recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pesticidai purškiami iš lėktuvų.
Irigacinė sistema.
**Žalioji revoliucija** – besivystančiose pasaulio šalyse XX a. septintąjį dešimtmetį vykusios žemės ūkio permainos. Pokyčiai apėmė naujų, efektyvesnių augalų veislių išvedimą, genetiškai modifikituotų sėklų paplitimą, irigacijos plėtrą, mineralinių trąšų, herbicidų, pesticidų ir šiuolaikinės technikos naudojimą. Šiuo laikotarpiu buvo pastebimas spartus žemės ūkio gamybos prieaugis.[1] Šiam tarpsniui taip pat buvo būdingas nuoseklus pagrindinių maisto produktų – kviečių, ryžių ir kukurūzų – kainų kritimas.[2]

Žalioji revoliucija leido ne tik aprūpinti maistu didėjantį žmonių skaičių, bet ir pagerinti jų gyvenimo lygį. Besivystančiose valstybėse vieno žmogaus sunaudojamas maisto kiekis padidėjo 25 %. Taip pat Žalioji revoliucija paspartino globalizaciją ir praplėtė trąšų, pesticidų ir žemės ūkio technikos rinką. Yra manančių, kad ji ne tik leido aprūpinti didėjantį pasaulio žmonių skaičių maistu, bet ir sukėlė demografinį sprogimą.[1]

Terminas „Žalioji revoliucija" įvestas buvusio JAV Tarptautinės Vystymo agentūros vadovo Viljamo Gauso 1968 m.[3]

Žaliosios revoliucijos pradžia laikoma 1943 m. Meksikoje vyriausybės ir Rokfelerio fondo pradėta žemės ūkio programa. Daugiausiai pasiekimų šioje programoje pasiekė Normanas Borlaugas išvedęs daugybę derlingų kviečių veislių. 1951 m. – 1956 m. Meksika pirmą kartą aprūpino vidinę rinką grūdais ir pradėjo eksportą. Per 15 metų javų derlingumas padidėjo 3 kartus. Borlaugo darbai buvo panaudoti vykdant selekciją Kolumbijoje, Indijoje bei Pakistane. Žalioji revoliucija daugiausiai naudos atnešė Indijai. Ši šalis tapo viena didžiausia kviečių augintoja ir eksportuotoja pasaulyje. 1970 m. Borlaugui buvo paskirta Nobelio taikos premija.[1]

Kritika
-------

Žaliosios revoliucijos metu daugelio ūkininkų pradėti naudoti herbicidai, pesticidai ir mineralinės trąšos sustiprino kai kurias ekologines problemas. Pastarieji išradimai prisidėjo prie vandens telkinių taršos, naudingų augalų nykimo, kai kurių gyvūnų ligų bei mirčių. Irigacija nualino dirvožemį padarydama jį druskingesnį, o tai, savo ruožtu, skatina dirvožemio eroziją ir dykumėjimą. Nuožmi konkurencija privertė smulkius ūkininkus pasitraukti iš savo ūkių ir įstūmė juos į skurdą. Nepaisant padidėjusio derlingumo, maisto kokybė suprastėjo.[1]

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Encyclopedia of World History: Volume VI The Contemporary World 1950 to the Present.
2. ↑  The Economist: Special report: Feeding the world. The 9 billion-people question.
3. ↑  Žiūrėti: Viljamo Gaido kalbos tekstas pasakytas 1968 m. kovo 8 d.

Nuorodos
--------

* *Normanas E. Borlougas* „Žalioji revoliucija": vakar, šiandien ir rytoj // Ekologija ir gyvenimas. Nr. 4, 2000.
| **Acer rubrum** |
| --- |
| Raudonasis klevas (Acer rubrum)Raudonasis klevas rudenyje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Kleviniai  *( Aceraceae)* |
| Gentis: | Klevas  *( Acer)* |
| Rūšis: | Raudonasis klevas  *( Acer rubrum)* |

 |
| Binomas |
| ***Acer rubrum***L. 1753 |
| Raudonojo klevo savaiminio paplitimo arealas |

**Raudonasis klevas** (*Acer rubrum*) – klevinių (*Aceraceae*) šeimos, klevų (*Acer*) genties lapus metantis medis. Šis medis dar žinomas tokiais vardais, kaip Pelkių ar Švelnusis klevas.

Raudonojo klevo žiedai.

Morfologija
-----------

Laja tanki, rutuliška arba plačiai skėtiška. Žievė iš pradžių lygi, šviesiai pilka, vėliau tamsiai pilka, išilgai sueižėjusi, atšokanti plonomis plokštėmis. Ūgliai apvalūs, pliki, žalsvi arba tamsiai rusvi, žvilgantys. Lapai penkiaskiaučiai arba triskiaučiai, širdišku arba apvaliu pamatu, 6–10 cm ilgio, pjūkliškais kraštais, jų viršutinė pusė tamsiai žalia, plika, žvilganti, apatinė pilkai žalia, šiek tiek plaukuota. Lapkotis rausvas, 5–10 cm ilgio. Pavasarį besiskleidžiantys lapai rausvi, rudenį rausvi arba rausvai oranžiniai. Žiedai rausvi, rečiau rausvai gelsvi. Lapai ilgai nekrenta. Žydi ryškiai raudonai prieš lapams išsiskleidžiant. Žydi kovo – balandžio mėnesį. Žydi 13 dienų. Sparnavaisiai smulkūs, nokdami ryškiai raudoni, prinokę rausvai rudi, 1,5–2,5 cm ilgio, susijungę smailu kampu. Vaisiai prinoksta birželio pradžioje ir tuoj pat nukrinta. Sėkla sudygsta greitai ir tą pačią vasarą užauga iki 10 cm aukščio. Dera kasmet.
Gerai dauginasi sėklomis ir ataugomis.

Matmenys
--------

Auga greitai. Įprastai užauga nuo 18 m iki 27 m (tėvynėje iki 40 m) aukščio. Kamieno skersmuo apie 1,2 m.

Augavietės
----------

Auga lengvuose drėgnuose arba net šlapokuose priesmėlio dirvožemiuose. Atsparus dūmams ir užterštam orui. Šviesamėgis. Auginamas pavieniui arba grupėmis. Atsparus klimatinėms sąlygoms.

Paplitimas
----------

Labiausiai paplitęs Šiaurės Amerikos rytinėje dalyje, kur auga nuo Niufaundleno iki Minesotos, Ajovos, Oklahomos ir Teksaso pietuose. Lietuvoje retokas.

Išvestos veislės
----------------

Kelios dešimtys raudonojo klevo veislių sukurta antrojoje XX a. pusėje. Daugelis jų – tankūs, neaukšti, siauros lajos medžiai labai ryškiais lapais rudenį ar net nuo vasaros antrosios pusės – laikomi ypač tinkamais miestų želdiniams. Žinomiausios šios veislės: „Armstrong", „Autumn Blaze", „Autumn Flame", „Autumn Radiance", „Autumn Spire", „Bowhall", „Burgundy Bell", „Columnare", „Gerling", „Northwood", „October Brilliance", „October Glory", „Red Sunset", „ScarletSentinel", „Schlesingeri", „Shade King", „V.J. Drake" .

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonasis klevas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* A. Navasaitis, M. Navasaitis, „Lietuvos medžiai", Vilnius „Mokslas", 1979 m. (259 psl.)
Jungtinės Karalystės Karališkojo laivyno komodoro vimpelas
TSRS Karinio laivyno laivų junginio vado vimpelas

Vokietijos imperijos kaizerių vimpelai
Kaizerio vimpelas
Kaizerienės vimpelas.

**Platusis vimpelas** (angl. *broad pennant*; rus. *Брейд-вымпел*; ol. *brede wimpel*) – trumpas ir platus vimpelas su dviem smaigaliais. Paprasti vimpelai būna ilgi ir siauri. Platusis vimpelas keliamas ant laivo stengos (aukštinančioji stiebo dalis) ir yra oficialus ženklas, kad laive yra laivų junginio (laivų diviziono, būrio ir pan.) vadas.

Tradiciškai eskadroms vadovavę admirolai turi jų rangą rodančias admirolų vėliavas. D. Britanijos laivyne kapitonui, kuris vadovaudavo laivų grupei neturėdamas admirolo laipsnio, vadovavimo laikotarpiui suteikdavo komodoro vardą, o vietoj admirolo vėliavos jis naudodavo platųjį vimpelą. Vėliau plačiuosius vimpelus ėmė kelti įvairių laivų junginių (laivų divizionų, brigadų ir kt.) vadai net tada, kai turėdavo admirolo laipsnį.

TSRS, o dabar Rusijos kariniame laivyne naudojami tik laivų junginio, laivų diviziono, laivų būrio ir reido vyresniojo (rus. *старший на рейде*) platieji vimpelai.

* Švedijos karinio laivyno komodoro vimpelasŠvedijos karinio laivyno komodoro vimpelas
* JAV karinio laivyno 23-osios eskadrinių minininkų flotilės vado platusis vimpelas (angl. Broad Command Pennant)JAV karinio laivyno 23-osios eskadrinių minininkų flotilės vado platusis vimpelas (angl. *Broad Command Pennant*)
* JAV karinio laivyno 95-osios eskadrinių minininkų flotilės (Antrojo pasaulinio karo laikų) žemesnio rango vado platusis vimpelas (angl. Burgee Command Pennant)JAV karinio laivyno 95-osios eskadrinių minininkų flotilės (Antrojo pasaulinio karo laikų) žemesnio rango vado platusis vimpelas (angl. *Burgee Command Pennant*)

Monarchų vimpelai
-----------------

Laive esant valstybės monarchui paprastai irgi keliamas specialus platusis vimpelas. Pvz. Vokietijos imperijoje 1871–1918 m. buvo naudojami kaizerio ir kaizerienės platieji vimpelai.

Nuorodos
--------

* Сулержицкий, А. Д. Сулержицкий, И. Д. Морской словарь. – М.: Воениздат, 1956.
* Военно-морской словарь / А. Чернавин. – М.: Воениздат, 1989.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Henrikas Mazūras** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. rugsėjo 20 d. (68 metai)Ukmergė |
| Gyven. vieta | Panevėžys |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Laimutė |
| Vaikai | Giedrius, Rytis |
|  |
| Veikla | dailininkas, grafikas |
| Sritis | logotipų, emblemų, ekslibrisų kūryba |
|  |
| Alma mater | Kauno taikomosios dailės technikumas |

**Henrikas Mazūras** (g. 1954 m. rugsėjo 20 d. Ukmergėje) – Lietuvos dailininkas, grafikas.

1975 m. baigė Kauno taikomosios dailės technikumą.

2004 m. baigė Šiaulių universiteto Menų fakultetą.

Nuo 1979 m. dalyvauja parodose, konkursuose Lietuvoje ir užsienyje (Argentinoje, Belgijoje, Čekijoje, Italijoje, Kinijoje, Kroatijoje, Latvijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Rumunijoje, Vokietijoje), surengė 5 personalines parodas, dalyvavo virš 150 grupinių parodų.

Knygos „Ekslibrisas moksleivių kūryboje" (2005 m.) autorius.

Dailininkas yra Krekenavos ir Karsakiškio miestelių herbų ir vėliavų autorius. Sukūrė apie 30 logotipų ir emblemų, per 200 ekslibrisų. Nuo 1995 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys. Kūrinių yra įsigiję Lietuvos, Belgijos ir Italijos meno muziejai ir ekslibrisų kolekcininkai. Dirba dailės mokytoju Panevėžio raj. Krekenavos Mykolo Antanaičio gimnazijoje.
| **Eudocimus ruber** |
| --- |
| Raudonasis ibis (*Eudocimus ruber*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Irklakojiniai paukščiai  *( Pelecaniformes)* |
| Šeima: | Ibiniai  *( Threskiornithidae)* |
| Pošeimis: | Ibiai  *( Threskiornithinae)* |
| Gentis: | Rožiniai ibiai  *( Eudocimus)* |
| Rūšis: | Raudonasis ibis  *( Eudocimus ruber)* |

 |
| Binomas |
| ***Eudocimus ruber***Linnaeus, 1758 |
| **Sinonimai** |
| * *Scolopax rubra* Linnaeus, 1758
* *Tantalus ruber* Linnaeus, 1766
 |
| Raudonųjų ibių paplitimo arealas Pietų Amerikos žemyne:
     **Raudonieji ibiai** (*Eudocimus ruber*)
     Baltieji ibiai (*Eudocimus albus*)
     Abiejų rūšių paplitimo teritorija |

**Raudonasis ibis** (*Eudocimus ruber*) – irklakojinių paukščių (*Pelecaniformes*) būrio, ibinių (*Threskiornithidae*) šeimos, rožinių ibių (*Eudocimus*) genties paukštis. Artimiausia genetiškai rūšis yra baltieji ibiai (*Eudocimus albus*), su kuriais Venesueloje kryžminasi. Dalies mokslininkų šios dvi rūšys laikomos vienos rūšies porūšiais.

Raudonųjų ibių būrys skrydyje
Raudonasis ibis
Tai vienas ispūdingiausių pasaulio paukščių, turinčių ryškias raudonas plunksnas ir juodus sparnų galus. 

Suaugusių paukščių kūno ilgis 55–63 cm. Patinų svoris apie 1,4 kg, kurie truputį stambesni už pateles. Patinų snapas vidutiniškai 22% ilgesnis už patelių. Sparno ilgis apie 54 cm.

Jauniklių plunksniniame apdare dominuoja pilki, rudi ir balti atspalviai.

Gyvena kolonijomis šiaurės rytų Pietų Amerikos žemyno pakrančių regionuose besiribojančiuose su Atlanto vandenynu ir Karibų jūra - Prancūzijos Gvianos, Surinamo, Gajanos, Venesuelos šiauriniuose regionuose, Kolumbijos šiaurės rytuose, Trinidado ir Tobago, Nyderlandų Antilų salose, šiaurės rytų Brazilijoje ir Brazilijos San Paulo valstijos rytuose. Dauginimosi sezono metu sudaro poras, nors dažnai poruojasi ir su kitais partneriais. Lizdus suka netoli vandens augančiuose medžiuose. 

Dieną maitinasi ant žemės, o nakvoti skrenda į medžius. Maisto ieško pasikliaudamas daugiau lietimu nei rega. Ilgu ir kiek lenktu snapu baksnoja minkštą dumblą, kur randa krabų, vėžių ir vandens vabzdžių.

Laisvėje išgyvena apie 16 metų, nelaisvėje išgyvena ilgiau - apie 20 metų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Eudocimus ruber". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-10-01.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonasis ibis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* birdsoftheworld.org / Scarlet Ibis *Eudocimus ruber*
* ebird.org / Scarlet Ibis *Eudocimus ruber*
* nationalgeographic.com / Trinidad's Dazzling National Bird Is Served Up as Bush Meat, By Rene Ebersole | PUBLISHED August 7, 2018
* youtube.com / RIO VERDE - LA COROCORA COLORADA ( eudocimus ruber ) (video medžiaga ispanų kalba)
* youtube.com / Nesting Scarlet Ibis (video medžiaga - lizdavietės)
| **Jozefas Alfredas Potockis** |
| --- |
|  |
| Potockiai |
| Herbas „Pilava" |
| Herbas „Pilava" |
|  |
| Gimė | 1895 m. balandžio 8 d. |
| Mirė | 1968 m. rugsėjo 12 d. (73 metai) |
| Tėvas | Jozefas Mikalojus Ksaveras Potockis |
| Motina | Elena Augusta Radvilaitė |

Grafas **Jozefas Alfredas Henrikas Potockis** (1895 m. balandžio 8 d. Šepetovka – 1968 m. rugsėjo 12 d. Lozana) – Lenkijos aristokratas ir diplomatas.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa" savininkas. Jozefo Mikalojaus Ksavero Potockio (1862–1922) ir kunigaikštytės Elenos Augustos Radvilaitės (1874–1958) antrasis (jaunesnysis) sūnus.

1913 metais jo tėvas Josifas Mikalojus Ksaveras Potockis gavo nuo caro rūmų leidimą įkurti dvi ordinacijas savo sūnums: Antoninską (apie 25 000 ha) savo vyresniajam sūnui Romanui ir Koreckai (apie 24 000 ha) jaunesniajam sūnui Jozefui. Tokiu būdu po savo tėvo mirties Jozefas Potockis turėjo paveldėti Korecko ordinaciją. Sutinkamai Rygos taikos susitarimu broliai Potockiai negavo jiems pažadėtų ordinacijų.

1919–1922 metais Jozefas Alfredas Potockis buvo Lenkijos pasiuntinybės Londone sekretoriumi. 1929–1932 metais – pasiuntinio Londone patarėjas. 1934 metų vasarį tapo politinio departamento direktoriaus pavaduotoju ir vakarų skyriaus direktoriumi. Buvo taip pat Lenkijos pasiuntiniu Ispanijoje.

Buvo apdovanotas Atgimusios Lenkijos ordinu, Komandoro kryžiumi prancūziško Garbino legiono ordinu, portugališku Kristaus ordinu, brazilišku Pietų Kryžiaus 3 klasės ordinu (1934).

Po mirties „už nuopelnus daugelį metų diplomatinėje tarnyboje" 1998 metais buvo apdovanotas du kartus Komandoro Kryžiaus ordinu už nuopelnus Lenkijos Respublikai (balandžio 20) ir Atgimusios Lenkijos Dižiojo Kryžiaus ordinu (rugsėjo 17).

Šeima ir vaikai
---------------

1930 m. spalio 8 d. Varšuvoje vedė kunigaikštytę Kristiną Mariją Pelagiją Radvilaitę (1908 m. lapkričio 15 d. – 2003 m. rugpjūčio 13 d.), 13-to Olykos ordinato kunigaikščio Jonušo Pranciškaus Ksavero Jozefo Labre Bronislavo Marijos Radvilos (1880–1967) ir kunigaikštytės Anos Jadvygos Marijos Luibomirskos (1882–1947) dukterį. Santuokoje gimė keturi vaikai:

* Grafaitė Ana (1931 m. rugpjūčio 19 d. Varšuva – 2000 m. spalio 25 d. Paryžius)
* Grafaitė Dorota (g. 1935 m. balandžio 13 d. Varšuva), 1-mas vyras nuo 1965 metų Don Luisas Arias Karlonas (1930–1970), 2-ras vyras nuo 1987 metų Karlosas Mazučelis Lopes de Kebalos (g. 1930)
* Grafaitė Izabelė (g. 1937 m. rugpjūčio 6 d. Varšuva), vyras nuo 1963 metų grafas Juberis d’Ornano (g. 1926)
* Grafas Petras Stanislovas Jozefas (g. 1940 m. spalio 13 d. Lisabona), vedęs nuo 1969 metais Mariją Teresę Pose de Togores (d. 1946), kungaikščio de Bežaro dukterį.

Išnašos
-------

1. ↑  M.P. 1998 nr 20 poz. 293
2. ↑  M.P. 1998 nr 38 poz. 522

Nuorodos
--------
| **Platonas Kulakovskis** |
| --- |
|  |
| Platonas Kulakovskis |
| Gimė | 1848 m. liepos 8 d.Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1913 m. gruodžio 31 d. (65 metai)Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Slavistas, rašytojas |

**Platonas Kulakovskis** (1848 m. liepos 8 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1913 m. gruodžio 31 d. Sankt Peterburgas, Rusijos imperija) – slavistas, rašytojas, redaktorius, visuomenės veikėjas, brolis filologas-istorikas Julijanas Kulakovskis.

Biografija
----------

Gimė 1848 m. liepos 8 d. Panevėžyje. Mokėsi Panevėžio realinėje mokykloje, nuo 1864 m. mokėsi Vilniuje, kurią 1866 m. baigė aukso medaliu. Vėliau mokėsi istoriją ir filologiją Maskvos universitete. 1870 m. baigus mokslus paskirtas rusų kalbos mokytoju Vladimire, bet tais pačiais metais perkeltas į Maskvą, kur dirbo iki 1878 metų. Domėjosi vakarų slavų literatūra, buvo išvykęs į Prahą, Liublianą ir Zagrebą. 1878-1882 m. dėstė rusų kalbą Belgrade. Nuo 1884 m. dėstė rusų kalbą Varšuvos universitete. 1886-1892 m. buvo laikraščio *Варшавского дневника* redaktoriumi. 1893-1902 m. gyveno Zagrebe, kur tyrinėjo Kroatijos istoriją. Nuo 1902 m. dirbo Rusijos valstybės žinių redakcijoje. 1908-1911 m. redagavo laikraštį *Rusijos pakraštyje*. Buvo įvairių slavistinių organizacijų narys, parašė nemažai straipsnių slavizmo tematika. Mirė 1913 m. gruodžio 31 d. Sankt Peterburge.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)

Literatūra
----------

* Кулаковский Платон Андреевич // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.
| ***Raudona zona*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Zone rouge |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Robert Enrico |
| Metai | 1986 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Raudona zona** (pranc.  *Zone rouge*) – 1986 m. sukurtas trileris. Filmo režisierius Robert Enrico.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sabine Azema – Kler Ruso
* Richard Anconina – Džefas
* Jacques Nolot – Pjeras Ruso
* Jean Bouise – Antuanas
* Helene Surgere
* Pierre Frejek
* Dominique Reymond
* Jean Reno

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kler Ruso lanko sergantį vyrą, gyvenantį kaime netoli Liono. Naktį kyla didžiulis gaisras, kurio metu sudega visas kaimas ir Kler vienintelei pavyksta išsigelbėti. Oficiali tyrimo versija yra dujotiekio sprogimas, tačiau Kler tvirtina naktį mačiusi kelis vyrus, kurie sukėlė gaisrą. Ji savarankiškai pradeda tirti kas iš tiesų įvyko ir susiduria su nelegaliu cheminių atliekų gabenimo verslu, kuris turi įtakingų užtarėjų.
| ***Platus mėlynas kelias*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La grande strada azzurra |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Vokietija Jugoslavija |
| Režisierius | Gillo Pontecorvo |
| Scenaristas (-ai) | Ennio De ConciniGillo PontecorvoFranco Solinas |
| Vaidina | Yves MontandAlida Valli |
| Metai | 1957 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Platus mėlynas kelias** (it. *La grande strada azzurra*) – 1957 m. sukurta romantinė drama apie italų žvejus.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Yves Montand – Džiovanis Skvarčio
* Alida Valli – Rozeta
* Mario Girotti – Renato
* Francisco Rabal – Salvatorė
* Federica Ranchi – Diana Skvarčio

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dalmatijos pakrantėje gyvenantis žvejas Džiuzepė iš paskutiniųjų stengiasi išmaitinti savo šeimą, todėl pradeda žvejoti ne tinklais, o naudodamas sprogmenis. Tai sukelia kitų žvejų įniršį ir policijos persekiojimą… Sprukdamas nuo pareigūnų, jis nuskandina savo laivą su žvejybos įrankiais ir brangiu varikliu, tikėdamasis vėliau jį iškelti. Deja, gylis pasirodo per didelis ir niekas nenori rizikuoti. Netekęs vilties, Džiuzepė nusprendžia savo jėgomis iškelti variklį. Jam pavyksta, tačiau, norėdamas toliau žvejoti, aukcione įsigyja kito žvejo konfiskuotą laivą ir sulaukia visuotinio pasmerkimo, o paskutinė jo žvejyba su sūnumis baigiasi tragedija…
Koordinatės: 55°01′39″š. pl. 24°40′22″r. ilg.﻿ / ﻿55.027617°š. pl. 24.672832°r. ilg.﻿ / 55.027617; 24.672832

Liukonių kryžius ir mitologiniai akmenys
Akmuo su dubeniu
**Liukonių akmenys** – archeologijos paminklas Širvintų rajone, Gelvonų sen. Liukonių kaime, 100 m į vakarus nuo Širvintos tilto kelyje  **4305**  Musninkai–Čiobiškis–Gelvonai–Vytinė , šalia akmenimis grįsto senojo kelio.

Be trijų paminklinių akmenų ant stataus Širvintos dešiniojo skardžio, stovi 11 m aukščio kryžius su Nukryžiuotuoju. Apie 1925 m. jį padarė liaudies meistras Juškevičius. Prie kryžiaus pritvirtinta Nukryžiuotojo skulptūra. Kryžius matomas iš toli, reikšmingas peizažui. Šalia augančiame sename medyje įrengtas gandralizdis.

Mitologiniai akmenys
--------------------

Archeologijos kompleksui priklauso (unik. kodas 3400 ):

* Akmuo su dubeniu (u.k. 3399)
* Akmuo, vadinamas Jonu (u.k. 25148)
* Akmuo, vadinamas Povilu (u.k. 25149)

Į šiaurės rytus ir pietvakarius nuo kryžiaus yra du akmenys (skeltos vieno riedulio pusės) su smailiomis viršūnėmis, netaisyklingo keturkampio formos granito akmenys. Pasak padavimų, tai akmenimis pavirtę žmonės, Liukonių dvaro liokajai Jonas su Povilu.

Netoli šių akmenų yra granito akmuo su smailiadugniu dubeniu. Žmonės jį vadina Marijos akmeniu. Pasakojama, kad jo dubenyje susirinkęs vanduo turėjęs stebuklingų galių – kas juo nusiprausdavęs, tas pagydavęs. Jo stebuklingos galios dingusios, kai ponia jame išmaudė apakusį šuniuką.

Literatūra
----------

* Martinaitienė, Gražina. Liukonių kryžius // Kultūros paminklų enciklopedija. – Vilnius, 1996. – T. 1, d. 1: Rytų Lietuva, p. 285.
* Urbanavičius, Vytautas. Suakmenėję žmonės, Liukonių akmenys // Kultūros paminklų enciklopedija. – Vilnius, 1996. – T. 1, d. 1: Rytų Lietuva, p. 285.
* Vaitkevičius, Vykintas. Liukonių akmenys. – Iliustr. // Visuotinė lietuvių enciklopedija. – Vilnius, 2008. – T. 13, p. 513.
* Vaitkevičius, Vykintas. Liukonys: Akmenys suakmenėję žmonės, akmuo su dubeniu. – Iliustr. Žml. // Vaitkevičius, Vykintas. Senosios Lietuvos šventvietės: Aukštaitija. – Vilnius, [2006]. – P. 122-124.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liukonių akmenys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Akmenys". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-05-10.
2. ↑  Liukonys (*vilnijosvartai.lt*)
| Plauenasvok. *Plauen* |
| --- |
|        |
| *Plaueno rotušė* |
|  |
| 

PlauenasPlauenas

50°29′0″ š. pl. 12°7′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.48333°š. pl. 12.11667°r. ilg.﻿ / 50.48333; 12.11667﻿ (Plauenas)Koordinatės: 50°29′0″ š. pl. 12°7′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.48333°š. pl. 12.11667°r. ilg.﻿ / 50.48333; 12.11667﻿ (Plauenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Saksonija Saksonija |
|  |
| **Meras** | Ralf Oberdorfer |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 65 738  |
| **Plotas** | 102,12 km² |
| **Tankumas** (2011) | 644 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Plauenas |

**Plauenas** (vok. *Plauen*) – miestas Vokietijoje, Saksonijoje, prie Čekijos ir Bavarijos sienos.

Istorija
--------

Polabės slavai įkūrė miestą XII a. kuris atiteko Bohemijos karalystei 1327 m. Lippold von Bredow atėmė Plaueną iš Magdeburgo arkivyskupo 1384 m. Miestas atiteko Saksonijos kunigaikščiui Albertui 1466 m. o 1569 m. buvo prijungtas prie Saksonijos. 1806 m. miestas buvo Saksonijos karalystės sudėtyje.

XIX a. pabaigoje Plauenas tapo tekstilės centru. Apie 1910 m. mieste gyveno 121 tūkst. gyventojų.

XX a. ketvirtajame dešimtmetyje Plauene įsikūrė pirmoji nacių partijos atstovybė už Bavarijos ribų. Gyventojų skaičius drastiškai sumažėjo po Antrojo pasaulinio karo.

1949–1990 m. Plauenas priklausė Vokietijos Demokratinei Respublikai. Tuo metu mieste buvo didelis Raudonosios Armijos garnizonas. 1989 m. spalio 7 d. Plauene kilo pirmieji antisocialistiniai protestai VDR, kurie išplito ir nulėmė Vokietijos suvienijimą 1990 m. Po Berlyno sienos sugriovimo Plauene atidarytas pirmasis „McDonald's" restoranas VDR.

Miestai partneriai
------------------

* Čekija Ašas, Čekija, nuo 1962 m.
* Austrija Šteiras, Austrija, nuo 1970 m.
* Vokietija Hofas, Vokietija, nuo 1987 m.
* Vokietija Zygenas, Vokietija, nuo 1990 m.
* Vengrija Ceglėdas, Vengrija, nuo 2005 m.
* Lenkija Pabianicės, Lenkija, nuo 2006 m.
* Lietuva Šiauliai, Lietuva, nuo 2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Platonis |
| --- |
| Platonis prie Platuonės kaimo Latvijoje Platonis prie Platuonės kaimo Latvijoje |
| **Ilgis** | 67 km |
| **Nuolydis** | 176 cm/km |
| **Baseino plotas** | 445 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,66 m³/s |
| **Ištakos** | Bilžių apylinkės |
| **Žiotys** | Lielupė |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
| 

| Vietovardžio kirčiavimas  ( kirčiuotė) |
| --- |
|
| *Vardininkas:* | Plãtonis |
| *Kilmininkas:* | Plãtonio |
| *Naudininkas:* | Plãtoniui |
| *Galininkas:* | Plãtonį |
| *Įnagininkas:* | Plãtoniu |
| *Vietininkas:* | Plãtonyje |

 |

**Plãtonis** (latv. *Platone*) – upė šiaurės Lietuvoje (Joniškio rajone) ir pietų Latvijoje (Jelgavos savivaldybėje); Lielupės kairysis intakas. Ilgis 67 km (Lietuvoje 26 km). Prasideda 11 km į pietvakarius nuo Joniškio, Bilžių kaimo apylinkėse. Teka į šiaurę Žiemgalos žemuma. Įteka į Lielupę Jelgavoje, 72 km nuo jos žiočių.

Platonis Vaineikiuose, kelyje  **1607**  Joniškis–Vaineikiai–Šarkiai 
Didžiausi intakai: Režų upelis, Vešėtinis (kairieji), Sidabra, Dirnėnka (dešinieji). Upės krantai statūs, 2–3 m aukščio. Vidurupio slėnio plotis 50–80 m. Vagos plotis aukštupyje iki 4 m, žemupyje – 10–15 m. Pavasario potvynių metu upės vandens lygis pakyla iki 3,5 m. Ant Platonio įrengta keletas tvenkinių: Maldenių (25 ha), Smailių (24 ha), Platuonės.

Prie Platonio esančios gyvenvietės: Maldeniai, Smailiai, Daunorava, Platoniai (Lietuva), Lielplatuonė, Pokiai, Platuonė, Jelgava (Latvija).

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *platus* („didelis per skersmenį, erdvus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Platonis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 393
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 260–261
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tuvalu žemėlapis
**Tuvalu** – šalis Okeanijoje, kurią kerta 180° ilguma (laiko keitimosi juosta). Pasaulyje šalis yra 4 nuo galo pagal plotą (26 kv. kilometrų), bei priešpaskutinė pagal gyventojų skaičių (2000 m. duomenimis Tuvalu gyveno apie 10 tūkst. žmonių).

Į šiaurę nuo Tuvalu yra Kiribatis, vakaruose – Saliamono Salos, rytuose – Samoa ir Tokelau, pietuose – Fidžis ir Wallisas ir Futuna. Pakrantės ilgis – 24 km.

Šalį sudaro 5 rifinės salos ir 4 tikri atolai. Didžiausias iš jų – Vaitupu. Visi Tuvalu atolai gan lėkšti. Aukščiausia vieta tik 5 metrai.

Gamtiniai ištekliai – pakrantėse gaudomos žuvys.

Klimatas
--------

Klimatas tropinis. Šalies kritulių kiekis apie 3000 mm.

Gyventojai
----------

Tuvalu sostinė – Vajaku (*Vaìaku*) – *de facto*. 2000 m. duomenimis ten gyvena 4000 žmonių.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAustralijos ir Okeanijos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Australija • Fidžis • Kiribatis • Maršalo Salos • Mikronezija • Nauru • Naujoji Zelandija • Palau • Papua Naujoji Gvinėja • Samoa • Saliamono Salos • Tonga • Tuvalu • Vanuatu |

 |
Žemėlapis, kuriame esančios horizontalios linijos rodo platumas
**Platuma** – vienas iš geografinio koordinačių tinklo dydžių, parodantis kiek taškas Žemėje nutolęs į šiaurę arba pietus nuo pusiaujo.

Lygiagretės (platumos linijos) – horizontalios linijos einančios per visą žemėlapį nuo vakarų iki rytų. Geografinė platuma matuojama laipsniais, pradedant nuo 0° prie pusiaujo ir baigiant ties 90° šiaurės platumos (Šiaurės ašigalis) bei pietų platumos (Pietų ašigalis). Žymimas graikų raide *fi* (φ).

Geografinė platuma (φ) lygi kampui tarp spindulio, vedamo iš žemės elipsoido centro į pasirinktą tašką, ir pusiaujo plokštumos. Geografinė platuma lygi dangaus ašigalio aukščiui virš horizonto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ilguma

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Широта*,Большая советская энциклопедия, T. XXVIII (Франкфурт—Чага). – Москва: Советская энциклопедия, 1978
2. ↑  *Geografinės koordinatės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
**Dirkas van Babiurenas** (Baburenas, ol. **Dirck van Baburen**, apie 1595 m. – 1624 m. vasario 21 d.) – olandų XVII a. baroko tapytojas, priskiriamas Utrechto karavadžistams. M. K. Čiurlionio muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Herakleitas ir Demokritas" (Mykolo Žilinsko dailės galerija).

Biografija
----------

Dirkas Jasperszonas van Babiurenas (tikras vardas – Teodoras) gimė apie 1595 m. Veik bei Diurstedės miestelyje netoli Utrechto. Apie 1599 m. jo tėvai persikraustė į Utrechtą, kur 1611 m. Van Babiurenas dokumentuotas dailininko ir architekto Paulus Moreelse dirbtuvėse. Tais pačiais metais įstojo į vietos dailininkų gildiją. Po to, 1612 m. dailininkas keliavo į Italiją. Paminėtas Parmoje, po to – Romoje. 1617 m. kartu su kitu olandu Davis de Haen dekoravo San Pietro in Montorio bažnyčios koplyčią Romoje, kur nutapė „Kristaus palaidojimą" (tebėra bažnyčioje). Panašu, kad Romoje Dirkas van Babiurenas greitai susilaukė pripažinimo. Jam paveikslus užsakinėjo įtakingi mecenatai markizas Vicenzo Giustiniani ir kardinolas Scipione Borghese. Pastarajam Van Babiurenas nutapė vienus žymesnių savo paveikslų: „Kristus, plaunantis mokinių kojas" ir „Kristaus suėmimas". 

Romoje Van Babiureno stilius buvo lemiamai paveiktas Karavadžo dailės. Būdingu darbu laikomas paveikslas „Dyglių vainiko uždėjimas", sukurtas, spėjama, pagal neišlikusį Karavadžo darbą. Apie 1621 m. Van Babiurenas grįžo į Utrechtą ir, kartu su Gerrit van Honthorst ir Hendrick Terbrugghen, suformavo vietos karavadžistų mokyklą. 1622-23 m. Van Babiurenas dirbo bendrose dirbtuvėse su Hendrick Terbrugghen. Dailininkas mirė ankstyva mirtimi Utrechte 1624 m. vasario 21 d. Palaidotas *Buurkerk* bažnyčioje. Jo kūrybos didesniąją dalį sudaro religinės tematikos paveikslai.

Darbų galerija
--------------

* „Kristus, plaunantis mokinių kojas" (1616, Berlyno paveikslų galerija) „Kristus, plaunantis mokinių kojas" (1616, Berlyno paveikslų galerija)
* „Kristaus suėmimas" (1619, Borgezių galerija, Roma) „Kristaus suėmimas" (1619, Borgezių galerija, Roma)
* „Kristaus apraudojimas" („Nuėmimas nuo kryžiaus" ?, 1617-24, Centrinis Utrechto muziejus) „Kristaus apraudojimas" („Nuėmimas nuo kryžiaus" ?, 1617-24, Centrinis Utrechto muziejus)
* „Muzikantas su liutnia" (1622, Centrinis Utrechto muziejus) „Muzikantas su liutnia" (1622, Centrinis Utrechto muziejus)
* „Sąvadautoja" (1622, Vaizduojamojo meno muziejus, Bostonas) „Sąvadautoja" (1622, Vaizduojamojo meno muziejus, Bostonas)
* „Dyglių vainiko uždėjimas" (1623, Augustiniečių muziejus, Tulūza) „Dyglių vainiko uždėjimas" (1623, Augustiniečių muziejus, Tulūza)

Išnašos
-------

1. ↑  limis.lt Archyvuota kopija 2015-01-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Oxford Reference
3. ↑  museothyssen.org
4. ↑  collectieutrecht.nl[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dirck van Baburen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dirck van Baburen Encyclopaedia Britannica tinklalapyje
* Dirck van Baburen WGA tinklalapyje
* Dirck van Baburen Rijksmuseum Amsterdam tinklalapyje Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| Njavis*Ñahui* |
| --- |
| 

NjavisNjavis

14°24′28″ p. pl. 71°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.40778°š. pl. 71.30000°r. ilg.﻿ / 14.40778; 71.30000﻿ (Njavis)Koordinatės: 14°24′28″ p. pl. 71°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.40778°š. pl. 71.30000°r. ilg.﻿ / 14.40778; 71.30000﻿ (Njavis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Kusko departamentas |
| **Provincija** | Kanaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** () | 50  |
| **Altitudė** | 3 992 m |

**Njavis** (isp. *Ñahui*, keč. *Ñawi*), pilnas pavadinimas **Njavi Čapis** (*Ñahui Chapi*) – kaimas Peru, Kusko departamente, Kanaso provincijoje, Langio apygardoje, į pietvakarius nuo Sikuanio, netoli Langio lagūnos (*laguna Langui*), tarpukalnių slėnyje, prie iš lagūnos tekančios upės. Greta stūkso Njavio kalnas (4208 m). Greta eina Kombpatos-Langio kelias. ~50 gyventojų. Yra koplyčia.

Vietovės pavadinimas kečujų kalba reiškia „žiūrėk ten". Pasakojama legenda, kad inkų mieste Senajame Langyje vyko iškilmingos vestuvės. Į jas atėjęs ir griausmo dievas pasivertęs senoliu, tačiau vietiniai jį išvarė. Viena virėja visgi jį pamaitino. Tuomet jis jai liepęs kuo greičiau bėgti iš miesto ir neatsigręžti (sušukęs „žiūrėk ten"), o pats paskandinęs miestą po ežero vandeniu. Pats žodis *ñawi* reiškia „akį, žiūrėjimą, žvilgsnį".

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dirkas
Škotiškas mažasis durklas *Sgian dubh*
Campbell'ų klano narys *John Campbell* (1749) su Campbell'ų tartanu ir dirku prie diržo. (*William Mosman* paveikslas)
**Dirkas** (angl. *dirk*) – ilgas škotiškas durklas tiesia dviašmene geležte. Rankena neturi ryškios gardos, o jos galvutė neretai baigiasi skritulio formos plokštuma, statmena rankenos ašiai. Dirkus kartais gamindavo iš sumažintos kalavijo geležtės, įtaisytos durklo rankenoje.

Žodžio *dirk* kilmė neaiški, jis užrašytas dar 1602 m. galbūt kilęs iš škot. *durk* (žinomo iš 1574 m.), kurio kilmė irgi neaiški (tai „*Chamberas Dictionary of Etymology*" (1988 m.) versija). Kitas aiškinimas, kad žodis kilęs iš gėliško *sgian dearg* 'red knife'.

Bronzos ir geležies amžiuose Škotijoje ir Airijoje dirkų geležtės buvo 20-35 cm ilgio, tačiau Airijoje kai kurių dirkų geležtės siekė iki 53 cm, todėl jie jau buvo trumpi kalavijai.

Viduramžių Škotijoje dirkai buvo papildomi ginklai prie kalavijo, juos neretai naudodavo kaip kairės rankos durklus.   

Keltų tautos dirkus naudojo priesaikai duoti. 1746 m. škotams pralaimėjus Culloden'o mūšį (*Battle o Culloden*) britai pareikalavo, kad škotai kalniečiai prisiektų neturėti „šautuvų, kalavijų ar pistoletų" laikydami dirkus. Tuo metu praktiškai kievienas suaugęs škotas turėjo dirką. Iš dalies todėl, kad daugelis škotų buvo pernelyg neturtingi, kad įsigytų kalaviją. Dirkai buvo nedideli, ir škotai juos visur nešiodavosi kabančius prie diržo.

Škotai dažnai turėdavo ir antrą durklą – trumpą Sgian Dubh, kuris būdavo užkištas rankovėje ar kojinėje. Tokie durklai iki šiol neretai yra tradicinio vyriško škoto kostiumo dalis.

Laivyno dirkai
--------------

Dirko tipo durklus naudojo Europos ir Š. Amerikos kariuomenės ir laivynai. Juos neretai kaip asmeninius ginklus nešiojo karininkai XVII-XIX a. Kai kuriuose laivynuose mičmanai (*midshipmen*) ir kadetai juos nešiojo ir XX a. Neretai jie buvo tik paradinės uniformos dalis, todėl išpuošti ir neskirti kautynėms.   

Laivyno ir kariniai dirkai būdavo tiek dviašmeniai, tiek vienašmeniai. Durklų kataloguose tiek tokie, tiek tokie vienodai dažni. Be to, jų garda sudaryta iš skersinio, tiesaus ar lenktais galais. Tokie dirkai jau nėra tikrieji keltiški dirkai.

Dirkais neretai vadino ir vadina:

* laivyno karininkų, mičmanų, kadetų uniforminius durklus (plg. su kortikas)
* trumpus piratų naudotus durklus
* svaidomus durklus (priešpastatant kirstynių durklams)
* nedidelius durklus tiesiomis geležtėmis, nešiotus kaip savigynos ginklas
* bet kokius dviašmenius peilius (kai kurių JAV valstijų įstatymuose)
|  Nišiai |
| --- |
| Nišių vyrasNišių vyras |
| Gyventojų skaičius | >230 000 |
| Populiacija šalyse | Indijos vėliava Indija (Arunačal Pradešas)Butano vėliava Butanas |
| Kalba (-os) | nišių |
| Religijos | prigimtinė (donji polo), krikščionybė, hinduizmas |
| Giminingos etninės grupės | kiti taniai: apataniai, mišingai, lobai, adžiai ir kt.; nagai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Nišiai |

**Nišiai** (arba *daflai, ni*) – tauta, gyvenanti šiaurės rytų Indijoje (Arunačal Pradeše) ir rytų Butane. Tai pati skaitlingiausia vietinė Arunačal Pradešo tauta. Nišių kalba priklauso kinų-tibetiečių kalbų šeimai. Pagrindinės tarmės: apų, tanagų (tanangų), tagenų. Išpažįsta tradicinę tikybą, dabar didelė dalis atsivertę į krikščionybę, yra hindų.

Verčiasi daugiausia kapline-lydimine žemdirbyste (ryžiai, soros, kukurūzai) bei gyvulininkyste (jaučiai-mithanai, ožkos, kiaulės). Taip pat užsiima žvejyba, medžiokle. Pagrindiniai amatai – puodininkystė, cukranendrių bei bambukų dirbinių gamyba.

Nišių ilguosiuose namuose gyvena iki 10 (kartais ir daugiau) ūkiškai savarankiškų mažųjų šeimų. Atskiros mažosios šeimos lengvai persikrausto į naujus namus. Paplitusi poligamija. Į didžiosios šeimos sudėtį įtraukiami buvusių vergų-karo belaisvių palikuonys, jų padėtis skiriasi su laisvųjų tautiečių.

Namas būna iki 45 m ilgio, statomas ant polių, pintomis sienomis ir dvišlaičiu stogu.

Vyrai vilki medvilninę strėnjuostę, apsiaustą iš žolių ant pečių. Šukuosena – plaukų mazgas virš kaktos. Ant galvos dedasi pintą bambukinę skrybėlę, puoštą ragasnapių snapais. Moterys vilki sijoną iš žolių ir skraistę. Iš papuošalų labiausiai paplitę karoliai.

Tikyboje svarbios piktosios dvasios, geroji motina-Saulė.

* Nišių moteris (Arunačal Pradešas)Nišių moteris (Arunačal Pradešas)
* Nišių šokėjos per Njokumo šventęNišių šokėjos per Njokumo šventę
* Tradicinė kepurė su ragasnapio snapuTradicinė kepurė su ragasnapio snapu
* Nišių poraNišių pora

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Дафла*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Objektas** – unikalus duomenų rinkinys, atitinkantis to objekto klasėje aprašytą struktūrą, dažnai vadinamas klasės egzemplioriumi (angl. *instance*). Su objektu taip pat susietas jo klasėje aprašytas funkcionalumas. Klasės metodai manipuliuoja jos duomenimis tam tikru būdu.

Pagal objektiškai orientuoto programavimo principus tiesioginė prieiga prie objekto duomenų turi būti kiek galima labiau apribota, o visos duomenų keitimo ir nuskaitymo operacijos būtų atliekamos iškviečiant jo metodus (operacijas). Šis principas vadinamas inkapsuliacija. Tokiu būdu užtikrinamas duomenų vientisumas ir suderinamumas.

Realus objekto pavyzdys galėtų būti „Vikipedija", kuris yra duomenų tipo (klasės) „Internetinė enciklopedija" objektas, ši klasė būtų klasės „Enciklopedija" poklasis. Polimorfizmas leidžia naudoti ne tik klasės „Internetinė enciklopedija" metodus (pvz. „ieškoti pagal tekstą"), bet ir bendresnės klasės „Enciklopedija" metodus (pvz. „skaityti straipsnį"). Kai kurie bendresnės klasės metodai gali būti neprieinami (pvz. „puslapių skaičius", nes elektroninės enciklopedijos neskaičiuojamos puslapiais).

Objektą apibrėžia:

1. Tapatybė – savybė, atskirianti objektą nuo kitų. Daugelio objektų grupių kiekvienas objektas unikalus, tačiau kitais atvejais (matricos, teksto eilutės) tą patį turinį (vidinę būseną) turintys objektai laikomi vienodais. Kai kuriose programavimo kalbose (pvz. Java), tapatybė apibrėžiama to objekto identifikatoriumi, kuris realizuojamas kaip vienas iš jo atributų.
2. Būsena – konkretaus objekto duomenys.
Medinis oblius paviršių lyginimui
**Oblius** (iš blrs. *гaбaль*, lenk. *hebel*, vok. *Hobel*, dar vad. *drožeklis, drožlys, drožtuvas, dvitraukis, kaiša, katinas, leistuvas*) – įrankis, naudojamas mediniams paviršiams lyginti. Juo nuo seno naudojosi dailidės ir staliai.

Obliai dažniausiai būna mediniai su metaline geležte, nors yra ir visai metalinių. Oblius turi 1 arba 2 plienines apvalias, profiliuotas ar kitos formos geležtes, įtaisytas į klevo, buko ar kitos kietos medienos arba metalo trinkelę su rageliu priekyje. Su obliumi lyginami ir valomi mediniai paviršiai, išobliuojami grioveliai, atbrailiniuose tašeliuose ar sudėtingo profilio dailylentėse apdirbami išoriniai detalės kraštai, taip pat drožiami figūriniai kontūrai lentjuostėse, lentų šonuose.

Be rankinių oblių taip pat naudojami ir mechaniniai obliai, kurie medieną frezuoja sukant specialų volą su jame įtvirtintais peiliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *oblius*. Lietuvių kalbos žodynas, T. I–XX, 1941–2002: elektroninis variantas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2005 (atnaujinta versija, 2017). – www.lkz.lt.
2. ↑  Justinas Juozapas Ruseckas,
Vacys Milius. *Oblius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Oblius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***„Pagrobimas 3"*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | angl. „Taken 3" |
| Kilmės šalis | Prancūzija |
| Režisierius | Olivier Megaton |
| Prodiuseris (-iai) | Luc Besson |
| Scenaristas (-ai) | Luc BessonRobert Mark Kamen |
| Vaidina | Liam Neeson  Maggie GraceFamke JanssenForest Whitaker ir kt. |
| Metai | 2015 |
| Žanras | Veiksmo, trileris |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | anglų, rusų |
| Platintojas | EuropaCorp 20th Century Fox |
| Biudžetas | 48 mln. USD |
| **IMDb įrašas** |

**Pagrobimas 3** (angl. *Taken 3*, stilizuotai TAK3N, pranc. *L'Enlèvement 3*) – prancūzų 2015 m. veiksmo trileris. Pagrindiniame vaidmenyje – Liam Neeson. Filmą režisavo Olivier Megaton, prodiusavo Luc Besson. Filme pasakojama apie buvusį CŽV agentą, kuris neteisingai įtariamas savo žmonos nužudymu ir turi surasti tikruosius žmogžudystės kaltininkus.

Istorija
--------

Filmą sukūrė prodiuserio ir scenaristo Luc Besson kompanija „EuropaCorp", kartu su „Canal+", „M6 Films" ir „Cine+". Tai yra filmų „Pagrobimas" ir „Pagrobimas 2" tęsinys. Pagrindinius filmo vaidmenis atliko aktoriai Liam Neeson, Maggie Grace, Famke Janssen ir Forest Whitaker. Filmo premjera įvyko 2014 m. gruodžio 16 d. Berlyne. Teatrinis filmo pristatymas įvyko 2015 m. sausio mėnesį (JAV − sausio 9 d.). Filmas buvo komerciškai sėkmingas. Jo biudžetas siekė 48 mln. JAV dolerių, pasaulio kino teatruose jis surinko per 267 mln. JAV dolerių pajamų po apie mėnesio rodymo. Filmas daugiausiai kritikų buvo įvertintas neigiamai. Pagal metacritic.com suvestinę kritikų įvertinimo vidurkis − 26 balai iš 100. Pasak filmo kūrėjų, tai yra paskutinė trilogijos apie buvusio CŽV agento Brajano Milso nuotykius dalis.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Los Andželas. CŽV agentas Brajanas Milsas (akt. Liam Neeson) gyvena rūpindamasis dukterimi Kim (akt. Maggie Grace) ir su juo išsiskyrusia žmona Lenora (akt. Famke Janssen). Jo žmona nelabai sutaria su savo antruoju vyru Stiuartu (akt. Dougray Scott). Vieną vakarą Stiuartas užeina pas Milsą į namus ir paprašo nesusitikinėti su Lenora. Kitą dieną grįždamas namo Milsas gauna žinutę iš buvusios žmonos, kad ji užeis į jo namus su prašymu nupirkti ta proga kepinių. Brajanas užsuka į parduotuvę ir grįžęs į savo namus randa žmoną nužudytą. Tuo metu įsiveržia policininkai, kurie bando suimti Brajaną. Brajanas nuo jų išsivaduoja ir pabėga. Jam tenka slapstytis nuo detektyvo Frenko (akt. Forest Whitaker) ir policijos, apsaugoti nėščią dukrą Kim nuo galimo pasikėsinimo ir kartu surasti tikrąjį buvusios žmonos žudiką.

Nuorodos
--------

1. ↑  boxofficemojo.com, tikrinta 2015 02 12
2. ↑  metacritic.com

* www.taken3movie.com
* takenmovie.com Archyvuota kopija 2019-07-23 iš Wayback Machine projekto.
* allmovie.com
Nerija iš palydovo
**Aismarių nerija**, kitaip **Aistmarių nerija** (vok. *Frische Nehrung*, lenk. *Mierzeja Wiślana*, rus. *Балтийская коса*, *Baltijskaja Kosa*) – siauras žemės ruoželis tarp Aismarių ir Baltijos jūros, Gdansko (Dancigo) įlankos (iki 1945 m. vadinta Dancigo įlanka).

1649 m. buvo apgyvendinta kuršininkų. Iki 1945 m. nerija priklausė Vokietijai ir didžioji dalis įėjo į Rytprūsių provincijos sudėtį. Po 1945 m. Tarybų Sąjungai ir jos sąjungininkams atplėšus iš Vokietijos rytines žemes ir įjungus jas į Lenkijos bei TSRS sudėtį, Aismarių nerijos šiaurės rytinė dalis priklausė tuometinės Tarybų Sąjungos Rusijos Federacijos Kaliningrado sričiai, o pietvakarinė Aismarių nerijos dalis – Lenkijai. Iširus TSRS, šiaurės rytinė dalis įeina į Rusijos Kaliningrado srities teritoriją. Aismarių nerijos ilgis 65 km (iš jų 35 km priklauso Rusijai, 30 km – Lenkijai). Kitais duomenimis – 60 km, plotis – 1,3–3 km. Kopų aukštis iki 45 m. Įprastas aukštis virš jūros lygio – 10–12 m. Pietinėje dalyje nusidriekusios išilginės vidinės rudosios kopos, šiaurinėje dalyje pajūryje – baltosios prieškopės. Tiek pirmųjų, tiek pastarųjų kopų aukštis siekia 4 m. Vidurinėje dalyje dunkso gelsvosios išilginės ir parabolinės kopos, iškylančios iki 25 m. aukščio.

2022 m. Lenkijos pusėje pastatytas Aismarių nerijos kanalas.

* Reginys į marias. Fromborko panorama nuo nerijos (Lenkija)Reginys į marias. Fromborko panorama nuo nerijos (Lenkija)
* Reginys į jūrą. Nerijos pakrantė žiemą (Kaliningrado sritis, Rusija)Reginys į jūrą. Nerijos pakrantė žiemą (Kaliningrado sritis, Rusija)
* Kuršininkų apgyventa teritorija 1649 m. (pažymėta žaliai)Kuršininkų apgyventa teritorija 1649 m. (pažymėta žaliai)

Išnašos
-------

1. ↑  «География Калининградской области». Пособие по краеведению для учащихся средней школы. П. П. Кучерявый, Г. М. Федоров. Калининградское книжное издательство 1989. ISBN 5-85500-037-0.
2. ↑  *Aismarių nerija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
3. ↑  *Aismarių nerija*. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. I (A–Kar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000
4. ↑  Eric Bird (25 February 2010). *Encyclopedia of the World's Coastal Landforms*. Springer Science & Business Media. pp. 633–. ISBN 978-1-4020-8638-0.
5. ↑  „Lenkija atidarė kanalą iš Aistmarių į Baltijos jūrą". *LRT*. 2022-09-17. Nuoroda tikrinta 2022-10-09.
| ***Pagrobti poną Heinekeną*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Kidnapping Freddy Heineken |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai Belgija Jungtinė Karalystė JAV |
| Režisierius | Daniel Alfredson |
| Vaidina | Jim Sturgess  Sam Worthington  Anthony Hopkins |
| Metai | 2015 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pagrobti poną Heinekeną** (angl. *Kidnapping Freddy Heineken*) – filmas, paremtas tikra istorija apie 1983 m. įvykdytą alaus daryklos vadovao Fredžio Heinekeno pagrobimą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anthony Hopkins – Fredis Heinekenas
* Sam Worthington – Vilemas
* Jim Sturgess – Koras
* Ryan Kwanten – Janas
* Jemima West – Sonja
* Thomas Cocquerel – Martinas
* Mark van Eeuwen – Francas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Penketas draugų, gyvenančių Amsterdame, susiduria su finansiniais sunkumais, todėl nusprendžia pasukti nusikaltimų keliu. Apiplėšę inkasatorių automobilį, jie nusprendžia pagrobti turtingiausią šalies žmogų, verslininką Fredį Heinekeną.

Pagrobimas pavyksta, tačiau vyrams trūksta patirties derybose su policija, todėl išpirkos perdavimas gerokai užtrunka. Galiausiai jie gauna pinigus ir, pasidalinę juos, išsiskirsto, tačiau beveik tuo pat metu policija, gavusi anoniminį pranešimą, pradeda vieną po kito juos suimti.