recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°35′25″š. pl. 25°20′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.5904°š. pl. 25.3471°r. ilg.﻿ / 54.5904; 25.3471

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*

|  Rudaminos Švč. Mergelės Marijos Gerosios Patarėjos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rudamina (Vilnius) |
| **Adresas** | Vilniaus g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1909 m. |

**Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Rudaminos kaime, 12 km į pietus nuo Vilniaus. Istoristinė, turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų. Pamaldos - lenkų ir lietuvių kalbomis.

Parapijoje veikia Juodšilių Palaimintojo Mykolo Sopočkos bažnyčia, Skaidiškių Dievo Gailestingumo apaštalės šv. Faustinos koplyčia.

Bažnyčios priekis

Istorija
--------

Iki 1500 m. Rudaminoje įkurta parapija, pastatyta bažnyčia. 1525 m. jos rektoriumi buvo Jonas Domanovskis, vėliau Žemaičių vyskupas. 1528 m. Rudaminos bažnyčia prijungta prie Vilniaus šv. Jono bažnyčios. Jos klebonas Juozapas Marševskis 1730 m. Rudaminoje vietoj senosios bažnyčios pastatė naują. 1781 m. minima parapinė mokykla. Mykolas Tiškevičius 1832 m. bažnyčią suremontavo. Apie 1835 m. Rudaminos apylinkėse apgyvendintos kelios stačiatikių šeimos. 1866 m. 603 katalikai užrašyti stačiatikiais, bažnyčia paversta Viešpaties Atsivertimo stačiatikių cerkve. 1876 m. pastatyta nauja mūrinė cerkvė.

1907–1909 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1921 m. atkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos ir neoklasicizmo bruožų, kryžminio plano, su 2 nevienodo aukščio bokštais, žemesne ir siauresne trisiene apside. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* 
* 
* 2015 m.2015 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudaminos Švč. Mergelės Marijos Gerosios Patarėjos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos, parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
* Rudaminos Švč. M. Marijos, Gerosios Patarėjos bažnyčia
|  Tunebai |
| --- |
| Tunebų vadas Beritas Kobarija (Berito KuwarU'wa)Tunebų vadas Beritas Kobarija (*Berito KuwarU'wa*) |
| Gyventojų skaičius | ~7–8 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija: 7000Venesuelos vėliava Venesuela: ? |
| Kalba (-os) | tunebų, ispanų |
| Religijos | prigimtinė tikyba, krikščionybė (katalikybė, protestantizmas) |
| Giminingos etninės grupės | motilonai, muiskai, kunai, kiti čibčai |

**Tunebai** (isp. *tunebos*) arba ***uvai*** (*u’wa*) – indėnų čibčų tauta, gyvenanti daugiausia šiaurės rytų Kolumbijoje (Bojakos, Araukos, Santandero, Šiaurės Santandero dep.) ir aplinkinėse Venesuelos srityse. Įsikūrę Siera Nevada del Kokuji kalnų Rytų Kordileroje pašlaitėse. Populiacija – 7–8 tūkst. žmonių. Tunebų kalba priklauso čibčų kalboms, turi 3 tarmes. Taip pat dalis kalba ispaniškai. Išlaikę tradicinę tikybą.

Su europiečiais ryšius užmezgė XVI a. vid. Dėl gamtinės atskirties tunebai faktiškai išlaikė autonomiją.

Verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (kukurūzai, bananai, cukranendrės ir kt.), medžiokle, žvejyba, rankiojimu, druskos gavyba (seniau – svarbi mainų prekė), nuo XX a. pradėjo laikyti stambiuosius raguočius. Tradiciniai amatai – pynimas ir keramika.

Tunebų šeima užima didelį, elipsiško plano būstą su kūgišku stogu. Dabar paplitę mažųjų šeimų kreoliški namai. Seniau kaimai skirstydavosi į rytinę ir vakarinę puses, kurių kiekviena turėdavo savo šamaną ir vyrų namą, be to, dar būdavo bendras vyrų namas kaimo viduryje. Dabar paplitusi kreoliška apranga, puošiasi gyvūnų dantų vėriniais.

Tunebai skirstosi į 6 (seniau ~20) egzogaminių toteminių brolijų, susijusių apsikeitimais nuotakomis. Brolijai vadovauja vadas ir šamanas. XX a. brolijų egzogamiškumas nunyko. Giminė vedama pagal motinos liniją, sutuoktiniai kraustosi į nuotakos namus. Pripažįstamos santuokos tarp pusbrolių ir pusseserių.

Išlaikę mitologiją, mergaičių įšventinimus į moterystę, kalendorines apeigas, kurias lydi šokiai apie laužą vado namuose, mitologinio pobūdžio dainų dainavimas, kriauklių pūtimas rytais. Šamanai kvėpia narkotinį mišinį jopo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  tuf Duomenys apie kodu „tuf" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Тунебо*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Igoris Ščekočichinas** |
| --- |
| Gimė | 1980 m. birželio 22 d. (42 metai)Ignalina, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | biatlonas, lygumų slidinėjimas |

**Igoris Ščekočichinas** (g. 1980 m. birželio 22 d. Ignalinoje) – Lietuvos biatlonininkas ir slidininkas.

Biografija
----------

1999 m. pasaulio jaunimo čempionate Suomijoje sprinto rungtyje užėmė 37 vietą, o persekiojimo 29 vietą. 2000 m. Lenkijoje vykusiame Europos čempionate jaunimo grupėje iškovojo 3 vietą persekiojimo (12,5 km) rungtyje. Tais pačiais metais pasaulio jaunimo čempionate Austrijoje iškovojo 10 vietą toje pačioje rungtyje ir 12 vietą sprinte bei Norvegijoje vykusiame pasaulio biatlono čempionate sprinto rungtyje 90 ir klasikiniu stiliumi 87 vietą. Po metų pasaulio biatlono čempionate Suomijoje sprinto rungtyje 70 vietą ir klasikiniu stiliumi 82 vietą. 2001 m. Prancūzijoje Europos biatlono pirmenybėse vyrų 20 km individualioje rungtyje užėmė 45 vietą.

Nuorodos
--------

* Igoris Ščekočichinas IBU
**Kreivėnų-Alksnėnų akmuo** (dar žinomas **Senųjų Alksnėnų akmens** vardu) – pilkai rusvos spalvos 90 x 70 x 35 cm dydžio stambiagrūdis granito riedulys, dabar esantis Kalvarijos savivaldybėje. Akmuo ženklintas, jo viršutinėje dalyje, 38 cm ilgio ir 21 cm pločio plote, iškalti septyni ženklai:

* 1-panašus į lotynišką raidę V,
* 2-panašus į - J,
* 3-panašus į - J,
* 4-panašus į apverstą - G,
* 5-panašus į - W,
* 6-panašus į - Q,
* 7-panašus į - Z.

Šis akmuo nuo neatmenamų laikų gulėjo Punsko krašte - Alksnėnų kaimo, vėliau įjungto į Kreivėnus, laukuose. Mokslininkams jis buvo žinomas senai, apie jį rašė Dr. Jonas Basanavičius ir archeologas Petras Tarasenka. Buvo manoma, kad legendomis ir padavimais apipintame akmenyje ženklus galėję iškalti jotvingiai. Po lietuvių - lenkų 1918-1920 metų karinio konflikto didelė dalis tuometinio Punsko valsčiaus, o su juo ir granito riedulys, atsidūrė Lenkijos teritorijoje. 1935 m. Alksnėnų kaimo ūkininkas Jonas Grimalauskas kartu su savo sūnumis Jurgiu, Vladu ir Vincu nusprendė apsaugoti akmenį nuo sunaikinimo ir slapta pervežė jį į Lietuvą. Apie tai buvo informuoti Lietuvos Bartnykų ruožo pasieniečiai. Dar prieš Antrojį pasaulinį karą sieną su Lenkija ėmė saugoti tarybiniai pasieniečiai, kurie nieko į pasienio zoną nebeįleido, o Kreivėnų-Alksnėnų akmuo buvo užmirštas.

Apie jį atsitiktinai sužinoję, Lietuvos Kultūros paveldo centro specialistai 1996 m. liepos 30 d. surengė ekspediciją ir Kalvarijos savivaldybės Sangrūdos seniūnijoje, Senųjų Alksnėnų apleistose kapinaitėse riedulį vėl surado.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2
**Igoris Avruninas** (hebr. ‏איגור אברונין‏‎‏‎, rus. *Игорь Аврунин*; 1957 m. liepos 17 d. Gomelyje – 2020 m. sausio 7 d. Ašdode) – TSRS ir Izraelio lengvaatletis.

Biografija
----------

Sovietmečiu gyveno Kaune, dalyvavo įvairiose TSRS lengvosios atletikos varžybose. Buvo daugkartinis Lietuvos lengvosios atletikos čempionatų prizininkas. Vienas jo trenerių buvo Rimantas Plungė. Atstovaudamas Kauno „Dinamo" draugijai, 1984 m. Klaipėdoje vykusiose pirmenybėse iškovojo aukso medalius disko metimo (62 m 96 cm) bei rutulio stūmimo (20 m 40 cm) varžybose. 1980 m. tapo Lietuvos disko metimo, o 1981 ir 1983 m. – rutulio stūmimo vicečempionu. 1984 m. Smalininkuose pagerino Lietuvos disko metimo rekordą – 67 m 14 cm. To laikotarpio I. Avrunino sportinėje karjeroje varžovais buvo disko metimo varžybose – Romas Ubartas, Vaclovas Kidykas, Jonas Šiaudinis, rutulio stūmime – Donatas Stukonis, Algis Pušinaitis, Saulius Kleiza.

1983 m. rugpjūčio 25 d. Kijeve pagerino asmeninį rutulio stūmimo rekordą – 20,68 m. 1984 m. gegužės 8 d. Vilniuje pagerino asmeninį disko metimo rekordą – 67,14 m.

1990 m. repatriavosi į Izraelį. 1991 m. jis pasiekė Izraelio disko metimo (62,24 m) ir rutulio stūmimo (19,09 m) rekordus.

Izraelyje I. Avrunino disko metimo rekordas iki šiol nėra pagerintas. Nacionalinis jo rutulio stūmimo pasiekimas buvo pagerintas tik 2018 m.: Itamar Levi parodė rezultatą 19 m ir 36 cm, pagerindamas buvusį I. Avrunino rekordą 27 centimetrais. I. Avruninas dukart laimėjo disko metimo rungtis Izraelio čempionate (1991, 1992), keturiskart pirmavo tokiuose turnyruose ir varžybose rutulio stūmime (1991, 1992, 1995, 1996).

Baigęs sportinę karjerą, dėstė matematiką, fiziką, ketverius metus dirbo metalo apdirbimo gamykloje, savarankiškai domėjosi kompiuteriais. Vėliau baigė kursus, tapo programuotoju. Laisvalaikį skyrė treniruodamas jaunuosius disko metikus ir rutulio stūmikus.

Sūnus – krepšininkas Artūras Avruninas. Dukra Angelina Avrunina – Izraelio disko metimo čempionė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Kompiuterių specialistas ištikimas lengvajai atletikai *kauno.diena.lt*
2. ↑  Лёгкая атлетика: Энциклопедия. / Под ред. В. В. Балахничева. – М.: Человек, 2012. – Том 1. А-Н. – С. 301.
3. ↑  זורק הדיסקוס איגור אברונין הלך לעולמו // *Ynet*, 7.01.2020.

Nuorodos
--------

* Pliadis foto. Igoris Avruninas
* Igoris Avruninas svetainėjeje *World Athletics*
* In memoriam. Igoris Avruninas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – Neaiškiai nurodyti šaltiniai.**Jei galite, sutvarkykite.** |

**AK-12** (rus. *Автомат Калашникова образца 2012 года*) arba **Kalašnikovo automatinio šautuvo modelis 2012**, šnekamojoje kalboje dar vadinamas **kalašnikovu**) – rusiškas 5,45 × 39 mm kalibro automatinis šautuvas, sukurtas ir pagamintas Kalašnikovo koncerno (anksčiau vadintas Izhmash), todėl tai yra penktoji Kalašnikovo šautuvų karta.[6] Kalašnikovo koncernas taip pat siūlo AK-12 variantą, kurio kameros yra 7,62 × 39 mm, Rusijos kariuomenės prašymu žinomą kaip AK-15. Vėliau buvo pristatytas 5,56 × 45 mm NATO kameros variantas, tarptautinių klientų prašymu žinomas kaip AK-19. Taip pat kuriami kompaktiški AK-12 ir AK-15 variantai, atitinkamai AK-12K ir AK-15K, kurių vamzdis yra trumpesnis. AK-12 projektą 2011 m. pradėjo gamykla IZHMASH, kuri kaip privati ​​įmonė tapo Kalašnikovo koncerno dalimi, bandant dalyvauti „Ratnik" bandymuose, kuriuos surengė Rusijos armija.[7] Jį toliau plėtojo Kalašnikovo koncernas, per visą kūrimo ir vertinimo etapą jis buvo daug modifikuotas, kad atitiktų Rusijos kariuomenės standartą ir išspręstų Rusijos armijos susirūpinimą dėl išlaidų ir problemų, susijusių su visiškai automatiniu ankstesnių prototipų modelių gaisru. Jis buvo keletą kartų peržiūrėtas, siekiant pagerinti "defektų diapazoną", kuris buvo aptiktas ankstesniuose prototipų modeliuose, kurie buvo gauti iš AK-200. Vėliau jų buvo atsisakyta ir pasirinktas patikrintas ir patobulintas AK-400, kuris tapo galutiniu AK-12 modeliu.

Ginklą naudojančios šalys
-------------------------

*Sąrašas yra nepilnas*

* Armėnijos vėliava Armėnija 2018 metų rugpjūtį gynybos parodoje „Army-2018" buvo pasirašyta sutartis dėl automatinių automatų AK-12 ir AK-15 gamybos, 2019 m. bandymams buvo skirta 50 šautuvų. 2021 metais Armėnijos specialiosios pajėgos karinėse pratybose naudoja šautuvus AK-12
* Kazachstano vėliava Kazachstanas 2021 m. rugpjūčio mėn. gynybos parodoje „Army-2021" buvo atskleista, kad ji įsigijo ginklus.
* Rusijos vėliava Rusija "Russian military adopts Kalashnikov and Degtyarev assault rifles"
* Ukrainos vėliava Ukraina Nežinomas kiekis, paimtas per 2022-ųjų Rusijos invaziją į Ukrainą. Ribotai naudojamas teritorinės gynybos pajėgų ir populiarus karo trofėjus

### Ketinančios naudoti šalys

Išnašos
-------

1. ↑  Issue;V10N4;Volume 10."AK-12 & AK-15 5th Generation Kalashnikov:Rifles for the 21st Century Russian Military – Small Arms Defense Journal
2. ↑  "Armenian military's Special Forces conduct direct action drills"
Koordinatės: 55°33′0″ š. pl. 24°5′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.55000°š. pl. 24.09722°r. ilg.﻿ / 55.55000; 24.09722



| Krekenavos tvenkinys |
| --- |
| Krekenavos tvenkinys |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,107 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,9 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,8 m |
| Didžiausias gylis | 9,0 m |
| Tūris | 0,000337 km³ |
| Įteka | Lokauša, Žvirgždė |
| Išteka | Lokauša |

**Krekenavos tvenkinys** – tvenkinys Panevėžio rajone, ties šiauriniu Krekenavos miestelio pakraščiu. Susidaręs patvenkus Lokaušos upę (Nevėžio intakas) 0,87 km nuo jos žiočių. Ilgis iš šiaurės į pietus 1,06 km, plotis iki 0,14 km. Altitudė 45 m. Krantai neaukšti, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Priešsroviui iškart telkšo Valmoniškių tvenkinys. Į vakarus įsikūręs Valmoniškių kaimas.

Debitas:

* Upės: 0,24 m³/s
* Užtvankos skaičiuotinis: 25,9 m³/s

Užtvanka 218 m ilgio, 5 m pločio. Vandens pralaida – šachtinė. Įrengta 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
*Kitos reikšmės – Reichas (reikšmės).*
Vokietijos reichas 1871–1918 m.
Vokietijos reichas 1919–1937 m.
Vokietijos reichas 1933–1943 m.
**Vokietijos reichas** (vok. *Deutsches Reich* – ‘Vokietijos imperija’) – buvęs konstitucinis Vokietijos nacionalinės valstybės pavadinimas 1871–1945 m.

Istorija
--------

Imperijos laikotarpiu (1871–1918) dar vadintas Vokiečių Imperatoriškuoju reichu (vok. *Deutsches Kaiserreich*), neoficialiai – kaizeriniu reichu, arba kaizerine Vokietija; respublikos laikotarpiu (1918–1933) neoficialiai dar vadintas Veimaro respublika; po Austrijos anšliuso neoficialiai vadintas Didžiuoju Vokietijos Reichu (vok. *Großdeutsches Reich*).

Nacionalinės valstybės, žinomos kaip Vokietijos reichas, istorija paprastai skirstoma į tris laikotarpius:

* Vokietijos imperija (1871–1918)
* Veimaro respublika (1918–1933)
* Nacistinė Vokietija (1933–1945)

Vokietijos reicho pavadinimas – aliuzija į 1806 m. panaikintą Šventąją Romos imperiją (vok. *Heiliges Römisches Reich*). Valstybė įsteigta kaip Vokietijos suvienijimo pasekmė, Prūsijai pasinaudojus Šiaurės Vokietijos sąjungos bei Vokietijos pietinių valstybių politikos, karinių elitų bei masių mobilizacija per 1870–1871 m. karą su Prancūzija. Vokietijos reichas faktiškai panaikintas 1945 m. birželio 5 d. Sąjungininkų kontrolės tarybai paskelbus apie valdymo Vokietijos reicho teritorijoje perėmimą.

Pastabos
--------

1. ↑  Pagal 1937 m. gruodžio 31 d. ribas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reichas. *Istorija Tau*. Nuoroda tikrinta 2022-02-18.
2. ↑  Vokietijos reichas. *MLE*. Nuoroda tikrinta 2022-02-18.
| **Jonas Mackevičius** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. vasario 1 d. (84 metai)Vališkiai, Balninkų valsčius |
|  |
| Veikla | ekonomistas, pedagogas |
| Partija | 1966 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Vilniaus universitetas |

**Jonas Mackevičius** (g. 1939 m. vasario 1 d. Vališkiuose, Balninkų valsčius) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1957 m. baigė Vilniaus kooperacijos technikumą, buhalteris. 1962 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete baigė buhalterinę apskaitą ir statistiką. 1977 m. ekonomikos mokslų daktaras.

Nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1968–2004 m. Buhalterinės apskaitos katedros vedėjas, 1979–1990 m. Ekonominės kibernetikos ir finansų fakulteto dekanas, nuo 1978 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: auditas, įmonių veiklos analizė, tarptautinė apskaita. Atkūrus nepriklausomybę dalyvavo kuriant Lietuvos buhalterinės apskaitos, audito ir kontrolės sistemas, rengė įstatymus ir standartus. Pirmasis iš buvusios SSRS mokslininkų išrinktas Europos apskaitos asociacijos vykdomojo komiteto nariu (1992–1994 m.). Nuo 1998 m. Tarptautinės informatikos akademijos narys. Lietuvos buhalterių ir auditorių asociacijos, įkurtos 1990 m. narys, 1990–1992 m. jos prezidentas. 2003 m. Lietuvos buhalterinės apskaitos švietėjų ir tyrėjų asociacijos įkūrėjas, jos prezidentas.

Paskelbė daugiau kaip 500 mokslo ir mokslo populiarinamųjų straipsnių Lietuvos ir kitų šalių mokslo leidiniuose.

Bibliografija
-------------

* Buhalterinės apskaitos raida Lietuvoje, 1991 m.
* Apskaita, 1994 m.
* Finansinės ataskaitos, su D. Poškaite, 1997 m.
* Finansinė analizė, su D. Poškaite, 1998 m.
* Audito teorija ir praktika, 1999 m.
* Auditas: teorija, praktika ir perspektyvos, 2001 m.
* Valdymo apskaita. Koncepcija, metodika, politika, 2003 m.
* Įmonių veiklos analizė. Informacijos rinkimas, sisteminimas ir vertinimas, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Mackevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 670
2. ↑  *Jonas Mackevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 744 psl.
| **Saloth Sar'*"Pol Pot"'*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. gegužės 19 d.Kampongtomo provincija, Kambodža |
| Mirė | 1998 m. balandžio 15 d. (69 metai)Kambodža |
| Sutuoktinis (-ė) | Chieu Ponari (mirusi),Mea Son |
| Religija | ateistas |
|  |
| Veikla | Kambodžos diktatorius, Kambodžos Komunistų partijos mokytojas ir narys. |
| Pareigos | politikas, revoliucionierius |
| Partija | Raudonieji khmerai |
|  |
|  **Vikiteka** | Pol Potas |

**Pol Potas** (tikras vardas **Saloth Sar**; greičiausiai 1928 m. gegužės 19 d. – 1998 m. balandžio 15 d.) – Kambodžos diktatorius, Kambodžos Komunistų partijos mokytojas ir narys.

Mokėsi privačioje Paryžiaus technikos mokykloje, diplomo negavo. Iš prancūzų komunistų išmoko ideologijos, įstojo į Prancūzijos masonų ložę. 1960 m. Kambodžos komunistų partijos bendraįkūrėjas, o 1963–1979 metais jos generalinis sekretorius. Vadovavo Raudonųjų Khmerų kariniams daliniams. Jo pasaulėžiūra galutinai susiformavo Kinijoje per kultūrinę revoliuciją ir programą, kurią pristatė Mao Dzedunas.

Kai 1975 m. baigėsi Vietnamo karas, Kambodžos partizanai nuvertė Kambodžos vyriausybę, o Pol Potas, tapęs valstybės vadovu, valstybės pavadinimą pakeitė į Kampučiją ir pradėjo vieną iš kruviniausių diktatūrų XX a. Pagal Pol Potą visuomenę turėjo sudaryti tik valstiečiai, kurie turėjo išlaikyti valstybę, augti žemės ūkio produktų gamyba. Bet didelė žemės ūkio produkcijos dalis buvo eksportuojama ir žmonės mirė badu. Manoma, kad buvo išžudyta apie ketvirtadalis šalies žmonių, valstybės sostinės Pnompenio gyventojų skaičius dėl prievartinio iškeldinimo sumažėjo nuo 2 milijonų iki 23 tūkstančių.

Pradėjo bendradarbiauti su Kinija, dėl vietnamiečių mažumos iškeldinimo ir pasienio konfliktų pradėjo aštrų konfliktą su Vietnamu. 1979 m. buvo nuverstas Vietnamo kariuomenės, bet liko palaikomas Kinijos ir CŽV maonistų partizanų lyderių. Vėliau prisipažino, kad prievartinę ideologiją sugalvojo studijuodamas sociologiją Paryžiuje. Paskutiniais gyvenimo metais nuverstas bendražygių ir laikytas arešte, pagal oficialią versiją mirė natūralia mirtimi.

Manoma, kad iš 7,5 milijono Kambodžos gyventojų nuo represijų, bado ir ligų mirė apie 2,5 milijonus žmonių.

Išnašos
-------

1. ↑  Brother Number One, David Chandler, Silkworm Book, 1992 p.7
2. ↑  Kiernan, Ben. The Pol Pot Regime: Race, Power, and Genocide in Cambodia under the Khmer Rouge, 1975–79. New Haven, CT: Yale University Press, 1996.
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-05-31 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  John Pilger (July, 1998). „America's long affair with Pol Pot". *Harper's Magazine* **??**: 15–17.
5. ↑
6. ↑  Brother Number One, David Chandler, Silkworm Book, 1992 p.7

Nuorodos
--------

* Susitikimas su Pol Potu Elizabeth Becker iš *The New York Times*
* Kambodžos genocido programa, 1994-2008

| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Tou Samout** | **Kampučijos komunistų partijos generalinis sekretorius**1963 – 1979 | Po to:**nėra (partija panaikinta)** |
| Prieš tai:**Cieu Samfan** | **Kambodžos *(Demokratinės Kampučijos)* ministras pirmininkas**1976 m. gegužės 13 – 1979 m. sausio 7 d. | Po to:**Pen Sovan(kaip Kampučijos Liaudies Respublikos ministras pirmininkas)** |
*Kitos reikšmės – Kremas (reikšmės).*
Odos kremas
**Kremas** (pranc. *crème*) – kosmetinis arba gydomasis tepalas, puskietė emulsija, kurią sudaro riebalai, emulsikliai ir vanduo, taip pat įvairūs priedai, papildai. Dažniausiai naudojamas tepimui ant įvairių kūno dalių odos, gleivinių paviršių, suteikia minkštumo ir elastingumo, apsaugo nuo neigiamo aplinkos poveikio. Kremų pavidalu gaminami gydomieji preparatai, tokie kaip vietiniai anestetikai, priešuždegiminiai, priešgrybeliniai ir kiti vaistai.

Savybės
-------

Kremo drėkinamąją, maitinamąją, apsauginę funkcijas sustiprina pridedami vitaminai ir aktyviosios medžiagos, gaunamos iš vaistažolių, uogų, vaisių ir daržovių ekstraktų. Kremo savybės pagerinamos, jo sudėtį papildant įvairiais priedais, pvz. kvapiosios medžiagos suteikia norimą kvapą, konservantai suteikia ilgesnį galiojimo laiką, saugo nuo bakterijų ir grybelių. Tam kad kremas išliktų stabilus, laikui bėgant neišsisluoksniuotų, naudojami tam tikri emulsikliai, kurie taip pat gali padėti kreme esančioms medžiagoms geriau prasiskverbti į odą.

Kremų tipai:

* valomieji kremai turi sintetinių valiklių, kurie pašalina nuo odos paviršiaus įvairius nešvarumus,
* drėkinamuosiuose kremuose esančios medžiagos padeda absorbuoti vandenį, sulaikyti jį odoje, turi švelninantį poveikį,
* maitinamųjų kremų komponentai, pvz. vitaminai, gerina odos būklę.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kremas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Kremas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
| **Jonas Malinauskas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. (~67 metai)Onuškis, Trakų rajonas |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Alytaus rajono apylinkės teismas |
| Pareigos | teismo pirmininko pavaduotojas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Jonas Malinauskas** (g. 1956 m. Onuškis, Trakų rajonas) – teisininkas, teisėjas, Alytaus rajono apylinkės teismo vicepirmininkas, buvęs teismo pirmininkas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Onuškio vidurinę mokyklą, 1979 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1979–1982 m. Alytaus eksperimentinio namų statybos kombinato juriskonsultas, 1982–1984 m. Alytaus tarprajoninės prokuratūros prokuroro vyr. padėjėjas, 1984–1987 m. Prienų rajono liaudies teismo, 1987–1997 m. Alytaus rajono apylinkės teismo teisėjas, 1997 m. iki 2007 m. vasario teismo pirmininkas, nuo 2007 m. vasario iki 2008 m. gruodžio Alytaus r. apylinkės teismo teisėjas, nuo 2008 m. gruodžio teismo pirmininko pavaduotojas.

Moka rusų, prancūzų, lenkų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Malinauskas Archyvuota kopija 2010-03-10 iš Wayback Machine projekto. (NTA inf.)
**Tonis** – geologinis neoproterozojaus eros periodas, prasidėjęs prieš 1 mlrd. metų ir pasibaigęs prieš 850 mln. m. Šio laikotarpio ribos nustatytos Tarptautinės stratigrafijos komisijos, remiantis radiometriniu datavimu, o ne pagal uolienų sluoksnius, kaip daugelio kitų periodų.

Tonio periodu egzistavo Rodinijos superkontinentas, kurį supo Mirovijos vandenynas. Prasidėjo procesai, dėl kurių šis kontinentas vėliau suskilo (riftų formavimasis bei plokščių skėtimasis). Dėl plokščių skėtimosi formavosi vidinės jūros. Ten, kur kadaise būta vidinių jūrų ar vandenyno pakrančių, rasta stromatolitų.

Šiuo laikotarpiu vyravo gana žemos temperatūros. Kaip spėjama, vidutinė temperatūra galėjo būti 10 °C žemesnė nei dabar, ypač centrinėse žemyno srityse.

Buvo aptikta tonio periodu datuojamų daugialąsčių dumblių fosilijų. Jokių gyvūnų fosilijų (atspaudų), priskirtinų šiam geologiniam periodui, rasta nebuvo. Visgi, tai nebūtinai reiškia, kad tuo metu gyvūnai dar neegzistavo, nes fosilijų galėjo neišlikti dėl to, kad tuometiniai gyvūnai buvo maži ir sudaryti iš minkštųjų audinių. Aptikti galimi smulkių gyvūnų veiklos pėdsakai, kurie galėjo būti palikti į kirmėles panašių gyvūnų, savo dydžiu (apie 5 mm pločio) ir sudėtingumu prilygstančių sliekams.

Tonio periodu deguonies lygis atmosferoje buvo žemesnis nei vėlesniais kriogenio bei ediakario periodais, todėl sąlygos sudėtingesnių gyvybės formų evoliucijai nebuvo palankios. Organizmų įvairovė apsiribojo vienaląsčiais grybais, bakterijomis, archėjomis, kai kuriais daugialąsčiais dumbliais ir galbūt primityviais gyvūnais. Tikėtina, jog šios gyvybės formos gyveno tik tose sausumos vietose, kurios buvo prie pat vandens šaltinių. Kadangi dar neegzistavo ozono sluoksnis, iš esmės sausuma nebuvo tinkama gyvybei dėl jai pražūtingų ultravioletinių spindulių. Mikroorganizmai telkėsi į stambias, didelio tankio kolonijas („mikrobų kilimėlius").

Dažniausios šiam periodui priskiriamos fosilijos – akritarchai. Tai daugiausia įvairių nežinomų organizmų bei planktoninių dumblių liekanos. Tonio periodu akritarchų įvairovė pirmą kartą gerokai išaugo. Išskyrus nedidelį sumažėjimą per kriogenio apledėjimus, ji išliko panaši visą neoproterozojaus erą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  What is the Tonian Period? (Wisegeek.com)
2. 1 2  Neoproterozoic Era (Essayweb.com) Archyvuota kopija 2011-08-30 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Seilacher, A. Bose, P.K. and Pflüger, F. A (1998). „Animals More Than 1 Billion Years Ago: Trace Fossil Evidence from India". *Science* **282** (5386): 80–83. Bibcode:1998Sci...282...80S. PMID 9756480. doi:10.1126/science.282.5386.80.  `|first2=` missing `|last2=` in Authors list (pagalba); `|first3=` missing `|last3=` in Authors list (pagalba)
4. ↑  Heinrich D. Holland: *The oxygenation of the atmosphere and oceans.* In: *Phil. Trans. R. Soc.* B, vol. 361, 2006, p. 903–915
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jonas Luobikis
**Jonas Luobikis** (1864 m. birželio 23 d. Barštinėje, Marijampolės raj. – 1941 m. spalio 25 d. Barnaule, Rusija) – knygnešys, daraktorius, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Sasnavos zakristijono sūnus. Tėvas anksti išmokė skaityti ir rašyti. Jau būdamas vienuolikos metų tėvui padėdavo mokyti vaikus slaptoje mokykloje. Vėliau ir pats daraktoriavo. Nuo 1885 m. iš Mažosios Lietuvos gabeno draudžiamas lietuviškas knygas ir spaudą, už tai 6 mėn. sėdėjo Kalvarijos kalėjime.

Sukaupęs lėšų Sasnavoje atidarė krautuvę, per kurią buvo platinama ir lietuviška spauda. 1896 m. – „Sietyno" draugijos narys. Nors policija išaiškino šią draugiją, žandarai, padarę kratą, išskyrus seną elementorių, jokių knygų nerado. Už priklausymą draugijai, nuo 1897 m. kovo 28 d. iki spalio 2 d. laikytas Kalvarijos kalėjime, paleistas už 500 rb užstatą. Bet tuo metu žandarams pateko žmonos jam į kalėjimą siųstas raštelis, kad neprisipažintų dėl laikraščių. Caro 1899 m. lapkričio 3 d. įsakymu nubaustas 6 mėn. kalėti ir 2 m. tremties. Kalėjo Petrapilio Kryžių kalėjime, o iki 1901 m. ištremtas į Žitomirą (Ukraina).

1901–1905 m. – Artojo draugijos narys. Nuo 1903 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1905–1907 m. – įvykių Užnemunėje organizatorius. Už tai 1906 m. vėl suimtas ir metus kalintas Kalvarijos kalėjime.

1930 m. apdovanotas I laipsnio Vytauto Didžiojo ordino medaliu, gavo 50 Lt valstybinę knygnešio pensiją. 1941 m. birželio 15 d. su dukters, mokytojos Onos Stasiulevičienės šeima, ištremtas į Sibirą.
Koordinatės: 54°41′22″š. pl. 25°15′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.689471°š. pl. 25.253047°r. ilg.﻿ / 54.689471; 25.253047


|  |
| --- |
| **Vilniaus suaugusiųjų mokymo centras** |
| Vilniaus suaugusiųjų mokymo centras herbas |
| [[Vaizdas:|Vilniaus suaugusiųjų mokymo centras|250px]] |
| **Adresas** | Vykinto g. 11, Vilnius |
| **Direktorius(-ė)** | Natalja Kimso |
| **Mokinių skaičius** | 660 |
| **Įkūrimo data** | 1993 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 32 |

**Vilniaus suaugusiųjų mokymo centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilniuje, Vykinto g. 11, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190009548.

Istorija
--------

Vilniaus suaugusiųjų mokymo centras įkurtas 1993 m. siekiant sudaryti sąlygas suaugusiems įgyti trūkstamų žinių, formalųjį išsilavinimą, dalyvauti neformalioje veikloje. Centre mokėsi 112 mokinių, dirbo 14 mokytojų. 1994/1995 m. pradėtas taikyti anglų, vokiečių, lietuvių kalbų ir informacinių technologijų dalykų modulinio mokymo(si) būdas. Centre mokėsi 219 mokinių, dirbo 18 mokytojų.

1995/1996 m. mokėsi 373 mokiniai, dirbo 24 mokytojai, 1996/1997 m. – 525 mokiniai, 1997/1998 m. – 567 mokiniai, 1998/1999 m. – 772 mokiniai, 1999/2000 m. – 832 mokiniai, vėliau mokinių skaičius pradėjo mažėti. 

Nuo 2000 m. VSMC pradėjo dalyvauti suaugusiųjų švietimo savaitės renginiuose.

Direktoriai
-----------

* Natalja Kimso

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |
| --- |
| Kornelio universitetasangl. *Cornell University* |
|  |
| Įkurtas | 1865 m. |
| Tipas | Privatus |
| Darbuotojų | 11 200 (2008 m.) |
| Studentų | 24 000 (2008 m.) |
| Vieta | Itakė, Niujorkas, JAV |
| Svetainė | www.cornell.edu |

**Kornelio universitetas** (angl. *Cornell University*) – privatus universitetas Itakėje, Niujorko valstija.

Istorija
--------

Kornelio universitetas įkurtas 1865 m. Steigėjai JAV finansininkas Erza Kornelis, pedagogas ir diplomatas Endriu Diksonas Raitas. 40 universiteto mokslininkų suteikta Nobelio premija.

Struktūra
---------

Sudaro 13 koledžų ir mokyklų (architektūros, menų, technologijos, pramonės, teisės, veterinarijos, viešbučių administravimo, žemės ūkio ir kt.), Medicinos koledžas ir mokykla (abu Niujorke), apie 50 mokslo centrų ir institutų. Yra observatorija, botanikos sodas, H. P. Džonsono meno muziejus, įkurtas 1973 m. Kornelio universiteto biblioteka, įkurta 1891 m. yra viena didžiausių JAV.

Žmonės
------

Universitete dėstė: Piteris Debijus, Vladimiras Nabokovas, Danielius Pivoriūnas, Kurtas Vonegutas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kornelio universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 204 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kornelio universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 42°26′56″ š. pl. 76°28′43″ v. ilg.﻿ / ﻿42.44889°š. pl. 76.47861°r. ilg.﻿ / 42.44889; 76.47861
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie mitinį albanų drakoną žr. Bola (mitologija).*
La Platos upės indėnai su bola (*Hendrick Ottsen*, 1603)
Bola
**Bola** (angl. *bolas*, *boleadoras*) – svaidomasis medžioklinis ginklas, 1-1,5 m ilgio virvė su prie jos pririštais svareliais (150-200 g sveriančiais akmenimis, rutuliais ir pan.). Sviestos bolos virvė apsisuka apie taikinį (paprastai – kojas). Gaučai naudoja bolas galvijams ar medžiojamiems gyvūnams gaudyti.

Bolos žinomiausios kaip P. Amerikos gaučų ginklas, tačiau jų aptikta kasinėjamose ikiispaninėse Amerikos gyvenvietėse, ypač Patagonijoje, kur vietiniai gyventojai nuo seno naudojo bolas guanakų ir nandų medžioklėje. Panašų ginklą naudojo Šiaurės Rytų Sibire gyvenantys čiukčiai ir koriakai paukščiams medžioti.

Sviedžiama bola laikoma arba už vieno iš svarelių, arba už virvių centrinio mazgo. Sviedėjas įsuka bolą ir paleidžia. Ginklas skirtas virve suraizgyti bėgančio gyvūno kojas, tačiau stipriai sviesta bola savo rutuliais gali sulaužyti kaulus.

Sviedimo nuotolis paprastai neviršija 20 m, kadangi tokia konstrukcija sviedžiama patiria nemažą oro pasipriešinimą.

Dėl konstrukcijos bolą galima naudoti kaip savotišką bekotį blokštą.

Konstrukcija
------------

Bolos vieningos konstrukcijos neturi. Daugelis bolų turi 2 ar 3 rutulius, nors pasitaiko ir 8 rutulių bolų. Paprastai bolų rutuliai vienodos masės. Gaučai naudoja bolas, kurių virvės – pinti odiniai dirželiai, o rutuliai – mediniai (arba odiniai maišeliai, prigrūsti akmenukų).

Kai kurie bolų variantai turi savus pavadinimus:

* *Perdida* (1 svarelis)
* *Avestrucera o ñanducera* (2 svareliai)
* *Boleadora* (3 svareliai)
* *Ka-Lum-Ik-Toun* (4 ar daugiau svarelių turinčios bolos inuitiškas pavadinimas)

Trijų svarelių bola paprasta turi dvi trumpesnes virves su sunkesniais svareliais, pririštas prie ilgesnės virvės su lengvesniu svareliu. Sunkesni rutuliai sviesti lekia lygiagrečiai, nutaikyti, kad jie pataikytų abipus kojų, o lengvesnis svarelis su ilgąja virve apraizgo kojas.

Eskimiškas bolos variantas – *qilumitautitas* (angl. qilumitautit), padarytas iš kaulinių svarelių ir sausgyslinės virvės, naudojamas vandens paukščiams gaudyti.

Vikižodynas
**Krymo liaudies respublika** (krym. *Qırım Halq Cumhuriyeti, Къырым Халкъ Джумхуриети*) – valstybinis darinys Krymo pusiasalyje, paskelbtas 1917 m. lapkritį Krymo totorių. Nustojo egzistuoti 1918 m. sausį, kai Kryme įsigalėjo Tarybų valdžia.

Istorija
--------

1917 m. balandį Simferopolyje įvyko Krymo musulmonų suvažiavimas. Suvažiavimas muftijumi paskyrė Nomaną Čelebidžichaną (*Noman Çelebicihan*), o vykdomojo komiteto vadovu – Džaferą Seidametą Kirimerį (*Cafer Seydahmet Kırımer* ).

Musulmonų vykdomasis komitetas pradžioje neketino tapti Krymo vyriausybe. Tačiau *de facto* į jo rankas per kelis mėnesius perėjo ekonomika, religija, politinis valdymas ir mokesčių rinkimas. Musulmonų vykdomasis komitetas vietose turėjo jam pavaldžius organus.

1917 m. spalio 1-2 dienomis (senuoju stiliumi) Krymo totorių organizacijų atstovų suvažiavime, sušauktame Musulmonų vykdomojo komiteto, buvo priimtas nutarimas, kad susidariusioje padėtyje tolesnį Krymo likimą turi spręsti Krymo totorių kurultajus, Kurultajus atsidarė lapkričio 26 d. Bachčisarajuje, Chanų rūmuose. Jis perėmė visus Musulmonų vykdomojo komiteto įpareigojimus ir paskelbė Krymo liaudies respublikos įkūrimą. Po to save paskelbė Krymo liaudies respublikos parlamentu. Vyriausybei vadovauti ėmė Nomanas Čelebidžichanas. 

KLR vyriausybė rėmėsi Krymo revoliucinio štabo ginkluotosiomis pajėgomis, kurias 1917 m. lapkritį sudarė Musulmonų vykdomasis komitetas. 

KLR vyriausybė, siekdama užsitikrinti viso pusiasalio valdymą, 1918 m. sausio 11 d. (24 d.) Simferopolį įvedė jai paklusnią kariuomenę į Sevastopolį. Sausio 12 (25) – 13 (26) dienomis per kautynes su darbininkų draugovėmis KLR kariuomenė pralaimėjo. Po to, sausio 14 d. (27 d.), padedant Sevastopolio darbininkų ir jūreivių būriui, totorių formuotės buvo išmuštos iš Simferopolio. D. Seidametas pabėgo į Turkiją, o Čelebidžichanas buvo suimtas ir po kurio laiko sušaudytas.

Krymo LR kariuomenė
-------------------

Generolo Matvejaus Sulkevičiaus musulmonų korpusas į Krymą taip ir nebuvo perkeltas. Iki išformavimo liko Rumunijos fronte, kur lėtai iro, veikiamas bolševikų ir rumunų. 1918 m. kovo mėn. vykusio Austrijos-Vengrijos puolimo metu austrų kariuomenė korpusą ties Tiraspoliu nuginklavo. 

Pats Sulkevičius su dalimi korpuso kareivių Krymo totorių į Krymo atvyko tik 1918 m. balandį, kai Kryme jau buvo įsikūrę vokiečių kariuomenės daliniai.

### Nemusulmonų daliniai

Kitos daugianacionalinio Krymo tautos irgi pareiškė norą formuoti Krymo pajėgų dalinius. Dar tik kuriant totorių nacionalinius dalinius su Simferopolio musulmonų kareivių komitetu draugiškus ryšius užmezgė ukrainiečių Etmono Dorošenkos vardo pulkas. Graikai ir rusai siūlė suformuoti 3-ąjį Krymo raitelių pulką iš Krymo gyventojų netotorių. 1918 m. sausį buvo suformuotas šio pulko divizionas. Savanoriai į pulką atvykdavo su savo žirgais. 1918 m. pradžioje buvo suformuoti graikų batalionas, žydų būrys, armėnų ir lenkų kuopos. Krymo kariuomenėje tarnavo ir prancūzai – pulkininko Morano vadovaujami aviatoriai.

Nuorodos
--------

1. ↑  Папакин А. Татарские воинские формирования в Крыму (ноябрь 1917 — январь 1918 гг.) // Military Крым. — 2010. — № 15. — С. 22—24.
Koordinatės: 54°41′17″š. pl. 24°24′28″r. ilg.﻿ / ﻿54.688155°š. pl. 24.407827°r. ilg.﻿ / 54.688155; 24.407827

|  Varkalių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Birštono |
| **Savivaldybė** | Kaišiadorių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Varkalės |
| **Adresas** | Kiemų g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | ~1995 m. |

**Varkalių koplyčia** – veikianti koplyčia Varkalėse (Nemaitonių sen.), Kaišiadorių rajone, prie kelio  **1824**  Klėriškės–Varkalės–Ringailiai . Priklauso Užuguosčio Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus parapijai. Šv. Mišios aukojamos kartą per mėnesį, taip pat per didžiąsias šventes.

Koplyčia pradėjo veikti apie 1995 m. Įrengta buvusio Juliaus Janonio vardo kolūkio vaikų darželio patalpose. Per Žolinę, rugpjūčio 15 d. ją pašventino Užuguosčio klebonas Aurimas Tarasevičius.

Iš Varkalių organizuojami piligriminiai jaunimo žygiai į kasmetinius Pivašiūnuose (Alytaus raj.) vykstančius atlaidus. Jiems pasiruošiama savaitinėse stovyklose, į kurias susirenka tikinčiųjų iš visos Lietuvos. Koplyčios pastate įrengtos patalpos apsistoti žygeiviams. 

Varkalėse išlikusios gyvos gegužinių pamaldų („majavų") tradicijos.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varkalių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Birštono dekanato informacija Archyvuota kopija 2019-05-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kviečiame į Kaišiadorių vyskupijos jaunimo piligriminį žygį Varkalės–Pivašiūnai (2019-08-09/15)
3. ↑  Kaišiadorių Vyskupijos Jaunimo Piligrimystė Varkalės - Pivašiūnai
4. ↑  Gegužinės pamaldos Varkalėse. *youtube.com*
Saldus patiekalas tangjuan su spalvingais ryžių kukuliais
Dongdži virtiniai
**Dongdži festivalis** (kin. 冬至, pinyin: *Dōngzhì*, 'žiemos viršūnė') – žiemos saulėgrįžos šventė Kinijoje ir jos kultūrinės įtakos šalyse, viena iš svarbiausių metų ciklo švenčių. Švenčiama gruodžio 22 d. (kartais dieną prieš arba po jos), kai dienos šviesos valandos būna trumpiausios.

Šventės idėja kilo iš filosofinių pradų in ir jang pusiausvyros sampratos, nuo kurios priklauso kosminė harmonija. Ilgėjant dienos šviesai po žiemos saulėgrįžos, jang energija pradeda didėti. Tai simboliškai išreiškia Idzingo (復 fù 'sugrįžimas') heksagrama.

Tradicijos
----------

Pagal tradiciją į Dongdži šventę renkasi visa šeima. Tai ypač svarbu pietų Kinijoje, kur susirinkę artimieji valgo saldžią sriubą su kukuliais tangjuan (湯圓), pagamintais iš lipniųjų ryžių miltų, simbolizuojančiais vienybę. Prie šventinio stalo gali būti patiekiamas nefiltruotas silpnas ryžių vynas, dažnai su lipniųjų ryžių grūdeliais ir aromatingais kvepenės (*Osmanthus*) žiedais.

Šiaurės Kinijoje per Dongdži priimta valgyti virtinius. Šios tradicijos pradininku laikomas hanų gydytojas Džang Džongdzingas (150–219 m.). Jis iš užuojautos žiemą sutiktiems vargšams su nušalusiomis nuo šalčio ausimis liepė savo padėjėjams juos pamaitinti karštais virtiniais su ėriena. Dėl virtinių formos, primenančios ausį, Džang šį patiekalą pavadino „qùhán jiāoěr tāng" (祛寒嬌耳湯) – virtinių sriuba, nuvejančia šaltį.

Senovėje ši diena taip pat reikalavo aukoti protėvių šventyklose. Bendravardžiai, susirinkę šventykloje, skirtoje bendram protėviui, po aukojimo ceremonijos surengdavo bendrą pokylį.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Tradicinės kinų šventės
* Kinų kalendorius

Nuorodos
--------

* Dongzhi Festival celebrates the winter solstice Archyvuota kopija 2018-08-15 iš Wayback Machine projekto.
* Taiwan Culture Portal: The Winter Solstice in Taiwan
| ***Iš vabalų gyvenimo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | A Bug's Life |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | John Lasseter |
| Prodiuseris (-iai) | Darla K. Anderson Kevin Reher |
| Scenaristas (-ai) | Andrew Stanton  Donald McEnery Bob Shaw |
| Kompozitorius | Randy Newman |
| Vaidina | Dave FoleyKevin SpaceyJulia Louis-DreyfusHayden Panettiere |
| Metai | 1998 |
| Žanras | Animacinis, komedija |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | anglų |
| Biudžetas | 120 mln. JAV dol. |
| Pajamos | 363,3 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Iš vabalų gyvenimo** (angl. *A Bug's Life*) – 1998 m. JAV sukurtas kompiuterinės animacijos filmas. Filmą sukūrė kino kompanijos „Pixar" ir „The Walt Disney Company". Kino teatruose jis pradėtas rodyti 1998 m. lapkričio 25 d. „Iš vabalų gyvenimo" buvo antrasis filmas, sukurtas bendradarbiaujant „Pixar" ir „The Walt Disney Company". Pirmasis jųdviejų filmas – „Žaislų istorija". Šis filmas taip pat yra trečiasis kompiuteriu kurtas animacinis filmas JAV istorijoje po „Žaislų istorijos" ir „Skruzdėliuko Z". Filmas sukurtas remiantis Akira Kurosawa filmu „Septyni samurajai" bei Ezopo pasakėčia „Skruzdė ir žiogas". Tai yra pasakojimas apie keistuolį, individualistą, išradėją skruzdėliuką Fliką, kuris galvoja, jog pasisamdė „vabalus kovotojus", tačiau iš tikrųjų jie tėra tik cirko artistų trupė. Jie turi padėti Flikui kovoti prieš žiogų gaują, kuri verčia vergauti skruzdėlių koloniją. Filmą režisavo Džonas Laseteris bei Endriu Stentonas.

Nuorodos
--------

* Oficiali Pixar svetainė Archyvuota kopija 2011-03-21 iš Wayback Machine projekto.
|  Krypno Mergelės Marijos kolegiatas |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Knišino |
| **Savivaldybė** | Krypno valsčius |
| **Gyvenvietė** | Kripnas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1885 m. |
| **Stilius** | neogotika |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krypno Mergelės Marijos kolegiatas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Kripno Mergelės Marijos Kolegiatas** (lenk. *Kolegiata Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Krypnie*) - kolegiatas esantis Kripno kaime. Kolegiatas priklauso Kripno Mergelės Marijos parapijai. Neoromantikinio, neogotikinio architektūros stiliaus kolegiatas pastatytas 1881-1885 metais. Architektas Feliks Nowicki. 1988 m. rugsėjo 26 d. kolegiatas įtrauktas į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda].

Koordinatės: 53°16′46″ š. pl. 22°52′19″ r. ilg.﻿ / ﻿53.27944°š. pl. 22.87194°r. ilg.﻿ / 53.27944; 22.87194
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kornelijai** (lot. *gens Cornelia*) – viena iš svarbiausių senovės Romos patricijų giminių.

Pirmasis šios giminės narys konsulu tapo 485 m. pr. m. e. tačiau nuo III a. pr. m. e. ji jau turėjo didelę įtaką ir dėl konsulato nuolat varžėsi su Fabijais ir Valerijais. Beveik trečdalis visų Romos respublikos konsulų buvo kilę iš Kornelijų.

Kornelijų kilmės buvo ir Romos karvedys bei diktatorius Lucijus Kornelijus Sula Laimingasis, taip pat garsus Romos istorikas Tacitas. Iš moterų paminėtinos brolių Grakchų motina Kornelija Afrikietė (Scipiono Afrikiečio antroji duktė), Kornelija Metela – Pompėjaus žmona, Kornelija Cina Jaunesnioji – Cezario žmona, Julija Kornelija Paula – imperatorienė, imperatoriaus Heliogabalo žmona.

Žinomiausios giminės atšakos
----------------------------

* Scipionai (Publijus Kornelijus Scipionas Vyresnysis ir jo sūnus Scipionas Afrikietis – Kartaginos nukariautojas)
* Dolabelos
* Lentulai
* Cinos (Lucijus Kornelijus Cina, keturiskart konsulas ir Cezario žmonos tėvas)

* Scipionas AfrikietisScipionas Afrikietis
* Gajus Kornelijus TacitasGajus Kornelijus Tacitas
* Kornelija, Grakchų motina. 1779 m. Noël Hallé paveikslas*Kornelija, Grakchų motina*. 1779 m. Noël Hallé paveikslas
**Donativas** (lot. *donativum*, dgs. *donativa*) – Romos imperatoriaus piniginė dovana legionų ar pretorionų gvardijos kareiviams.

Respublikos laikais donativus dalindavo triumfo proga, o dalinamus pinigus gaudavo iš parduoto karo grobio.

Donativų dalinimo tikslai būdavo įvairūs. Donativais dėkodavo už pagalbą, jais užprašydavo paslaugų ateityje. Donativus paprastai dalindavo imperatoriaus valdymo pradžioje. II–III a. ši papirkimo forma tapo būtina norint sėkmingai valdyti Romoje. Juos naudojo visi kareiviai imperatoriai 235–248 m. Pretorionų gvardija, visada buvusi netoli imperatorių, visada buvo grėsmė saugumui. Romoje besibazavusios kohortos būdavo sunkiai nuraminamos ir greitos nužudyti nepatikusį imperatorių. Dalinamas donativas būdavo patogi priemonė pretorionų palankumui įgyti.

Imperatorius Augustas pretorionams suteikė didelį donativą savo testamentu. O pradedant Tiberijaus valdymu donativų dalijimas pasidarė praktiškai privalomas.

Donativą gavę pretorionai nekreipė dėmesio į tai, kad jų prefektas Sejanas (*Sejanus*) prarado valdžią. Kiekvienas pretorionas gavo po 10 auksinių už tai, kad negins Sejano. 41 m. po Kaligulos nužudymo, pretorionų gvardija palaikė Klaudijų, ir netrukus Senatas sužinojo, kad gvardija pasodino Klaudijų į sostą. Klaudijus pretorionams davė po 150 auksinių. Donativų tradicijai įsigalėjus 193 m. pretorionai surengė aukcioną Romos imperatoriaus vietai užimti, kurį laimėjo Didijus Julianas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Donativum. Archyvuota kopija 2010-03-11 iš Wayback Machine projekto. Seyffert O. (1894) Dictionary of Classical Antiquities
**Kornelija Užemeckienė-Skavidytė** (g. 1945 m. sausio 14 d. Šiauliuose) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos technikume (dėst. R. Andriuškevičius). 1963–1968 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. J. Karoso klasė).

Nuo 1968 m. rudens Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, 1970–1976 m. direktoriaus pavaduotoja mokymo reikalams. 1968–1970 m. Šiaulių miesto kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Jovaras" ir berniukų choro chormeisterė. 1970–1972 m. Šiaulių dviračių gamyklos „Vairas" mišriojo choro vadovė.

Nuo 1972 m. Šiaulių televizorių gamyklos vyrų choro „Tauras" chormeisterė – dirigentė, vėliau kartu su S. Vaičiulioniu vadovė. Choro koncertines programas papildė naujais kūriniais, kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. 1984 m. VI Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje choras gavo prizą už geriausią šiuolaikinio kompozitoriaus kūrinio atlikimą.

Nuo 1986 m. Šiaulių valstybinio kamerinio choro „Polifonija" chormeisterė ir dainininkė.

K. Užemeckienė – respublikinių dainų švenčių konsultantė, Šiaulių miesto ir Pakruojo rajono dainų švenčių dirigentė. 1981 m. ji apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Karštis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Heat |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Michael Mann |
| Prodiuseris (-iai) | Michael MannArt Linson |
| Scenaristas (-ai) | Michael Mann |
| Kompozitorius | Elliot Goldenthal |
| Vaidina | Al PacinoRobert De NiroVal Kilmer |
| Metai | 1995 |
| Žanras | Kriminalinis trileris |
| Trukmė | 170 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Warner Bros. |
| Biudžetas | 60 mln. JAV dolerių |
| Pajamos | 187 436 818 JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Karštis** (angl. *Heat*) – 1995 m. JAV kriminalinis trileris, kurį režisavo ir scenarijų parašė Michael Mann. Pagrindinius vaidmenis atliko Al Pacino, Robert De Niro ir Val Kilmer. De Niro suvaidino profesionalų vagį Neil McCauley, tuo tarpu Pacino – Los Andželo policijos veteraną Lt. Vincent Hanna, persekiojantį McCauley šutvę. Filmas paremtas buvusio Čikagos policininko Chuck Adamson patyrimais persekiojant XX a. 7-ojo dešimtmečio kriminalinį nusikaltėlį McCauley, pagal kurį ir pavadintas De Niro veikėjas.

Formaliai filmas yra 1989 m. televizijos filmo „L.A. Takedown", kurį taip pat režisavo Mann, perdirbinys. Režisierius daugiau kaip dešimtmetį kūrė filmą „Karštis", bet neišgavęs to, ko jis norėjo, išleido supaprastintą versiją pavadinimu „L.A Takedown". Filmas susilaukė kritikų pripažinimo ir komercinės sėkmės, uždirbdamas 67 mln. Jungtinėse Valstijoje ir 187 mln. JAV dolerių pasauliniu mastu.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Al Pacino – Lt. Vincentas Hanas
* Robert De Niro – Neilas Makaulis
* Val Kilmer – Krisas Šierlisas
* Jon Voight – Neitas
* Tom Sizemore – Maiklas Čerito
* Danny Trejo – Trecho
* Kevin Gage – Veingro
* Diane Venora – Džastina Hana
* Amy Brenneman – Idi
* Ashley Judd – Čarlina Šierlis
* William Fichtner – Rodžeris Van Zantas
* Wes Studi – Detektyvas Kesalsas
* Dennis Haysbert – Donaldas Brydanas
* Natalie Portman – Lauren Gustafson
* Jeremy Piven – Dr. Bobas
* Hank Azaria – Alanas Marsiano

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  George M. Thomas (2005-02-27). „He's a Goofy Goober; 'Heat'". *Akron Beacon Journal*.
2. ↑