recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Saracėnas. 1869 m. paveikslas
**Saracėnai** – egzonimas, kuriuo senovės romėnai vadino arabus, beduinus. Viduramžiais šis pavadinimas imtas taikyti visiems musulmonams, ne tik arabams, praktiškai tapo žodžio „musulmonas" sinonimu.

Vienas anksčiausių šio žodžio paminėjimų randamas Ptolemėjaus „Geografijoje" – *Sarakenoi* įvardinami žmonės, gyvenantys Arabijos pusiasalio šiaurės vakaruose, tačiau skirtingi nuo arabų. Vėlesniuose antikos ir Bizantijos istorikų veikaluose saracėnų apibrėžimas skiriasi, tačiau dažniausiai apibūdinami kaip klajokliai dykumų plėšikai. Grožinėje literatūroje saracėnais pradėtos vadinti įvairios Artimųjų Rytų tautos, tarp jų ir arabai. Į vakarų Europą šis terminas išplito Bizantijos laikais, o ypač – prasidėjus kryžiaus žygiams. Juo vadinti visi musulmonai, pvz. ne arabai gyvenę Sicilijoje, pietų Italijoje.

Termino kilmė nėra žinoma. Spėjama, kad šis žodis galėjęs kilti nuo arabų kalbos žodžio *šarki*, reiškiančio „rytinis". Krikščionys aiškino, kad saracėnai reiškia „kilę ne iš Saros", pagal musulmonų tradiciją save kildinti iš Izmaelio.

Kiti artimi saracėnų sinonimai buvo maurai (juo įvardinti šiaurės vakarų Afrikos ir Iberijos musulmonai), išmailitai, mahometonai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Varstomojo tilto veikimas.
Pakeltas tiltas.
**Varstomasis tiltas** – judančių tiltų rūšis, kuomet tilto galai pasikelia ir taip sudaro vietos laivams praplaukti.

Istorija
--------

Varstomieji tiltai naudoti dar senovėje, bet nebūdavo dideli. Pirmasis didelis varstomasis tiltas yra 1850 m. Sankt Peterburge pastatytas Blagoveščenskio tiltas.

Ryšys su kito tipo tiltais
--------------------------

Varstomojo tilto konstrukcija išvystyta iš pakeliamųjų, plokštelinių sijinių ir konsolinių tiltų konstrukcijų. Progresuojant tiltų statybai varstomieji tiltai davė pamatą kitų tipų tiltų atsiradimui: liftinis tiltas, pasukamasis tiltas.

Paskirtis
---------

Santvariniai tiltai gali būti panaudoti itin plačiai. Jie tinka tiek pėstiesiems, tiek visų tipų autotransporto priemonėms Naudojami geležinkeliams tiesti, bet nėra tinkami vamzdinės konstrukcijoms.
Koordinatės: 55°29′44″š. pl. 22°22′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.495486°š. pl. 22.379249°r. ilg.﻿ / 55.495486; 22.379249

|  Varsėdžių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Varsėdžiai |
| **Adresas** | Nepriklausomybės g. 9 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1908 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Varsėdžių Šv. Roko koplyčia-oratorija** – koplyčia, esanti Šilalės rajone, Varsėdžių kaime (Upynos sen.), priklausanti Varsėdžių Šv. Roko bažnyčios pastatų kompleksui. Ji stovi šventoriuje, priešais bažnyčią, taip pat šalia medinės varpinės. Priešingoje pusėje nuo bažnyčios, už šventoriaus tvoros įsikūrusios parapijos kapinės. Nuo 2003 m. koplyčia yra valstybės saugomas architektūros ir dailės paminklas.

Bažnyčios šventoriuje esanti koplyčia – oratorija, įrodanti šv. Roko, maldininkų globėjo (saugančio nuo ligų ir gamtos nelaimių), kulto puoselėjimą kaime: skulptūros ir paveikslai, jo vardas suteiktas bažnyčiai, kaimo gatvei.

Istorija
--------

Varsėdžių bažnyčiai stiprėjant, apie 1906 m. kunigas Antanas Beržanskis sugalvojo pastatyti Varsėdžiuose Šv. Roko koplyčią. Šį sumanytą darbą atliko kunigas Antanas Karvelis. 1908 m. jau stovėjo naujoji mūrinė koplyčia, iškilusi vietoje senos medinės Šv. Roko koplyčios. Statyboms lėšas aukojo vietos parapijiečiai.

Architektūra
------------

Projekto autorius, manoma, buvo inžinierius Sutkevič. Statinys istorizmo stilistikos, kompaktinis, aštuonkampis, aukštomis sienomis, vieno aukšto su pastoge. Dengtas daugiašlaičiu piramidės formos stogu, ant kurio įtaisytas kupolėlis ir ornamentuotas kryžius. Koplyčia vienos patalpos, su įėjimu iš vakarų pusės (nuo bažnyčios). Pagrindiniam fasadui įvairovės suteikia tariamasis rizalitas. Šoninius fasadus puošia smailiaarkės langų angos, priekyje virš durų – apskrita švieslangio anga su tinkuoto plytų mūro profiliuotais langų apvadais. Pastogėje įtaisytas mūrinis dviejų eilių karnizas, puoštas arkatūra ir dantukais. 

Viduje įrengtas tinkuoto plytų mūro cilindrinis skliautas. Interjerą puošia skulptūros „Šv. Rokas" ir „Lurdo Švč. Mergelė Marija", paveikslas „Švč. Mergelė Marija". Šv. mišių aukojimui įrengta mensa su pakyla.

* Koplyčios interjerasKoplyčios interjeras
* Vaizdas nuo altoriausVaizdas nuo altoriaus
* Vatikano dekretas, 2011 m.Vatikano dekretas, 2011 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varsėdžių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  „Objekto Nr. 28204 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Varsėdžių Šv. Roko parapija (dekanato inf.)
3. ↑  Iš Varsėdžių bažnyčios ir parapijos praeities
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fredas Zinovacasvok. *Fred Sinowatz*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1929 m. vasario 5 d. (94 metai)Neufelde prie Leitos, Burgenlandas, Austrija |
|  |
| Veikla | istorikas, filosofas, Austrijos visuomenės ir politinis veikėjas |
| Partija | 1961 m. Austrijos socialdemokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Fred Sinowatz |

**Fredas Zinovacas** (vok. *Fred Sinowatz*, g. 1929 m. vasario 5 d. Neufelde prie Leitos, Burgenlandas, Austrija) – istorikas, filosofas, Austrijos visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Vienos universitete studijavo filosofiją ir germanistiką, filosofijos daktaras.

1961 m. – 1978 m. Austrijos socialistų partijos (SPOe) Burgenlando žemės organizacijos sekretorius. 1964–1966 m. Burgenlando landtago narys, 1964 m. – 1966 m. landtago pirmininkas, 1966–1971 m. žemės kultūros ministras, 1971–1983 m. Austrijos kultūros ir meno ministras, 1971–1983 m. ir 1986–1988 m. Austrijos parlamento narys, nuo 1983 m. SPOe Federalinės valdybos narys, 1981 m. Austrijos vicekancleris, SPOe pirmininko pavaduotojas, Prezidiumo narys, 1983–1988 m. SPOe pirmininkas, 1989 m. SPOe Valdybos narys.

1983 m. – 1986 m. Austrijos kancleris.
  



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Bruno Kraiskis** | **Austrijos Respublikos federalinis kancleris** 1983 m. gegužės 24 d. - 1986 m. birželio 16 d. | Po to:**Francas Vranickis** |
Garofalo paminklinis biustas (Rovigas)
**Benvenutas Tizis** (arba ***Garofalas***; it. *Benvenuto Tisi da Garofalo*, 1481–1559 m. rugsėjo 6 d.) – italų XVI a. pradžios renesanso dailininkas iš Feraros.

Biografija
----------

Benvenutas Tizis, spėjama, gimė 1481 m. (kitu spėjimu 1476 m.) Feraroje Pietro Tisi ir Antonia Barbiani šeimoje. Pravardę gavo nuo šeimos miesto Garofalo. Iš pradžių Garofalas mokėsi pas Domenico Panetti, po to, apie 1497−1500 m. pas Boccaccio Boccaccino Feraroje. 1506 m. Garofalas sukūrė freskas *Palazzo Costabili* rūmuose Feraroje, kurios rodo ženklią Andrea Mantegna įtaką, ypač jo darbų Camera degli Sposi. Ankstyvojoje Garofalo kūryboje pasireiškė Lorenzo Costa įtaka. 1506 m. jis gavo pirmą užsakymą iš Feraros kunigaikščių Esčių − turėjo nutapyti keletą paveikslų Lukrecijos Bordžijos apartamentuose kunigaikščių pilyje.

Spėjama, kad apie 1508 m. Garofalas pabuvojo Venecijoje, kur, Giorgio Vasari tikinimu, susidraugavo su Džordžone, kuris paveikė jo tapybą. Apie 1513–14 m. Garofalas tikriausiai lankėsi Romoje, kur buvo stipriai paveiktas Rafaelio kūrybos, ką rodo 1514 m. atliktas altorinis ištapymas Feraros *Santo Spirito* bažnyčioje. Garofalas daug dirbo vietos bažnyčiose. Apie 1529–30 m. Garofalas vedė Caterina Scoperti. Maždaug nuo 1530 m. dailininkas dirbo Feraros bernardinų vienuolyne, sukurdamas daug paveikslų (laikui bėgant didelė jų dalis pateko į muziejus). 1530-ųjų pabaigoje Garofalo regėjimas pradėjo prastėti ir apie 1550 m. jis tapo beveik aklu.

Garofalas mirė 1559 m. rugsėjo 6 d. Palaidotas šalia anksčiau mirusios žmonos *Santa Maria in Vado* bažnyčioje Feraroje. 1829 m. jo palaikai buvo perkelti į kartuziečių vienuolyną Feraroje, 1841 m. toje vietoje pastatytas monumentas dailininkui. Be Džordžonės ir Rafaelio įtakų, dar Garofalas buvo paveiktas Giulio Romano ir Dosso Dossi. Jo dailė vertinama kiek tradiciškesne nei Dosso Dossi. Vėlesniems Garofalo darbams būdingas manieristinis vaizdavimas.

Darbų galerija
--------------

* „Išminčių pagarbinimas" (1509, Berlyno paveikslų galerija)
* „Madona su Kūdikiu" (1512-13, Kapitolijaus muziejai, Roma)
* „Apipjaustymas" (1519, Luvras, Paryžius)
* „Guldymas į karstą" (apie 1525, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Geroji naujiena" (1528, Kapitolijaus muziejai, Roma)
* „Madona su Kūdikiu, Šv. Mykolas ir Šv. Juozapas" (1532, Borgezių galerija, Roma)
* „Šv. Šeima" (apie 1535, Valstybinis muziejus, Amsterdamas)
* „Piemenų pagarbinimas" (1536-37, Kapitolijaus muziejai, Roma)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Garofalo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Garofalo WGA tinklalapyje
* Apybraiža apie Garofalo Uficių galerijos tinklalapyje
* Garofalo Katalikų enciklopedijos tinklalapyje
* Ermitažo muziejaus informacija Archyvuota kopija 2008-06-22 iš Wayback Machine projekto.
* Garofalo biografija Giorgio Vasari „Le Vite" (anglų k.) Archyvuota kopija 2013-12-27 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Garsas (reikšmės).*
Panevėžio kino teatras "Garsas"
**Kino centras „Garsas"** – kino teatras, įsikūręs Panevėžyje.

Istorija
--------

1928 m. liepos 14 d. Nina Fridmanienė savo namuose (Respublikos g.) atidarė kino teatrą „Sirena". 1939 m. kino teatras pradėjo rodyti įgarsintus kino filmus ir tada pavadintas „Garso" vardu. Tuo metu tai buvo vienintelis prestižinis kino teatras Panevėžyje.

1968 m. rudenį senojo kino teatro vietoje duris atvėrė tuo metu moderniausias kino teatras „Garsas". Pastatytas pagal kartotinį projektą, kurio autorius architektas Vykis Juršys. Kiti šio projekto kinoteatrai (buvę) – „Vaidila" Klaipėdoje ir „Aidas" Druskininkuose. 1999 m. atliktas kapitalinis pastato remontas, atnaujinta techninė įranga.

Kino teatre buvo dvi salės su *Dolby Digital Suround EX* garso sistema. Mažojoje salėje buvo 80 vietų, o Didžiojoje salėje po 2016 metais vykusio kėdžių atnaujinimo – 672.

2021 m. pradžioje kino centras perkeltas į M. Rimkevičaitės profesinio rengimo centrą, o buvęs pastatas, nepaisant visuomenės dalies protestų, nugriautas; jo vietoje numatyta pastatyti Stasio Eidrigevičiaus menų centrą.

Pasiekimai
----------

Nuo 2009 m. sausio 1 d. kino centras tapo prestižinio Europos kino teatrų tinklo „Europa Cinemas" nariu. Šis tinklas jungia 41 šalį, 392 miestus, 687 kino teatrus ir 1719 ekranų. Toks pripažinimas „Garsui" suteiktas ne tik už nekomercinio kino rodymą, bet ir už jaunimo edukacinių programų organizavimą.

Panevėžio kino teatro "Garsas" didžioji salė

Renginiai
---------

* Tarptautinis festivalis „Europos kinas ir dieną, ir naktį"
* Respublikinis trumpametražių filmų festivalis „Aš + Miestas = Kinas"
* Nacionalinis kinas po atviru dangumi
* Lietuviško kino dienos
* Teminės kino naktys(Helovyno, Kalėdinė, Naujametinė ir kitos)
* Kino gurmanų klubas „Veidrodžio ložė"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sovietinio modernizmo kino teatras Panevėžyje, Lietuvoje – pavojujeArchyvuota kopija 2021-06-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Atskleista, kaip po rekonstrukcijos atrodys sovietinis Klaipėdos kino teatras „Vaidila"Archyvuota kopija 2022-01-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Gintautas Subačius, *Kino centras „Garsas" iškeliamas į profesinę mokyklą*, AINA, 2021-01-08. Nuoroda tikrinta 2022-01-20.
4. ↑  *„Garso" pastatas – jau istorija*, Sekundė, 2021-04-07. Nuoroda tikrinta 2022-01-20.

Nuorodos
--------

* Internetinis puslapis
* Kino centras „Garsas" – mėnesio kino teatras
* Mokausi iš kino Archyvuota kopija 2017-03-28 iš Wayback Machine projekto.
* „KINFO" keliauja. Kino centras „Garsas"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kutsajokis |
| --- |
| Kutsajokis už krioklių Kutsajokis už krioklių |
| **Ilgis** | 44 km |
| **Baseino plotas** | 1350 km² |
| **Vidutinis debitas** | 25 m³/s |
| **Ištakos** | Nijarvis |
| **Žiotys** | Tumčia |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Kutsajokis |

**Kutsajokis** (rus. *Кутсайоки*) – upė Rusijoje, Murmansko srities pietvakariuose; viena iš Tumčią sudarančių upių. Išteka iš Nijarvio ežero. Teka į pietryčius miškingomis, pelkėtomis ir negyvenamomis vietomis netoli Rusijos-Suomijos sienos. Susilieja su Tuntsajokiu ir sudaro Tumčią.

Upės vaga labai slenkstėta, yra krioklių (Mažasis Janiskengasas – ~10 m, Didysis Janiskengasas – ~20 m). Vagos plotis – 20-60 m, gylis – 0,2-1,5 m (vietomis iki 6 m). Vandens tėkmės greitis – 0,2-2 m/s. Pakrantės akmenuotos, vietomis yra skardžių. Pavasario poplūdžio metu (gegužės antra pusė – birželio pradžia) vandens lygis pakyla 2-3 m.

Aplink upę įsteigtas Kutsos draustinis. Gyvenviečių nėra. Upė mėgiama ekstremaliojo vandens turizmo gerbėjų.

Pavadinimas Kutsajokis suomių kalba reiškia „kviečianti upė".
Koordinatės: 55°53′20″ š. pl. 24°51′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.88889°š. pl. 24.85139°r. ilg.﻿ / 55.88889; 24.85139


| Maugarų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Kupiškio rajonas) |
| Plotas | 0,052 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,17 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 4,2 m |
| Įteka | Didžprūdis, bevardis upelis |
| Išteka | Didžprūdis |

**Maugarų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kupiškio rajone, 9 km į šiaurės vakarus nuo Kupiškio. Sudarytas užtvenkus Didžprūdžio upę (Pyvesos intakas) 2,6 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 0,85 km, plotis – iki 0,15 km. Altitudė 70,3 m. Krantai neaukšti. Pietinė tvenkinio dalis labai užžėlusi vandens augalija, krantai apaugę medžiais. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai. Rytinėje pakrantėje įsikūręs Maugarų kaimas, vakarinėje – Didžprūdžių kaimas. 

Tvenkinys įrengtas 1973 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
*Kitos reikšmės – Plimutas (reikšmės).*

| Maunt Karmelis*Mount Carmel* |
| --- |
| *Miesto vaizdas žvelgiant iš šiaurės rytų* |
|  |
| 

Maunt KarmelisMaunt Karmelis

40°48′00″ š. pl. 76°25′00″ v. ilg.﻿ / ﻿40.80000°š. pl. 76.41667°r. ilg.﻿ / 40.80000; 76.41667﻿ (Maunt Karmelis)Koordinatės: 40°48′00″ š. pl. 76°25′00″ v. ilg.﻿ / ﻿40.80000°š. pl. 76.41667°r. ilg.﻿ / 40.80000; 76.41667﻿ (Maunt Karmelis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Pensilvanija Pensilvanija |
| **Apygarda** | Nortamberlendo apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 5 893  |
| **Plotas** | 1,70 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3 466 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Maunt Karmelis |

**Maunt Karmelis** (angl. *Mount Carmel* – 'Karmelio kalnas') – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Pensilvanijos valstijoje.

Istorija
--------

Miestas išsidėstęs *Big Mountain* ir *Mahanoy Mountain* kalnų tarpeklyje, ant Šamokino upės (angl. *Shamokin River*) kranto. Pavadintas garsaus Karmelio kalno Izraelyje garbei. Maunt Karmelio praeitis tampriai susijusi su kalnakasyba: 1790 m. apylinkėse atrasti skaitlingi antracitinės anglies telkiniai ir jau 1812 m. šios naudingosios iškasenos iš regiono jau buvo transportuojamos vartotojams. 1854 m. nutiesta svarbus geležinkelis į Šamokiną, tai paskatino steigtis vis naujoms ir naujoms kalnakasių šachtoms. Maunt Karmelis buvo tarp pirmųjų JAV gyvenviečių, kuriose buvo įrengtas elektrinis gatvės apšvietimas. Garsus išradėjas Tomas Edisonas 1883 m. čia atidarė vieną pirmųjų elektrinių pasaulyje. Vėliau mieste bandyta gaminti cigarus, pjautinę medieną, molines plytas, kojines, marškinius ir kt. Dabartiniais laikais mieste išvystyta lengvoji pramonė, gaminamas popierius ir dirbiniai iš plastmasės.

Lietuviška Šv. Kryžiaus bažnyčia XIX–XX a. sandūroje

Lietuviai
---------

Lietuviai šiame mieste pradėjo kurtis XIX a. antrojoje pusėje. Šimtmečio pabaigoje įsteigta lietuviška Romos katalikų Šv. Kryžiaus parapija, pastatyta bažnyčia. Klebonais tarnavo: Jonas Delininkaitis, Antanas Staniukynas, Vincas Bartuška, Juozas Končius ir kt. 1907 m. kun. A.Staniukynas kartu su Marija Kaupaite įsteigė mieste Šv. Kazimiero seserų vienuoliją, sielovados veiklą vystė kun. Stanislovas Pavilonis. 1894–1895 m. leistas laikraštis *Nauja gadynė*.

Po Antrojo pasaulinio karo lietuviška veikla sumenko, daug tautiečių išsikėlė į kitas vietoves. Tebeveikia „Lietuvių klubas", išlikusios lietuviškos kapinės *Cemetery Road* gatvėje.

Žymūs žmonės
------------

* Marijona Paleckaitė-Čižauskienė (1892–1966) – JAV lietuvių dainininkė ir vargonininkė;
* Ellen Albertini Dow (1913–2015) – amerikiečių aktorė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šenandas ir Pietinis Anglies rajonas. Pensilvanija* // Global True Lithuania

* Springtime in the Coal Region
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Balaenoptera omurai** |
| --- |
| Kaukolė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Raukšlėtieji banginiai  *( Balaenopteridae)* |
| Gentis: | *Balaenoptera*  *( Balaenoptera)* |
| Rūšis: | Balaenoptera omurai  *( Balaenoptera omurai)* |

 |
| Binomas |
| ***Balaenoptera omurai***Wada et al. 2003 |

**Balaenoptera omurai** (ang. *Sea Shepherd Whale*) – banginių rūšis, apie kurią beveik nieko nėra žinoma. Ji neturi bendro vardo. Šio banginio atradimo data laikoma 2003 m. lapkričio 20-oji. Pirmą kartą rūšis paminėta leidinyje „Nature", trijų Japonijos mokslininkų Shiro Wada, Masayuki Oishi ir Tadasu K. Yamada.

Ar ši nauja rūšis bus patvirtinta – dar nėra aišku. Daktaras Howard C. Rosenbaum „New York Times" pasakė, kad Japonijos tyrėjai padarė labai gerą darbą užduodami klausimą, ar tai yra skirtinga rūšis, bet pridūrė, jog dar reikia atlikti tikslingesnius DNR tyrimus, kad galutinai būtų atsakyta į šį klausimą. Jei būtų patvirtinta, jog tai atskira rūšis, tai bendras vardas banginiui tikėtina bus *Sea Shepherd Whale* (ang.) (Jūros piemens banginis), japonų tyrinėtojo Hideo Omura garbei.

Trys mokslininkai nustatė rūšies egzistavimą, analizuodami devynių individų morfologiją ir DNR – aštuoni sugauti japonų tyrinėtojų 1970-ųjų pabaigoje iš Indijos bei Ramiojo vandenyno ir 1998 metais iš mažos salos Japonijos jūroje. Jie jį apibūdina panašiu į Finvalą, bet mažesniu už jį.
| Balatonfiuredasveng. *Balatonfüred* |
| --- |
|        |
| *Balatonfiuredo krantinė* |
|  |
| 

BalatonfiuredasBalatonfiuredas

46°57′0″ š. pl. 17°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.95000°š. pl. 17.88333°r. ilg.﻿ / 46.95000; 17.88333﻿ (Balatonfiuredas)Koordinatės: 46°57′0″ š. pl. 17°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.95000°š. pl. 17.88333°r. ilg.﻿ / 46.95000; 17.88333﻿ (Balatonfiuredas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Vesprėmo medė |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 13 148  |
|  |
|  **Vikiteka** | Balatonfiuredas |

**Balatonfiuredas** (veng. *Balatonfüred*) – miestas Vengrijos vakaruose, Vesprėmo medėje, į pietus nuo Vesprėmo, Balatono ežero šiaurės vakariniame krante, Bakonio kalnų papėdėje. 13,2 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Balneologinis, purvo terapijos ir klimato kurortas, seniausias ir vienas pagrindinių Balatono pakrantėje. Terminės versmės. Vandens sporto centras (kasmetinės regatos); žiemą vyksta burinių rogių lenktynės. Turizmas. Motorinių valčių, jachtų statyba. Vyno gamyba, vaisių ir daržovių perdirbimas. Chemijos pramonė. Kardiologijos institutas (įkurtas 1949 m.).

Miesto vėliava

Istorija
--------

Balatonfiuredo mineralinės versmės buvo žinomos Romos valdymo laikais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Balatonfiuredas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| Belaja |
| --- |
| Belaja Maikope Belaja Maikope |
| **Ilgis** | 273 km |
| **Baseino plotas** | 5990 km² |
| **Ištakos** | Kaukazo kalnai |
| **Žiotys** | Kubanė (Krasnodaro tvenkinys) |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Belaja |

**Belaja** (rus. *Белая*, ady. *Шъхьагуащэ*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Kubanės kairysis intakas. Prasideda Didžiojo Kaukazo kalnuose, ties Fišto ir Ošteno viršukalnėmis. Teka į šiaurę per Adygėjos Respubliką siauru, giliu, vietomis kanjono tipo slėniu. Vėliau pasuka į šiaurės vakarus teka lyguma per Krasnodaro kraštą. Įteka į Krasnodaro tvenkinį, įrengtą Kubanės upės slėnyje.

Didžiausi intakai: Pšecha, Kurdžipsas, Rufabgo (kairieji), Kiša (dešinysis).

Upės vagoje įrengtos Belorečinsko ir Maikopo hidroelektrinės. Svarbesnės gyvenvietės prie Belajos: Kamenomostskis, Abadzechskaja, Tulskis, Maikopas, Chanskaja, Belorečinskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Белая*,Большая советская энциклопедия, T. III (Бари—Браслет). – Москва: Советская энциклопедия, 1970
Bel Ilio sala
**Bel Ilio sala** (pranc. *Belle-Île-en-Mer*) − Prancūzijos sala Atlanto vandenyne, Biskajos įlankoje, prie vakarinių Bretanės krantų; 14 km nuo Kibereno kyšulio.

Napoleono I laikais sala vadinta **Žozefinos sala** (*Île Joséphine*).

Bel Ilio salos plotas apie 83,76 km². Sala priklauso Morbihano departamentui. 1999 m. surašymo duomenimis saloje gyvena 4 735 gyventojai. Vasaros mėnesiais salos gyventojų žymiai padaugėja, nes dauguma čia atvažiuoja pailsėti, o kai kurie saloje turi ir nuosavas vilas.

Administraciniu lygiu sala skirstoma į keturias komunas: *Bangor*, *Le Palais*, *Locmaria* ir *Sauzon*, kurios kartu sudaro *Bel Ilio* kantoną.

Istorija
--------

Saloje žmonės apsigyveno prieš aštuonis tūkstančius metų. IX a. sala priklausė *Kornualio* grafystei. XVII a. salą nusipirko Prancūzijos finansų ministras *Nikola Fukė* (*Nicolas Fouquet*). Vėliau, kai Fukė pateko į karaliaus nemalonę, sala priklausė Prancūzijos karaliui. Ši istorija, apie Fukė ir karaliaus kovą buvo aprašyta A. Diuma romane „Vikontas de Braželonas".

Bretonų kalba saloje gyvavo iki 1970 m.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bel Ilio sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Informacija turistamas apie Bel Ilio salą (anglų, prancūzų, vokiečių k.)
Sidabrinė rupija, imituojanti Mogolų imperatoriaus Alamgiro II (*Alamgir II*) monetą. Monetoje nurodyta musulmonų kalendoriaus data 1172 m, kas atitinka 1758/59 m. Tikroji kaldinimo data yra tarp 1817-1835 m. Nukaldinta Britų Rytų Indijos kompanijose (*British East India Company*). 
Sidabrinė Mogolų imperijos rupija, nukalta Akbaro valdymo metais (1556-1605).
Apie šiuolaikinį Indijos piniginį vienetą skaityti Indijos rupija.
**Rupija** (hind. rūpaiyä, rupïyä, iš skr. rūpya 'sidabras; sidabro monetos', iš *rūpa* 'forma, grožis') – senovinė sidabrinė Indijos moneta, pasirodžiusi XVI a.

Žodžiu *rūpaya* buvo vadinama 1540–1545 m. Indijos imperatoriaus Šir Šaho Sūrio (angl. *Sher Shah Suri*; pušt. شیر شاہ سوری, Šīr Šāh Sūrī) kaldinta sidabro moneta. Pirmųjų rupijų masė buvo 11,34 g. Monetas kaldino iš 970 prabos sidabro.
  
Labai paplito Akbaro Didžiojo laikais (1556–1605). Nuo tada rupijos tapo Indijos piniginiu vienetu, kuris naudotas ir Britų Indijoje, naudojamas ir šiuolaikinėse Indijos regiono šalyse.

Rupija buvo dalijama į 16 anų, arba 64 paisas, arba 192 pajus.

Rupijos paprastai buvo skritulio formos. Buvo ir stačiakampių rupijų su linkėjimo ir palaiminimo formulėmis, tokias daugiausia kaldino Akbaro laikais, jos priminė auksinius mohurus.
  
Nominalų rupijų monetose paprastai nebūdavo.

Nuorodos
--------

1. ↑  "rupee. "Webster’s Third New International Dictionary, Unabridged. Merriam-Webster, 2002.  (17 Jan. 2009)
2. ↑  Tale of the Silver Rupee used in Lanka (Ceylon) Archyvuota kopija 2009-01-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 22°27′ p. pl. 151°20′ v. ilg.﻿ / ﻿22.450°š. pl. 151.333°r. ilg.﻿ / 22.450; 151.333

Rurutu tarp kitų Tubuajo salų
Palydovinė salos nuotrauka
**Rurutu** (pranc. *Rurutu*, tub. *Rūrutu*) – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos pietinėje dalyje, Tubuajo salyne. Plotas – 32,75 km².

Sala yra tarp Tubuajo rytuose ir Rimataros vakaruose, 572 km į pietus nuo Taičio. Rurutu yra vulkaninės kilmės, jos ilgis 10,8 km, plotis iki 5,3 km. Aukštis iki 385 m (Manurevos k.). Salą juosia koralinis rifas, lagūnos nėra, o krantai labai statūs, su išgriaužtomis olomis.

2017 m. Rurutu gyveno 2574 žmonės. Sala sudaro komuną. Verčiamasi žvejyba, žemdirbyste, pandanų krepšių pynimu, vystomas turizmas. Pagrindinė gyvenvietė – Moerai (1001 gyv.). Įrengtas aerodromas.

Rurutu gyvenama daugiau nei 2000 metų. 1769 m. salą pasiekė britų kapitonas Džeimsas Kukas. 1821 m. čia įsikūrė misionieriai. Šioje saloje rasta žymi medinė dievo Aa skulptūrėlė (XVIII a. pab.).

1990 m. Rurutu saloje lankėsi Prancūzijos prezidentas Fransua Miteranas.

* Rurutu sala ir Averos kaimas nuo Manuveros kalnoRurutu sala ir Averos kaimas nuo Manuveros kalno
* Rurutu. Karaliaus namai ir šventykla (XIX a. piešinys)Rurutu. Karaliaus namai ir šventykla (XIX a. piešinys)
* Dievo Aa skulptūrėlėDievo Aa skulptūrėlė
* Rurutu aerodromasRurutu aerodromas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rurutu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°41′21″ š. pl. 24°49′8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.68917°š. pl. 24.81889°r. ilg.﻿ / 54.68917; 24.81889

Nuobariškių kalnas Daugirdiškių miške
**Rusakalnio miškas** arba ***Daniliškių miškas, Daugirdiškių miškas*** – miškas Lietuvoje, Trakų rajone ir Elektrėnų savivaldybėje, 6 km į šiaurės vakarus nuo Trakų, 6 km į pietus nuo Vievio. Priklauso Trakų miškų urėdijai (Semeliškių girininkijai). Apima 13,5 km² plotą.

Būdingas kalvotas paviršius. Dirvožemiai velėniniai jauriniai ar jauriniai priesmėliai, vietomis yra priemolių, smėlių. Miške telkšo 3 ežerai (Sasonė, Dumbliukas, Kūdriai), nemaža pelkynių.

Pelkė Daugirdiškių miške
Medynai:

* eglynai: 42 %
* pušynai: 29 %
* beržynai: 13 %
* drebulynai: 7 %
* baltalksnynai: 4 %
* juodalksnynai: 2 %
* ąžuolynai, skroblynai, uosynai, guobynai: po 1 %

Jaunuolynai sudaro 39 % medynų, pusamžiai medžiai 50 %, pribręstantys 6 %, brandūs 5 %.

Rusakalnio miške (79 kvartale) stūkso Daniliškių piliakalnis (Totorių kalnas) taip pat yra (91 kvartale) kapinynas, vadinamas Totorių kapinėmis. Miške įsikūrę kaimai: Daniliškės, Suslonys, Panevėžė, Naujadvaris, Signalai, Kudrionys, Maidonys, Katiliškės, Palapiškės, Malinauka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rusakalnio miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 588
| Grenlandijos rigsdaleris |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1803 – 1874** | → |

 |  |
| *Grenlandijos 6* skilling rigsmont *banknotas (1856 m.)* |
|  |
| **Naudojo:** | Grenlandijos vėliava Grenlandija |
|  |
| **Smulkesnis vnt.:** | skilingas: 1/96 |
|  |
| **Pririštas:** | Danijos rigsdaleris: 1:1 |
|  |
| **Nominalai:** | Banknotai: ¼, ½, 1, 5 rigsdaler; 6, 12, 24 skilingai   Monetos: nebuvo |
|  |
| **Spausdino:** | Kongel. Grønlandske Handel; Handelsstederne i Grønland |

**Grenlandijos rigsdaleris** – Grenlandijos piniginis vienetas, naudotas iki 1874 m. Atitiko Danijos rigsdalerį, kuris irgi Grenlandijoje buvo apyvartoje nuo 1803 m.

Istorija
--------

Iki 1813 m. *rigsdaler courant* buvo lygus 96 skilingams (*skilling*). 1813 m. *rigsdaler courant* buvo pakeistas rigsbanksdaleriu (*rigsbanksdaler*). Keitė kursu 6 *rigsdaler courant* į rigsbanksdalerį, o rigsbanksdaleris buvo lygus 96 *rigsbank skilling*. 

1854 m. buvo pakeisti pavadinimai: *rigsbanksdaler* į *rigsdaler*, o *rigsbank skilling* į *skilling rigsmønt*. 1874 m. buvo įvesta Grenlandijos krona, keitimo kursas 2 kronos = 1 rigsdaleriui.

Banknotai
---------

1803 m. Karališkasis Grenlandijos prekybos departamentas (*Kongel. Grønlandske Handel*) apyvarton įvedė šių nominalų banknotus: 12 ir 24 skilingų, ½ ir 1 *rigsdaler courant*. Kitais metais banknotų leidimą perėmė *Handelsstederne i Grønland* ir išleido 6 ir 12 skilingų, ¼, ½, 1 ir 5 *rigsdaler courant* banknotus.

1819 m. atlikta pinigų reforma, įvesti 6, 12 ir 24 skilingų bei 1 rigsbankdalerio nominalų banknotai. 1856 m. juos pakeitė tokių pačių nominalų banknotai, bet jau vadinti *skilling rigsmønt* ir *rigsdaler*.

Nuorodos
--------
| **Grevillea** |
| --- |
| Grampiano grevilėja (*Grampians Grevillea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Protėjiečiai  *( Proteales)* |
| Šeima: | Protėjiniai  *( Proteaceae)* |
| Gentis: | Grevilėja  *( Grevillea)* |

 |

**Grevilėja** (*Grevillea*) – priklauso protėjinių šeimos augalų grupei. Kilusi iš atogrąžų miškų ir atviresnių buveinių Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Naujojoje Kaledonijoje, Sulavese ir kitose Indonezijos salose į rytus nuo Voliso linijos.

Gyvojoje gamtoje priskaičiuojama apie 350 šio augalo rūšių. Kaip dekoratyvinis augalas dažniausiai auginama didžioji grevilėja. Tai yra medelis, kuris užauga iki 2 metrų aukščio. Žydi oranžiniais arba raudonai rudos spalvos neįprastos formos žiedais.

Aprašymas
---------

Krūmas arba neaukštas medis. Lapai linijiški, lancetiški, rečiau kiaušiniški, kartais plunksniškai suskaldyti. Žiedai susitelkę į tankias viršūnines kekes. Taurėlapiai vainiklapių pavidalo, suaugę į lanku išsilenkusį arba susiraičiusį vamzdelį, balti, geltoni, oranžiniai, rausvi, raudoni, kartais kelių spalvų. Vaisius – lapavaisis, neretai jo sienelės sumedėjusios. Sėklos dažniausiai su sparneliais.

Rūšys
-----

* ilgalapė grevilėja (*Grevillea hookeriana)*,
* kadaginė grevilėja (*Grevillea juniperina*),
* rausvoji grevilėja (*Grevillea banksii*),
* smulkialapė grevilėja (*Grevillea thelemanniana*),
* tvirtoji grevilėja (*Grevillea robusta*)

Šios rūšys yra dekoratyviniai augalai, šilto klimato srityse auginami želdynuose. Skinti žiedynai naudojami puokštėms komponuoti.

* gluosnialapė grevilėja (*Grevillea dimidiata*),
* baltoji grevilėja (*Grevillea pilulifera*),
* mimozinė grevilėja (*Grevillea mimosoides*)

Šios rūšys – nuodingi augalai.

* G. candelabroides, Mingenew*G. candelabroides*, Mingenew
* Grevillea dielsiana*Grevillea dielsiana*
* G. wickhamii aprica*G. wickhamii aprica*
* G. rivularis*G. rivularis*

Panaudojimas
------------

Tvirtosios grevilėjos mediena naudojama baldams gaminti, apdailai, drožiniams.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grevilėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Grevilėja (Visuotinė lietuvių enciklopedija)

Nuorodos
--------

* (Grevilėja) Australijos vietinių augalų augintojų asociacija Archyvuota kopija 2014-11-10 iš Wayback Machine projekto.
Namas su apartamentais Havre
**Apartamentas** (pranc. *appartement*, 'butas, patalpa') – didelis, prabangus butas arba kelių kambarių numeris viešbutyje. Dažniausiai tai reprezentacinių patalpų grupė, skirta naudoti vienam asmeniui.

Apartamentų atsiradimas siejamas su XVI a. statytų rūmų architektūra. Prancūzijoje apartamentai XVII a. buvo skirstomi į didžiuosius ir mažuosius. Didžiosios reprezentacinės rūmų patalpos buvo naudojamos valdovo oficialiems priėmimams, mažosios – valdovui privačiai gyventi. Nuo XIX a. apartamentais priimta vadinti prabangius didelius butus ar viešbučių numerius.

Lietuvoje
---------

Nekilnojamojo turto rinkoje apartamentai gali būti vadinami prestižiniu būstu. „Apartamentų" terminas vartojamas kaip aukštos klasės būsto sinonimas. Buto ir apartamentų sąvokos skirtingos, turinčios apibrėžtą teisinį statusą, priklausomai nuo patalpų paskirties (poilsinės, gyvenamosios). Kartais apartamentais įvardijamos ne tik gyvenamosios ar poilsio paskirties patalpos, toks terminas gali būti taikomas ir komercinės paskirties patalpoms, apmokestinamoms skirtingais nekilnojamojo turto mokesčio tarifais.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Apartamentas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. 1 2 3  Ar apartamentai iš tiesų tėra paprastas butas? *lrytas.lt* Archyvuota kopija 2021-03-01 iš Wayback Machine projekto.
**Jonas Dauguvietis** (g. 1928 m. rugpjūčio 16 d. Bargailiuose, Radviliškio raj.) – choro dirigentas.

Biografija
----------

1954–1958 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Vladas Balsys). 1973–1978 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Leningrado kultūros institute (dėst. M. Paulavičius ir V. Dainikovas).

Nuo 1958 m. Kauno rajono Babtų kultūros namų meno vadovas. Suorganizavo mišrųjį chorą ir daug metų jam vadovavo. 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinių dainų švenčių konkursuose laimėjo prizinių vietų, nemažai koncertavo.

Nuo 1965 m. Kauno rajoninių kultūros namų meno vadovas. 1975–1977 m. Kauno šilko kombinato dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Ansamblis – 1977 m. respublikinio konkurso laureatas.

1978–1987 m. Kauno miesto kultūros skyriaus metodininkas, iki 1990 m. Kauno „Inkaro" gamyklos kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą paruošė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms bei 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, daug koncertavo Kaune ir kitur. Pastarajai dainų šventei dar parengė ir Neveronių šiltnamių kombinato mišrųjį chorą. Vėliau iš buvusio „Inkaro" ansamblio ir akcinės bendrovės „Silva" dainininkų suorganizavo mišrųjį chorą, kurį paruošė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje.

Kartu su J. Kupstu Jonučių vidurinėje mokykloje suorganizavo vaikų pučiamųjų instrumentų orkestrą. Orkestras jau dalyvavo Kauno miesto dainų šventėje ir 1996 m. pučiamųjų orkestrų šventėje Šiauliuose. Kolektyvas dalyvavo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje.

J. Dauguvietis buvo Kauno rajono ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas, Juozo Naujalio chorų konkursų Raudondvaryje organizatorius. 1988 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Jonas Danauskas** (1861 m. Utėnai, Rozalimo valsčius – 1937 m. spalio 29 d. Rozalimas) – Lietuvos tautodailininkas medžio drožėjas, tapytojas.

Biografija
----------

Mokėsi iš dievdirbio tėvo Ksavero, sekė bažnytinės dailės pavyzdžiais. 1907 m. dalyvavo Pirmojoje lietuvių dailės parodoje Vilniuje. Išdrožė šventųjų skulptūrų (kai kurios su 1892 m. data) Klovainių Švč. Trejybės, Pušaloto Šv. apaštalų Petro ir Povilo, Rozalimo Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčioms. Pastarosios apsidėje – monumentalią skulptūrinę grupę „Nukryžiuotasis" (1917 m.). Išliko jo drožtų altorių, smulkiosios architektūros statinių (kryžių, koplytstulpių su skulptūromis). Skulptūros realistinės, turi savitai suvokto baroko bruožų. Nutapė religinių paveikslų („Stacijos", „Nukryžiuotasis", 1888 m.) .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Jonas Danauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 443 psl.
**Jonas Danguolis Diliūnas** (g. 1935 m. vasario 4 d. Širvintose) – Lietuvos geologas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1959–1968 m. dirbo Lietuvos geologijos valdybos organizacijose. Nuo 1968 m. dirba Geologijos institute (nuo 2002 m. Geologijos ir geografijos institutas), Požeminio vandens išteklių dirbtinio papildymo ir eksploatavimo metodų laboratorijos, Hidrogeologijos skyriaus, Požeminio vandens skyriaus (vėliau sektoriaus) vadovas. 1968–1979 m. ir nuo 1996 m. dėsto Vilniaus universitete.

Mokslinė veikla
---------------

Atrado požeminio vandens telkinius, tyrinėjo požeminio vandens išteklius, jų panaudojimą bei gavybą Vilniaus, Kauno, Klaipėdos ir kt. Lietuvos miestų vandens tiekimui.

Bibliografija
-------------

* Nemuno ir Neries slėnių požeminio vandens panaudojimo perspektyvos, 1973 m.
* Požeminio vandens išteklių dirbtinio papildymo sistemų įrengimas ir eksploatavimas, su kitais, 1984 m.
* Spindulinių šulinių Lietuvoje naudojimo patirtis ir perspektyvos, su kitais, 1986 m.
* Geležis Lietuvos gėlame požeminiame vandenyje, su A. Jurevičiumi, 1998 m.
* Manganas Lietuvos gėlame požeminiame vandenyje, su A. Jurevičiumi, M. Kaminsku, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Danguolis Diliūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 771 psl.
| **Jonas Dautartas** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. sausio 8 d.Kaunas |
| Mirė | 1984 m. balandžio 11 d. (79 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | choro ir operos dirigentas, dainininkas |
| Partija | 1951 m. SSKP |

**Jonas Dautartas** (1905 m. sausio 8 d. Kaune – 1984 m. balandžio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos choro ir operos dirigentas, dainininkas.

Biografija
----------

1923 m. stažavo Valstybės teatre, po metų paskirtas choro artistu ir sufleriu. Teatre dirigavimo meno mokėsi stebėdamas dirigentų Juliaus Štarkos, Juozo Tallat-Kelpšos ir Mykolo Bukšos darbą. 1924–1930 m. mokėsi Kauno muzikos mokykloje
dainavimo ir kontraboso klasėse. 1924–1944 m. Valstybės teatro choro artistas.

1944–1947 m. Kauno muzikinės komedijos teatro chormeisteris ir dirigentas, LSSR operos ir baleto teatro choro artistas. Kurį laiką vadovavo Kauno miesto mėgėjų chorams ir dainavo vyrų kvartete. 1947–1968 m. LSSR operos ir baleto teatro vyr. chormeisteris, 1952–1953 m. teatro direktorius, 1962–1963 m. laikinai einantis direktoriaus pareigas. 1953–1954 m. LSSR kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos viršininkas.

Muzikinė veikla
---------------

1955, 1960, 1965, 1970 m. respublikinių dainų švenčių konsultantas ir vyr. dirigentas, įvairių meno komisijų narys, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri pirmininkas arba narys. Parengė daug užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių operų chorų. Minėtina Modesto Musorgskio „Borisas Godunovas" (1950 m.), Aleksandro Borodino „Kunigaikštis Igoris" (1952 m.), Vytauto Klovos „Pilėnai" (1956 m.) ir „Duktė" (1960 m.), Balio Dvariono „Dalia" (1959 m.), Džiuzepės Verdi „Aida" (1963 m.), Antano Račiūno „Saulės miestas" (1965 m.), Vytauto Paltanavičiaus „Kryžkelėje" (1967 m.), Vytauto Laurušo „Paklydę paukščiai" (1967 m.) ir kt.

Įvertinimas
-----------

* 1951 m. Stalino premija
* 1954 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1957 m. LSSR liaudies artistas
* 1960 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. *Jonas Dautartas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 400-401
2. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
**Jemeno tarptautiniai santykiai** pradėjo vystytis tik nuo 1962 m. nes iki tol šalis dėl savo susiskaldymo ir kitų priežasčių buvo izoliuota nuo savo kaimynų ir kitų šalių. Tiesa, 1934 m. santykius su Saudo Arabija nubrėžė Taifo sutartis. Vėliau ši sutartis, kuri nustatė įvairius šalių santykius ir klausimus, buvo atnaujinama kas 20 metų.

1958 ir 1959 m. Šaiurės Jemene pradėjo veikti Tarybų Sąjungos ir Kinijos pagalbos šaliai misijos. Jos tapo pirmosiomis ne musulmonų misijomis šalyje. 

1989 m. Šiaurės Jemenas prisijungė prie Irako, Jordanijos ir Egipto bei visi kartu sudarė Arabijos jungtinę tarybą. Ši taryba rūpinosi glaudesniais ekonominiais klausimais tarp šalių narių. 

1967 m. britų pajėgos pasitraukė iš Jemeno teritorijos ir įsikūrė Pietų Jemeno valstybė. Ji turėjo gerus santykius su visais savo kaimynais, tačiau geriausiai sutarė su Tarybų Sąjunga ir kitomis marksistinėmis valstybėmis. Tiesa, su Arabijos pusiasalio šalimis Pietų Jemenas dažnai nesutarė. 1969 ir 1973 m. tarp Pietų Jemeno ir Saudo Arabijos buvo kilę kariniai konfliktai.

1990 m. susijungus abejoms Jemeno dalims, šalis pradėjo jungtis prie svarbiausių pasaulio organizacijų. Šalis yra Jungtinių Tautų, Arabų lygos ir Islamų konferencijos organizacijos narė. Jemenas yra pasirašęs branduolinio ginklo nenaudojimo sutartį. Persijos įlankos karinė krizė stipriai paveikė Jemeno santykius. Kaip Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos narys, Jemenas dalyvavo 1990 ir 1991 m. dalyvavo tarybos veiksmuose prieš Kuveitą ir Iraką, tiesa, pasisakydama prieš karinės jėgos panaudojimą. Šios šalys reagavo neigiamai ir dėl to nutraukė bet kokius ryšius su Jemenu. Apie 850 000 Jemeno gyventojų grįžo į šalį, pasitraukdamos iš šių šalių.

Užsienio turistų pagrobimai yra didelė Jemeno vyriausybės problema. Daugumoje atvejų pagrobėjai bandė paveikti šalies vyriausybę tokiais veiksmais. 2009 m. birželį Jemene buvo pagrobti 9 užsienio turistai, iš kurių 7 buvo nužudyti, du vaikais išgyveno.

Jemenas turi istoriškai gerus santykius su Somaliu. Per ilgą šalių istoriją kiekvienoje jų gyveno daug kitos šalies gyventojų, kurie įtakojo kultūrą. 2007 m. duomenimis Jemen gyveno apie 110 000 Somalio gyventojų. 

Puikius santykius Jemenas palaiko ir su kitu netiesioginiu savo kaimynu Džibučiu. Šalių vyriausybės daug investuoja viena kitos valstybėje. 2008 m. pasirodė pranešimų, kad Saudo Arabijos verslininkas netikras Osama bin Ladeno brolis Tarekas bin Ladenas planavo tarp šių šalių per Bab el Mandebą pastatyti tiltą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Treaty of Taif, 1934 Archyvuota kopija 2012-02-05 iš Wayback Machine projekto.
Gyventojų kitimas 1961 - 2003 m. Šalies populiacija skaičius per šį laikotarpį išaugo beveik 4 kartus. Gyventojų skaičius grafike yra pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Jemeno demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 23 822 783 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 46,2 %
* *15-64 m.:* 51,3 %
* *65 m. ir vyresni:* 2,5 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 16,8 m.
* *vyrų:* 16,7 m.
* *moterų:* 16,8 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 3,453 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 42,14 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 7,61 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 31 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 4,9 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,92 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,03 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 54,7 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 63,27 m.
* *vyrų:* 61,3 m.
* *moterų:* 65,33 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 50,2 %
* *vyrų:* 70,5 %
* *moterų:* 30, % (2003 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Jemenas (angliškai) Archyvuota kopija 2016-08-06 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
Niurnbergo radijų gamyklos valgyklos nuortrauka, kurioje matomi dirbantys jos darbuotojai, priskiriami prie organizacijos (gamyklos) tarnautojų
**Organizacijos tarnautojai** (angl. *Support staff*) – organizacijos struktūros dalis, kuri padeda kitiems darbuotojams atlikti savo funkcijas.

Henrio Mintsbergo teigimu, tipiškoje gamybos įmonėje tarnautojams priskirtini darbuotojai dirbantys valgykloje, su paštu, išmokantys atlyginimus, teisės ir viešųjų ryšių skyriuose.

Tarnautojai, Mintsbergo teigimu, skirstytini į tuos, kurių darbui reikia aukštos kvalifikacijos, ir tuos, kurių darbui tokios kvalifikacijos nereikia. Žemos kvalifikacijos tarnautojai, jo nuomone, yra mažiausiai įtakinga organizacijos dalis, nes jie gali būti nesunkiai pakeisti, ir paskirstyti po skirtingas organizacijos dalis, dėl ko jiems sunkiau derinti savo veiksmus. Aukštos kvalifikacijos tarnautojų įtaka remiasi kompetencijos sistema. Dirbdami mažose grupėse, jie linkę skatinti bendradarbiavimą organizacijos viduje.

Išnašos
-------

1. ↑  Robertas Jucevičius „Strateginis organizacijų vystymas", „Pasaulio lietuvių kultūros, mokslo ir švietimo centras", 1998, ISBN 9986-418-07-0, 81-92 psl.
2. ↑  Henry Mintzberg, „Power In and Around Organizations", Prentice Hall, 1983, 114-115 psl.
3. 1 2 3 4  Henry Mintzberg, „Power In and Around Organizations", Prentice Hall, 1983, 137-139 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rytų ir Vakarų Karelijos
**Rytų Karelija** (dar vadinama **Rusijos Karelija**) - istorinės Karelijos rytinė dalis, susiformavusi XVII a. padalijus Kareliją.

Rytinės ir Vakarinės Karelijos atsirado po to, kai 1617 m. Stolbovo taika iki tol Rusijai (Maskvos Didžiajai Kunigaikštystei) priklausiusios Karelų žemės buvo padalintos: Vakarinę Kareliją užvaldė Švedijos karalystė, o rytinė liko Rusijai. Šiuo padalinimu buvo nustatytos apytikrės sienos tarp Rusijos ir vėliau atsiradusios Suomijos.

Rytinę Kareliją sudaro trys istoriniai subregionai: Baltoji Karelija, Onegos Karelija ir Oloneco Karelija.

Rytinė Karelija buvo administruojama kaip Archangelsko gubernija ir Oloneco gubernija. 1917-20 m. dėl jos vyko karas tarp TSRS ir Suomijos, kuri laikė Rytų Kareliją sudėtine savo valstybės dalimi. Tačiau Rusija regioną išlaikė ir ėmė administruoti kaip Karelijos ATSR. 1939-40 m. vėl vyko Žiemos karas dėl Rytų Karelijos, tačiau ji vis tiek liko Rusijos dalimi.

1940 m. teritorijoje suformuota Suomijos-Karelijos TSRS, kuri 1956 m. perorganizuota į Karelijos ATSR. 1991 m. pervardinta Karelijos Respublika.