recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elymaidė**, *Elamaidė* (angl. *Elymais, Elamais*; gr. Ἐλυμαΐς) – pusiau nepriklausoma valstybė, nuo II a. pr. m. e. iki III a. pradžios egzistavusi šiauriau Persų įlankos viršūnės, Zagroso kalnų papėdėse, kur dabar yra Irano Chuzestanas. Ji dažnai buvo Partijos vasalas.

Šaltiniuose rašoma, kad šios šalies gyventojai garsėjo kaip labai geri lankininkai. Dauguma Elymaidės gyventojų, spėjama, buvo palikuonys senovės elamitų, kurie kažkada viešpatavo šiame regione. Elymaidės provincijos buvo *Massabatice* (vėliau *Masabadhan*), *Corbiane* ir *Gabiane*.

Šios valstybės kalba nėra žinoma, nors 250 metų anksčiau nei susidarė Elymaidė, Achemenidų imperijos laikais, čia kalbėjo elamitų kalba. Elymaidė egzistavo iki III a. pradžios, kai ją sunaikino Sasanidų imperija.

Elymaidės karaliaus Kamnaskiro III ir jo žmonos Anzazės moneta.

Monetos
-------

Ankstyvosios Elymaidės monetos buvo Seleukidų stiliaus tetradrachmos iš gero sidabro. Vėliau kaldintos nuskurdintos tetradrachmos, kurių stilius buvo vis labiau rytietiškas. Monetos buvo kaldinamos nuo 150 m. pr. m. e. iki valstybės žlugimo 227 m..

Nuorodos
--------

1. 1 2  Iranica.com – ELYMAIS
2. ↑  G. Cameron *Persepolis Treasury Tablets* (1948), and R. Hallock, *Persepolis Fortification Tablets* (1969).
3. ↑  Coins of Elymais
| **Janina Barauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. sausio 10 d. (86 metai)Šaukėnuose, Šiaulių apskritis |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkė, pedagogė |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentė |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Janina Barauskaitė** (g. 1937 m. sausio 10 d. Šaukėnuose, Šiaulių apskritis) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1956 m. baigė Šaukėnų vidurinę mokyklą, 1961 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1963-1966 m. studijavo Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantūroje, humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1966 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, nuo 1974 m. docentė. Nagrinėja lietuvių kalbos stilistiką. Moksliniuose leidiniuose, periodikoje paskelbė kelias dešimtis straipsnių.

Lietuvių kalbos draugijos narė.

Bibliografija
-------------

* Leksikologijos pradmenys, mokymo priemonė studentams, 1980 m.
* Lietuvių kalbos frazeologizmai, 1982 m.
* Prozos žodis ir stilius, straipsnių rinkinys, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Janina Barauskaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Vėliava su "Linksmuoju Rodžeriu"
**Kaukolė ir sukryžiuoti kaulai** – simbolis, kurį sudaro žmogaus kaukolė ir du po ja sukryžiuoti kaulai. Manoma, kad ženklas tapo mirties simboliu pradėjus tikrais kaulais ir kaukolėmis žymėti įėjimus į ispanų kapines (isp. *campo santo*). Praeityje juo neretai buvo privaloma žymėti visas nuodingas medžiagas.

Piratų simbolis
---------------

Kaukolėmis ir kaulais pažymėtas kapinių įėjimas
Šis simbolis buvo pavaizduotas ant žinomų piratų Edward England bei John Taylor vėliavų, nors tarp piratų labiau buvo paplitusi juoda vėliava be jokių ženklų. Tokią vėliavą šiuo metu įprasta vadinti „Linksmuoju Rodžeriu" (angl. *Jolly Roger*. Tiksli vėliavos bei jos pavadinimo kilmė nežinoma, tačiau pranc. *joli rouge* („gražiai raudona") iš pradžių greičiausiai reiškė karo laivuose naudotą raudoną vėliavą, garbingai perspėjančią jog pasigailėjimo pasidavusiems nebus. Vėliau „Linksmasis Rodžeris" (juoda, ne raudona vėliava) priešingai reikšdavo jog puolamam laivui pasidavus be kovos piratai žada palikti jo įgulą gyvą. Tam nenusiteikę piratai, kaip ir anksčiau, iškeldavo raudojąją vėliavą.. Pavadinimas senesnis už pačią vėliavą, 1724 metų knygoje juo įvardijamos piratų Bartholomew Roberts ir Francis Spriggs vėliavos kurios greičiausiai atrodė kitaip. „Linksmojo Rodžerio" vardą turinčio kapitono piratų tarpe greičiausiai nėra buvę.

Piratai naudojo ir įvairias kitokias vėliavas. Kapitonai šiuo ženklu laivo žurnale taip pat žymėdavo jūreivio mirtį.

Įspėjimo ženklas
----------------

Apie aukštą elektros įtampą perspėjantis ženklas
Šiomis dienomis ženklas naudojamas kaip pavojaus įspėjimas (dažniausiai dėl nuodingos medžiagos, tačiau taip pat dėl aukštos įtampos bei kitų pavojų). Tačiau toks naudojimas turi kritikų. Iš vienos pusės, ženklas gali kurti neigiamą prekės įvaizdį. Iš kitos pusės, jis gali privilioti piratų ženklu jį palaikiusius vaikus. Todėl ieškoma jį galinčio pakeisti ženklo.

Kitos reikšmės
--------------

Simbolis taip pat figūruoja masonų tradicijoje. Paprastai reiškia meistro Hiramo kapą bei jo jau ėmusį pūti lavoną.

Kodavimas
---------

Šiam simboliui skirtas kodas U+2620 (☠).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pirate Flags". Tinpan.fortunecity.com. Suarchyvuotas originalas 2012-02-06. Nuoroda tikrinta 2012-04-13.
2. ↑  Regular black flags mostly employed by pirates Archyvuota kopija 2009-05-05 iš Wayback Machine projekto..
3. ↑  origin of jolly roger term Archyvuota kopija 2009-05-05 iš Wayback Machine projekto..
4. ↑  David Cordingly (1995). *Under the Black Flag: The Romance and Reality of Life Among the Pirates*, New York: Random House, p. 117.
5. ↑  Charles Johnson (1724), *A General History of the Robberies and Murders of the Most Notorious Pyrates*, p. 250.
6. ↑  Johnson (1724), pp. 411–12.
**Jacobs** – didžiausias ir populiariausias kavos prekinis ženklas iš priklausančių „Kraft Foods", vienai stambiausių pasaulyje maisto pramonės bendrovių. „Kraft Foods Inc." kasmet parduoda kavos, iš kurios galima paruošti 94 mlrd. puodelių kavos kasmet, arba 257 mln. puodelių kasdien. Kompanija pagal parduodamos kavos kiekį pirmauja 7 Europos šalyse ir Pietų Korėjoje. Tarp didžiausių Jacobs kavos rinkų – Austrija, Čekija, Vokietija, Vengrija, Latvija, Lietuva, Lenkija, Slovakija, Šveicarija, Turkija. „Jacobs" Lietuvos rinkoje pasirodė 1994 m. ir nuo pat debiuto yra kavos rinkos lyderė.

Kai kurios „Jacobs" rūšys: *Krönung, Cronat Gold, Night&Day, Aroma, Cappuccino*.

Istorija
--------

Kava „Jacobs" savo istoriją skaičiuoja nuo 1895 m. kai vokiečių verslininkas Johanas Jakobsas Bremene atidarė parduotuvę, prekiavusią arbata, kava, kakava, šokoladu, biskvitais. 1906 m. pradėjo veikti jo nedidelis kavos pupelių skrudinimo fabrikas, dar po 7 metų buvo įregistruotas prekinis „Jacobs" ženklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Viešųjų ryšių studija "Media BV"". *mediabv.lt*. 2006-11-16. Suarchyvuota iš originalo 2016-05-31. Nuoroda tikrinta 2016-05-31.
2. ↑  „"Jacobs" tarptautinę strategiją papildo sprendimais Lietuvos rinkai". *vz.lt*. 2012-04-24. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-07. Nuoroda tikrinta 2016-05-31.

Nuorodos
--------

* Jacobs istorija Archyvuota kopija 2012-07-07 iš Archive.is projekto
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-11-01 iš Wayback Machine projekto.
Alderaano planeta „Žvaigždžių karuose"
**Alderaanas** (angl. *Alderaan*) – planeta išgalvotame „Žvaigždžių karų" pasaulyje. Tai gimtoji princesės Lėjos, vienos pagrindinių „Žvaigždžių karų" sagos veikėjų, planeta. 1977 m. filme „Žvaigždžių karai: epizodas IV – nauja viltis" vaizduojama, kaip Alderaaną sunaikina „Mirties žvaigždės" superlazeris.

Kaip minima 1995 m. išleistame Kevin J. Anderson leidinyje *The Illustrated Star Wars Universe* ir 1998 m. Wallace, Kolins bei McKinney *Star Wars: The Essential Guide to Planets and Moons*, Alderaane būta laukinių pievų, lygumų, miškų, kalnų grandinių. Nors vandenyno šioje planetoje nebuvo, tačiau būta pusiau užšalusios poliarinės jūros, tūkstančių ežerų ir upių. Planeta pasižymėjo didele gyvybės formų įvairove.

Žmonių miestai Alderaane buvo statomi siekiant harmonijos su supančia gamta. Sostinė Aldera buvo pastatyta nedidelėje saloje, buvusioje kalderos centre. Planetos gyventojai labai vertino įvairius menus ir švietimą. Didelė svarba buvo teikiama planetos atstovavimui Galaktikos (paskui Imperijos) Senate ir taikos skatinimui per nusiginklavimą. Alderaanas buvo daugiausia demokratiškas, planetos santvarka – paveldima konstitucinė monarchija, iš pradžių valdovai priklausė Antilų dinastijai, vėliau – Organų (valdžia perėjo santuokos keliu).

Kultūrinės sąsajos
------------------

Kai kada įžvelgiamas ryšys tarp „Žvaigždžių karuose" vaizduojamo Alderaano sunaikinimo ir Šaltojo karo metu tvyrojusios branduolinių ginklų grėsmės. Būta tvirtinančių, kad popkultūroje Alderaanas pasitelktas kaip pavyzdys situacijos, kai nepakankamos politinės ir karinės priemonės priveda prie neigiamų padarinių.

Išnašos
-------

1. ↑  „Databank: Alderaan". *StarWars.com*. Lucasfilm. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-23. Nuoroda tikrinta 2017-08-20.
2. 1 2 3  Anderson 1995, p. 189.
3. 1 2 3 4  Wallace, Kolins & McKinney 1998, pp. 6–7.
4. ↑  Anderson 1995, pp. 193–94.
5. ↑  Anderson 1995, pp. 192, 195.
6. ↑  Anderson 1995, pp. 198–201.
7. ↑  Slavicsek 1994, p. 12.
8. ↑  Klein, Christopher (2015-12-17). „The Real History That Inspired 'Star Wars'". *History*. Nuoroda tikrinta December 30, 2018.
9. ↑  Ed. Michael A. Allen, Justin S. Vaughn. Poli Sci Fi: An Introduction to Political Science through Science Fiction // Routledge, 2016
10. ↑  Ed. Max Brooks, John Amble, ML Cavanaugh, Jaym Gates. Strategy Strikes Back: How Star Wars Explains Modern Military Conflict // Potomac Books, 2018

Šaltiniai
---------

* Anderson, Kevin J. (1995). *The Illustrated Star Wars Universe*. New York: Bantam Books. ISBN 0-553-09302-9.
* Slavicsek, Bill (1994). *A Guide to the Star Wars Universe* (2nd leid.). Ballantine Books. pp. xii, 12–13. ISBN 0-345-38625-6.
* Wallace, Daniel; Kolins, Scott; McKinney, Brandon (1998). *Star Wars: The Essential Guide to Planets and Moons* (1st leid.). New York: Ballantine Pub. Group. ISBN 9780345420688.
| **Dermochelys coriacea** |
| --- |
| Kietaodis vėžlys (Dermochelys coriacea)Kietaodis vėžlys(*Dermochelys coriacea*) |
| Apsaugos būklė |
| Grėsmingai nykstantys  (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Vėžliai  *( Testudines)* |
| Pobūris: | Slaptakakliai vėžliai  *( Cryptodira)* |
| Šeima: | **Kietaodžiai vėžliai**  *( Dermochelyidae)* |
| Gentis: | **Kietaodžiai vėžliai**  *( Dermochelys)* |
| Rūšis: | Kietaodis vėžlys  *( Dermochelys coriacea)* |

 |
| Binomas |
| ***Dermochelys coriacea***Linnaeus, 1766 |

**Kietaodis vėžlys** (*Dermochelys coriacea*) – kietaodžių vėžlių (*Dermochelyidae*) šeimos roplys.

Paplitęs viso pasaulio tropinės, subtropinės ir vidutinės juostos vandenyse. Arealas siekia šaltus šiaurinių platumų vandenis, nes jis sugeba kūno viduje pagaminti šiek tiek šilumos. Tai vienas geriausių vandenynų keliautojų iš visų gyvūnų. Sužymėti vėžliai yra perplaukę Atlantą. Kietaodis vėžlys yra sparčiai nykstantis gyvūnas.

Kietaodis vėžlys yra didžiausias tarp jūrinių vėžlių: siekia 1,3–1,8 m. ilgio ir 800 kg svorio. Skiriasi fiziniais bruožais: šarvas siauras ir odiškas, plaukmenys be nagų.

Minta dažniausiai medūzomis. Ryklėje atgal nukreipti dygliai neleidžia ištrūkti slidžiam grobiui. Paprastai maitinasi netoli vandens paviršiaus, bet gali pasinerti į 400–1000 m gylį ir sulaikyti kvėpavimą iki pusės valandos.

Paprastai šie vėžliai sutinkami vandenyje, tačiau dauginimosi sezono metu renkasi pakrantėje, nes patinai grumiasi dėl patelių, kurios atplaukia dėti kiaušinių. Kaip ir kitų jūrinių vėžlių patelių homingo instinktas labai stiprus ir atveda jas į tam tikrą paplūdimio ruožą. Kiaušinius deda tamsią be mėnulio naktį, taip išvengdamos stebėtojų. Išsiritusių vėžliukų šarvus dengia maži perliniai žvynai, kurie greit nukrinta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Dermochelys coriacea". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2012-07-12. Nuoroda tikrinta 2012-03-24. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
Koordinatės: 17°32′ š. pl. 106°9′ r. ilg.﻿ / ﻿17.533°š. pl. 106.150°r. ilg.﻿ / 17.533; 106.150

Šondongas
**Šondongas** (viet. *Sơn Đoòng*) – kalnų urvas vidurio Vietname, Kvangbinio provincijoje, Phongnakebango nacionaliniame parke (UNESCO pasaulio paveldo objektas). Vietnamietiškai *Hang Sơn Đoòng* reiškia „kalnų upės urvas".

Duomenys
--------

Tai didžiausias pasaulyje grotinis urvas; jame esančios didžiausios erdvės didžiausias ilgis daugiau kaip 5 kilometrai, aukštis – 200 m aukščio, plotis – 150 m. Urve yra bene aukščiausi pasaulyje stalagmitai (iki 70 m aukščio), už kalcito sienos yra apskritimo formos urvinių perlų, kurie sulig teniso kamuoliuku. Teka požeminės upės, auga džiunglės.

Istorija
--------

Šį urvą atrado vietinis gyventojas Hồ-Khanh'as 1991 metais, bet tarptautiniu mastu urvas tapo žinomas tik 2009 m. kada grupė mokslininkų, vedamų Howard'o ir Debės Limbert'ų, iš Britanijos urvų tyrinėtojų bendrijos (*British Cave Research Association*), 2009 m. balandžio 10–14 d. dirbo Fongniakebango nacionaliame parke. Pilnai apžiūrėti urvą šią mokslininkų grupę sustabdė 60 m aukščio iš kalcito susiformavusi siena, kuri pavadinta „didžiąja Vietnamo siena". 2010 metais ši siena buvo pereita.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „World's largest grotto unveiled in Vietnam". Suarchyvuotas originalas 2009-04-27. Nuoroda tikrinta 2011-06-15.
2. ↑  Britons claim to find world’s largest cave, *Daily Telegraph*, 2009-05-01

Nuorodos
--------

* „Vietnam's Mammoth Cavern". Nuoroda tikrinta 2010-12-21. *National Geographic*
* sondoongcave.dse-asia.com / Son Doong Cave Vietnam Archyvuota kopija 2014-08-10 iš Wayback Machine projekto.
* grindtv.com / Son Doong Cave in Vietnam is a spelunking paradise Archyvuota kopija 2014-07-23 iš Wayback Machine projekto. publikuota: 2013 m. rugsėjo 10 d.
Koordinatės: 55°34′09″ š. pl. 25°27′57″ r. ilg.﻿ / ﻿55.56917°š. pl. 25.46583°r. ilg.﻿ / 55.56917; 25.46583

| Dusynas |
| --- |
| Vieta | Utenos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,642 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,42 km |
| Kilmė | Rininis |
| Vidutinis gylis | 2,5 m |
| Didžiausias gylis | 4,1 m |
| Įteka | Dusyna, D-2, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Dusyna |

**Dusynas** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Šventosios baseine, apie 2 km į pietvakarius nuo Vyžuonų.

Ežero plotas 64,2 ha, ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 2,36 km, didžiausias plotis 430 m, vidutinis plotis – 280 m. Paviršiaus altitudė 108,5 m. Didžiausias gylis 4,1 m, vidutinis gylis 2,5 m. Baseino plotas 18,5 km².

Ežeras rininis. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 5,4 km. Vakariniai ir rytiniai krantai statūs, šiaurės vakarų ir pietiniai – žemi, pelkėti, įteka 5 upeliai. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Per ežerą iš pietvakarių į šiaurę prateka Vyžuonos kairysis intakas Dusynos upelis. Pratakumas 300 %. Atabradas siauras, smėlingas, giliau dugną dengia molis.

2015 m. atliktame ichtiologiniame ežero ištyrime nustatyta, kad ežere yra gausūs žuvų ištekliai.

Prie Dusyno įsikūrę Dusynių, Šiaudinių, Plaušų, Čerioškavietės ir Karališkio kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos.

Vandenvardis galimai kilęs iš žodžio *dusti* ('stigti oro, švinkti, dvisti'), nors galima sąsaja ir su *dausa, dausos* ('rojus'), *dausingas* ('vėjuotas'), latv. *dusa* ('ramybė, snaudulys').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dusynas (Utenos r.)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 230 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 98
**Šventasis Sebastijonas** − Romos imperijos laikų krikščionių kankinys, šventasis.

Pagal istorijas, Sebastijonas buvo Romos kareivis, kuris gyveno III a. imperatoriaus Diokletiano laikais. Sebastijonas esą buvo kilęs iš Milano ir tarnavo imperatoriaus apsaugoje. Jis atsivertė į krikščionybę ir stebuklingu būdu išgydė keletą žmonių, tarp kurių kurčnebylę Zoję ir luošą prefektą Chromatijų. Imperatoriaus nurodymu buvo sušaudytas strėlėmis ir paliktas numirti, nes neatsisakė krikščionių tikėjimo. Tačiau kita krikščionių šventoji, Šv. Irena, jį pagydė. Šv. Sebastijonas viešai pasmerkė imperatorių Diokletianą už krikščionių persekiojimą, buvo sumuštas lazdomis negyvai ir jo kūnas numestas į Romos pagrindinį nuotekų kanalą *Cloaca Maxima*. Jo palaikai esą buvo ištraukti ir palaidoti kažkur prie Romos *Via Appia* kelio. 

Šv. Sebastijonas yra sportininkų, ypač lankininkų ir kareivių globėjas, pripažįstamas šventuoju tiek katalikų, tiek ortodoksų bažnyčių, įvairių kitų krikščionybės atšakų. Minėjimo diena − sausio 20. Stebuklingas Šv. Sebastijono pagijimas nuo oru atskriejusių strėlių buvo viduramžiais siejamas su galima dangiškąja pagalba nuo maro, todėl strėlėmis sušaudytas Šv. Sebastijonas dažnai vaizduojamas viduramžių ir renesanso XV−XVI a. mene. Keletos vietovių pavadinimai kilę nuo šventojo vardo, pavyzdžiui, Ispanijos San Sebastiano miesto. Romos *Via Appia* gatvėje pastatyta Šv. Sebastijono bazilika, kurioje saugomi esą su šventuoju susiję artefaktai. Ši bazilika ilgą laiką buvo viena iš 7 Romos piligrimystės bažnyčių.

Vaizdinių galerija
------------------

* Šv. Sebastijono statula, Amjeno katedra, Prancūzija Šv. Sebastijono statula, Amjeno katedra, Prancūzija
* „Šv. Sebastijonas", aut. Mantenja, XV a. „Šv. Sebastijonas", aut. Mantenja, XV a.
* Šv. Sebastijonas, Mikelandželo „Paskutinio teismo" freskos detalė, XVI a. Šv. Sebastijonas, Mikelandželo „Paskutinio teismo" freskos detalė, XVI a.
* „Šv. Sebastijonas", aut. Rubensas, XVII a. „Šv. Sebastijonas", aut. Rubensas, XVII a.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šv. Sebastijonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Šventieji globėjai".
2. ↑  „Šv. Sebastijonas". Suarchyvuotas originalas 2017-09-14. Nuoroda tikrinta 2017-09-14.

* Encyclopaedia Britannica
* Lilian H. Zirpolo. Historical Dictionary of Renaissance Art. The Scarecrow Press, Inc. – 2008. p. 400-401
Koordinatės: 55°21′15″ š. pl. 25°50′19″ r. ilg.﻿ / ﻿55.35417°š. pl. 25.83861°r. ilg.﻿ / 55.35417; 25.83861

| Lamėstas |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Utenos rajonas) |
| Plotas | 0,593 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,18 km |
| Vidutinis gylis | 3,14 m |
| Didžiausias gylis | 5,6 m |
| Įteka | Kemeša, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Kemeša |

**Lamėstas** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 1 km į rytus nuo Saldutiškio. Ežero ilgis iš vakarų į šiaurės rytus – 2,05 km, plotis – iki 0,48 km, vidutinis plotis 0,29 km. Altitudė 160 m. Kranto linija vingiuota, iš šiaurės yra giliai įsiterpęs pusiasalis. Krantai daugiausia aukšti, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos, vietomis dirbami laukai. Iš vakarų į pietus ežerą prateka Kemešos upelis (Aiseto ežero baseinas).

Prie ežero įsikūrę Geniakalnio, Lamėsto ir Antalamėstės kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias  **111**  Utena–Kaltanėnai–Švenčionys . Vakarinėje ežero pakrantėje ties Antalamėste yra poilsiavietė.

2014 m. atliktame ežero ichtiologiniame ištyrime nustatyta, kad žuvų ištekliai yra gausūs, ypač lynų.

Vandenvardis siejamas su žodžiais *lamas, lamatas* ('gabalas, luistas'), nors galima sąsaja ir su žodžiu *loma* ('slėnis, klonis').

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 179
Skaitliukai.
**Skaitliukai**, **skaitytuvai** (romėniškojo abako analogas, rus. *Счёты*) – senovinis skaičiavimo prietaisas, naudotas Rusijoje nuo XVI a. atliekant paprastus skaičiavimo veiksmus. Šis prietaisas dar kai kur yra naudojamas iki šių dienų, nors daug kur apie 1990 m. juos pakeitė elektriniai skaičiuotuvai.

Skaičiukus sudaro paprastai medinis rėmas su ant virbų suvertais kauliukais. Ant kiekvieno virbų paprastai buvo veriama po 10 kauliukų.

XX a. skaitliukai plačiai buvo naudojami parduotuvėse, paprastiems skaičiavimams atlikti. Jais naudotis buvo mokoma buvusios Sovietų Sąjungos mokyklose iki 1990 m..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Burnett & Ryan 1998, p. 7
2. ↑  Hudgins 2004, p. 219

Literatūra
----------

* Burnett, Charles; Ryan, W. F. (1998). „Abacus (Western)". In Bud, Robert; Warner, Deborah Jean (eds.). *Instruments of Science: An Historical Encyclopedia*. Garland Encyclopedias in the History of Science. New York, NY: Garland Publishing, Inc. pp. 5–7. ISBN 978-0-8153-1561-2.
* Hudgins, Sharon (2004). *The Other Side of Russia: A Slice of Life in Siberia and the Russian Far East*. Eugenia & Hugh M. Stewart '26 Series on Eastern Europe. Texas A&M University Press. ISBN 978-1-58544-404-5.

Vikižodynas
Koordinatės: 8°5′22.75″ š. pl. 1°41′50.60″ v. ilg.﻿ / ﻿8.0896528°š. pl. 1.6973889°r. ilg.﻿ / 8.0896528; 1.6973889

Kintampo krioklys
**Kintampo krioklys** (angl. *Kintampo waterfalls*) – vienas didžiausių krioklių Ganoje. Kolonijiniais laikais vadintas ***Sanderso kriokliu***. Krioklys yra Bono-Ahafo regione, ant Pumpumo upės (Juodosios Voltos intakas), apie 4 km į šiaurę nuo Kintampo miesto, ties plentu Kumasis–Tamalė.

Tai vienas pagrindinių regiono turistų traukos objektų. Iš kitų šalies krioklių Kintampo krioklys išsiskiria savo forma, kuri susideda iš keleto didžiulius laiptus primenančių pakopų, nuo kurių tamsiomis uolienomis žemyn krenta mažesni kriokliai (ilgiausias kritimo atstumas siekia 25 m). Bendrai paėmus, upės vanduo krenta iš ~70 m aukščio.

Iš abiejų pusių krioklys apaugęs žaliuojančiais medžiais. Į krioklio apačią veda takas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kintampo Waterfall". ghana.photographers-resource.com.
2. ↑  „Kintampo Waterfalls". Ghana Tourism Authority. Suarchyvuotas originalas 2012-06-17. Nuoroda tikrinta 2014-01-05. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
Kuriamas lenktynių žaidimas, naudojant FOSS Blender Game Engine variklį.
**Žaidimų variklis** (taip pat *grafinis variklis*) – programinės įrangos sistema, skirta kompiuterinių žaidimų kūrimui ir plėtojimui. Kūrėjai naudoja žaidimų variklius kuriant žaidimus žaidimų konsolėms, mobiliesiems įrenginiams bei asmeniniams kompiuteriams. Pagrindinės žaidimų variklio sudedamosios dalys yra bendroji architektūra, branduolys, resursų posistemė, įvedimo posistemė, scenos posistemė, vaizdo posistemė (atvaizduojanti 2D ar 3D kompiuterinę grafiką), garso posistemė, kompiuterių tinklo posistemė, fizikos posistemė, animacijos posistemė, dirbtinis intelektas, taip pat skriptų rašymo, srauto perdavimo, atminties valdymo ir lokalizacijos palaikymo funkcijos. Žaidimų kūrimo procesas dažnai yra supaprastimas pakartotinai panaudojant (ar adaptuojant) tą patį žaidimų variklį skirtingiems žaidimams sukurti arba žaidimų pritaikymui įvairioms platformoms.

Paskirtis
---------

Daugeliu atvejų be pakartotiniam panaudojimui tinkamų programinės įrangos dalių, žaidimų varikliai taip pat turi vaizdo kūrimo įrankių rinkinį. Šie įrankiai paprastai pateikiami integruotoje kūrimo aplinkoje, kad būtų galima palengvinti ir pagreitinti žaidimų kūrimo procesą. Daugumoje žaidimų variklių jau būna įdiegtos grafikos, garso, fizikos posistemės bei dirbtinis intelektas, tad tai palengvina kūrimo procesą ir sumažina kūrimo sąnaudas. Plačiai naudojami žaidimų varikliai yra Gamebryo, JMonkey Engine ir RenderWare.

Žaidimų varikliai paprastai suteikia galimybę žaidimą pritaikyti kelioms platformoms beveik nepakeičiant išeitinio kodo. Taip pat žaidimų varikliai dažnai kuriami sudedamąsias dalis palaikančios architektūros pagrindu (angl. *component-based architecture*). Tokia architektūra leidžia pakeisti tam tikras sistemos posistemes arba pridėti naujų, kaip, pvz. Havok fizikos posistemė, Miles Sound System garso posistemė ar Bink vaizdo posistemė. Nepaisant termino specifiškumo, žaidimų varikliai dažnai naudojami ir kitoms kompiuterinės grafikos reikalaujančioms interaktyvioms aplikacijoms kurti, kaip, pvz. žaidimo demonstracinėms versijoms, architektūrinėms vizualizacijoms, mokymosi simuliacijoms, modeliavimo aplinkoms.

Kai kurie žaidimų varikliai suteikia tik 3D grafikos atvaizdavimo (angl. *rendering*) realiu laiku galimybę. Tokio tipo varikliai paprastai vadinami tiesiog *grafiniais varikliais*, *atvaizdavimo varikliais* arba *3D varikliais*. Tokių variklių pavyzdžiai būtų Crystal Space, Genesis3D, Irrlicht Engine, OGRE, RealmForge Game Engine, Truevision3D ir Vision. Šiuolaikiniai žaidimų varikliai turi scenos posistemę, suteikiančią 3D žaidimo pasaulio peržiūrą, kas savo ruožtu palengvina žaidimo projektavimą ir leidžia veiksmingiau išnaudoti atvaizdavimo galimybes.

Išnašos
-------

1. ↑  „Rise of Middleware". Develop-online.net. 2007-07-06. Suarchyvuotas originalas 2009-09-19. Nuoroda tikrinta 2011-01-17. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
Koordinatės: 55°22′24.3″ š. pl. 25°39′12″ r. ilg.﻿ / ﻿55.373417°š. pl. 25.65333°r. ilg.﻿ / 55.373417; 25.65333

| Alksnas |
| --- |
| Vieta | Utenos rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,34 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,35 km |
| Išteka | bevardis upelis |

**Alksnas** – ežeras Aukštaitijoje, Utenos rajono pietuose, Kuktiškių seniūnijoje, 2 km į pietvakarius nuo Kuktiškių. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 1,7 km, plotis 0,53 km. Altitudė 157,2 m. Kranto linija vingiuota, jos ilgis 4,35 km. Krantai vietomis pelkėti, apaugę mišku - ežerą supa Kuktiškių, Legorių ir Alksnalės miškai. Vakarinės ežero dalies krantai aukšti. Rytuose upeliu jungiasi su Dumblio ežeru. Priklauso Dumblės upelio baseinui (Žeimenos baseinas). Vakariniu pakraščiu eina Molėtų-Kuktiškių kelias (Nr.2813), ten įsikūrusi Paalksnės gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Alksnas (Utenos r. Kuktiškių sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 49

Pietvakarinė Alksno pakrantė
Koordinatės: 54°34′58″š. pl. 25°15′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.582774°š. pl. 25.259754°r. ilg.﻿ / 54.582774; 25.259754

|  Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Juodšiliai |
| **Adresas** | Šv. Uršulės g. 25 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 2016 m. |

**Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia** – katalikų bažnyčia Vilniaus rajone, Juodšiliuose. Priklauso Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos parapijai. Mišios vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis.

2016 m. vasario 15 d. bažnyčią pašventino Vilniaus arkivyskupas Gintaras Grušas. Jai suteiktas Palaimintojo Mykolo Sopočkos titulas.

Istorija
--------

Juodšilių bažnyčios konsekracijai pasirinktą dieną prieš 41 metus mirė Dievo gailestingumo apaštalas palaimintasis kunigas M. Sopočka. Jis buvo Vilniaus arkivyskupijos kunigas, tuometinio Stepono Batoro universiteto profesorius, kariuomenės kapelionas, šventosios Marijos Faustinos Kovalskos nuodėmklausys. Kunigas, prisidengęs staliaus Vaclovo vardu, slapstėsi nuo vokiečių okupacinės valdžios Juodšilių miestelyje 1942–1944 m.

Juodšilių bažnyčia pradėta statyti 1936 m. seserų uršuliečių rūpesčiu, tačiau dėl karo ir okupacijų nebuvo užbaigta ir virto vaikų namais, vėliau ligonine ir poliklinika. Po 1991 m. kilusio gaisro pastatas buvo smarkiai apgadintas. Juodšilių ir aplinkinių gyvenviečių tikintieji nusprendė grąžinti pastatui pirmykštę paskirtį, surinko lėšų ir 2003 m. pradėjo statybos darbus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Juodšiliuose pašventinta pirmoji pasaulyje bažnyčia palaimintojo Mykolo Sopočkos vardu". *l24.lt*. 2016-02-16. Suarchyvuota iš originalo 2016-09-09. Nuoroda tikrinta 2016-09-09.
3. ↑  „Šventosios nuodėmklausį Juodšiliai mena kaip stalių: nuo šiol jo vardu vadinsis bažnyčia". *delfi*. 2016-02-15. Suarchyvuota iš originalo 2016-08-16. Nuoroda tikrinta 2016-09-09.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pal. Mykolo Sopočkos parapijos *Facebook* puslapis
| Kernadėtas |
| --- |
| Pakrantė KvykliuosePakrantė KvykliuosePakrantė Kvykliuose |
| Vieta | Utenos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,293 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,44 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kernadėtas

  |
| **Koordinatės** |  55°24′17.63″ š. pl. 25°34′12.59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4048972°š. pl. 25.5701639°r. ilg.﻿ / 55.4048972; 25.5701639Koordinatės: 55°24′17.63″ š. pl. 25°34′12.59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4048972°š. pl. 25.5701639°r. ilg.﻿ / 55.4048972; 25.5701639 |

**Kernadėtas** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajono pietuose, 6,5 km į vakarus nuo Kuktiškių, prie Kvyklių kaimo ir Utenos-Švenčionėlių geležinkelio. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 0,97 km, plotis iki 0,44 km. Altitudė 150,9 m. Ežeras ledyninės kilmės, patvenktinis. Pietvakarinis krantas aukštas, pakrantėje auga miškas. Rytinėje ir pietinėje pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Momėnų kaimas. Šiaurrytine pakrante eina kelias  **4914**  Pakalniai–Velbiškės–Kvykliai . Prie ežero veikia kaimo turizmo sodyba.

Įteka upelis iš greta vakaruose telkšančio Limino ežero. Ežeras nenutekantis, priklauso Viešos upės intako Talės upelio baseinui.

Ežerėvardis gali būti perdiribinys iš \**Kernavėtas* (< *kernavė* 'klampi vieta pievoje, miške', *kerna* 'tankynė, raizgalynė').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kernadėtas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 295
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 153
Tradicinė kofija
**Kofija** (angl. *kofia*, iš suah. *kofia* 'skrybėlė') – bebrylė žemo cilindro formos vyriška skrybėlė plokščiu viršumi, būdinga suahilių kalba kalbančioms tautoms. 

Kofijos paprastai nešiojamos vilkint spalvingus afrikietiškus marškinius dašikį (*dashiki*), kurie kai kuriuose Rytų Afrikos regionuose vadinami *kitengė*. Kenijoje vietiniai musulmonai kofijas nešioja komplekte su baltu rūbu kanzu. Neseniai Kenijoje kanzu ėmė dėvėti ir daug vietinių krikščionių. Ugandoje kofijos su kanzu vilkimi neformaliomis progomis. 

Pirmasis Kenijos prezidentas *Jomo Kenyatta* daugelyje nuotraukų nufotografuotas su kofija. Kofijos populiarios ir Prancūzijos departamente netoli Mozambiko Majote.

Tradicinės kofijos paviršius nusėtas smulkiomis skylutėmis, pro kurias vyksta oro cirkuliacija. 

Rytų Afrikoje kofijas nešioja musulmonai. Vakarų Afrikoje panašios kepurės vadinasi kufiai (*kufi*).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kofija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  „Definition of Kofia". Suarchyvuotas originalas 2011-02-13. Nuoroda tikrinta 2014-04-26.
2. ↑  „Mzuri Kaja Caps: Kofia". Suarchyvuotas originalas 2009-07-04. Nuoroda tikrinta 2014-04-26.
3. ↑  „Culture of Mayotte".
Koordinatės: 55°17′23.97″ š. pl. 25°48′58.31″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2899917°š. pl. 25.8161972°r. ilg.﻿ / 55.2899917; 25.8161972


| Alsuodis |
| --- |
| Vieta | Utenos rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,281 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,86 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Alsuodėlė |

**Alsuodis** arba **Baltelis** – ežeras Aukštaitijoje, Utenos rajono pietryčiuose, Saldutiškio seniūnijoje, 3 km į šiaurės rytus nuo Labanoro, Labanoro girioje ir Gasiulio miške. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1,29 km, plotis iki 0,49 km. Altitudė 149,9 m. Kranto linija labai vingiuota, krantai žemi, drėgni, daug kur apaugę mišku. Šiaurės rytuose išteka Alsuodėlės upelis (Aisetos intakas, Kiaunos baseinas). Ežeras yra Alsuodžio telmologiniame draustinyje.

Prie Alsuodžio įsikūręs Paalsuodės II kaimas.

Pavadinimas *Alsuõdis* gali būti kilęs tiek iš žodžio *alėti* ('sunktis, tekėti'), tiek iš *alsus* ('troškus, tvankus').

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Alsuodis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 52
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 40
| Liminas |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Utenos rajonas) |
| Plotas | 0,262 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,15 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Liminas

  |
| **Koordinatės** |  55°22′21″ š. pl. 25°44′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.37250°š. pl. 25.73611°r. ilg.﻿ / 55.37250; 25.73611Koordinatės: 55°22′21″ š. pl. 25°44′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.37250°š. pl. 25.73611°r. ilg.﻿ / 55.37250; 25.73611 |

**Liminas** – ežeras Lietuvoje, Utenos rajone, 4 km į pietryčius nuo Kuktiškių. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 1 km, plotis – iki 0,35 km. Altitudė 156,1 m. Yra 0,12 ha salelė šiaurvakarinėje dalyje. Vakarinė ežero dalis gausiai užžėlusi vandens augalija. Krantai daugiausia aukštoki, sausi. Pakrantėse plyti pievos. Rytuose išteka upelis link Gulbės (Laukinės) upelio (Vyžintos upės intakas).

Prie ežero įsikūrę Buitūnų ir Bikelių kaimai. Pietine pakrante eina geležinkelis Švenčionėliai–Utena. Ežeras yra patvenktas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Kazys Mockus** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. liepos 4 d.Rikantai, Kelmės rajonas |
| Mirė | 1972 m. sausio 8 d. (61 metai)Bostonas, JAV |
|  |
| Veikla | pedagogas, žurnalistas, vertėjas |

**Kazys Mockus** (1910 m. liepos 4 d. Rikantuose, Kelmės rajonas – 1972 m. sausio 8 d. Bostone, JAV) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Raseinių gimnazijoje, studijavo Vytauto Didžiojo universitete. 1934–1935 m. redagavo laikraštį „Darbininkas". Mokytojavo Pagėgiuose, 1939–1944 m. Telšių vyskupo M. Valančiaus gimnazijoje.

1941 m. Telšiuose įsteigė Žemaičių meno ir mokslo centrą, jam vadovavo. 1941 m. Telšiuose įsteigė ir redagavo savaitraštį „Žemaičių žemė", iki 1944 m. buvo jo redaktorius (slapyvardis *K. M.*). 1942–1944 m. kartu su P. Geniu redagavo ir leido „Žemaičių kalendorių". 1942 m. išleido knygelę „Žemaičių kankiniai", kurią 1955 m. Lietuvos išlaisvinimo komitetas buvo išleidęs ir prancūziškai.

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. Gyveno Vokietijoje, kur tęsė pedagoginį darbą, aktyviai dalyvavo užsienio lietuvių kultūriniame ir politiniame gyvenime, bendradarbiavo spaudoje, buvo „Lietuvių enciklopedijos" bendradarbis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „"Žemaičių žemės" žurnalas (2006 m. Nr. 1). Iškilūs Raseinių krašto kultūros, mokslo, visuomenės veikėjai". *samogitia.mch.mii.lt*. 2006-03-18. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-03. Nuoroda tikrinta 2016-04-23.
| Lasifašachas |
| --- |
| Lasifašacho upė Lasifašacho upė |
| **Ilgis** | 44 km |
| **Baseino plotas** | 592 km² |
| **Vidutinis debitas** | 10 m³/s |
| **Ištakos** | Alvearo kalnagūbris |
| **Žiotys** | Biglio sąsiauris |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |
|  |
|  **Vikiteka** | Lasifašachas |

**Lasifašachas** (isp. *Río Lasifashaj, río Larsiparsahk*) – upė Argentinos pietuose, Ugnies Žemės provincijoje, Ugnies Žemės salos pietuose. Prasideda Alvearo kalnagūbryje, į šiaurės rytus nuo Ušuajos. Teka į pietryčius moreniniu slėniu tarp Alvearo ir Sorondo kalnagūbrių. Įteka į Biglio sąsiaurį, į rytus nuo Geiblo salos, netoli Estansija Habertono.

Didžiausias intakas – Tristenas (kairysis).

Lasifašacho upės slėnis
Upė smarkiai patvinsta spalio–lapkričio mėnesiais. Pagrindinė gyvenvietė prie Lasifašacho – Vilja Las Kotorasas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Andrea Coronato, Fernando R. Coronato, Elizabeth Mazzoni, Mirian Vázquez. *Patagonia: una síntesis de su geografía física*. Ediciones Universidad Nacional de la Patagonia Austral, 2017.
2. ↑  «Ríos y Arroyos». *Dirección General de Recursos Hídricos; Provincia de Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur*.
Nidos miestelio kraštovaizdis
Musteikos kaimo kraštovaizdis
**Kraštovaizdis** – bendras vietovės vaizdas, veikiamas gamtinių procesų ir žmogaus veiklos.

Natūralus kraštovaizdis apima žemės paviršiaus gamtinių komponentų visumą (paviršinių uolienų ir reljefo, pažemio oro, paviršinių ir gruntinių vandenų, dirvožemio, gyvųjų organizmų). Geografine prasme kultūrinis kraštovaizdis išreiškia tam tikrus gamtinio kraštovaizdžio sukultūrinimo lygmenis ir skirstomas į kaimiškąjį ir miestiškąjį kraštovaizdį. Sudaro antropogeninių komponentų visumą (archeologinių objektų, žemės naudmenų, statinių, inžinerinių įrenginių ir informacinio lauko). Pastarieji susiję medžiaginiais, energetiniais ir informaciniais ryšiais.

Kraštovaizdis tenkina ekonominius, socialinius, kultūrinius, ekologinius ir estetinius visuomenės poreikius. Suteikia kultūrinį identitetą, kuris atsispindi miestų ir miestelių, kaimų architektūroje. Taip pat atspindi ir dvasines vertybes, kuomet išsaugomos natūralios vietovės, gyvenamos aplinkos kultūrinis kraštovaizdis.

Per pastaruosius 3–4 šimtmečius kraštovaizdžio antropogenizavimas spartėjo, nyko pirmykštė gamta. Kultūrinis kraštovaizdis užima apie 15 % žemės paviršiaus (55 % sausumos); apie 5 % sudaro mažai žmogaus paveiktas kraštovaizdis.

Išnašos
-------

1. ↑  Dabartinės lietuvių kalbos žodynas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2012, ISBN 978-609-411-079-5
2. 1 2  *Kraštovaizdis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. 1 2 3  *Kultūrinis kraštovaizdis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
4. ↑  „Kraštovaizdis". *Lietuvos Respublikos aplinkos ministerija*. Suarchyvuotas originalas 2021-02-28. Nuoroda tikrinta 2021-03-15.
| Sylys |
| --- |
| Sylys iš šiaurės vakarųSylys iš šiaurės vakarųSylys iš šiaurės vakarų |
| Vieta | Utenos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,217 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,89 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Ligaja, Grabelė |
| Išteka | Ligaja |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sylys

  |
| **Koordinatės** |  55°31′30″ š. pl. 25°53′25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.52500°š. pl. 25.89028°r. ilg.﻿ / 55.52500; 25.89028Koordinatės: 55°31′30″ š. pl. 25°53′25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.52500°š. pl. 25.89028°r. ilg.﻿ / 55.52500; 25.89028 |

**Sylys** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, apie 8 km į pietryčius nuo Daugailių, 1,5 km į pietus nuo Juknėnų. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,12 km, plotis iki 0,33 km. Altitudė 168,6 m. Krantai daugiausia aukštoki, sausi. Apyežerė miškinga, iš pietų prieina Lukošiūnų miškas.

Suteka du upeliai (šiaurės vakaruose Grabelės upelis iš Grabelio ežero), pietryčiuose prateka Ligaja į Ilgio ežerą (Šventosios upės baseinas).

Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Gaidžių kaimas. Šiaurinėje pakrantėje stūkso Antilgės piliakalnis.

Vandenvardžio kilmė neaiški. A. Vanagas bando sieti su sen. isl. *sil* 'ramus, tykus upės plotas', s. angl. *sioloþ* 'ežeras', vid. air. *silid* 'varva, teka'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sylys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 665
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 298
Pirmoji „Krikščioniškojo mokslo" bažnyčia (Bostonas)
**Krikščioniškasis mokslas** (angl. *Christian Science*) – JAV atsiradusi religinė srovė, kurią 1879 m. pradėjo Meri Beiker Edi (*Mary Baker Eddy*). Susidarė liberaliojo protestantizmo pagrindu. Šio mokymo sekėjai susibūrę į Kristaus Mokslininko Bažnyčią (angl. *Church of Christ, Scientist*). Būtina atsižvelgti, kad šiuo atveju terminas *Krikščioniškasis mokslas* yra religijos pavadinimas, o ne krikščioniškosios teologijos sinonimas, taip pat šis terminas nereiškia grupės mokslininkų, kurie tiria krikčionybę.

Istorija
--------

„Krikščioniškasis mokslas" atsirado JAV XIX a. tuo metu, kai protestantizmas buvo nusilpęs. Šią religinę srovę pradėjo Meri Beiker Edi, o jos pažiūroms įtaką buvo padarę gydovo Finiso Kvimbio (*Phineas Quimby*) darbai. Pagrindinė, arba pirmoji, „Krikščioniškojo mokslo" bažnyčia yra Bostone. Esama apie 85 tūkstančius sekėjų, dauguma jų gyvena JAV. Viena iš ikoniškų „Krikščioniškojo mokslo" bažnyčių – Septynioliktoji „Krikščioniškojo mokslo" bažnyčia Čikagoje, ji yra brutalizmo architektūros paminklas.

Tikėjimo tiesos
---------------

„Krikščioniškojo mokslo" emblema
„Krikščioniškojo mokslo" sekėjai pripažįsta Bibliją (nors ir nelaiko jos neklystama) ir veikalą „Mokslas bei sveikata su raktu į Šventraštį" (angl. *Science and Health with Key to the Scriptures*), kurį, savo pačios išgijimo 1866 m. ir Biblijos studijų įkvėpta, parašė Meri Beiker Edi. „Krikščioniškojo mokslo" skirtumas nuo tradicinės krikščionybės tas, kad nors Kristaus gyvenimas suprantamas kaip buvimo dieviškuoju sūnumi pavyzdys, būti Dievo sūnumi ar dukterimi – kiekvieno žmogaus prigimtis. Įgijus „Kristaus protą" ir supratus tikrąjį dvasios pobūdį, galima palaipsniui įveikti mirtį. Tam reikia pažvelgti už materialiųjų reiškinių ribų esančion dvasinėn tikrovėn, kurią ortodoksinė krikščionybė sieja su anapusybe, o „Krikščioniškasis mokslas" laiko akivaizdžiu faktu. Beiker teigė, kad kiekvienam prieinami išgydymai, kokius atliko Kristus, o to pasiekti galima maldomis. „Krikščioniškojo mokslo" sekėjai tiki, kad ir žmogus, ir visata yra dvasinės, o ne materialiosios prigimties.

Simbolika
---------

„Krikščioniškojo mokslo" simbolis – antspaudas su pasviru keturkampiu karūną veriančiu kryžiumi, kurį rėmina citata iš 1881 m. pataisyto Karaliaus Jokūbo Biblijos leidimo (Mt 10:8) „Gydykite ligonius, apvalykite raupsuotuosius, prikelkite mirusius, išvarinėkite demonus" (angl. *Heal the sick, raise the dead, cleanse the lepers, cast out demons*; skirtumas nuo 1881 m. Karaliaus Jokūbo Biblijos tas, kad *devils* pakeista į *demons*).

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Christian Science". Britannica. Nuoroda tikrinta 2022-11-23.
2. ↑  О. В. Куропаткина. „ХРИСТИА́НСКАЯ НАУ́КА". Большая российская энциклопедия. Suarchyvuotas originalas 2022-11-23. Nuoroda tikrinta 2022-11-23.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Simojervis |
| --- |
| Simojervis vakareSimojervis vakareSimojervis vakare |
| Vieta | Suomijos vėliava Suomija |
| Plotas | 97 km² |
| Didžiausias gylis | 27 m |
| Išteka | Simojokis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Simojervis

  |
| **Koordinatės** |  66°02′0″ š. pl. 27°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.03333°š. pl. 27.20000°r. ilg.﻿ / 66.03333; 27.20000Koordinatės: 66°02′0″ š. pl. 27°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.03333°š. pl. 27.20000°r. ilg.﻿ / 66.03333; 27.20000 |

**Simojervis** (suom. *Simojärvi*) – ežeras šiaurės Suomijoje, Laplandijoje, Ranua savivaldybėje. Ilgis ~40 km. Kranto linija labai vingiuota, aplink plyti miškai. Ežere yra ~60 salų, iš kurių didžiausia – Porosaris. Išteka Simojokio upė. Ežero vanduo švarus, jame gyvena įvairios žuvys (sykai, seliavos, upėtakiai ir kt.). Iš vandens paukščių sutinkami juodakakliai narai, gulbės giesmininkės.

Simojervio pakrantėse įsikūrę turistų nameliai. Didesnės gyvenvietės – Sesilahtis, Pohjalahtis.
Koordinatės: 55°28′51″ š. pl. 25°27′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48083°š. pl. 25.45444°r. ilg.﻿ / 55.48083; 25.45444

| Kermėžys |
| --- |
|  |
| Vieta | Utenos rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,171 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,71 km |
| Įteka | V-4 |
| Išteka | V-4 |

**Kermėžys** arba **Kermežys** – ežeras Utenos rajone, 9 km į pietvakarius nuo Utenos, netoli Leliūnų, į pietus nuo plento  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis . Ežeras ovalo formos, krantai žemi, vietomis apaugę mišku. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,59 km, plotis 0,38 km. Altitudė 165,3 m. Pietrytinėje pakrantėje auga miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, krūmynai. Per Kermėžį iš šiaurės į pietus prateka V-4 upelis (Versmyno intakas).

Šalia ežero įsikūrę Pakermėžio ir Ažugirių kaimai.

Ežerėvardis kildinamas nuo žodžio *kermėti* („gausiai augti, apsitraukti, aplipti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kermežys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 295
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 153
2023 m.
**Žiemos trasa** – kalnų slidinėjimo kompleksas ant Laimio kalno, Liepkalnyje, Minsko pl. 2, Vilniuje.

Nuo 2014 m. trasų kompleksas priklauso Lietuvos/Latvijos UAB „Trade state".

Nuo slidinėjimo centro atsiveria Pavilnių regioninio parko panorama. Veikia kalnų ir lygumų slidinėjimo trasos.

Lygumų slidinėjimo trasos ilgis 3 km. Trasa yra nemokama ir ja ne varžybų metu gali naudotis visi norintieji.

Veikia dešimt įvairaus sudėtingumo kalnų slidinėjimo trasų, devyni keltuvai, kavinė, sniego parkas. Taip pat dirba slidinėjimo mokykla.

Galerija
--------

* 2014 m.2014 m.
* Kalnų slidinėjimo komplekso kavinėKalnų slidinėjimo komplekso kavinė
* Vaizdas nuo Laimio kalnoVaizdas nuo Laimio kalno
* Kalnų slidinėjimo keltuvasKalnų slidinėjimo keltuvas

Nuorodos
--------

* Liepkalnio svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie Mus Archyvuota kopija 2015-02-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Trasų žemėlapis Archyvuota kopija 2015-02-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Mokykla Archyvuota kopija 2015-02-06 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°25′35″ š. pl. 25°37′43″ r. ilg.﻿ / ﻿55.42639°š. pl. 25.62861°r. ilg.﻿ / 55.42639; 25.62861

| Pelakis |
| --- |
| Vieta | Utenos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,152 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,92 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vieša |

**Pelakis** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kuktiškių. Ilgis pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi 0,7 km, plotis iki 0,32 km. Altitudė 150,3 m. Kranto linija vingiuota. Krantai daug kur (ypač pietuose) pelkėti (Pelakio pelkė), pietvakariuose ir šiaurėje – statūs, apaugę medžiais ir krūmynais. Ežeras užžėlęs. Tuoj į vakarus nuo ežero kranto plyti raistas (Suolelių pelkė). Pakrantėse daugiausia auga miškeliai, vietomis plyti pievos. 

Į Pelakį suteka pora upelių, pietuose išteka Viešos upelis į Viešio ežerą (Vyžuonos upės baseinas).

Prie Pelakio yra Suolelių ir Asmalų kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pelakis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 343
**Laima Janušonytė - Steinhoff** (g. 1959 m. sausio 2 d. Radviliškyje) – sporto žurnalistė ir prodiuserė, Lietuvos sporto žurnalistų federacijos prezidentė (nuo 2004 m.), Tarptautinės sporto žurnalistų asociacijos (AIPS) viceprezidentė.

Biografija
----------

Vilniaus universitete baigė žurnalistikos studijas.

Nuo 1981 m. Lietuvos radijo ir televizijos darbuotoja, nuo 1985 m. užsiima su sporto žurnalistika susijusia veikla. LRT delegacijos sudėtyje dirbo 6 olimpiadose – Atlantos, Nagano, Sidnėjaus, Atėnų, Pekino ir Vankuverio. Buvo Lietuvos televizijos sporto laidų prodiuserė ir sporto redakcijos vadovė. 2011 m. liepos mėnesį po 30 metų darbo paliko postą Lietuvos televizijoje.

Nuo 2005 m. AIPS viceprezidentė (išrinkta AIPS Kongrese Marakeše (Marokas), slaptame elektroniniame balsavime surinkusi daugiausia balsų: 74 šalių iš 78).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Radviliškio bibliotekos inf. Archyvuota kopija 2008-09-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  L. Janušonytė – sporto žurnalistų federacijos prezidentė (2004 m. lapkričio 30 d.)
3. ↑  „LRT paliekanti L.Janušonytė: R.Paleckis užsisėdo". delfi.lt. 2011-07-11. Nuoroda tikrinta 2011-07-11.
4. ↑  L. Janušonytė perrinkta pasaulio sporto žurnalistų asociacijos viceprezidente (nuotraukos) Archyvuota kopija 2009-05-13 iš Wayback Machine projekto. (lrytas.lt 2009-05-05 14:27)