausiu išbandymu buriuotojams. Ji vyksta septynias dienas, per kurias buriuotojai turi įveikti penkis etapus. Bendras visos regatos distancijos ilgis siekia apie 200 jūrmylių. 2016 m. Liepos 30–rugpjūčio 7 d. Lietuvos pajūryje vyks 49-oji Kuršių marių regata. Jachtos, kurių įgulas sudaro 4-5 nariai, varžosi aštuoniose klasėse. Tradiciškai šios didžiausios Lietuvos regatos dalyviai apdovanojami savo jachtų klasėse, o bendrojoje įskaitoje išaiškinami du absoliutūs nugalėtojai – pagal realiai sugaištą laiką ir pagal perskaičiuotą laiką, atsižvelgiant į jachtų klases.

Regatos nugalėtojai
===================

| Regata (metai) | Vieta | Jachta | Kapitonas |
| --- | --- | --- | --- |
| 40 (2007) | I | Evelyn III | Andres Tomm |
| 40 (2007) | II | Katarina JEE | Mart Tamm |
| 40 (2007) | III | Arabela-Tele2 | Raimondas Šiugždinis |
| 39 (2006) | I | Arabela | Raimondas Šiugždinis |
| 39 (2006) | II | Raganosis | Saulius Pajarskas |
| 39 (2006) | III | Argo | Paulius Jeršovas |
| 37 (2004) | I | Raganosis | Saulius Pajarskas |
| 37 (2004) | II | Vėtra | Linas Baublys |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Prasideda Kuršių marių regata". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2016-07-30.
Virtuvės pirštinė
**Virtuvės pirštinė** – virtuvėje naudojama karščiui atspari pirštinė, skirta apsaugoti rankai, laikant ar išimant įkaitusius indus iš orkaitės, mikrobangų krosnelės.

Apsauginė virtuvės pirštinė gali būti gaminama ir kaip originalus virtuvės aksesuaras, savo medžiagos raštais ir spalva derantis prie virtuvės interjero, indų ar prijuostės.

Savybės
-------

Virtuvės pirštinė yra gaminama universalaus dydžio, maždaug 18x30 cm dydžio, tinkama bet kokio dydžio rankai tiek kairiarankiams, tiek dešiniarankiams, su šonine kilpele pakabinimui. Atskiro nykščio dėka patogu suimti įkaitusią skardą ar kitą indą. Pirštinė atspari karščiui, nes jos viduje – medvilninio vatino pamušalas. 

Tradicinės pirštinės gaminamos iš 100 % medvilnės ar lino/medvilnės audinių. Šiuo metu apsauginei pirštinei naudojamos ir kitos atsparios karščiui medžiagos - neoprenas, poliesteris, silikonas.

Silikoninės pirštinės atlaiko aukštą temperatūrą (230 °C), yra nelipnios, neslidžiu paviršiumi, pasižymi lankstumu - sulenkus visada atsistato į tą pačią poziciją, jų paviršius lieka nepakitęs. Lengvai valomos, galima plauti indaplovėje.

Saugumas
--------

Virtuvės pirštinės pagal paskirtį turėtų būti naudojamos tik trumpą laiką, būdamos sausos. Pirštinės neturėtų liestis su kaitinimo elementais, dujų liepsna ar kitais panašiais aukštos temperatūros šaltiniais. Medžiaginių pirštinių audinys neapsaugo nuo karštų skysčių.

* Silikoninė pirštinėSilikoninė pirštinė
* Pirštinė iš tradicinės medžiagosPirštinė iš tradicinės medžiagos
* Proginė pirštinėProginė pirštinė
* Dviguba pirštinėDviguba pirštinė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Virtuvės pirštinė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kaip pasigaminti virtuvės pirštinę (*youtube.com*)
55°37′46.13″ š. pl. 24°50′39.46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6294806°š. pl. 24.8442944°r. ilg.﻿ / 55.6294806; 24.8442944

|  Umėnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Umėnai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1935 m. |

**Umėnų koplyčia** – koplyčia, esanti Anykščių rajone, Umėnų kaimo pakraštyje, prie kelio  **1203**  Troškūnai–Surdegis–Subačius , pusiaukelėje tarp Surdegio ir Troškūnų. Parapijai nepriklauso, religinės apeigos nevykdomos.

Mūrinė koplyčia stūkso veikiančių kapinių vakariniame pakraštyje. Stačiakampio plano teritoriją riboja akmenų mūro tvora su arkiniais įėjimo vartais, pavieniai seni medžiai. Išilginė ašis, vedanti link koplyčios, užimta kapaviečių su antkapiniais paminklais. 1997 m. statinys iš dalies restauruotas ir iš naujo pašventintas. Koplyčios dvišlaitį stogą dengia raudonos čerpės, rytiniame krašte įrengtas bokštelis su kryžiumi ir varpu. Statinio langų ir durų angos stačiakampės. Raudonų plytų sienos, išskyrus galinę, padengtos tinku.

Istorija
--------

Koplyčia stovi kapinių pakraštyje
Koplyčią-mauzoliejų 1935 m. pastatė gretimo Vašuokėnų dvaro savininkai Brazdžiai. Koplyčios rūsyje dar neužbaigus statybų buvo palaidotas dvaro šeimininkas Bronislovas Brazdžius (Braždys, 1882–1935), kuris 1914 m. buvo laikinai priglaudęs be namų likusią Kauno kunigų seminariją. Koplyčią suprojektavo jo sūnus Antanas Brazdžius (Braždys, 1907–1994). B. Brazdžiaus palaikai buvo šiek tiek balzamuoti, gulėjo dviejuose karstuose – cinkuotame ir ąžuoliniame, per stiklinį langelį matėsi šviesiu kostiumu apvilktas velionis. Veikiai užgriuvus karui, įsigalėjus sovietmečiui piktadariai išplėšė karstus, išniekino palaikus. Sukrėsti giminės pasirūpino velionį palaidoti po koplyčios rūsio grindimis.

Šiuo metu kapavietėje ilsisi dvarininko sūnaus Antano, per Antrąjį pasaulinį karą pasitraukusio iš Lietuvos, bei marčios Eleonoros palaikai, jau po nepriklausomybės paskelbimo urnose pargabenti iš JAV. Jų sūnus skulptorius Antanas Braždys (1939-2022) gyveno Didžiojoje Britanijoje, 1995 m. buvo apsilankęs tėviškėje Vašuokėnuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „T. Kontrimavičius. Jaunuolynas griuvėsiuose". *Bernardinai.lt*. 2012-05-18. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-13. Nuoroda tikrinta 2016-04-30.
2. ↑  Vašuokėnų dvaro griuvėsiai mena Maironį (12p.) Archyvuota kopija 2013-12-11 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Apie Umėnų koplyčią Anykščių krašto vietovių žinyne
| **Hericium coralloides**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Korališkasis trapiadyglis(Hericium coralloides)Korališkasis trapiadyglis(*Hericium coralloides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Dyglutiniai  *( Hydnaceae)* |
| Gentis: | Dyglutis  *( Hydnum)* |
| Rūšis: | Korališkasis trapiadyglis  *( Hericium coralloides)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Hericium coralloides***(Scop.) Pers. 1794 |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Hydnum coralloides* |
| *Hydnum laciniatum* |
| *Hydnum stalactiticum* |
| *Hydnum ramosum* |
| *Hydnum abietinum* |
| *Hydnum caput-ursi* |
| *Hydnum aciculare* |
| *Hydnum novae-zealandiae* |
| *Hericium laciniatum* |
| *Hericium ramosum* |
| *Hericium abietinum* |
| *Hericium alpestre f. caput-ursi* |
| *Hericium reichii* |
| *Hericium caput-ursi* |
| *Hericium ramosum f. caput-ursi* |
| *Medusina coralloides* |
| *Merisma coralloides* |
| *Manina coralloides* |
| *Manina caput-ursi* |
| *Dryodon coralloides* |
| *Dryodon acicularis* |
| *Friesites caput-ursi* |
| *Friesites coralloides* |
| *Clavaria madreporaeformis* |

 |

**Korališkasis trapiadyglis** (*Hericium coralloides*) –  dyglutinių šeimai, priklausantis, IV kategorijos, valgomas grybas. Dėl savo retumo yra saugotinas ir įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje  žinoma viso labo tik 15 šio grybo radimviečių. Šis grybas dar dažnai aprašomas, pagal sinonimą ***Hydnum coralloides***. Lietuvoje vartojamas dar kitas grybo pavadinimas ***Koralinis trapiadyglis***. Didžiausios grėsmės šiam grybui – stambių lapuočių medienos nuokritų šalinimas iš lapuočių ir mišrių miškų bei dirvožemio sausinimas.

Išvaizda
--------

Vaisiakūniai 20 – 40 cm skersmens, šakoti, minkšti, mėsingi, balti, grybui senstant, ruduoja, kietėja; jo šakos iš visų pusių apaugusios 1-2 cm ilgio baltais, smailiais, žemyn palinkusiais dygliais. Trama balta, minkšta, džiūdama, kaip ir visas grybas paruduoja. Sporos su vienu riebaliniu lašeliu, beveik rutuliškos (jų masė balta), 4-5x3-4 μm. Išvaizda primena koralus.

Augavietė
---------

Būdingos jų augavietės – drėgni lapuočių miškai bei mišrūs miškai su dideliu negyvos medienos kiekiu. Didžiausia tikimybė šį grybą pasitaiko rasti ant beržų virtuolių, tačiau jis taip pat randamas ir ant kitų lapuočių medžių rūšių – drebulių, klevų bei guobų. Lietuvoje, žinomos tik kelios radimvietės Biržų, Joniškio, Trakų, Varėnos ir Vilniaus rajonuose.

Sezonas: rugpjūtis – spalis

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Vincentas Urbonas, „Lietuvos grybų atlasas", Kaunas „Lututė", 2007 m. (411 psl.) ISBN 978-9955-692-59-1

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Korališkasis trapiadyglis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daug informacijos apie Lietuvoje augančius grybus
* Lietuvos raudonoji knyga
| **Jurgis Dobkevičius** |
| --- |
|  |
| Jurgis Dobkevičius 1919 m. |
| Gimė | 1900 m. kovo 23 d.Rusija Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1926 m. birželio 8 d. (26 metai)Lietuva Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | Lietuvos karo lakūnas, aviacijos inžinierius, lėktuvų konstruktorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* Vyčio kryžiaus 2 laipsnio ordinas
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Jurgis Dobkevičius |

**Jurgis Dobkevičius** (1900 m. kovo 23 d. Sankt Peterburgas – 1926 m. birželio 8 d. Kaunas, palaidotas Panemunės kapinės ) – Lietuvos karo lakūnas, aviacijos inžinierius, lėktuvų konstruktorius.

Vyresnysis leitenantas Jurgis Dobkevičius (Kaunas, 1923 m.)
Antkapis Panemunėje

Biografija
----------

Gimė lietuvio Jono Dobkevičiaus ir kilmingos rusės Valentinos Tepliakovos šeimoje. 1918–1919 m. studijavo Sankt Peterburgo politechnikos institute. 1919 m. apsigyveno Kaune, mokėsi Lietuvos karo aviacijos mokykloje, baigus suteiktas leitenanto laipsnis. 1919 m. rugpjūčio 7 d. įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. 1919–1920 m. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais, atliko 21 kovinį skridimą.

1920 m. suteiktas karo lakūno vardas. Tų pačių metų lapkričio 1 d. pradėjo vadovauti Oro eskadrilei. Pirmasis Lietuvoje 1920 m. gruodžio 11 d. lėktuvu „Fokker D.VII" atliko mirties kilpą.

1922 m. žaidė Kauno „Aviacijos" futbolo komandoje. Sukonstravo 3 lėktuvus „Dobi", kuriuos pats ir išbandė. 1922 m. sukūrė ir sėkmingai išbandė pirmąjį lietuviškos konstrukcijos lėktuvą „Dobi-I".

1925 m. baigė Paryžiaus aukštąją aeronautikos ir mechaninių konstrukcijų mokyklą. 1926 m. paskirtas Karo aviacijos mokyklos jaunesniuoju inžinieriumi. 1926 m. birželio 8 d. tragiškai žuvo Aleksoto aerodrome, bandydamas savo sukonstruotą lėktuvą „Dobi-III".

Apdovanojimai
-------------

* 1920 m. I rūšies Vyčio kryžiaus 1 laipsnio ordinas
* 1923 m. I rūšies Vyčio kryžiaus 2 laipsnio ordinas

Nuorodos
--------

* Biografija
* Technikos istorija Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.
* J. Dobkevičiaus vidurinė mokykla Archyvuota kopija 2007-01-13 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Leopoldas Paknys. *Jurgis Dobkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 40 psl.
| **Lactarius helvus** |
| --- |
| Samaninis piengrybis (Lactarius helvus)Samaninis piengrybis (*Lactarius helvus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Samaninis piengrybis  *( Lactarius helvus)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Lactarius helvus***(Fr.) Fr. 1838 |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Agaricus helvus* |
| *Agaricus tomentosus* |
| *Galorrheus helvus* |
| *Lactarius aquifluus* |
| *Lactarius aquifluus var. brevissimus* |
| *Lactarius helvus var. aquifluus* |
| *Lactarius helvus var. albidus* |
| *Lactarius tomentosus* |
| *Lactifluus helvus* |
| *Lactifluus aquifluus* |

 |

**Samaninis piengrybis** (*Lactarius helvus*) – ūmėdinių šeimai, priklausantis nevalgomas nuodingas grybas. Lietuvoje sutinkamas dažnai. Tai vienintelis Lietuvoje augantis nuodingas piengrybis.

Būdingi požymiai: vaisiakūniai gelsvi, pieniškos sultys negausios, vandeningos, bespalvės.

Išvaizda
--------

Vaisiakūniai stamboki. Kepurėlė 6–10 (15) cm skersmens, mėsinga, plaušuota, aksomiška, matinė, rausvai ochrinės, oranžiškai pilkos spalvos, kartais švelnaus violetinio atspalvio. Lakšteliai kreminiai, gelsvi. Kotas 5–12x1–3 (4) cm, kepurėlės spalvos, cilindro formos. Trama kumarino kvapo, nekarti, gelsva. Sporos 7–9x5,5–6,5 μm.

Augavietė
---------

Dažniausiai sutinkamas drėgnuose spygliuočių miškuose, ypač pelkėtose vietose, pušynuose, kur auga kiminai. Auga pavieniui arba grupelėmis.

Sezonas: rugpjūtis – spalis

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Vincentas Urbonas, „Lietuvos grybų atlasas", Kaunas „Lututė", 2007 m. (309 psl.) ISBN 978-9955-692-59-1

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Samaninis piengrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Savičiūnų dvaras |
| --- |
|   |
| Vieta | SavičiūnaiSvėdasų seniūnijaAnykščių rajonas |
| Įkurtas | XVIII a. |
| Bajorų giminės | PomarnackiaiVenclavovičiaiButerlevičiaiKrasauskaiRamanauskai |
| Pastatų būklė | nykstantis |

**Savičiūnų dvaras** – dvaras, esantis Savičiūnuose, Svėdasų seniūnijoje, Anykščių rajone. Netoli kelio  **120**  Radiškis–Anykščiai–Rokiškis .

Dvaro sodybos fragmentai: medinis gyvenamasis namas, samdinių namas, svirnas, tvartas.

Dvaras žinomas nuo XVIII a. Pagal vietinių žmonių prisiminimus baudžiavos laikais dvarą valdė Pomarnackis, gyvenęs Alantoje. Pagrindiniai Savičiūmų dvaro pastatai statyti 1754–1763 metais. Po Pomarnackio dvaro savininkai dažnai keitėsi: Venclavovičius, Buterlevičius, Krasauskas, Ramanauskas.

Pirmojo pasaulinio karo metais dvare įsikūrė vokiečių štabas. 1924 m. dalis dvaro žemės buvo išdalinta savanoriams.

1925 m. dar kartą sumažintos Savičiūnų dvaro savininkės M. E. Venclavovičienės žemės valdos: iš 114 ha liko 73,82 ha. Apie 1926 m. dvaro pastatus bei žemę įsigijo Amerikoje pinigų užsidirbęs Feliksas Laučius. Sovietams nacionalizavus dvarą, savininkai ištremti į Sibirą. Savičiūnų dvaras grąžintas Felikso Laučiaus vaikams – sūnui ir dukrai.

Galerija
--------

* Savičiūnų dvaro gyvenamasis namas (2019.02.12)Savičiūnų dvaro gyvenamasis namas (2019.02.12)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
| **Robert Duchnevič** |
| --- |
|  |
| 2022 m. |
| Gimimo vardas | lenk. *Robert Duchniewicz* |
| Gimė | 1991 m. rugpjūčio 15 d. (32 metai)Mažosios Kabiškės, Vilniaus rajonas |
| Tautybė | Lenkas |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Sutuoktinis (-ė) | Jolanta Šimanska |
|  |
| Veikla | Politikas |
| Organizacijos | Vilniaus r. savivaldybė |
| Pareigos | Meras (2023–2027) |
| Partija | LSDP (nuo 2014; vicepirmininkas) |
|  |
| Išsilavinimas | Teisės magistras (2017) |
| Alma mater | MRU |

**Robertas Duchnevičius** (g. 1991 m. rugpjūčio 15 d. Mažosiose Kabiškėse, Vilniaus raj.) – Lietuvos politikas.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

2010 m. baigė Nemenčinės K. Parčevskio gimnaziją.

2014 m. Mykolo Romerio universiteto įgijo teisės bakalauro laipsnį. 2017 m. MRU Privatinės teisės institute baigė verslo teisės programą ir įgijo teisės magistro laipsnį.

### Karjera

#### Partinė

Nuo 2014 m. LSDP Vilniaus rajono skyriaus narys ir Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos (LSDJS) narys. 2015–2017 m. LSDJS Vilniaus rajono skyriaus valdybos narys, 2017 m. sausį–gegužę skyriaus pirmininkas.

Nuo 2017 m. LSDP Vilniaus rajono skyriaus pirmininkas. Nuo 2017 m. LSDP prezidiumo ir tarybos narys, LSDP Tautinių bendrijų komiteto pirmininkas. 2021 m. LSDP Vidaus reikalų komiteto pirmininkas, tapo LSDP pirmininkės Vilijos Blinkevičiūtės pavaduotoju.

#### Politinė

2014–2015 m. dirbo Seimo nario padėjėju-sekretoriumi. Nuo 2015 m. dirba teisininku Tautinių mažumų departamente prie LR Vyriausybės. 2017–2023 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2023 m. Vilniaus rajono savivaldybės meras.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. 1 2
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑
17. ↑

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė
54°51′27″š. pl. 24°29′06″r. ilg.﻿ / ﻿54.857570°š. pl. 24.484943°r. ilg.﻿ / 54.857570; 24.484943

|  Kaišiadorių partizanų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kaišiadorių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kaišiadorys |
| **Adresas** | Ežero g. 13 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1998 m. |

**Kaišiadorių partizanų koplyčia** – Kaišiadorių miesto civilinėse kapinėse Lietuvos partizanų atminimui pastatyta koplyčia. Ji stovi kapinių centre, pagrindiniame take. Kapinės užima miestui priklausantį 3,8 ha sklypą.

Koplyčios viduje (vaizdas į lubas)
Koplyčia skirta Kaišiadorių rajone gimusių ir 1944-1953 m. žuvusių Didžiosios Kovos apygardos partizanų atminimo pagerbimui. Netoli kapinių, gretimame Kaišiadorėlių kaime, žvyrduobėse buvo užkasti 1947 m. kovo 3 d. sodyboje kaime tarp Kalvių ir Vilūnų žuvę devyni partizanai. Surastų žuvusių partizanų palaikai 1990 m. spalio 6 d. buvo palaidoti naujosiose kapinėse. Vėliau pradėta įgyvendinti idėja šioje vietoje pastatyti paminklą visiems Kaišiadorių rajono partizanams, tarp jų ir 1945 m. lapkričio mėn. Rumšiškių vls. Livintų kaime žuvusiam A rinktinės 1-ojo bataliono vadui Pranui Petkevičiui-Kariūnui, 1991 m. rugpjūčio 17 d. iš Žiežmarių žydų senųjų kapinių perkeltų 1947 m. vasario 4 d. Žiežmarių vls. Krasnasėlio kaime žuvusiems keturiems 3-iojo bataliono partizanams. Koplyčios sienose įmontuotose juodo granito plokštėse įrašytos 358 partizanų pavardės. 

Koplyčios statybos vyko 1993-1998 m. Ji buvo statoma Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Kaišiadorių grupės ir Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) Kaišiadorių skyriaus narių rūpesčiu. Naująją koplyčią 1998 m. rugpjūčio 23 d. pašventino buvęs politinis kalinys, Kaišiadorių vyskupijos kancleris, prelatas Jonas Jonys. 

Koplyčios projekto autoriai: architektas Stasys Petrauskas, keramikė Audronė Skarbaliūtė, vitražistas Kazimieras Morkūnas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kartenos koplyčia bolševizmo aukoms
* Kryžkalnio koplyčia
* Merkinės partizanų koplyčia
* Utenos Švč. Mergelės Marijos Kankinių Karalienės koplyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaišiadorių rajono kapinių sąrašas. 1. Kaišiadorių miesto civilinės kapinės *kaisiadorys.lt*
2. ↑  Partizanų koplyčia Kaišiadorių kapinėse *turizmas.kaisiadorys.lt*
3. ↑  Kaišiadorių kapinių Partizanų koplyčia *pamatyklietuvoje.lt*
4. ↑  Partizanų koplyčia Kaišiadorių kapinėse *manokrastas.lt*
5. 1 2  Naujosios Kaišiadorių kapinės *genocid.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaišiadorių partizanų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kaišiadorių rajono sakralas Archyvuota kopija 2022-05-07 iš Wayback Machine projekto.
55°56′12″š. pl. 23°17′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.9367°š. pl. 23.2956°r. ilg.﻿ / 55.9367; 23.2956

| Šiaulių savivaldybės stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva Šiauliai, S. Daukanto g. 23 |
| Atidarytas | 1962 m. |
| Savininkas | Šiaulių savivaldybė |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 3500 sėdimų vietų |
| Nuomininkai | FA ŠiauliaiMFK Gintra-Universitetas |

**Šiaulių miesto savivaldybės stadionas** – įvairios paskirties stadionas Šiauliuose, miesto centrinėje dalyje, į šiaurės vakarus nuo Senamiesčio, S. Daukanto g. 23. Talpina 3500 žiūrovų. Jame namų rungtynes žaidžia FA Šiauliai ir FC Gintra.

Stadionas turi vaizdo ekraną, tribūną su stogu. Yra įrengtos vietos ir neįgaliesiems. Ateityje čia planuojama rengti ir Lietuvos nacionalinės vyrų rinktinės varžybas.

Istorija
--------

Atidarytas 1962 m.

Galerija
--------

* Svečių tribūnaSvečių tribūna
* Bėgimo takai bei pagrindinė tribūnaBėgimo takai bei pagrindinė tribūna
* ŠvieslentėŠvieslentė
* Stadiono planasStadiono planas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-05-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-04-18 iš Wayback Machine projekto.
**Inesyvas** (iš lot. *inesse* 'būti viduje') − linksnis, vidaus esamasis vietininkas, reiškiantis, kad veikėjas arba veiksmas yra viduje to daikto, kuris pasakomas šiuo linksniu, pvz. *miške*. Atsako į klausimą *kame?* Kalbotyroje, ypač baltistikoje, terminas *inesyvas* vietoj *vietininkas* (lokatyvas) vartojamas tada, kai norima pabrėžti, jog dabartiniai baltų kalbų vietininkai istoriškai buvo sudaryti nauju būdu, jų daryba yra vėlesnio laikotarpio. Be to, terminas *inesyvas* leidžia išvengti painiavos, nes esama ir kitokių vietininkų (aliatyvo, adesyvo, iliatyvo ir t. t.).

Vienaskaitoje baltų kalbose inesyvas susidarė postpozicijai (polinksninei priesagai) *\*en* 'į' priaugus prie senovinio vietininko (lokatyvo), pvz.: liet. *\*dienāi + en* > *\*dienāien* > *\*dienājen* > *\*dienāję* > *dienoje*; *\*akmeni + en* > *\*akmenien* > *\*akmenijen* > *\*akmeniję* / *\*akmenīję* > *akmenyje* ir t. t. Latvių kalboje, galūnėms dar labiau sutrumpėjus, turimi inesyvai *dienā* 'dienoj(e)', *upē* 'upėj(e)', *akmenī* 'akmeny(je)'. Lietuvių kalbos inesyvai *miške*, *lauke* kilę iš *\*miškę*, *\*laukę* < *\*mišken*, *\*lauken*.
Senoviškesnis šio linksniavimo tipo inesyvas vartojamas žemaičių posakiuose *šaltie* 'šaltyje', *šiltie* 'šiltume, šilumoje', kur turima daryba iš senojo vietininko (lokatyvo) *\*šaltie + en*, *\*šiltie + en*.

Daugiskaitos inesyvai buvo pasidaryti polinksniui *en* 'į' jungiantis prie daugiskaitos galininko: *\*miškōns* > *\*miškōs* + *en* > *\*miškōsen* > *\*miškōsę* > *miškuose*; *\*dienāns* > *\*dienąs* > *\*dienās* + *en* > *\*dienāsen* > *\*dienāsę* > *dienose* ir t. t. Latvių kalboje ir šie inesyvai labiau sutrumpėję: *laukos* (sk. *laukuos*) 'laukuose', *dienās* 'dienose'. Sudarant inesyvus, būta įvairių perdirbinių pagal kitų linksniavimo tipų panašumus. V. Ambrazo teigimu, daugiskaitos inesyvas susidarė ne iš daugiskaitos galininko, o iš senojo daugiskaitos vietininko (*dienosu* > *dienose*), galūnės balsį derinant prie vienaskaitos inesyvo.

Aptariant Uralo kalbas, vengrų kalboje inesyvas sudaromas su priesaga *-ban/-ben* (házban 'name'), suomių kalboje su priesaga *-ssa/-ssä*, estų − prie kilmininko jungiant *-s*, mokšų kalboje − pridedant priesagą *-sa*. Kartais teigiama, kad rytų baltų kalbose postpoziciniai (su polinksninėmis priesagomis) vietininkai: inesyvas, iliatyvas, aliatyvas, adesyvas − susidarė dėl finougrų įtakos. Jų kalbose labai išplėtota vietininkų sistema.

Išnašos
-------

1. 1 2  Vytautas Ambrazas (2005-08-17). „Inesyvas". VLE. Nuoroda tikrinta 2020-11-25.
2. ↑  „šaltie". Dictionary of the Lithuanian Language. Nuoroda tikrinta 2020-11-25.[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Zinkevičius, Z. (1987). *Lietuvių kalbos istorija II. Iki pirmųjų raštų*. Vilnius: Mokslas. pp. 179–180.
4. ↑  Dini, P.U. (2000). *Baltų kalbos. Lyginamoji istorija*. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas. p. 162. ISBN 5-420-01444-0.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių kalbos linksniai |
| --- |
|  |
| 

Vardininkas • Kilmininkas • Naudininkas • Galininkas • Įnagininkas • Vietininkas (inesyvas) • Kryptininkas • Gretininkas • Pašalys • Šauksmininkas |

 |
**Jusyvas** (vok. *Jussive*, **geidžiamoji nuosaka**) – nuosaka, kuria reiškiamas netiesioginis raginimas (liepimas, prašymas), skirtas trečiajam asmeniui. Baltų kalbose vartojamos formos trečiajam asmeniui raginti dažniausiai vadinamos **permisyvu**. Jusyvas nuo liepiamosios nuosakos (imperatyvo) skiriasi tuo, kad raginimas nukreiptas ne į antrąjį, o į trečiąjį asmenį.

Pavyzdžiui, *Būk!* (liepiamoji nuosaka) ir *Tebūnie!* (jusyvas).

Arba

est. *Poisid ärgu jooksku!* 'Tegu berniukai nebėgioja!'

suom. *Lukekoon hän tämän kirjan!* 'Tegu jis perskaito šią knygą!'

Lietuvių kalboje vartojamos vientisinės arba sudėtinės jusyvo formos. Vientisinės formos sudaromos su iš dalelytės kilusiu priešdėliu *te-* ir prie esamojo laiko trečiojo asmens jungiamomis galūnėmis *-ie* (I asmenuotė: *eina* – *teeinie*), *-ai* (III asmenuotė: *daro* – *tedarai*). II asmenuotė gali būti sudaroma su dviem galūnėm: senoviškesne *-y* (*tiki* – *tetiky*; vartojama tarmėse) arba iš I asmenuotės perimta *-ie* (*tiki* – *tetikie*). Taip pat vientisinės formos gali būti sudaromos iš esamojo laiko trečiojo asmens nekeičiant galūnės, tik pridedant priešdėlį *te-* (*teeina, tedaro, tetiki*). Sudėtinės formos sudaromos su trečiuoju asmeniu vartojant dalelytes *tegu, tegul, lai*: *tegu eina, daro, dainuoja*. Sudėtinėms formoms gali būti pasitelkta ir dalelytė *te*, nuo trečiojo asmens veiksmažodžio atskirta kitų sakinio žodžių: *Te jis visada tiki gėriu*.

Jusyvas taip pat vartojamas semitų, kušitų ir papuasų kalbose.

Išnašos
-------

1. ↑  побудительное наклонение, юссив.
2. ↑  Эстонский язык: пособие по морфологии Archyvuota kopija 2017-05-09 iš Wayback Machine projekto..
3. ↑  О ГРАММАТИЧЕСКИХ СРЕДСТВАХ АКТУАЛИЗАЦИИ ЗНАЧЕНИЙ ИРРЕАЛЬНОЙ МОДАЛЬНОСТИ В ИНГУШСКОМ ЯЗЫКЕ.
4. ↑  Vytautas Mažiulis (2004). „Prūsų kalbos istorinė gramatika" (PDF). Vilniaus universiteto leidykla. Nuoroda tikrinta 2021-11-05.
5. ↑  Zinkevičius, Z. (1981). *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. II*. Vilnius: „Mokslas". pp. 131–132.
6. ↑  Zinkevičius, Z. (1984). *Lietuvių kalbos istorija. I*. Vilnius: „Mokslas". p. 222.
7. ↑  „Kartu ar atskirai palinkėjimuose rašomos dalelytės „te", „tegu", „tegul" ir pan.?". Valstybinės lietuvių kalbos komisijos KONSULTACIJŲ BANKAS. Suarchyvuotas originalas 2021-11-04. Nuoroda tikrinta 2021-11-04.
8. ↑  КУШИТСКИЕ ЯЗЫКИ.
**Perfektas**, arba **esamasis atliktinis laikas** (iš lot. *perfectum* 'tobulas, atliktas') – graikų, lotynų, sanskrito ir kai kurių kitų kalbų veiksmažodinė forma, pažyminti, kad veiksmas vyko praeityje, o jo rezultatas arba tam tikros bendresnės pasekmės galioja dabartyje (angl. *current relevance*, aktualumo dabarčiai samprata). Indoeuropiečių prokalbėje perfektas reiškė neturinčią aiškios laiko ir veikslo kategorijos iš veiksmo rezultato kilusią būklę. Lietuvių kalboje perfektą atitinka esamasis atliktinis laikas, pavyzdžiui, *esu pirkęs*.

Anglų kalbos sakinyje *John has heard about it* 'Džonas tai yra girdėjęs' perfektas visų pirma perteikia informaciją, kad tam tikru praeities metu Džonas tai išgirdo (*John heard about it*), o kitas svarbus dalykas – kad šis faktas tebėra aktualus kalbant apie Džoną ir šiuo metu.

Skirtingai negu paprastas būtasis laikas (preteritas), perfektas negali būti vartojamas nesvarbiems įvykiams reikšti. Skirtingai negu aoristas, jis negali būti pasitelktas kalbant apie veiksmų seką. Priešingai nei rezultatyvas (*durys yra atidarytos*), perfektas nerodo kokio nors apčiuopiamo rezultato šiuo metu, perfektas gali būti vartojamas tik netiesioginiams, pragmatiniams ir pan. padariniams reikšti (*atrodo, jie yra atidarę duris*).

Perfektas vartojamas daugumoje šiaurės ir pietų Europos kalbų, taip pat daugelyje kitų pasaulio kalbų. Jis dažnai reiškiamas sudėtinėmis (analitinėmis) konstrukcijomis *būti/turėti* + dalyvis (isp. *ha venido*, sen. ru *пришьлъ есть*, liet. *yra atėjęs* ir pan.). Kone išskirtinai Europos kalboms būdingi perfektai, sudaryti iš posesyvinio veiksmažodžio (turėti) ir dalyvinės veiksmažodžio formos.

Šio termino nereikėtų painioti su *perfektyvu* – įvykio veikslu (pvz. *pirkau* – eigos veikslas, *nupirkau* – įvykio veikslas, *esu pirkęs* – perfektas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zinkevičius, Z. (1984). *Lietuvių kalbos kilmė. I*. Vilnius: „Mokslas". p. 47.
2. ↑  Žodžio reikšmė: Perfektas
3. ↑  Плунгян 2011: 290
| Gieglaitis |
| --- |
| **Ilgis** | 7 km |
| **Baseino plotas** | 29,7 km² |
| **Ištakos** | Šerniškių pelkė |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Gieglaitis** – upelis šiaurės Lietuvoje, Panevėžio rajone, Karsakiškio seniūnijoje; Lėvens kairysis intakas. Prasideda Šerniškių pelkėje Gitėnų miškų masyvo viduryje, susiliejus dviems melioracijos grioviams, apie 1 km į šiaurės vakarus nuo Aukštuolių kaimo. Teka mišku ir pamiškėmis vakarų, šiaurės vakarų kryptimis, vėliau dirbamais laukais ir sodybų pakraščiais; žemupyje suka į šiaurę ir įteka į Lėvenį 68 km nuo jo žiočių, ties Pagiegalos kaimu. Visa vaga, išskyrus patį žemupį prie žiočių, reguliuota. Vidurupyje upelį kerta Radviliškio–Daugpilio geležinkelis, žemupyje – Panevėžio–Daugpilio kelias. Per Lėvenį ties Gieglaičio žiotimis įrengtas kabantis pėsčiųjų tiltas.

Gyvenvietės prie Gieglaičio: Grikienai, Virsnis, Pagiegala.

Upėvardžio ankstesnės lytys \*Giegalas (ar \*Giegalė), \*Giegalaitis, nuo žodžio *giegalas* – „gegalas, naras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 683 psl..
2. ↑  *Gieglaitis (upė)*, Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2024-04-11.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 115
|  |
| --- |
| Cleo |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Joanna Klepko |
| Gimė | 1983 m. birželio 25 d. (40 metų)  Ščecinas, Lenkijos vėliava Lenkija |
| Žanrai | hiphopas, folk |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |

**Joana Kristina Klepko** (lenk. *Joanna Krystyna Klepko*; g. 1983 m. birželio 25 d. Ščecine), žinoma sceniniu vardu **Cleo** – lenkų dainininkė. Su Donatan atstovavo Lenkijai 2014 m. Eurovizijoje Kopenhagoje, Danijoje. Joje atliko dainą „My Słowianie".

Biografija
----------

Ji yra Varšuvos universiteto gamtos mokslų absolventė.

2011 m. dalyvavo lenkų talentų šou „X Factor". Nuo 2013 m. dirba su Donatan.

2014 m. vasario 25 d. TVP pokalbių šou „Świat się kręci" buvo paskelbta, kad Cleo su Donatan ir kūrybos daina „My Słowianie" atstovos Lenkijai 2014 m. „Eurovizijoje", vyksiančioje Kopenhagoje, Danijoje. Jiedu finale surinko 72 taškus ir užėmė 14-ąją vietą.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2013 – My Słowianie (su Donatan)

Išnašos
-------

1. ↑  „"My, Słowianie" na Eurowizji" (lenkų). TVP. 2014-02-25.
2. ↑  „Zanim Cleo została gwiazdą startowała w X-Factor. Wszyscy byli na nie" (lenkų). afterparty.pl. 2014-03-03.
3. ↑  „Poland: Greetings from Slavic Girls!" (anglų). Eurovision.tv. 2014-02-25.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cleo (dainininkė)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „My Słowianie"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Magdalena Tul  *„Jestem"*** |  **Lenkijos atstovė Eurovizijoje  (su Donatan)**2014 | Po to:**Monika Kuszyńska  *„In the Name of Love"*** |
| Vakarų Paru |
| --- |
| **Ilgis** | 710 km |
| **Ištakos** | Tumukumakės kalnai |
| **Žiotys** | Trombetasas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Vakarų Paru** (port. *Rio Paru de Oeste*) arba ***Erepekuru*** (*Rio Erepecuru*) – upė šiaurinėje Brazilijoje, Paros valstijoje; kairysis Trombetaso (Amazonės baseinas) intakas. Prasideda Gvianos plokščiakalnio prieigose, Tumukumakės kalnuose (460 m aukštyje), šalia Surinamo sienos, netoli Rytų Paru ištakų. Teka pietų kryptimi. Aukštupyje gausu slenksčių ir krioklių (Ančių, Trijų Gerklių, Mėnulio Užtemimo, Kapibaros, Balandžio 14-osios). Žemupyje vinguriuoja, šakojasi į protakas (pagrindinė – Kumina). Įteka į Trombetasą ~35 km aukščiau Orišiminos.

Didžiausias intakas – Marapis (dešinysis).

Vakarų Paru baseinas gyvenamas labai retai (indėnų zojų, aparajų, vajanų, kačujanų, tirijų bei izoliuotos bendruomenės). Aplink upę yra Tumukumakės parko bei Zojų indėnų teritorijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Político do Estado Pará Archyvuota kopija 2023-09-30 iš Wayback Machine projekto. IBGE, 2009.
3. ↑  Parque Indígena Tumucumaque, *terrasindigenas.org.br*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Leszekas Engelkingas, 2004
**Lešekas Engelkingas** (lenk. *Leszek Maria Engelking*; 1955 m. vasario 2 d. Chorzów, Lenkijoje – 2022 m. spalio 22 d. Pruszków, Lenkijoje) – lenkų poetas, prozininkas, vertėjas, literatūrologas ir literatūros kritikas.

Biografija
----------

Baigė lenkų filologijos ir kino teorijos studijas Varšuvos universitete. Vienuolika metų dirbo verstinės literatūros žurnalo „Literatura na Świecie" redaktoriumi. Dėsto kultūrologijos kursą Lodzės universitete. Išleido monografiją apie V. Nabokovo kūrybą ir kelias knygas apie čekų literatūrą. Keturių poezijos rinkinių autorius: „Autobus do hotelu Cytera" (1979), „Haiku własne i cudze" (1991), „Mistrzyni kaligrafii i inne wiersze" (1994), „Dom piąty" (1997), „Muzeum dzieciństwa" (2011), „Komu kibicują umarli?" (2013) ir „Suplement" (2016). Taip pat išleista jo poezijos rinktinė „I inne wiersze" (2000), eilėraščių knygos ukrainietiškai, čekiškai ir slovakiškai, dvi savilaidos knygelės angliškai. Išleido prozos rinkinį „Szczęście i inne prozy" (2007). Verčia poeziją ir prozą iš čekų, slovakų, anglų, ispanų, baltarusių, ukrainiečių, rusų kalbų. Tris kartus pelnė žurnalo „Literatura na Świecie" premiją (įvairios kategorijos). Lenkijos „PEN" klubo vertėjų premijos laureatas (2010 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Leszek Engelking nie żyje. Był autorem m.in. przekładów T. S. Eliota i Kundery". *WPROST*. 2022-10-23. Nuoroda tikrinta 2022-10-24.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Leszek Engelking** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
UAB **Viachema** – buvusi investicijų bendrovė, holdingo įmonė Jonavos rajone; konsorciumo „Vialogas", o vėliau vieno didžiausio Lietuvos koncernų „Achemos grupė" pirmtakė.

Direktorius – Rimantas Rėklaitis.

Buvęs adresas – Taurostos g. 26, Jonava (įmonės kodas 5667348, rejestro Nr. AB94-39).

Istorija
--------

1999 m. už 200 mln. litų įsigyta Klaipėdos jūrų krovinių kompanija („KLASCO"). Tai buvo vienas iš didesnių to meto sandorių.

2001 m. vasario mėn. bandė perimti saldainių fabriką AB „Naujoji rūta". 2001 m. pavasarį su UAB „Šiaulių banko investicijų valdymas" (ŠBIV) nesutarė dėl fabriko valdymo, ginčus sprendė teismuose, tuo tarpu konditerijos įmonei kaip niekad reikėjo akcininkų vienybės (dėl keleri metai blogėjančių veiklos rezultatai, prarandamos rinkos). 2001 m. gegužės mėn. oficialiai įsigijo beveik visas AB „Naujoji rūta" akcijas, tuo užbaigdama nesutarimus su ŠBIV.

2001 m. rugpjūčio mėn. UAB „Viachema" likviduota, įsteigtas „Achemos" grupės konsorciumas „Vialogas" (2002 m. grupei priklauso apie 40 įmonių).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Viachema" neperėmė „Naujosios Rūtos" valdymo (2001 02 02, „Verslo žinios", Nr. 24, 5 p. Žinios)
2. ↑  Nacionalinės plėtros instituto informacija[neveikianti nuoroda] (PDF)
3. ↑  „Naujojoje rūtoje" – akcininkų karas" Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto. (2001 03 27, „Verslo žinios", Nr. 60, 7 p. Žinios)
4. ↑  „Naujoji rūta" keičia vadovybę („Šiaulių kraštas" , 2001 m. gegužės 28 d.)
5. ↑  „Klasco" Archyvuota kopija 2008-06-16 iš Wayback Machine projekto. („Mokslas ir gyvenimas", 2002/7-8)