recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Antarkties konvergencija pažymėta mėlyna linija
**Antarkties konvergencija** – sezoniškai kintanti kreivė, apjuosianti Antarktidą. Žymi ribą, kur šaltas, į šiaurę tekantis vanduo, susilieja su santykinai šiltesniais subantarktiniais vandenimis.
Ši linija, kaip ir Arktikos medžių riba, yra natūrali riba, o ne dirbtinė, kaip platumos linija. Arktyje tokios konvergencijos nėra, nes šiaurės ašigalio regioną supa daug žemės.

Vieta
-----

Antarkties konvergencija yra maždaug 32–48 km pločio zona. Platuma priklauso nuo metų laiko bei ilgumos, ir driekiasi Atlanto, Ramiajame ir Indijos vandenynuose tarp pietų platumos 48-osios ir 61-osios paralelių.
Nors šiaurinė riba įvairuoja, 1980 m. Antarkties jūrų gyvųjų išteklių apsaugos konvencijoje ji apibrėžta kaip 50°S, 0°; 50°S, 30°E; 45°S, 30°E; 45°S, 80°E; 55°S, 80°E; 55°S, 150°E; 60°S, 150°E; 60°S, 50°W; 50°S, 50°W; 50°S, 0°.
Nors ši zona yra paslanki, paprastai nuo savo vidutinės pozicijos ji nenukrypsta daugiau nei pusė laipsnio platumos.
Tikslią ribą nurodo staigus jūros vandens temperatūros sumažėjimas iš šiaurės į pietus, vidutiniškai nuo 5,6 ° C iki 2,8 ° C ir žemiau 2 ° C.

### Vietos į šiaurę nuo konvergencijos

* Folklando salos
* Tristanas da Kunja
* Gufo sala
* Princo Edvardo salos
* Krozė salos
* Amsterdamo sala
* Šv. Pauliaus sala
* Makvorio sala
* Kempbelo salos
* Oklendo salos
* Baunčio salos
* Antipodų salos
* Diego Ramireso salos
* Ugnies Žemė
* Estadoso sala

### Vietos į pietus nuo konvergencijos

* Pietų Šetlando salos
* Pietų Orknio salos
* Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salos
* Buvė sala
* Herdo sala
* Makdonaldo salos
* Balenio salos
* Skoto sala
* Petro I sala

Kergeleno salos yra maždaug ties konvergencija.

* Pietų poliaratis
* Pietų vandenynas
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų batuto gimnastika |
| **Atstovaujant: Baltarusijos vėliava Baltarusija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio de Žaneiras | Batutas |

**Vladzislavas Gančarovas** (blrs. *Уладзіслаў Ганчароў*, g. 1995 m. gruodžio 2 d. Vitebske) – Baltarusijos gimnastas, kuris specializuojasi tramplino gimnastikos batuto rungtyse. Olimpinis čempionas.

Biografija
----------

Sportininkas pradėjo treniruotis batuto gimnastiką nuo šešerių. 2012 m. įvyko pirmasis baltarusio tarptautinis startas. Tais pačiais metais sportininkas pelnė auksą pasaulio taurės etape Sofijoje. 2014 m. Gančarovas tapo Europos čempionu ir pasaulio čempionato bronzos medalininku. 2015 m. Europos žaidynėse iškovoti du sidabro medaliai – individualioje rungtyje ir vyrų sinchroniniame pasirodyme. Tais pačiais metais sportininkas laimėjo dar tris pasaulio čempionato medalius – sidabras individualioje rungtyje, sidabras sinchroniniuose šuoliuose ir bronza komandinėje įskaitoje.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse baltarusis pateko į finalą, kuriame netikėtai įveikė Kinijos gimnastus Dong Dong ir Gao Lei bei tapo olimpiniu čempionu. Tai pirmasis Baltarusijos medalis batuto gimnastikoje ir pirmasis auksas bet kokioje gimnastikos disciplinoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGimnastikos olimpiniai čempionai vyrų pratimuose ant batuto |
| --- |
|  |
| 

* 2000:  Aleksander Moskalenko (RUS)
* 2004:  Jurij Nikitin (UKR)
* 2008:  Lu Chunlong (CHN)
* 2012:  Dong Dong (CHN)
* 2016:  Vladzislavas Gančarovas (BLR)
* 2020:  Ivan Litvinovič (BLR)
 |

 |
| **Deinococcus radiodurans** |
| --- |
| Deinococcus radiodurans |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Bakterijos  *( Bacteria)* |
| Tipas: | *Deinococcus-Thermus*  *( Deinococcus-Thermus)* |
| Klasė: | *Deinococci*  *( Deinococci)* |
| Eilė: | *Deinococcalles*  *( Deinococcalles)* |
| Šeima: | *Deinococcaceae*  *( Deinococcaceae)* |
| Gentis: | *Deinococcus*  *( Deinococcus)* |
| Rūšis: | *Deinococcus radiodurans*  *( Deinococcus radiodurans)* |

 |
| Binomas |
| ***Deinococcus radiodurans***ex Raj et al. 1960 |

***Deinococcus radiodurans*** – *Deinococcus* genties bakterijų rūšis.

Tai ekstremofilas, pats atspariausias radiacijai iš visų žinomų Žemės organizmų. Tuo tarpu, kai 10 Gy (grėjų) yra žmogui mirtina radiacijos dozė, o 60 Gy – *Escherichia coli* bakterijoms (vienoms gausiausių Žemėje simbiotinėms bakterijoms), esant 5000 Gy dozei, *Deinococcus radiodurans* nepraranda gyvybingumo, o esant milžiniškai 15000 Gy išlieka 37 % gyvybingos.

Bakterija atspari dehidracijai, karščiui, šalčiui, gali išgyventi vakuume ir rūgštyje.

Dėl atsparumo daugiau nei vienam ekstremaliam veiksniui, šios bakterijos vadinamos poliekstremofilinėmis.

Nuorodos
--------

Tim Lottman - *Deinococcus radiodurans* Archyvuota kopija 2007-08-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Vlodavos geležinkelio stotis |
| Vlodavos geležinkelio stotis 
Vlodavos geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Orchuvekas |
| Platformų skaičius | 2 |
| Linijų skaičius | 1 |
| Atidaryta | 1887 m. |

**Vlodavos geležinkelio stotis** (lenk. *Włodawa stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Orchuveko kaime, rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, Vlodavos apskrityje, Vlodavos valsčiuje. 1887 m. per kaimą nutiesta geležinkelio linija Chelmas-Brestas, tačiau 1939 m. rugsėjo 3 d. naciai subombardavo šalia kaimo stovėjusį geležinkelio tiltą, kuris ėjo per Vakarinio Bugo upę, po karo tiltas nebuvo atstatytas. Iki susprogdinant tiltą stotis vadinta *Bug Włodawski*, o kitoje upės pusėje esančiame Tamašovkos kaime stovėjusi stotis vadinta *Vlodavos* stotimi. Po karo stočiai tapus galine stotimi priklauso Chelmas-Vlodava geležinkelio linijai. Iki Sobiburo geležinkelio stoties yra 8,1 km ir iki Tamašovkos geležinkelio stoties buvo 2,7 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Sobiburas
**Vlodava**
*Tamašovka*

 |

* Tilto per upę likučiaiTilto per upę likučiai
* Susprogdinto tilto vietaSusprogdinto tilto vieta
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).
Susano nužudo Jamata na Oroči. 1887 m. Jošitoši piešinys
**Jamata no Oroči** (jap. 八岐の大蛇 – 'aštuongalvė/aštuonkaklė gyvatė-siaubūnas') japonų mitologijoje – siaubingas sutvėrimas, žinomas iš mito apie audrų dievą Susano. Šis dievas žemėje sutinka pirmuosius žmones Asinadzuti ir Tenadzuti, kurie jam papasakoja apie Jamata no Oroči, surijusi jų septynias dukteris. Susano tada prašo senolio atiduoti Kusindahimė jam į žmonas. Gavęs sutikimą, jis mergaitę paverčia į šukas ir įsmeigia į savo šukuoseną, o senoliams paliepia išvirti aštuonissyk išvalytą sakę, sutverti aptvarą, aptvare atidaryti aštuonerius vartus, prie kiekvienų vartų padaryti po pakylą, o ant kiekvienos pakylos pastatyti po statinaitę su sake.

Susano sumanymas pasirodo sėkmingas: atvykęs mergaitės Jamata no Oroči įmerkė savo galvas į statines su sake ir prisigėręs užmigo. Susano sukapojo slibiną į gabalus, dėl ko „Hi upė vietoje vandens pasruvo kraujais". Vidurinėje gyvatės uodegoje Susano aptiko kardą, ir palaikęs jį reto grožio, nunešė deivei Amaterasu.

Japonų tyrinėtojų nuomone, mitas apie Susano pergalę prieš Jamata no Oroči yra seniausias iš daugybės japonų liaudies legendų apie didvyrius, savo kalaviju ir gudrybe nugalinčius pabaisas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kojiki*, I d. *Nihongi*, I d.
2. ↑  Мифы народов мира. *Ямата-но ороти* , Е. М. Пинус – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kazimieras Malachovskis** |
| --- |
|  |
| Malachovskiai |
| Malachovskių herbas |
| Malachovskių herbas |
|  |
| Gimė | 1765 m. vasario 24 d. |
| Mirė | 1845 m. sausio 5 d. (79 metai) |
|  |
|  **Vikiteka** | Kazimieras Malachovskis |

**Kazimieras Malachovskis** (lenk. *Kazimierz Małachowski*, 1765 m. vasario 24 d. – 1845 m. sausio 5 d.) – Lenkijos generolas.

Biografija
----------

Įstojo į tarnybą paprastu kanonieriumi 1776 metais. Po ATR trečiojo padalijimo bėgo į Italiją. 1797 metais įstojo į Lenkijos legionus, Trebio mūšyje buvo paimtas į nelaisvę, po to vėl įstojo į Prancūzijos armiją. 1805 metais pakeltas į pulkininkus. 1812 metais perėjo tarnauti į Napoleono vasalinę Varšuvos kunigaikštystės armiją. Po Berezino mūšio gavo brigados generolo titulą ir pavedė į Varšuvą Lenkijos karių likučius.

1815 metais buvo paskirtas Novogeorgijevsko gubernatoriumi.

Aktyviai dalyvavo 1831 metų sukilime, po Ostrelenko mūšio pakeitė Henriką Dembinskį.

Po Varšuvos kapituliacijos paliko titulus ir išvažiavo į Prancūziją, kur ir mirė.
**Vlado Perlemuter** (g. 1904 m. gegužės 26 dieną Kaune, tuometinėje Rusijos Imperijoje; † 2002 m. rugsėjo 4 dieną Ženevoje, Šveicarija) – iš Lietuvos žydų kilęs prancūzų pianistas ir pedagogas.

Nuo trejų metų gyveno Prancūzijoje, mokėsi Paryžiaus konservatorijoje pas Morisą Moškovskį (Moritz Moszkowski), vėliau pas Alfredą Korto (Alfred Cortot). 1924 metais susipažino su Morisu Raveliu (Maurice Ravel), kartu su juo pergrojo visus kompozitoriaus kūrinius fortepijonui ir vėliau tapo žymiausiu Ravelio kūrinių interpretatoriumi. Surengė ištisus koncertų ciklus, kuriuose skambėjo visi šio kompozitoriaus fortepijoniniai kūriniai. Kiti mėgiami pianisto kompozitoriai buvo Volfgangas Amadėjus Mocartas (Wolfgang Amadeus Mozart) ir Frederikas Šopenas (Frédéric Chopin). Jis ne kartą įėjo į Šopeno pianistų konkurso žiūri. Jis taip pat buvo „Paloma O'Shea de Santander" konkurso žiuri narys (1977).

Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Šveicarijoje. Į Paryžių grįžo 1950 metais. 1951–1977 m. dėstė Paryžius konservatorijoje. Paskutinį savo koncertą surengė Ženevoje 1993 m. gegužės 7 d. būdamas 89 metų. Koncerto programą sudarė tik Ravelio kūriniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Improvisation* so *piano*, Jean-Pierre Thiollet, Neva Editions, 2017, p. 27. ISBN 978-2-35055-228-6
| **Anna Piwkowska** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. vasario 12 d. (60 metų) |
|  |
| Veikla | poetė, prozininkė, literatūros kritikė |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |

**Ana Pivkovska** (lenk. *Anna Piwkowska*, g. 1963 m. vasario 12 d.) – lenkų poetė, prozininkė ir literatūros kritikė.

Biografija
----------

Ana Pivkovska baigė lenkų filologijos studijas Varšuvos universitete. Specializuojasi akmeizmo laikotarpio poezijoje, yra parašiusi dvi studijas apie Anos Achmatovos kūrybą.

1989 m. pasirodė pirmoji Pivkovskos poezijos knyga. Iš viso išleista maždaug dešimt šios autorės poezijos knygų. Kaip prozininkė debiutavo 2007 m.

Kūryba versta į rusų, vokiečių, slovėnų ir kitas kalbas.

Lietuvoje Pivkovska žinoma kaip paauglių rašytoja – į lietuvių kalbą išversta autorės apysaka „Frančeska" apie trylikametę paauglę.

Nuorodos
--------

* Trumpa Annos Piwkowskos biografija (anglų k.)
* Anna Piwkowska. Juodoji gulbė. Ištrauka iš knygos „Achmatowa, czyli Rosja" („Achmatova, tai yra Rusija"). *Literatūra ir menas.* 2014 m. lapkričio 7 d. Archyvuota kopija 2017-03-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cebus apella** |
| --- |
| Juodagalvis kapucinas (Cebus apella)Juodagalvis kapucinas (*Cebus apella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Kabiauodegės beždžionės  *( Cebidae)* |
| Gentis: | Kapucinai  *( Cebus)* |
| Rūšis: | Juodagalvis kapucinas  *( Cebus apella)* |

 |
| Binomas |
| ***Cebus apella***Linnaeus, 1758 |

**Juodagalvis kapucinas** (*Cebus apella*) – kapucinų (*Cebus*) genties beždžionė.

Tai socialiniai gyvūnai, gyvena grupėmis po 10-30 individų šiaurės-rytų Brazilijos kalnuotose, miškingose srityse. Tai išskirtinai medžiuose gyvenantys gyvūnai, žemėn nulipa tik atsigerti. Visaėdžiai: minta daugiausia vabzdžiais, vaisiais, taip pat retkarčiais nedideliais stuburiniais – driežais, paukščių jaunikliais.

Nėštumas – apie 180 dienų. Gimsta vienas jauniklis. Dvynukai labai reti. Pirmą savaitę po gimimo patelė vaiką nešiojasi ant krūtinės, labai rūpinasi juo.

Fizinės savybės
---------------

Uodega nelabai kibi, naudojasi ja tik balansavimui medžiuose. Emocijos išreiškiamos įvairiais gestais, garsais ir mimika. Sveria 2-4 kg. San Diego zoologijos sode vienas kapucinas išgyveno 40 metų. Moka plaukti.
|  |
| --- |
| Aleksandras Minionokas  blrs. *Аляксандр Мінёнак*  rus. *Александр Минёнок* |
|  
Aleksandras Minionokas 2016 m. |
| Biografija |
| Gimė | 2003 m. birželio 25 d. (20 metų) |
| Kilmė | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2011–dabar |

**Aleksandras Minionokas** (blrs. *Аляксандр Мінёнак*, rus. *Александр Минёнок*, g. 2003 m. birželio 25 d.) – Baltarusijos dainininkas.

Muzikuoti pradėjo nuo aštuonerių. Vaikinas priklauso šokių kolektyvui „Sensation", taip pat mokosi Rusijos „Populiariosios muzikos akademijoje". Atlikėjo motina daugelį metų dirba garsaus baltarusių festivalio „Slavianskij Bazar" organizatorių komandoje, todėl didžiąją dalį savo vaikystės Aleksandras praleido muzikos renginių užkulisiuose.

2016 metais atstovavo Baltarusijai „Vaikų Eurovizijos" dainų konkurse, su daina „Muzyka moich pobed" užėmęs 7-ą vietą.

Nuorodos
--------

* Daina „Muzyka moich pobed"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ruslanas Aslanovas  *„Volšebstvo (Magic)"*** |  **Baltarusijos atstovas vaikų Eurovizijoje**2016 | Po to:**–** |
| **Matas Kirlys** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. vasario 15 d.Nadiejiškis, Rokiškio valsčius, Rokiškio apskritis |
| Mirė | 1937 m. rugpjūčio 31 d. (39 metai)Vilkaviškis |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, visuomenininkas |
|  |
| Alma mater | Minsko mokytojų institutas |

**Matas Kirlys** (1898 m. vasario 15 d. Nadiejiškis, Rokiškio valsčius, Rokiškio apskritis – 1937 m. rugpjūčio 31 d. Vilkaviškis, palaidotas Vilkaviškio senosiose kapinėse) – Lietuvos pedagogas, visuomenininkas.

Biografija
----------

Mokėsi vietos pradinėje ir Petrapilio komercijos mokykloje. Vėliau mokslus tęsė hidrotechnikos mokykloje, Minsko mokytojų institute. Pasibaigus Pirmajam pasauliui karui, grįžo į Lietuvą, jam buvo suteikta mokytojo kvalifikacija. 1919 m. pradėjo dirbti Vilkaviškio apskrities Pūstapėdžių pradinėje mokykloje, vėliau paskirtas Pajavonio pradinės mokyklos vedėju. 1922–1927 m. buvo Ylakių ir Tauragės Naumiesčio vidurinių mokyklų mokytoju. Po to pedagoginį darbą dirbo Alytaus apskrities Laukintukų, Miroslavo ir Pošnios pradinėse mokyklose. Paskutinė darbovietės – pradinė mokykla Vilkaviškio apskrities Viktorinės kaime. Susirgęs džiova, buvo priverstas imti ilgalaikes atostogas ligai gydyti.

Buvo aktyvus visuomeninkas, Šaulių sąjungos narys. Sūnus – pedagogas Valentinas Kirlys (1921–1997), Alytaus miesto garbės pilietis.

Įvertinimas
-----------

* Nepriklausomybė dešimtmečio medalis
* Vytauto Didžiojo ordino medalis

Šaltiniai
---------

* Iš šaulių gyvenimo // Trimitas, 1937 m. Nr. 37, psl. 885
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Donacobius atricapilla** |
| --- |
| Juodagalvis donakobijus (*Donacobius atricapilla*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | *Incertae sedis*  *( Incertae sedis)* |
| Gentis: | **Donakobijai**  *( Donacobius)* |
| Rūšis: | Juodagalvis donakobijus  *( Donacobius atricapilla)* |

 |

**Juodagalvis donakobijus** (*Donacobius atricapilla*) – paukščių rūšis, priklausanti žvirblinių (*Passeriformes*) būriui, tačiau dėl šeimos nėra sutariama. Paplitusi Pietų Amerikoje ir Panamoje.

Seniau rūšis buvo priskiriama strazdinių, strazdų mėgdžiotojų, karetaitinių šeimoms, tačiau vėliau jų ryšiai atmesti. Dabar ieškoma giminingų rūšių Senajame Pasaulyje arba išskiriama atskira monotipinė donakobijų šeima.

Tai dažnas šlapynių paukštis, sutinkamas prie pelkių, senvagių, upių pakrančių ir kitur, kur gausu tankios ir aukštos vandens augmenijos. Arealas driekiasi nuo Panamos, Orinoko baseino šiaurėje iki pietryčių Brazilijos, rytų Bolivijos, Paragvajaus, šiaurės Argentinos.

Arealas
| **Aleksandras Mačiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1902 m. vasario 26 d.Šiauliai |
| Mirė | 1954 m. kovo 25 d. (52 metai)Niujorkas |
| Vaikai | Jurgis Mačiūnas |
|  |
| Veikla | inžinierius elektrotechnikas, dėstytojas, lietuvių visuomenės veikėjas. |
|  |
| Alma mater | Šarlotenburgo Aukštoji technikos mokykla Berlyne |

**Aleksandras Mačiūnas** (1902 m. vasario 26 d. Šiauliuose – 1954 m. kovo 25 d. Niujorke, JAV) – inžinierius elektrotechnikas, dėstytojas, lietuvių visuomenės veikėjas.

„Fluxus" judėjimo pradininko Jurgio Mačiūno tėvas.

Biografija
----------

1919 m. įsiveržus bermontininkams, buvo vienas iš partizanų būrių organizatorių, nuo spalio mėn. – Šiaulių apygardos partizanų štabo narys. 1919 m. gruodžio 6 d. paskirtas Šiaulių geležinkelio stoties komendantu.

1920 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1924 m. – Šarlotenburgo Aukštąją technikos mokyklą Berlyne. Besimokydamas dalyvavo Berlyno lietuvių studentų draugijos veikloje, buvo alpinistas, pasiekė keliolika metų išsilaikiusį Vokietijos alpinizmo rekordą.

Baigęs studijas dirbo „Siemens" elektros bendrovėje Berlyne, 1926–1940 m. – šios bendrovės atstovas Kaune. Nuo 1926 m. – laikraščio „Naujoji gadynė" bendradarbis, rašė į žurnalus „Tautos ūkis", „Savivaldybė". Dėstė Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje, 1938–1940 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Technikos fakulteto adjunktas.

1928 m. susituokė su baleto šokėja Leokadija Saikauskaite-Matulioniene. 1930 m. jiems gimė dukra Nijolė, o 1931 m. – sūnus Jurgis, vėliau tapęs žinomu JAV menininku.

Bolševikams likvidavus „Siemens" atstovybę, 1940–1944 m. dirbo Lietuvos energijos valdyboje ir Vytauto Didžiojo universiteto Elektros mašinų katedros vedėju.

1944 m. liepos mėn. pasitraukė į Vokietiją, kur dirbo JAV armijos dalinio elektrinėje ir dėstė Hanau persikėlėlių stovykloje elektromonterių kursuose. Nuo 1948 m. dirbo JAV projektavimo firmoje, dėstė Niujorko koledže, profesorius. 1949–1952 m. – Amerikos lietuvių inžinierių ir architektų draugijos organizatorius ir pirmasis pirmininkas.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2005-05-10 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazimieras Narutavičius** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. vasario 7 d.Brėvikiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1987 m. gegužės 22 d. (83 metai)Poznanė, Lenkijos Liaudies Respublika |
| Tėvas | Stanislovas Narutavičius |
| Motina | Joana Bilevičiūtė-Narutavičienė |
|  |
| Veikla | agronomas, politinis veikėjas |

**Kazimieras Narutavičius** (1904 m. vasario 7 d. Brėvikiuose, Rusijos imperija – 1987 m. gegužės 22 d. Poznanėje, Lenkijos Liaudies Respublika) – agronomas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1904 m. vasario 7 d. Brėvikiuose, Lietuvos Nepriklausomybės akto signataro Stanislovo Narutavičiaus ir Joanos Bilevičiūtės-Narutavičienės šeimoje. 1924 m. baigė lenkišką Kauno Adomo Mickevičiaus gimnaziją. Vėliau išvyko studijuoti į Nansi miestą Prancūzijoje, kur studijavo agronomijos inžineriją. Vėliau praktikavosi Danijoje.

Grįžęs į Lietuvą, 1934–1938 m. dirbo emisaru, kur jo užduotis buvo sureguliuoti Lietuvos ir Lenkijos diplomatinius santykius. 1940 m. Lietuvą okupavus sovietams buvo suimtas ir ištremtas į Altajaus kraštą, kur dirbo žvejybos pramonėje. 1947 m. K. Narutavičiui buvo leista išvykti gyventi į Lenkiją, kur jis apsistojo Poznanės mieste ir dirbo tekstilės pramonėje. Mirė 1987 m. gegužės 22 d. Poznanėje.

Nuorodos
--------

* Už kiekvieno didžio vyro – didi moteris! Archyvuota kopija 2013-03-06 iš Wayback Machine projekto.;

Literatūra
----------

* Jackiewicz Mieczysław, „Polacy na Litwie 1918–2000" (słownik biograficzny), Warszawa 2003
| Igapo-Asu |
| --- |
| **Ilgis** | 500 km |
| **Žiotys** | Madeira/Amazonė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Igapo-Asu** (port. *Rio Igapó-Açu*) arba ***Preto do Igapo-Asu*** – upė vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; kairysis Madeiros intakas (Amazonės baseinas). Prasideda į šiaurės vakarus nuo Manikorės, netoli Žari upės. Teka į šiaurės rytus. Prateka Tasiuano ežerą. Žemupyje skaidosi į dvi protakas – viena (30 km ilgio) įteka Madeiron į pietvakarius nuo Borbos, kita (Autaz Asu) ~220 km teka lygiagrečiai su Madeira ir per didžiulius pelkynių bei šlapynių plotus pasiekia Amazonę.

Didžiausi intakai: Luna, Tupana (kairieji), Autaz Mirinas (dešinysis).

Upės baseinas retai gyvenamas. Prie Autaz Asu atšakos įsikūręs Autazeso miestas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Multimodal Amazonas. *Ministério dos Transportes*, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Matadispranc. *Matadi* |
| --- |
| *Matadžio uostas 1965 m.* |
|  |
| 

MatadisMatadis

5°49′0″ p. pl. 13°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.81667°š. pl. 13.48333°r. ilg.﻿ / 5.81667; 13.48333﻿ (Matadis)Koordinatės: 5°49′0″ p. pl. 13°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.81667°š. pl. 13.48333°r. ilg.﻿ / 5.81667; 13.48333﻿ (Matadis) |
|  |
| **Valstybė** | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |
| **Provincija** | Vidurinis Kongas |
|  |
| **Meras** | Jean Marc Nzayidio |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 245 862  |

**Matadis** (pranc. *Matadi*) – miestas Kongo Demokratinės Respublikos vakaruose, kairiajame Kongo upės krante, 148 km nuo upės žiočių, Angolos pasienyje. Vidurinio Kongo provincijos administracinis centras. 245,9 tūkst. gyventojų (2004 m.). Matadis yra svarbiausias Kongo DR jūrų uostas, įsikūręs 8 km žemiau Livingstono krioklio, stabdančio tolesnę laivybą upe. Su sostine Kinšasa jungia plentas (per Kongą nutiestas kabamasis tiltas) ir geležinkelis. Greta yra neveikiantis Tšimpi oro uostas. Per Matadžio jūrų uostą eksportuojama mediena, kava. Yra žvejybos laivynas. Veikia šiluminė elektrinė.

Istorija
--------

Matadį 1879 m. įkūrė britų keliautojas Henris Mortonas Stenlis. Vietine kikongo kalba Matadis reiškia „uolą", mat aplink miestą plyti aukštos uolos.
| F1 2019 |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Codemasters Birmingham |
| Leidėjas | Codemasters |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2019 m. birželio 28 d. |
|
| Žanras (-ai) | Vairavimo |
| Režimas | Singleplayer, daugelio žaidėjų |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One |
| Versija |  |
| Variklis | EGO Engine 3.0 |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Optinis diskas,internetu |
|
| Licencija |  |
| Pirmtakas | F1 2009 |
| Kitos dalys | F1 2010 F1 2011 F1 2012  F1 2013  F1 2014  F1 2015  F1 2016  F1 2017 F1 2018 F1 2020 |
| codemasters.com/game/f1-2019/ |

**F1 2019** – „Codemasters" žaidimas, paremtas Formulės 1 lenktynėmis (2019 m. sezonu). Tai yra vienuolikta šio žanro „Codemasters" dalis. Pirmą kartą žaidimas išleistas dar neįpusėjus tikram Formulės 1 sezonui – 2019 m. birželio 28 d. 

Codemasters teigimu, ši versija buvo kuriama beveik dvejus metus ir bus „vienas ambicingiausių kūrinių Formulės 1 žaidimų istorijoje".

Galimybės žaidime
-----------------

Vienoje iš žaidimo versijų *Legends Edition* bus galimybė dalyvauti Formulės 1 čempionų Alain Prost ir Ayrton Senna dvikovose trasose.

Daugelio žaidėjų režime žaidėjai turės galimybę pakeisti savo automobilių išdažymą (įskaitant ir netikrų rėmėjų logotipus). 

Pirmą kartą šio žaidimo istorijoje karjeros režime žaidėjas pradės savo karjerą žemesniame Formulės 2 čempionate ir kils karjeros laiptais iki Formulės 1.

Pirmą kartą šio žaidimo serijoje pilotai sezono eigoje ar jam pasibaigus galės keisti komandas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  F1® 2019
2. ↑  F1 2019 game: customisation details, F2 championship and more
3. ↑  F1 2019 game includes official driver transfers for first time

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Petras Kurlavičius** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. gegužės 5 d. (71 metai)Ažubaliuose, Rokiškio raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos miškininkas, ekologas, ornitologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. |

**Petras Kurlavičius** (g. 1952 m. gegužės 5 d. Ažubaliuose, Rokiškio raj.) – Lietuvos miškininkas, ekologas, ornitologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1974 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1980 m. biologijos mokslų daktaras.

1974-2001 m. dirbo Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas). Nuo 1992 m. Lietuvos edukologijos universiteto, 1995-2000 m. ir Lietuvos žemės ūkio universiteto dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – miško paukščių bendrijos, paukščių buveinių pasirinkimas, rūšių apsaugos biologiniai pagrindai, kraštovaizdžio planavimas. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Paukščių pasiskirstymas agrarinių želdynų biotopuose, monografija, 1986 m. rusų k.
* Pietryčių Baltijos regiono miško salų paukščiai, monografija, 1995 m. anglų k.
* Paukščiams svarbios teritorijos Lietuvoje, su L. Raudonikiu, monografija, 2000 m. lietuvių ir anglų k.
* Vadovas Lietuvos paukščiams pažinti, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Petras Kurlavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 306 psl.
| ***Ieškant palaimos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Finding Bliss |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Julie Davis |
| Scenaristas (-ai) | Julie Davis |
| Vaidina | Leelee Sobieski |
| Metai | 2009 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Ieškant palaimos** (angl.  *Finding Bliss*) – 2009 m. komedija apie kino režisūros studija baigusią merginą, kuri, svajodama sukurti savo filmą, įsidarbina pornografijos kompanijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Leelee Sobieski – Džodė Balaban
* Denise Richards – Blis / Laura
* Matthew Davis – Džefas Dreikas
* Donnamarie Recco – Ketlina
* Kirsten Johnson – Irena Foks
* Mircea Monroe – Sindė
* Christa Campbell – Kato
* Ron Jeremy
* Stormy Daniels

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džodė Balaban, su pagyrimu baigusi kino režisūros mokslus, turi sukūrusi scenarijų savo filmui, tačiau jai niekaip nepavyksta sudominti kino studijų. Galiausiai sulaukusi teigiamo atsakymo dėl darbo redaktore Džodė supranta per klaidą atsiliepusi į pornografiją kuriančios studijos skelbimą, tačiau tame įžvelgia galimybę sukurti savo filmą. Tapusi režisieriaus Dreiko, anksčiau taip pat kūrusio rimtus filmus, redaktore ir scenarijaus autore, ji surenka aktorių, kurie sutinka dirbti veltui, komandą, ir ima naktimis filmuoti savo juostą pornografijos studijos patalpose, kol vieną naktį yra užklumpama. Aktoriai pabėga, o Džodės darbdaviai sutinka leisti jai toliau kurti savo filmą, nebemokėdami algos už tiesioginį darbą. Mergina savo filme pakviečia vaidinti pornografijos aktorius ir darbai atnaujinami. Jos santykiai su Dreiku tampa vis labiau romantiškesni, tačiau, baigus kurti abu filmus ir tai švenčiant, netikėtai užgriūna Džodės tėvai, įsitikinę, kad jų dukra dirba rimtoje kino kompanijoje...
**Aleksandras Miliauskas** (rus. *Александр–Флориан Милевский*, 1835 m. – 1896 m. gegužės 6 d. Spaskojė, Tomsko gubernija, Rusijos imperija) – Romos katalikų kunigas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Gimė bežemių bajorų šeimoje Galnėje (?) – Tauragės apskr. Vainuto valsčiuje. Anksti mirus tėvams, jam teko auginti žymiai jaunesnį brolį būsimą rašytoją Juozą Miliauską-Miglovarą.

Baigęs kunigų seminariją ir įšventintas kunigu nuo 1863 m. vasario 10 d. A. Miliauskas tarnavo vikaru Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčioje. Už pasakytą 1863 m. sukilimą remiantį pamokslą Rusijos caro administracija jį ištrėmė į Samarą (Ufos gubernija).

1871 m. iš tremties grįžo, kunigavo. 1890–1891 m. buvo uždarytas į Kretingos vienuolyną. Įtarusi, kad dvasininkas palaiko ryšius su knygnešiais, valdžia įsakė jam persikelti į Helsinkį, bet vėliau ištrėmė į Sibiro lietuvišką kaimą Spaskojė, kuriame kun. A. Miliauskas po trejų metų mirė.

Šaltiniai
---------

* 2020 metų Skuodo krašto ir kraštiečių datų kalendorius – Be tikslios datos
* Viktor Bilotas. «Сибирь в церковном отношении» И.–Б. Пранайтиса, C. 61
| Melnsilaslatv. *Melnsils* |
| --- |
| *Melnsilo kempingas* |
|  |
| 

MelnsilasMelnsilas

57°39′7″ š. pl. 22°34′24″ r. ilg.﻿ / ﻿57.65194°š. pl. 22.57333°r. ilg.﻿ / 57.65194; 22.57333﻿ (Melnsilas)Koordinatės: 57°39′7″ š. pl. 22°34′24″ r. ilg.﻿ / ﻿57.65194°š. pl. 22.57333°r. ilg.﻿ / 57.65194; 22.57333﻿ (Melnsilas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Kuršas Kuršas |
| **Savivaldybė** | Talsų savivaldybė |
| **Valsčius** | Ruojos valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 127  |
| **Altitudė** | 13 m |
|  |
| **Pašto kodas** | LV-3276 Melnsils |

**Melnsilas** (lyv. *Mustānum*, latv. *Melnsils, Mellsils*) – kaimas Talsų savivaldybės šiaurėje, Ruojos valsčiuje, Rygos įlankos pakrantėje, Kurše. Išsidėstęs prie greitkelio P131 tarp Melnsilupės ir Kilminiupės žiočių už 22 km nuo valsčiaus centro Ruojos ir už 150 km nuo Rygos. Ir lyviškai, ir latviškai kaimo pavadinimas reiškia „Juodasis šilas". Įeina į Lyvių pakrantės teritoriją.

Melnsilas – labiausiai į rytus nutolęs Kuršo lyvių kaimas. XIX amžiuje visa apgyvendinta teritorija palei Rygos įlanką nuo Sėnių (maždaug už 3 kilometrų nuo Kolkos Melnsilo link) iki pat Melnsilo buvo vadinama **Krustės kaimu**. 1826 m. taip buvo vadinamos visos sodybos nuo Sėnių kalno iki Dundagos ir Gipkos kryžkelės. Dabar šioje vietovėje išskiriamos kelios gyvenamosios vietovės: Ušiai ir Ėvažiai (Kolkos valsčiuje), Aizklaniai ir Melnsilas. XIX amžiaus pradžioje Melnsile stovėjo šešios sodybos ir smuklė. XIX a. pabaigoje čia jau buvo 63 ūkiai. 1935 m. pavasarį kaime gyveno 307 žmonės, iš jų tik 15 – lyviai.

Melnsile yra žuvų apdorojimo cechas, paštas, parduotuvė, kavinė, vaikų ir jaunimo užimtumo centras. Prie jūros ir pušyno įrengtas kempingas, kur nuomojami namukai poilsiautojams, Slyterės nacionalinio parko link nutiesti pėsčiųjų ir dviratininkų takai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  LĢIA vietvārdu datubāze
2. ↑  Tūrisms Ziemeļkurzemē. Melnsils Archyvuota kopija 2017-08-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Lībiešu krasts Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Melnsila bērnu un jauniešu iniciatīvu centrs
5. ↑  Kempings "Melnsils"; tikrinta 2017-05-02

Nuorodos
--------

* Lyvių pakrantės kaimai 1902–1927 m. fotografijose

  

v • a • r **Lyvių pakrantė** 

Lūžnia | Mikeltuornis | Lielirbė | Jaunciemas | Sykragas | Mazirbė | Košragas | Pitragas | Saunagas | Vaidė | Kolka | Melnsilas
| **Petras Kunca** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. vasario 26 d. (81 metai)Pakalniškiai, Kauno apskritis |
|  |
| Veikla | smuikininkas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1965 m. LSSR konservatorija |

**Petras Kunca** (g. 1942 m. vasario 26 d. Pakalniškiuose, Kauno apskritis) – Lietuvos smuikininkas, pedagogas.

Biografija
----------

Brolis Romualdas Audrūnas Kunca.

Baigė Kauno dešimtmetę muzikos mokyklą. 1965 m. baigė LSSR konservatorijos Viktoro Radovičiaus smuiko klasę, 1971 m. Maskvos konservatorijos aspirantūrą (A. Grigoriano ir V. Gvozdeckio kvarteto klasę). 1968 m. tobulinosi Bela Bartoko styginių kvartetų seminare Budapešte pas A. Mihaly.

1969–1974 m. dėstė Čiurlionio meno mokykloje. Nuo 1974 m. LSSR konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos akademija, nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, 1985 m. docentas, nuo 1996 m. Kamerinio ansamblio katedros vedėjas, 1994 m. profesorius.

1968–1999 m. II smuiku griežė Vilniaus kvartete. Surengė smuiko meistriškumo kursų Lietuvoje ir užsienyje. Nuo 1960 m. koncertuoja Lietuvoje ir užsienyje. Surengė daugiau kaip 100 solo koncertų. Repertuarą sudaro I. Stravinskio, F. Listo, D. Šostakovičiaus, S. Prokofjevo, kitų užsienio ir lietuvių kompozitorių kūriniai. Su Vilniaus kvartetu gastroliavo Europos, Afrikos, Amerikos, Azijos šalyse, Lježo styginių kvartetų konkurse laimėjo I premiją (1972 m.). Suredagavo lietuvių kompozitorių kūrinių smuikui solo, kameriniams ansambliams.

Įvertinimas
-----------

* 1977 m. LTSR nusipelnęs artistas
* 1979 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
* 1999 m. LDK Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Petras Kunca*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 432
2. ↑  Aldona Juodelienė. *Petras Kunca*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 259 psl.
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 **Petras Lapelis** (1889 m. rugpjūčio 24 d. Panemunėlyje, Rokiškio rajonas – 1950 m. liepos 30 d. Čikagoje, JAV) – kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Metus pasimokęs Seinų kunigų seminarijoje, Petras Lapelis išvyko į JAV ir tęsė teologijos studijas Kirilo ir Metodijaus kunigų seminarijoje Detroite, MI. 1914 m. įšventintas kunigu. 1914–1915 m. Čikagos Šv. Kryžiaus parapijos vikaras, 1915–1927 m. Čikagos Visų Šventųjų parapijos klebonas.

1927 m. grįžo į Lietuvą. Įsikūrė Švėkšnoje. 1931–1940 m. ir 1942–1944 m. ėjo Švėkšnos Saulės gimnazijos kapeliono ir klasės aulėtojo pareigas. 1940–1941 m. buvo pasitraukęs į Vokietiją.

1944 m. vasarą kun. P. Lapelis išvyko į Vakarus. Prieš karo pabaigą nacių areštuotas ir kankintas Lanzendorfo koncentracijos stovykloje, Austrijoje. 1945–1947 m. JAV dalinių ir lietuvių Bad Woerishofeno stovyklos Vokietijoje kapelionas. 1947 m. atvyko į JAV, prisiglaudė pas Čikagos Švč. Mergelės Marijos gimimo parapijos kleboną J. Paškauską.

Veikla
------

1912 m. dar būdamas kleriku, P. Lapelis buvo vienas iš „Amerikos Lietuvių Katalikų Moksleivių Susivienijimas" įkūrėjų, pirmasis jo pirmininkas ir pirmasis šio Susivienijimo žurnalo „Moksleivio" redaktorius. Į šį žurnalą jis parašė daug straipsnių, eilėraščių. Pasirašinėdavo Vaidevučio slapyvardžiu.

Į lietuvių kalbą išvertė ir atskiromis knygelėmis išleido E. Loebo „Kultūra ir spauda" (1912 m.), komedijų scenai A. Belcikovskio „Pono Felikso apsilankymas" (1911 m.), J. Chociszevskio „Medicinos daktaras" (1911 m.), „Nuo ausies iki ausies" (1913 m.) ir kt.

Bendradarbiavo spaudoje. Lietuvoje, spausdino savo straipsnius „Kosmose", „Tiesos Kely", „Draugijoje", „Židinyje"; Amerikoje – „Drauge" ir kt.

Rankraštyje paliko studiją „Krikščioniškosios civilizacijos likimo klausimu", Lietuvoje buvo bebaigiąs parengti knygą apie JAV.

Bibliografija
-------------

* Žydas ir dzukas. Čikaga. Katalikas, 1912 m.
* Vienuolio disputas su rabinu. Čikaga. Katalikas, 1913 m.
* Šv. Kazimieras Lietuvos karalaitis. Čikaga. 1915 m.
* Amerikos lietuvių katalikų metraštis 1916 m. Čikaga. Liet. Katalikų Spaudos Draugija, 1916 m.
* Kristupas Kolumbas. Kaunas. Sakalas, 1938 m.
* Bažnyčia ir laisvė. Kaunas, 1938 m.
* Konstantinas Didysis//Židinys. K. 1938 m. Nr. 8-9 – P. 271–273.
* Prelatas Kazimieras Steponas Šaulys. Boston. Darbininkas, 1949 m.

Literatūra
----------

* A. Rugytė. Švėkšna. Čikaga. 1974/ p. 226–227.
| **Petras Luomanas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. gegužės 30 d. (74 metai)Daukniūnuose, Pasvalio raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Vidmanta |
| Vaikai | Andrius, Adomas, Jonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partija2008 m. Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai2020 m. Krikščionių sąjunga |
|  |
| Alma mater | 
* 1980 m. Vilniaus valstybinė konservatorija;
* 2004 m. Vilniaus pedagoginis universitetas.

 |

**Petras Luomanas** (g. 1948 m. gegužės 30 d. Daukniūnuose, Pasvalio raj.) – Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1969–1973 m. mokėsi Rokiškio kultūros mokykloje. 1980 m. baigė Vilniaus valstybinė konservatorijos Klaipėdos fakultetą, kultūros darbuotojas, 2004 m. – Vilniaus pedagoginį universitetą, etikos mokytojas, 2006 m. – Vytauto Didžiojo universitetą, edukologijos magistras.

1973–1976 m. Obelių vidurinės mokyklos mokytojas, 1976–1977 m. Rokiškio vaikų muzikos mokyklos mokytojas. 1977–1980 m. Kėdainių rajono Lančiūnavos tarybinio ūkio-technikumo dėstytojas. 1980–1983 m. Rokiškio kultūros mokyklos dėstytojas, 1983–1997 m. Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos teorinių disciplinų dėstytojas. 2000–2002 m. Panevėžio Kazimiero Paltaroko vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui. 2002–2003 m. Panevėžio 3-osios vidurinės mokyklos direktorius.

1995–2008 m. ir nuo 2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys. 1997–2000 m. 2003–2008 m. ir 2015–2019 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas. 2008–2012 m. Seimo narys. ‎ 

Nuo 1993 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai Panevėžio miesto skyriaus narys, nuo 1995 m. Panevėžio miesto skyriaus pirmininkas, partijos valdybos vicepirmininkas. Iki 2015 m. Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų, nuo 2020 m. Krikščionių sąjungos narys.

Sutuoktinė Vidmanta, vaikai Andrius, Adomas, Jonas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
Dalis Onegos įlankos. JAV armijos kartografinės tarnybos žemėlapis (serija N501, 1954 m.).
**Onegos krantas** (rus. *Онежский берег*) – kranto ruožas pietinėje Baltosios jūros dalyje, Onegos įlankos šiaurės rytų krante, nuo Onegos upės žiočių iki Ucht-Navoloko kyšulio.

Dalį Onegos kranto nuo Onegos žiočių iki kyšulio Letnij Orlovas (*м. Летний Орлов*) kartais vadina *Liamcos krantu* (*Лямицкий берег*), pagal Liamcos kaimo (*Лямца*) pavadinimą.

Onegos krantui būdingos terasuotos pelkėtos lygumos ir morenos su kristalinių uolienų išeigomis. Pakrantėje ties Liamcos kaimu į paviršių išeina viršutinio proterozojaus moliai, smėliai, aleuritai. Krantas labai raižytas, daugiausia žemas, iš dalies užpelkėjęs. Vietomis apaugęs mišku (eglės, pušys, beržai, o tarp Glubokij kyšulio ir Liamcos – maumedžiai).

Priekrantinė jūros dalis, apsaugota nuo šiaurės ir šiaurės rytų vėjų, gerai įšyla, nes vasarą būna daug giedrų šiltų dienų. Priekrantėje yra žvejybos vietos.

Centrinėje kranto dalyje yra Uchtos ir Kiandos užutėkiai. Krante teka upės Liamca, Veiga, Kianda, Tamica ir kitos. Krante yra tokios gyvenvietės kaip Pokrovskojė, Tamica, Kianda, Nižmozeras, Purnema, Liamca, Pušlachta.

Nuorodos
--------

1. ↑  Поморские селения Онежского берега как потенциальные полигоны комплексных генеалогических и генетических исследований

* Берега Белого моря
* География и климат (Онежский район) Archyvuota kopija 2008-06-24 iš Wayback Machine projekto.
**Petras Lygnugaris** SJ (1909 m. Ližių kaime, Kretingos apskritis, Rusijos imperija – 1985 m. Žemaičių Kalvarija, LTSR) – jėzuitų vienuolis, Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Rusijoje.

Biografija
----------

Kunigu įšventintas 1935 m. Antrojo pasaulinio karo metais tarnavo vikaru Plungės bažnyčioje. 1941 m. liepos mėn. 12 d. pakrikštijo 75 žydaites, kurias vis dėl to lietuviai aktyvistai išprievartavo ir nužudė kartu su kitais Plungės žydais. Šis įvykis kunigą nepaprastai sukrėtė.

Pokaryje – Girdžių Šv. Marijos Magdalietės bažnyčios klebonas. 1950 m. spalio 19 d. NKVD areštuotas, Ypatingasis pasitarimas jį nuteisė dešimčiai metų kalėjimo. Bausmę atliko Urallage ir Sevurallage (abu Sverdlovsko srityje) bei Dubrovlage (Mordovija).

1956 m. paankstintai išleistas į laisvę. Atvyko į Lietuvos TSR ir, gavęs Vilniaus vyskupijos kurijos pažymą, kad gali vykdyti katalikų kunigo patarnavimus, vėl grįžo į Sibirą. Nuolatinės tarnybos vietos neturėjo – nuolat keliavo po regioną ir teikė religines paslaugas tikintiesiems. Savo veiklą derino su kitais Sibire panašiai veikusiais jėzuitais: kun. Jonu Paukščiu (darbavosi Jakutijoje), kun. Jurgiu Smilgevičiumi (Tomske), kun. Antanu Šeškevičiumi (Altajaus krašte). Pats Petras Lygnugaris aptarnavo Tomsko srities, Krasnojarsko krašto ir Buriatijos katalikus (kartais ir to pageidavusius stačiatikius). Kartu jis palaikė ryšį su savo provincijolu (įsikūrusiu Lietuvoje) kun. Jonu Danyla. Lėšų pragyvenimui ir kelionėms gaudavo iš tikinčiųjų aukų. Dalį pinigų išdalindavo skurstantiems, dalį kaip pagalbą siųsdavo į Lietuvą.

1958 m. P.Lygnugarį sovietiniai organai buvo areštavę Baturino gyvenvietėje, vietos spaudoje apie jį paskelbti kompromituojantys straipsniai, bet kunigas toliau dirbo nelegalų sielovadininko darbą. 1962 m. Taišete jį nuteisė penkeriems metams tremties į Železnogorsko gyvenvietę Irkutsko srityje. 1970 m. sunkiai sergančiam tremtiniui leido pasirinkti gyvenamąją vietą, kartu uždraudę jam likti Sibire.

Tais pačiais metais grįžo į Lietuvą, tarnavo Akmenės Šv. Onos bažnyčioje. Dalyvavo leidžiant ir platinant Lietuvos katalikų bažnyčios kroniką. Paskutiniaisias gyvenimo metais buvo Žemaičių Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilikos altaristas, palaidotas šio miestelio *Beržų kalno* kapinėse.

Šaltiniai
---------

* Viktor Bilotas. *Миссия иезуитов в Сибири в период правления Н. Хрущева* Archyvuota kopija 2019-01-21 iš Wayback Machine projekto.
* Irena Petraitienė. *Gedulo ir vilties dienai: Sibiro apaštalai* // bernardinai.lt
* *Лигнугарис Пятрас (Lygnugaris Petras)* // gulagmuseum.org Archyvuota kopija 2019-01-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* *Kun. P.Lygnugario Sibire naudota maldaknygė Kauno istorijos muziejuje* // gulagmuseum.org Archyvuota kopija 2019-01-21 iš Wayback Machine projekto.
**Petras Kvedaras** (1939 m. balandžio 17 d. Sitkūnų k. Pakruojo r. – 2018 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – muzikos mokytojas, chorvedys, folklorininkas.

Biografija
----------

Baigęs Linkuvos vidurinę mokyklą, 1960–1964 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Karosas, A. Lopas, P. Četkauskas ir A. Ilčiukas).

1964–1967 m. Dusetų (Zarasų r.) K. Būgos vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių mergaičių chorų vadovas. Vėliau buvo Zarasų vaikų muzikos mokyklos mokytojas, Dusetų vaikų muzikos mokyklos direktorius, Šiaulių vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1972–1974 m. direktorius. 1970–1972 m. Šiaulių 11-osios vidurinės mokyklos muzikos mokytojas ir vaikų choro vadovas. 1972–1973 m. Šiaulių miesto moksleivių rūmų berniukų choro vadovas, dėstė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje, buvo Šiaulių pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių ansamblio chormeisteris ir „Verpsto" fabriko moterų choro chormeisteris. Pedagogas dirigavo Zarasų rajono ir Šiaulių miesto dainų šventėse.

Nuo 1975 m. Lietuvos aklųjų draugijos Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių mokyklos – internato ir B. Dvariono dešimtmetės muzikos mokyklos filialo mokytojas ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovas. 1977–1989 m. direktoriaus pavaduotojas muzikos mokymo reikalams, 1989–1992 m. muzikos mokytojas.

Nuo 1993 m. Vilniaus muzikos mokyklos „Lyra" mokytojas, nuo 1995 m. muzikos mokytojas metodininkas.

Susidomėjęs lietuvių folkloru, kūrė folkloro ansamblius ir jiems vadovavo. 1980–1995 m. buvo Vilniaus A. Jonyno aklųjų ir silpnaregių vidurinės mokyklos moksleivių folkloro ansamblio vadovas. 1994 m. ansamblis koncertavo Vokietijoje (Hamburge) ir buvo apdovanotas didžiuoju prizu. 1986–1994 m. Vilniaus miškų ūkio (urėdijos) folkloro ansamblio „Nalšia" meno vadovas. Ansamblis koncertavo Lietuvoje, Lenkijoje ir Vokietijoje.

Nuo 1989 m. Vilniaus mokytojų namų folkloro ansamblio „Krivūlė" meno vadovas. Kolektyvas daug koncertų surengė Rusijos miestų lietuviams (Maskvos, Sankt Peterburgo, Murmansko, Krasnojarsko, Barnaulo, Novosibirsko, Tomsko), dalyvavo festivaliuose Švedijoje, Danijoje, Nyderlanduose, Ispanijoje, Lenkijoje ir Šveicarijoje. „Krivūlė" yra nuolatinis dalyvis folkloro festivalių „Skamba, skamba kankliai" Vilniuje, dalyvavo 1993 ir 1996 m. folkloro festivaliuose „Baltika" Vilniuje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai. „Krivūlė" išleido dvi audiokasetes: „Lietuvių liaudies dainos" (1992) ir „Dieve, arčiau Tavęs" (1996).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alismataceae** |
| --- |
| Gyslotinis dumblialaiškis (Alisma plantago-aquatica)Gyslotinis dumblialaiškis (*Alisma plantago-aquatica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Dumblialaiškiažiedžiai  *( Alismatidae)* |
| Eilė: | Dumblialaiškiečiai  *( Alismatales)* |
| Šeima: | Dumblialaiškiniai  *( Alismataceae)* |

 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Dumblialaiškiniai** (*Alismataceae*) – dumblialaiškiažiedžių (*Alismatidae*) poklasio dumblialaiškiečių (*Alismatales*) eilės augalų šeima.

Priklauso daugiamečiai vandens ir pelkių žoliniai augalai. Stiebas status, daugelio menturiškai šakotas. Lapai įvairios formos, sudaro pamatinę skrotelę, pasinėrę vandenyje, plūduriuojantieji arba iškilę virš vandens. Vegetatyviniuose organuose neretai būna pientakiai. Žiedai susitelkę į varpos, kekės arba šluotelės pavidalo žiedynus. Daugumos vaisiai – lukštavaisiai.

Daugelio dumblialaiškinių vaisių sienelėje yra oro kameros, padedančios jiems plisti vandeniu. Kai kurias rūšis išplatina vandens paukščiai ir gyvūnai. Dauguma jų sudaro 2 formas – vandeninę ir sausuminę.

Paplitę visame pasaulyje, jų nėra tik pačioje šiaurėje, Ramiojo vandenyno salose bei kai kuriose dykumose ir aukštikalnėse. Didesnė rūšių įvairovė yra šiauriniame pusrutulyje.

Gentys
------

Šeimoje 12 genčių ir 81 rūšis:

* Dumblialaiškis (*Alisma*)
* Šilininkas (*Baldellia*)
* *Burnatia*
* Kaldezija (*Caldesia*)
* *Damasonium*
* *Echinodorus*
* *Limnophyton*
* Šustinė (*Luronium*)
* *Ranalisma*
* Papliauška (*Sagittaria*)
* *Wiesneria*

Lietuvoje augančios gentys
--------------------------

* Dumblialaiškis (*Alisma*)
* Šilininkas (*Baldellia*)
* Kaldezija (*Caldesia*)
* Šustinė (*Luronium*)
* Papliauška (*Sagittaria*)

Augalai įrašyti į Lietuvos raudonąją knygą
------------------------------------------

* Siauralapis dumblialaiškis (*Alisma gramineum*)
* Lancetinis dumblialaiškis (*Alisma lanceolatum*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dumblialaiškiniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |