recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Retimnasgr. Ρέθυμνο |
| --- |
| *Retimno panorama* |
|  |
| 

RetimnasRetimnas

35°22′00″ š. pl. 24°28′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.36667°š. pl. 24.46667°r. ilg.﻿ / 35.36667; 24.46667﻿ (Retimnas)Koordinatės: 35°22′00″ š. pl. 24°28′00″ r. ilg.﻿ / ﻿35.36667°š. pl. 24.46667°r. ilg.﻿ / 35.36667; 24.46667﻿ (Retimnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija (regionas)** | Kretos periferija |
| **Nomas** | Retimno nomas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 28 987  |
| **Altitudė** | 0−15 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Retimnas |

**Retimnas** (gr. Ρέθυμνο = *Rethymno*) – miestas Graikijoje, Kretos salos centrinėje dalyje, 60 km į vakarus nuo Herakliono, 45 km į rytus nuo Chanijos, Viduržemio jūros (tiksliau, Kretos jūros) pakrantėje. Retimno nomo administracinis centras. Senamiestyje yra daugybė senų Venecijos statinių su aukštais langais ir geležimi puoštais balkonais bei turkiškų namų. Turkų valdymą primena kelios gerai išsilaikusios mečetės.

Retimnas yra svarbus turistinis Kretos centras. Pasižymi vaizdinga jūros krantine, venecijietišku uostu ir architektūra, gausu kavinių, restoranų, viešbučių. Veikia Kretos universitetas, archeologijos muziejus, istorijos ir folkloro muziejus. Yra XVI a. venecijetiška tvirtovė, nuo kurios atsiveria vaizdas į jūrą, taip pat yra Neracės mečetė, Didieji vartai, venecijietiška lodžija, Kankinių cerkvė. 25 km į pietryčius nuo Retimno yra apie V a. įkurtas Arkadžio vienuolynas. Virš miesto iškilęs aukščiausias Kretoje Idos kalnas (2456 m). Retimno apylinkės taip pat pasižymi kokybiškais paplūdimiais.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama jau nuo Mino civilizacijos laikų, tačiau dabartinis Retimno miestas iškilo salą užvaldžius venecijiečiams. Miestas tapo svarbiu prekybiniu centru tarp Chanijos ir Herakliono. 1646 m. miestą užkariavo osmanai ir vadino ***Resmu*** (turk. *Resmo*). Tuo metu miestas buvo sandžako centru.

Galerija
--------

* Retimno keturių kankinių cerkvėRetimno keturių kankinių cerkvė
* Miesto panoramaMiesto panorama
* Veli Pašos mečetėVeli Pašos mečetė
* Venecijiečių tvirtovėVenecijiečių tvirtovė
* Kara Mustafa Pašos mečetėKara Mustafa Pašos mečetė
* Katedros varpinėKatedros varpinė
|  |
| --- |
| Respublikonų partija |
| Lyderis | Valdemaras Valkiūnas |
| Įkurta | 1990 m. |
| Būstinė | Vilnius, Lukiškių 5-115 |
| Narių skaičius | 1250 |
| Politinė ideologija | euroskepticizmas |

**Respublikonų partija** (**RP**) – Lietuvos politinė partija, veikusi 1990–2017 m.

Istorija
--------

Įkurta 1990 m. Steigėjas – Kazimieras Petraitis. Registruota Teisingumo ministerijoje 1991 m. vasario 6 d. (kodas 190727769, registracijos adresas Kaunas, Pramonės pr. 3-62).

Pasižymėjo prieš 1993 m. prezidento rinkimus partijos įkūrėjo K. Petraičio duotu pažadu padovanoti žirgą pirmajam prezidentui. Tačiau rinkimus laimėjus Algirdui Brazauskui, pažado neįgyvendino.

1998–1999 m. partija priklausė koalicijai „Už teisingą Lietuvą", į kurią dar įėjo Lietuvos rusų sąjunga, Lietuvos socialistų partija ir Lietuvos liaudies partija.

2012 m. kovo 31 d. įvykusio suvažiavimo metu Respublikonų partijos pirmininku išrinktas Valdemaras Valkiūnas. Jis paskelbė, kas Respublikonų partija išsiskirs „atviru mąstymu bei nuostata Europos Sąjungos atžvilgiu".

2015 m. Respublikonų partijos sąrašas „Už ateities Biržus" laimėjo rinkimus Biržų rajone ir iškovojo 8 vietas rajono savivaldybės taryboje, o Valdemaras Valkiūnas išrinktas meru.

2017 m. partija susijungė su Tautininkų sąjunga į Lietuvių tautininkų ir respublikonų partiją.

Ideologija
----------

Skelbėsi pasisakanti už visišką Lietuvos neutralitetą, už lygiavertį bendravimą su visomis pasaulio šalimis ir valstybėmis, prieš žemės pardavimą užsieniečiams, prieš Ignalinos atominės elektrinės uždarymą, už valstybės objektų pardavimo užsieniui sustabdymą.

Respublikonų partija buvo deklaravusi apie 1250 narių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Respublikonų partija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑  *Respublikonų Partija*. Rekvizitai. Nuoroda tikrinta 2023-03-08.
3. ↑  *Politikos naujokų kelias – į niekur*. 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2023-03-08.
4. ↑  *V.Valkiūnas išrinktas Respublikonų partijos pirmininku*. Diena.lt. Nuoroda tikrinta 2023-03-08.
5. ↑  Biržų rajono (Nr.6) savivaldybė // Respublikonų partija. Lietuvos Respublikos vyriausioji rinkimų komisija. Nuoroda tikrinta 2023-03-08.
6. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Respublikinės gvardijos kavaleristai
**Respublikinės gvardijos kavalerijos pulkas** – kavalerijos pulkas Prancūzijos nacionalinės žandarmerijos šakos respublikinės gvardijos sudėtyje.

Pulko būstinė yra *Caserne des Célestins* kareivinėse Paryžiuje, pastatytose 1895–1901 m. suprojektuotose garsaus Prancūzijos architekto *Jacques Hermant*.

Pulke tarnauja virš 500 kariškių ir civilių, iš moterų šiek tiek daugiau kaip 8% (jų skaičius palaipsniui didėja). Pulkas turi 550 žirgų (11% – kumelės). Tai paskutinis žirgus naudojantis Prancūzijos ginkluotųjų pajėgų dalinys.

Pulką sudaro:

* Apmokymo centras (*Goupil* kvartale *Saint-Germain-en-Laye' komunoje Il de Franse),*
* Trys kavalerijos eskadronai. Pirmojo kareivinės yra *Caserne des Célestins* kareivinėse (4-oji Paryžiaus apskritis), dviejų kitų – *Carnot* kvartale.
* *Hors rang* eskadronas (*Caserne des Célestins* kareivinėse), sudarytas iš:
	+ Raitosios fanfarų grupės ir Žalvarinio pučiamųjų orkestro,
	+ Pasagų kaustymo grupės,
	+ Veterinarinės tarnybos.

Įėjimas į pulko kareivines *Caserne des Célestins*.
Kavalerijos pulko padaliniai sustiprina respublikinės gvardijos pėstininkų pulkus atliekant ceremonines ir saugumo funkcijas valstybiniuose pastatuose ir apie juos. Respublikiniai gvardiečiai kavaleristai sudaro gvardiečių rikiuotes abipus įėjimo laiptų į Eliziejaus rūmus ar *Matignon* rūmus.

Pulke yra ir aukšto lygio sportininkų skyrius. Jame tarnauja *Hubert Perring*, Prancūzijos 2005 m. dailiojo jojimo čempionas ir Prancūzijos komandos 2006 m. Pasaulinėse žirgų sporto žaidynėse narys.
| Retalhuleu departamentasisp. *Departamento de Retalhuleu* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Administracinis centras** | Retalhuleu |
| **Savivaldybių skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 326 828 |
| **Plotas** | 1 856 km² |
| **Tankumas** (2018) | 176 žm./km² |

**Retalhuleu departamentas** (isp. *Departamento de Retalhuleu*) – departamentas Gvatemalos vakarinėje dalyje, prie Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – Retalhuleu.

Regioninės kalbos statusą turi šios kalbos: ispanų, kičių ir kakčikelių.

Kičės departamente yra keletas senovinių majų miestų liekanų (Takalik Abachas, San Chuan Nochas ir kt.).

Geografija
----------

Didžioji departamento dalis yra pakrantės žemumoje. Šiaurės rytuose paviršius palaipsniui kyla į Čiapaso Siera Madrės kalnus. Iš kalnų link vandenyno teka daug neilgų upių (Samala, Sisas, Ikanas, Okositas ir kt.). Didžioji teritorijos dalis išdirbta, tik kalnų pašlaitėse yra išlikę drėgnųjų miškų.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Departamentas padalintas į 9 savivaldybes:

1. Čamperikas
2. El Asintalis
3. Nuevo San Karlosas
4. Retalhuleu
5. San Andres Vilja Seka
6. San Felipė
7. San Martín Sapotitlanas
8. San Sebastianas
9. Santa Krus Mulua

Šaltiniai
---------

1. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Gvatemalos departamentai** |  |
| Aukštutinis Verapasas | Chalapa | Chutiapa | Čikimula | Čimaltenangas | El Progresas | Eskuintla | Gvatemala | Huehuetenanagas | Isabalis | Kecaltenangas | Kičė | Petenas | Retalhuleu | Sakapa | Sakatepekesas | San Markosas | Santa Rosa | Solola | Sučitepekesas | Totonikapanas | Žemutinis Verapasas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hòbos meteoritas** – didžiausias vientisas meteoritas Žemėje.

Hobos meteoritas

Svarbiausi duomenys
-------------------

Tai meteoritams nebūdingas beveik stačiakampio gretasienio formos kūnas (ilgis 2,95 m, plotis 2,84 m, storis nuo 75 cm iki 1,22 m). Meteorito masė yra apie 54 000 kg (manoma, kad pradinė masė buvo apie 75 tonos, tačiau dėl erozijos sumažėjo).

Cheminė sudėtis
---------------

Ataksitų grupės geležinis meteoritas, cheminė sudėtis:

Geležis (Fe) 82,4 %

Nikelis (Ni) 16,4 %

Kobaltas (Co) 0,76 %

Taip pat nedaug anglies (C), sieros (S), chromo (Cr), vario (Cu), cinko (Zn), galio (Ga), germanio (Ge), iridžio (Ir).

Kiti duomenys
-------------

Hobos meteoritas yra Namibijoje, Hobos ūkio teritorijoje (24 km nuo Grootfonteino miesto), dalinai įsmigęs į gruntą, kritimo vietoje smūginio kraterio nėra. Manoma, kad šis dangaus kūnas į Žemę nukrito prieš 80 000 metų. Jį pirmasis 1920 aprašė J. H. Britsas. 1955 Hobos meteoritas paskelbtas Namibijos nacionalinio gamtos paminklu.
| Strauja |
| --- |
|  Straujos žemupys Merkinės apylinkėse |
| **Ilgis** | 14,3 km |
| **Baseino plotas** | 125,6 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,84 m³/s |
| **Ištakos** | Ilgis |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |

**Strauja** – upelis Lietuvoje, Varėnos rajone, Merkinės seniūnijoje; Nemuno dešinysis intakas. Išteka iš Ilgio ežero pietrytinio galo, aukštupyje prateka Kampio ežerą (upės ruožas tarp šių ežerų vadinamas Ilgiu). Toliau pasuka į pietvakarius, prateka po Rumšiškių-Merkinės plentu. Įteka į Nemuną 416,6 km nuo jo žiočių, į vakarus nuo Merkinės.

Intakai: Gelovinė, Mikalaviškis (dešinieji).

Žemupys įeina į Dzūkijos nacionalinį parką. Ties Masališkėmis Straujos slėnyje sudarytas tvenkinys. Seniau upėje veikė net 4 vandens malūnai. Upės nuolydis – 190 cm/km.

Etimologija
-----------

Upėvardis kildinamas iš *straujas* („sraunus") bei latv. *straujš* „sraunus", *strauja* „srovė, srautas".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Strauja*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 113
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Užkeikta merga
**Užkeikta merga** arba **Akmens Nuotakos akmuo** – riedulys Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, Akmenio kaime, prie senkelio Varėna-Valkininkai. Archeologijos paminklas.

Istorija
--------

Akmuo 1,15 m aukščio, prie pagrindo keturkampio formos 68 x 51 x 77 x 63 cm. Akmens viršuje pritvirtintas geležinis kryželis ir iškalta duobutė šventintam vandeniui įpilti. Iki XX a. vidurio Užkeiktos mergos akmuo buvo gausiai lankomas maldininkų, ypač dešimtąjį penktadienį po Velykų. Buvo daromi apžadai, aukojama maisto, linų, drobės, pinigų.

Legendos
--------

Pasak padavimų, motina prakeikusi važiuojančią tuoktis dukterį ir ši pavirtusi akmeniu. Kita sakmė pasakoja, kad tėvai norėję savo jauną dukterį išleisti už turtingo senio. Paklusdama tėvams, tačiau nemylėdama jaunikio, jaunoji išvažiavo bažnyčion. Bevažiuodama ėmė graudžiai raudoti ir ištarė: „Geriau aš nelaiminga akmeniu pavirsčiau, negu už senio tekėčiau". Sulig tais žodžiais ji ir virto akmenimi. Šis akmuo, būdamas piramidės formų, iš tikrųjų primena merginos figūrą, todėl anksčiau gyventojai per šventes papuošdavo akmenį merginos drabužiais, čia ateidavo pasiguosti aplinkinių kaimų mergelės.

Kitos legendos byloja, kad tai yra suakmenėjęs žaltys, pastojęs kelią vienuoliams, ėjusiems krikštyti lietuvių.

Vincas Krėvė apie šį akmenį parašė padavimą „Užkeikta merga". Jį išsamiai aprašė archeologas Petras Tarasenka knygoje „Didžiųjų Tyrulių paslaptys".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vykintas Vaitkevičius. *Užkeikta merga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 235 psl.

* Gitana Kazimieraitienė. *Legendos pasakoja: Lietuvos geografiniai objektai.* Kaunas: Šviesa, 2008, 18-19 p. ISBN 5-430-04769-4.
**Birutė Mockienė-Petraitytė** (1963 m. vasario 5 d. Panevėžyje) – chorvedė ir pedagogė.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio 9-ojoje vidurinėje mokykloje ir lankė vaikų muzikos mokyklą (pas I. Šimonienę mokėsi kankliuoti). 1978–1982 m. Panevėžio J. Švedo aukštesniojoje muzikos mokykloje mokėsi choro dirigavimo (dėst. V. Tursienė). 1982–1987 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. L. Abariaus klasė). Studijuodama dainavo studentų senosios muzikos ansamblyje ir kameriniame chore.

1987–1990 m. gyveno ir dirbo Šiauliuose. Aukštesniojoje muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir kitas muzikos disciplinas, vadovavo Inžinierių namų mišriajam kameriniam chorui (1988–1990 m.), nemažai koncertavo, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje. 1990–1992 m. vadovavo Panevėžio Švč. Trejybės bažnyčios chorui.

1992 m. išvyko į JAV – Pitsburgą, PA, ir trejus metus vadovavo nedideliam Lietuvių klubo chorui. 1995 m. persikėlė į Lemontą, IL, ir buvo pakviesta vadovauti Palaimintojo Jurgio Matulaičio misijos chorui (kurį laiką dirbo su R. Paskočimiene), nuo 1996 m. meno vadovė ir dirigentė. Mišrųjį chorą padidino iki 45 dalyvių, kas sekmadienį gieda pamaldose, dalyvauja tautinėse šventėse, rengia religinės muzikos koncertus savo parapijos ir kitose Čikagos bažnyčiose. B. Mockienė savo chorą parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Birutė Kierienė** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugpjūčio 2 d. (70 metų) |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Birutė Kierienė-Bungardaitė** (g. 1952 m. rugpjūčio 2 d. Klaipėdoje) – Lietuvos televizijos žurnalistė.

Biografija
----------

1970 m. baigė Klaipėdos 14-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. – žurnalistiką Vilniaus universitete.

Nuo 1975 m. Lietuvos radijuje Jaunimo ir vaikų laidų vyriausiosios redakcijos redaktorė, nuo 1979 m. sporto skyriaus redaktorė, atsakingoji sekretorė. 1991 m. perėjo į televiziją – paskirta Programų direkcijos planavimo skyriaus vedėja. 1992–1994 m. Lietuvos televizijos naujienų direkcijos grupės vadovė, 1994 m. – direktorė. 1995–2006 m. laidos „Panorama" žurnalistė. Rengė laidas jaunimo gyvenimo, sporto populiarinimo klausimais, reportažus visuomenės gyvenimo temomis.

2006–2008 m. Naujosios sąjungos frakcijos Lietuvos Respublikos Seime atstovė spaudai. Nuo 2009 m. Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos Visuomenės informavimo skyriaus vedėja, vyriausioji specialistė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 222 psl.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2017-12-06 iš Wayback Machine projekto.
| Centrinių Andų kultūra:Močė |
| --- |
|  |
| Šalis | Peru (šiaurinė Kosta) |
| Tautos | **Močikai** |
| Laikotarpis | I-VIII a. |
|  |
|  |

**Močės kultūra** arba **Močikos kultūra** (isp. *Cultura Moche*, keč. *Muchi*) – senovės civilizacija, gyvavusi dab. Peru teritorijos (Centrinių Andų) regione) Ramiojo vandenyno pakrantėje I a. – VIII a. Centras Močės upės žemupyje – iš čia Močės kultūros pavadinimas.

Kultūra
-------

Močės kultūrai būdinga aukšto meninio lygio skulptūra ir tapyta keramika. Lipdytos įvairi dievybių, gyvulių ir žmonių skulptūros. Tapyboje naudota balta, juoda ir raudona spalvos. Joje vyravo mitologiniai siužetai ir karo scenos. Gyventojai mokėjo apdoroti metalą (auksą, sidabrą, varį), iš jo daugiausia gamino papuošalus. Ūkis rėmėsi irigacine žemdirbyste. Visuomenėje ryškėjo socialinės nelygybės požymiai. Išliko dideli laiptiniai pastatai – Saulės ir Mėnulio piramidės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Močės kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 281 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Močės kultūra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RCentrinių Andų kultūros |
| --- |
|  |
| Ankstyvoji tarpinė grandis | 
 Viku **·**  Salinaras **·**  Viru **·**  Močė **·**  Lima **·**  Parakasas **·**  Naska **·**  Kachamarka **·**  Rekuajus **·**  Uarpa |  |
|  |
| Vėlyvoji tarpinė grandis | 
 Sikanas **·**  Čimu **·**  Čankajus **·**  Ičma **·**  Činča **·**  Čačapojasas **·**  Kachamarka **·**  Huankai **·**  Kilkė **·**  Ajarmakai  **·**  Kuskas **·**  Čankai  |
|  |
| Hegemonijos | 
Čavino kultūra (XI-VI a. pr. m. e.) **·**  Varis (VI-X a.) **·**  Inkai (XV-XVI a.) |

 |
Dovydui Gardiniškiui skirta Baltarusijos nacionalinio banko moneta
**Dovydas Gardiniškis** (blrs. *Давыд Гарадзенскі*, mirė 1326 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikštis, Gardino seniūnas, žymiausias didžiojo kunigaikščio Gedimino karvedys.

Pasak istorinės tradicijos, Gedimino žentas. Pirmą kartą minimas 1314 m. kai nuo Vokiečių ordino kariuomenės padėjo apginti Naugarduką. Jo vyrai sunaikino kryžiuočių maisto bei pašarų atsargas ir šie grįždami dėl bado prarado daug karių ir arklių. 1319 m. su 80 karių įsiveržė į Prūsijos Vohnsdorfo (Unsatrapis) pilies apylinkes Alnos žemupyje.

1322–1323 m. padėjo pskoviečiams atremti Livonijos vokiečius. 1323–1326 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino vietininkas Pskove. Padėjo pskoviečiams išsivaduoti iš Naugardo įtakos. 1323 m. pabaigoje ar 1324 m. pirmoje pusėje nusiaubė Mozūriją, užmezgusią draugiškus ryšius su Vokiečių ordinu.

1326 m. vasario – kovo mėn. per Brandenburgo žygį vadovavo Gedimino lietuvių kariuomenei, kuri kartu su Lenkijos karaliaus Vladislovo Lokietkos lenkų kariuomene, kai Gedimino duktė Aldona ištekėjo už Vladislovo Lokietkos sūnaus Kazimiero, užpuolė Šventosios Romos imperijos imperatoriaus Liudviko IV Bavaro sūnaus Brandenburgo markgrafo Voldemaro žemes. Grįžtant po sėkmingo žygio mozūrų bajoras Andrius Gostas Dovydą nužudė iš pasalų.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Edvardas Gudavičius Visuotinė lietuvių enciklopedija, V t.
| **Setis I** |
| --- |
| Egipto faraonas |
|  |
| Sečio I statulos fragmentas |
| Devynioliktoji Egipto dinastija |
| Gimė | Nežinoma |
| Tautybė | Egiptietis |
| Egipto faraonas |
| Valdė | ~1290–1279 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Ramzis I |
| Įpėdinis | Ramzis II |
|  |
|  **Vikiteka** | Setis I |

**Setis I** (valdė apie 1290–1279 m. pr. m. e.) – antrasis 19-osios dinastijos Senovės Egipto valdovas.

Setis I valdė apie 10 metų. Jo sosto vardas buvo *Menmaat-re*, kas reikštų „pastovi dieviška Ra tvarka", tikrasis vardas *Setekhy*, kas reikštų „priklausantis Setechui". Setis I savo valdymo metu vykdė dvi karines kampanijas: Pietų Palestinoje prieš šasu-beduinus ir Oronto upės slėnyje Sirijoje, kur sumušė hetitus ir sugrąžino Kadešo miestą Egipto priklausomybėn. Karnako Didžiosios hipostilinės salės šiaurinės sienos reljefuose Setis I pavaizduotas triumfuojančiu mūšio metu kariu-valdovu. Jis inicijavo įvairius šventyklų, reljefų, skulptūrų atnaujinimo projektus nuo Elefantino Egipto pietuose iki Heliopolio šiaurėje. Abidose skyrė koplytėlę tėvui Ramziui I, kurios reljefuose pavaizduotas Setis I su dviem broliais ir bent trimis seserimis kartu su sudievintu tėvu. Karnake pastatė Didžiąją hipostilinę salę prieš Amono šventyklą. Vakariniame Nilo krante prie Tėbų jis pastatė laidojimo šventyklą ir toliau kalnuose − prabangų savo kapą (KV17) Karalių slėnyje su puikiais reljefais ir astronominėmis lubomis. 

Abidose jo valdymo metu pastatyta laidojimo šventykla dievams ir visiems Egipto faraonams nuo Meno laikų. Ši šventykla tapo nacionaline ir laikoma pačia gražiausia Senovės Egipte. Setis I atgaivino senas ir ieškojo naujų aukso kasyklų Rytų dykumoje ir Nubijoje. Į šiuos atokius regionus buvo nutiesti karavanų keliai, iškasti šuliniai. Nilo deltoje Setis I pasistatė prabangią vasaros rezidenciją, kuri jo sūnaus Ramzio II valdymo metu išaugo iki Pi Ramzio miesto. Setis I mirė perkopęs 40 metų ir buvo palaidotas įspūdingame antropoidiniame sarkofage, išrašytame tiek iš vidaus, tiek iš išorės ištraukomis iš „Vartų knygos". Jo mumija surasta saugykloje (DB320) prie Deir al Bachri. Nors jo sūnus Ramzis II neabejotinai yra garsesnis už tėvą, tačiau dėl savo indėlio atgaivinant Egipto prestižą po 18-os dinastijos pabaigos sukrėtimų (daugiau apie tai strp. Amarnos laikotarpis) ir aukštos meninės vertės statinių (Sečio I kapas Karalių slėnyje laikomas gražiausiu ir šventykla Abidose gražiausa Egipte) kai kurių mokslininkų Setis I laikomas pačiu iškiliausiu 19-os dinastijos faraonu.

Galerija
--------

* Sečio I šventykla AbidoseSečio I šventykla Abidose
* Sečio I kapo Karalių slėnyje interjero detalėSečio I kapo Karalių slėnyje interjero detalė
* Setis I viename iš šventyklos Abidose reljefų Setis I viename iš šventyklos Abidose reljefų

Šaltiniai
---------

* *The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt*. Tomas III. Red. Donald B. Redford. Oxford University Press, − 2001, p. 272
* Encyclopaedia Britannica

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Naujoji karalystė**
**Devynioliktoji dinastija**
Ramzis I → Setis I → Ramzis II → Merenptahas →
Setis II → Amenmesas → Siptahas → Tausret |

 |
| **Phaethon lepturus** |
| --- |
| Baltauodegis fajetonas (Phaethon lepturus)Baltauodegis fajetonas (*Phaethon lepturus*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | *Phaethontiformes*  *( Phaethontiformes)* |
| Šeima: | Fajetoniniai  *( Phaethontidae)* |
| Gentis: | Fajetonai  *( Phaethon)* |
| Rūšis: | Baltauodegis fajetonas  *( Phaethon lepturus)* |

 |
| Binomas |
| ***Phaethon lepturus***Daudin, 1802 |

**Baltauodegis fajetonas** (*Phaethon lepturus*) – fajetoninių (*Phaethontidae*) šeimos paukštis, mažiausias tarp trijų rūšių fajetonų (*Phaethon*). Jis yra jūrinis paukštis, didžiąją laiko dalį praleidžiantis atvirose tropikų jūrose. Sutinkamas tropiniame Atlante, Ramiojo vandenyno vakaruose ir Indijos vandenyne. Taip pat dauginasi kai kuriose Karibų jūros regiono salose, neseniai pradėjo perėti Mažajame Tobage. Be tropinio Atlanto, toliausiai į šiaurę peri Bermudoje, kur vietinių vadinamas „ilgauodegiu".

Baltauodegiai fajetonai prie jūros paviršiaus
Paukščio skrydis

Išvaizda
--------

Paukštis yra iki 80 cm dydžio, kurio pusę ilgio sudaro uodega. Vyrauja baltos plunksnos su juodų plunksnų juostomis. Taip pat išsiskiria jo 89-96 cm ilgio sparnai su juodomis viršūnėmis. Kūnas grakštus, aptakios formos. Kiti išsiskiriantys požymiai – juodos juostos prie akių ir geltonas snapas.

Mityba, elgsena
---------------

Baltauodegis fajetonas minta žuvimis skraiduolėmis, kalmarais, krabais. Maisto tyko sklandydamas virš jūros paviršiaus. Skraidančias žuvis pasigauna ore, kitą grobį – po vandeniu, nerdamas iš maždaug 20 m aukščio, nors nėra geras plaukikas.

Ketverių metų paukštis pirmą kartą atskrenda į tropinių salų pakrantę perėti. Susitelkia nedidelės paukščių kolonijos. Veisimosi periodas gali trukti bene visus metus. Tuoktuvės pradedamos porų sinchroniniais skrydžiais. Pora kartu perina vienintelį kiaušinį, kurį padeda ant plikos žemės ar plyšyje prie medžių šaknų, tarp uolų. Išsirita jauniklis po 40 dienų.

Taksonomija
-----------

Taksonominėje nomenklatūroje fajetonų vardas kildinamas nuo graikų mitologinio Faetono. Skiriami 6 porūšiai:

* *P. l. lepturus* — Indijos vandenynas
* *P. l. fulvus* — Kalėdų sala
* *P. l. dorotheae* — tropinis Ramusis vandenynas
* *P. l. catesbyi* — Bermuda, Karibai
* *P. l. ascensionis* — Dangun Žengimo sala
* *P. l. europae* — Europos sala, Mozambiko sąsiauris

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Phaethon lepturus". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-10-01.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-11-09 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltauodegis fajetonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikirūšių projekte yra informacijos, susijusios su straipsniu
***Phaethon lepturus***

* White-tailed tropicbird videos, photos & sounds Archyvuota kopija 2016-04-16 iš Wayback Machine projekto. on the Internet Bird Collection
| **Platycleis albopunctata** |
| --- |
| Baltataškis spragtukas (*Platycleis albopunctata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Tiesiasparniai  *( Orthoptera)* |
| Antšeimis: | Žioginiai  *( Tettigonioidea)* |
| Šeima: | Žiogai  *( Tettigoniidae)* |
| Gentis: | *Platycleis*  *( Platycleis)* |
| Rūšis: | Baltataškis spragtukas  *( Platycleis albopunctata)* |

 |

**Baltataškis spragtukas** (*Platycleis albopunctata*) – žiogų (*Tettigoniidae*) šeimos vabzdys. Paplitęs Europoje. Lietuvoje dažnesnis sauspievėse, smėlynuose, sausuose krūmynuose.

Išvaizda
--------

Kūnas 18-28 mm, rusvas, pilkas, margas. Išvaizda daug kuo panašus į margąjį žiogą, tik daug mažesnis ir neturi žalios spalvos. Užpakalinės kojos ilgos, stiprios, pritaikytos šokinėjimui. Antenos ilgos, viršija kūno ilgį. Sparnai ilgi, apie 15-20 mm ilgio, išsikiša už pilvelio galo, todėl gali skraidyti. Patinėliai turi svirpimo organus antsparnių pradžioje, o patelės turi apie 8-10 mm ilgio, lenktą kiaušdėtį.

Biologija
---------

Žiogas visaėdis, minta augalais bei smulkiais vabzdžiais. Aktyvus ir dieną, ir naktį. Patinėliai pateles kviečia čirpdami aukšto tono garsais. Patelės kiaušinius deda dirvoje, pūvančioje medienoje. Kiaušiniai žiemoja 1-2 kartus, nimfos ritasi kitų metų balandį arba gegužę. Perėjusios 7 ūgius virsta suaugėliais, kurie atsiranda birželį-liepą ir gyvena iki rugsėjo-spalio.

Nuorodos
--------

* Paplitimo žemėlapis
* Informacija ir nuotraukos Archyvuota kopija 2014-01-01 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltataškis spragtukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Cassandra Harris |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Sandra Colleen Waites |
|  |
| Gimė | 1948 m. gruodžio 15 d.Sidnėjus, Australija |
| Mirė | 1991 m. gruodžio 28 d. (43 metai)Los Andželas, JAV |
|  |
| Šalis |  Australija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| grafienė Lisl von Schlaf  „Tik Tavo akims" (1981 m.) |
|  |
|  |

**Kasandra Haris** (angl. *Cassandra Harris*; 1948 m. gruodžio 15 d. – 1991 m. gruodžio 28 d.) buvo australų aktorė, Bondo mergina juostoje „Tik Tavo akims" (1981 m.).

Biografija
----------

Aktorės karjerą pradėjusi gimtinėje teatro scenoje, vėliau persikėlė gyventi į JAV, kur pradėjo filmuotis televizijoje bei kine.

Buvo ištekėjusi 3 kartus:

* už Williamo Firtho (1964-70);
* Dermoto Harriso (1970-78); su juo susilaukė dukters ir sūnaus (Dermont Harris yra jaunesnysis aktoriaus Richard Harris brolis);
* aktoriaus Pierce Brosnan (1980-91, iki jos mirties), jiedu susilaukė sūnaus.

Pierce Brosnan buvo jaunesnis už Kasandrą 5 metais. Jiedu susipažino filmuojant serialą „Remmington Steele", kuriame Brosnanas atliko pagrindinį vaidmenį. 1981 m. kuriant bondiados filmą „Tik Tavo akims", Brosnanas filmavimo aikštelėje susipažino su serijos prodiuseriu Albert R. Broccoli. 1995 m. Brosnanui buvo pasiūlytas pagrindinis vaidmuo filme „Auksinė akis" (viso jis Džeimsą Bondą suvaidino 4 fjuostose).

Kasandra mirė nuo kiaušidžių vėžio sulaukusi vos 43 m.

Jos duktė Šarlotė nuo tos pačios ligos mirė 2013 m. būdama 41.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cassandra Harris (Countess Lisl)". Suarchyvuotas originalas 6 December 2004. Nuoroda tikrinta 2010-10-01.
2. ↑  Leonard, Elizabeth (1 July 2013). „Pierce Brosnan's Daughter Dies of Ovarian Cancer". *People*.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cassandra Harris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Erhardas Auerisvok. *Erhard Auer*** |
| --- |
| Gimė | 1874 m. gegužės 22 d.Domelštadle, Pasau |
| Mirė | 1945 m. kovo 20 d. (70 metų)Bingene |
|  |
| Veikla | darbininkas, vienas iš Vokietijos SPD lyderių |

**Erhardas Aueris** (vok. *Erhard Auer*, g. 1874 gegužės 22 d. Domelštadle, Pasau – m. 1945 m. kovo 20 d. Bingene) – darbininkas, vienas iš Vokietijos SPD lyderių.

Biografija
----------

Nuo 1907 m. Bavarijos žemės landtago narys, 1908–1917 m. žemės sekretoriato darbuotojas, 1917 m. landssekretorius. Po 1918 m. lapkričio 8 d. revoliucijos Vokietijoje – Bavarijos žemės revoliucinės Kurto Eisnerio vyriausybės užsienio reikalų ministras.

1919 m. sausio 12 d. paskirtas Bavarijos ministru pirmininku, bet vasario 21 d. per grafo Antono Arko – Valejo pasikėsinimą landtage sužeistas.

Nuo 1920 m. Reichstago atstovas. 1908–1925 m. Bavarijos socialdemokratų laikraščio „*Münchener Post*" redaktorius. 1944 m. liepą hitlerininkų suimtas ir 1945 m. nužudytas.
|  |
| --- |
| „Space Oddity" |
|  |
| David Bowie singlas |
| Išleistas | 1969 m. liepos 11 d. |
| Formatas | 7" |
| Įrašytas | 1969 m. birželio 20 d. |
| Trukmė | 5:15 (albumo versija)
4:33 (JK singlo versija)
3:26 (JAV singlo versija) |
| Autorius | David Bowie |
| Prodiuseris | Gus Dudgeon |

„**Space Oddity**" – daina, kurią parašė britų atlikėjas David Bowie. Ji buvo išleista 1969 m. liepos 11 d. 7 colių dydžio singlo plokštelės pavidalu. Tai viena žinomiausių jo dainų, yra įtraukta į „The Rock and Roll Hall of Fame's 500 Songs that Shaped Rock and Roll" sąrašą.

Tai pirmasis Bowio singlas, kuris pasižymėjo Jungtinės Karalystės pardavimuose, kur pateko į Top 5. Taip pat 1970 m. dainai skirtas „Ivor Novello" specialus apdovanojimas už originalumą.

Reikšmė
-------

Dainos įkvėpimo šaltinis – Stenlio Kubriko filmo „2001 m. kosminė odisėja" (1968). Jos tema sukasi apie kosmonautą, vardu Major Tom. Tokia dainų tematika buvo būdinga tuo laikotarpiu, kai vėliau 1969 m. po penkių dienų Mėnulyje nusileido žmonės. Tas pats veikėjas, Major Tom, minimas ir tolimesnėse atlikėjo dainose, tokiose kaip „Ashes to Ashes" ir „Hallo Spaceboy", o labai subtiliai „Blackstar".

Šaltiniai
---------

1. ↑  "Experience The Music: One Hit Wonders and The Songs That Shaped Rock and Roll". Rock & Roll Hall of Fame.
2. ↑  "The 15th Ivor Novello Awards". *The Ivors*.
3. ↑  "David Bowie: 30 Essential Songs". *Rolling Stone*. 2016-01-11.
| ***Žiaurumo zona*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | **Råzone** (*The Raw Zone*) |
| Kilmės šalis | Danija |
| Režisierius | Christian E. Christiansen |
| Prodiuseris (-iai) | Andersas BirkelandasGöranas Lindströmas |
| Scenaristas (-ai) | Christian E. Christiansen, Morten Dragsted |
| Vaidina | Laura Christensen, Stephanie Leòn, Julie R. Ølgaard, Sara Line Møller Olsen, Mette Riber Christoffersen, Cyron Melville, Mahmoud Murad |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | Danų |
| **IMDb įrašas** |

**Žiaurumo zona** – danų režisieriaus Christian E. Christiansen drama, 2006 m. Lietuvoje vykusio festivalio Scanorama naujiena.

Anotacija
---------

Paauglė Kristina gyvena Kopenhagos priemiestyje. Su savo draugėmis Secilija, Trine bei Pernile Kristina gyvena vien tik dėl savaitgalių, o tada visos merginos geria, eksperimentuoja su narkotikais ir siekia vaikinų dėmesio. Viskas apsiverčia aukštyn kojomis po to, kai Secilija įsikala į galvą, kad Kristina permiegojo su jos vaikinu Saidu. Secilija įsiunta, prie jos prisideda ir likusios draugės. Kristina staiga pajunta, kad buvusios geriausios draugės jai visaip kenkia.

Kita
----

Filmas buvo nominuotas nacionaliniams Danijos apdovanojimams „Bodilas" ir „Robertas".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žiaunos tuno galvoje
**Žiaunos** (lot. *branchiae*) – apskritažiomenių, žuvų ir amfibijų lervų, taip pat vėžiagyvių, dalies kirmėlių ir kitų bestuburių kvėpavimo organas, pro kurį vyksta dujų apykaita. 

Seniausieji stuburiniai, kaip ir bekaukoliai, tuo aparatu ne tik kvėpavo, bet ir košė vandenį rinkdami maistą.

Žuvų žiaunos
------------

Žuvų gemaluose kvėpavimo organai pradeda formuotis ryklės šonuose kaip metameriškai išrikiuoti entodermos išlinkimai, vadinami žiaunų kišenėmis. Jos auga į šonus ir priešais išlinkius gemalo paviršiaus ektoderma pradeda įdubti. Kai žiaunų kišenės susiliečia su išorinėmis įdubomis, jas skirianti plona pertvarėlė pratrūksta – susidaro žiaunų plyšiai. Apskritažiomeniai tokių plyšių turi 7-14 porų. Jų ertmės panašios į maišus. Kiekvienas toks žiaunų maišas vidine siaura angele jungiasi su rykle, o kita – su išore. Maišų ertmėse susiformavusios žiaunų raukšlės yra entoderminės kilmės. Tuo apskritažiomeniai skiriasi nuo žuvų, kurių žiaunų lapeliai formuojasi iš išorinių žiaunų įdubų ektodermos. Žuvys turi penkias, kai kurie rykliai – šešias arba septynias žiaunų plyšių poras. Ryklių ir rajožuvių jie atsiveria į paviršių kiekvienas atskirai. Plyšių ertmes vieną nuo kitos skiria gerai išsivysčiusios siauros žiauninės pertvaros. Kiekviena tokia plėviška pertvara yra nuo ryklės pusės sutvirtinta tam tikru kremzliniu visceraliniu (poliežuviniu, žiauniniu) lanku, prie kurio prisitvirtinę ploni pertvaros kremzliniai spinduliai.
| Tarapotas*Tarapoto* |
| --- |
| *Ginklų aikštė* |
|  |
| 

TarapotasTarapotas

6°28′0″ p. pl. 76°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.46667°š. pl. 76.36667°r. ilg.﻿ / 6.46667; 76.36667﻿ (Tarapotas)Koordinatės: 6°28′0″ p. pl. 76°22′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.46667°š. pl. 76.36667°r. ilg.﻿ / 6.46667; 76.36667﻿ (Tarapotas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | San Martino departamentas |
| **Provincija** | San Martino provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1782 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 162 700  |
| **Altitudė** | 350 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tarapotas |

**Tarapotas** (isp. *Tarapoto*, keč. *Taraputu*) – miestas Peru šiaurinėje dalyje, San Martino departamente (didžiausias jo miestas), prie Kumbasos upės (į šiaurę nuo Hualjagos); provincijos centras. Yra oro uostas, keliai į Mojobambą, Jurimaguasą, Huanuką. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, kakava, vaisiai, manijokai, ryžiai, kukurūzai); maisto, tekstilės pramonė. Vystomas turizmas. Apylinkėse yra vaizdingų krioklių ir lagūnų. Veikia San Martino valstybinis universitetas, kelių kitų universitetų filialai.

Istorija
--------

Tarapotą 1782 m. įkūrė vyskupas Baltazar Jaime Martínez de Compagnon y Bujanda. Ilgą laiką tai buvo nedidelis miestelis Lamaso miesto įtakos srityje. XX a. išaugo į svarbų prekybinį centrą, aplenkė departamento sostinę Mojobambą.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Regions & Cities
2. ↑  PERU: Regions & Cities
Uodžiamųjų smegenų sudėtinės dalys su lotyniškais pavadinimais
**Uodžiamosios smegenys** (lot. *rhinencephalon*) – seniausia galinių smegenų dalis. Ši smegenų dalis atsakinga už kvapų atpažinimą, jų susiejimą su kitais pojūčiais ar objektais ir išmokimą apie anksčiau nežinotus kvapus. Jo sandara palyginus senovinė ir kiek primena reptilijų smegenis. Žievėje yra tik trys neuronų sluoksniai, tuo tarpu evoliuciškai jaunesnė smegenų žievė (lot. *neocortex*) turi šešis. Uodžiamosios smegenys gerai sujungtos su įvairiomis smegenų dalimis, greičiausiai taip sujungiant kvapų ir daugelio kitų pojūčių analizę..

Uodžiamosiose smegenyse skiriama centrinė ir periferinė dalys:

* Centrinė dalis: skliautinis vingis (lot. *gyrus fornicatus*), Amono ragas (lot. *hippocampus*), dantytasis vingis (lot. *gyrus dentatus*).
* Periferinė dalis: uodžiamasis stormuo (lot. *bulbus olfactorius*), uoslės laidas (lot. *tractus olfactorius*), uoslinis trikampis (lot. *trigonum olfactorium*), priekinė akytoji medžiaga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klingler E. (2017). Development and Organization of the Evolutionarily Conserved Three-Layered Olfactory Cortex. eNeuro, 4(1), ENEURO.0193-16.2016.
2. ↑  Zhou, G. Lane, G. Cooper, S. L. Kahnt, T. & Zelano, C. (2019). Characterizing functional pathways of the human olfactory system. eLife, 8, e47177.
|  |
| --- |
| Reketas |
| Žanras | kriminalinis |
| Režisierius (-iai) | Luigi Perelli |
| Vaidina | Michele PlacidoAdriano Pappalardo |
| Kompozitorius (-iai) | Pino Donaggio |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Kalba (-os) | italų |
| Sezonų skaičius | 1 |
| Trukmė | 600 min. |
| IMDb įrašas |

**Reketas** (it. *Racket*) – šešių dalių kriminalinis televizijos serialas, sukurtas Italijoje 1997 m.

Lietuvoje serialas nebuvo rodytas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Teismas dėl įrodymų trūkumo paleidžia Vinčenzo Grumo, kuris laisvėje pradeda masinį verslininkų ir prekybininkų reketą. Pagrindiniu vykdytoju tampa iš kalėjimo pabėgęs Riko de Belis, o nusikaltėliai be gailesčio degina ir niokoja nepaklusnių verslininkų nuosavybę. 

Gvido Džerosa – buvęs policininkas, atsikraustęs iš kito miesto ir atidaręs čia restoraną. Kartu su kitais jis taip pat tampa reketininkų taikiniu ir pradžioje nekreipia į juos dėmesio, vėliau pasipriešina jėga, tačiau sulaukia atsako: pagrobiamas, bet vėliau grąžinamas sūnus. Jo žmona Mara nusprendžia paslapčia sumokėti reketininkams, tačiau ai ramybės neatneša. Gvido pradeda bendradarbiauti su policija ir tuo pačiu užmezga ryšius su Grumo. Kai žūva komisaras Tonis, žinojęs tikrąjį Gvido vaidmenį, šis, kaip nusikaltėlių bendrininkas atsiduria už grotų. Buvę Grumo kompanionai, kurie taip pat sėdi kalėjime, nusprendžia kad šis bando perimti visą organizacijos kontrolę, todėl pakiša papildomų įrodymų policijai apie šio galimas sąsajas su narkotikų prekyba. Kuomet Gvido paleidžiamas iš kalėjimo, tarp jo ir Grumo prasideda atvira kova...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michele Placido – Gvido Džerosa
* Fiorenza Marchegiani – Mara
* Giusi Cataldo – Ana
* Massimo Bonetti – komisaras Tonis
* Stefan Danailov – Vinčenzo Grumo
* Adriano Pappalardo – Riko
* Nicole Grimaudo – Sandra
* Alberto Gimignani – Ernestas
Koordinatės: 55°49′44″ š. pl. 21°33′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82889°š. pl. 21.55361°r. ilg.﻿ / 55.82889; 21.55361

Reiskių tyras
Reiskių tyras ir ežeras
**Reiskių tyras** – pelkė vakarų Lietuvoje, Plungės rajono pietvakariuose, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Kulių, Kulių miškuose. Užima 8,75 km² plotą. Būdinga plyninė aukštapelkė, aplink ją – kimininiai plynraisčiai. Vidurinėje dalyje gausu ežerokšnių, telkšo Reiskių ežeras (4 ha). Rytiniu tyro pakraščiu teka Minijos intakas Alantas, šiaurės vakaruose prasideda Minijos baseino upeliai – Kartenalė II ir Tyrupis, o pietuose – Trumpės intakai.

Tyro vidurinėje ir šiaurės rytinėje dalyje gausu aukštapelkinių duburių, ežerokšnių. Vidinių sausmių bendras plotas – 6,4 ha. Durpių sluoksnis vidutiniškai 3,9 m (didžiausias storis – 8,3 m). Durpių ištekliai – 26,6 mln. m³. Būdingos fuskuminės durpės kurių vidutinis susiskaidymas – 16 %, peleningumas – 3,5 %, drėgnumas – 90 %. Po durpėmis slūgso molis ir smėlis.

Reiskių tyras paskelbtas Reiskių tyro telmologiniu draustiniu (plotas 4,05 km²). Jo paskirtis – išsaugoti Reiskių tyro pelkę bei apypelkę, vertingą kraštovaizdį, būdingą Žemaičių aukštumos vakariniam šlaitui, įvairiarūšę miško fauną, retuosius augalus ir jų augavietes, upelių tinklą Minijos ir Jūros upių baseino takoskyroje. Čia auga saulašarės, spanguolės, sutinkamos medšarkės, tetervinai bei dirviniai sėjikai.

Prie tyro įsikūrę Reiskių, Palioniškių, Unkurių kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Reiskių tyras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 525


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPlungės rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Žemaitijos nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Salantų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Buožėnų geomorfologinis • Gandingos kraštovaizdžio • Minijos ichtiologinis • Minijos pralaužos kraštovaizdžio • Reiskių tyro telmologinis • Vilkaičių geomorfologinis |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Abokų botaninis-zoologinis • Kepurėnų botaninis-zoologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Akmuo „Dievo stalas" • Auksalės pusiasalis • Kreiviškių pusiasalis • Mingėlos ąžuolas • Perkūno ąžuolas • Pilelio šaltinis • Platelių ežero salos: Briedsalė, Veršio, Pilies • Platelių liepa • Platelių vinkšna • Plokščių šaltinis • Raganos uosis • Stirbaičių ąžuolas |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Akmuo „Galąstuvas" • Ąžuolai Dvyniai • Beržoro ežero sala • Birškaus bukas • Dyburių atodanga • Eglė Boba • Gaidsalė • Ilgio ežero salos • Knygnešių šaltinis • Koiskalnio šaltinis • Laikrodinės ąžuolas • Mykolo Oginskio liepa • Pliksalė • ~~Plokščių miško eglė~~ • Plungės dvaro parko aukštasis ąžuolas • Prarajos duobė • Šončelio sala • Ubagsalė • Ubagų kalno akmuo |

 |
**Užbaikalė** (rus. *Забайкалье*) – gamtinė sritis Rusijoje, į rytus nuo Baikalo ežero. Tęsiasi ~1000 km nuo Patomo ir Šiaurės Baikalo kalnynų šiaurėje iki Rusijos-Mongolijos sienos pietuose, ir nuo Baikalo ežero iki Šilkos ir Argūnės santakos bei Oliokmos upės rytuose. Charakteringi vidutinkalnių kalnagūbriai (Daūrijos, Malchos, Oliokmos), atskirti tarpukalnių dubumų (Barguzino, Angaros aukštupio, Mujos-Kuandos). Šiaurėje ir vakaruose išsiskiria smarkiai suskaidyti aukštikalnių tipo Stano kalnyno kalnagūbriai su ledynais. Pietuose driekiasi Borščiovo ir Jablono kalnagūbriai, o centrinėje dalyje plyti Vitimo plokščiakalnis. Išplitęs amžinasis įšalas ir su juo susijusios solifliukcinės reljefo formos.

Klimatas ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -23 °C pietuose iki -33 °C šiaurėje, tačiau kartais gali nukristi iki -58 °C. Vasara trumpa, aukštikalnėse vėsi. Liepą dubumose temperatūra svyruoja tarp 10-20 °C, o aukštikalnėse 5-7 °C. Kritulių kiekis labai priklauso nuo šlaitų krypties. Daugiausia kritulių tenka pietrytiniams iš šiaurės vakariniams šlaitams (700–1000 mm), tuo tarpu dubumose tesiekia 250–300 mm per metus. Upės priklauso Baikalo, Lenos, Amūro baseinams: Vitimas, Oliokma, Šilka, Argūnė, Čara. Telkšo Gusinjės, Jeravnojės, Beklemiševo ežerai.

Vyrauja taiga, besikaitaliojant su stepių plotais. Aukštikalnėse – kalnų tundra. Įsteigti Baikalo, Barguzino, Sochoindo rezervatai.

Užbaikalės regione įsikūrusi Buriatija ir Užbaikalės kraštas, dalis Jakutijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 150–151


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Užbaikalė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Karima Nayt |
| Kilmė | Alžyro vėliava Alžyras |
| Žanrai | World, baladė, džiazas |
| Kūrinių kalbos | arabų, prancūzų |
| Veikla | vokalistė, dainų autorė, šokėja |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2004- |
| Įrašų kompanija | Les Disques Sérieux |
| Svetainė | Oficiali svetainė |

**Karima Nayt** (arab. كريمة نايت) – iš Alžyro kilusi dainininkė, dainų autorė ir šokėja. Atlieka tradicinę alžyrietišką muziką, perpintą su prancūziškos muzikos elementais.

Baigė Alžyro nacionalinę konservatoriją. Domėjosi šiuolaikiniais šokiais, buvo aktorė. Suvaidino Ali Tenkhy 1997 m. filme *Le papillon ne volera plus*. 1998 m. išvyko į Kairą. Ten pas Kairo operos choreografą Walid Aouni dirbo šokėja. Egipte ji susipažino su žymiu orientalinio džiazo atlikėju Fathy Salama, tapo jo grupės „Sharkiat" nare. Vėliau jiedu kaip duetas įrašė kūrinį „Jerusalem".

2004 m. Karima Nayt pasirašė savo pirmąjį kontraktą su Prancūzijos įrašų kompanija „Les Disques Sérieux". Dalyvavo įvairiuose festivaliuose tiek kaip dainininkė, tiek kaip šokėja. Buvo kviestinė grupių „Soap Kills", „Oriental Mood" ir kt. narė. Nuo 2007 m. gyvena ir dirba daugiausia Europoje (Prancūzijoje, Švedijoje).

Menininkės dainose atsiduria socialiniai Alžyro, Palestinos, Irako aspektai, arabių musulmonių moterų, pabėgėlių, žiniasklaidos problemos bei kitos jos gimtajam regionui svarbios temos.

2013 m. koncertavo Lietuvoje.

Diskografija
------------

* *Quoi d’Autre?*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  ;

Nuorodos
--------

* Karima Nayt svetainėje Last.fm
| ***Velniškai tavo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Diaboliquement vôtre |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija Vokietija |
| Režisierius | Julien Duvivier |
| Scenaristas (-ai) | Roland Girard  Jean Bolvary  Julien Duvivier |
| Vaidina | Alain Delon |
| Metai | 1967 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 93 min. |
| Kalba | prancūzų ir vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Velniškai tavo** (pranc.  *Diaboliquement vôtre*) – 1967 m. režisieriaus Julieno Duvivier sukurtas kriminalinis filmas pagal Louiso C. Thomaso knygą, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko prancūzų aktorius Alenas Delonas. 1968 m. aktorė Senta Berger už vaidmenį šioje juostoje pelnė „Bambi" kino apdovanojimą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Pjeras Lagranžas / Žoržas Kampo
* Senta Berger – Kristiana
* Peter Mosbacher – Kimas
* Sergio Fantoni – Fredis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po avarijos iš komos nubudęs Žoržas Kampo miglotai prisimena praeitį. Išleistą iš ligoninės, žmona Kristiana parsiveža jį į dvarą užmiestyje, kur šie persikėlė prieš įvykstant avarijai. Žoržą prižiūri šeimos draugas gydytojas Fredis, tačiau šio grįžtančios atminties nuotrupos ir kitų žmonių elgesys kelia nerimą, kad jis nėra tas, kuo visi laiko. Jo nepripažįsta šuo, nemėgsta korėjietis tarnas Kimas, dirbantis pas juos jau 7 metus bei neprisileidžia žmona, o nakties sapnuose jis regi karą, kuriame dalyvavo ir prisimena kitą savo vardą – Pjeras Lagranžas. Be to, prasideda keisti dalykai, panašūs į pasikėsinimus: jis vos nenukrenta nuo stogo pro neužvertą liuką, per vakarienę ant stalo nukrinta šviestuvas, o galiausiai užpuola jo paties šuo. Besislėpdamas nuo jo oranžerijoje, Žoržas pamato, kad šis kažką lauke kasa, o vėliau pasišalina. Likęs vienas, jis netrunka aptikti lauke užkastą vyro lavoną.

Vakare jis nori parodyti radinį Kristianai, tačiau kūno nebėra, o žmona tikina, kad šiam pasirodė. Žoržas, nebesuprasdamas kur tiesa, ima galvoti apie savižudybę, tačiau netikėtai savo kambaryje aptinka magnetofoną, kurio įrašas kiekvieną naktį jį ragina nusižudyti.

Galiausiai supratęs, kad nėra Žoržas Kampo, jis priverčia Kristianą pasakyti tiesą: šios vyras buvo labai piktas žmogus, o ji ir Fredis – meilužiai. Jie visi prieš kelis mėnesius grįžo iš Honkongo ir jų niekas šiose apylinkėse nepažinojo. Po to, kai vyras sužinojo apie neištikimybę, grumtynių metu Fredis jį nušovė, o kūną palaidojo. Pjeras, kuris iš tiesų buvo išgerti mėgstantis atsargos seržantas, su Fredžiu susipažino viename iš barų. Pjeras buvo nugirdytas ir suorganizuota automobilio avarija, kurioje jis turėjo žūti ir būti atpažintas kaip Žoržas Kampo, tačiau planas nepavyko, nes Pjeras liko gyvas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 9°03′ š. pl. 165°39′ r. ilg.﻿ / ﻿9.050°š. pl. 165.650°r. ilg.﻿ / 9.050; 165.650

Atolo palydovinė nuotrauka
**Udžaė** (marš. *Wūjae*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra 122 km į vakarus nuo Kvadžaleino atolo (tarp šių atolų dar yra mažas Laės atolas).

Atolas rombo formos, ištęstas iš šiaurės vakarų į pietryčius. Koralinis rifas vakaruose kelete vietų pertrūkęs. Atolo žiedą sudaro 14 salelių; didžiausios – Udžaė, Enilamiegas, Ebetju. Bendras sausumos plotas – 1,86 km². Lagūna užima 185,9 km².

1529 m. atolą pasiekė pirmasis vakarietis – ispanas Alvaras de Saavedra. XIX a. atole veikė vokiečių kopros prekybinis punktas.

1998 m. Udžaės atole gyveno 448 žmonės. Dauguma jų susitelkę Udžaės salelėje, kurioje yra lėktuvų kilimo ir tūpimo takas.