recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų šaudymas iš lanko |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Vienetai |
| Europos žaidynės |
| **Sidabras** | 2019 Minskas | Vienetai |

**Lucilla Boari** (g. 1997 m. kovo 24 d. Mantujoje) – Italijos šaudymo iš lanko sportininkė, olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Boari kvalifikacijoje užfiksavo 7-ą geriausią rezultatą. Pirmoje kovoje sportininkė nusileido australei Alice Ingley ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. Moterų komandinių varžybų bronziniame finale nusileido Kinų Taipėjaus rinkinei ir užėmė 4-ą vietą.

2018 m. Viduržemio jūros žaidynių čempionė. 2019 m. Europos žaidynėse Baori pelnė sidabrą moterų vienetų varžybose.

2020 m. vasaros olimpiadoje Baori kartu su Italijos rinktine užėmė 7-ą vietą. Vienetų varžybose italė bronziniame finale rezultatu 7-1 įveikė amerikietę Mackenzie Brown ir pelnė bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 27 d.

Nuorodos
--------

* Pasaulio lankininkų federacijos svetainėje
Koordinatės: 56°14′26″š. pl. 23°00′32″r. ilg.﻿ / ﻿56.240526°š. pl. 23.008841°r. ilg.﻿ / 56.240526; 23.008841

|  |
| --- |
| **Kruopių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kruopių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Kruopių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Papilės g. 14, Kruopiai |
| **Direktorius(-ė)** | Daiva Lunkevičienė |
| **Mokinių skaičius** | 210 |
| **Įkūrimo data** | 1804 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 23 |

**Akmenės rajono Kruopių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kruopiuose (Akmenės r. sav.), Papilės g. 14, vykdanti vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190448876. Veikia 1-10 klasės.

Mokyklos filialas Akmenės rajono Kruopių pagrindinės mokyklos Šapnagių pradinio ugdymo skyrius.

Senojo valsčiaus pastatas

Istorija
--------

Nuo 1804 m. veikė parapinė, 1870 m. įsteigta valdinė pradinė vienklasė (apie 1909 m. – dviklasė) mokykla, iki 1947 m. pradinė, 1947–1949 m. progimnazija, 1949–1954 m. septynmetė, aštuonmetė, nuo 1954 m. Kruopių vidurinė mokykla.

1954 m. mokyklai perduotas buvusio Kruopių valsčiaus pastatas. 1960-1961 m. pastatui pristatytas antras aukštas. Kiek vėliau šalia iškilo pirmasis priestatas, 1978 m. – antrasis priestatas. 2002 m. ant istorinio pastato pakabinta atminimo lenta kovotojams už Lietuvos laisvę (aut. Jonas Jagėla).

Direktoriai
-----------

* Jonas Stanevičius
* Asta Lipkinienė
* Daiva Lunkevičienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Valsčius". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Literatūra
----------

* Kruopių mokyklai – 200 metų (sud. Romualda Dapšienė, Stefanija Dimavičienė). – Vilnius: Brailio spauda, 2004. – 224 p.: iliustr. – ISBN 9986-9107-8-1

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Henrikas Ivickas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. kovo 7 d. (68 metai)Voroniai, Nemenčinės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Marytė |
| Vaikai | Inga, Agnė, Dovilė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Molėtų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1980 m. Lietuvos komunistų partija;
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |

**Henrikas Ivickas** (g. 1955 m. kovo 7 d. Voroniuose, Nemenčinės rajonas) – Lietuvos ir Molėtų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Buivydiškių aukštesniąją žemės ūkio mokyklą, agronomas.

1977–1993 m. „Ždanovo" kolūkio pirmininkas. 1999 m. žemės ūkio bendrovės „Luokesa" likvidacinės komisijos pirmininkas. 2001–2007 m. UAB „Jurvala" pieno supirkimo punkto vedėjas. 2007–2011 m. Molėtų rajono savivaldybės mero padėjėjas. 2011–2015 m. Molėtų rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2018 m. UAB „Molėtų vanduo" vadybininkas.

1990–1995 m. Molėtų rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 2000–2018 m. ir nuo 2019 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys.

1980–1989 m. Lietuvos komunistų partijos, 1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Molėtų rajono skyriaus narys, nuo 2005 m. skyriaus pirmininkas.

Žmona Marytė, vaikai Inga, Agnė, Dovilė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
| Kruostas |
| --- |
|  Upelis ties Beržele |
| **Ilgis** | 8,0 km |
| **Baseino plotas** | 15,5 km² |
| **Ištakos** | Pakruostės apylinkės |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Kruostas** – upelis Kėdainių rajone, Surviliškio seniūnijoje; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda laukuose į šiaurę nuo Kalnaberžės miško, 1 km į pietus nuo Pakruostės. Teka pietryčių kryptimi pro dirbamus laukus. Žemupyje kerta Kėdainių–Panevėžio kelią. Įteka į Nevėžį 76,4 km nuo jo žiočių, šalia Kalnaberžės.

Kruostas ties Beržele
Upės vaga iki sankirtos su plentu sureguliuota. Prie Kruosto ir Nevėžio santakos stūkso Kalnaberžės piliakalnis. Šalia upelio įsikūrę Pakruostėlės, Berželės ir Kalnaberžės kaimai.

Vandenvardis siejamas su žodžiu *kruostas* („akių vokas, blakstiena, antakis, veido šonas"), šis nuo *skruostas, skrosti, skersti*.

Šis Kruosto upelis nemaišytinas su kiek toliau į pietus tekančia ir žymiai ilgesne **Kruosto upe**.

Intakai
-------

### Dešinieji

| Hidrologinisnumeris | Upė | Ilgis (km) | Baseino plotas (km²) | Atstumasnuo žiočių (km) | Žiočių vieta | Žiočių koordinatės |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13010641 | *K-2 (Rudupelis)* | 3,1 | 3,2 | 0,9 | Kalnaberžė | 55°24′03.98″ š. pl. 24°01′05.12″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4011056°š. pl. 24.0180889°r. ilg.﻿ / 55.4011056; 24.0180889 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
2. ↑  Lietuvos respublikos upių it tvenkinių klasifikatorius
3. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 516
Vytautas Vilkončius
**Vytautas Vilkončius** (1930 m. balandžio 26 d. Panevėžyje – 1962 m. lapkričio 14 d. žuvo autoavarijoje Vilniuje) – pedagogas ir choro dirigentas.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio gimnazijoje, mokytojų seminarijoje ir muzikos mokykloje. 1955–1960 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. K. Griauzdė). Gyvendamas Panevėžyje, pradėjo vadovauti meno mėgėjų kolektyvams. Iš pradžių mokytojų seminarijoje subūrė vokalinį ir skudučių ansamblius, kaimo kapelą, o mieste suorganizavo jaunimo estradinį ansamblį.

Nuo 1951 dėstė muziką Panevėžio mokytojų seminarijoje (pedagoginėje mokykloje), vadovavo moksleivių mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir pučiamųjų orkestrui. 1951–1956 dirbo muzikos ir dainavimo mokytoju ir Panevėžio 2-ojoje vidurinėje mokykloje. Čia subūrė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą ir mergaičių vokalinį ansamblį. Kurį laiką vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui.

Apsigyvenęs Vilniuje, V. Vilkončius nuo 1957 buvo Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros laborantas, suorganizavo studentų estradinį orkestrą ir pučiamųjų orkestrą.

Nuo 1958 šio instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir dirigentas. Tuo pačiu metu mokė muzikos ir dainavimo, vadovavo moksleivių chorams, vokaliniams bei instrumentiniams ansambliams Vilniaus S. Nėries ir 16-ojoje vidurinėse mokyklose. Meno mėgėjų apžiūrose, dainų šventėse ir festivaliuose chorai, vokaliniai ansambliai ir orkestrai laimėdavo prizines vietas.

V. Vilkončius itin daug nuveikė moksleivių ir studentų muzikinio estetinio auklėjimo baruose. Keletą metų buvo Vilniaus miesto muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas, prisidėjo prie bendrojo lavinimo mokyklų muzikos ir dainavimo programų tobulinimo, dalyvavo respublikiniuose pedagoginiuose skaitymuose, buvo meno mėgėjų apžiūrų ir konkursų žiuri narys ir 1960 respublikinės dainų šventės konsultantas. Sukūrė pjesių estradiniam orkestrui, skudučiams, dainų vokaliniams ansambliams ir chorams. Jo sūnūs Laimis Vilkončius ir Vilmantas Vilkončius.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Gyventojų kitimas 1961–2003 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo keturis kartus. Grafike gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Brunėjaus demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 408 786 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0–14 m.:* 25,5 % (52 944 vyrai ir 49 729 moterys)
* *15–64 m.:* 70,9 % (141 121 vyras ir 143 977 moterys)
* *65 m. ir vyresni:* 3,5 % (6881 vyras ir 7238 moterys) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 28,4 m.
* *vyrų:* 28,3 m.
* *moterų:* 28,6 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,691 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 17,74 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 3,39 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas:** 2,55 migrantų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Urbanizacija:**

* *mieste gyvenančių žmonių skaičius:* 76 % (2010 apsk.)
* *mieste gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:* 2,2 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *15–64 metų:* 0,97 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,95 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1 vyras vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**

* *bendra:* 11,15 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 13,31 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 8,9 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 76,37 m.
* *vyrų:* 74,09 m.
* *moterų:* 78,75 m. (2011 apsk.)

**AIDS/ŽIV:**

* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* <0,1 %
* *bendras skaičius:* <200
* *mirčių skaičius:* <200 (2003 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 92,7 %
* *vyrų:* 95,2 %
* *moterų:* 90,2 % (2009 m. apsk.)

**Religijos:**

* *musulmonai:* 67 %
* *budistai:* 13 %
* *krikščionys:* 10 %
* *tenykščių religijų:* 10 %

**Etninės grupės:**

* *malajai:* 66,3 %
* *kinai:* 11,2 %
* *tenykščiai gyventojai:* 3,4 %
* *kiti:* 19,1 % (2004 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* Brunėjus CŽV pasaulio faktų knygoje (anglų kalba) Archyvuota kopija 2015-07-21 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
| **Shakuntala Devi** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. lapkričio 4 d.Bengalūras, Indija |
| Mirė | 2013 m. balandžio 21 d. (83 metai)Bengalūras, Indija |

**Šakuntala Devi** (angl. *Shakuntala Devi*, kan. ಶಕುಂತಲಾ ದೇವಿ ; 1929 m. lapkričio 4 d. Bengalūras, Indija – 2013 m. balandžio 21 d. Bengalūras) – fenomenali indų skaičiuotoja.

Dėka savo gebėjimų 1982 m. pateko į Gineso rekordų knygą.

Biografija
----------

Šakuntala Devi gimė brahmanų šeimoje. Jos tėvas nepanoręs tapti šventiku, pasirinko oro akrobato, liūtų tramdytojo, vaikščiotojo lynu ir fokusininko darbą cirke. Mokindamas trejų metų dukrą triukų su kortomis pastebėjo dukters gebėjimą įsiminti skaičius. Metęs darbą cirke, su dukra, gatvėse pradėjo pasirodymus, kuriuose ji demonstravo neįtikėtinus gebėjimus atliekant matematinius uždavinius su dideliais skaičiais, nežiūrint į tai, kad ji neturėjo jokio formaliojo išsilavinimo.

1944 m. Š. Devi su tėvu persikėlė į Londoną. Į Indiją jie grįžo septintojo dešimtmečio viduryje. Čia ji ištekėjo už Indijos administracijos tarnybos pareigūno. 1979 m. jie išsiskyrė, o Šakuntala Devi grįžo į gimtąjį Bengalūrą.

Išnaudodama savo fenomenalias metematines galimybes skaičiuoti mintinai, Š. Devi savo talentą demonstravo pasirodymuose visame pasaulyje, taip pat 1950 m. vykusiame ture po Europą ir 1976 m. vykusiuose pasirodymuose Niujorke. 1988 m. ji išvyko į JAV, kur jos galimybes tyrinėjo Berklio universiteto psichologijos profesorius Arturas Džensenas. Atlikdamas tyrimus A. Džensenas jai duodavo įvairias užduotis, tarp jų ir didelių skaičių uždavinius. Pavyzdžiui: ji turėjo ištraukti kubinę šaknį iš 61 629 875 ir septinto laipsnio šaknį iš 170 859 375. Š. Devi atsakė teisingai – atitinkamai 395 ir 15, greičiau nei A. Dženseno žmona spėjo paleisti sekundometrą. Savo tyrimų rezultatus profesorius publikavo 1990 m. išleistame moksliniame žurnale „Intelligence". 2009 m. Šakuntala Devi aplankė Maskvą, kurioje demonstravo savo sugebėjimus.

Š. Devi taip pat buvo astrologė ir kelių knygų autorė, tarp kurių yra kulinarinių ir meninių knygų.

2013 m. balandį Š. Devi buvo paguldyta į Bengalūro ligoninę dėl kvėpavimo sistemos problemų. Dėl ligos komplikavosi širdies ir inkstų veikla. Mirė 2013 m. balandžio 21 d. palikdama dukrą ir du anūkus.

2013 m. laprikčio 4 d. Google savo logotipą skyrė 84-osioms Šakuntalos Devi gimimo metinėms paminėti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Шакунтала Деви продемонстрировала свои фантастические способности жителям Москвы
2. ↑  ТАСС-Телеком | В Индии скончалась Шакунтала Деви — «человеческий компьютер», которому не было равных в мире Archyvuota kopija 2013-11-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Shakuntala Devi's 84th birthday celebrated with a doodle". The Times of India. 2013-11-04. Nuoroda tikrinta 2013-11-16.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Parietaria judaica** |
| --- |
| Šakotoji sienžolė (*Parietaria judaica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Dilgėliečiai  *( Urticales)* |
| Šeima: | Dilgėliniai  *( Urticaceae)* |
| Gentis: | Sienžolė  *( Parietaria)* |
| Rūšis: | Šakotoji sienžolė  *( Parietaria judaica)* |

 |

**Šakotoji sienžolė** (*Parietaria judaica*) – dilgėlinių (*Urticaceae*) šeimos, sienžolės (*Parietaria*) genties augalas. Kilęs iš Viduržemio jūros regiono, bet dabar paplitęs Jungtinėje Karalystėje, Australijoje, Šiaurės Amerikoje.

Stiebas raudonas, plaukuotas. Lapai paprastieji, lygiakraščiai. Žiedai rausvi, smulkūs, susitelkę lapų pažastyse. Nors šakotoji sienžolė priklauso dilgėlinių šeimai, tačiau nėra dilgi. Auga pakelėse, pagrioviose, sienų įtrūkiuose. Invazinė rūšis, piktžolė.

Žiedadulkės gali sukelti alergiją. Liaudies medicinoje vartojama reumatitui gydyti. Šakotosios sienžolės lapais minta drugio admirolo vikšrai.

Stiebas ir žiedai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šakotoji sienžolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Abramitai** – deistų religinė grupė, gyvavusi Bohemijoje XVIII a. Skelbėsi sekantys Abraomu prieš šio apipjaustymą. Tikėjo esant vieną Dievą, tačiau atmetė Trejybę, Kristaus nelaikė dievažmogiu, nepripažino gimtosios nuodėmės, amžinos bausmės už nuodėmę, sakramentų (vaikus praktiniais sumetimais krikštijo), šventė šeštadienį, nevalgė kiaulienos, apsiribojo Dešimt Dievo įsakymų ir „Tėve mūsų" malda.

Abramitai nesutiko būti priskirti nei krikščionims, nei judėjams, tad nebuvo įtraukti į imperatoriaus Juozapo II 1781 m. paskelbtą tolerancijos ediktą. Dėl to jie buvo priverstinai išsiųsti į įgulas, dislokuotas Vengrijos pasienyje. Kai kurie atsivertė į katalikybę, o likusieji negalėjo perduoti tikėjimo palikuonims.

Nepainiotini su IX a. sirų grupe, dar vadinama vienuoliais abramitais, kuriuos išnaikino imperatorius ikonoklastas Teofilas.

Išnašos
-------

1. 1 2  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 10 psl.
2. 1 2 3  Chisholm, Hugh, ed. (1911). „Abrahamites". Encyclopædia Britannica. Vol. 1 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 72.
3. ↑  *Abrahamites*. Encyclopedia.com. Nuoroda tikrinta 2022-05-15.
4. ↑  John Joseph A’Becket (1913). „Abrahamites". In Herbermann, Charles (ed.). Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
*Kitos reikšmės – Slam (reikšmės).*
**SLAM** – nuo 1994 m. JAV leidžiamas iliustruotas krepšinio žurnalas. Išeina devynis kartus per metus, garsėja krepšininkų plakatais. Turi apie 0,5 mln skaitytojų įvairiose pasaulio šalyse.

Istorija
--------

Žurnalo gimimas siejamas su hiphopo kultūros atsiradimu, iki šių dienų jo puslapiuose spausdinami straipsniai šia tematika. Pavadinimas (SLAM) siejamas su krepšinio terminu *slam dunk* – liet. *kamuolio dėjimas iš viršaus*. Spausdinys propaguoja tokį metimą, pateikia įvairiu kampu fotografuotas metikų nuotraukas.

Jau pirmasis redaktorius Cory Johnson ėmė formuoti savitą leidinio stilių: jame gausu nuotraukų, spausdinama krepšininkų aprangą ir įrangą šiam žaidimui gaminančių firmų reklama. Kiekvienas išleidžiamas numeris yra skiriamas tam tikrai temai ar konkrečiam krepšininkui, kurio nuotrauka puošia viršelį. SLAM pateikia krepšininkų sėkmės istorijas ir statistinius duomenis, kiekviename numeryje spausdinamas *NOYZ* – trumpas anonimiškas anekdotas apie paskutinius krepšinio įvykius. Pateikiami NBA naujokų įspūdžiai ir skaitytojų laiškai. Kaskart skelbiami krepšininkų pravardžių konkursai, nugalėtojai apdovanojami. SLAM galima skaityti internetu.

Nuorodos
--------

* Žurnalo internetinė svetainė (angl.)
| **Abramas Molčadskis** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. birželio 25 d.Vilnius |
| Mirė | 1997 m. birželio 6 d. (75 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | chemikas |
| Organizacijos | Chemijos institutas |
| Pareigos | Galvanoplastikos laboratorijos vadovas |
|  |
| Išsilavinimas | fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Abramas Molčadskis** (1921 m. birželio 25 d. Vilnius – 1997 m. birželio 6 d. Vilnius) – Lietuvos chemikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1951 m. baigė Vilniaus universitetą. 1962 m. chemijos mokslų kandidatas. 

Dirbo Radijo matavimų prietaisų gamykloje, nuo 1969 m. – Chemijos ir chemijos technologijos institute (nuo 1992 m. Chemijos institutas), 1969–1990 m. Galvanoplastikos laboratorijos vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė blizgiųjų sidabro dangų susidarymo katodinių procesų mechanizmą, vario, nikelio, sidabro, aukso, paladžio ir jų lydinių elektrocheminį nusodinimą. Sukūrė metalo sluoksnio nusodinimo ant specialiai paruošto metalinio ir nemetalinio pagrindo (kopijų gavimas galvanoplastiniu būdu), galvanoplastinių dangų ir plastiko formavimo vienu metu būdus. 29 išradimų, su kitais, autorius.

Bibliografija
-------------

* Blizgiosios elektrolitinės dangos, su kitais, rusų kalba, 1969 m.
* Specialieji galvanoplastiniai procesai prietaisų gamyboje, rusų kalba, 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Abramas Molčadskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 353 psl.
|  |
| --- |
| **Kuolakasių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kuolakasių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Kuolakasių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Kuolakasiai, Molėtų rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Vanda Burneikienė |
| **Mokinių skaičius** | 74 |
| **Įkūrimo data** | 1939 m. |
| **Uždarymo data** | 2010 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

**Molėtų rajono Kuolakasių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kuolakasiuose (Molėtų raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191229643. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Kuolakasių pradinė mokykla įkurta 1939 m. Nuo 1951 m. priauganti septynmetė, nuo 1962 m. aštuonmetė, nuo 1988 m. nepilna vidurinė, nuo 1989 m. devynmetė mokykla. 1992 m. mokykla tapo pagrindine. 2010 m. kovo 31 d. priimtas sprendimas nuo 2010 m. rudens uždaryti mokyklą ir perkelti mokinius į Molėtų ir Inturkės pagrindines mokyklas.

Direktoriai
-----------

* Vanda Burneikienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Molėtų r. Kuolakasių pagrindinė mokykla. Cr.lt (tikrinta 2022-06-15).
Koordinatės: 55°01′26″š. pl. 24°40′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.023826°š. pl. 24.670506°r. ilg.﻿ / 55.023826; 24.670506

| Liukonių dvaras |
| --- |
| Dvaro rūmų pastatas, 2017 m. Dvaro rūmų pastatas, 2017 m. |
| Vieta | Liukonys, Širvintų rajonas |
| Parkas | Parkas, medžių alėja |
| Pastatų būklė | Perstatyti rūmai, įvairūs pastatai |
| Savininkas | Kosakovskiai |

Parkas
Dvaras su priestatu (buvusia mokykla)
**Liukonių dvaras** – išlikusi dvaro sodyba Širvintų rajone, Gelvonų sen. Liukonių kaime, prie kelio  **4305**  Musninkai–Čiobiškis–Gelvonai–Vytinė . Išlikę mūriniai, perstatyti rūmai, datuojami XIX a. pirmąja puse. Prie rūmų yra priestatas (anksčiau jame veikė mokykla), senas parkas ant Širvintos kranto, medžių alėja, nedidelis tvenkinys. Dvarvietėje stovi ne dvaro laikotarpio gyvenamieji namai.

Buvusio dvaro sodybos fragmentai yra registruota nekilnojamoji kultūros vertybė (unik. kodas 694).

Istorija
--------

1778 m. grafas Simonas Kosakovskis Liukonyse pasistatė rūmus. XIX a. pradžioje šiuose rūmuose savininkas buvo įkūręs senienų muziejų. 1859 m. rūmai sudegė, o išlikę muziejaus eksponatai buvo atiduoti Vilniaus laikinajai archeologijos komisijai.

Liukonių dvaras nuo XVIII a. antrosios pusės iki XX a. pradžios buvo Kosakovskių giminės nuosavybė. 1779 m. dvarą pirko LDK karinis ir politinis veikėjas Simonas Kosakovskis (1741-1794). Jam mirus, dvarą perėmė sūnėnas, taip pat generolas Juozapas Antanas Kosakovskis (1772-1842). Jis buvo Prancūzijos armijos generolas bei Napoleono adjutantas. Paskutinis asmuo Fontenblo paspaudęs ranką nuvainikuotam Prancūzijos imperatoriui prieš šiam išvykstant į tremtį. Napoleonas dovanojo generolui savo mundurą, kuris iki XIX a. pab. saugotas Liukonių dvare, o vėliau pervežtas į Vaitkuškio dvarą, kur Didžiojo karo metu, dingo. Generolas J. A. Kosakovskis mirė šiame dvare ir buvo palaidotas Jonavos Šv. Jokūbo bažnyčios rūsyje).

Viena iš svarbiausių dvaro vietų buvo paminklas arkliui (generolo kovos žirgui), ten buvo išvardinti ir mūšiai, kuriuose jis dalyvavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dvaras". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-05-10.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liukonių dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Liukonių dvaras (dvarų duomenų bazė) Archyvuota kopija 2016-04-07 iš Wayback Machine projekto.
* Liukonys (*vilnijosvartai.lt*)
**Kruopos** – maisto produktas, išlukštenti sveiki, kartais poliruoti, ar smulkinti grūdai ar kitokios panašios sėklos. Kruopos gaminamos iš vadinamų kruopinių kultūrų (soros, grikiai, ryžiai, kukurūzai, miežiai, avižos, kviečiai, žirniai, lęšiai).

Kruopų gamybą sudaro šie etapai – grūdų priemaišų pašalinimas, nevalgomų luobelių pašalinimas, jie gali būti poliruojami (švelniai aptrinami velenais arba diskais), šlifuojami (nutrinant viršutinius grūdo sluoksnius, gemalus). Gaminant kai kurias kruopas grūdai smulkinami iki tam tikro dydžio.

Naudojimas
----------

Kruopos ilgai išlaikomos, tad tinka ilgam saugojimui. Iš jų daugiausia verda košes, sriubas, kartais įmaišo į kepinius. Prieš naudojant kruopas paprastai išmirko, kadangi jos sausos ir kietos.

Kruopų rūšys
------------

Lietuvoje vartojamos:

* avižinės kruopos
* grikių kruopos
* sorų kruopos
* ryžių kruopos
* kvietinės kruopos – šlifuoti kietieji kviečiai
* miežinės kruopos – suskaldyti lukštenti miežių grūdai
* perlinės kruopos – kruopos iš nulukštentų nesmulkintų šlifuotų miežių grūdų.
* manų kruopos – kviečius į grūdus malant atrinktos 1-1,5 mm skersmens endospermo dalelės

Nuorodos
--------

* Kuo vertingos kruopos
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tuvalu vėliava,  Dydis: 1:2
 1995-1997 m. vėliava
**Tuvalu vėliava** įvesta 1978 m. po to, kai šalis 1976 m. atsiskyrė nuo Gilberto salų. Kaip ir daugelyje buvusių britų kolonijų vėliavų, Tuvalu vėliavos kampe matoma Jungtinės Karalystės vėliava. Žydrame fone išsidėsčiusios devynios žvaigždės simbolizuoja Tuvalu salas: Nanumea, Niutao, Nanumanga, Nui, Vaitupua, Nukufetau, Funafučio, Nukulaelae ir Niulakita. Žvaigždžių išsidėstymas atitinka salų išsidėstymą žemėlapyje, vėliavos viršus – rytai.

1995 m. buvo įvesta kita vėliava, kurioje nebebuvo Jungtinės Karalystės simbolikos. Tačiau šiai vėliavai populiarumo nesulaukus, 1997 m. grąžinta senoji vėliava.

**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ksenofontas
**Ksenofontas** (*Xenophon*; g. apie 450 – m. 354 m. pr. m. e.) – senovės graikų rašytojas, istorikas, Atėnų karvedys ir politinis veikėjas. Be istorinių knygų parašė ir filosofinių. Taip pat yra parašęs porą veikalų apie žirgus ir jų paruošimą („Apie jojimo meną" laikomas pirmuoju jojimo vadovėliu).

Būdamas Sokrato mokiniu, siekė populiaria forma pateikti Sokrato asmenį ir jo mokymą. „Kiropedijoje" – savotiškame tendencingame istoriniame romane, kuriame aprašoma Persijos valdovo Kiro Senojo gyvenimas ir veikla, Ksenofontas vaizduoja valdovo idealą, susiedamas filosofinius mokymus su realiu politinių santykių Rytuose supratimu. Po Ksenofonto taip pat išliko „Atsiminimai apie Sokratą", „Sokrato apologija", „Puota", kuriuose Sokrato mokymas pateikiamas per jo pritaikymo gyvenime prizmę. Šiuose kūriniuose daugiau vietos skiriama Sokrato asmeniui, o ne jo filosofijai.

Jis taip pat buvo vienas žymiausių antikos laikų, graikų ekonomikos mąstytojų. Jo darbuose pirmą kartą bandoma teoriškai įprasminti ekonominę graikų visuomenės tvarką.
Ksenofonto žymiausias ekonomikos traktatas „Economicosas" (arba „Apie namų ūkį").
Pagrindinės Ksenofonto ekonominės mintys:
1. Pagal Ksenofontą – tai mokslas apie savo ūkio turtėjimą.
2. Ekonominio gyvenimo idealas – autarkinis žemės ūkis. Žemdirbystė pagal svarbą buvo prilyginama menui.
3. Prekyba kaip profesija buvo laikoma graiko nevertu užsiėmimu. Ksenofontas kritikavo stambiąją prekybą. Jis pasisakė už natūralų, uždarą ūkį.
4. Nagrinėjo darbo pasidalijimo problemą. Darbo pasidalijimą Ksenofontas siejo su rinka: darbo pasidalijimas auga, plečiantis rinkai. Į ekonominės minties istoriją Ksenofontas pateko kaip mąstytojas, vienas pirmųjų nagrinėjęs darbo pasidalijimą.
5. Nagrinėjo pinigų problemą. Ksenofontas atkreipė dėmesį į pinigus kaip į koncentruotą turtą, kurį galima panaudoti ūkio reikalams. Ksenofonto darbuose išryškintos 2 pinigų funkcijos: 1) pinigai yra mainų priemonė; 2) pinigai yra turtas. Jis pasisakė prieš prekybinį ir skolinamąjį kapitalą.
6. Atkreipė dėmesį į vertės problemą. Vertę tapatino su vartojamąja verte. Ksenofontas vienas pirmųjų iškėlė dviejų prekės savybių problemą, t. y. naudingumo (vartojamosios vertės) ir mainomosios vertės problemą.
Galima teigti, kad Ksenofontas yra pakankamai svarbus antikos laikų ekonomikos mąstytojas, nes minimas šalia tokių garsių antikos filosofų kaip Platonas.

Vertimai į lietuvių kalbą
-------------------------

* Ksenofontas „Atsiminimai apie Sokratą" (vertė Vanda Kazanskienė). – Vilnius, Pradai, 1993, ISBN 9986-405-04-1 (2-as leid.: Vilnius, Pradai, 1997)

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Ksenofontas***

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ksenofontas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Rugiapjūtė Kartanuose
Rugiapjūtė Ukrainoje. XIX a. Mykolos Pymonenko piešinys
**Rugiapjūtė** – žemės ūkio darbai, susiję su rugių (plačiąja prasme – visų javų) derliaus nuėmimu. Žemdirbiškoje visuomenėje tai buvo vienas svarbiausių ir atsakingiausių metų darbų.

Neolite Lietuvoje pradėjus auginti rugius jie būdavo raunami, pjaunami titnaginiu peiliu arba pjautuvu. Prasidėjus žalvario, geležies amžiams titnago pjautuvus pakeitė metaliniai (žalvariniai, geležiniai). Geležiniu pjautuvu Lietuvoje pjauta iki XX a. pr. o šalies pietryčiuose – iki pat XX a. vid. Nuo XVIII a. rugiapjūtei naudotas dalgis, XIX a. – dalgelė. Šie įrankiai naudoti iki XX a. Mechanizuotas javų nuėmimas pradėtas dvaruose XIX a. – atsirado arklinės rugių kertamosios mašinos. Nuo XX a. vid. rugiapjūtė tapo visiškai mechanizuota – javus pjauna ir kulia javų kombainai.

Lietuvoje rugiapjūtė vyksta nuo liepos pabaigos ar rugpjūčio pradžios iki rugpjūčio pabaigos. Šiaurės Lietuvoje rugiapjūtė vyksta ~2 savaitėmis vėliau nei pietuose.

Tradiciškai rugiapjūtės pradžios metas būdavo derinamas su Mėnulio faze. Pirmąsias pradalges padarydavo penktadienį ar šeštadienį, o didysis darbymetis prasidėdavo pirmadienį. Moterys pjaudavo pjautuvais, o vyrai rišdavo ir statydavo gubas, tačiau dalgiais pjaudavo vyrai, o gubas tada rišdavo moterys. Baigus pjauti, po keleto dienų supjautos gubos tam tyčia pagamintais ratais (Žemaitijoje ir Užnemunėje – poriniais, Dzūkijoje ir rytų Aukštaitijoje – vienakinkiais, o likusioje Aukštaitijoje – uorėmis) būdavo vežamos į klojimą.

Su rugiapjūte buvo susiję nemažai religinių papročių: pirmas pripjautas rugių pėdas (vadintas diedu, svečiu) būdavo parnešamas namo ir pastatomas krikštasuolėje. Ypač svarbus būdavo paskutinis pėdas, kuris simbolizuodavo vaisingumą, skalsą (plg. prūsų Kurka, latvių Jumis). Iš jo būdavo pinamas rugiapjūtės pabaigtuvių vainikas, taip pat juosta, lazda. Paskutinį pėdą surišusi pjovėja, dainuojant dainas, skaitant oracijas, įteikdavo vainiką šeimininkei, o lazda ir juosta būdavo įteikiama šeimininkui. Dzūkijoje iki XX a. pr. buvo išlikęs archajiškas ievaro pynimo paprotys (pinta simbolinė pynė iš paskutiniųjų nenupjautų rugių).

XX a. prasidėjus mechanizacijai, kolektyvizacijai rugiapjūtės kultūrinė reikšmė sunyko.

* Rugių pėdai Albanijoje
* Šiuolaikinė pjūtis kombainais
* XIV a. rugiapjūtės piešinys
* Rugiapjūtė Lietuvoje (Labūnavos apylinkės)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rugiapjūtė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 581
| **Alexander Sachs** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. rugpjūčio 1 d.Raseiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1973 m. birželio 23 d. (79 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | Bankininkas, ekonomistas |

**Aleksandras Zachsas** (1893 m. rugpjūčio 1 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1973 m. birželio 23 d. Niujorke, JAV ) – Lietuvos žydų kilmės JAV bankininkas, ekonomistas.

Biografija
----------

Gimė 1893 m. rugpjūčio 1 d. Raseiniuose. 1904 emigravo į JAV, kur mokėsi Niujorko miesto koledže. 1913 m. pradėjo dirbti savivaldybių obligacijų departamente Lee, Higginson & Co. banke. 1915 m. grįžo mokytis, baigė filosofiją Harvardo koledže. 1922-1929 m. dirbo investicijų analitiku Walter Eugene Meyer kompanijoje. 1929 m. tapo investicijų tyrimų direktoriumi Lehman Brothers banke. 1931 m. tapo banko valdybos nariu. 1936-1943 m. banko viceprezidentu, o valdybos nariu išliko iki pat mirties. Po Didžiosios ekonominės krizės 1933 m. tapo Nacionalinės Atsigavimo administracijos ekonominių tyrimų departamento direktoriumi. 1939 m. įteikė žymųjį Einšteino–Šilardo laišką, kuriame buvo prašoma pradėti atominio ginklo tyrimus, prezidentui Franklin Roosevelt. II pasaulinio karo metu dirbo ekonomikos patarėju Naftos industrijos karo konsului. Po karo, karalienės Elžbietos II įšventintas į riterius ir tapo seru A. Zachsu. Mirė 1973 m. birželio 23 d. Niujorke.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)

Literatūra
----------

* Hailey, Jean R. (1973-06-28). "Alexander Sachs, 79, Prominent Economist, Dies". Washington Post.
* Hakim, Joy (1995). A History of Us: War, Peace and all that Jazz. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-509514-6.
| Belezų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Belezų piliakalnisBelezų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°43′9.93″ š. pl. 24°43′21.49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7194250°š. pl. 24.7226361°r. ilg.﻿ / 54.7194250; 24.7226361Koordinatės: 54°43′9.93″ š. pl. 24°43′21.49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7194250°š. pl. 24.7226361°r. ilg.﻿ / 54.7194250; 24.7226361 |

 |
| Vieta | Elektrėnų savivaldybė |
| Seniūnija | Pastrėvio seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 2015 |
| Registro Nr. | LKS94 546549, 6064986 |

**Belezų piliakalnis** – piliakalnis Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Belezų kaimo laukuose.

Piliakalnis rastas 2015 m. vasario 7-8 d.

16 x 36 m dydžio piliakalnio aikštelę ratu juosia stačiašlaitis pylimas; šiaurės rytų pusėje jis 2,7 m aukščio (matuojant iš aikštelės pusės), o vakaruose iškyla beveik iki 10 m. Vidinėje pylimo pusėje iš žemės kyšo 0,8 x 1,1 m akmens dalis, su rieduliu siejamas padavimas apie kareivį–šaulį, kuris čia turėjęs sau apkasą.

Piliakalnio aikštelė lygi, ilgus metus buvo ariama. Pietvakarių pusėje pylimas apardytas duobių, papėdėje – N. Pulauskienės sodyba.

Belezų piliakalnis panašus į kitus Vidurio Dzūkijos piliakalnius, kuriems mokslinėje literatūroje yra prigijęs miniatiūrinių piliakalnių pavadinimas. Archeologiniai tyrimai rodo, kad jie ir papėdėje plytinčios gyvenvietės buvo naudojamos I tūkstantmečio pirmoje pusėje – viduryje (plg. Lavariškių piliakalnį, Trakų r.; Migonių piliakalnį, Kaišiadorių r.). Taip pat datuojamos kitados į šiaurę nuo Belezų piliakalnio esančios Toleikių senovės gyvenvietės paviršiuje rastos lipdytos keramikos šukės. Vis dėlto Belezų piliakalnio dydis, įtvirtinimų mastas neleidžia atmesti galimybės, kad jis buvo naudojamas ir vėliau, galbūt net kovų su kryžiuočiais laikotarpiu.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kalninių Mijaugonių piliakalnis 12 km | Latvių piliakalnis 17,5 km | Karmazinų piliakalnis 17.5 km |  |
| Balceriškių piliakalnis 15,5 km |  | Pipiriškių piliakalnis 2,5 km |
| Žuvyčių piliakalnis 8,5 km | Bagdononių piliakalnis 9 km | Daniliškių piliakalnis 8 km |

Nuorodos
--------

*
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų buriavimas |
| **Atstovaujant: Italijos vėliava Italija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Nacra 17 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2018 Orhusas | Nacra 17 |
| **Bronza** | 2017 La Grande | Nacra 17 |

**Ruggero Tita** (g. 1987 m. birželio 13 d. Romoje) – Italijos buriuotojas sportiniais katamaranais, olimpinis čempionas. Sportininkas varžosi dviviečių Nacra 17 katamaranų ir 49er burluočių klasėse.

Biografija
----------

2011 m. Tita tapo Europos čempionato sidabro medalininku 49er klasės varžybose. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse poroje su Pietro Zucchetti dalyvavo vyrų dviviečių burluočių 49er klasės varžybose. Italijos duetas užėmė 14-ą vietą.

Nuo 2017 m. Tita varžosi poroje su Caterina Banti. Duetas 2017 m. tapo Europos čempionais ir pasaulio čempionato bronzos medalininkais. 2018 m. Italijos duetas pirmą kartą tapo pasaulio čempionais ir užsitikrino kelialapį į Tokijo olimpiadą.

2020 m. Banti trečią kartą tapo Europos Nacra 17 čempione. 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Banri ir Tita laimėjo keturis iš dvylikos plaukimų ir iškovojo aukso medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 27 d.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBuriavimo olimpinės čempionės mišrių porų dviviečių Nacra 17 klasės katamaranų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2016:  Lange & Carranza (ARG)
* 2020:  Tita & Banti (ITA)
 |

 |
| Kruopių paminklas partizanams |
| --- |
| Atminimo ženklas 1949 m. žuvusiems Kardo rinktinės partizanams |
| 

Kruopių paminklas partizanamsKruopių paminklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°08′02″š. pl. 21°49′58″r. ilg.﻿ / ﻿56.133831°š. pl. 21.83269°r. ilg.﻿ / 56.133831; 21.83269Koordinatės: 56°08′02″š. pl. 21°49′58″r. ilg.﻿ / ﻿56.133831°š. pl. 21.83269°r. ilg.﻿ / 56.133831; 21.83269 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Barstyčių seniūnija |
| Aukštis | 1,58 m |
| Plotas | 4 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2008 m. |

**Kruopių paminklas Kardo rinktinės partizanams** yra pietrytinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kruopiuose (Barstyčių seniūnija), Barstyčių miške, kelio Barstyčiai - Salantai kairėje pusėje.

Atminimo ženklo vaizdas nuo kelio

Paminklas
---------

Stovi miško laukymėje, pakelėje, prie kryžkelės su lauko keliuku, vedančiu link B. Sakalauskienės sodybos. Tai tipinis betoninis, trikampis stačiasienis atminimo ženklas su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį postamentą. Priekinio fasado plokštumoje įrašyta „KRUOPIŲ KAIME / 1949 11 02 / ŽUVO / ŽEMAIČIŲ / APYGARDOS / KARDO RINKTINĖS / PLATELIŲ KUOPOS / PETRAVIČIAUS BŪRIO / PARTIZANAI / JUOZAS ŽALIMAS / DAINIUS / G. 1922 M. / VINCAS ŽALIMAS / G. 1932 M. / VACLOVAS RUTKUS / G. 1925 M." 

Aukštis – 1,58 m. Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

Istorija
--------

1945–1952 m. Barstyčių–Montvidinės miškuose veikė Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Žygimanto (Platelių) kuopos partizanai. 1949 m. lapkričio 2 d. pagal informatoriaus suteiktus duomenis MGB Barstyčių poskyrio 17-os stribų grupė apsupo Kruopių gyventojo Mineikio sodybą, kurios daržinėje buvo apsistoję 3 Žygimanto kuopos Petravičiaus būrio partizanai. Jiems bandant pasitraukti, prie Barstyčių–Salantų kelio į pasalą pateko ir žuvo Juozas Žalimas–Dainius (g. 1922 m.) ir jo brolis Vincas Žalimas (g. 1932 m. abu iš Mačiūkių k.), o miške už sodybos – Vaclovas Rutkus (g. 1925 m. gyv. Rotinėnų k.). Kūnus stribai nugabeno į MGB poskyrio būstinę, vėliau pakasė Barstyčių k. senosiose kapinėse. 

Žuvusiems atminti 2008 m. Barstyčių miške pastatytas tipinis atminimo ženklas (dizaineris Romas Navickas). V. Rutkaus vardas taip pat įamžintas šalia B. Sakalauskienės sodybos XX a. 7 dešimtmetyje pastatytame paminkle.

Šaltiniai
---------
Rufas Balčiūnas
**Rufas Balčiūnas** (1887 m. sausio 5 d. Panemunio miestelyje, Rokiškio apskr. – 1984 m. sausio 25 d. Panemunyje, Rokiškio r.), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs dviklasę carinę mokyklą, vargonavimo mokėsi pas Matą Milaknį (1877–1958 m.) Rokiškio muzikos mokykloje. R. Balčiūnas 1908 m. pradėjo vargonininkauti Suvainiškio (Rokiškio r.) parapijoje. 1909 m. išvyko į JAV ir apsigyveno Buenos Aires, kur vargonininkavo ir vadovavo chorams lietuvių kolonijų parapijose. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą grįžęs į Lietuvą, pašauktas į carinę kariuomenę pateko tarnauti sanitaru į sanitarinį traukinį Petrogradas-Minskas. Atlikęs karinę tarnybą, nuo 1918 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Nemunaityje ir Dauguose (Alytaus r.), Nedingėje (Varėnos r.), lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune.

Nuo 1921 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Pandėlyje (Rokiškio r.). Choras giedojo bažnyčioje, dalyvavo koncertuose ir Lietuvos dainų šventėse Kaune.

Nuo 1941 m. iki mirties vargonininkavo ir vadovavo chorui Panemunio parapijoje, suorganizavo dūdų orkestrą ir pradžios mokyklos vaikų chorą.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nišava |
| --- |
| Nišava Niše Nišava Niše |
| **Ilgis** | 218 km |
| **Baseino plotas** | 3950 km² |
| **Vidutinis debitas** | 36 m³/s |
| **Ištakos** | Stara Planina |
| **Žiotys** | Pietų Morava |
| **Šalys** | Bulgarija, Serbija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nišava |

**Nišava** (serb. *Нишава*) – upė Bulgarijoje ir Serbijoje; Pietų Moravos dešinysis intakas. Prasideda Bulgarijoje, Stara Planinos kalnuose, į rytus nuo Komo viršukalnės. Aukštupyje vingiuoja į pietvakarius tarpukalnių tarpekliu. Už Bulgarijos-Serbijos sienos pasuka į šiaurės vakarus, vietomis taip pat sudaro kanjonus. Įteka į Pietų Moravą netoli Nišo.

Pagrindiniai intakai:

* dešinieji – Temištica
* kairieji – Jerma, Crvena, Koritnička, Kutinska

Nišavos slėniu nuo pat senovės ėjo kelias jungiantis Europos miestus su Konstantinopoliu. Dabar šiuo slėniu driekiasi Belgrado-Sofijos plentas ir geležinkelis. Miestai prie Nišavos: Godečas (Bulgarija), Dimitrovgradas, Pirotas, Bela Palanka, Niška Bania, Nišas (Serbija).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ganvi*Ganvié* |
| --- |
| *Būdinga Ganvi architektūra* |
|  |
| 

GanviGanvi

6°28′0″ š. pl. 2°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.46667°š. pl. 2.41667°r. ilg.﻿ / 6.46667; 2.41667﻿ (Ganvi)Koordinatės: 6°28′0″ š. pl. 2°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.46667°š. pl. 2.41667°r. ilg.﻿ / 6.46667; 2.41667﻿ (Ganvi) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Benino vėliava Beninas |
| **Departamentas** | Atlanto departamentas |
|  |
| **Gyventojų** () | 20 000  |

**Ganvi** (pranc. *Ganvié*) – kaimas pietų Benine, Atlanto departamente, į šiaurę nuo Kotonu. Žymus tuo, kad įkurtas ant polių pelkėtame Nakujės ežere, todėl dažnai vadinamas „Afrikos Venecija". ~20 tūkst. gyventojų. Kaimą sudaro bambukinės trobelės, pastatytos ant polių, tik didesni pastatai (mokyklos, vudu šventovės) yra įkurtos ant dirbtinių salų. Paštas, viešbučiai, turgus įrengti ant vandens. Pagrindinis verslas – žvejyba.

Ganvi XVIII a. įkūrė iš Dagomėjos sostinės Abomėjaus pabėgę tofinai. Ežeras jiems tapo saugu prieglobsčiu nuo fonų, kurie prietaringai bijojo plaukti vandeniu.

Ganvi yra vienas populiariausių turistinių objektų Benine, įtrauktas į kandidatų į UNESCO pasaulio paveldą sąrašą.

* Pastatas pelkėtoje pakrantėjePastatas pelkėtoje pakrantėje
* PirogaPiroga

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ganvi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gao regionas*Région de Gao* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Malio vėliava Malis |
| **Administracinis centras** | Gao |
| **Apskritys** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 544 120 |
| **Plotas** | 170 572 km² |
| **Tankumas** (2009) | 3,19 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | ML-7 |

**Gao regionas** (pranc. *Région de Gao*) – regionas Malio rytinėje dalyje. Ribojasi su Nigeriu rytuose ir pietuose, su Burkina Fasu pietvakariuose, su Tombuktu regionu vakaruose, su Kidalio regionu šiaurėje. Administracinis centras – Gao.

2011 m. iš Gao regiono Menakos apskrities sudarytas Menakos regionas. 2012 m. Malis teritoriją buvo prardęs Azavado sukilėliams ir islamistams.

Geografija
----------

Regionas yra Sahelio gamtinėje srityje. Būdingos lygumos, kurias dengia sausringos savanos ir pusdykumės. Pietvakariuose teka Nigerio upė. Yra Azuako, Tilemsio vadžiai.

Gyventojai
----------

Svarbiausios etninės grupės yra songajai, bozai, fulbiai, tuaregai, bambarai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Gao apskritys
Regionas padalintas į 4 apskritis (skliaustuose – administracinis centras):

* Gao apskritis (Gao)
* Ansongo apskritis (Ansongas)
* Buremo apskritis (Buremas)
* *~~Menakos apskritis (Menaka)~~*

Nuotraukos
----------

* Askijos kapasAskijos kapas
* Fatimos uolaFatimos uola
* Pirogos Nigeryje ties GaoPirogos Nigeryje ties Gao

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gao regionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |
| --- | --- |
|  **Malio regionai** |  |
| Bamakas | Gao | Kajesas | Kidalis | Kulikoras | Moptis | Segu | Sikasas | Tombuktu |
| **Volfas Sulimas** |
| --- |
| Gimė | 1877 m. liepos 19 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. (~65 metai)Sibiras, TSRS |
|  |
| Veikla | politikas, verslininkas |

**Volfas Sulimas** (1877 m. liepos 19 d. Kaune – 1942 m. Sibire, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės Lietuvos verslininkas, politikas. Ilgametis Kauno miesto tarybos narys, vėliau jos pirmininkas, II Lietuvos Respublikos Seimo deputatas.

Biografija
----------

Gimė 1877 m. liepos 19 d. Kaune, Volfas Engelman alaus daryklos savininko Isero Bero Volfo šeimoje. Studijavo gamtos mokslus Sankt Peterburgo universitete, vėliau žemės ūkį Berlyno universitete. 1920, 1924 ir 1931 m. išrinktas į Kauno miesto tarybą, 1921 m. buvo tarybos pirmininkas. 1923 m. išrinktas į LR Antrąjį Seimą. Priklausė Kauno žydų švietimo organizacijai *Tarbut*. 1927-1930 m. ir 1932-1935 m. vadovavo Lietuvos sionistų tarybai. 1930-1932 m. gyveno Tel Avive, kur dirbo miesto savivaldybėje. Prieš II pasaulinį karą grįžo į Lietuvą. Po tėvo mirties 1935 m. su broliu Grigorijumi valdė Volfas Engelman alaus daryklą. 1941 m. birželį buvo suimtas NKVD ir ištremtas į Sibirą, kur ir mirė 1942 metais.

Literatūra
----------

* Lietuvos Respublikos Seimų I (1922-1923), II (1923-1926), III (1926-1927), IV (1936-1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaune atgimsta sena aludarystės tradicija Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Sionizmas tarpukario Lietuvoje Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie upę. Apie gyvenvietę skaitykite straipsnyje Njamunda (gyvenvietė).*

| Njamunda |
| --- |
| Njamundos upės išplatėjimas ties Njamundos gyvenviete Njamundos upės išplatėjimas ties Njamundos gyvenviete |
| **Ilgis** | 470 km |
| **Vidutinis debitas** | 1000 m³/s |
| **Ištakos** | Gvianos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Njamunda** (port. *Rio Nhamundá*) – upė šiaurinėje Brazilijoje, Amazonės ir Paros valstijose; kairysis Amazonės intakas. Prasideda Gvianos plokščiakalnio prieigose (Žatapu aukštumoje), šalia Brazilijos–Gajanos sienos. Teka į pietryčius, sudaro Amazonės ir Paros valstijų ribą. Žemupyje sudaro protakų ir ežerų virtinę. Sudaro bendrą žiočių-protakų tinklą su Trombetaso upe (Orišiminos apylinkėse).

Didžiausias intakas – Piratuku.

Upės baseinas gyvenamas indėnų (įsteigtos Trombetaso–Mapueros, Njamundos–Mapueros indėnų teritorijos). Pagrindinės gyvenvietės prie upės: Njamunda, Faras, Tera Santa.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.