recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Džuči** |
| --- |
| chanas |
|  |
| Čingizidai |
| Visas vardas | Зүчи |
| Gimė | apie 1188 m.Mongolija |
| Mirė | 1227 m. gruodžio mėn.vieta nežinoma |
| Palaidotas (-a) | Džučichano mauzoliejus |
| Tėvas | Čingischanas |
| Motina | Bortė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ukichatun |
| Vaikai | 14 sūnų |
| Džuči uluso valdovas |
| Kelintas | 1 |
| Valdė | 1224-1227 |
| Pirmtakas | - |
| Įpėdinis | Batijus |
|  |
|  **Vikiteka** | Džuči |

**Džuči** (mong. *Зүчи*, 1188–1227 m.) – vyriausiasis Čingischano sūnus, karvedys, dalyvavęs Vidurinės Azijos užkariavime, pirmasis Aukso Ordos (tuomet Džuči uluso) valdytojas.

Džuči gimė Čingischano ir jo pirmosios žmonos Bortė šeimoje. Tiesa, Slaptojoje mongolų istorijoje keliamos abejonės, ar iš tiesų Džuči buvęs Čingischano sūnumi. 1207 m. Čingischanas išsiuntė Džuči nukariauti į vakarus nuo Baikalo gyvenusias tautas. Šios be kovos pasidavė mongolams. Netrukus Džuči pagalba į Mongolų imperiją pateko buriatai, oiratai, Jenisiejaus kirgizai ir kt. Sibiro tautos. Už tokius nuopelnus Čingischanas paskyrė Džuči valdyti jo užkariautas žemes. Šios žemės sudarė Džuči ulusą – Aukso Ordos ištakas.

1213 m. Džuči su tėvu ir broliais dalyvavo žygyje prieš Dzin dinastiją Kinijoje. Šiame žygyje mongolai plėšė turtingus kinų miestus, išžudė daug taikių gyventojų. 1217 m. Džuči dalyvavo malšinant kirgizų sukilimą. Nuo 1219 m. kartu su Čingischanu ir broliais dalyvavo Vidutinės Azijos ir Irano užkariavime. Paskutiniais savo gyvenimo metais Džuči konfilktavo su tėvu. Tiksli mirties data nežinoma, spėjama kad tarp 1225 ir 1227 m.

Džuči palaidotas mauzoliejuje dab. Kazachstane, Karagandos srityje. 1946 m. archeologai atkasė jo palaikus.

Pasak Rašido ad Dino, Džuči turėjo 14 sūnų. Iš jų 3 vėliau tapo Džuči uluso valdytojais: Orda Chanas, Batijus ir Berkė. Sūnūs Šeibanas ir Tuka Timūras buvo karvedžiais.

Džučichano mauzoliejus
| Džudžou株洲 |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

DžudžouDžudžou

27°51′0″ š. pl. 113°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.85000°š. pl. 113.13333°r. ilg.﻿ / 27.85000; 113.13333﻿ (Džudžou)Koordinatės: 27°51′0″ š. pl. 113°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.85000°š. pl. 113.13333°r. ilg.﻿ / 27.85000; 113.13333﻿ (Džudžou) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Hunanas |
| **Prefektūra** | Džudžou |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 3 855 609  |
| **Plotas** | 11 262 km² |
| **Tankumas** (2010) | 342 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.hnzz.gov.cn |

**Džudžou** (kin. 株洲, pinyin: *Zhūzhōu*) – prefektūros lygio miestas Kinijos Liaudies Respublikos pietryčiuose, Hunano provincijoje. Pietryčiuose ribojasi su Čangša miestu, o rytuose su Dziangsi provincija. Miesto plotas 535 km², visos prefektūros plotas 11 262 km², 2010 m. duomenimis, mieste gyveno 3,8 mln. gyventojų.

Džudžou yra subtropinio musoninio klimato zonoje ir dėl mineralinių bei organinių išteklių gausos jis yra vienas derlingiausių kraštų Hunano provincijoje. Labai svarbus Pietų Kinijos transporto mazgas, čia susikerta daug geležinkelių ir automobilių kelių arterijų. Prie Sjandziango upės įsikūręs upių uostas, už 37 km yra Čangša Huanghua tarptautinis oro uostas. Vystoma metalurgijos, mašinų gamybos, chemijos ir statybinių medžiagų pramonė, taip pat aukštosios technologijos. Prie Džudžou kasama švino, cinko, vario rūdos.

Istorija
--------

Iki XX a. pr. buvo mažytis prekybos miestelis su upių uosteliu. Jo svarba išaugo po to, kai Dziangsi provincijos rytuose buvo atidarytos Pingsiango akmens anglių kasyklos, anglimi aprūpinusios geležies gamyklas Hanjange, Hubėjaus provincijoje. Iš Pingsiango į Džudžou buvo nutiestas geležinkelis, iš kurio anglis vandens keliais pasiekdavo Hankou. Vėliau Džudžou geležinkelio linijomis buvo sujungtas su Guangdžou, Hankou, Čangša, Nančangu ir kitais miestais.

Miestų partnerystė
------------------

Miestai, su kuriais Džudžou yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Azerbaidžanas Sumgajitas, Azerbaidžanas
* Norvegija Fredrikstadas, Estfoldas, Norvegija (nuo 1999 m.)
* Jungtinės Amerikos Valstijos Daremas, Šiaurės Karolina, Jungtinės Valstijos
* Jungtinės Amerikos Valstijos Pietų Painsas, Šiaurės Karolina, Jungtinės Valstijos

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Džudžou*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  *Zhuzhou*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-01-04.
**Koncertas fortepijonui Nr. 3 c-moll** (op. Nr. 37) – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno koncertas fortepijonui, parašytas 1796–1803 metais.

Apie koncertą fortepijonui c minoro tonacijoje Liudvikas van Bethovenas užsiminė 1796 m. kai jis dar buvo gastroliuojantis pradedantysis pianistas. Anksčiau buvo tikima, kad koncertą jis užbaigė 1800 m. ir nespėjo pristatyti tų metų balandžio 2 d. koncerte. Dabar linkstama manyti, kad Bethovenas didžiąją dalį koncerto parašė 1802 m. ir tobulino iki premjeros Vienoje 1803 m. balandžio 5 d. Premjeroje kompozitorius pats atliko fortepijono partiją. Jo draugas Ignacas fon Zaifrydas, vartęs partitūros lapus Liudvikui van Bethovenui, vėliau prisiminė: „Aš beveik nieko nemačiau, išskyrus tuščius puslapius. Daugiausiai tai vienam, tai kitam puslapyje buvo keli, man visiškai nesuprantami egiptietiški hieroglifai, kurie buvo užuominos jam; ir jis viską atliko iš atminties, nes, kaip ir daugeliu kitų atvejų, neturėjo laiko užrašyti." Tame pačiame koncerte įvyko kompozitoriaus „Antrosios simfonijos" ir oratorijos „Kristus Alyvų kalne" premjeros. Tikriausiai dėl papildomos trukmės, taip pat buvo atlikta „Pirmoji simfonija".

Koncertas išspausdintas 1804 m. Vienoje ir paskirtas Prūsijos princui Liudvikui Ferdinandui. Kurdamas koncertą Liudvikas van Bethovenas neabejotinai pavyzdį ėmė iš Mocarto „Koncerto fortepijonui Nr. 24", irgi c minoro tonacijoje. Pavyzdžiui, Bethoveno koncerto įžanga motyviškai susišaukia su Mocarto koncerto orkestrine įžanga, tačiau Bethoveno koncertas kur kas dinamiškesnis ir labiau varijuojantis: koncerto lėtoji *Largo* dalis pradedama tonaciškai nuo c minoro labai nutolusioje E mažoro tonacijoje. Savo ruožtu Liudviko van Bethoveno trečiasis koncertas fortepijonui paveikė J. Bramso koncertą fortepijonui d minore.

Koncerto dalys
--------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro con brio |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Largo |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Rondo. Allegro |
|  |
| Atlieka Stefano Ligoratti ir ClassicaViva orkestras |
| 

---

 |

 |

L. van Bethoveno Koncertas fortepijonui Nr. 3 skirtas atlikti fortepijonu su orkestro pritarimu ir sudarytas iš trijų dalių:
.

1. *Allegro con brio*
2. *Largo*
3. *Rondo. Allegro*

Šaltiniai
---------

* *Piano Concerto No. 3 C minor: Op. 37*. Eulenburg, 2017. Preface
* Elisabeth Schwartz, Kolorado Springso filharmonija

Nuorodos
--------

* „Koncerto fortepijonui Nr. 3" įrašai, natos IMSLP projekte
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vavelio pilies fragmentas
Bastionas
Stlizuoti lietuviški herbai ant Vavelio pilies sienos
**Vavelis** – kalva ir architektūrinis kompleksas Krokuvoje, buvusi Lenkijos karalių rezidencija. Pilis, rūmai ir katedra yra kalvoje kairiajame Vyslos krante, 228 m virš jūros lygio. Kartu su Krokuvos senamiesčiu Vavelis yra UNESCO Pasaulio kultūros paveldo sąraše.

Pasak legendos Vevelio kalvos olose gyvenęs slibinas, kurį klasta nugalėjo riteris Krakas. Šioje vietoje įkurtas Krokuvos miestas, pavadintas riterio vardu.

Istorija
--------

Vavelio kalvoje ir kalvos olose žmonės gyveno nuo paleolito. Gyvenvietė augo, nes buvo svarbių prekybinių kelių sankirtoje. Netoli Vavelio esančioje Veličkoje nuo akmens amžiaus buvo išgaunama druska. Nuo vėlyvosios Antikos iki ankstyvųjų viduramžių Vavelis buvo vakarų slavų genties vyslėnų centras, ypač po to, kai vyslėnai apie VI a. dabartinės Mažosios Lenkijos teritorijoje sukūrė pirmąjį valstybinį darinį.

Iš archeologinių kasinėjimų žinoma, kad jau XI a. Vavelio vietoje buvusi vyslėnų įtvirtinta gyvenvietė. Mūrinius įtvirtinimus pradėjo statyti Vaclavas II 1290–1300 m. o XIV a. Kazimieras III perstatė kalvos įtvirtinimus gotikiniu stiliumi. Apie 1340 m. pilies ir miesto sienos buvo sujungtos. Po 1499 m. gaisro Aleksandras Jogailaitis pradėjo perstatinėti Vavelį ir šie darbai didžiausią apimtį įgavo valdant Žygimantui Senajam. Naujas gaisras 1595 m. iš dalies sunaikino pilį. 1609 m. Zigmantas Vaza atstatė pilį, tačiau po to pilies reikšmė mažėja. Nepaisant to pilyje vyko Lenkijos karalių karūnacija. 1655–1657 m. Vavelis buvo apiplėštas, o 1702 m. Šiaurės karo metu švedų sudegintas. 1724–1728 m. bandyta kompleksą rekonstruoti, tačiau Lenkijai praradus nepriklausomybę Vavelis tapo Austrijos kariuomenės kareivinėmis ir buvo menkai prižiūrimas. 1905 m. pilis gražinta miestui, pradėti restauracijos darbai ir įkurtas muziejus.

Dabartis
--------

Šiuo metu pilyje veikia ekspozicija, skirta Lenkijos karalių buičiai – gyvenamosios patalpos, karūnacijos salė, ginklinė ir iždas. Katedroje palaidoti Lenkijos ir Lietuvos valdovai – Steponas Batoras ir kt. žymiausi poetai – Adomas Mickevičius, Julijus Slovackis, Ciprianas-Kamilis Norvidas, taip pat politiniai veikėjai – Tadas Kosčiuška, Juzefas Pilsudskis, Juzefas Poniatovskis, Vladislavas Sikorskis, Lechas Kačinskis.

Architektūra
------------

Kompleksinis užstatymas rodo tūkstantmetę statybų istoriją. Čia yra įvairių architektūros stilių statinių – romaninės architektūros, gotikos, Renesanso ir baroko. Svarbiausi išlikę architektūros paminklai yra:

* Karališkoji Vavelio pilis
* Vavelio katedra
* Gausybė gotikinių ir romaninių bokštų ir bastėjų
* Ketveri gotikos, Renesanso ir baroko stiliaus vartai
* XIX a. kareivinių pastatai
* Pilies siena ir kiti gynybiniai įrenginiai
* Daugelio romaninių ir gotikinių bažnyčių pamatai
* Daugelio Renesanso epochos ūkinių pastatų pamatai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| **Vladimiras Zubovas** |
| --- |
|  |
| Zubovų giminės herbas |
| Gimė | 1887 m. spalio 13 d.Ginkūnai, Šiaulių valsčius |
| Mirė | 1959 m. vasario 4 d. (71 metai)Kaunas |
| Tėvas | Vladimiras Zubovas |
| Motina | Sofija Zubovienė |
| Vaikai | Vladimiras Zubovas |
|  |
| Veikla | agronomas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Halės universitetas |

**Vladimiras Vladimirovičius Zubovas** (1887 m. spalio 13 d. Ginkūnuose, Šiaulių valsčius – 1959 m. vasario 4 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, visuomenės veikėjas.

Dabikinės ir Judrelių dvarų savininkas. Vladimiro Zubovo ir Sofijos Zubovienės-Bilevičiūtės sūnus. Aleksandros Zubovaitės-Fledžinskienės brolis, architekto Vladimiro Zubovo tėvas.

Biografija
----------

Vaikystė prabėgo Ginkūnuose. Baigė Šiaulių gimnaziją, studijavo Halės universitete, Berlyne apgynė disertaciją ir gavo agronomijos daktaro laipsnį. Jis atsisakė siūlomų laboranto pareigų Halės universitete ir grįžęs iš Vokietijos su žmona ir mažu sūneliu į Dabikinės dvarą, čia pradėjo ūkininkauti. 1911–1941 m. savo dvaruose eksperimentais gerino Lietuvos juodmargių galvijų veislę.

Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Kaune, dirbo leidykloje, Žemės ūkio akademijoje tvarkė biblioteką, dėstė Veterinarijos akademijoje, darbavosi Biologijos institute. Galėjo atsidėti mokslinei veiklai, nes pokario metais teko vėl iš naujo apginti disertaciją, gavo žemės ūkio mokslų kandidato diplomą. Toliau plėtojo savo mokslinį darbą, eksperimentavo, kaip runkelius tręšti valgomąja druska, net rengėsi vykti į Vidurinę Aziją tęsti bandymų druskožemiuose.

Nuo 1955 m. pirmininkavo Jonavos rajono „Komunaro" kolūkyje. Čia jis energingai ėmėsi darbo: parengė durpių kompostavimo technologiją, rūpinosi moksliškai tręšti pievas. Kolūkis pradėjo kopti iš atsilikimo. Pašlijus sveikatai atsisakė šio darbo.

Parašė knygas: „Gyvulių šėrimas kolūkiuose", „Ankštiniai pašariniai augalai", „Kailinių žvėrelių ir triušių auginimas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vladimiras Zubovas*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2020-12-02. Nuoroda tikrinta 2021-11-28.
Vladimiras Spivakovas
**Vladimiras Teodorovičius Spivakovas** (rus. *Владимир Теодорович Спиваков*; g. 1944 m. rugsėjo 12 d.Ufoje) – Rusijos dirigentas ir smuikininkas, žinomas už savo kūrybinę veiklą kartu su kameriniu orkestrui „Maskvos virtuozai".

Būdamas trylikos Spivakovas laimėjo pirmąją vietą Maskvos dirigentų konkurse. Jis studijavo Maskvos valstybinėje P. Čaikovskio konservatorijoje ir 1979 m. debiutavo su Čikagos simfoniniu orkestru. Tais pačiais metais jis įkūrė kamerinį orkestrą *Maskvos virtuozai* ir nuo tada tapo meno vadovu ir vyriausiuoju dirigentu. 1984 m. Leonardas Bernšteinas perdavė savo dirigento lazdelę Spivakovui. 1989 m. jis emigravo į Ispaniją. Turi tris dukras – Tatjaną, Jakateriną ir Aną.

Spivakovas yra laikomas vienu iš svarbiausių savo kartos smuikininkų, studijavęs kartu su Jurijumi Jankelevičiumi Maskos koncervatorijoje. Kelis kartus yra buvęs prizininku Maskvoje, Paryžiuje, Genujoje ir Monrealyje.

Šiuo metu Spivakovas yra meno vadovas ir vyriausiasis dirigentas Nacionalinėje Rusijos filharmonijoje.

Apdovanojimai
-------------

* TSRS valstybinė premija, 1989 m. – už koncertines programas 1986–1988 m.
* Draugystės ordinas, 1994 m.
* UNESCO Mocarto auksinis medalis, 2009 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Vidmantas Plečkaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. vasario 17 d. (66 metai)Klaipėdoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Marytė |
| Vaikai | Tomas, Marius |
|  |
| Veikla | dailininkas tapytojas, tapantis jūrine tematika. Televizijos serialų ir teatro pjesių autorius. Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, |
| Partija | 1993 m. Lietuvos liberalų sąjunga2003 m. Liberalų ir centro sąjunga |

**Vidmantas Plečkaitis** (g. 1957 m. vasario 17 d. Klaipėdoje) – dailininkas tapytojas, tapantis jūrine tematika, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Aktyviai skatinantis jūrinį turizmą, siekiantis pritraukti kuo daugiau Jūrinių regatų į Klaipėdos uostą ir taip populiarinti Klaipėdą.

Biografija
----------

1983 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.

1997 m. R. Suslavičiaus įmonės Klaipėdos filialo direktorius, 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės mero pavaduotojas, nuo 2007 m. Klaipėdos savivaldybės tarybos sekretorius.

1993 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Klaipėdos miesto skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2006 m. Klaipėdos skyriaus pirmininkas.

2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Marytė, vaikai Tomas, Marius.

Veikla
------

Nuo 2006 m. Žemaičių dailininkų sąjungos narys. Tapo paveikslus daugiausia jūrine tematika. Teatro pjesių autorius. Vienas iš TV serialo „Kaimynai" scenarijaus bendraautorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Liberalų ir centro sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 48°51′48″ š. pl. 2°20′13″ r. ilg.﻿ / ﻿48.86333°š. pl. 2.33694°r. ilg.﻿ / 48.86333; 2.33694


| Karališkieji rūmai*Palais-Royal* |
| --- |
|  |
| Įėjimas į Valstybės Tarybą |
| Vieta | Paryžius, Prancūzija |
| Architektas | 
* Žakas Lemersjė
* Žiulis Arduenas Mansaras
* Žilis Mari Opnordas
* Pjeras Konteno d'Ivri
* Pjeras Lui Moro
* Viktoras Lui
* Pjeras Fontenas
* Šarlis Persjė

 |
| Statybų pradžia | 1633 m. |
| Statybų pabaiga | 1639 m. |
| Rangovas | Kardinolas Rišeljė |
| Savininkas | Valstybės Taryba, Kultūros ministerija, Konstitucinė Taryba |

**Karališkieji rūmai** arba **Palė Ruajalis** (pranc. *Palais-Royal*) – buvę karališkieji rūmai, esantys 1-ojoje Paryžiaus apskrityje, Prancūzijoje.

Karališkieji rūmai dabar yra Kultūros ministerijos, Valstybės Tarybos ir Konstitucinės Tarybos būstinė.

Istorija
--------

Karališkieji rūmai:  

1. Kultūros ministerija  

2. Konstitucinė Taryba  

3. Valstybės Taryba  

4. *Comédie-Française*  

5. *Théâtre éphémère*  

6. *Les Deux Plateaux (Colonnes de Buren)*  

7. Karališkųjų rūmų teatras

Kadaise tai buvo Prancūzijos karališkosios šeimos rūmai. Juos 1630 m. pastatė kardinolas Rišeljė savo meno kolekcijai laikyti. Kai 1642 m. mirė Rišeljė, rūmai tapo jaunojo karaliaus Liudviko XIV nuosavybe. Rūmai priklausė Orleano kunigaikščiams, o vėliau – Marijai Antuanetei, tačiau 1870 m. buvo sunaikinti per Prancūzijos ir Prūsijos karą.

Nuo 1649 m. čia gyveno ištremta Henrieta Marija Burbonė ir jos dukra Marija Henrieta Stiuart. Jos pabėgo iš Anglijos per Anglijos pilietinį karą. Čia jas priglaudė karalius Liudvikas XIV, kuris buvo Henrietos Marijos sūnėnas.

1692 m. kai Šartro kunigaikštis (būsimasis Prancūzijos regentas) Pilypas II vedė Fransuazą Mariją Burbonę, karalius atidavė Karališkuosius rūmus savo broliui Orleano kunigaikščiui Pilypui I.

Čia gimė būsimas prancūzų karalius Liudvikas Pilypas I. Jis buvo Liudviko Pilypo II ir jo žmonos Luizos Marijos Adelaidos Burbonės sūnus.

Išnašos
-------

1. ↑  Le Palais-Royal 2006, p. 2.
2. ↑  Le Palais-Royal 2006, p. 7.
3. 1 2 3  Le Palais-Royal 2006, p. 9.

Šaltiniai
---------

* Lambert, Guy and Massounie, Dominique, Le Palais Royal (2006), Editions du Patrimoine, Centre des Monuments Historique, ISBN 978-2-7577-01041

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 54°23′34″š. pl. 24°03′00″r. ilg.﻿ / ﻿54.392776°š. pl. 24.050103°r. ilg.﻿ / 54.392776; 24.050103

|  |
| --- |
| **Kauno taikomosios dailės mokyklos Alytaus filialas** |
| Kauno taikomosios dailės mokyklos Alytaus filialas herbasKauno taikomosios dailės mokyklos Alytaus filialas herbas |
| Kauno taikomosios dailės mokyklos Alytaus filialas |
| **Adresas** | S. Dariaus ir S. Girėno g. 27, Alytus |
| **Direktorius(-ė)** | Arvydas Švirmickas |
| **Mokinių skaičius** | 160 |
| **Įkūrimo data** | 1991 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Kauno taikomosios dailės mokyklos Alytaus filialas**, anksčiau **Alytaus dailiųjų amatų mokykla** (*Alytaus DAM*) – valstybinė profesinio rengimo institucija, veikianti Alytuje, S. Dariaus ir S. Girėno g. 27, teikianti pirminį ir tęstinį profesinį mokymą dėstomąja lietuvių kalba. Įstaigos teisinė forma – biudžetinė įstaiga, kodas – 190973322 (buvęs – 191666397).

Senasis logotipas
Alytaus DAM yra vienintelė profesinio mokymo įstaiga Lietuvoje, rengianti tradicinių amatų specialistus. Mokykloje mokosi gabūs dailei mokiniai, kurie susipažįsta su daile, technologijomis, įgyja žinių, reikalingų tolimesnėms studijoms. Mokosi per 160 mokinių, dirba 21 profesijos mokytojas (kiti specialistai – 5).

Mokykla veikia nuo 1991 m. Įsikūrusi 1928 m. statytame pastate, kurio bendras patalpų plotas 1299 m². Yra bendrojo ugdymo mokomųjų dalykų kabinetai bei mokomosios dirbtuvės, konferencijų ir aktų salės, biblioteka su skaitykla.

2018 m. rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į Kauno taikomosios dailės mokyklos Alytaus filialą.

Profesijos
----------

Dailiųjų amatų mokykloje mokslai trunka dvejus ir trejus metus. Mokiniai siekiantys vidurinio išsilavinimo mokosi trejus metus, tokį išsilavinimą jau turintys – dvejus. Siūlomos profesinio mokymo programos:

* dailiųjų tekstilės dirbinių gamintojo
* dailiųjų keramikos dirbinių gamintojo
* dailiųjų medžio dirbinių gamintojo
* dailiųjų dirbinių pynėjo
* dailiųjų metalo dirbinių gamintojo
* interjero apipavidalintojo
* fotografo

Mokykloje organizuojamas profesinis mokymas ir specialiųjų ugdymosi poreikių mokiniams pagal 3 profesinio mokymo programas. Mokymo programos mokymosi trukmė – 3 metai. Amato gali mokytis ir suaugusieji. Jiems yra organizuojami trisdešimties valandų keramikos, pynimo iš vytelių, juvelyrikos, tapybos ant indų kursai.

Direktoriai
-----------

* Arvydas Švirmickas

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė
* Informacija apie mokyklą (*aikos.smm.lt*)
| Berklainių pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Berklainių pilkapynasBerklainių pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°58′16″š. pl. 24°31′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.9709884°š. pl. 24.5326853°r. ilg.﻿ / 55.9709884; 24.5326853Koordinatės: 55°58′16″š. pl. 24°31′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.9709884°š. pl. 24.5326853°r. ilg.﻿ / 55.9709884; 24.5326853 |

 |
| Vieta | Pasvalio rajonas |
| Seniūnija | Daujėnų seniūnija |
| Plotas | m |
| Naudotas | III a. – VI a. |
| Registro Nr. | 2400 / 20960 / A1568 |

**Berklainių pilkapynas** – pilkapynas Pasvalio rajono savivaldybės teritorijoje, prie Berklainių kaimo, Daujėnų seniūnija, Orijos kairiajame krante, 0,3 km į pietvakarius nuo jos ir Paršupio santakos, 1,2 km į pietryčius nuo Daujėnų Švč. Jėzaus Vardo bažnyčios, 0,2 km į šiaurės rytus nuo kelio Smilgiai-Porijai.

Pilkapynas
----------

Pilkapyne yra kaimo kapinaitės, vakarinėje dalyje – sodyba. Išliko du apardyti pilkapiai kapinaitėse ir vienas prie sodybos. Šį 1970 m. tyrė Vilniaus pedagoginio instituto archeologai (vadovas Mykolas Michelbertas). 1,1 m aukščio ir 8,5–9 m skersmens sampilo pakraščiuose aptiktas akmenų vainikas, viduryje yra palaidoti 8 nedeginti mirusieji su III a. – VI a. įkapėmis bei degėsių ir anglių sluoksnis. Rasta geležinių įmovinių ietigalių, siauraašmenių pentinių ir įmovinių kirvių, žalvarinių apgalvių įvijų. Prie pilkapio rasti du XVI a. – XVII a. kapai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mykolas Michelbertas. *Berklainių pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 94 psl.
| Girstupis |
| --- |
| Gyvenvietė panaikinta XX a. 7-ajame dešimtmetyje |
| [[Vaizdas:{{{foto}}}|270px]] |
| 

GirstupisGirstupis

 |
| **Koordinatės** | 54°54′22″š. pl. 23°58′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.906°š. pl. 23.974°r. ilg.﻿ / 54.906; 23.974﻿ (Girstupis)Koordinatės: 54°54′22″š. pl. 23°58′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.906°š. pl. 23.974°r. ilg.﻿ / 54.906; 23.974﻿ (Girstupis) |
|  |
| **Apskritis** | Kauno apskrities vėliava Kauno apskritis |
| **Savivaldybė** | Kauno miesto savivaldybės vėliava Kauno miesto savivaldybė |
| **Seniūnija** | Gričiupio seniūnija |

**Girstupis** – buvęs kaimas Kauno miesto savivaldybėje, į rytus nuo miesto centro, į šiaurę nuo VI forto. Pro kaimą tekėjo Girstupis.

Istorija
--------

Girstupis iki XX a. vidurio buvo kaimas Kauno miesto pakraštyje. Jis dar vadintas Girstupiu I siekiant atskirti nuo Girstupio II (dabartinis Gričiupis). Po II pasaulinio karo jis imtas jungti prie Kauno – 1949 m. mieste buvusi kaimo dalis buvo Girstupio apylinkė Stalino rajone, 1959 m. dalis buvo miesto teritorijoje, dalis – Karmėlavos apylinkėje, o 1970 m. jau visas Girstupis buvo miesto teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°51′26″š. pl. 22°43′31″r. ilg.﻿ / ﻿55.8571°š. pl. 22.7254°r. ilg.﻿ / 55.8571; 22.7254

|  Vidsodžio šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vidsodis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1939 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Vidsodžio šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vidsodžio kaime, prie Luokės - Šaukėnų kelio. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Galinis fasadas
Per 1922 m. žemės reformą būsimai bažnyčiai paskirti 8 ha žemės. 1924 m. pastatyta klebonija, 1925 m. kapinėse – laikina bažnyčia, buvo Kuršėnų parapijos filija. Kunigo A. Ragažinsko rūpesčiu 1930 m. įkurta parapija. Klebonas Zigmantas Syrius su parapijiečiais 1939 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, vienabokštė. Įrengti 3 altoriai. Šventorius apmūrytas.
| Vindzorasangl. *Windsor* |
| --- |
| *Vindzoro tiltas Vindzoro mieste, tolumoje Vindzoro pilis* |
|  |
| 

VindzorasVindzoras

51°29′0″ š. pl. 0°36′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.48333°š. pl. 0.60000°r. ilg.﻿ / 51.48333; 0.60000﻿ (Vindzoras (Anglija))Koordinatės: 51°29′0″ š. pl. 0°36′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.48333°š. pl. 0.60000°r. ilg.﻿ / 51.48333; 0.60000﻿ (Vindzoras (Anglija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Berkšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 26 885  |
|  |
|  **Vikiteka** | Vindzoras |

**Vindzoras** (angl. *Windsor*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietų Anglijoje, Berkšyro grafystėje, tiesiai į pietus nuo Temzės upės. Nuo Londono centro nutolęs apie 34 km į vakarus.

Vos apie 3 km į pietus yra Senojo Vindzoro kaimas, kuris prieš 300 metų buvo tai, kas dabar vadinama Vindzoru; praeity dabartinis miestas vadintas ***Naujuoju Vindzoru*** tam, kad būtų galima atskirti jį nuo senojo. Mieste stovi žymi Vindzoro pilis, viena iš Britų karališkosios šeimos oficialių rezidencijų.

Istorija
--------

Dėl vietovėje esančių apie anglosaksus bylojančių įrodymų, tikėtina, kad vietovėje jau buvo įsikurta dar prieš viduramžių pilies pastatymą.

Vindzoras pirmą kartą paminėtas Anglosaksų kronikoje. Pavadinimas kilo iš sen. anglų kalbos žodžio *Windles-ore* 'gervė prie upės kranto'. Vindzoro pilį po 1066 m. normanų Anglijos užkariavimo pastatė Vilhelmas I Užkariautojas. Kažkur po 1086 m. greičiausiai valdant Henrikui I, karališkoji šeima persikėlė į naujai pastatytą pilį. XII a. Vindzoras plėtėsi, dėl to susikūrė *Naujasis Vindzoras* (buvo pastatyta parapijos bažnyčia, turgaus aikštė, raupsuotuojų ligoninė). Maždaug tuo pat metu pilis buvo perstatyta į akmeninę, nutiestas Vindzoro tiltas.

Vindzoras ir Vindzoro pilis priešais Temzę, 1895 m.
Naujasis Vindzoras viduramžiais buvo didis miestas, vienas turtingiausių šalyje. Suklestėjo iš glaudžių ryšių su karališkąja šeima. 1348 m. siautusi Juodoji mirtis ypatingai didelės žalos miesteliui nepridarė. XV a. tapo piligrimystės centru.

Prabėgus apie dešimčiai metų po reformacijos miestelį užklupo stagnacija. Ankstyvieji šiuolaikiniai laikai išryškino didžiulį kontrastą tarp viduramžius primenančio miestelio vaizdo ir modernėjančios Europos. XVI ir XVII a. Vindzoras garsėjo skurdumu, prastai išgrįstomis gatvėmis ir prastu apgyvendinimo lygiu.

Vindzoras atsigavo valdant karalienei Viktorijai, kuomet miestas buvo perstatytas iš pamatų nugriovus didžiąją dalį senamiesčio, ir tapo Britų imperijos centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  South S.R. *The Book of Windsor*, Barracuda Books, 1977. ISBN 0-86023-038-4
2. ↑  „The Online Etymology Dictionary". Etymonline.com. Nuoroda tikrinta 2012-02-03.
3. ↑  „A Brief History of Windsor". Thamesweb.co.uk. Nuoroda tikrinta 2012-02-03. }
4. ↑  Mackworth-Young, p.6.
| Vingaudo kalnas |
| --- |
| Vingaudo kalnas, vokiečių karo belaisvių kapai |
| 

Vingaudo kalnasVingaudo kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°56′33″š. pl. 23°19′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.9424469°š. pl. 23.3331156°r. ilg.﻿ / 55.9424469; 23.3331156Koordinatės: 55°56′33″š. pl. 23°19′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.9424469°š. pl. 23.3331156°r. ilg.﻿ / 55.9424469; 23.3331156 |

 |
| Vieta | Šiaulių rajonas |
| Seniūnija | Šiauliai |
| Aukštis | 4,5 – 6,5 m |
| Registro Nr. | neįtrauktas |

**Vingaudo kalnas**, *Šaulio kalnelis* – kalva, manoma, piliakalnis Šiauliuose, vakariniame Talšos ežero krante. Pasiekiamas iš Tilžės gatvės Krantinės gatve arba ties prekybos centru pasukus pro degalinę link ežero bevarde gatve pietryčių kryptimi, yra už 0,2 km nuo Tilžės gatvės ties meteorologijos stotimi ir apie 40 m nuo Talšos ežero. Kalnelyje įrengtos Šiaulių liuteronų kapinės.

Kalnas
------

Vingaudo (Šaulio) kalnelis
Kalnas orientuotas rytų – vakarų kryptimi, beveik stačiakampis, jo ilgis 109 m. plotis 37 m rytinėje ir 35 m vakarinėje dalyje. Aukštis 4,5 vakarinėje, 6,5 rytinėje dalyje. Kalnas apardytas laidojant mirusiuosius ir XX a. viduryje kasant žvyrą. 

Manoma, kad šis pailgas žvyro liežuvis supiltas ledynmečiu. Vieta buvo strategiškai patogi, todėl čia galėjo įsikurti dabartinio Šiaulių miesto pirmoji gyvenvietė. Kalną iki XIX a. antro ketvirčio supo Vinkšnos ežeras, iš rytų – Talša. Kalnelio rytiniu pakraščiu, manoma, praėjo dabartinės Rygos gatvės tęsinys - jos liekanos matomos aerofotografinėje medžiagoje. Kalnelis nėra tyrinėtas.

Kapinės
-------

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos rūmų iždininkui, ekonomijų administratoriui A. Tyzenhauzui kuriant manufaktūras Šiauliuose ir pasikvietus specialistus iš Rygos, Silezijos, Vakarų Europos, XVIII a. pabaigoje ant kalnelio įkurtos liuteronų kapinaitės. 1827 m. Šiaulių miestas liuteronų parapijai dovanojo 2,5 ha žemės prie kapinių, kur įsikūrė kapinių sargas.

Šiose kapinėse buvo laidojami latviai, vokiečiai, o kalnelio papėdėje – savižudžiai. Tarpukariu šiaurinėje kalniuko pusėje latvių parapijos lėšomis statytame name gyveno kapinių prižiūrėtojas latvis Rovė, jo iniciatyva buvo nukastas griovys, užtverta tvora. Oficialiai paskutinis palaidojimas šiose kapinėse užfiksuotas prieš Antrąjį pasaulinį karą. Karo metais į šalia iškastus griovius laidoti vokiečių belaisviai.

* Įėjimas į liuteronų kapinesĮėjimas į liuteronų kapines
* Antkapiniai paminklaiAntkapiniai paminklai
* Antkapiniai paminklaiAntkapiniai paminklai
* Antkapiniai paminklaiAntkapiniai paminklai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčia. Šiaulių parapija Archyvuota kopija 2009-03-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Živilė Kavaliauskaitė. Ilgiausia Šiaulių gatvė. Šiaulių kraštas, 2009 m. rugsėjo 18 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Marlen Haushofer kapas
**Marlen Haushofer** (1920 m. balandžio 11 d. Frauenštaine – 1970 m. kovo 21 d. Vienoje) – austrų rašytoja. Nors buvo gavusi keletą prestižinių literatūros premijų, didžiausias tarptautinis pripažinimas atėjo XX a. devintajame dešimtmetyje.

Plačiausiai žinomas jos romanas „Siena" (vertė Jurgita Mikutytė. Tyto alba, 2004) (*Die Wand*, 1962).

Biografija
----------

M. Haushofer gimė 1920 m. balandžio 1 d. Aukštutinėje Austrijoje. Jos krikšto vardas buvo *Marie Helene Frauendorfer*. Pirmus 10 m. praleido Eiler Effertsbach’e, esančiame netoli Frauenštaine, o vėliau mokėsi Linco mokykloje, kuri buvo uždaryta 1938 m. Vokietijai aneksavus Austriją. 1939 m. įstojo į Vienos universitetą, kur studijavo vokiečių literatūrą. 1941 m. susipažino su Manfred’u Haushofer’iu, su kuriuo išsiskyrė 1950 m. tačiau 1957 m. pakartotinai už jo ištekėjo. Mirė nuo vėžio 1970 m. kovo 21 d. Vienoje.

Kūrybinis kelias
----------------

1946 m. pradėjo rašyti apsakymus, kurie buvo spausdinami laikraščiuose ir žurnaluose. 1951 m. ji išleido apysaką „Penktieji metai" („Das fünfte Jahr"), kuriame aprašomas mergaitės penktieji gyvenimo metai. Už šią apysaką autorei 1953 m. paskirta Austrijos valstybinė paskatinamoji premija. Su pirmuoju jos romanu „Sauja gyvenimo" („Eine Handvoll Leben", 1955) atėjo ir tarptautinis pripažinimas. 1963 m. už romaną „Siena" apdovanota Arthuro Schnitzlerio premija, 1968 m. gavo Didžiąją Austrijos literatūros premiją.
Mandarinų marmeladas
Namų gamybos marmeladas
**Marmeladas** (angl. *marmalade*, iš port. *marmelada* 'cidonijos konservai', iš port. *marmelo* 'cidonija') – želė konsistencijos maisto gaminys, pagamintas iš vandens, cukrų ir vieno ar kelių citrusinių vaisių produktų: minkštimo, tyrės, sulčių, vandeninių ekstraktų ir žievelės (tai angliškasis marmelado variantas). Kitose šalyse (ir Lietuvoje) marmeladu vadinami ir panašiai virti gaminiai iš kitų vaisių. Verdant marmeladus dažnai dedami drebučius sudarantys priedai (pektinas, agaras, želatina).

Lietuvoje marmelado gamyba reglamentuota Žemės ūkio ministerijos patvirtintu reglamentu, kuris numato, kad 1000 g marmelado turi būti ne mažiau kaip 200 g citrusinių vaisių (iš kurių ne mažiau kaip 75 g turi būti iš vidinio sluoksnio (endokarpio).

Marmeladas angliakalbėse šalyse
-------------------------------

Angliakalbėse šalyse žodis angl. *marmalade* beveik visada reiškia džemo tipo gaminį iš citrusinių vaisių, dažniausiai – apelsinų:

* Britų stiliaus marmeladas yra saldūs vaisių konservai su karčiu prieskoniu. Į kai kuriuose komercinės gamybos marmeladus dedami drebučius sudarantys (gelinantys) priedai.
* Amerikietiški marmeladai yra saldūs, be kartumo.

Verdamas ir svogūnų marmeladas, verdamas iš valgomojo svogūno gumbų ir naudojamas kaip garnyras su kai kuriais pikantiškais patiekalais.

Į tokius marmeladus dedamos ir supjaustytos ar kapotos citrusinių vaisių žievelės, kurios virinamos vaisių sultyse bei vandenyje kol suminkštėja. Kartais marmeladas apibūdinamas kaip citrusinių džemas su žievelėmis, nors kai kurios kompanijos gamina marmeladus be žievelių. Toks marmeladas dažniausiai valgomas pusryčiams su skrudintomis baltos duonos riekėmis.

D. Britanijoje marmelado gamyboje paprastai naudojami aitrieji apelsinai (karčiavaisio citrinmedžio vaisiai). Šie apelsinai turi daugiau pektinų negu paprasti, todėl marmeladas iš jų geriau stingsta. Marmeladus verda ir iš kitų rūšių citrinvaisių (pvz. žaliųjų citrinų) ar jų mišinių.

* Apelsinų marmeladasApelsinų marmeladas
* Apelsinų marmeladas su žievelėmisApelsinų marmeladas su žievelėmis

Nuorodos
--------

1. ↑  Džemų ir panašių produktų techninis reglamentas[neveikianti nuoroda]


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marmeladas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Nova Zagorabulg. *Нова Загора* |
| --- |
|        |
| *Pagrindinė miesto aikštė* |
|  |
| 

Nova ZagoraNova Zagora

42°29′28″ š. pl. 26°0′52″ r. ilg.﻿ / ﻿42.49111°š. pl. 26.01444°r. ilg.﻿ / 42.49111; 26.01444﻿ (Nova Zagora)Koordinatės: 42°29′28″ š. pl. 26°0′52″ r. ilg.﻿ / ﻿42.49111°š. pl. 26.01444°r. ilg.﻿ / 42.49111; 26.01444﻿ (Nova Zagora) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Sliveno sritis |
|  |
| **Meras** | Nikolaj Grozev |
|  |
| **Gyventojų** (2014 m.) | 23 992  |
| **Plotas** | 24,449 km² |
| **Tankumas** (2014 m.) | 981 žm./km² |
| **Altitudė** | 131 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 89 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Nova Zagora |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nòva Zagorà |

**Nova Zagora** (bulg. *Нова Загора*) – miestas Sliveno srityje, Bulgarijoje. Nova Zagoros savivaldybės administracinis centras. 23 992 gyventojai (2014 m. duomenys). Nutolęs 35 km į rytus nuo Stara Zagoros ir 30 km į vakarus nuo Sliveno. Per miestą eina Sofija–Plovdivas–Burgasas geležinkelio linija, taip pat Trakijos automagistralė, jungianti Sofija su Burgasu. Nova Zagoroje gyvena čigonų ir turkų mažumos.

Išvystyta tekstilės, žemės ūkio įrangos, žemės ūkio pramonė. Auginami vaisiai ir daržovės: vynuogės, saulėgrąžos, grūdai ir kt. Veikia staklių gamykla. Mieste yra teniso kortai, futbolo ir lengvosios atletikos stadionas.

Istorija
--------

Dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno akmens amžiuje, tai liudija archeologų rasti radiniai. Šie radiniai yra saugomi ir eksponuojami Nova Zagoros istorijos muziejuje.

Miestų partnerystė
------------------

* Graikija Feres, Graikija
* Portugalija Estorilis, Portugalija
* Rumunija Petrošanis, Rumunija
* Moldavija Taraklija, Moldova

Galerija
--------

* Pravoslavų Dievo Motinos bažnyčiaPravoslavų Dievo Motinos bažnyčia
* Istorijos muziejusIstorijos muziejus
* BibliotekaBiblioteka

Nuorodos
--------

* Gyventojų statistika.
| **Malva neglecta** |
| --- |
| Paprastoji dedešva (*Malva neglecta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Dedešviniai  *( Malvaceae)* |
| Gentis: | Dedešva  *( Malva)* |
| Rūšis: | Paprastoji dedešva  *( Malva neglecta)* |

 |

**Paprastoji dedešva** (*Malva neglecta*) – dedešvinių (*Malvaceae*) šeimos, dedešvų (*Malva*) genties augalas.

Augalas vienmetis, kartais išgyvena dvejus trejus metus. Žiedų koteliai nevienodo ilgio, kuokšteliais po 3−5 išaugę lapų pažastyse. Prie taurelės priaugęs 3 linijiškų lapelių pataurys. Vainiklapiai 5, šviesiai rožiniai arba balti, 2−3 kartus ilgesni už taurelės lapelius, viršūnėlės giliai įkirptos. Kuokelių labai daug, jų koteliai suaugę į vamzdelį. Vaisius sausas, skeltinis, disko pavidalo, apgaubtas taurelės. Aplink diską išsidėstę plaukuoti vaisiukai. Jų paviršius lygus arba šiek tiek raukšlėtas, kraštai apvalūs. Stiebas gulsčias arba kylantis, apvalus, šakotas, apaugęs žvaigždiškais plaukeliais. Lapai pražanginiai, ilgakočiai, plaukuoti, apskriti arba inkstiški, su 5−7 skiautėmis, kraštas karbuotai dantytas. Prielapiai trumpi, plaukuoti.

Auga daržuose, panamėse, patakėse, dykvietėse, šiukšlynuose. Augalo šaknys ilgos, todėl gerai auga sausose vietose, suplūktoje dirvoje. Žiedus apdulkina nektarą renkantys vabzdžiai. Neblogas pašaras, ėdamas visų gyvulių. Jauni lapeliai tinka salotoms, jų galima dėti į šiupinius. Dedešva turi gleivių, karotino, askorbo rūgšties, kartais vartojama kaip vaistažolė.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 60 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji dedešva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Phocoena phocoena** |
| --- |
| Paprastoji jūrų kiaulė (Phocoena phocoena)Paprastoji jūrų kiaulė (*Phocoena phocoena*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Banginiai  *( Cetacea)* |
| Šeima: | Jūrų kiaulės  *( Phocoenidae)* |
| Gentis: | *Phocoena*  *( Phocoena)* |
| Rūšis: | Paprastoji jūrų kiaulė  *( Phocoena phocoena)* |

 |
| Binomas |
| ***Phocoena phocoena***Linnaeus, 1758 |

**Paprastoji jūrų kiaulė** (*Phocoena phocoena*) – jūrų kiaulių (*Phocoenidae*) šeimos žinduolis. Užauga iki 1,8 m ilgio, sveria 50 kg, patelės stambesnės. Tai vienas iš smulkiausių jūros žinduolių. Apsistoja netoli krantų ir upių estuarijų. Plačiai paplitusi šiaurės pusrutulio vėsesnių jūrų pakrantėse, gausiausios ten, kur vidutinė vandens temperatūra apie 15 °C. Dažna Baltijos jūroje.

Maitinasi daugiausia nedidelėmis žuvimis – stintenėmis, silkėmis, šprotais.

Reikšmingiausi plėšrūnai, mintantys jūrų kiaulėmis, – baltieji rykliai ir orkos.

* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Andira inermis** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Andira  *( Andira)* |
| Rūšis: | Paprastoji andira  *( Andira inermis)* |

 |

**Paprastoji andira** (*Andira inermis*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos medžių rūšis. Paplitusi tropinėje Amerikoje ir Karibuose: nuo Floridos ir Meksikos šiaurėje iki Brazilijos ir Paragvajaus pietuose.

Aukštis 35 m, kamieno skersmuo 70 cm. Lapai visažaliai, sudaro tankią lają. Žiedai rausvi. Auga daugiausia miškų upių pakrantėse, kartais ir pakelėse, ganyklose.

Paprastosios andiros mediena naudojama pramonėje. Žievė turi narkotinių, laisviančiųjų, kirmėles iš organizmo varančių savybių.
| **Branta bernicla** |
| --- |
| Paprastoji berniklė (*Branta bernicla*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Berniklės  *( Branta)* |
| Rūšis: | Paprastoji berniklė  *( Branta bernicla)* |

 |
| Binomas |
| ***Branta bernicla***Linnaeus, 1758 |

**Paprastoji berniklė** (*Branta bernicla*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis.

Išvaizda
--------

Paprastoji berniklė truputį didesnė už didžiąją antį. Nuo žąsų skiriasi tamsia, beveik juoda spalva. Iš arti atpažįstama iš juodų kaklo dėmių. Patinas ir patelė juosvai rudi. Galva, kaklas, pagurklis, nugaros priekinė dalis, sparnų dengiamosios ir didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos. Kaklo šonuose yra po skersinę baltą dėmę. Krūtinė ir kūno šonai tamsiai pilki. Pilvinė pusė balta. Snapas ir kojos juodi. Rainelė ruda. Jaunikliai pilkesni už suaugusius paukščius, dėmės kaklo šonuose vos pastebimos arba jų visai nėra.

Paplitimas
----------

Paplitusi Azijos ir Šiaurės Amerikos arktinėse pakrantėse. Gyvena daugelyje Arkties salų. Žiemoja piečiau esančių vandenynų pakrantėse.

Negausiai stebima Vakarų Lietuvoje.

Biologija
---------

Peri šiauriniame pajūryje arba upių slėniuose, žemupiuose. Kartais įsikuria ir toliau tundros lygumose, kuriose gausu žolinės augalijos, samanų ir krūmokšnių. Mėgsta nedidelius pelkėtus ežerėlius. Migracijų periodu ir žiemodamos laikosi pajūrio seklumose ir užtakiuose. Rečiau nuklysta į žemyninę dalį, į vidaus vandenis.

Sausumoje labai gerai ir vikriai bėgioja, moka greitai pasislėpti. Vandenyje gerai plaukioja, tačiau nenardo. Migracijų metu skrenda išsirikiavusios vingiuota linija, o vietoje perskrenda netvarkingu būriu. Balsas gana aštrus, šaižus.

Parskridusios kai kurios poros jau po 10 dienų turi lizdus ir deda pirmuosius kiaušinius. Peri kolonijomis, lizdai būna netoli vienas nuo kito. Dėtyje paprastai būna 3–6 kiaušiniai, sveriantys apie 70 gramų. Patelė peri kiaušinius apie 25 dienas, patinas visą perėjimo laiką laikosi netoli lizdo. Jaunikliams išsiritus, visa šeima keliauja į artimiausią vandens telkinį – ežerą, upės senvagę, užtakį.

Tik parskridus iš žiemaviečių, tundroje ežerai ir pelkės dar būna užšalę, todėl paprastosios berniklės maitinasi nuo žemės ir akmenų gramdydamos samanas bei kerpes. Vėliau skabo pirmuosius žolių daigus, vasarą lesa tundros augalų vegetatyvines dalis. Ežeruose, upėse, pajūryje maitinasi vandens augalais, sulesa daug moliuskų, vėžiagyvių, vabzdžių ir lervų.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji berniklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gazella dorcas** |
| --- |
| Paprastoji gazelė (Gazella gazella)Paprastoji gazelė (*Gazella gazella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios antilopės  *( Antilopinae)* |
| Gentis: | Tikrosios gazelės  *( Gazella)* |
| Rūšis: | Paprastoji gazelė  *( Gazella gazella)* |

 |

**Paprastoji gazelė** (*Gazella gazella*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginis (*Bovidae*) žinduolis.

Kūno aukštis 60-80 cm, masė 25-35 kg. Pilkai rausva su tamsia juosta ant kūno šonų. Papilvė ir pasturgalis balti. Pasturgalį supa tamsi juostelė. Tamsi juostelė ant galvos šono ir šviesi virš akių. Raguoti patinai ir patelės. Patinų ragai iki 28 cm ilgio, jų pamatinės dalys storos su ryškiais skersiniais žiedais. Patelių ragai menkesni.

Gyvena kalnuose ir kalvotose uolėtose vietovėse. Laikosi šeimyniniais būriais arba poromis. Minta žoliniais augalais, krūmų lapais ir ūgliais. Nėštumas trunka apie 6 mėnesius. Gimsta 1, rečiau 2 jaunikliai. Gyvena iki 12 metų.

Anksčiau buvo plačiai sutinkama Šiaurės Afrikoje, Arabijos pusiasalyje, Irane, vakarų Pakistrane ir vakarų Indijoje. Išliko Maroke, Alžyre, Tunise, Sinajaus pusiasalyje, Arabijos pusiasalio pietinėje dalyje ir keliose Raudonosios jūros salose. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji gazelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Rubus caesius** |
| --- |
| Paprastoji gervuogė (Rubus caesius)Paprastoji gervuogė (*Rubus caesius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Gentis: | Gervuogė (gentis)  *( Rubus)* |
| Pogentė: | Gervuogė  *( Rubus subge. Rubus)* |
| Rūšis: | Paprastoji gervuogė  *( Rubus caesius)* |

 |
| Binomas |
| ***Rubus caesius***L. 1753 |

**Paprastoji gervuogė** (*Rubus caesius*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) skyriaus, eršketinių (*Rosaceae*) šeimos, gervuogių (*Rubus*) genties daugiametis, vasaržalis lapuotis uogakrūmis.

Akmeninė kamanė (*Bombus lapidarius*) ant paprastosios gervuogės žiedo (šiaurės vakarų Estija)

Apibūdinimas
------------

Šis puskrūmis turi gerai išsivysčiusį šakniastiebį ir šliaužiančius, arba stačius iki 3 metrų ilgio tankiai dygliuotus, apvalius, įsišaknijančius, su melsvu apnašu stiebus; Lapai sudėtiniai, su 3-5 lapeliais, raukšlėti, iš abiejų pusių žali ir kiek plaukuoti, stambiai dantyti; žiedai stambūs, iki 3 cm skersmens, balti, kartais rausvi, susitelkę skėtiškose kekėse; vaisius – beveik juodos spalvos, melsvu apnašu, sultinga, saldžiai rūgšti uoga, sudaryta iš daugelio mažų uogelių. Auga pamiškėse, miškuose, daubose, pakelėse. Žydi gegužės – birželio mėnesiais. Uogos prinoksta liepos – rugpjūčio mėnesiais.

Vaistinė reikšmė
----------------

Vaistinė žaliava – lapai ir vaisiai, skinami vasaros pradžioje krūmui žydint. Uogos renkamos prisirpusios. Vartojami užpilai, nuovirai, kompresai bei šviežios ir džiovintos uogos. Jose yra daug karotino, vitamino C, B grupės vitaminų. Vartojamos žarnyno peristaltikai skatinti, veikia kaip vidurius laisvinanti priemonė, organizmui stiprinti, nervams raminti. Skatina prakaitavimą, šlapimo išsiskyrimą. Vartojama karščiuojant, esant šlapimo takų uždegimui, kraujuojant dantenoms. Išoriškai – kompresai pūlingoms žaizdoms gydyti.

Taip pat skaityti
-----------------

* Lietuvos vietinių puskrūmių rūšių sąrašas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji gervuogė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDendrologija |
| --- |
|  |
| 
Botanika · Augalija · Flora · Augalai · Sumedėjęs augalas · Liana · Puskrūmis · Krūmokšnis · Krūmas · Krūmedis · Medis · Vaismedis · Kultivaras · Lapuočiai · Spygliuočiai · Vienanamis augalas · Dvinamis augalas
Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas · Lietuvos vietinės medžių ir krūmų rūšys · Lietuvos išskirtiniai medžiai · Lietuvos svetimžemė dendroflora · Pasaulio išskirtiniai medžiai 
Miškas · Miško skliautas · Pomiškis · Lietuvos miškai · Pasaulio miškai (šalys pagal miškų plotą) · Miškų nykimas (neteisėtas miško kirtimas)
Miškininkystė (ekologinė miškininkystė) · Miško atkūrimas · Įveisimas · Miškų ūkis · Miškų urėdija · Girininkija · Eiguva · Lietuvos miškų institutas |

 |