recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

***Paviršinių nuotekų debito reguliavimas*** - skirtas maksimaliam paviršinių (lietaus, sniego tirpsmo) nuotekų debito laikinam debito sulaikymui, sukaupiant dalį nuotekio rezervuare.

Paviršinės nuotekos
-------------------

***Paviršinės nuotekos*** susidaro lietui lyjant ar sniegui tirpstant ant nelaidžių ar mažai laidžių dangų: stogų, šaligatvių, gatvių, aikščių. Paviršinių nuotekų šalinimo sistema turi greitai ir saugiai pašalinti lietaus ir sniego tirpumo nuotekas iš gyvenvietės teritorijos, kad nebūtų užtvindytos gatvės, namų rūsiai, gamybinės bei komercinės patalpos.

Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių taikymas
--------------------------------------------------------

Debito reguliavimo įrenginys gali būti įtaisomas - įrengiamas lietaus nuotake arba šalia jo. 

Debito reguliavimo įrenginių taikymas

Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių paskirtis
---------------------------------------------------------

***Paviršinių nuotekų debito reguliavimo įrenginių paskirtis:***

1. Leidžia sumažinti žemiau įrenginių esančių lietaus nuotekų vamzdynų skersmenį;
2. Naujos teritorijos turi galimybe pasijungti į senus lietaus nuotekų tinklus;
3. Išlygina pikinį paviršinių nuotekų debitą.

Akumuliacinės talpos
--------------------

Akumuliacinė talpos paskirtis – sulaikyti, didelio intensyvumo lietaus ir sniego tirpsmo kiekį. Akumuliacinės talpos projektuojamos taip, kad kauptų paviršinį nuotėkį ir sulaikytų iki jis bus išleidžiamas dalimis arba visas iki kito nuotėkio. Akumuliacinės talpos gali būti įrengiamos kartu su infiltracine sistema, taip dalį sulaikytų paviršinių nuotėkų transformuodamas į požeminį vandenį. Sausuoju metų laiku įrenginiai gali būti visiškai tušti. 

Sulaikymo baseinas

* STR 2.07.01-2003 priedas 21.. Vandentiekis ir nuotekų šalintuvas. Pastato inžinerinės sistemos. Lauko inžineriniai tinklai. 2003;
* Paviršinių nuotekų tvarkymo reglamentas, 2007;
**Vietovardis** (arba ***toponimas***; nuo sen. gr. τόπος – „vieta", *ὄνομα* – „vardas") – tikrinis bet kokio geografinio objekto (vietovės) pavadinimas. Visų konkrečios vietos vietovardžių visuma vadinama **toponimija**. Tarpdisciplininis mokslas, nagrinėjantis, fiksuojantis vietovardžius yra **toponimika**.

Pagal vietovardžius galima atsekti vietos istorinę raidą, etninę sudėtį, geografinę padėtį. Vietovardžiai yra svarbus tautos, kalbos paveldo elementas, dažnai išliekantis dar ilgai po to, kai išnyksta kalba ir tauta, iš kurios jis kilęs.

Vietovardžiai pagal apibūdinamą objektą skirstomi smulkiau:

* Oikonimai – gyvenviečių pavadinimai;
* Vandenvardžiai – vandens telkinių pavadinimai;
* Dimonimai – miškų pavadinimai;
* Oronimai – kalnų pavadinimai;
* Urbanonimai – miesto objektų (gatvių, aikščių, skverų ir kt.) pavadinimai;
* Makrotoponimai – stambių objektų pavadinimai;
* Mikrotoponimai – smulkių objektų (pievų, kalnelių, balų, griovių, miškelių) pavadinimai.

Nuorodos
--------

* Lietuvos vietovardžiai
**Danutė Lapienė-Staponaitė** (1956 m. vasario 28 d. Vilkyčių k. Šilutės r.), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Baigusi Priekulės vaikų muzikos mokyklą (akordeono specialybė), 1971–1975 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Kvedaraitė). 1975–1984 m. neakivaizdiniu būdu studijavo choro dirigavimą Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. B. Jankauskas).

1975 m. pradėjo mokytojauti Pagėgių vaikų muzikos mokykloje, 1976–1983 m. vadovavo Smalininkų žemės ūkio technikumo mišriajam chorui (80 dalyvių), kurį parengė 1978 m. respublikinei chorų apžiūrai (laimėjo trečiąją vietą) ir 1980 m. respublikinei dainų šventei. Daug metų dirbo su Jurbarko suaugusiųjų chorais: 1979–1985 m. vadovavo centrinės ligoninės moterų chorui – parengė 1980 m. ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1983–1990 m. vadovavo kultūros rūmų vyrų chorui – parengė 1985 m. ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo vyrų chorų sąskrydžiuose Ariogaloje, respublikiniuose konkursuose pelnė pirmąsias ir antrąsias vietas, 1989–1990 vadovavo rajkoopsąjungos moterų chorui – parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje. Chorai dalyvavo Jurbarko rajono dainų šventėse ir respublikiniuose chorų sąskrydžiuose, nemažai koncertavo.

D. Lapienė gražių kūrybinių laimėjimų pasiekė su moksleivių chorais.

Nuo 1977 m. mokytojauja Jurbarko A. Sodeikos vaikų muzikos mokykloje ir nuo 1992 m. vadovauja jaunių chorui. 1992 m. choras dalyvavo vaikų chorų festivalyje Austrijoje (Gleinstafene), parengtas 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. A. Sodeikos muzikos mokyklos vokalinius ansamblius parengė ne vienam respublikiniam „Dainų dainelės" konkursui – 1990 m. merginų kvartetas tapo laureatu. 1991 m. pradėjo dirbti ir Jurbarko A. Giedriaus-Giedraičio vidurinės mokyklos muzikos mokytoja ir merginų choro vadove. Chorą parengė 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei, 1995 m. Baltijos ir Siaurės šalių chorų festivaliui Rygoje (Latvija) ir 1997 m. analogiškam festivaliui Gotlande (Švedija), 1995 m. choras dalyvavo chorų festivalyje Austrijoje, koncertavo Vokietijoje (Bernburge). Merginų choro koncertų programose per 50 pasaulietinės ir religinės muzikos kūrinių (chorui vargonais akompanavo ir kompozitorius Darius Lapinskas).

D. Lapienė 1994 m. Jurbarko kultūros rūmuose subūrė 30 dalyvių berniukų chorą, kuris pasirodo koncertuose, gieda bažnyčioje, su juo 1996 m. dalyvavo Žemaičių ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje. Mokytoja gerai moka anglų kalbą, yra Jurbarko rajono dainų švenčių, vyrų chorų sąskrydžių Ariogaloje ir zoninės dainų šventės Tauragėje dirigentė. 1995 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kėdainių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1991-08-30* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1969* |
|  |
|  *LDK priimtas 1792-01-10* |
|  |
| Ž • A • R |

**Kėdainių herbas** – Kėdainių miesto ir rajono heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Skydo laukas nuskeltas iš dešinės, heraldiškai dešiniajame apatiniame mėlyname lauke sidabrinė pasaga su trimis auksiniais kryžiais, kairiajame viršutiniame auksiniame lauke juodas erelio sparnas, sujungtas su juoda koja, kuri laiko gretimame lauke esančią pasagą.

Istorija
--------

Kėdainiai iki XIX a. buvo privatus miestas ir turėjo net kelis herbus. Kai miestas priklausė Kiškoms, Zigmantas Vaza suteikė Magdeburgo teises ir herbą (1590 m. balandžio 15 d.) – mėlyname skydo lauke sidabrinė pasaga (lenk. *potkowa*) su trimis auksiniais kryžiais. Viduryje pasagos dvi lašišos.

Vedus kunigaikščiui Kristupui Radvilai Oną Kiškaitę herbas buvo pakeistas. 1627 m. atsirado nuskeltas herbo skydas. Auksiniame lauke juodas erelio sparnas su koja, mėlyname pasaga su kryžiais. Tokį herbą 1648 m. balandžio 28 d. patvirtino valdovas Vladislovas Vaza.

Juodas erelio sparnas su koja yra dalis kunigaikštiškojo Radvilų herbo, o pasaga – Kiškų ir dalis pirmojo Kėdainių herbo.

XX a. susigražinus miesto herbą, šis buvo klaidingai perpieštas iš išlikusių XIX a. dokumentų. Tuomet erelio sparnas ir pasaga buvo skirtinguose laukuose ir nesujungti erelio koja. Toks klaidingas herbas buvo pasiūlytas ir 1969 m. kuris po poros metų buvo panaikintas.

Atkurtą Kėdainių herbą (dailininkas A. Tarabilda) patvirtino Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas 1991 m. rugpjūčio 30 d.
| Pavlikeniaibulg. *Павликени* |
| --- |
| 

PavlikeniaiPavlikeniai

43°14′34″ š. pl. 25°19′18″ r. ilg.﻿ / ﻿43.24278°š. pl. 25.32167°r. ilg.﻿ / 43.24278; 25.32167﻿ (Pavlikeniai)Koordinatės: 43°14′34″ š. pl. 25°19′18″ r. ilg.﻿ / ﻿43.24278°š. pl. 25.32167°r. ilg.﻿ / 43.24278; 25.32167﻿ (Pavlikeniai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Veliko Tirnovo sritis |
|  |
| **Meras** | Emanuil Manolov |
|  |
| **Gyventojų** (2014 m.) | 10 851  |
| **Plotas** | 42,221 km² |
| **Tankumas** (2014 m.) | 257 žm./km² |
| **Altitudė** | 144 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 5200 |
| **Tinklalapis** | Savivaldybės svetainė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Pavlikèniai |

**Pavlikeniai** (bulg. *Павликени*) – miestas Veliko Tirnovo srityje, šiaurės Bulgarijoje. Pavlikenų savivaldybės administracinis centras. Nutolęs 41 km nuo Veliko Tirnovo. 10 851 gyventojas (2014 m. duomenys). Per miestą eina Sofija–Varna geležinkelio linija.

Istorija
--------

Romėnų ir trakų laikais buvo svarbus keramikos ir puodininkystės centras. XIII–XIV a. vadintas *Marinopoltsi*.

Osmanų valdymo laikais gyventojų skaičius padidėjo. Bulgarų tautinio atgimimo metu, 1877–1878 m. turkai buvo priversti palikti vietovę, juos pakeitė bulgarai, atkeliavę iš Balkanų kalnų ir aplinkinių vietovių. Naujakuriai miestelį pavertė svarbiu amatų ir prekybos centru. Buvo pastatyta daug pastatų. 1943 m. suteiktos miesto teisės.

Miestų partnerystė
------------------

* Baltarusija Pružanai, Baltarusija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**1990 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai** – Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai, vykę 1990 m. kovo 24 d. (šeštadienį). Pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1933 m. savivaldybių tarybų rinkimų.[reikalingas šaltinis]

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Vilniui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 100 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas.

| Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai | Lietuvos vėliava |
| --- | --- |
| 1920 | 1922 | 1923 | 1926 | 1936 | *1990* | 1992 | 1996 | 2000 | 2004 | 2008 | 2012 | 2015 | 2016 | 2020 |
| Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimai | Lietuvos vėliava |
| 1919 | 1922 | 1926 | 1926 | 1931 | 1938 | 1993 | 1997–1998 | 2002–2003 | 2004 | 2009 | 2014 | 2019 | *2024* |
| Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimai | Lietuvos vėliava |
| 1990 | 1995 | 1997 | 2000 | 2003 | 2007 | 2011 | 2015 | 2015 (pakartotiniai) | 2019 | *2023* |
| Rinkimai į Europos Parlamentą Lietuvoje | Europos Sąjungos vėliava |
| 2004 | 2009 | 2014 | 2019 | *2024* |
| Referendumai Lietuvoje | Lietuvos vėliava |
| 1991 | 1992 m. gegužė | 1992 m. birželis | 1992 m. spalis | 1994 | 1996 m. spalis | 1996 m. lapkritis | 2003 | 2008 | 2012 | 2014 | 2019 (I) | 2019 (II) |
| **Karlis Zalė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1888 m. spalio 28 d.Mažeikiai, Lietuva |
| Mirė | 1942 m. vasario 19 d. (53 metai)Inčukalnis, Latvija |
| Palaidotas (-a) | Brolių kapai |
|  |
| Veikla | skulptorius |
|  |
| Alma mater | Petrogrado dailės akademija |

**Karlis Zalė** (latv. *Kārlis Zāle*, 1888 m. spalio 28 d. Mažeikiuose, Lietuva – 1942 m. vasario 19 d. Inčukalnis, Latvija) – Latvijos skulptorius.

Gimė (kaip *Johanas Karlis Leonhardas Zalite*) Mažeikiuose dirbusio mūrininko šeimoje. Augo Liepojoje. 1909–1913 m. mokėsi Kazanės dailės mokykloje, 1916 m. – Dailės skatinimo draugijos piešimo mokykloje Sankt Peterburge, 1917–1920 m. – Peterburgo dailės akademijoje. 1921–1923 m. studijavo Berlyne.

Po mokslų Rusijoje ir Vokietijoje grįžo į Rygą, kur dėstė skulptūrą (1936–1942 m. Latvijos dailės akademijoje, nuo 1936 m. – profesorius) ir ją kūrė.

Žymiausi darbai – Laisvės paminklas ir Brolių kapai Rygoje. Taip pat sukūrė monumentalių paminklų, skulptūrinių portretų (J. Rainio, 1927 m.), figūrinių kompozicijų („Žvejas", 1939 m.). Mokydamasis Berlyne patyrė konstruktyvizmo ir kubizmo įtaką. Kūriniams būdingas herojiškumas, patriotiškumas, monumentalumas, simboliškumas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Slava, Laima. „Kārlis Zāle". Latvian Cultural Canon.
2. ↑  Ieva Koncytė. *Kārlis Zāle*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014

Nuorodos
--------

* Zalė Karlis. Mažeikių krašto enciklopedija.
**Alazanis** (*Alazanio slėnis*) (rus. *Алазанская долина*) – pussaldis baltasis ir raudonasis gruziniškas vynas. Pavadinimas nuo Rytų Gruzijos Alazanio upės (gruz. ალაზანი), sudarančios Gruzijos sieną su Azerbaidžanu. Kadangi Alazanio slėnyje yra šilčiau, jame nokstančios vynuogės būna saldesnės nei kitose Gruzijos vietovėse.

Baltasis Alazanis
-----------------

Pussaldis vynas. Gardis su lengvu vaisių tonu. Šiaudų spalvos, išlaikomas tamsėja. Baltąjį alazanį tinka gerti su vaisiais, riešutais, desertais.

Daromas iš *Rkaciteli* (gruz. რქაწითელი *raudonas stiebas*) vynuogių. Tai viena seniausių vynuogių atmainų Gruzijoje, archeologai jų likučių rado 3-čio tūkstantmečio pr. m. e. keraminėse puodynėse. Neseniai *Rkaciteli* vynuogės imtos auginti Rytų Europoje, Australijoje ir ties Niujorku.

Raudonasis Alazanis
-------------------

Natūraliai pussaldis vynas, gaminamas iš *Saperavi* vynuogių. Skonis aksominis, harmoningas.

Nuorodos
--------

* История грузинского виноделия Archyvuota kopija 2009-03-23 iš Wayback Machine projekto.
* Грузинские вина «Марани» Archyvuota kopija 2010-10-08 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°15′25″ š. pl. 23°59′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25694°š. pl. 23.99861°r. ilg.﻿ / 55.25694; 23.99861

Kėdainių elektros aparatūros gamykla| Buvusi forma | valstybinė įmonė |
| Pramonė | elektronikos |
| Likimas | bankrutavo |
| Pirmtakas (-ai) | Kauno radijo gamyklos Kėdainių cechas |
| Įkurta | 1958 m. |
| Uždaryta | 1993 m. |
| Centrinė būstinė | Pramonės g. 19, Kėdainiai, Lietuva |
| Produktai | elektros varikliai, buitinė elektronika |
| Darbuotojų | 1710 (1985 m.) |

**Kėdainių elektros aparatūros gamykla** (KEAG, Kėdainių EAG) – buvusi įmonė, nuo 1958 m. veikusi Kėdainiuose, Pramonės rajone, Pramonės g. 19.

Gamykla įkurta 1958 m. vietoje Kauno radijo gamyklos Kėdainių cecho. 1967 m. tapo elektros variklių gamybos susivienijimo „Elfa" įmone. Gamino įvairius elektros aparatus – žemos įtampos aparatus, mažos galios elektrinius variklius, buitinius elektros prietaisus. 1985 m. veikė 6 mechanizuotos srovinės ir viena pusiau automatizuota linija. Kėdainių EAG gaminiai būdavo naudojami vietinėje rinkoje, vežami į kitas TSRS respublikas bei eksportuojami į 35 užsienio šalis. 1985 m. dirbo 1710 darbuotojų. Nuo pat gamyklos įkūrimo jai vadovavo Stasys Sakalys.

Kėdainių EAG pastatas 2020 m.
Po TSRS žlugimo įmonės veikla sustojo, o 1993 m. bankrutavo. Dabar gamyklai priklausiusiame sklype įsikūrusi „Norfos" prekių bazė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kėdainių elektros aparatūros gamykla*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 282
2. ↑  VALSTYBINĖ KĖDAINIŲ ELEKTROS APARATŪROS GAMYKLA, cr.lt
**Rimutis Klevečka** (g. 1956 m. sausio 10 d. Krasnojarskas) – Lietuvos diplomatas, Nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras.

Biografija
----------

1974 m. baigė Panevėžio J.Balčikonio vidurinę mokyklą, 1979 m. – Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą.

1979–1990 m. buvo Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto specialistas, vyriausias specialistas, vedantysis inžinierius, sektoriaus vadovas. 1990–1991 m. dirbo Lietuvos Pramonės ir prekybos ministerijos vyresniuoju specialistu, 1991–1993 m. Ekonomikos ministerijos vyr. specialistu, kuravo LT įmonių investicinius projektus,

1993–1994 laimėjus PHARE konkursą buvo paskirtas Ekonomikos ministerijos valstybės investicijų programų (VIP) vyriausiuoju ekonomistu. Atliko energetikos ir pramonės projektų įtraukiamų į VIP parengimą ir ekonominės naudos vertinimą.

1994–1997 m. dirbo patarėju ekonomikai Lietuvos ambasadoje Lenkijos Respublikoje.

1997–2001 m. – dirbo patarėju, ministru patarėju-Ekonomikos padalinio vadovu Lietuvos ambasadoje Rusijos Federacijoje.

2001–2002 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos patarėjas. 2002–2003 m. buvo Muitinės departamento direktoriaus pavaduotojas, 2003–2008 m. generalinis direktorius.

2008–2012 m. R.Klevečka buvo Lietuvos ambasadorius Slovėnijos Respublikoje.

2012–2013 m. Lietuvos Užsienio reikalų ministerijos Politikos planavimo departamento direktorius.

Nuo 2013 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos ambasadorius ypatingiems pavedimams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ambasadoriauti į Slovėniją išvažiuoja Rimutis Klevečka Archyvuota kopija 2015-01-06 iš Wayback Machine projekto. (cv.lt)

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Valerijonas Valickas** | **Muitinės departamento generalinis direktorius** 2004 - 2009 m. | Po to:**Antanas Šipavičius** |
| Prieš tai:**Giedrius Puodžiūnas(rezidavo Vienoje)** | **Lietuvos ambasadorius Slovėnijoje** 2008 - 2012 m. | Po to:**Izolda Bričkovskienė** |
| Alazanis |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 351 km |
| **Baseino plotas** | 10 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 98 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazas |
| **Žiotys** | Kura (Mingečauro tv.) |
| **Šalys** | Gruzija, Azerbaidžanas |

**Alazanis** (gruz. ალაზანი), **Ganychas** (azer. *Qanıx*) – upė Gruzijoje ir Azerbaidžane; Kuros kairysis intakas. Prasideda pietiniuose Didžiojo Kaukazo šlaituose, sutekėjus keliems nedideliems upeliams. Teka į pietus, nuo Achmetos pasuka į pietryčius ir teka Alazanio Agričajaus slėniu. Toliau teka Gruzijos-Azerbaidžano siena, pasuka į pietus ir įteka į Kuros upės Mingečauro tvenkinį.

Naudojama drėkinimui. Upės šlaituose išsidriekę vynuogynai. Pavasarį patvinsta. Yra kelios nedidelės hidroelektrinės.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Alazanis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, I t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1976. T.I: A-Bangis
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
Koordinatės: 55°17′8″ š. pl. 23°58′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28556°š. pl. 23.98056°r. ilg.﻿ / 55.28556; 23.98056


|  Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | reformatai |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kėdainiai |
| **Adresas** | Senoji g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | Mūras |
| **Pastatyta** | 1652 m. |
| **Stilius** | Renesansas |

**Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčia** – evangelikų reformatų maldos namai, įsikūrę Kėdainių senamiestyje, Senosios ir Didžiosios gatvių sankryžoje.

XVII amžiaus renesanso stiliaus Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčią 1652 m. pastatė Kristupas Radvila, ir jo sūnus Jonušas Radvila. Joje išlikusi renesansinė ąžuolinė sakykla, gausiai ornamentuota sudėtingais drožiniais, šoninėse nišose – ąžuolo paneliai. Bažnyčios rūsyje yra kunigaikščių Radvilų šeimos mauzoliejus. Kriptoje puošniuose renesanso ir baroko stiliaus sarkofaguose ilsisi Vilniaus vaivados, Lietuvos didieji etmonai Kristupas Radvila Perkūnas ir Jonušas Radvila bei jų šeimos nariai. Tai vienintelė sutvarkyta aukščiausio rango didikų kapavietė Lietuvoje. Dėl unikalios akustikos bažnyčioje vyksta koncertai ir kiti renginiai. Šioje Bažnyčioje meldžiasi ir Kėdainiuose gyvenantys evangelikai reformatai.

2001 m. pradžioje restauruoti kunigaikščių Radvilų likusių šeimos narių: Mikalojaus (1610–1611), Jurgio (1616–1617), Elžbietos (1622–1626) ir Stepono (1624–1624) sarkofagai. Sovietmečiu bažnyčia buvo paversta sporto sale.

* Bažnyčios vidus
* Sakykla
* Jonušo Radvilos kapas mauzoliejuje
* Varpinė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2009-02-20 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kėdainių evangelikų reformatų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Mykolas Giedraitis** |
| --- |
| Palaimintasis |
|  |
| Giedraičiai (giminė) |
| (Giedraičių herbas) |
| (Giedraičių herbas) |
|  |
| Gimė | apie 1420 m.Giedraičiai arba Videniškiai |
| Mirė | 1485 m. gegužės 4 d. (~65 metai)Krokuva |
| Palaimintasis |
|  |
|  **Vikiteka** | Mykolas Giedraitis |

**Mykolas Giedraitis** (lenk. *Michał Giedroyć*, g. apie 1420 m. Giedraičiai arba Videniškiai – 1485 m. gegužės 4 d. Krokuva) – vienuolis, palaimintasis. Minimas gegužės 4 d.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Nuo vaikystės silpnos sveikatos, luošas, vaikščiojo su ramentais. Į atgailos kanauninkų vienuolyną Bistryčioje (dab. Astravo rajonas) įstojo XV a. šeštame dešimtmetyje. Noviciatą baigė ir amžinuosius įžadus davė Krokuvoje. Manoma, 1461-1465 m. studijavo Krokuvos universitete ir įgijo filosofijos bakalauro laipsnį. Gyveno vienuolyne prie Šv. Morkaus bažnyčios Krokuvoje, buvo zakristijonas. Palaidotas prie didžiojo altoriaus.

Garsėjo šventumu, nuolankumu, pamaldumu. Daug laiko skyrė Nukryžiuotojo Jėzaus Kristaus garbinimui. Turėjo aiškiaregystės dovaną – išpranašavo, kad sudegs Šv. Morkaus vienuolynas. Prie kapo buvo meldžiama jo užtarimo.

Karstas pirmą kartą atidarytas 1521 m. palaikai buvo nesuirę. 1625 m. jo relikvijos perkeltos į sarkofagą viešam gerbimui. Nuo tada Lietuvoje ir Lenkijoje laikytas palaimintuoju, jo biografija įtraukta į šventųjų gyvenimo aprašymus. Pradėtas beatifikacijos procesas, bet 1634 m. pasikeitus beatifikacijos tvarkai, liko nebaigtas; XX a. pabaigoje atnaujintas. Kultą skatino atgailos kanauninkai ir Giedraičių giminė. Mykolas Giedraitis – zakristijonų globėjas.

Oficialiai paskelbtas palaimintuoju 2018 m. lapkričio 8 d.

Literatūra
----------

* P. Rabikauskas. Dievo tarnas Mykolas Giedraitis. Krikščioniškoji Lietuva, Vilnius, 2002 m.
* Serce z krzyżem. Bl. Michał Giedroyć 1425–1485 m. Materiały z obchodów Jubileuszu piećsetlecia śmierci Błogosławionego Kraków, 1988
* A. Bruździński. Michał Giedroyć, zwany błogosławionym, na tle duchowości Zakonu Kanoników Regularnych od Pokuty. Felix saeculum Cracoviae – krakowscy święci XV wieku Kraków, 1998 r.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Prašmantaitė. *Mykolas Giedraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 639 psl.

Nuorodos
--------

* Mykolas Giedraitis, nuo seno liaudies laikomas palaimintuoju (1425-1485)
* bł. Michał. Duchowość i wzór świętości Archyvuota kopija 2009-07-28 iš Wayback Machine projekto.
**Rimtautas Kašponis** (1933 m. liepos 24 d.  Surdegio k. – 2018 m. balandžio 7 d.) – muzikos teoretikas, choro dirigentas, pedagogas, humanitarinių mokslų (muzikologijos) daktaras.

Biografija
----------

Mokydamasis Kupiškio vidurinėje mokykloje vadovavo mokytojų ir moksleivių kameriniam orkestrui, smuiku ir saksofonu grojo įvairiuose ansambliuose. 1951–1956 m. Vilniaus valstybiniame universitete studijavo ekonomiką ir lygia greta mokėsi J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje kompozicijos P. Tamuliūno klasėje. Universitete suorganizavo studentų kamerinį orkestrą. 1957–1962 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Budriūno klasė). Konservatoriją baigė su pagyrimu. 1968 m. stažavo Budapešto F. Liszto aukštojoje muzikos mokykloje (pas prof. E. Sioni (Szönyi) ir I. Parkoi), dalyvavo tarptautiniame choro dirigentų seminare Berlyne. 1980–1981 m. kėlė kvalifikaciją Maskvos valstybinėje P. Čaikovskio konservatorijoje (prof. A. Chazanovo choro dirigavimo klasė).

1956 m. įkūrė Ukmergės vaikų muzikos mokyklą ir iki 1959 m. buvo jos direktorius. Kurį laiką vadovavo vaikų chorui ir kaimo mišriajam chorui.

Nuo 1959 m. rudens Vilniaus vaikų muzikos mokyklos, J. Tallat-Kelpšos muzikos mokyklos, vėliau M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos teorinių disciplinų dėstytojas, pastarosios mokyklos ir muzikos teorijos metodinės komisijos pirmininkas.

Nuo 1965 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros dėstytojas, nuo 1966 m. vyr. dėstytojas, nuo 1984 docentas, nuo 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos profesorius. Išugdė 12 choro dirigentų.

Nuo 1981 m. menotyros mokslų kandidatas.

R. Kašponio svarbesni darbai: „Harmonijos pagrindai" (1965), „Sofedžio" (1969, 1975, 1986, 1996, 1998), „Choro pratybos" (kartu su P. Tamuliūnu, 1973), „Harmonija" (I dalis – 1984, II dalis – 1988), monografija „Lietuvių muzikos melodika ir harmonija" (1992), kurioje, panaudojęs lyginamąjį ir tikimybinį – statistinį tyrimo metodus, nustatė kai kurias melodikos ir lietuvių kalbos dėsningumų analogijas. Parašė istorinę apybraižą „Lietuvos muzikos akademija" (1994), straipsnių, chorų koncertų recenzijų, sukūrė kūrinių chorams. Buvo 1964 m. I respublikinės moksleivių dainų šventės konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys, respublikinių moksliniu – metodinių tarybų muzikos mokymo komisijos narys, kultūros mokyklų valstybinių egzaminų komisijų pirmininkas, disertacijų gynimo komiteto pirmininkas, oficialusis oponentas, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos mokslo vardų teikimo komisijos ekspertas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Mykolas Jackevičius** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. spalio 19 d.Kaunas |
| Mirė | 2003 m. (~82 metai) |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, publicistas, rašytojas |
| Partija | 1951 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1952 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Mykolas Jackevičius** (1921 m. spalio 19 d. Kaune – 2003 m.) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, publicistas, rašytojas, sovietinis diplomatas.

Biografija
----------

1942–1945 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos karys. 1946–1951 m. laikraščio „Tiesa" redakcijos informacijos skyriaus literatūrinis darbuotojas, atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, skyriaus vedėjas. 1952 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Užsienio kalbų fakultetą.

1951–1956 m. redagavo žurnalą „Sportas". 1956 m. laikraščio „Sportas" redaktorius. 1956–1960 m. SSRS ambasados Vokietijos Demokratinėje Respublikoje spaudos atašė. 1960–1966 m. laikraščio „Tėvynės balsas", 1967–1969 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" redaktorius. 1971 m. LTSR nusipelnęs žurnalistas. 1971–1978 m. dirbo diplomatinį darbą Lenkijoje, 1978–1990 m. Lietuvos SSR užsienio reikalų ministerijoje.

Kūryba
------

Išleido antiamerikietiškos propagandos politinių feljetonų rinkinį „Džonis iš Vinipego" (1962 m.), publicistinį romaną „Brandenburgo vartai" (1964 m.), vaizduojantį karo meto pabėgėlių gyvenimą. Kartu su Jokūbu Skliutausku, remdamiesi vokiečių kompozitoriaus E. Geisto, žuvusio Kauno IX forte, dienoraščiu, parašė pjesę „Aš girdžiu muziką" (1973 m.). Periodikoje paskelbė humoreskų, išspausdino kelionių po Vokietiją reportažų knygą „Vatikano Antrasis ir po jo" (1968 m.). Išvertė vokiečių rašytojo G. Weisenborno autobiografinę knygą „Dienoraštis" (1990 m.).

Bibliografija
-------------

* Džonis iš Vinipego: feljetonų rinkinys. – Vilnius: Valst. grožinės literatūros leidykla, 1962. – 88 p.
* Brandenburgo vartai: romanas. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1964. – 193 p.
* Vatikano Antrasis ir po jo, 1968 m.
* Komandantė Algirdas: dokumentinė apybraiža apie Venesuelos lietuvius. – Vilnius: Mintis, 1977.
* Aš girdžiu muziką: trijų dalių dokumentinė kronika su prologu ir epilogu (su Jokūbu Skliutausku). – Vilnius: Vaga, 1973. – 77 p. – past. 1978 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Stepšys. *Mykolas Jackevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. - 90
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 180 psl.
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Elektros lankas*
**Elektros lanką** (kartais vadinamas *Voltos lanku*) – elektros išlydis, atsirandantis veikiant žemai įtampai (40-50 V), tačiau srovės stiprumas turi būti didelis - dešimtys ir šimtai amperų. Tuo šis išlydis skiriasi vainikinio išlydžio ir kibirkšties. Šį reiškinį 1802 m. pirmasis paaiškino rusų mokslininkas Vasilijus Petrovas.

Norint gauti elektros lanką, įtampą reikia prijungti prie dviejų anglinių elektrodų, jų galus akimirkai suglausti, o paskui atitraukti nedideliu atstumu vieną nuo kito. Elektrodai kontakto vietoje staiga įkaista, aukšta temperatūra jonizuoja orą (sukeldama plazmos išlydį) ir tarp jų galų sušvinta akinanti šviesa – elektros lankas. Jo temperatūra siekia iki 4000 °C. Tokioje temperatūroje visos žinomos medžiagos lydosi arba net virsta garais.

Elektros lankas naudojamas metalams lydyti, pjaustyti ir suvirinti. Tai galingiausias šviesos šaltinis prožektoriams ir kino projektoriams.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elektros lankas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Mykolas Hlušnevičius** (lenk. *Hluszniewicz*, 1797 m. Minskas – 1862 m. liepos 21 d. Vilnius) – Lietuvos astronomas.

Biografija
----------

1814-1818 m. Vilniaus universitete studijavo matematiką ir astronomiją. 1818 m. filosofijos magistras. Nuo 1819 m. Vilniaus universiteto observatorijos adjunktas ir direktoriaus padėjėjas, 1843-1847 m. – direktorius. 1816-1843 m. dalyvavo K. Tenerio vadovaujamuose Lietuvos I eilės trianguliacijos darbuose, už juos 1837 m. apdovanotas Šv. Stanislovo ordinu ir žiedu su briliantu. Šių darbų aprašymą paskelbė tęstiniame leidinyje „Karinės topografinės saugyklos užrašai" (Zapiski voenno-topografičeskogo depo t. 8-9 1843 m.) Stebėjo planetas, Mėnulio okultacijas, Jupiterio palydovų užtemimus, asteroidus. 1838-1846 m. (1838–1843 m. su P. Slavinskiu) leido tęstinį leidinį „Stebėjimų, atliktų Imperatoriškosios mokslų akademijos observatorijoje Vilniuje, ištrauka" (pranc. *Extrait des observations faites à l'observatoire de l'Académie Impériale des Sciences à Vilna*), stebėjimų rezultatus t. p. skelbė žurnale „Astronomische Nachrichten".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasė Matulaitytė. *Mykolas Hlušnevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 595 psl.
**Rimvidas Jankauskas** (slapyvardis *Kampas* 1957 m. gruodžio 7 d. Klaipėda – 1993 m. spalio 7 d. Klaipėda) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

1987 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1989 m. Lietuvos dailės instituto (nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademija) Kauno dailės instituto dėstytojas. Nuo 1991 m. Grupuotės „Angis" narys.

Kūryba
------

Nutapė didelio formato paveikslų, kuriems būdinga spontaniška motyvo fiksacija ir nevaržoma ekspresyvi raiška, ryškių spalvų sąskambiai, simboliškumas. Tapyba artima abstrakčiojo ekspresionizmo stilistikai. Žymiausi vėlyvieji paveikslai – „Good bye/Sinagoga" 1991 m. „Apleista sinagoga", „Nukryžiuota obelis", „Juoda saulė", „Be pavadinimo/Samurajus", visi 1993 m.) Dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, surengė individualių parodų (1988 m. 1991 m. 1993 m. Kaunas, 1993 m. Frankfurtas prie Maino). Kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos dailės muziejus.

Literatūra
----------

* Rimvidas Jankauskas (Kampas) I sud. R. Andriušytė, K. Grigaliūnas, R. Penkauskas Kaunas 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kristina Budrytė. *Rimvidas Jankauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 514 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Elektromechaninis jungiklis** – jungiklis, turintis kontaktus, kuriems sujungti reikia išorinės jėgos. Išimtį sudaro sandarieji kontaktai, sujungiami magnetiniu lauku.

Elektromechaninio jungiklio tipai
---------------------------------

### Mikrojungiklis

Privalumai:

* galimybė tiesiogiai įjungti įtampą:
* perjungiamas srovės stipris priklauso nuo jos tipo:
* kintamos srovės grandinėse galima perjungti stipresnes sroves, nuolatinės srovės grandinėse perjungiamos srovės esti silpnesnės.

Trūkumai:

* kontaktui sujungti reikia jėgos:
* kontaktai pradeda virpėti;
* kontaktų kiekis ribotas;
* kontaktai dėvisi.

Parenkant mikrojungiklius, būtina naudotis atitinkama dokumentacija.

### Sandarusis jungiklis

Sandariojo jungiklio kontaktas sujungiamas neprisiliečiant prie to kontakto. Kitais požiūriais šis jungiklis panašus į mikrojungiklį.

Sandarusis jungiklis susideda iš dviejų magnetinių dalių, įtaisytų stikliniame korpuse. Korpusas pripildytas inertinių dujų, saugančių kontaktinę dalį nuo korozijos. Kai įsimagnetinančios dalys patenka į magnetinį lauką, kontaktas sujungiamas.

Sandariojo jungiklio privalumai:

* maži matmenys;
* ilgaamžiškumas;
* palyginti didelis perjungimo greitis;
* nereikia išorinės jėgos.

Trūkumai:

* kontaktas gali pradėti virpėti;
* tinka tik tada, kai srovės visiškai silpnos.

Parenkant sandariuosius jungiklius, būtina naudotis atitinkama dokumentacija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nina von Stauffenberg** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. rugpjūčio 27 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 2006 m. balandžio 2 d. (92 metai)Kirchlauteris, Vokietija |
| Sutuoktinis (-ė) | Claus Schenk Graf von Stauffenberg |
| Vaikai | Berthold von Stauffenberg (1934-)Heimeran von Stauffenberg (1936-)Franz-Ludwig von Stauffenberg (1938-)Valerie von Stauffenberg (1940-1964)Konstanze von Schulthess (1945-) |
|  |
| Veikla | dvarininkė |

**Nina fon Štaufenberg** (1913 m. rugpjūčio 27 d. Kaune – 2006 m. balandžio 2 d. Kirchlauteryje, Vokietija) – Lietuvos vokiečių kilmės dvarininkė, pasikėsinimo į Adolfą Hitlerį organizatoriaus Claus Schenk Graf von Stauffenberg žmona.

Biografija
----------

Gimė 1913 m. rugpjūčio 27 d. Kaune, kaip *Magdalena Elisabeth Vera Lydia Herta von Lerchenfeld* Bavarijos dvarininko, politiko Gustav Freiherr von Lerchenfeld (1871–1944) ir Anna Freiin von Stackelberg (1880–1945) šeimoje. 1933 m. rugsėjo 26 d. susituokė su C. Stauffenberg Bamberge, su vyru susilaukė 5 vaikų. Po 1944 m. liepos 20 d. pasikėsinimo į A. Hitlerį, jos vyras buvo sušaudytas, o ji pati uždaryta į kalėjimą Frankfurte prie Oderio, vaikai išvežti į vaikų namus. Karo pabaigoje išvežta į Pietų Tirolį. Po karo vėl su savo vaikais grįžo gyventi į buvusius namus. Mirė 2006 m. balandžio 2 d. Kirchlauteryje.

Filmai
------

1990 m. filme *The Plot to Kill Hitler* Ninos fon Štaufenberg vaidmenį suvaidino Madolyn Smith, 2004 m. filme *Stauffenberg* Nina Kunzendorf ir 2008 m. filme Valkirija Carice van Houten. 

* AntkapisAntkapis

Literatūra
----------

* Zeller, Eberhard (1994). *Oberst Claus Graf Stauffenberg. Ein Lebensbild.* Paderborn: Ferdinand Schöningh. ISBN 3-506-79770-0.
* Steffahn, Harald (2002). *Stauffenberg*. Hamburg: Rowohlt Taschenbuch Verlag Reinbek. ISBN 3-499-50520-7.
* Ueberschär, Gerd R. (2004). *Stauffenberg. Der 20. Juli 1944.* Frankfurt am Main: S. Fischer Verlag. ISBN 3-10-086003-9.
* Von Hassel, Fey. "Niemals sich beugen". dtv.
* Von Meding, Dorothee (1997). *Mit dem Mut des Herzens – Die Frauen des 20. Juli*. btb Verlag. ISBN 3-442-72171-7.
| **Rimundas Domarkas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1954 m. kovo 12 d. (69 metai)Irkutsko srityje |
| Sutuoktinis (-ė) | Palmira |
| Vaikai | Ieva, Justinas |
|  |
| Veikla | inžinierius, Šiaulių miesto savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas. |
| Partija | Tėvynės sąjunga |

**Rimundas Domarkas** (g. 1954 m. kovo 12 d. Irkutsko srityje) – inžinierius, Šiaulių miesto savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektrikas.

1977–1984 m. Šiaulių baldų gamybinio susivienijimo „Venta" energetikas, 1984–1988 m. cecho viršininkas, 1988–1991 m. Projektavimo technologinio biuro inžinierius konstruktorius. 1991–1994 m. AB „Šiaulių tauras" Elektros biuro viršininkas. 1994–1995 m. UAB „Šiaulių tauro energetika" darbų vykdytojas. 1995–1997 m. Šiaulių rajono savivaldybės administratorius. 1997–2000 m. Šiaulių apskrities viršininko administracijos viršininko pavaduotojas. 2001–2007 m. Šiaulių prekybos, pramonės ir amatų rūmų generalinis direktorius, 2007–2008 m. Šiaulių miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2008–2010 m. Šiaulių apskrities viršininkas, nuo 2010 m. Šiaulių teritorinės darbo biržos direktorius.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1997–2000 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys, 2007 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Šiaulių universiteto tarybos pirmininkas, nuo 2008 m. Šiaulių regiono plėtros tarybos pirmininkas. Žmona Palmira, vaikai Ieva, Justinas.

Šaltiniai
---------
| **Nikolajus Medvedevas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1933 m. rugsėjo 25 d. (89 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Natalija Medvedeva |
| Vaikai | Kirilas |
|  |
| Veikla | inžinierius, visuomenės bei politinis veikėjas |
| Partija | 1962 m. SSKP, 1989 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1956 m. Kaliningrado aukštoji karinio jūrų laivyno inžinerinė mokykla |

**Nikolajus Medvedevas** (tikroji pavardė **Varikopulos**; g. 1933 m. rugsėjo 25 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius, visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Kauno 10-ąją vidurinę mokyklą, 1956 m. Kaliningrado aukštąją karinio jūrų laivyno inžinerinę mokyklą, radiolokacijos ir radionavigacijos šturmanas. 1956–1959 m. tarnavo Baltijos ir Juodosios jūros laivynuose išminuotojų laivuose. 1959 m. atleistas iš laivyno „dėl netinkamos biografijos" – graikų kilmės. Karibų krizės metu vėl pašauktas į laivyną, vienerius metus buvo raketinio laivo vadas.

1959–1989 m. dirbo Kauno radijo matavimų technikos mokslinio tyrimo institute inžinieriumi, sektoriaus viršininku, skyriaus vadovu. 1988 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio organizacinio komiteto narys, Sąjūdžio seimo ir Kauno tarybos narys, laikraščio „Kauno aidas" redkolegijos narys.

1989 m. išrinktas SSRS liaudies deputatu, dalyvavo Andrejaus Sacharovo tarpregioninėje grupėje kuriant judėjimą „Demokratičeskaja Rossija". 1990–1992 m. LR AT deputatas, pirmosios sesijos metu liko Maskvoje ryšiams su demokratais, organizavo mitingus prieš 1991 m. sausio mėn. smurto aktus Vilniuje. 1993 m. rugsėjo mėn. vadovavo parlamentarų grupei derybose su Pakaunės savanorių maištininkais.

1992–2004 m. Seimo narys. 2004 m. LSDP sudarius rinkimų koaliciją su Naująja Sąjunga, atsisakė būti įrašytas į rinkimų sąrašą.

1962–1989 m. SSKP narys, nuo 1989 m. LSDP narys, LSDP tarybos narys, LSDP Garbės narys.

Signatarų klubo narys, Lietuvos graikų bendrijos „Patrida" vicepirmininkas. Moka anglų, rusų, lenkų, ukrainiečių, vokiečių, graikų kalbas.

Įvertinimas
-----------

* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 2004 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius
* Graikijos Respublikos Auksinio Fenikso Komandoro kryžiaus ir Auksinės Žvaigždės ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  N. Medvedevą papiktino V. Landsbergio žodžiai apie savanorių maištą, 2007-01-23
2. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑
**Nikolajus Vasiljevičius Karpanas** (rus. *Николай Васильевич Карпан*; 1946 m. ​​lapkričio 20 d. – 2016 m. rugsėjo 2 d.) – Rusijos inžinierius-fizikas.

Černobylio atominės elektrinės inžinerijos ir branduolinės saugos vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas 1979–1986 m.

Jis nebuvo tiesioginis avarijos liudininkas, tačiau nuo pirmųjų valandų po jos dalyvavo šalinant padarinius ir analizuojant įvykį. N. Karpanas surinko ir apdorojo daug duomenų apie avariją, tame tarpe avarinio proceso eigos, operacijų žurnalų įrašus, liudytojų pasakojimus, įskaitant jų aiškinamųjų pastabų turinį, taip pat projektavimo ir plėtros darbų bei eksperimentinių tyrimų medžiagą, pagrindžiančią reaktoriaus savybes ir jo branduolinę saugą. Dalyvavo teismo posėdžiuose ir ten saugojo užrašus, kurių dėka buvo susipažinta su bylos eiga.

Jis dirbo SSRS „Gosatomenergonadzor" mokslo ir technikos centro direktoriaus pavaduotoju, Černobylio katastrofos parlamentinės komisijos ekspertu.

Knygų „Černobylis. Taikaus atomo kerštas" ir „Nuo Černobylio iki Fukušimos" autorius.

Nuorodos
--------

* N. Karpanas. Apie Černobylio avariją **(**rus.**)**
* N. Karpanas. Černobylis. Taikaus atomo kerštas Archyvuota kopija 2020-04-01 iš Wayback Machine projekto.. **(**rus.**)**
Ptolemėjas III Euergetas I
Ptolemėjaus IV moneta, skirta tėvo Ptolemėjaus III atminimui. Ptolemėjas III pats neleido monetų su savo atvaizdu.
**Ptolemėjas III Euergetas I** (Greek: Πτολεμαῖος Εὐεργέτης, Ptolemaĩos Euergétēs, valdė 246 m. pr. m. e. – 222 m. pr. m. e.) – Egipto faraonas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai.

Ptolemėjas III, Ptolemėjo II ir Arsinės I sūnus, atėjo į valdžią po tėvo mirties 246 m. pr. m. e. Jis vedė Berenikę II 244/243 m. pr. m. e. ir susilaukė vaikų:

* Arsinė III, gimusi 246/245 m. pr. m. e. ištekėjo už Ptolemėjo IV
* Ptolemėjas IV Filopatoras gimė apie 244 m. pr. m. e.
* Tikriausiai Lisimachas, tikslus berniuko vardas nežinomas. Jis gimė 243 m. pr. m. e.
* Aleksandras gimė apie 242 m. pr. m. e.
* Magas, gimęs apie 241 m. pr. m. e. Ptolemėjo IV įsakymu nužudytas.
* Berenikė gimė apie 239 m. pr. m. e. ir po metų mirė.

Ptolemėjas III pirmasis dekretus skelbė dviem kalbom, trijomis rašymo sistemomis ant didelių akmeninių blokų. Jis liepė sukurti Kanopuso akmenį 238 m. pr. m. e. Memfio stelą sukūrė jo sūnus Ptolemėjas IV apie 218 m. pr. m. e. o Rozetės akmuo atsirado anūko Ptolemėjo V įsakymu 196 m. pr. m. e.

Ptolemėjo III stelos susijusios su šventikais ir dukters Berenikės atminimu. Be to Ptolemėjas III įkūrė Serapeumą, skirtą dievui Serapiui.

Jis toliau plėtė Aleksandrijos biblioteką ir rašė laiškus „visiems pasaulio valdovams", prašydamas paskolinti savo knygas. Kai atėniečiai jam paskolino Euripido,  Aischilo,  Sofoklio tekstus, jis juos nukopijavo, kopijas gražino, o originalus pasiliko, Pasakojama, kad Aleksandrijos uoste sustoję laivai buvo apieškomi dėl knygų.

Dėl intrigų Seleukidų rūmuose Ptolemėjaus III vyresnioji sesuo Berenikė ir jos kūdikis buvo nužudyti. Egiptiečiai įsiveržė į Siriją, užėmė Antiochiją, pasiekė Babiloną. Mainais į taiką Ptolemėjas gavo šiaurinę Siriją su Antiochijos uostu, o Ptolemėjų valstybė pasiekė galios viršūnę.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ptolemėjas III Euergetas I** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. ↑  Lysimachus by Chris Bennett
2. ↑  ALexander by Chriss Bennett
3. ↑  Magas Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto. by Chris Bennett
4. ↑  Berenice Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto. by Chris Bennett



|  |
| --- |
| Ptolemėjas III Euergetas I **Ptolemėjų dinastija** |
| Karališkieji titulai |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas II Filadefas** | **Egipto karalius**246 m. pr. m. e. - 222 m. pr. m. e. | Po to:**Ptolemėjas IV Filopatoras** |
| **Sigitas Valančius** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. vasario 22 d. (66 metai)Lietuva Priekulė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Sigitas Valančius** (g. 1957 m. vasario 22 d. Priekulėje) – pedagogas, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės profsąjungų ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1964–1972 m. mokėsi Priekulės, 1972–1975 m. Kapsuko 2-oje vidurinėje mokyklose. 1975–1980 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, inžinierius – mechanikas, 1999 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos magistrantūrą, edukologijos magistras.

1980–1984 m. Kapsuko tarybinio ūkio – technikumo dėstytojas. 1984–1987 m. Kapsuko agropramoninio komplekso profsąjungos rajono komiteto sekretorius. 1987–1992 m. Marijampolės agroprekybinio tarybinio ūkio – technikumo direktoriaus pavaduotojas. 1992–2000 m. Marijampolės aukštesniosios žemės ūkio mokyklos direktorius. 2000–2011 m. Marijampolės kolegijos direktorius. 2011–2015 m. Marijampolės savivaldybės mero pavaduotojas. 2015–2017 m. Marijampolės savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2018 m. UAB „Marijampolės šilumos tinklai" vyresnysis inžinierius.

2000–2015 m. ir 2019 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. 2000–2007 m. Kontrolės komiteto pirmininkas.

Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.

Sporto klubo „Visata" prezidentas. Aukštesniųjų žemės ūkio mokyklų ir žemės ūkio mokyklų direktorių asociacijos prezidentas. Lietuvos kolegijų direktorių konferencijos narys. Lietuvos žemės ūkio inžinierių sąjungos tarybos vicepirmininkas. Vyrų vokalinio ansamblio „Sūduvietis" narys.

Sutuoktinė Gražina, vaikai Indrė, Rokas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
| Avisijas |
| --- |
| Avisijas Moenoje Avisijas Moenoje |
| **Ilgis** | 89,4 km |
| **Baseino plotas** | 936,6 km² |
| **Vidutinis debitas** | 23,5 m³/s |
| **Ištakos** | Pietų Tirolis |
| **Žiotys** | Adidžė |
| **Šalys** | Italija |

**Avisijas** (it. *Avisio*, vokiškai dar *Lavis*) yra kairysis Adidžės intakas, tekantis šiaurės Italijoje. Ilgis apie 89 km. 

Išteka iš Marmolados ledyno šalia Fedajos tarpeklio (2 057 m). Iškart žemiau perėjos jo vanduo yra patvenktas Fedajos užtvanka (Lago di Fédaia). Teka vingiuotu slėniu, kuris aukštupyje vadinamas Fasa (*Val di Fassa*, vok. *Fassatal*), vidurupyje Tieme (*Val di Fiemme*, vok. *Fleimstal*), o žemupyje Cembra (*Val di Cembra*, vok. *Cembratal*). 8 km į šiaurę nuo Trento įteka į Adidžę (192 m).

Iš Fedajos užtvankos ištekantis Avisijas (užšąlęs nuo pirmųjų šalnų dažnai iki pat birželio) iki Penijos gyvenvietės, kur į jį įteka pirmasis intakas Ruf de Cortina, teka didele nuokalne - pirmuosiuose 10 km Fasos slėnis žemėja daugiau nei 600 m. Už Penijos Avisijas dėl sumažėjusios nuokalnės išplatėja ir pasisuka į pietus. Canazei gyvenvietėje į Avisiją įsilieja iš Selos grupės tekantis *Ruf d'Antermont* upelis. Žemiau į Avisiją įteka keletas intakų iš Catinaccio ir Latemaro grupės kalnų. Tarp Soragos ir Moenos 1 200 m aukštyje Avisijas antrą kartą yra patvenktas ir sudaro 1 km ilgio ežerą (Lach de Soraga).

Tiemės slėnyje Avisijas dar platėja ir didėja, todėl čia galima plaukti plaustais (raftingas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Avìsio
2. ↑  Avisio