recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku)
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Egipto demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 83 082 869 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 31,4 %
* *15-64 m.:* 63,8 %
* *65 m. ir vyresni:* 4,8 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendra:* 24,8 m.
* *vyrų:* 24,4 m.
* *moterų:* 25,2 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,642 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 21,7 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,08 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -0,2 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 43 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 1,8 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,02 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,74 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,02 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 27,26 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 72,12 m.
* *vyrų:* 69,56 m.
* *moterų:* 74,81 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 71,4 %
* *vyrų:* 83 %
* *moterų:* 59,4 % (2005 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Egipto demografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai) Archyvuota kopija 2020-05-17 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
|  |
| --- |
| **Marijampolės savivaldybės  Skaisčiūnų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Marijampolės savivaldybės  Skaisčiūnų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Marijampolės savivaldybės  Skaisčiūnų pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Skaisčiūnai  Marijampolės savivaldybė. |
| **Direktorius(-ė)** | Rima Kukalienė |
| **Mokinių skaičius** | 86 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | 2010 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Marijampolės savivaldybės Skaisčiūnų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla veikusi 1923–2010 m. Marijampolės savivaldybėje, Skaisčiūnuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190378171. Steigėjas Marijampolės savivaldybės taryba. 

Filialas: Marijampolės savivaldybės Skaisčiūnų pagrindinės mokyklos Balsupių skyrius

Istorija
--------

2010 m. rudenį Skaisčiūnų pagrindinė mokykla buvo uždaryta, o jos Balsupių pradinio ugdymo skyrius priskirtas Marijampolės savivaldybės Mokolų pagrindinei mokyklai.

Direktoriai
-----------

* Rima Kukalienė.

Žymūs mokiniai
--------------

Mokykloje mokėsi:

* Ričardas Malinauskas, Druskininkų savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas.
* Viliumas Malinauskas, Grūto parko įkūrėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Keičiasi mokyklų tinklo žemėlapis
**Suzdalės kunigaikštystė** (rus. *Суздальское княжество*) – istorinė kunigaikštija (1216–1218; 1238–1341 m.) apėmusi Suzdalės miesto apylinkes.

Istorija
--------

Suzdalės miestas pirmą kartą buvo paminėtas 1024 m. Tuo metu jis priklausė Kijevo, o vėliau Perejeslavlio kunigaikščiams. Miestą ir apylinkes valdė šių kunigaikštijų paskirti valdytojai. Suirus Kijevo Rusios valstybei kūrėsi savarankiškos valdos. 1125 m. Suzdalės šeimininku tapo Jurijus Vladimirovičius Dolgorukis. Jis miestą padarė Rostovo–Suzdalės kunigaikštystės centru. 

Jo palikuonis Vsevolodas Didysis Lizdas čia pastatė pilį ir įtvirtinimus. Šio valdovo sūnus Jurijus trumpą laiką (1216–1218 m.) čia buvo įkūręs savo valdą, kuri vėliau vėl prijungta prie Vladimiro kunigaikštystės. 

1238 m. pradžioje Suzdalės miestą užėmė Čingischano karvedys Batijus. Batijaus kariuomenė nusiaubė kraštą, o Suzdalės miestą sudegino.

1238 m. sudaryta kunigaikštija, kurią valdė Sviatoslavas Vsevolodovičius. 1246 m. jam atiteko Vladimiro kunigaikštijos sostas.

Suzdalės ir Žemutinio Naugardo kunigaikštystė
---------------------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Suzdalės ir Žemutinio Naugardo kunigaikštystė*.
1341 m. po Ivano Kalitos mirties, Aukso Ordos valdovas Uzbekas Žemutinįjį Naugardą, Gorodecą ir Unžą atidavė valdyti Suzdalės valdovui Konstantinui. Jis 1350 m. perkėlė sostinę į Žemutinį Naugardą. Dėl to jo valda pradėta vadinti Suzdalės ir Žemutinio Naugardo kunigaikštyste. Kunigaikštystė gyvavo 42 metus.

1392 m. Žemutinį Naugardą užėmė maskvėnai, o kunigaikštystę panaikino. Kunigaikščiai pabėgo į rytus, nuo tol šias teritorijas valdė maskvėnų vietininkai.

Nuorodos
--------

* Suzdalės istorija straipsniai apie Suzdalę.
| ***Skaisti ir tyra*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Casta e pura |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija Prancūzija |
| Režisierius | Salvatore Samperi |
| Scenaristas (-ai) | Michel GastOttavio Jemma |
| Vaidina | Laura AntonelliEnzo Cannavale |
| Metai | 1981 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Skaisti ir tyra** (it.  *Casta e pura*) – 1981 m. sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Laura Antonelli – Roza Di Madžijo
* Fernando Rey – Antonijus Di Madžijo
* Christian De Sica – Karletas Morosinis
* Enzo Cannavale – donas Botazis
* Gabrielle Lazure – Lizetė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mirdama Rozos motina prisaikdino tada dar jauną mergaitę rūpintis tėvu vietoje jos. Dabar, praėjus daug metų, Roza vis dar užima motinos vietą: jos gyvenime nėra ir niekada nebuvo vietos vyrams, ji visą laiką skiria rūpinimuisi tėvu ir broliu. Vis dėlto, kai pastarasis veda Lizetę ir ši taip pat apsigyvena namuose, jų aplinkoje atsiranda Karletas – vyras, siekiantis Rozos prielankumo. Nemokanti elgtis su vyrais ir įsitikinusi, kad tai jos išbandymas, Roza visomis išgalėmis stengiasi atsispirti žavaus vyro vilionėms, kol suvokia, kad jos pačios tėvas, kuriam ji pašventė visą gyvenimą, nei kiek nevertina to, ką ši dėl jo visą tą laiką darė...
**Egis Klimas** (g. 1964 m. spalio 12 d. Lietuvoje) – lietuvių kilmės amerikiečių verslininkas. Vienas didžiausių bokso vadybininkų.

Biografija
----------

Gimė 1964 m. spalio 12 d. Lietuvoje. JAV jis pradėjo dirbti krabų žvejybos laive. Šis darbas leido per trumpą laiką (3 mėnesius) sukaupti daugiau ar mažiau rimtą sumą – 15 tūkstančių dolerių. Tačiau jis turėjo dirbti 20 valandų per dieną ir septynias dienas per savaitę. Bet dėl ​​to Egis galėjo grįžti į Sietlą su pradiniu kapitalu ir jau XX a. 10-ajame dešimtmetyje pradėti smulkų verslą – tiekti amerikietiškas prekes savo draugams buvusioje TSRS.
JAV jis užsiima profesionalių boksininkų vadyba daugiausia iš buvusių TSRS šalių. Bendradarbiauja su „Top Rank Promotion" reklamos įmone.

Pasaulio sporto portalo „Yahoo Sports" sudarytame 2013 m. įtakingiausių žmonių bokso pasaulyje 25-uke E. Klimas užėmė 17-ą vietą. Pasaulio bokso organizacijos pripažintas geriausiu 2016 m. vadybininku.

Boksininkai
-----------

Keletas žinomų boksininkų, kuriems vadovavo ar vadovauja Egis Klimas:

| Vardas | Svorio kategorija | Pilietybė | Papildoma informacija |
| --- | --- | --- | --- |
| Oleksandras Usyk | 1 sunkus svoris | Ukraina |  |
| Vasilijus Lomačenko | Pusiau lengvas | Ukraina |  |
| Oleksandras Gvozdyk | Pusiau sunkus svoris | Ukraina |  |
| Sergejus Kovalev | Pusiau sunkus svoris | Rusija |  |
| Egidijus Kavaliauskas | Pusiau sunkus svoris | Lietuva |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Vadybininkas Egis Klimas – tarp 25 įtakingiausių pasaulio bokso žmonių. 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-05.
5. 1 2  *Egis Klimas sulaukė prestižinio įvertinimo bokso pasaulyje*. Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-05.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Anne Teresa De Keersmaeker, 2016
**Ana Teresa De Kersmaker** (ol. *Anne Teresa De Keersmaeker*, g. 1960 m. Mechelene, užaugo Vemelyje) – šiuolaikinio šokio choreografė.

Biografija
----------

Būdama vidurinėje mokykloje, De Kersmaker studijavo ne šokį, o muziką (fleitos specialybė). Šokiu susidomėjo tik paskutinėje mokyklos klasėje. Nuo 1978 m. iki 1980 m. De Kersmaker studijavo šokio mokykloje *Mudra* (Briuselis), kuri yra susieta su teatru *La Monnaie* bei Moriso Bežaro šokių trupe *XX amžiaus baletas*. Ji yra minėjusi, jog perkusionistas ir mokyklos *Mudra* muzikos mokytojas  Fernand Schirren jai turėjo labai didelę įtaką. 1980 m. De Kersmaker pristatė pirmąjį savo darbą *Asch*. 1981 m. ji mokėsi Niujorko universiteto *Tisch* menų mokykloje. Grįžusi į Belgiją, 1982 m. De Kersmaker pristatė darbą *Fase: four movements to the music of Steve Reich*. Su šiuo darbu ji įgijo tarptautinį pripažinimą šiuolaikinio šokio scenoje.

Dėl *Fase* sėkmės De Kersmaker 1983 m. galėjo įkurti savo šokio trupę *Rosas*. Pirmoji Anos Teresos De Kersmaker choreografija naujajai šokio trupei pagal kompozitorių Thierry De Mey bei Peter Vermeersch muziką *Rosas Danst Rosas* atnešė tarptautinę sėkmę ir kompanijai. Devintajame dešimtemtyje šokio trupę rėmė Briuselio teatras *Kaaitheater* (direktorius Hugo De Greef). Bendradarbiaujant su šiuo teatru buvo sukurti šokio spektakliai *Elena's Aria* (1984 m.), *Bartók/Aantekeningen* (1986 m.), sceninis *Heiner Müller's triptych Verkommenes Ufer/Medeamaterial Landschaft mit Argonauten* pastatymas (1987 m.), *Mikrokosmos-Monument Selbstporträt mit Reich und Riley (und Chopin ist auch dabei)/In zart fliessender Bewegung - Quatuor Nr.4* (1987 m.), *Ottone, Ottone* (1988 m.), *Stella* (1990 m.) bei *Achterland* (1990 m.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šepetys (reikšmės).*
Paprastas buitinis šepetys
**Šepetys** – įrankis, skirtas šveisti ir valyti. Šepetį sudaro pagrindas (iš medžio, metalo arba plastiko), šveičiančioji dalis (natūralus arba dirbtinis pluoštas, viela) ir rankena arba laikiklis.

Didžioji dalis šepečių šiais laikais gaminami pramoniniu būdu. Anksčiau tai buvo specialių amatininkų cechų darbas. Kai kuriose šalyse šepečių gamyba tebelaikoma amatu.

Šepečių panaudojimas buityje
----------------------------

Radiatorių šepetys
Buityje šepečiai daugiausia naudojami patalpoms valyti. Taip pat yra batų šepečiai, kriauklių ir klozetų valymo šepečiai. Šepečiai naudojami ir degėsiams arba pridžiūvusio maisto likučiams nuo indų valyti.

Šepečių panaudojimas pramonėje ir amatuose
------------------------------------------

Apdirbamojoje pramonėje naudojami „techniniai šepečiai", kurių yra įvairiausių rūšių. Skirtingai nuo rankinių šepečių, pramoniniai šepečiai įstatomi į specialius įrankius arba mašinas.

Pagrindinės šepečių pramoninio panaudojimo sritys:

* Mechaniškai apdirbamų detalių šlifavimas.
* Paviršių apdirbimas (rūdžių, lako nuėmimas, poliravimas, paviršiaus struktūros keitimas).
* Valymas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vielinis šepetys
* Teptukas

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **šepetys**
| **Anė Šmitol. *Annie M. G. Schmidt*** |
| --- |
|  |
| Anė Šmit |
| Gimė | 1911 m. gegužės 20 d.Kapelė, Olandija |
| Mirė | 1995 m. gegužės 21 d. (84 metai)Amsterdamas, Olandija |
| Tautybė | olandė |
|  |
| Veikla | poetė, prozininkė, dramaturgė, dainų autorė |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Jipas ir Janikė"  „Viplala" |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1988 m. Hanso Kristiano Anderseno medalis |
|  |
|  **Vikiteka** | Annie M. G. Schmidt |
| Parašas |
|  |

**Anė Šmit** (ol. *Annie M. G. Schmidt*, g. 1911 m. gegužės 20 d. – 1995 m. gegužės 21 d.) – olandų rašytoja, poetė, dainų ir pjesių autorė. 1988 m. jai įteiktas prestižinis apdovanojimas – Hanso Kristiano Anderseno medalis.

Nors Anė Šmit vadinama Olandijos vaikų literatūros karaliene, ji kūrė ir suaugusiems. 1993 m. spalio 10 d. visame pasaulyje buvo paskelbta Anės Šmit diena.

Biografija
----------

Būsimoji rašytoja gimė nedideliame Kapelės miestelyje, prie jūros. Tėvas – reformatų pastorius, labai išsilavinęs žmogus. Motina dirbo mokytoja, tačiau po vestuvių šį darbą metė. Manoma, jog rašytojos tėvų santuoka nebuvo laiminga.

Vaikystėje Anė Šmit skaitė Anderseno pasakas ir parašė pirmuosius savo kūrinius. Baigusi mokyklą, išvyko į Vokietiją, dirbo tarnaite. Grįžusi į Olandiją, pradėjo studijuoti teisę ir bibliotekininkystę. Vėliau įsidarbino vaikų bibliotekoje.

1951 m. Anė Šmit pradėjo spausdinti trumpas istorijas apie du geriausius draugus – Jipą ir Janikę (ol. *Jip en Janneke*). Atskira knyga jos išleistos 1956 m. Iš viso pasirodė net penkios knygelės apie Jipo ir Janikės nuotykius.

1950 m. pasirodė pirmasis autorės eilėraščių rinkinys „Mažasis arbatinukas ir kiti eilėraščiai" (ol. *Het Fluitketeltje en andere versjes*). Vėliau beveik kasmet išleisdavo po vien poezijos rinkinį. Šmit kūryboje gausu tautosakos elementų, apstu kalbančių gyvūnų, keistų ponų, visi vaikai – nenuoramos.

Vėliau kūrė prozą ir poeziją, pelnė ne vieną apdovanojimą. Pasisakė prieš nuobodžią didaktinę literatūrą.

Anė Šmit buvo ištekėjusi, turėjo sūnų, kurį laiką gyveno Prancūzijoje.

Sulaukusi 84-erių metų, rašytoja nusižudė. Palaidota Amsterdame.

Knygos lietuvių kalba
---------------------

* *Viplala: apysaka* (Wiplala). – Vert. Antanas Gailius, Vilnius: Lietus, 1997.
* *Viplala grįžta: apysaka* (Wiplala weer). – Vert. Antanas Gailius, Vilnius: Lietus, 2001.
* *Jipas ir Janikė. „Lėlė Marė išplaukia" ir kiti apsakymėliai* (Poppejans gaat varen en andere verhalen). – Vert. Daiva Balvers, Vilnius: Alma Littera, 2000.
* *Jipas ir Janikė. „Gėlių skynimas" ir kiti apsakymėliai* (Bloemen plukken en andere verhalen). – Vert. Daiva Balvers, Vilnius: Alma Littera, 2008.
* *Otutė:apysaka* (Otje). – Vert. Antanas Gailius, Vilnius: Nieko rimto, 2010.
* *Minusė: apysaka* (Mineos). – Vert. Antanas Gailius, Vilnius: Nieko rimto, 2012.

Nuorodos
--------

* Rašytojos atminimui skirtas puslapis (olandų k.)
* Apie Anę Šmit. *Rubinaitis*, 2011 m. Archyvuota kopija 2016-08-26 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie filmą. Apie JAV miestą skaitykite straipsnyje Šenandoa.*

| ***Šenandoa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Shenandoah |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Andrew V. McLaglen |
| Scenaristas (-ai) | James Lee Barrett |
| Vaidina | James Stewart |
| Metai | 1965 |
| Žanras | vesternas, drama |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Šenandoa** (angl.  *Shenandoah*) – 1965 m. JAV sukurtas ir „Oskarui" nominuotas filmas apie JAV pilietinį karą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Stewart – Čarlis Andersonas
* Doug McClure – Semas
* Glenn Corbett – Džeikobas
* Patrick Wayne – Džeimsas
* Rosemary Forsyth – Džeinė
* Katharine Ross – Ana

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Virdžinijoje, Šenandoa mieste, gyvena našlys fermeris Čarlis Andersonas kartu su 6 sūnumis ir dukra. Nors visai greta vyksta mūšiai tarp Konfederacijos ir Šiaurės kariuomenių, Andersonas neleidžia savo sūnums veltis į konfliktą, kartodamas, kad tai ne jų karas. Vis dėlto iki galo likti nuošalyje nepavyksta, nes jauniausias Andersono sūnus per klaidą palaikomas kareiviu, suimamas jankių ir įkalinamas su kitais belaisviais. Andersonas su savo sūnumis priverstas imti į rankas ginklą ir ieškoti jaunėlio…

Apdovanojimai
-------------

* Oskaras (nominacija) – geriausias garsas
* Auksinis gaublys(nominacija) – perspektyviausia aktorė (Rosemary Forsyth)
* Laurel apdovanojimas (nominacija) – geriausia drama
| Estadio Anoeta |
| --- |
|  |
| Vieta | San Sebastianas, Ispanija |
| Atidarytas | 1993 m. rugpjūčio 13 d. |
| Savininkas | San Sebastiano miestas |
| Operatorius | San Sebastiano miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 32 076 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Real Sociedad |

**Estadio Anoeta** yra įvairios paskirties stadionas San Sebastiane, Ispanijoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Jame namų rungtynes žaidžia Real Sociedad futbolo klubas. Stadionas atidarytas 1993 m. rugpjūčio 13 d. Talpina 32 076 žiūrovus.

2004 m. tuometinis klubo prezidentas José Luis Astiazarán pradėjo įgyvendinti projektą *Gipuzkoarena*, kurį planuota užbaigti 2007 m. Buvo pasiūlyta stadiono vietų skaičių padidinti iki 42 000. Tai reiškė bėgimo takelių pašalinimą. Projekte taip pat buvo numatyta pastatyti viešbutį bei parduotuves. Miesto taryba atmetė šį pasiūlymą.

2007 m. Badiola, kandidatuodamas į klubo prezidentus, pasiūlė nusipirkti Estadio Anoeta stadioną iš miesto, bet ir šis pasiūlymas buvo atmestas.

Galerija
--------

* 
* 
*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Anoetos stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Apie stadioną
* Stadiono istorija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Keltiberų karas** – konfliktas tarp Romos ir keltiberų genčių Iberijos pusiasalyje vykęs 197–179 m. pr. m. e.

Priešistorė
-----------

Iberijos pusiasalis kartu su Šiaurės Italija buvo vienas pagrindinių Antrojo pūnų karo, konflikto tarp romėnų ir Kartaginos, karo teatrų. Karo metu į Iberijos pusiasalį atvyko pirmosios didelės romėnų karinės pajėgos. Pralaimėjusi Antrąjį Pūnų karą Kartagina buvo priversta atsisakyti pretenzijų į Iberijos pusiasalį, o romėnai 197 m. pr. m. e. ten įsteigė dvi savo provincijas.

Karo eiga
---------

Įsteigdami dvi savo provincijas romėnai pademonstravo keltiberams, kad jie Iberijos pusiasalyje pasirodė ne laikinai, vykstant kovoms su Kartagina, tačiau planuoja čia pasilikti ilgam. Ypač romėnus domino dideli sidabro ištekliai, kurie čia anksčiau buvo atvilioję ir kartaginiečius. Jau tais pačiais metais, kai buvo įsteigtos provincijos, kilo keltiberų sukilimas. 195 m. pr. m. e. Markui Porcijui Katonui Vyresniajam pavyko keltiberus sumušti. 191–189 m. pr. m. e. Lucijus Emilijus Paulius nuslopino sukilimą Ispanijos pietuose. 181 m. pr. m. e. sukilo keletas keltiberų genčių (lusonai, belai ir titai). Po to, kai juos nugalėjo Tiberijus Grakchas Vyresnysis sukilimas buvo galutinai nuslopintas (179 m. pr. m. e. sudaryta sutartis su lusonais).

Reikšmė
-------

Laimėję kaltiberų karą romėnai dar ne visiškai kontroliavo Iberijos pusiasalį. Po keltiberų pralaimėjimo 20 metų truko santykinė ramybė, tačiau 154 m. pr. m. e. kilęs Ispanijos karas (truko iki 133 m. pr. m. e.) atnaujino konfliktą tarp keltiberų genčių ir Romos. Tik Julijui Cezariui 60 m. pr. m. e. iš Olisipo (Lisabona) pavyko nuslopinti paskutinius portugalų genčių pasipriešinimo likučius.
| Naujosios Rėvos piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis nuo upės pusės |
| 

Naujosios Rėvos piliakalnisNaujosios Rėvos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°44′22.8″ š. pl. 25°1′21.9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.739667°š. pl. 25.022750°r. ilg.﻿ / 54.739667; 25.022750Koordinatės: 54°44′22.8″ š. pl. 25°1′21.9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.739667°š. pl. 25.022750°r. ilg.﻿ / 54.739667; 25.022750 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Zujūnų seniūnija |
| Plotas | 40 x 15 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | II tūkstantmečio pradžia. |

**Naujosios Rėvos piliakalnis** – piliakalnis Vilniaus rajone, Neries regioniniame parke. Piliakalnis įrengtas aukštame Neries pakrantės iškyšulyje, šalia Naujosios Rėvos kaimo. Iš Pietų jį juosia Neris, o iš Rytų ir Vakarų – dvi šaltiniuotos daubos. Išlikusi piliakalnio aikštelė nuo greta esančių aukštumų atskirta 6 m gylio grioviu ir kūgio formos pylimu. Nusileidus nuo piliakalnio, terasoje prie Neries, archeologai yra aptikę senovės gyvenvietės liekanų. Piliakalnis datuojamas II tūkst. pradžia. Piliakalnis 1998 m. paskelbtas kultūros paminklu.

Istorija
--------

Naujosios Rėvos piliakalnyje žmonės, siekdami apsiginti nuo priešų, apsigyveno II mūsų eros tūkstantmečio pradžioje.
Vietinių žmonių piliakalnis vadinamas „Ruskij Kostiol" arba tiesiog „Popu" („Popy"). Pasakojama, kad šiame kalne yra nuskendusi rusų bažnyčia. Žmonės esą rasdavo ant kalno šlaitų ratu išmintus takus ir matydavo tais takais einančias procesijas, girdėdavo iš po žemių sklindantį varpų skambesį. Rusų bažnyčios kaip svetimo įvaizdis katalikiškoje aplinkoje rodo, kad piliakalnis galėjo būti svetimų (baltų) šventvietė.

Šiuo metu piliakalnį prižiūri Neries regioninio parko direkcija. Įrengti mediniai laiptai, vieta iškyloms, tvarkomi šlaitai, įrengtos informacinės lentos, automobilių stovėjimo aikštelė 300 m nuo piliakalnio. Piliakalnis pastaruoju metu kenčia nuo jį siaubiančių motociklininkų.

Išnašos
-------

1. ↑  www.neriesparkas.lt „Pažintinis maršrutas: Šilėnai – Naujosios Rėvos piliakalnis"
2. ↑  Informacija apie piliakalnį
3. ↑  www.neriesparkas.lt „Naujosios Rėvos piliakalnį siaubia motociklininkai" 2008-11-17

Nuorodos
--------

* Piliakalniai.lt – Naujoji Rėva

Nuotraukos
----------

* Laiptai į piliakalnįLaiptai į piliakalnį
* 
* 
* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Los Kristianosasisp. *Los Cristianos* |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

Los KristianosasLos Kristianosas

28°03′05″ š. pl. 16°42′50″ v. ilg.﻿ / ﻿28.05139°š. pl. 16.71389°r. ilg.﻿ / 28.05139; 16.71389﻿ (Los Kristianosas)Koordinatės: 28°03′05″ š. pl. 16°42′50″ v. ilg.﻿ / ﻿28.05139°š. pl. 16.71389°r. ilg.﻿ / 28.05139; 16.71389﻿ (Los Kristianosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Tenerifės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 19 383  |
|  |
|  **Vikiteka** | Los Kristianosas |

**Los Kristianosas** (isp. *Los Cristianos* – „krikščionys") – kurortas Ispanijoje, Kanaruose, Tenerifės salos pietvakariuose, Aronos savivaldybėje.

Svarbus salos kurortas. Čia, ir gretimame Plaja de las Amerikas kurorte apsistoja dauguma į Tenerifę atvykstančių turistų. Gausu viešbučių, restoranų. Yra uostas, iš kurio vyksta keltai į La Gomerą, La Palmą ir El Hierą. Už 20-25 min. kelio Pietų Tenerifės oro uostas.

Istorija
--------

Vietovė ilgą laiką buvo praktiškai negyvenama dėl dažnų piratų antpuolių. Pirma gyvenvietė susikūrė apie 1860 m. Vystyta žvejyba, įkurtas uostas, distiliavimo gamykla. 1914 m. įrengtas drėkinimas leido pradėti žemdirbystę. XX a. vid. pradėtas vystyti turizmas. Pradžioje Los Kristianose lankėsi ligas besigydantys švedai. 1954 m. pradėjo veikti keltas į La Gomerą, palaipsniui išplėtota turistinė infrastruktūra.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Los Altosas** (isp. *Los Altos*), oficialiai – **Šeštosios Aukštumų Valstybės Respublika** (*República del Sexto Estado de Los Altos*) – valstybė Centrinėje Amerikoje, gyvavusi 1838–1840 ir 1848 m. Iki subyrant Jungtinėms Centrinės Amerikos provincijomis buvo viena iš 6 jos federacinių provincijų. Apėmė dabartinės Gvatemalos vakarinę dalį bei Meksikos Čiapaso valstijos Sokonusko sritį. Sostinė – Kecaltenangas.

Valstybė susidarė dėl priešpriešos tarp liberalų ir konservatorių Gvatemaloje. Ginčai dėl Gvatemalos pasidalijimo prasidėjo tuoj po to, kai 1821 m. Meksika paskelbė nepriklausomybę nuo Ispanijos. 1824 m. šis klausimas iškeltas Jungtinių provincijų parlamente, tačiau Gvatemala prieštaravo bet kokiems atsiskyrimams.

1838 m. vasario 2 d. Los Altosas paskelbė nepriklausomybę nuo Gvatemalos, Jungtinių provincijų parlamentas ją pripažino šeštąja federacijos provincija. Tuo metu teritorija buvo padalinta į Totonikapano, Kecaltenango, Sučitepekeso-Sololos ir Sokonusko sritis.

Los Altosas iki galo palaikė Jungtines provincijas, tačiau šios dėl kilusio pilietinio karo subyrėjo. Po subyrėjimo Los Altosas pasiskelbė nepriklausoma valstybe, tačiau 1840 m. Gvatemalos generolo Rafaelio Kareros pajėgos užėmė didelę dalį teritorijos. Pasinaudojusi chaosu, Meksika užėmė Sokonusko sritį.

1844, 1848 ir 1849 m. Los Altose rengti sukilimai prieš Kareros diktatūrą tačiau regionui atgauti nepriklausomybės nebepavyko.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ana Marija Selinko** (1914 m. rugsėjo 1 d. Vienoje – 1986 m. liepos 28 d. Kopenhagoje) – žydų kilmės austrų romanų rašytoja, kuri parašė ne vieną bestselerį. Garsiausias Seninko romanas yra „Dėzirė" (Désirée) parašytas 1952 metais. Knyga buvo išversta į 25 kalbas, o 1954 metais pagal ją buvo pastatytas filmas, kuriame pagrindinius vaidmenis atliko Jean Simmons ir Marlon Brando.

Gyvenimas
---------

Ana Marija Selinko gimė Felikso ir Grėtės Selinko šeimoje. Feliksas Selinko buvo vienas iš trijų kompanijos „Selinko broliai" akcininkų. Jos šeima buvo judėjų tikėjimo, o vėliau perėjo į protestantišką tikėjimą. Baigus vidurinę mokyklą kelis semestrus mokėsi kalbų ir istorijos Vienos universitete. Vėliau dirbo žurnalistės darbą Austrijoje, taip pat ir Prancūzijos žurnale „L`Intransigeant".
Ištekėjo už Danijos diplomato Erling Kristiansen ir vėliau gyveno Kopenhagoje, Stokholme, Paryžiuje ir Londone. Prasidėjus antrajam pasauliniam karui, Selinko teko bėgti į Daniją, o vėliau vokiečiams užėmus Daniją ji pabėgo į Švediją, kur dirbo naujienų agentūroje ir raudonajame kryžiuje. Selinko motina ir sesuo mirė Vokietijos koncentracijos stovykloje.
Mirė turėdama 72 metus Danijoje ir buvo palaidota Kopenhagos priemestyje Hellerup kapinėse.

Kūriniai
--------

* Ich war ein häßliches Mädchen (Aš buvau negraži mergaitė). Viena, 1937.
* Morgen wird alles besser (Rytoj viskas bus geriau). Viena, 1941.
* Heute heiratet mein Mann (Šiandien veda mano vyras). Amsterdamas, 1943.
* Désirée (Dėzirė). Kelnas/Berlynas, 1952.

Sukurti filmai pagal Selinko romanus
------------------------------------

* Morgen ist alles besser (1948). Režisierius: Arthur Maria Rabenal
* Désirée (1954). Režisierius – Henry Koster, scenarijaus autorius – Daniel Taradash. pagrindinius vaidmenis atliko: Marlon Brando (Napoleonas Bonapartas) ir Jean Simmons (Désirée Clary).
* Ich war ein häßliches Mädchen (1955). Režisierius – Wolfgang Liebeneiner, pagrindinius vaidmenis atliko: Sonia Ziemann Anneliese, Dieter Borsche.
* Heute heiratet mein Mann (1956). Režisierius: Kurt Hoffmann, pagrindinius vaidmenis atliko: Liselotte Pulver kaip Thesi, Johannes Heesters Robert Petersen, Paul Hubschmid George Lindberg, Gustav Knuth kaip Karl E. Nielsen.
| Naujosios Įpilties senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Naujosios Įpilties senosios kapinėsNaujosios Įpilties senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°07′39″š. pl. 21°16′09″r. ilg.﻿ / ﻿56.127386°š. pl. 21.269149°r. ilg.﻿ / 56.127386; 21.269149Koordinatės: 56°07′39″š. pl. 21°16′09″r. ilg.﻿ / ﻿56.127386°š. pl. 21.269149°r. ilg.﻿ / 56.127386; 21.269149 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,05 ha |
| Naudotas | XVI – XIX a. |
| Žvalgytas | 1995 m. |
| Registro Nr. | 24201 / L535 / |

**Naujosios Įpilties senosios kapinės**, vadinamos *Markapiais, Senkapiais, Pilkapiais* (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 24201, senas registro kodas – L535) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Naujojoje Įpiltyje, 0,22 km į rytus nuo kelio  **218**  Kretinga–Skuodas , Alkupio dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos Alkos kalno šiaurės rytinėje papėdėje. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės – pietų kryptimi, 24 m ilgio, 21 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius lygus, žemėja į rytų pusę, link Alkupio upelio. Teritorija dirvonuoja, vakarų pusėje apaugusi krūmokšniais. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.

Teritorija – apie 0,05 ha, perimetras – 85 m.

1,9 km į pietus – Senosios Įpilties (Vidgirių) senosios kapinės, 1,7 km į pietvakarius – Senosios Įpilties I senosios kapinės, 1,95 km į šiaurės vakarus – Senosios Įpilties II senosios kapinės.

Istorija
--------

Kapinės veikė XVI – XIX a. Laidoti Naujosios Įpilties gyventojai. Vadinamos Markapiais, Kapeliais, Pilkapiais (žem. *Markapē, Kapalē, Pėlkapē*). Kapines uždarius, XIX a. retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti kūdikiai.

Seniau kapinėse stovėjo keletas monumentalių kryžių, kurie XX a. pr. sunyko.

1995 m. žvalgė Kultūros paveldo centras (Loreta Kazlavickienė, Jadvyga Verksnienė).

1997 m. registruotos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąraše (L535), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai). – [Kaunas]: Visasąjunginio žemės ūkio aerofotogeodezinių tyrinėjimų instituto Vakarų filialas, 1983. – L. 131, 143
2. ↑  Julius Kanarskas. Naujosios Įpilties kaimo kapinės (Darbėnų apyl. Kretingos raj.), 1993 m. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4, b. 222
3. ↑  Naujosios Įpilties k. senosios kapinės, Kretingos r. sav. Naujosios Įpilties k. (Darbėnų sen.)

* Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų katalogas. – Vilnius: Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, 1986. – Eil. Nr. 6sg
1991 m. laidos 10 litų banknotas
1934 m. laidos 100000 dolerių banknotas
1961 m. 3 rublių banknotas
**Bonistika** (pranc. *bonistique*) – numizmatikos mokslo šaka, tirianti popierinius pinigus, banknotus, bonus kaip istorinius dokumentus, atspindinčius ekonominę ir politinę visuomenės padėtį.

Istorija
--------

Manoma, kad žmonės kolekcionavo popierinius pinigus nuo tada, kai jie atsirado.[reikalingas šaltinis] Tačiau sistematiškai popierinius pinigus pradėta kolekcionuot 1940 m. bet lemiamas lūžis įvyko 1970 m. kai bonistika kolekcionierių buvo pripažinta kaip atskira sritis.[reikalingas šaltinis]

Tuo pačiu metu kelios išsivysčiusios šalys, tokios kaip JAV, Vokietija ir Prancūzija pradėjo publikuoti savo nacionalinius popierinių pinigų katalogus.

Ypatybės
--------

Žmonės kolekcionuoja popierinius pinigus pagal skirtingus požymius:

* Tema (fauna ir flora, laivai, žymūs žmonės)
* Laikotarpis (serijos, datos)
* Šalis (gimtoji ar mėgstama)
* Serijos numeris
* Vertė
* Įvairovė (dėl žymių ar nežymių dizaino pakeitimų)
* Pakeitimai dėl klaidų atrastų spausdinimo metu
* Neegzistuojantys pinigai (pvz. kinų ritualiniai pinigai en, ru)

Nuorodos
--------

* Lietuvos banknotai Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.
* Pirmi ukrainietiški banknotai
* 50 litų 1928 m. banknotas - reversas Archyvuota kopija 2012-04-22 iš Wayback Machine projekto. ir aversas Archyvuota kopija 2012-04-22 iš Wayback Machine projekto.
| Kubena |
| --- |
| Kubena netoli žiočių Kubena netoli žiočių |
| **Ilgis** | 368 km |
| **Baseino plotas** | 11 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 52 m³/s |
| **Ištakos** | Konošos aukštuma |
| **Žiotys** | Kubenos ežeras |
| **Šalys** | Rusija |

**Kubena** (rus. *Кубена*) – upė Rusijoje, Archangelsko ir Vologdos srityse. Prasideda Konošos aukštumoje, Archangelsko srities pietuose, netoli Konošos miestelio. Teka daugiausia pietų ir pietvakarių kryptimi per centrinę Vologdos srities dalį. Tėkmė greita, vagoje daug riedulių, rėvų, slenksčių. Krantai aukšti, apaugę mišku. Žemupyje tėkmė sulėtėja, vaga išsiplečia iki 200–300 m. Įteka į Kubenos ežerą ties Ustjės gyvenviete; sudaro deltą.

Intakai: Votča, Jomba, Siamžena, Sima (kairieji), Katroma, Sitė, Kichtė (dešinieji).

Žemupyje (20 km ruože) laivuojama. Prie Kubenos įsikūręs Charovsko miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 236
Vermachto talkininkų raištis užimtose TSRS teritorijose 
**Baltaraiščiai** (rus. *белорукавники*) – vokiečių kariuomenės Antrojo pasaulinio karo metais užimtose TSRS teritorijose veikę vietiniai savanoriai vermachto talkininkai, ant rankovių dėvėję baltus raiščius, dalyvavę nacių baudžiamosiose operacijose. Rusijos išvadavimo armijos kareiviai, kovoję vokiečių pusėje, turėjo baltus raiščius ant abiejų rankovių, kad juos būtų galima atskirti nuo vokiečių. Raudonieji partizanai juos vadino baltaraiščiais.

Lietuvoje
---------

Lietuvių sukilėliai ir partizanai, kovotojai prieš komunistinę valdžią, Antrojo pasaulinio karo metais ant rankovių taip pat dėvėjo improvizuotą skiriamąjį ženklą – baltą raištį.

1941 m. sovietams pradėjus pirmuosius trėmimus, Lietuvos pogrindyje ėmė veikti daug prastokai ginkluotų partizanų būrių, kurie atkreipė sovietinio saugumo dėmesį. Baltus raiščius dėvėjo kaip skiriamuosius ženklus 1941 m. birželio sukilimo dalyviai, kovoję prieš komunistų valdžią.

Antisovietinio pasipriešinimo organizacija Lietuvių aktyvistų frontas buvo išleidusi atsišaukimą „Amžiams išvaduokime Lietuvą nuo žydijos jungo", todėl žydai buvo laikomi pražūtingos komunizmo ideologijos skleidėjais, kaltinami, kad įsivyravo Lietuvos ekonomikoje, užplūdo miestus ir panašiai. Žydus saugojo vadinamieji partizanai, ėmę aktyviai veikti jau pirmomis nacių–sovietų karo dienomis, be to, jie įsitraukė ir į masinį žydų persekiojimą, žudynes. Jie liaudyje vadinti baltaraiščiais dėl dėvimų baltų raiščių. Iš pradžių terminas neturėjo jokios ideologinės reikšmės, bet vėliau įgavo neigiamą politinį atspalvį.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Baltaraištis (*zodynas.lt*)
* Žydų naikinimo vietos Telšių apskrityje. Viešvėnų stovykla Archyvuota kopija 2006-01-05 iš Wayback Machine projekto.
* Garliava. Holokaustas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Janas Kostka** |
| --- |
| Kostkos |
| Ąžuolynas (herbas) |
| Ąžuolynas (herbas) |
|  |
| Gimė | 1529 m. |
| Mirė | 1581 m. gegužės 31 d. (~52 metai) |
| Tėvas | Stanislavas Kostka |
| Motina | Elžbieta iš Elenbergo |

**Janas Kostka** (1529 m. – 1581 m. gegužės 31 d.) – Lenkijos valstybinis veikėjas ir magnatas, karaliaus sekretorius (nuo 1554), Prūsijos žemės iždininkas (1554), Malborko ekonoms (1554), Gdansko kaštelionas (1556), Sandomiro vaivada (1574–1581). Malborko, Plocko, Tčevo, Golubsko ir Lipenecko seniūnas.

Du kartus pretendavo į Lenkijos karaliaus sostą (1573, 1575).

Biografija
----------

Jano Kostkos antroji žmona Sofija Odrovonž
Lenkijos magnatų Kostkų giminės atstovas, herbo „Dąbrowa" savininkas. Pamario ir Chelmo vaivados Stanislavo Kostkos (1487–1555) ir Elžbietos iš Elenbergo sūnus.

Išsilavinimą gavo Vokietijojje, Flandrijoje ir Ispanijoje. 1568 metais Janas Koska Lenkijos karaliaus Žygimanto Augusto buvo paskirtas Jūros komisijos vadovu. Užsiėmė Lenkijos karinio jūrų laivyno organizavimu. Buvo unijos tarp Lenkijos ir Prūsijos karalyščių šalininkas.

Dalyvavo Liublino unijos (1569) ir Varšuvo konfederacijos (1573) aktų pasirašyme.

Šeima ir vaikai
---------------

1-ji žmona nuo 1555 metų Jadvyga Pržerebska, vaikai nuo pirmos santuokos:

* Stanislavas Kostka (mirė vaikystėje)
* Elžbieta Koska, vyras – Gdansko kaštelionas Motiejus Žalinskis

2-ji žmona nuo 1575 metų Sofija Odrovonž (apie 1540–1580), Rusios vaivados Stanislovo Odrovonžo duktė, Jano Kristupo Tarnovskio našlė. Dėka santuokos su Sofija Odrovonž, gavo valdyti Jaroslavo miestą. Vaikai nuo antros santuokos:

* Janas Kostka (m. 1592), Lipinecko ir Svecko seniūnas
* Ana Kostka (1575–1635), Voluinės vaivados, kunigaikščio Aleksandro Vasljevičiaus Ostrogiškio (1571–1603) žmona nuo 1592 metų
* Katerina Kostka (1576–1648), vyras – Karūnos didysis pataurininkas Adomas Jeronimas Seniavskis (apie 1576–1619).

Literatūra
----------

* Аугустинович К. А. Ян Костка и Ян Дульский: два прусских дворянина на службе Польско-Литовской Республики // Славяне и их соседи. Средние века – раннее новое время. Выпуск 9. – Москва, 1999. – С. 114–123.
| Annet Mahendru |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Anita Devi Mahendru |
|  |
| Gimė | 1989 m. rugpjūčio 21 d. (32 metai)Kabulas, Afganistanas |
|  |
| Šalis |  Afganistanas JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| Aktyvumo metai | 2006– |
| Užsiėmimas | aktorė |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Annet Mahendru** (tikrasis vardas – *Anita Devi Mahendru*; g. 1989 m. rugpjūčio 21 d. Kabulas) – kino ir televizijos aktorė.

Biografija
----------

Anetė gimė Afganistane, rusės aktorės bei verslininkės ir indo žurnalisto šeimoje. Jie nuolat keliavo ir jai teko gyventi įvairiose pasaulio šalyse. Kuomet Anetei buvo 13, tėvai išsiskyrė ir ji kartu su tėvu apsistojo Niujorke. 

Kaip aktorė debiutavo 2006 m. ir dažniausiai vaidina TV serialuose, taip pat trumpo metražo filmuose. Vienas žymiausių jos vaidmenų – TV seriale „Amerikiečiai". 

Yra ištekėjusi už aktoriaus Mel Gibson sūnaus Luciano Gibsono. Gyvena Los Andžele, turi sūnų.

Anetė moka 6 kalbas: rusų, anglų, prancūzų, persų, hindi ir vokiečių, turi karate rudą diržą.

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Critics Choice Television Awards (nominacija) – geriausia antrojo plkano aktorė (2014)
* Gold Derby Awards (nominacija) – geriausia kviestinė aktorė (2016)
* Laugh or Die Comedy Fest (nominacija) – geriausia aktorė (2014)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Annet Mahendru** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* Oficialus puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pionites** |
| --- |
| Juodagalvė baltapilvė papūga (Pionites melanocephala)Juodagalvė baltapilvė papūga(*Pionites melanocephala*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | Papūginiai  *( Psittacidae)* |
| Gentis: | Baltapilvės papūgos  *( Pionites)* |

 |

**Baltapilvės papūgos** (*Pionites*) – papūginių (*Psittacidae*) šeimos paukščių gentis, kurioje yra dvi rūšys.

Išvaizda
--------

Kūnas nedidelis, kresnas, uodega trumpa ir suapvalinta. Pilvo ir krūtinės plunksnos baltos. Antsnapis ir posnapis gana stambūs ir ryškiai suapvalinti.

Paplitimas
----------

Paplitusios Amazonijoje, rausvagalvės pietuose, o juodagalvės šiaurėje.

Gyvenimo būdas
--------------

Gyvena tankiuose tropiniuose miškuose. Maitinasi įvairių augalų vaisiais ir sėklomis. Kartais lesa ryžius, todėl gali pakenkti jų pasėliams. Didžiąją dalį gyvenimo praleidžia medžių lapijoje. Dažniausiai stebimos poromis arba nedidelėmis grupėmis.

Rūšys
-----

Gentyje 2 rūšys:

* Rausvagalvė baltapilvė papūga (*Pionites leucogaster*). Rūšyje yra trys porūšiai.
* Juodagalvė baltapilvė papūga (*Pionites melanocephalus*). Rūšyje yra du porūšiai.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltapilvės papūgos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hippocamelus bisulcus** |
| --- |
| Pietų Andų elnias (*Hippocamelus bisulcus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Elniniai  *( Cervidae)* |
| Gentis: | Andiniai elniai  *( Hippocamelus)* |
| Rūšis: | Pietų Andų elnias  *( Hippocamelus bisulcus)* |

 |

**Pietų Andų elnias** (*Hippocamelus bisulcus*) – elninių (*Cervidae*) šeimos žinduolis, paplitęs Patagonijos Anduose, pietinėje Čilės ir Argentinos dalyje.

Pietų Andų elnias gerai prisitaikęs gyventi kalnuotose vietovėse, turi trumpas, bet tvirtas kojas. Kailis rudas arba pilkšvai rudas, ties gerkle baltas; ilgas, tankus, saugo nuo didelių šalčių ir drėgmės. Sveria 70-80 kg. Kūno aukštis 80 cm. Ragus turi tik patinai, juos meta žiemos pabaigoje. Gyvena bandomis: aukštikalnėse nedidelėmis grupelėmis, o slėniuose, atviruose plotuose – gan nemažomis. Grupes sudaro abiejų lyčių individai.

Minta įvairių krūmų, medžių (ypač žemojo notofago) šakomis, lapais. Retas, nykstantis. Konkuruoja su įveistais tauriaisiais elniais. Vienintelis natūralus Pietų Andų elnio priešas – puma.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salų vėliava. Formatas: 1:2 
**Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salų vėliava** – Jungtinės Karalystės valdos Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salų oficialus simbolis. Kaip ir daugeliu kitų britų kolonijų atveju, vėliavą sudaro Jungtinės Karalystės mėlynoji vėliava (dar vadinama „Sąjungos vėliava") ir kolonijos herbas dešiniojoje pusėje.

 Iki 1999 m. naudota vėliava
Pradžioje ši JK valda naudojo Folklando (Malvinų) Salų, kurioms administraciškai priklausė, vėliavą. 1985 m. sukurta atskira vėliava Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Saloms, o 1992 m. suteiktas leidimas ją naudoti. Pirmoji vėliava, naudota 1992–1995 m. kiek skyrėsi, nes herbas buvo baltame apskritime.

Pietų Džordžijos ir Pietų Sandvičo Salų vėliava naudojama ne tik šiose salose, bet ir Britų Antarktinėje teritorijoje.

**Pietų Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) salos · Prancūzijos Gviana · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Fesdrė |
| --- |
| Fesdrė Pepenštėje Fesdrė Pepenštėje |
| **Ilgis** | 71 km |
| **Baseino plotas** | 703 km² |
| **Vidutinis debitas** | 11,4 m³/s |
| **Ištakos** | Aukštieji Fenai |
| **Žiotys** | Urtas |
| **Šalys** | Belgija |
|  |
|  **Vikiteka** | Fesdrė |

**Fesdrė** (pranc. *Vesdre*, ol. *Vesdre*, vok. *Weser*) – upė rytų Belgijoje, Lježo provincijoje; Urto dešinysis intakas. Prasideda Aukštuosiuose Fenuose, netoli Vokietijos miesto Monšau. Teka vakarų, šiaurės vakarų kryptimi miškingu tarpukalnių slėniu. Įteka į Urtą netoli Lježo.

Didesni intakai: Helė, Žilepė, Hionjė, Manjė.

Aukštupyje upė patvenkta, sudarytas Epeno tvenkinys (1,26 km²). Upės didžiausias debitas 14,7 m³/s, minimalus – 6,3 m³/s. Fesdrės vanduo pasižymi dideliu rūgštingumu, kurį suteikia Aukštųjų Fenų pelkių vandenys. Miestai prie Fesdrės: Epenas, Vervjė, Pepenštė, Šofontenas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Ferruccio Lamborghini
**Ferruccio Elio Arturo Lamborghini** (1916 m. balandžio 28 d. – 1993 m. vasario 20 d.) buvo Italijos verslininkas.

Biografija
----------

Užaugęs vynuogių augintojų šeimoje jis baigė mechanikos mokslus ir 1948 m. įkūrė traktorių įmonę *Lamborghini Trattori*. Įmonė greitai tapo svarbia Italijos ekonomikos dalyve ir žemės ūkio technikos gaminimo lydere. 1959 m. Lamborghini atidarė radiatorių gamyklą *Lamborghini Bruciatori*, kuri vėliau pradėjo gaminti ir oro kondicionavimo sistemas. 1963 m. verslininkas įkūrė žymiausią iki šiol savo gamyklą – *Automobili Lamborghini* – gaminančią greitus ir brangius automobilius. Iš pradžių jis turėjo nuosavą Ferrari 250 modelį, tačiau manė, kad jam trūksta geresnių interjero detalių, geresnio sukibimo ir traukos. Tad tokiu būdu jis sugalvojo sukurti savo automobilių gaminimo įmonę.

Aštuntajame dešimtmetyje jis pardavė daugumą savo akcijų ir pradėjo gyventi Umbrijoje, kur vystė vyndarystę.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ferruccio Lamborghini** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a8 | b8 | c8 | d8 | e8 | f8 | g8 | h8 |
| a7 | b7 | c7 | d7 | e7 | f7 | g7 | h7 |
| a6 | b6 | c6 | d6 | e6 | f6 | g6 | h6 |
| a5 | b5 | c5 | d5 | e5 | f5 | g5 | h5 |
| a4 | b4 | c4 | d4 | e4 | f4 | g4 | h4 |
| a3 | b3 | c3 | d3 | e3 | f3 | g3 | h3 |
| a2 | b2 | c2 | d2 | e2 | f2 | g2 | h2 |
| a1 | b1 | c1 | d1 | e1 | f1 | g1 | h1 |

 |  |
|  |

 |
| Trys fianchetto: Rg2, Rb7, Ra3 |

Šachmatų žaidime **fianchetto** (arba liet. **flanketo**) (/ˌfiən'kɛto/ itališkai "mažasis flangas") tokia figūrų pozicija, kai rikis „įsikuria" prieš žirgą, prieš tai patraukus pėstininką į priekį.

  

Fianchetto itin būdingas hipermodernistų debiutams. Tai atitinka hipermodernizmo taktiką – užleidžiant centrą varžovui, jį kontroliuoti nutolusiomis figūromis, galiausiai sugriaunant centrinius varžovo forpostus. Dažnai fianchetto naudojamas Indiškosiose gynybose, manoma, kad tai buvo įprastinė senovės Indijos šachmatininkų praktika. Atvirose partijose (1.**e4** **e5**) fianchetto laikomas netinkamu.

Fianchetto privalumas tas, kad rikis kontroliuoja ilgas įstrižaines (**a1-h8**, **h1-a8**), taip keldamas grėsmę figūrų vystymui.

Paveiksliuke dešinėje – 3 fianchetto. Baltųjų rikis – **g2**, juodųjų rikis – **b7** ir (dar vadinamas tęstiniu fianchetto) baltųjų rikis – **a3**.