recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Deborah Cali |
| --- |
|  |
| Kadras iš filmo „Moters skonis" |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1970 m. liepos 22 d. (52 metai) |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 1989–2002 |
| Užsiėmimas | aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Debora Kali** (it. *Deborah Calì*; g. 1970 m. liepos 22 d.) – italų aktorė.

Biografija
----------

Praėjusio amžiaus 9 dešimtmečio pabaigoje Kali buvo nuolatinė televizijos RAI šou DOC dalyvė.

1989 m. režisierius Lorenzo Onorati debiutuojančiai aktorei davė pagrindinį vaidmenį erotinėje komedijoje „Madame, nuda è arrivata la straniera". Per dešimtmetį ji nusifilmavo 11-oje filmų, kurių didžioji dalis buvo erotinio pobūdžio. Režisierius Tinto Brass, davęs jai nedidelį vaidmenį savo juostoje „Paprika", vėliau patikėjo pagrindinį trumpo metražo juostoje „Ultimo metro". 

Vienas paskutiniųjų jos vaidmenų buvo epizodinis pasirodymas TV seriale „Un giorno fortunato". Nuo 2002 m. vaidmens trumpo metražo filme „Concerto in onde corte" Kali praktiškai pasitraukė iš ekrano.

Filmografija
------------

* Madame, nuda è arrivata la straniera (1989)
* Malizia oggi (1990)
* Moters skonis (1990)
* Paprika (1991)
* Malù e l'amante (1991)
* La bambola (1991)
* Mutande pazze (1992)
* Provocazione fatale (1993)
* La ragnatela del silenzio - A.I.D.S. (1994)
* Ultimo metrò (1999, trampametražis)
* Improper Liaisons (1999)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Deborah Cali** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Asmeniniai finansai** |
| 
**Kreditas** ir **skola**
Kredito kortelė
Debeto kortelė
Skolos konsolidacija
Paskola
Skolintojas
Užstatas |
| **Darbo sutartis**
Darbo užmokestis
Netiesioginis atlygis
Akcijų opcionas |
| **Finansų planavimas**
Finansų patarėjas
Turto valdymas

---

 |
| **Finansai**
Finansų rinka
Finansų rinkos dalyviai
Įmonės finansai
Asmeniniai finansai
Viešieji finansai
Bankai ir bankininkystė
Finansinis reguliavimas |

**Debeto kortelė** (ISO 7810) – atsiskaitymo kortelė, naudojama kaip alternatyva gryniesiems pinigams atsiskaitant. Fiziškai beveik tokia pat, kaip kredito kortelė (tik kortelės numerio skaitmenys neiškilūs), bet debeto kortele galima atsiskaityti tik banko sąskaitoje esančiais pinigais – dėl to teoriškai negalima išleisti daugiau pinigų, nei yra sąskaitoje.

Žiūrint praktiškai, Lietuvoje dauguma bankų siūlo debeto korteles turintiems klientams pasiimti kredito limitą, tuo faktiškai jas padarydami kredito kortelėmis.

Esminis skirtumas tarp šių kortelių rūšių – debeto kortelių naudojimo mokesčiai paprastai yra gerokai mažesni, jomis dažniausiai negalima atsiskaityti ten, kur nėra elektroninių skaitytuvų (pvz. internete), ir tokių kortelių turėtojams bankai paprastai siūlo mažiau papildomų privilegijų.
|  |
| --- |
| Debbie Cameron |
|  
Debbie Cameron su Tommy Seebach 1981 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Deborah Cameron |
| Gimė | 1958 m. rugsėjo 14 d. (64 metai)  Majamis, Floridos vėliava Florida |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1976–dabar |
| Susijusi veikla | Etta Cameron, Tommy Seebach |

**Deborah (Debbie) Cameron** (g. 1958 m. rugsėjo 14 d. Majamyje, Floridoje) – iš Bahamų kilusi amerikiečių dainininkė.

Jos karjera prasidėjo 1976 metais, kai ji buvo apdovanota Perspektyviausios studentės prizu Majamio universiteto muzikos mokykloje. 1978 metais atlikėja persikėlė į Kopenhagą, kur tuo metu gyveno jos mama Etta Cameron. Čia Debbie Cameron veiklą tęsė kaip dainininkė ir 1979 metais pirmą kartą pasirodė 1979 m. „Eurovizijos" dainų konkurse kaip Tommy Seebach pritariančioji vokalistė. Po dvejų metų 1981 m. „Eurovizijos" konkurse su juo atlikę dainą „Krøller eller ej" duetas užėmė vienuoliktą vietą. Kūrinio autorius – Keld Heick.

Diskografija
------------

* 1999: *New York Date*
* 1996: *Be With Me*
* 1983: *Debbie Cameron*
* 1981: *Love On The Line* (su Tommy Seebach)
* 1979: *Maybe We* (su Buki Yamaz)
* 1978: *Brief Encounter* (su Richard Boone)

Nuorodos
--------

* Debbie Cameron svetainėje Internet Movie Database **(**angl.**)**

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Bamses Venner  *„Tænker altid på dig"*** |  **Danijos atstovė Eurovizijoje  (su Tommy Seebach)**1981 | Po to:**Brixx  *„Video, Video"*** |
**Pasvalio rajono savivaldybės taryba** – Pasvalio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Antanas Matulas (Pasvalio miesto tarybos pirmininkas) – 1990–1995 m.
* Gintautas Gegužinskas – 1995–2000 m. ir nuo 2003 m.
* Albertas Juozapas Petronis – 2000–2003 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Pasvalio rajono taryba 1990–1995 m.
* Pasvalio rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Pasvalio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Pasvalio rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Pasvalio rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Pasvalio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Pasvalio rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
Yungas kelias virš bedugnės krašto
**Jungaso kelias** (isp. *Camino de las Yungas*), **Mirties kelias** (*El Camino de la Muerte*) – 61 km ilgio kelias Bolivijoje, *Los Yungas* regione, jungiantis šalies sostinę La Pasą ir Koroiko miestelį. Kelias garsėja savo pavojingumu ir dažnai vadinamas pavojingiausiu pasaulio keliu. Kasmet šiame kelyje žūdavo 200-300 keliautojų. Kelio pakraščiai nužymėti kryžiais, žymi žūties vietas. 1983 m. liepos 24 d. autobusui nuriedėjus į bedugnę žuvo daugiau nei 100 žmonių.

Kelias nutiestas 1930 m. Čiako karo metu paragvajiečių kalinių. Tai viena iš arterijų, jungiančių La Pasą su Amazonija. Kelio vyraujantis plotis 3,2 m, skardžių aukštis siekia 600 m. 

Kelio pavojingumą ir didelį avarijų skaičių lemia keletas priežasčių:

* Jungaso kelias driekiasi kalnuotomis vietovėmis, didelę dalį glaudžiasi tarp 90° statumo uolos ir gilaus upės slėnio. Kelyje daug labai pavojingų posūkių ir nuokalnių.
* Jungaso regione dažnai smarkiai lyja ir labai dažnai laikosi labai tirštas rūkas (*baritú*), dėl to labai pablogėja matomumas ir kelio būklė
* Kelias yra labai siauras (juo sunkiai prasilenkia du sunkvežimiai), be to nėra apsauginių atitvarų, todėl automobiliui išsukus iš kelio tragiška nelaimė neišvengiama
* Kelio danga neasfaltuota, todėl po dažnų liūčių jis pavirsta slidžia purvyne
* Bolivijos automobilių parkas labai senas ir netvarkingas, todėl automobilis neretai pakliūna į avariją dėl techninių gedimų.

Viena iš svarbiausių kelio taisyklių, leidžiančių išvengti tragiškų nelaimių, leidžiantis nuokalne niekad nevažiuoti dešine kelio puse, o judėti palei išorinį kelio kraštą, kad nuokalne važiuojančio automobilio vairuotojas spėtų pastebėti kylantį automobilį. 

Nepaisant savo pavojingumo, Jungaso kelias yra turistų mėgiamas objektas. Ypač populiaru leistis keliu žemyn su kalnų dviračiu, tačiau kadangi automobilių eismas keliu tebevyksta, pasitaiko skaudžių eismo įvykių.

2006 m. baigtas statyti alternatyvus, saugus kelias į Koroiką.

Nuorodos
--------

* Nuotraukų galerija Archyvuota kopija 2013-06-06 iš Wayback Machine projekto.

### Šaltiniai

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Yungas šalia La Paso
**Las Jungasas** arba **Junga** (isp. *Las Yungas, Yunga*) – rytinė Andų kalnų dalis (500–2500 m aukštyje), išsidėsčiusi daugiausia Bolivijoje, taip pat Argentinoje, Peru ir Ekvadore. Vakaruose kyla į Puną, pietuose leidžiasi į Gran Čaką. Skiriamos Peru Junga, Bolivijos Junga ir Argentinos Junga.

Oras lietingas, šiltas ir drėgnas dėl rytinių vėjų. Dėl dažno lietaus susiformuoja rūkas, vadinamas baritu. Vyrauja džiunglių augalija (vadinamieji rūko miškai), tankūs sąžalynai. Svarbiausios auginamos kultūros yra kava, citrusai, koka, cukranendrės, bananai, papajos, moliūgai, burnočiai, bromelijos, kukurūzai. Jungoje didelė augalų ir gyvūnų įvairovė, daug endeminių rūšių. Kalnų šlaitais teka daug vandeningų upių ir upelių, sudarančių krioklius.

Jungoje gyvena nemažai afrikietiškos kilmės gyventojų (kolonijiniais laikais dirbo Jungos kasyklose), taip pat indėnų. Viena svarbiausių gyventojų veiklų – kokos auginimas.

Bolivijoje, Jungaso regione driekiasi vienas pavojingiausių pasaulyje kelių *Camino de las Yungas*.

Nuorodos
--------

* Gamtinė informacija


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Peru gamtiniai regionai** |  |  |
| Čala | Chanka | Omagva | Puna | Kečua | Rupa-Rupa | Suni | Junga |
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| [[Image:|200px|alt=|Dabartinis biometrinis Gernsio pasas]] |  |  |
| Dabartinis biometrinis Gernsio pasas |  | Jungtinės Karalystės pasas |

**Gernsio pasas** – Britanijos pasas, Gernsio Muitinių ir imigracijos departamento Pasų biuro išduodamas Britanijos piliečiams (*British citizens*).

Išvaizda
--------

Britanijos pasai, išduodami Gernsyje, šiek tiek skiriasi nuo tų, kurie išduodami Jungtinės Karalystės piliečiams.

Gernsio paso viršutinėje dalyje, kaip ir visų Britanijos pasų viršuje yra užrašas *European Union* ('Europos Sąjunga'). Tai rodo, kad nors Gernsis nėra ES narys, tačiau jo piliečiai Europos Sąjungoje turi specialų statusą. Žemiau užrašai *British Isles* ('Britų salos'), o po juo – *Bailiwick of Guernsey* ('Gernsio beilivikas').

Jungtinės Karalystės pasas po užrašu *European Union* turi užrašą *United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland* ('D. Britanijos ir Šiaurės Airijos Jungtinė Karalystė').

Kas turi teisę gauti tokius pasus
---------------------------------

Muitinių ir imigracijos departamento Pasų biuras Britanijos piliečių pasus išduoda tik Britanijos piliečiams, kurie yra Gernsyje prašymo pasui padavimo ir bus paso atsiėmimo metu.

Teisių išimtys
--------------

Kai kurie Britanijos pasai, išduoti Gernsyje, yra ribotų teisių: „turėtojas negali naudotis Europos Bendrijos lengvatomis, susijusiomis su įdarbinimu ar apgyvendinimu" (*holder is not entitled to benefit from European Community Provisions relating to employment or establishment*).

Teisių į lengvatas neturi Britanijos piliečiai, kurie yra gimę Gernsyje ir nėra susiję su Jungtine Karalyste gyvenimu joje (5 pragyventi metai iš eilės) ar kilme (JK kilęs bent vienas tėvų ar senelių). Jie vadinami specialiu terminu *Channel Islanders* ('Normandijos saliečiai').

Nuorodos
--------
| ***Gero apetito*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Bon Appétit |
| Kilmės šalis |  Ispanija Vokietija Šveicarija Italija Prancūzija |
| Režisierius | David Pinillos |
| Vaidina | Unax Ugalde  Nora Tschirner  Giulio Berruti  Xenia Tostado |
| Metai | 2010 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Gero apetito** (isp. *Bon Appétit*) – 2010 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Unax Ugalde – Danielius
* Nora Tschirner – Hana
* Giulio Berruti – Hugo
* Herbert Knaup – Tomas
* Xenia Tostado – Eva
* Sabina Schneebeli
* Rainer Guldener

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pradedantysis virėjas Danielius gauna darbą prestižinaime Ciuricho restorane. Čia jis susipažįsta ir įsimyli somelje Haną. Mergina atsako į jo jausmus, tačiau tuo pačiu metu ji susitikinėja su restorano savininku ir virtuvės šefu Tomu. Pastarasis yra vedęs ir neketina palikti šeimos net tada, kai Hana ima lauktis. Supratusi, kad Tomas nebus su ja, Hana išeina iš darbo ir grįžta į gimtąjį miestą. Negalėdamas jos pamiršti, Danielius vyksta iš paskos, norėdamas bet kokia kaina būti kartu su ja.

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Goya apdovanojimas – geriausias režisieriaus debiutas
* Malagos filmų festivalis – geriausias aktorius (U. Ugalde), geriausias scenarijus, žiuri apdovanojimas
| **Emilija Spudaitė-Gvildienė** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. rugsėjo 13 d.Rusija Topeliškės, Klovainių valsčius, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1965 m. liepos 2 d. (77 metai)Lietuva Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Panemunės kapinėse |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovė |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Emilija Spudaitė-Gvildienė** (1887 m. rugsėjo 13 d. Topeliškės, Klovainių valsčius, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – 1965 m. liepos 2 d. Kaunas) – Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1902 m. baigė Rygos miesto mokyklą, 1908 m. – Rygos Krotovos gimnaziją. 1909 m. pabaigoje persikėlė į Lietuvą, mokytojavo Žemaičių Kalvarijoje, Degučiuose.

Antkapis Panemunės kapinėse
Steigiamajomo Seimo narės. Iš kairės: Emilija Spudaitė-Gvildienė, Ona Muraškaitė-Račiukaitienė, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Salomėja Stakauskaitė, Magdalena Draugelytė-Galdikienė (1920 m.).
Pirmojo pasaulinio karo metais išvyko į Maskvą, 1915–1917 m. Maskvos lietuvių mokyklos mokytoja.

1918 m. grįžo į Lietuvą. Mokytojavo Pakruojo dviklasėje mokykloje, Šeduvos „Saulės" progimnazijoje. Moterų draugijos Pakruojyje ir Šeduvoje kūrėja.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovė.

1927–1928 m. – Lietuvos katalikių moterų draugijos centro valdybos pirmininkė. Ketvirtajame dešimtmetyje mokytojavo Balbieriškio, Kalvių, Kauno mokyklose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Emilija Sakadolskienė-Pakštaitė** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. balandžio 18 d. (68 metai)Čikaga |
| Tėvas | Balys Pakštas |
|  |
| Veikla | pedagogė ir chorvedė, muzikologė, muziko Balio Pakšto duktė. |

**Emilija Sakadolskienė-Pakštaitė** (1955 m. balandžio 18 d. Čikaga) – pedagogė ir chorvedė, muziko Balio Pakšto duktė.

Biografija
----------

Pirmieji muzikos mokytojai buvo tėvai, o vėliau skambinti fortepijonu mokė A. Kučiūnas, F. Ganz, S. Dortman ir T. Kozuch, dainuoti mokė A. Stephens, A. Peters ir N. Williams, smuikuoti P. Matiukas. 1973 m. baigė Marijos gimnaziją, vėliau lankė lietuvių kalbos ir literatūros kursus bei seminarus. 1976 m. baigė De Paulo universitetą Čikagoje ir iš muzikos pedagogikos įgijo bakalauro laipsnį, o 1985 m. tame pačiame universitete gavo muzikos magistro laipsnį. 1985 m. stažavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, nuo 1990 m. Marylando valstybinio universiteto edukologijos ir muzikos pedagogikos doktorantė, vėliau filosofijos mokslų daktarė.

Nuo 1976 m. mokytojavo Cicero, Čikagos ir Vašingtono pradžios mokyklose, dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą bei muzikos pedagogiką Čikagos, Vašingtono ir Marylando universitetuose. 1980–1983 m. buvo dienraščio "Draugas" redaktorė, 1989–1990 m. informacijos vedėja Lietuvos ambasadoje Vašingtone, vėliau vertėja. 1970–1988 m. kanklių ansamblio vadovė Čikagoje. Surengė nemaža koncertų, dalyvavo tautinių šokių ir dainų šventėse Čikagoje ir Toronte. Buvo „Dainavos" ansamblio chormeisterė ir dirigentė, vadovavo mergaičių „Audros" ir „Grandies" chorams, smuiku griežė F. Strolios vadovaujamame styginių orkestre. 1976–1984 m. Čikagos Lietuvių operos moterų choro chormeisterė, 1986–1988 m. Čikagos pedagoginio instituto etnografinio ansamblio muzikos vadovė, nuo 1989 m. „Dainos" choro vadovė Baltimorėje, MD. Chorą parengė 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

E. Sakadolskienė dalyvauja visuomeniniame gyvenime. 1988 m. kalbėjo Pasaulio lietuvių IV Kultūros kongrese Toronte. 1987 m. lapkričio 29 d. Čikagos katedroje Lietuvos krikščionybės 600 metų jubiliejiniame minėjime Clevelando ir Čikagos jungtinis choras atliko J. Govėdo giesmę chorui ir vargonams „Kristui karaliui" – dirigavo E. Sakadolskienė. Buvo 1991 m. 7-osios JAV ir Kanados lietuvių dainų šventės Čikagoje ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės dirigentė Kaune.

Nuo 1992 m. vadovauja APPLE muzikos kursams ir muzikos mokytojų kvalifikacijos kursams Lietuvoje. Su Čikagos kanklių ansambliu ir B. Pakšto birbynių trio įrašė ir išleido harmonizuotų lietuvių liaudies dainų plokštelę „Eikime mudu abudu" (1984).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Gentjana Rochi**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Gentjana Rochi |
| Gimimo data | 1994 m. rugsėjo 17 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Gostivaras, Šiaurės Makedonija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | KuPS |
| **Numeris** | 7 |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2xxx–20xx20xx–20xx2017–20182019– | xxxxJyPKKuPS | 0? 00(?)0? 00(?)42 0(39)44 0(38) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| nežinoma | Šiaurės Makedonija Š. Makedonija | 34 0(12) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Getjana Roči** (maked. *Гентјана Рочи* arba alb. *Gentjana Roçi* g. 1994 m. rugsėjo 17 d.) – albanų kilmės Makedonijos futbolininkė, puolėja, rungtyniavusi Šiaurės Makedonijos rinktinėje.

Karjera
-------

Karjereą pradėjo gimtinėje. Rungtyniavo Borec Veles ir ZFK Nase Taksi.

Bandė laimę Vokietijoje, atstovavo BV Cloppenburg ir Bayer 04 Leverkusen.

Nuo 2017 m. rungtyniavo Suomijoje. 2017–2019 m. atstovavo JyPK. Per du sezonus sužaidė 42 rungtynes aukščiausioje lygoje. Pelnė 39 įvarčius.

2019 m. perėjo į KuPS. 2021 m. tapo Suomijos čempione.

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

2022–2023 m. UEFA moterų čempionų lygos atrankos burtai lėmė, kad ekipa pateko į 5 atrankos grupę ir pusfinalyje susitiko su Lietuvos čempionėmis FC Gintra.

2022 m. rugpjūčio 18 d. įvyko pusfinalio rungtynės, kuriose Suomijos atstovės rezultatu 2-0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą". Įvarčius pelnė Nanne Ruuskanen ir Lavdije Begolli.

2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Jose kovojo **KuPS** ir Briuselio „RSC Anderlecht". Pagrindinis laikas baigėsi esant lygiam rezultatui (1:1). Pratęsimo metu komandos pelnė po įvartį ir rezultatas vėl buvo lygus (2:2). **KuPS** gretose du įvarčius pelnė Gentjana Rochi. Suomijos atstovės palaužė Briuselio „RSC Anderlecht" tik baudinių serijos metu. Gentjana Rochi pirmoji smūgiavo šioje serijoje ir po jos tikslaus smūgio rezultatas tapo 1-0. Galtutinė baigtis 4-3 lėmė, kad suomės iškovojo pergalę.

Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, **KuPS** futbolininkės, o finalininkės ir paguodos rungtynių dalyvės iš tolimesnių kovų iškrito.

Rinktinė
--------

Rungtyniavo Šiaurės Makedonijos nacionalinėje rinktinėje. Atstovavo šaliai 2017, 2019 ir 2022 m. Europos moterų futbolo čempionato atrankos cikluose.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2021 m. sezonas
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (pagal Soccerway)
4. ↑  Anderlecht v. KuPS (pagal Soccerway)

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY (žaidėjos statistika)
* FLASHSCORE (žaidėjos statistika)
* SOFASCORE (žaidėjos statistika)
* SOCCERDONNA (žaidėjos statistika)
* KuPS oficialioje svetainėje (apie žaidėją)
* kansallinenliiga.fi oficialioje svetainėje
* Globalsportsarchive (apie žaidėją)
| **Geo Milevasbulg. *Гео Милев*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1895 m. sausio 15 d.Radnevas, Stara Zagoros sritis |
| Mirė | 1925 m. gegužės 15 d. (30 metų)Sofija |
|  |
| Veikla | bulgarų poetas, vertėjas, politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Leipcigo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Geo Milevas |

**Geo Milevas** (bulg. *Гео Милев*, tikroji pavardė *Георги Мильов Касабов*, 1895 m. sausio 15 d. Radnevas, Stara Zagoros sritis – 1925 m. gegužės 15 d. Sofija) – bulgarų poetas, vertėjas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo filologiją 1911–1912 m. Sofijos ir 1912–1914 m. Leipcigo universitetuose. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, buvo sunkiai sužeistas į galvą, neteko akies. 1918–1919 m. gydėsi Berlyne, bendradarbiavo ekspresionistinės kūrybos žurnaluose „Die Aktion" ir „Der Sturm". 1919–1922 m. Sofijoje leido modernaus meno žurnalo „Vezni" (*Везни*). 1922 m. įstojo į Bulgarijos komunistų partiją, 1924 m. leido politizuotą žurnalą „Plamek" (*Пламък*).

Žymiausias kūrinys – herojinė romantinė poema Rugsėjis (September 1924 m. išspausdinta žurnalo Plamak), kurioje vaizduojamas 1923 m. Rugsėjo sukilimas. Jam pasirodžius areštuotas žurnalo tiražas. 1925 m. teisme nuteistas metams kalėjimo. Nužudytas policijoje per apklausą.

Tarp jo verstų poetų Sofoklis, Viljamas Šekspyras, Stefanas Malarmė, Polis Verlenas, Emilis Verherenas, Aleksandras Puškinas, Vladimiras Majakovskis ir kiti.

Bibliografija
-------------

* Žiaurus žiedas (Žestokįjat prasten), eilėraščių rinkinys, 1920 m.
* Ikonos miega (lkonite spjat), eilėraščių rinkinys, 1922 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Geo Milevas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 16 psl.
Meksiko Romos rajone nuo 2000 m. vyksta gentrifikacija: šiuolaikinis gyvenamasis namas šalia XX a. pr. neoklasicistinio pastato
**Gentrifikacija** (iš angl. *gentry* – „netituluota bajorija") – miesto rajono, dažniausiai esančio netoli centro, transformacijos procesas, kurio metu apleistas, žemesnes pajamas gaunančių socialinių sluoksnių gyvenamas rajonas tampa prestižiniu, pasižyminčiu aukštomis nekilnojamo turto kainomis. Per gentrifikaciją rajono aplinka tampa patrauklesnė, pagyvėja kultūrinis ir ekonominis gyvenimas, padidėja turistų dėmesys, sumažėja nusikalstamumas. Gentrifikacijos neigiami padariniai – padidėjusios būsto kainos ir senųjų gyventojų išsikraustymas, istorinio paveldo ir žaliųjų plotų naikinimas.

Gentrifikacija prasideda, kai į apleistą rajoną pradeda keltis aplinkinių rajonų ar iš kitur atvykę gyventojai. Dažnai tokiu rajonu iš pradžių susidomi neturtingi menininkai, studentai, kurių įsikūrimas suteikia vietovei patrauklumo, paslaptingumo ir sužadina kitų gyventojų dėmesį. Netrukus į rajoną pradeda investuoti nekilnojamo turto verslininkai, savivaldybė. Superkami ir atnaujinami apleisti pigūs būstai, degraduotos teritorijos, sutvarkoma aplinka, steigiamos kavinės, barai, galerijos, statomi nauji gyvenamieji namai, plečiama infrastruktūra. Kyla būstų kainos, nekilnojamo turto mokesčiai, keičiasi gyventojų sudėtis: senieji gyventojai, nebepajėgūs pragyventi, išsikelia į pigesnius miesto rajonus.

Gentrifikacija būdinga dideliems miestams. Lietuvoje ryškiausias gentrifikacijos pavyzdys – Užupio rajonas Vilniuje. Gentrifikacijos požymiai pastebimi ir Naujininkuose bei Stoties rajone, Kaune – Žemuosiuose Šančiuose.

Gentrifikacijos terminą pirmąkart panaudojo britų sociologė Rut Glas (*Ruth Glass*) 1964 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gentrifikacija*, Lietuvių kalbos naujažodžių duomenynas. Nuoroda tikrinta 2020-05-10.
2. 1 2  *Ar Lietuvoje vyksta gentrifikacija? Kaip ji pasireiškia? Ir ar aš prie jos (ne)prisidedu?*  Gyvenimas per brangus, 2019 m. rugsėjo 26 d. Archyvuota 2020-05-14. Nuoroda tikrinta 2020-05-14.
3. ↑  Rowland Atkinson, Gary Bridge, „Gentrification in a Global Context: The New Urban Colonialism". Gentrification in a Global Context. London: Routledge, 2005 m. p. 4. ISBN 978-0-415-32951-4.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gentrifikacija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Just 4 Fun |
| Kilmė | Sarpsborgas, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Žanrai | popmuzika |
| Kūrinių kalbos | anglų, norvegų |
| Aktyvumo metai | 1990–1991 |
| Susijusi veikla | ICY, Bobbysocks |
| Nariai |
| Hana Krog (norv. *Hanne Krogh*)  Mariana Antonsen (norv. *Marianne Antonsen*)  Janis Grotas (norv. *Jan Groth*)  Eirikuras Haiksonas (isl. *Eiríkur Hauksson*) |

**Just 4 Fun** (*just for fun*) buvo Norvegijos 10 deš. muzikos grupė, kurią sudarė Hana Krog, Mariana Antonsen, Janis Grotas ir Eirikuras Haiksonas.

Biografija
----------

Hanne Krogh
Jan Groth
Eiríkur Hauksson
Grupė buvo suformuota Sarpsborgo mieste pietų Norvegijoje, suburta 1988 metais garsaus norvegų atlikėjo ir radijo laidų vedėjo Toro Anderseno. Gyvavimo pradžioje grupė grojo vasaros festivaliuose. Vėliau ji koncertavo įvairiuose Norvegijos miestuose. 1990 metais išleido debiutinį albumą „Ren 60".

1991 m. Norvegijos transliavimo bendrovė NRK pakvietė „Just 4 Fun" dalyvauti artėjančioje „Eurovizijoje", vyksiančioje Romoje (Italija). Muzikantai sutiko su šiuo pasiūlymu, juolab kai kurie iš jų jau turėjo galimybę dalyvauti šiame konkurse. Hanne Krogh „Eurovizijoje" Norvegijai atstovavo du kartus: 1971 m. (užėmė 17 vietą) ir 1985 m. (kaip dueto „Bobbysocks" narė, tapo konkurso nugalėtoja), o 1986 metais Eiríkur Hauksson reprezentavo Islandiją kaip trio „ICY" narys (užėmė 16 vietą).

1991 m. „Eurovizijos" finale „Just 4 Fun" pasirodė su daina „Mrs. Thompson", tačiau atlikėjai su vos 14 taškų užėmė 17-ą vietą.

Iškart po dalyvavimo „Eurovizijos" dainų konkurse, grupė išleido antrąjį albumą „Those Were the Days". Tais pačiais metais „Just 4 Fun" baigė savo veiklą.

Buvęs grupės vokalistas Jan Groth 2014 m. rugpjūčio 27 d. mirė nuo vėžio, sulaukęs 68-erių metų.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Ren 60* (1990)
* *Those Were the Days* (1991)

### Singlai

* *Those were the days* (1991)
* *All I really wanna do* (1991)
* *A dream and a prayer* (1992)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Eurovision Song Contest 1991" (anglų). eurovision.tv.
2. ↑  „Sangeren Jan Groth er død". vg.no. 2014-08-27.

Nuorodos
--------

* Daina *Mrs. Thompson*

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ketil Stokkan  *„Brandenburger Tor"*** |  **Norvegijos atstovai Eurovizijoje**1991 | Po to:**Merethe Trøan  *„Visjoner"*** |
| Brinkliškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Brinkliškių piliakalnisBrinkliškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°31′35.4″ š. pl. 25°55′57.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.526500°š. pl. 25.932528°r. ilg.﻿ / 55.526500; 25.932528Koordinatės: 55°31′35.4″ š. pl. 25°55′57.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.526500°š. pl. 25.932528°r. ilg.﻿ / 55.526500; 25.932528 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Daugailių seniūnija |
| Aukštis | 6 m |
| Plotas | 28x14 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AV1639 / 7040 |

**Brinkliškių piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 7040; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1639; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A692P) ir gyvenvietė Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, Brinkliškėse, Daugailių seniūnija. Pasiekiamas keliu Lukošiūnai – Gateliai pravažiavus Brinkliškio kaimą ir aukštumoje pasukus per laukus į dešinę pietryčių kryptimi, už 150 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos rytinėje, aukščiausioje dalyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 28x14 m dydžio, 1 m aukštesniu šiaurės vakarų kraštu. Pietiniame šlaite, 1 m žemiau aikštelės yra 20 m ilgio, 10 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 4-6 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, šiaurės vakarų aikštelės pusėje stovėjusio trianguliacijos bokšto griovio. Aikštelės vidurys dirvonuoja, jos šonai ir šlaitai apaugę pušimis.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečio pradžia. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Daugailių II piliakalnis 6 km | Gatelių piliakalnis 3 km | Ūžėniškių piliakalnis 7 km |  |
| Antilgės piliakalnis 2,5 km |  | Tolimėnų piliakalnis 8,5 km |
| Jonaukos piliakalnis 4,5 km | Antabaltės piliakalnis 3 km | Garbšių piliakalnis 12 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 42 (Nr. 97)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.320
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 216-217.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 45.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Brinkliškės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Brimhamo uolos
**Brimhamo uolos** (angl. *Brimham Rocks*) – balansuojančios uolos, esančios Šiaurės Jorkšyre, Anglijoje. Uolos stovi ant aukštos, maždaug 30 m aukščio, pakylos.

Uolas galima lankyti visais metų laikais; tipiškai nuo 8 valandos ryto, iki sutemų. Įėjimas nemokamas, bet už mašinų stovėjimą reikia susimokėti.

Čia yra daug uolinių darinių, susidariusių dėl vandens, apledėjimo ir vėjo sukeltos erozijos. Kai kurie dariniai yra nuostabių formų. Dauguma jų dėl išvaizdos gavo vardus. Norint surišti uolų darinių pavadinimus su jų formomis reikia kiek vaizduotės ir pažvelgti į juos reikiamu kampu. Pavadinimų pavyzdžiai – Sfinksas, Sarginis šuo, Kupranugaris, Vėžlys, Šokantis lokys. 

Vaikų televizijos laidelė *Roger and the Rottentrolls* buvo filmuojama prie Brimhamo uolų. Šeštojoje vaikų serialo *Knightmare* serijoje Brimhamo uolos naudojamos kaip viena iš filmavimo vietų, nors buvo panaudotos tik vieną kartą.

Brimhamo uolos vyrauja Bee Gees video klipe *You Win Again*.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* Uolų panoramaUolų panorama
* 
*
| Briliantinis juodasis BN |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| Tetranatrio (6*Z*)-4-acetamido-5-okso-6-[[7-sulfonato-4-(4-sulfonatofenil)azo-1-naftil]hydrazono]naftalen-1,7-disulfonatas |
| CAS numeris | [2519-30-4] |
| Cheminė formulė | C28H17N5Na4O14S4 |
| Molinė masė | 867,68 g/mol |
| SMILES | CC(=O)NC1=C2C(=C(C=C1)S(=O)(=O)[O-])C=C(C(=C2O)N=NC3=C4C=C(C=CC4=C(C=C3)N=NC5=CC=C(C=C5)S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-].[Na+].[Na+].[Na+].[Na+] |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° |  |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Briliantinis juodasis BN** (angl. *Brilliant Black BN; Brilliant Black PN, Brilliant Black A, Black PN, Food Black 1, Naphthol Black, C.I. Food Brown 1, C.I. 28440*) – sintetinis juodas diazo dažiklis, tirpus vandenyje. Paprastai naudojamas kaip tetranatrio druska, bet naudoja ir dikalcio ir tetrakalio druskas. Grynas atrodo kaip smulkūs milteliai ar grūdeliai.

Panaudojimas
------------

Naudojamas kaip maisto dažiklis, jo kodas **E151**. Juo dažo maisto puošinius, glaistus, desertus, saldumynus, ledus, garstyčias, raudonų vaisių džemus, nealkoholinius gėrimus, gardintus pieno gėrimus, žuvies pastą (surimi), ciegoriaus ikrus, kitus maisto produktus.

Sauga
-----

Manoma, kad gali sukelti alergines ar kitas nepakantumo reakcijas, ypač žmonėms, nepakenčiantiems aspirino. Atpalaiduoja histaminą, todėl gali pabloginti astmos simptomus.

Briliantinį juodąjį „Hiperaktyviųjų vaikų paramos grupė" (angl. *Hyperactive Children's Support Group*) rekomenduoja nenaudoti vaikų maiste. Šis dažiklis uždraustas Kanadoje, JAV, Suomijoje, Japonijoje. Iki 2001 m. buvo uždraustas Norvegijoje, bet po to draudimą atšaukė dėl prekybinių ryšių su kitomis valstybėmis. Tačiau galioja neoficialus susitarimas, kad Norvegijos maisto gamintojai jo nenaudos maisto ir saldumynų gamyboje.

Nuorodos
--------

1. ↑  Brilliant Black PN concentration limits
**„Brihatkatha"** (skr. बृहत्कथा = IAST: *Bṛhatkathā* – 'didysis pasakojimas') – senovės indų epas. Kaip spėjama, jis sukurtas paišači prakritu, o jo autorystė priskiriama Gunadhjai. Manoma, kad „Brihatkatha" buvo parašyta Pratišthanoje – Andhros arba Satavahanų imperijos sostinėje Godavari upės pakrantėje (kažkur tarp II a. pr. m. e. ir III(?)-V a.), nors neatmetama, kad tai galėję įvykti ir šiaurės Indijoje (Kaušambyje ar Udžaine).

Originalus „Brihatkathos" tekstas neišliko. Dėl savo archajiškos tarmės buvo prastinamas, perpasakojamas į sanskritą ar kitus prakritus. Tiksliausia „Brihatkathos" pernaša laikomas Budhasvamio *Bṛhatkathā-śloka-saṁgraha* (prieš X a. remiasi nepalietiška redakcija). Nors šis kūrinys eiliuotas, bet, manoma, atitinka „Brihatkathos" stilių (tiesa, perteikia mažiau nei pusę originalo). Siužetiškai artimas kūrinys yra Sanghadasos *Vāsudevahiṇḍī* (~V a.) – tai prakritinis kūrinys, tekstas atpasakotas fragmentiškai, pakeisti veikėjų vardai. Apie aštuntadalį „Brihatkathos" pasakojimo perteikia tamilų autoriaus Konkuveliro kūrinys *Peruṅkatai* (~X a.).

Spėjamos „Brihatkathos" versijų sąsajos
Be to, XI a. Kašmyro šaivų autorius Somadeva savo kūrinyje *Kathāsaritsāgara* remiasi nežinoma šiaurės vakarų Indijos „Brihatkathos" atmaina, kuri galėjusi būti sukurta paišači proza. Kašmyrišką tradiciją seka ir Kšemendros *Bṛhatkathāmañjarī*.

Originalus „Brihatkathos" tekstas veikiausiai prasidėjo autobiografiniu Gunadhjos pasakojimu, sekant dėstymo forma, kurią dažnai naudojo vėlesni romanistai.

Tekstas buvo tęsiamas, arba pradedamas, nuo Avantės istorijos po karaliaus Pradjotos (apie 480 m. pr. m. e.), vieno iš Udajanos (Vasavadatos vyro) uošvių mirties. Šis pasakojimas ilgainiui virsta išgalvotu siužetu, kai vieną Pradjotos įpėdinių pagrobia burtininkas (vidjadhara). Burtininkų karalius Naravahanadata įsikiša, kad išlaisvintų karalių ir atstatytų teisingumą, ir pradeda pasakojimą apie tai, kaip jis tapo valdovu.

Šaltiniai
---------

* Winternitz, Moriz, 1971, *A history of Indian literature*, vol. 3, New York: Russell & Russell
AB „Lietkabelis" administracinis pastatas J. Janonio gatvėje
**AB Lietkabelis** – izoliuotų elektros laidų ir kabelių gamybos akcinė bendrovė Panevėžyje, J. Janonio g. 4, LT – 5319 Panevežys.

Gamyba
------

Gamina instaliacinius laidus (jėgos, ryšio ir duomenų perdavimo, montavimo, elektros tiekimo, elektros įrangos, pramonės sprogdinimo darbams) ir kabelius (jėgos, ryšio ir duomenų perdavimo, stacionariosios instaliacijos), emaliuotuosius laidus šaldytuvams, televizoriams, elektros varikliams, laidų pynes transporto priemonėms.

Pajamos 2007 m. – apie 95,0 mln. Lt, eksportas (daugiausia į Didžiąją Britaniją) sudarė – 70 % apyvartos, dirbo 600 darbuotojų.

Istorija
--------

Lietkabelio gamykla 1989 metais
Gamykla „Lietkabelis" įkurta 1958 m. Gamino emaliuotuosius laidus, 1962 m. pradėjo gaminti instaliacinius laidus ir kabelius. 1986 m. pradėtas eksploatuoti naujas emaliuotų laidų cechas. 1988–1989 m. pasiekti didžiausi gamybiniai pajėgumai – pagaminta 12 000 t emaliuotų ir 250 000 km instaliacinių laidų. Nuo 1992 m. dalį produkcijos eksportuoja. 1993 m. privatizuota, tapo akcine bendrove. 1993 m. liepos 9 d. įvyko steigiamasis akcininkų susirinkimas. Nuo 2000 m. įmonę valdė investicijų bendrovė „Hermis Capital", įstatinis kapitalas sudarė 17 032 416 Lt. 2006 m. 87,5 % akcijų valdė bendrovė „Metbalta".

Kultūra
-------

Įmonėje veikė mišrusis choras „Čiūto" (vadovė Dalia Gaspariūnienė-Kremenskaitė) dalyvavęs 1990 Lietuvos tautinėje dainų šventėje Vilniuje, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Kaune ir Vilniuje, daugelyje kitų kultūros renginių: 1993 m. ir 1996 m. J. Bendoriaus mišriųjų chorų festivalyje Marijampolėje, 1997 m. Aukštaitijos dainų šventėje Zarasuose. Konkursuose bei festivaliuose choras pelnė ir prizinių vietų, padarė įrašų Lietuvos radijui. 1988 m. koncertavo Jugoslavijoje (Belgradas), 1989 m. Ukrainoje (Kijevas), 1993 m. Lenkijoje, Slovakijoje, Čekijoje ir Vengrijoje.

Reprezentacinė Panevėžio vyrų krepšinio komanda 1993–1996 m. žaidė su bendrovės pavadinimu „Lietkabelis", dalyvavo LKL ir BBL turnyruose. Vėliau komandos pavadinimas keitėsi, keičiantis rėmėjams.

Nuorodos
--------

* Panevėžio „Lietkabelio" svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietkabelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 145 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lietaus šokis Etiopijoje
**Lietaus šokis** – ritualinis šokis, skirtas prikviesti lietų ir užtikrinti derliaus subrendimą. Lietaus šokio tradicijos žinomos daugelyje žemdirbių kultūrų – nuo senovės Egipto iki indėnų genčių ar Balkanų tautų.

Iš Europos lietaus iškvietimo ritualų geriausiai žinomas bulgarų ir rumunų šokis *paparuda* – mergina, apsirengusi iš vynuogių ir šakelių pintu drabužiu, šokdama ir dainuodama kaimo gatve, sustoja ties kiekvienu namu, kurio gyventojai ją aplieja vandeniu. Kitose pietų slavų šalyse buvo panašus, nuo pagoniškų laikų išlikęs šokis Perperuna.

Indėnai čerokiai kviesdavo lietų, kad šis nupraustų žemę ir išvaikytų piktas dvasias. Būdavo kreipiamasi į protėvių dvasias, kad šios iškviestų lietų. Indėnai zuniai šokdavo lietaus šokį pasidabinę plunksnomis ir turkio vėriniais, kurie simbolizuoja vėją ir vandenį. Majai tiki, kad lietus užgimstantis kalnuose, todėl keliauja ten, ir ritualais bando jį iškviesti.

Čečėnai sausros kaltininkais laikė gyvates ir varanus. Jie gaudydavo ir papjaudavo gyvates bei ardydavo varanų lizdus. Totorių mula, užėjus sausrai, su vyriausiais kaimo vyrais papjaudavo aviną ir melsdavosi. Paruoštą avieną suvalgydavo iki paskutinio gabalėlio, o kaulus užkasdavo švarioje vietoje. Po pietų, visi kaimo gyventojai eidavo prie upės ir laistydavosi vandeniu.

Lietuvoje žinomas ritualinis laistymasis vandeniu Velykų laikotarpiu, taip magiškai siekiant užtikrinti lietų per vasarą.
| ***Lietaus žmonės*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Rain People |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Francis Ford Coppola |
| Scenaristas (-ai) | Francis Ford Coppola |
| Metai | 1969 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Lietaus žmonės** (angl.  *The Rain People*) – 1969 m. režisieriaus Francis Ford Coppola sukurta drama, apdovanota pagrindiniu San Sebastiano kino festivalio prizu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Shirley Knight – Natali Ravena
* Robert Duvall – Gordonas
* James Caan – Džimis Kilgonas
* Marya Zimmet – Rozali

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sužinojusi, kad laukiasi, Natali nusprendžia, kad jai reikia atokvėpio nuo šeimos ir automobiliu išvyksta į kitą šalies pusę. Pakeliui ji paima keistoką pakeleivį Džimį, pravarde Žudikas – buvusį futbolininką, patyrusį galvos traumą. Keliaudama su juo, Natali sprendžia dilemą: likti su Džimiu ar grįžti namo, pas vyrą. Situacija dar labiau komplikuojasi, kai ji susipažįsta ir susidomi kelių patruliu Gordonu...
**Relikvijorius** – katalikų liturginis reikmuo šventųjų relikvijoms laikyti. Rodant pagarbą viduje saugomam turiniui, relikvijoriai visais laikais buvo daromi iš patvarių ir brangių medžiagų, puošiami ir saugomi kaip didžiausias turtas. Kiekviena bažnyčia siekė jų turėti kuo daugiau, ypač buvo vertinamos viso šventojo kūno ar svarbios jo dalies – galvos ar rankos relikvijos. Šventųjų palaikų arba Šv. Kryžiaus dalelių pirkimas ir dovanojimas Europoje buvo įprastas reiškinys, turėjęs ne tik religinę, bet ir politinę reikšmę, tokiu būdu buvo įtvirtinami ryšiai tarp valstybių ir įtakingų giminių.

Lietuvoje
---------

Šv. Stanislovo relikvijorius. 1500–1503 m. Bažnytinio paveldo muziejus
Nuo XVI a. relikvijorių būta ne vienoje Lietuvos parapijoje. Šiuo požiūriu turtingiausia buvo Vilniaus katedra. Joje nuo XVI a. pradžios buvo gerbiami, o nuo XVII a. viešai konfesijoje išstatyti, vėliau ir kitoms bažnyčioms pradėti dalinti karalaičio šv. Kazimiero palaikai, iki šiol esantys didžiausia katedros vertybe. Jos lobyne taip pat kauptas iš svetur atvežtų šventųjų relikvijų rinkinys. Pirmoji – iš Krokuvos gauta Lenkijos globėjo šv. Stanislovo relikvija.

Relikvijorių tipai
------------------

Romos ir kitų Europos miestų bažnyčiose neretai būdavo įrengiami sarkofagai (konfesijos), kuriuose uždaryti šventųjų kūnai. Anksti atsirado specialiai Šv. Kryžiaus relikvijoms skirti, kryžiaus ar ikonos pavidalo, ornamentais ir religiniais atvaizdais dekoruoti futliarai – staurotekos. Gotikinių katedrų ir vienuolynų lobynuose saugomi „kalbantys" relikvijoriai, išsiskiriantys informatyvia, viduje esančios relikvijos pobūdį atitinkančia antropomorfine (galvos, rankos ar kojos) forma. Jie atsirado IX a. itin populiarūs tapo vėlyvaisiais viduramžiais, neretai buvo kuriami dar ir baroko laikais. Šiems dirbiniams giminingos hermos – šventųjų skulptūrėlės arba biustai, kurių viduje būdavo įdedamos relikvijos. XII a. pabaigoje pradėtos daryti vadinamosios ostensorijos, kuriose nedidelė relikvija būdavo dedama į stiklinį rutulį ar cilindrą, o šis įstatomas į puošnų bokštelio pavidalo stovą. Europoje plačiai paplito ir Lietuvos bažnyčių turto sąrašuose XVI a. dažnai minėti kryžiaus ar plaketės pavidalo pacifikalai, duodami bučiuoti tikintiesiems.

Literatūra
----------

* *Bažnytinio paveldo muziejus: muziejaus gidas* – Vilnius: Bažnytinio paveldo muziejus, 2010
* *Jėga ir grožis jo šventovėje: Vilniaus arkivyskupijos sakralinės vertybės Bažnytinio paveldo muziejuje* – Vilnius: Bažnytinio paveldo muziejus, 2013
* Lietuvių žodynas
| **Vlodzimežas Antonievičius lenk. *Włodzimierz Antoniewicz*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1893 m. liepos 15 d.Sambiras |
| Mirė | 1973 m. gegužės 20 d. (79 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | Lenkijos archeologas |
| Organizacijos | Varšuvos universitetas |
| Pareigos | rektorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Vlodzimežas Antonievičius |

**Vlodzimežas Antonievičius** (lenk. *Włodzimierz Antoniewicz*, 1893 m. liepos 15 d. Sambiras, Ukraina – 1973 m. gegužės 20 d. Varšuva) – Lenkijos archeologas.

Biografija
----------

Baigė Lvovo gimnaziją, studijavo geografiją ir archeologiją Lvovo, Jogailos, Vienos Paryžiaus Prahos universitetuose. 1914 m. sunkiai sužeistas fronte. 1918 m. apgynė daktaro disertaciją apie gintaro reikšmę priešistorinėje Europoje.

1916-1918 m. dirbo Vavelio muziejuje. 1918-1920 m. Lenkijos laikinosios vyriausybės kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, Poznanės universiteto docentas. Nuo 1920 m. Varšuvos universiteto dėstytojas, 1923 m. profesorius, 1936-1939 m. rektorius, Archeologijos katedros vedėjas. 1925-1933 m. su pertraukomis dėstė Vilniaus universitete, tvarkė universiteto archeologinio muziejaus rinkinius. Nuo 1952 m. Lenkijos mokslų akademijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Vadovavo Lenkijos archeologinių paminklų (daugiausia prie Vyslos) tyrinėjimui, buvo žurnalo „Wiadomošci archeologiczne" redaktorius. Bendradarbiavo su Lietuvos archeologais, 1934 m. vadovavo Mėžionių pilkapyno tyrimams. Paskelbė apie 300 darbų iš archeologijos (dalis susiję su Lietuva), istorijos, muziejininkystės, etnografijos, geografijos, religijų istorijos.

Bibliografija
-------------

* Baba kamienna w Dźwinogrodzie, 1916
* Archeologia przedhistoryczna jako przedmiot nauczania, 1921
* Pochodzenie i gatunki bursztynu w Europie, 1923
* Pradzieje ziem polskich, 1927
* Archeologia Polski. Zarys czasów przedhistorycznych i wczesnodziejowych ziem Polski, 1928
* O religii dawnych Słowian, 1948–1949
* Historia sztuki najdawniejszych społeczeństw pierwotnych, 1957
* Religia dawnych Słowian, 1957
* Mapa grodzisk w Polsce; Lenkijos piliakalnių žemėlapis, su kitais, 1964

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Vlodzimežas Antonievičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 596 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°05′36″š. pl. 23°08′40″r. ilg.﻿ / ﻿56.0933°š. pl. 23.1445°r. ilg.﻿ / 56.0933; 23.1445

|  Šiupylių šv. Aloyzo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šiupyliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | apie 1924 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Aloyzo bažnyčia.*
**Šiupylių šv. Aloyzo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šiupylių kaime, prie Kuršėnų–Gruzdžių kelio. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

1619 m. karaliaus revizoriai netoli Šiupylių, ant kalvos, išrinko vietą bažnyčiai ir skyrė jai Šiupylių kaimą (23 valakus). Fundacija 1623 m. patvirtinta. 1625 m. įsteigta parapija pavadinta *Užmušiu*. Bažnyčia 1799 m. ir 1846 m. atstatyta. Ji 1842 m. tapo filija.

1915 m. sudegė bažnyčia ir visi klebonijos trobesiai. Apie 1924 m. bažnyčia atstatyta. Ją statė broliai Adomas ir Juozas Valeikiai iš Vorelių kaimo.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Vienanavės bažnyčios viduje įrengti 3 altoriai, lubos išgaubtos. Šventoriaus tvora žema. Jame yra išlikusi sena varpinė. Į ją 1992 m. kovo 22 d. įkeltas 82 kg varpas, Gruzdžių klebono Edvardo Zeidoto rūpesčiu nulietas Maskvoje.

Galerija
--------

* Bažnyčia su varpineBažnyčia su varpine
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Paminklas pavasarininkamsPaminklas pavasarininkams
**Liaudies ūkis** – Lietuvos mėnesinis, 1990 m. dvisavaitinis ekonomikos žurnalas, ėjęs 1958–1990 m. Vilniuje.

Žurnalas
--------

1958–1964 m. leido Valstybinė plano komisija, Liaudies ūkio taryba ir Ekonomikos institutas, 1965–1966 m. – Valstybinis plano komitetas ir Ekonomikos institutas, 1967–1990 m. – Valstybinis plano komitetas, Finansų ministerija ir Ekonomikos institutas. 1991 m. vietoje žurnalo „Liaudies ūkis" pradėtas leisti žurnalas „Lietuvos ūkis". Tiražas 2800 (1964 m.), 4600 egz. (1990 m.).

Rašė Lietuvos pramonės, statybos, žemės ūkio, transporto, prekybos, finansų plėtros, ekonomikos mokslo teorijos ir praktikos klausimais, spausdino įvairių šalių ekonominio gyvenimo apžvalgas.

Vyr. redaktoriai
----------------

* Algirdas Ivanauskas – 1958–1963 m.
* Alfonsas Jurgis Skripka – 1963–1988 m.
* Liubomiras Viktoras Žeimantas – 1988–1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapas Vytas Urbonas. *Liaudies ūkis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 79 psl.