recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Viktoras Ševaldinas** |
| --- |
|  |
| Viktoras Ševaldinas (kairėje) |
| Gimė | 1948 m. gruodžio 29 d. (74 metai) |
|  |
| Veikla | energetikas, Lietuvos ekonomikos ir politinis veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |
|  |
| Alma mater | Ivanovo energetikos institutas |

**Viktoras Ševaldinas** (g. 1948 m. gruodžio 29 d.) – energetikas, Lietuvos ekonomikos ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Ivanovo energetikos institutą. 1971–1982 m. Leningrado Atominės elektrinės meistras, Šilumos matavimo ir automatikos cecho inžinierius, energetikas, 4 – ojo bloko pamainos viršininko pavaduotojas. 1982–1986 m. Ignalinos atominės elektrinės pamainos viršininkas, 1986–1991 m. vyriausiojo eksploatavimo inžinieriaus pavaduotojas, 1991–2010 m. IAE generalinis direktorius. 2010–2011 m. IAE generalinio direktoriaus patarėjas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus narys.

1995–2000 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.
2007 m. Tokijo automobilių paroda
**Tokijo automobilių paroda** – tarptautinė automobilių, motociklų ir kitų transporto priemonių paroda kas dvejus metus, spalio-lapkričio mėn. vykstanti Japonijoje, Čibos mieste (netoli Tokijo įsikūrusiame Makuhari parodų centre). Parodą rengia Japonijos automobilių gamintojų asociacija (*JAMA*, jap. 日本自動車工業会). Paprastai joje yra pristatoma daugiau koncepcinių modelių, negu paruoštų gamybai.

Istorija
--------

Pirmą kartą surengta 1954 m.  balandžio 20 d. Hibija parke (*Hibiya Park*). Per dešimt dienų parodą aplankė apie 547 000 lankytojų, buvo pristatytos 267 transporto priemonės, iš kurių tik 17 buvo lengvieji automobiliai, kas atspindėjo to meto šeimos automobilių trūkumą Japonijoje. Didžiąją dalį eksponatų sudarė sunkvežimiai, autobusai ir motociklai. Didžiausio dėmesio susilaukė Austin A40, Hillman Minx ir Renault 4CV automobiliai, tarp vietinių automobilių gamintojų modelių buvo Prince Sedan AISH, Toyota Toyopet Super RH, Datsun Passenger Delux DB-5, Ohta ir triratės „Daihatsu" transporto priemonės.

Antrą kartą paroda įvyko 1955 m. gegužės 7 d. ir truko 12 dienų. Tarp 785 000 apsilankiusių lankytojų buvo ir Princas Akihito.

Didžiausią reikšmę lengvieji automobiliai įgijo trečiosios Tokijo automobilių parodos, atidarytos 1956 m. balandžio 20 d. metu. Prie to daug prisidėjo Tarptautinės prekybos ir pramonės ministerijos vykdyta iniciatyva, pavadinta „Liaudies automobilio planu". Ministerijos užsibrėžtas tikslas – pagaminti keturių sėdimų vietų automobilį, galintį išvystyti 100 km/h greitį ir kainuojantį ¥150 000 jenų – buvo nerealistiškas. Nepaisant to, kad tai dukart viršijo tų metų šalies nacionalinį pajamų vidurkį, tai tebuvo tik penktadalis tipiško automobilio vertės, mat vietiniams automobilių gamintojams buvo teikiami kreditai, kad šie mažintų automobilių kainas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tokijo automobilių paroda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAutomobilių parodos |
| --- |
|  |
| Rengiamos kasmet | 
Jungtinės Amerikos Valstijos Detroitas *(sausis)* · Jungtinės Amerikos Valstijos Čikaga *(vasaris)* · Kanada Torontas *(vasaris)* · Šveicarija Ženeva *(kovas)* · Jungtinės Amerikos Valstijos Niujorkas *(kovas/balandis)* · Indonezija Džakarta *(liepa)* · Australija Melburnas/Sidnėjus *(liepa/spalis)* · Jungtinės Amerikos Valstijos Los Andželas *(lapkritis–gruodis)* · Italija Bolonija *(gruodis)* |
|  |
| Rengiamos kas dveji metai | 

|  |  |
| --- | --- |
| Nelyginiais metais | 
Pietų Korėja Seulas *(balandis)* · Kinijos LR Šanchajus *(balandis)* · Vokietija Frankfurtas *(rugsėjis/spalis)* · Japonija Tokijas *(lapkritis/gruodis)* |
|  |
| Lyginiais metais | 
Indija Delis *(sausis)* · Kinijos LR Pekinas *(balandis/gegužė)* · Jungtinė Karalystė Londonas *(rugpjūtis)* · Rusija Maskva *(rugpjūtis)* · Prancūzija Paryžius *(rugsėjis/spalis)* |

 |
|  |
| **Kategorija** |

 |
|  |
| --- |
| Edin-Ådahl |
|  
Edin-Ådahl 1990 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Švedijos vėliava Švedija |
| Žanrai | pop, šiuolaikinė krikščioniška muzika |
| Aktyvumo metai | 1978–1994 |
| Buvę nariai |
| Lasse Edin  Bertil Edin  Simon Ådahl  Frank Ådahl |

**„Edin-Ådahl"** buvo švedų pop ir šiuolaikinės krikščioniškos muzikos grupė, gyvavusi 1978–1994 metais. Ją sudarė broliai Bertil (g. 1958 m.) ir Lasse (g. 1954 m.) Edin bei Simon (g. 1957 m.) ir Frank (g. 1960 m.) Ådahl.

Grupė geriausiai žinoma dėl pergalės 1990 m. „Melodifestivalen" konkurse su daina „Som en vind". Tais pačiais metais „Eurovizijos" konkurse Zagrebe grupė užėmė 16 vietą. Broliai Ådahl, po pergalės 1990 m. „Melodifestivalen", dalyvavo ir vėlesniuose konkursuose. 1995 metais Simon Ådahl kartu su Lasse Lindbom, Janne Bark ir Michael Stolt su daina „Följ dina drömmar" užėmė 5 vietą, o po metų Frank Ådahl su kūriniu „Tårar från himlen" kaip ir jo brolis, liko penktoje vietoje.

Frank ir Simon vis dar aktyvūs muzikinėje veikloje, kartu jie 2003 metais išleido albumą „Roots". Simon yra išleidęs du solinius albumus – „Larm" (2011) ir „Big Bang" (2013).

Diskografija
------------

* *Edin-Ådahl*, 1980
* *Alibi*, 1982
* *Maktfaktor*, 1983
* *Tecken*, 1986
* *Big Talk*, 1989
* *Into My Soul*, 1990
* *Reser Till Kärlek*, 1991
* *Kosmonaut Gagarins Rapport*, 1992
* *Minnen: 1980–1992*, 1994

Nuorodos
--------

* Daina *Som en vind*

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Tommy Nilsson  *„En dag"*** |  **Švedijos atstovai Eurovizijoje**1990 | Po to:**Carola  *„Fångad av en stormvind"*** |
| Toi aukso muziejus |
| --- |
|  |
| 

Toi aukso muziejusToi aukso muziejus

34°54′29.72″ š. pl. 138°47′34.51″ r. ilg.﻿ / ﻿34.9082556°š. pl. 138.7929194°r. ilg.﻿ / 34.9082556; 138.7929194﻿ (Toi aukso muziejus)Koordinatės: 34°54′29.72″ š. pl. 138°47′34.51″ r. ilg.﻿ / ﻿34.9082556°š. pl. 138.7929194°r. ilg.﻿ / 34.9082556; 138.7929194﻿ (Toi aukso muziejus) |
|  |
| Vieta | Japonija Idzu, Japonija |
| Statusas | Pastatytas |
| Paskirtis | Muziejus |

**Toi aukso muziejus** – muziejus Idzu, Japonijoje. Specializuojasi aukso kasybos istorijos ir aukso gavybos šiuolaikinių technologijų Japonijoje srityje. Muziejus įsikūręs šalia Toi aukso kasyklos, kuri Edo laikotarpiu buvo viena svarbiausių šalies aukso kasyklų.

Muziejuje eksponuojama rekonstruota Edo laikotarpio aukso kasybos technika, senoviniai radiniai, aukso gruntai iš skirtingų Japonijos vietovių. 

Toi aukso muziejuje eksponuojamas didžiausias pasaulyje aukso luitas, kuris sveria 250 kg ir vertinamas apie 9,7 mln. $. Eksponuojamas luitas įtrauktas į Gineso rekordų knygą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Toi Gold Mine (gold sand gathering activity)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Caparezza |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Michele Salvemini |
| Gimė | 1973 m. spalio 9 d. (49 metai)Molfeta, Apulija |
| Kilmė |  Italija |
| Žanrai | alternatyvusis hiphopas, rap metalas |
| Aktyvumo metai | 1996–dabar |
| Svetainė | www.caparezza.com |

**Mikelis Salvemini** (it. *Michele Salvemini*, labiau žinomas pseudonimu **Kapareca** (it. *Caparezza*; g. 1973 m. spalio 9 d. Molfetoje)) – italų reperis, kuris 1997 metais debiutavo Sanremo muzikos festivalyje.

M. Salvemini tėvas grodavo muzikos grupėje, taigi jis irgi pradėjo vaikystėje groti muziką. Jis pradėjo kurti muziką savo garaže ir 2000 metais išleido savo pirmą albumą pseudonimu **MikiMix**.

M. Salvemini kritikuoja visuomenę ir politiką su aštria ironija, kurios kontekstas dažniausia būna fantastinis arba nerealus. Jo dainų žodžiuose yra netipinių metaforų ir užuominų į filmus, komiksus, reklamas, televizijos transliacijas, klasikinius rašytojus, kitus muzikantus ir kitas asmenybes, kurias sunku pastebėti ir kurios yra mažiau žinomos. Pavyzdžiui, jo populiariausia daina „Fuori dal tunnel" kritikuoja pramogos deindividualizavimą. Tačiau daina grojama diskotekose ir televizijos reklamose, t. y. dvejose srityse, kurios prisideda prie pramogų deindividualizavimo. Daina „Vieni a ballare in Puglia" kalba apie dabartinę politinę situaciją Apulijoje. Taip pat daina „Caduti del lavoro" pristato miškų gaisrus Gargane ir užterštumą Tarante.
**Edis Maliqi**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1996 m. gegužės 4 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Velesas, Makedonija |
| Ūgis | 1,74 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Šiaurės Makedonija FC Struga |
| **Numeris** | 24 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2012–2013  2015–2018  2018–2020  2020–2021  2021–2022  2022– | FK Rabotnički  KF Shkupi  FK Kukësi  NK Lokomotiva Zagreb  FK Dinamo Tirana  FC Struga | 02 0(0)71 0(0)42 0(0)04 0(0)28 0(0)19 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023. |

**Edis Maličis** (maked. *Едис Малиќи*, alb. *Edis Maliqi*, g. 1996 m. gegužės 4 d.) – albanų kilmės Šiaurės Makedonijos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Futbolininko karjerą pradėjo FK Rabotnički (Šiaurės Makedonija). Atstovavo šio klubo jaunimo ekipoms, debiutavo ir pagrindinėje komandoje.

O vėlesniais metais rungtyniavo KF Shkupi (Šiaurės Makedonija), FK Kukësi (Albanija), Zagrebo „Lokomotiva" (Kroatija), Tiranos „Dinamo" (Albanija).

2022 m. perėjo į FC Struga (Šiaurės Makedonija). Tapo 2022–2023 m. Pirmos lygos čempionu.

Laimėjimai
----------

su FC Struga
 **Šiaurės Makedonijos čempionas (1)**: 2022–2023 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2022–2023 m. Pirmos lygos sezonas
2. ↑  2022–2023 m. sezonas (RSSSF duomenų bazė)

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tohoku regionasjap. 東北地方 = *Tōhoku-chihō* |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 9 662 247 |
| **Plotas** | 66 889 km² |
| **Tankumas** (2006) | 144 žm./km² |

**Tohoku regionas** (jap. 東北地方 = *Tōhoku-chihō*) – Japonijos regionas, esantis Honšiū, didžiausios salos Japonijoje, šiaurės rytuose, ką ir byloja pats regiono pavadinimas (jap. tōhoku – „šiaurės rytų").

Geografija
----------

Tohoku regionas, kaip ir didžioji dalis Japonijos, kalnuota ir kalvota. Čia iš šiaurės į pietus driekiasi Ou kalnai, dalijantys regioną išilgai. Tarp kalnų įsiterpę nemažai derlingų slėnių, o pajūryje yra lygumų.

Istorija
--------

Šis regionas Japonų Jamato valstybei buvo pati atokiausia provincija, neįsavinta labai ilgai. Ji buvo vadinama *Mičinoku* (陸奥 みちのく, t. y. „Sausumos kraštas"). Čia labai ilgai išliko senieji gyventojai *emiši* (dabartinių Ainu protėviai), palengva sunaikinti plečiantis Japonijos valdžiai.

Administraciškai šis tolimas regionas buvo dalijamas į dvi žemes, kurių riba ėjo ties Ou kalnais. Vakarinė žemė vadinosi Deva, o rytinė – Mucu. Tai buvo didžiausios Japonijos žemės. Tik XIX a. pabaigoje šios žemės buvo suskaldytos į smulkesnes dalis, davusias pradžią dabartinėms prefektūroms.

Administracija
--------------

Tohoku regione yra šešios prefektūros: Akitos, Aomorio, Fukušimos, Ivatės, Mijagio ir Jamagatos.

Turizmas
--------

Šiame regione turizmas tampa pagrindiniu verslu. Tohoku išsaugojo atokios vietos reputaciją: čia stovi paskutinė Honšiū salos senųjų gyventojų Ainų tvirtovė ir esti karais garsėjusios vietos. Regionui būdingas kvapą gniaužiantis kraštovaizdis, tačiau su atšiauriu klimatu. Haiku poetas Macuo Bašio rašė kūrinį „Oku no Hosomichi" (liet. *Siauras takelis gilion šiaurėn*) būtent keliaudamas šiame regione.

Pagrindinės lankytinos vietos:

* Hirosakis
* Macušima salos
* Tovados ežeras
* Oirasės kalnų upės slėnis
* Kakunodatė
* Rikučiu kranto linijos nacionalinis parkas
* Bandajaus-Asahio nacionalinis parkas
* Sanriku kranto linija
* Morioka
* Hiraidzumis
* Aidzu
* Bandajaus kalnas
* Trys Devos kalnai

  



| Tokijo vėliava |   Japonijos administracinis skirstymas – 日本 (Nihon) |  |
| --- | --- | --- |
| Regionai ir prefektūros:
**Regionai**
Hokaidas - 
Tohoku - 
Kanto - 
Čiūbu
(Hokuriku - Košinecu - Tokajus - Čiūkio) - 
Kansajus - 
Čiūgoku - 
Šikoku - 
Kiūšiū - 
Riūkiū
**Prefektūros**
Aičis - 
Akita - 
Aomoris - 
Čiba - 
Ehimė - 
Fukujus - 
Fukuoka - 
Fukušima - 
Gifu - 
Gunma - 
Hirošima - 
Hokaidas - 
Hiogo - 
Ibarakis - 
Išikava - 
Ivatė - 
Jamagata - 
Jamagučis - 
Jamanašis - 
Kagava - 
Kagošima - 
Kanagava - 
Kiotas - 
Kočis - 
Kumamotas - 
Mijagis - 
Mijadzakis - 
Mijė - 
Naganas - 
Nagasakis - 
Nara - 
Nijigata - 
Oita - 
Okajama - 
Okinava - 
Osaka - 
Saga - 
Saitama - 
Šidzuoka - 
Šiga - 
Šimanė - 
Točigis - 
Tojama - 
Tokijas - 
Tokušima - 
Totoris - 
Vakajama
**Kita**
Tokijo seniūnijos |
**Miškų urėdija** – valstybinė institucija arba įmonė atsakinga už jai priskirtus miškų plotus. Skirtingose šalyse miškų priežiūra organizuojama skirtingai, todėl skiriasi ir urėdijų statusas bei funkcijos.

Lietuvoje miškų urėdija yra valstybės įmonė, patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus ir jais disponuojanti, taip pat vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą ir kitą įmonės įstatuose numatytą veiklą.

Miškų urėdijos veiklai vadovauja įmonės vadovas – miškų urėdas; jis kaip ir bet kuris administracines pareigas einantis miškininkas yra valstybės pareigūnas.

Pagal prigimtį skirstomos į valstybines bei privačias miškų urėdijas. Kiekviena urėdija savo ruožtu pagal struktūrinę organizacinę tvarką jungia 3-9 **girininkijas**, šios – kelias **eiguvas**. Girininkijoms vadovauja girininkas, eiguvų reikalais rūpinasi eigulys arba specialiai tam paskirtas girininko pavaduotojas, turintys specialų miškinkystės išsilavinimą.

Lietuvoje
---------

*Pagrindinis straipsnis – Valstybinių miškų urėdija*.
Iki 2018 m. Lietuvos miškų priežiūra buvo užimtos 42 miškų urėdijos, pavaldžios Generalinei miškų urėdijai:

* Alytaus miškų urėdija
* Anykščių miškų urėdija
* Biržų miškų urėdija
* Druskininkų miškų urėdija
* Dubravos eksperimentinė mokomoji miškų urėdija
* Ignalinos miškų urėdija
* Jonavos miškų urėdija
* Joniškio miškų urėdija
* Jurbarko miškų urėdija
* Kaišiadorių miškų urėdija
* Kauno miškų urėdija
* Kazlų Rūdos mokomoji miškų urėdija
* Kėdainių miškų urėdija
* Kretingos miškų urėdija
* Kupiškio miškų urėdija
* Kuršėnų miškų urėdija
* Marijampolės miškų urėdija
* Mažeikių miškų urėdija
* Nemenčinės miškų urėdija
* Pakruojo miškų urėdija
* Panevėžio miškų urėdija
* Prienų miškų urėdija
* Radviliškio miškų urėdija
* Raseinių miškų urėdija
* Rietavo miškų urėdija
* Rokiškio miškų urėdija
* Šakių miškų urėdija
* Šalčininkų miškų urėdija
* Šiaulių miškų urėdija
* Šilutės miškų urėdija
* Švenčionėlių miškų urėdija
* Tauragės miškų urėdija
* Telšių miškų urėdija
* Tytuvėnų miškų urėdija
* Trakų miškų urėdija
* Ukmergės miškų urėdija
* Utenos miškų urėdija
* Valkininkų miškų urėdija
* Varėnos miškų urėdija
* Veisiejų miškų urėdija
* Vilniaus miškų urėdija
* Zarasų miškų urėdija

2018 m. įkurta VĮ Valstybinių miškų urėdija, apjungusi lig tol buvusias 42 urėdijas. Įmonėje suformuoti 26 regioniniai padaliniai su 337 girininkijomis.

Nuorodos
--------

* Generalinė miškų urėdija Archyvuota kopija 2014-12-09 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **1986 m. Dakaro ralis** |
| Prieš: **1985** | Po: **1987** |

**1986 m. Dakaro ralis** (dar žinomas kaip **1986 m. Paryžiaus-Dakaro ralis**) – 8-asis Dakaro ralis. Jį antrą kartą iš eilės automobilių kategorijoje laimėjo lenktynininkai René Metge ir Dominique Lemoyne su Porsche 959. Motociklų kategorijoje nugalėjo Cyril Neveu su Honda NXR750V, o sunkvežimių kategorijoje – Giacomo Vismara ir Giulio Minelli su Mercedes-Benz sunkvežimiu.

Šios varžybos buvo skirtos ralio organizatoriaus Thierry Sabine ir kitų keturių žuvusiųjų sraigtasparnio avarijoje, įskaitant Prancūzijos dainininką Daniel Balavoine, atminimui.

Išnašos
-------

1. ↑  „History of Dakar - RETROSPECTIVE 1979-2007" (PDF). Dakar. Nuoroda tikrinta 2009-01-07.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDakaro ralis pagal metus |
| --- |
|  |
| 
1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Karos sala** (škot. gėl. *Cara*) – nedidelė 66 ha ploto sala, esanti prie vakarinės Kintairo pakrantės, Škotijoje.

Kara iš paukščio skrydžio
Kara yra nutolusi 1 km atstumu į pietus nuo Gighos salos. Iš jos ir pasiekiama. Kara gėlų kalba reiškia „brangiausias". Tai taip pat yra populiarus moteriškas vardas šioje apylinkėje ir Škotijoje apskritai.

Istorija
--------

1654 m. Jano Blau sudarytas Škotijos atlasas. Jo centre pavaizduotos Gighos ir Karos salos. Žemėlapio viršuje – vakarų kryptis.
Kara šiuo metu priklauso Makdonaldui Lokhartui iš Kintairo ir yra žinoma kaip vienintelė sala, kuri vis dar priklauso tiesioginiam Salų lordų palikuoniui, nors yra negyvenama. Vienintelis gyvenamasis pastatas visoje saloje yra Karos namas.

1940 m. rugsėjo 22 d. ant uolų į šiaurės vakarus nuo salos buvo nuskandintas laineris *Aska* po to, kai jį atakavo vokiečių bombonešiai.

Laukinė gamta
-------------

Sala gerai žinoma dėl sulaukėjusių ožkų bandos, kurios laisvai ganosi visos salos teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cara House, Isle of Gigha". britishlistedbuildings.co.uk. Nuoroda tikrinta 2016-09-27.
2. ↑  *Cara: the last island of the Lord of the Isles*. The Scotsman. Nuoroda tikrinta 2022-06-21.
Koordinatės: 35°35′ š. pl. 27°08′ r. ilg.﻿ / ﻿35.583°š. pl. 27.133°r. ilg.﻿ / 35.583; 27.133

Karpato padėtis
**Karpatas** (gr. Κάρπαθος) – Graikijai priklausanti sala Egėjo jūroje, yra tarp Kretos ir Rodo salų, antra pagal dydį Dodekaneso salyne. Plotas 300 km². Sala ištįsusi iš šiaurės į pietus. Paviršius kalnuotas, iškyla iki 1215 m (Kali Limnio k.). Būdingi karstiniai reiškiniai. Aplink yra kelios mažesnės salelės, tarp jų – žemės drebėjimo atskirta Sarija.

2011 m. Karpate gyveno 6181 gyventojas. Didžiausia gyvenvietė ir uostas – Pigadija, kitos gyvenvietės – Karpatas, Olimpas, Arkasa. Vystomas turizmas, auginami javai, alyvmedžiai, veisiamos avys, ožkos. Iš salos keltai kelia į Pirėją ir Heraklioną. Yra tarptautinis oro uostas.

Karpatas minimas Homero „Iliadoje" kaip *Κράπαθόν*, o Rodo Apolono „Argonautikoje" Karpatas yra pagrindinis uostas, kuriame renkasi argonautai. Nuo 400 m. pr. m. e. Karpatas pateko į Rodo valdžią.

* Pakrantė ties Arkasa
* Vaizdas nuo Kali Limnio kalno
* Pigadija
* Olimpo kaimo graikės

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karpatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karpatas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Peleconoididae** |
| --- |
| Nardantysis Peru audrašauklis (Pelecanoides garnotii)Nardantysis Peru audrašauklis(*Pelecanoides garnotii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vamzdžianosiai paukščiai  *( Procellariiformes)* |
| Šeima: | Nardantieji audrašaukliai  *( Peleconoididae)* |

 |

**Nardantieji audrašaukliai** (*Peleconoididae*) - audrašauklinių paukščių (*Procellariiformes*) būrio šeima. Šeimoje visos rūšys priklauso vienai nardančiųjų audrašauklių genčiai (lot. *Pelecanoides*).

Nardantieji audrašaukliai yra į alkas panašūs pietiniuose vandenynuose gyvenantys paukščiai. Su alkomis supanašėjo konvergencinės evoliucijos eigoje, nes abi šeimos maisto ieško nardydamos, nors kai kurių tyrinėtojų nuomone, abiejų šeimų rūšys gali būti kilusios iš tų pačių protėvių. Nardantieji audrašaukliai geriausiai prisitaikę gyventi jūroje, nei skraidyti virš jos, tarp visų būrio šeimų. Jie laikosi arčiausiai kranto, nei kiti būrio atstovai.

Nardantieji audrašaukliai minta planktonu, daugiausiai vėžiagyviais, smulkiomis žuvimis ir kalmarais.

Šeimoje ir gentyje yra keturios rūšys:

* Peru nardantysis audrašauklis (*Pelecanoides garnotii*)
* Magelano nardantysis audrašauklis (*Pelecanoides magellani*)
* Georgijaus nardantysis audrašauklis (*Pelecanoides georgicus*)
* Paprastasis nardatysis audrašauklis (*Pelecanoides urinatrix*)
| Mišučių evangelikų liuteronų kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mišučių evangelikų liuteronų kapinėsMišučių evangelikų liuteronų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°52′16″š. pl. 21°23′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.87115°š. pl. 21.39296°r. ilg.﻿ / 55.87115; 21.39296Koordinatės: 55°52′16″š. pl. 21°23′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.87115°š. pl. 21.39296°r. ilg.﻿ / 55.87115; 21.39296 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Žalgirio seniūnija |
| Naudotas | nuo XIX a. |

**Mišučių (Raguviškių) evangelikų liuteronų kapinės** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – kapinės pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Raguviškių kaime (Žalgirio seniūnija), į šiaurę nuo kelio Kretinga-Budriai, keliuko Raguviškiai-Rubuliai dešinėje pusėje, Minijos dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos Minijos slėnio terasoje. Stačiakampio plano, pailgos šiaurės-pietų kryptimi, apjuostos tvora, apaugusios medžiais, daugiausia - spygliuočiais. Kapinės veikiančios, prižiūrimos ir tvarkomos. Palei vakarinį kraštą praeina tarpkaiminis lauko kelias Raguviškiai-Rubuliai. 

Į pietus yra Raguviškių kaimo senosios kapinės, vadinamos Maro kapeliais, o už jų - Raguviškių kapinynas. Priešingame Minijos krante stūkso Mišučių dvaro sodyba.

Istorija
--------

Kapines XIX a. antroje pusėje įsirengė Mišučių kaime įsikūrusi evangelikų liuteronų bendruomenė, priklausanti Kretingos evangelikų liuteronų bažnyčios parapijai. Jos buvo įrengtos bendro naudojimo kaimo žemių pakraštyje, ties riba su Raguviškiais stūksančioje pakilumoje. Kapinėse taip pat laidoti kituose Mišučių apylinkės kaimuose gyvenę evangelikai liuteronai. 

1976 m. įrašytos į saugotinų Kretingos rajono kultūros paveldo objektų katalogą.

Tyrimai
-------

1974-1976 m. kartografavo Respublikinis žemėtvarkos projektavimo institutas, o 1982 m. - Aerofotogeodezinių tyrinėjimų institutas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kretingos rajono gamtos ir kultūros paminklų ir saugotinų objektų katalogas. Vilnius, 1976 (Raguviškiųk. kapinės).
2. ↑   Kretingos rajono kapinių apskaitos duomenys (1982 m. lauko darbai).
Koordinatės: 55°58′08″š. pl. 22°06′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.9689°š. pl. 22.1044°r. ilg.﻿ / 55.9689; 22.1044

|  Lieplaukės šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lieplaukė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1862 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Lieplaukės šv. Jurgio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Lieplaukės kaime, prie Plungės-Telšių kelio.

Istorija
--------

1421–1842 m. Lieplaukė buvo Žemaičių vyskupo valda. Bažnyčia minima nuo 1613 m. Nauja bažnyčia pastatyta 1621 m. (buvo Alsėdžių parapijos filija). Ją 1627 m. sudegino Švedijos kariuomenė. 1673 m. atstatyta. 1766 m. bažnyčiai skirti 2 valakai žemės.

1844 m. įkurta parapija. Parapijiečių lėšomis 1861–1862 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją 1882 m. konsekravo vyskupas Aleksandras Beresnevičius. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečiai išsivežė 2 varpus.

Architektūra
------------

Bažnyčia lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė. Joje yra 6 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė. Tarp jos ir bažnyčios – medinė klebonija.

Galerija
--------

* 2006 m.2006 m.
* 2018 m. kovą2018 m. kovą
* Bažnyčios pastatų kompleksasBažnyčios pastatų kompleksas
* Šventoriaus vartaiŠventoriaus vartai
* InterjerasInterjeras
* Vaizdas į balkonąVaizdas į balkoną

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lieplaukės šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lieplaukės šv. Jurgio parapija
**Miškų revizija** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštytės valstybinių miškų (girių) patikrinimas ir aprašymas, darytas 1559 m. per Valakų reformą.

Istorija
--------

1558 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Augustas paliepė Mscibogavo (dab. Mscibava, Valkavisko rajonas) seniūnui Grigaliui Valavičiui revizuoti Lietuvos Didžiosios kunigaikštytės valstybinius miškus, nustatyti jų ir privačių miškų ribas, sutvarkyti valstybės miškų apsaugą, galimybę juose kurti miestus, miestelius, kaimus ir surašyti jau esančius, parinkti vietas apsistoti per medžioklę didžiajam kunigaikščiui, nustatyti žvėrių perėjas; visa tai pažymėti žemėlapyje. 

Miškų revizijos vadovas Grigalius Valavičius atliko Dniepro ir Nemuno baseinų reviziją: aprašė Pietų Ukrainos, Pietų ir Vakarų Baltarusijos, Pietų Lietuvos (Gardinas, Alytus, Merkinė, Prienai, Birštonas, Darsūniškis, Rumšiškės, Kaunas, Veliuona, Skirsnemunė ir Jurbarkas) miškus. Ją ribas pažymėjo žemėlapyje (XIX a. antroje pusėje jo jau nerasta), nurodė atstumus iki artimesnių vietovių, surašė įsikūrusiuosius miškuose, kad būtų galima sužinoti, kuo remdamiesi savininkai valdo žemes, kiek tokių yra ir kokios jų prievolės. Jo atliktą miškų reviziją, kaip labai svarbų to laikotarpio dokumentą, 1867 m. (1873 m. – su minimų vietovių, pavardžių abėcėline rodykle) publikavo Vilniaus archeografijos komisija pavadinimu „Ревизия пущ и переходов звериных в бывшем Великом Княжестве Литовском".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Baltutis. *Miškų revizija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 242 psl.

* Tomas Čelkis. Privačios žemėvaldos ribų nustatymas ir žymėjimas XV-XVI a. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje // Istorijos šaltinių tyrimai. 2011, t. 3. p. 31-58.
* Библио PDF: 1867. Ревизия пущ и переходов звериных в бывшем Великом Княжестве Литовском. Archyvuota kopija 2016-09-17 iš Wayback Machine projekto.
|  Krušinianų mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Lenkija |
| **Miestas** | Krušinianai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XVIII/XIX a. |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krušinianų mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Krušinianų mečetė** (lenk. *Meczet w Kruszynianach*) - medinė totorių mečetė Krušinianų kaime šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Krynkų valsčiuje. Tai seniausia mečetė Lenkijoje. Mečetė pastatyta ant stačiakampio, 10 m ilgio ir 13 m pločio, pagrindo. Šiaurinėje mečetės dalyje yra du nedideli bokšteliai, ant kurių yra kupolai su islamo simbolika ant viršaus. Mečetės viduje dominuoja medinės skulptūros ir kilimai. Pamaldos vyksta arabų kalba. Mečetė pastatyta XVIII a. viduryje. Pirmasis mečetės paminėjimas datuojamas 1717 metais. 1846 m. mečetė buvo restauruota.

* Mečetės vidusMečetės vidus
* Minbaras ir mihrabasMinbaras ir mihrabas
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie mečetę (lenk.);
* Mečetės nuotraukos Archyvuota kopija 2011-09-08 iš Wayback Machine projekto..

Koordinatės: 53°10′35″ š. pl. 23°48′47″ r. ilg.﻿ / ﻿53.17639°š. pl. 23.81306°r. ilg.﻿ / 53.17639; 23.81306
| Mišupė |
| --- |
| **Ilgis** | 27 km |
| **Nuolydis** | 355 cm/km |
| **Baseino plotas** | 56 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,71 m³/s |
| **Ištakos** | Plungės rajonas |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Mišupė** – upė Žemaitijoje, Plungės ir Kretingos rajonuose; Minijos dešinysis intakas.

Prasideda 7 km į šiaurės vakarus nuo Plungės, prie Surblių kaimo. Teka į vakarus, prateka Remčio ir Mišės ežerus. Žemupyje pasuka į pietvakarius, įteka į Miniją 103 km nuo jos žiočių, ties Prystovais.

Intakai: Alšupis (dešinysis), Mitupis (kairysis).

Upė leidžiasi nuo Žemaičių aukštumos į Pajūrio žemumą, todėl jos nuolydis labai didelis (iki 900 cm/km), o vaga vingiuota. Patvenkta nedideliu Mišėnų tvenkiniu. Beveik visa upė patenka į Salantų regioninį parką. Prie Mišupės esantys kaimai: Vydeikiai, Mišėnai, Burbaičiai, Sėleniai (Plungės raj.), Prystovai (Kretingos raj.).

Spėjama, kad upėvardis kilo nuo asmenvardžio *Mišas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mišupė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 114
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Narevka |
| --- |
| Narevkos upė Narevkos upė |
| **Ilgis** | 61,1 km |
| **Baseino plotas** | 711 km² |
| **Ištakos** | Belovežo giria 159 m a. v. j. l. |
| **Žiotys** | Narevas 137 m a. v. j. l. |
| **Šalys** | Gudija, Lenkija |
|  |
|  **Vikiteka** | Narevka |

*Apie kaimą tokiu pačiu pavadinimu žr. Narevka (kaimas)*.
**Narevka** (blrs. *Нараўка*, lenk. *Narewka*) – upė Gudijos vakaruose ir šiaurės rytų Lenkijos, Palenkės vaivadijos, Hainuvkos apskrityje. Gudijos teritorijoje upė teka 21,7 km, o Lenkijos 39,4 km. Lenkijos teritorijoje upės baseino plotas sudaro 491,32 km², o Gudijos teritorijoje 219,68 km². Kairysis Narevo upės intakas. Upė teka Bielsko lygumos geografiniame regione. Upė išteka iš Belovežo girios. Upė teka per Belovežo nacionalinį parką. Į upę įteka Lutovnios, Pžedzielnos, Hvožnos ir Okulankos upės. Upė teka per šias gyvenvietes: Bialovieža, Pogoželce, Narevka, Nove Levkovas ir Stare Levkovas.

Pavadinimo kilmė
----------------

Upės pavadinimas kildinamas iš Indoeuropiečių prokalbės, kurioje upių pavadinimuose dominuoja raidės *nr* (palyginimui Narevas, Narva, Neretva, Neris, Neras ir Nužecas).

Istorija
--------

Pirmą kartą upę žemėlapyje nubrėžė karališkasis tyrinėtojas *Mykolas Polchovskis* 1784 metais. Iš rašytinių šaltinių žinoma, kad 1409 m. šiose vietovėse medžiojo Lietuvos Didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila.

* Upė žemėlapyje pažymėta raudona spalvaUpė žemėlapyje pažymėta raudona spalva
* Prie Podlevkovių kaimoPrie Podlevkovių kaimo
* Belovežo giriojeBelovežo girioje
* Visokie Bagno draustinyjeVisokie Bagno draustinyje
* Narevkos kaimeNarevkos kaime
* Geležinkelio tiltas per upęGeležinkelio tiltas per upę
* Geležinkelio tiltas per upęGeležinkelio tiltas per upę
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie upę (lenk.).

Literatūra
----------

* Witold Mańczak (1999). Wieża Babel. Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich. ISBN 83-04-04463-3.
* Природа Белоруссии. Популярная энциклопедия. – Минск: Белорусская советская энциклопедия, 1986.
* Суворов А. М. Беловежская пуща. Дыхание природы. Легенды и были. Памятники природы. Удивительное и замечательное. – Брест: Суворов А. М. 2008. – ISBN 978-985-90178-1-0
| Medaliai |
| --- |
| Sideris TasiadisSideris Tasiadis |
| Vyrų kanojų slalomas |
| **Atstovaujant: Vokietijos vėliava Vokietija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2012 Londonas | C1 |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | C1 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2010 Tačenas | Komanda |
| **Sidabras** | 2011 Bratislava | Komanda |
| **Sidabras** | 2013 Praha | Komanda |
| **Sidabras** | 2015 Londonas | Komanda |
| **Bronza** | 2018 Rio | C1 |

**Sideris Tasiadis** (g. 1990 m. gegužės 7 d. Augsburge) – graikų kilmės Vokietijos kanojininkas, kuris specializuojasi slalomo rungtyse. 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių prizininkas.

Biografija
----------

2007 m. tapo Europos jaunimo čempionu. 2008 m. pelnė pasaulio jaunimo čempionato C1 rungties auksą.

Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Tasiadis vienetų varžybose pasiekė finalą ir nusileidęs tik prancūzui Tony Estanguet pelnė sidabro medalį. Tais pačiais metais sportininkas pirmą kartą tapo Europos čempionu.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vokietis antrą kartą pasiekė olimpinį finalą, kuriame užėmė 5-ąją vietą.

2018 m. pasaulio čempionate iškovojo bronzos medalį.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse startavo vienviečių kanojų slalomo rungtyje. Pirmajame atrankos etape vokietis liko 6-as ir pateko į pusfinalio etapą. Pusfinalyje kanojininkui sekėsi vienodai ir jis vėl liko 6-as, bei užsitikrino patekimą į finalą. Finaliniame plaukime Tasiadis trasą įveikė be klaidų ir su trečiu greičiausiu rezultatu pelnė bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 26 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Chuanas |
| --- |
| San Chuanas Kebrada de Uljumo kanjone San Chuanas Kebrada de Uljumo kanjone |
| **Ilgis** | ~500 km |
| **Baseino plotas** | 39 906 km² |
| **Vidutinis debitas** | 56 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Desagvaderas |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |

**San Chuanas** (isp. *Río San Juan*) – upė Argentinoje, San Chuano provincijos pietuose, Desagvadero sistemos dalis. Prasideda ties Kalingastos miestu susiliejus *Calingasta, Castaño Viejo* ir *Río de los Patos* upėms, prasidedančioms Anduose, apie 4000 m aukštyje, provincijos pietvakariuose, Čilės pasienyje. Nuo Kalingastos upė teka į rytus ir pietryčius, prateka San Chuano aglomeraciją, kurioje patvenkta *Quebrada de Ullum* užtvanka. Toliau teka į pietus, nuo santakos su Mendosos upe į rytus pasieniu su Mendosos provincija. Įteka į Desaguaderą pačiuose San Chuano provincijos pietryčiuose, netoli *Salina Pampa de las Latas* druskynių. Aukštupyje naudojama plaukojimui kalnų upėmis, žvejybai, vindserfingui. Intensyviai naudojama irigacijai.
**Liepojos lietuvių savišalpos draugija**, 1905 m. *Liepojos lietuvių susišelpiamoji draugovė* – lietuvių savišalpos, kultūrinė ir švietimo visuomeninė organizacija, veikusi 1905–1915 m. Liepojoje.

Istorija
--------

Draugija vienijo įvairių socialinių sluoksnių ir politinių pažiūrų Liepojos lietuvius. 1907 m. draugija įsteigė lietuvių pradžios mokyklą. 1908 m. joje mokėsi 40 mokinių. Lėšų mokyklai išlaikyti draugija surinko iš vietos lietuvių. Draugija rengė lietuviškuosius vakarus, turėjo aktorių mėgėjų būrelį, chorą. 1911 m. kilus ideologiniams nesutarimams dalis draugijos narių, tarp jų dauguma aktorių, atsiskyrė nuo draugijos ir įsteigė Liepojos kultūros plėtojimo draugiją. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui draugija nustojo veikti.

Draugijos veikloje dalyvavo Balys Dvarionas, S. Kulys, Kazys Levandauskas, Kajetonas Sklėrius.

Pastatymai
----------

* Keturakis. Amerika pirtyje, komedija, 1905 m.
* Žemaitė. Trys mylimos, komedija
* Adamas Asnykas. Kęstutis, drama, 1913 m.
* Julijus Slovackis. Mindaugas, drama, 1913 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vitalijus Zabarauskas. *Liepojos lietuvių savišalpos draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 141 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Candy |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Gruzijos vėliava Gruzija, Tbilisis |
| Žanrai | Electropop, dance-pop, disco house |
| Aktyvumo metai | nuo 2011 m. |
| Nariai |
| Irina Kovalenko  Ana Khanchalyan  Irina Khechanova  Mariam Gvaladze  Gvantsa Saneblidze |

**„Candy"** (stilizuotai – **CANDY**) – paauglių muzikos grupė iš Tbilisio, Gruzijos. Jie yra geriausiai žinomi dėl pergalės Vaikų Eurovizijos dainų konkurse 2011 m.

Grupės sudėtis
--------------

Grupę sudaro penkios dainininkės: Irina Hechanovi, Mariam Gvaladze, Ana Hanchalyan, Gvantsa Saneblidze ir Irina Kovalenko.

### Irina Hechanova

Gimė 2000 m. gruodžio 3 d. Tbilisyje. 2009 m. Irina laimėjo geriausios dainininkės apdovanojimą. 

### Mariam Gvaladze

Gimė 1997 m. vasario 9 d. Tbilisyje. Nuo 2007 m. ji dalyvavo daugelyje muzikos festivalių. 

### Ana Hanchalyan

Gimė 1996 m. gegužės 19 d. Tbilisyje. Nuo 2002 m. mokosi Anna Central muzikos mokykloje. 2010 m. ji buvo Tarptautinio muzikos konkurso Makedonijoje nugalėtoja.

### Gvantsa Saneblidze

Gimė 1997 m. spalio 26 d. Kutaisyje. Ji taip pat yra pasiekusi labai gerų rezultatų daugelyje muzikos festivalių. Gvantsa kalba anglų, rusų ir prancūzų kalbomis.

### Irina Kovalenko

Gimė 1997 m. kovo 29 d. Tbilisyje. Nuo 2006 m. ji pradėjo imtis profesionalaus dainavimo. Irina yra įvairių konkursų, festivalių ir kultūros renginių dalyvė. Ji kalba anglų, rusų, vokiečių ir japonų kalbas. Laisvalaikiu žaidžia tenisą.
**Narcisistinis asmenybės sutrikimas** yra asmenybės sutrikimas, kuriam būdingas ypatingas dėmesio sutelkimas į save. Kaip ir turintys histrioninį asmenybės sutrikimą, turintieji narcistinį sutrikimą siekia dėmesio ir pasididžiavimo. Šie žmonės išaukština savo pasiekimus, tikisi, kad kiti juos pripažins kaip pranašesnius. Išrankūs draugams, nes mano, kad ne kiekvienas vertas būti jo/jos draugu. Stengiasi palikti kitiems puikų įspūdį tačiau sunkiai išlaiko ilgalaikius santykius. Paprastai nesuinteresuoti kitų žmonių jausmais.

Sąvoką pirmą kartą panaudojo Heinz Kohut 1971 m.

Tarp vyrų šis sutrikimas paplitęs kiek labiau.

Diagnozavimo kriterijai
-----------------------

Mažiausiai penki iš žemiau išvardintų kriterijų būtini šio sutrikimo diagnozavimui (jie turi būti visaapimantys, t. y. pasireiškiantys visuose santykiuose ir situacijose, o ne keliuose konkrečiuose atvejuose):

1. milžiniškas savo reikšmingumo vertinimas
2. fantazijos, kuriose vyrauja neribota sėkmė, galia, grožis ar ideali meilė
3. tikėjimas, kad jis ar ji yra „ypatingas" ir gali būti suprastas/suprasta tik kitų ypatingų žmonių
4. reikalauja perdėto žavėjimosi
5. naudojimasis kitais siekiant savo tikslų
6. empatijos trūkumas
7. pavydumas arba tikėjimas, kad kiti jam/jai pavydi
8. arogantiškas elgesys

Išnašos
-------

1. ↑  Grijalva, Emily; Newman, Daniel A.; Tay, Louis; Donnellan, M. Brent; Harms, Peter D. (2015). „Gender differences in narcissism: A meta-analytic review". *Psychological Bulletin* **141** (2): 261–310. PMID 25546498. doi:10.1037/a0038231. Suarchyvuotas originalas 17 February 2017.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)

Nuorodos
--------

* Apie sutrikimą 4degreez.com svetainėje **(**angl.**)**
Camillo Felgen 1962 m. Eurovizijoje
**Camillo Felgen** (1920 m. lapkričio 17 d. Tetanžas – 2005 m. liepos 16 d. Ešas prie Alzeto) buvo garsus liuksemburgiečių dainininkas, radijo ir televizijos laidų vedėjas.

Felgen atstovavo Liuksemburgui 1960 m. Eurovizijos dainų konkurse su daina „So laang we’s du do bast" (liet. *Tiek ilgai, kiek tu esi čia*), kurią atliko liuksemburgiečių kalba. Pasirodymas nebuvo sėkmingas – su 1 tašku užėmė paskutinę vietą. 1962 metais Camillo Felgen antrą kartą atstovauja savo šaliai Eurovizijos konkurse, kur su kūriniu „Petit bonhomme" (liet. *Mažas draugas*) tarp 16 dalyvių užėmė aukštą 3 vietą.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Camillo Felgen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Camillo Felgen IMDB svetainėje **(**angl.**)**


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Solange Berry  *„Un grand amour"*** |  **Liuksemburgo atstovas Eurovizijoje**1960 | Po to:**Jean-Claude Pascal  *„Nous les amoureux"*** |
| Prieš tai:**Jean-Claude Pascal  *„Nous les amoureux"*** |  **Liuksemburgo atstovas Eurovizijoje**1962 | Po to:**Nana Mouskouri  *„À force de prier"*** |
**Telesforas Kulakauskas** (1907 m. rugsėjo 7 d. Klykoliai – 1977 m. rugpjūčio 27 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas, scenografas.

Biografija
----------

1922–1928 m. mokėsi Šiaulių mokytojų seminarijoje, 1928–1933 m. Kauno meno mokykloje. 1935–1936 m. tobulinosi Paryžiuje.

1944–1948 m. dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institute, Taikomosios grafikos fakulteto dekanas, nuo 1947 m. docentas.

Kūryba
------

Oforto, sausosios adatos technika sukūrė estampų („Mergaitė su ožkomis" 1933 m. „Moters galva" 1935 m.), piešinių (Balys Sruoga, 1947 m. Antanas Vienuolis, 1953 m. Jonas Mikėnas, 1964 m.), plakatų, karikatūrų (A. Venclovos šaržas, 1930 m.). Iliustravo, apipavidalino knygų (A. Šnicleris. „Panelė Elzė" 1931 m. Kazys Inčiūra. „Obelys žydi", 1937 m. Valentinas Katajevas. „Baltuoja burė tolumoj", Sofoklis. „Tragedijos", abi 1939 m. Kazys Binkis. „Atsiskyrėlis Antanėlis", 1968 m. Justinas Marcinkevičius. „Grybų karas", 1970 m.). Nuo 1932 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietijoje, Švedijoje ir kitur). Grupuotės „Ars" narys. Kūriniai ekspresyvūs, poetiški, būdinga plona linija, grakštus piešinys.

Apipavidalino spektaklių (Vincas Krėvė. Žentas, Valstybės teatras Kaune, 1931 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Telesforas Kulakauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 210 psl.
**Atestuotas finansų analitikas** (angl. *Chartered Financial Analyst, CFA*) – pasaulyje pripažinta aukščiausio lygio finansų analitikų kvalifikacija, kurią sertifikuoja CFA institutas. CFA sertifikatų sistema veikia jau nuo 1963 m. jos įkūrėjas – Benjaminas Grahamas, vertės investavimo (angl. *value investing*) pradininkas.

Reikalavimai
------------

Norint tapti atestuotu finansų analitiku reikia išlaikyti trijų lygių egzaminus, turėti ne mažesnę nei trejų metų darbo patirtį investicijų analizės arba investicinių sprendimų priėmimo srityje ir laikytis CFA Instituto etikos kodekso bei profesinio elgesio standartų.

Lietuvoje
---------

2002 m. Lietuvoje dirbo 19 CFA analitikai; 2006 – mažiausiai 97 asmenų, turinčių CFA vardą; dar kelis kartus daugiau asmenų – išsilaikiusių bent vieną iš pakopinių CFA egzaminų (iš daugiau kaip 800 finansininkų, siekiančių CFA vardo).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Finansinės rizikos valdytojas
* Atestuotas vadybos konsultantas

Nuorodos
--------

* CFA Institutas

Išnašos
-------

1. ↑  Bloomberg: CFA Institute Says Level 3 Exam Pass Rate Rose to 51%, Higher Than in 2010
2. ↑  „Žabolis ir partneriai" įmonės darbuotojų įgūdžių ugdymas, konkurencinių gebėjimų stiprinimas integruojantis į vieningą Europos Sąjungos kapitalo rinką.[neveikianti nuoroda]
***Car and Driver***| Periodiškumas | Mėnesinis |
| Kategorijos | Automobiliai |
| 

---

 |
| Pirmasisleidimas | 1955 m. |
| Adresas | An Arboras, Mičiganas, JAV |
| Kalba | anglų (JAV, Vidurinieji Rytai), kinų (Kinija), portugalų (Brazilija), graikų (Graikija), ispanų (Ispanija) |
| Tiražas | 1 231 065 (2013 m.) |
| ISSN | ISSN 0008-6002 |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** www.caranddriver.com |

**„Car and Driver"** – amerikiečių žurnalas apie automobilius. Žurnalo tiražas yra 1,36 mln. priklauso kompanijai „Hachette Filipacchi Magazines". Pagrindinis biuras Niujorke, tačiau nuo XX a. 8-ojo dešimtmečio žurnalas leidžiamas Mičigano valstijoje.

Istorija
--------

| Leidimas | Savininkas |
| --- | --- |
| 1955 m. liepa–1956 m. vasaris | Motor Publications |
| 1956 m. kovas–1985 m. balandis | Ziff-Davis |
| 1985 m. gegužė–1987 m. gruodis | CBS |
| 1988 m. sausis–1992? | Diamandis Communications |
| 1992?– | Hachette Filipacchi Media U.S. |

Pirmas žurnalas pasirodė 1955 metais ir vadinosi „Sports Car Illustrated". Ankstyvaisiais metais žurnalas orientavosi prie mažų importuojamų sportinių automobilių. 1961 metais redaktorius Karl Ludvigsen pervadino žurnalą į „Car and Driver". 2005 metais žurnalui sukako 50 metų.

Vietoje to, kad žurnalas išrinktų metų automobilį, jis kiekvienais metais išrenka 10 geriausių automobilių.
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| **Budizmas** |
|  |
| 
Pagrindai 

|  |
| --- |
| Devyni vienijantys teiginiai
Taurusis aštuonialypis kelias
Keturios tauriosios tiesos
Trys brangenybės |

 |
| 
Pagrindinės sąvokos 

|  |
| --- |
| Trys būties požymiai:
Nepasitenkinimas · Laikinumas · Nesavastingumas
Dharma · Skandha · Šūnjata
Atbudimas · Nirvana · Atgimimas
Samsara · Sąlygotoji kilmė · Karma |

 |
| 
Veikėjai ir vietovės 

|  |
| --- |
| Mitologija · Sidharta Gautama
Buda · Bodhisatva ·
Piligrimystės vietovės |

 |
| 
Mokyklos 

|  |
| --- |
| Theravada
Hinajana · Mahajana
Vadžrajana · Lamaizmas
Čan · Dzen · Son  |

 |
| 
Tekstai 

|  |
| --- |
| Tripitaka · Pali kanonas
Mahajanos sūtros |

 |
| 
Sąvokos ir vardai 

|  |
| --- |
| Sanskritiškos kilmės 
Pali kalbos kilmės |

 |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Atgimimas** (skr. पुनर्जन्मन् = IAST: *punarjanman*) – budizmo sąvoka, nusakanti daugelio gyvenimų ciklą, dar vadinamą samsara. Pasak budizmo, po mirties žmogus atgimsta iš naujo, naujam gyvenimui. Šis ciklas nėra laikomas geru dalyku, priešingai, tai yra kančia, kurios galima išvengti nustojus troškimų (pasiekus nirvanos būseną) ir patyrus nušvitimą. Tai viena iš pagrindinių budizmo idėjų.

Pasak budistinės tradicijos, žmogus atgimsta nebūtinai tame pačiame pasaulyje ir nebūtinai žmogumi, jis gali atgimti ir viename iš šešių nežemiškų *gati* (karalysčių, pasaulių). Tie pasauliai yra dangiškasis, pusdievių, žmonių, gyvūnų, dvasių ir pragaro. Kuriame pasaulyje žmogus atgims nulemia jo karma. Nors galutinis budistų tikslas yra nirvana, t. y. visiškas atgimimų ciklo nutraukimas, nemaža dalis kasdieninės budistų praktikos ir teorijos yra skirta pasigerinti karmą taip, kad bent jau atgimtum geresniame pasaulyje.

Skirtingos budizmo šakos supranta atgimimą kažkiek skirtingai. Pagrindiniai nesutarimai yra dėl laikotarpio, po kurio miręs žmogus atgimsta, ir kiek labai atgimęs žmogus vis dar yra „tas pats" žmogus. Dauguma didžiujų budizmo atšakų sutinka, kad žmogaus sąmonė (vidžniana) esti kaip tęstinumas iš gyvenimo į gyvenimą, gali keistis, tobulėti arba regresuoti.

Nors atgimimas dažnai vadinamas reinkarnacija, ši sąvoka skiriasi nuo reinkarnacijos kaip ji suprantama hinduizme, džainizme ir populiariojoje kultūroje. Pagrindinis skirtumas yra siela – reinknarnacijoje egzistuoja nemirtinga siela (džyva), kuri po mirties palieka kūną ir įsikūnija į kitą kūną. Budizmas nepripažįsta sielos egzistavimo (nesavastingumas).

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 56°03′38″š. pl. 21°05′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.060439°š. pl. 21.097695°r. ilg.﻿ / 56.060439; 21.097695

Būtingės ąžuolas|  
Aplaužytas ąžuolas talpyklų parko prieigose |
| Vieta | Būtingė, Palangos miesto savivaldybė |
| Aukštis | 19 m |
| Apimtis (1,3 m aukštyje) | 3,9 m |

**Būtingės ąžuolas** - Palangos miesto savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas Būtingėje, Naftos terminalo talpyklų parko prieigose, atviroje lygioje vietovėje nuo Baltijos jūros pusės. Pasiekiamas iš Liepojos plento  **A13**  Klaipėda–Liepoja  pasukus link terminalo, apvažiavus jį iš šiaurės pusės, toliau keliuku per dirbamą lauką. Išskirtinis ąžuolas auga maždaug vienodu atstumu (apie pusantro kilometro) nuo jūros ir pasienio su Latvija. 2022 m. vasaros duomenimis, ąžuolas buvo netekęs daug šakų, didelė dalis lajos nežaliavo, kamienas su žaibo iškrovos žymėmis, krentančia žieve. Medžio aplinkoje palikta žemės ūkio padargų.

Džiūvantis ąžuolas. Horizonte matyti Šventosios bažnyčios bokštas

Duomenys
--------

Būtingės ąžuolas nuo 2010 m. įrašytas į Saugomų teritorijų valstybės kadastrą. Pagrindiniai duomenys (pateikti 2012-05-30):

* Medžio gentis – ąžuolai
* Kamieno apimtis – 3,9 m
* Aukštis – 19 m

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Saugomų teritorijų valstybės kadastras. Būtingės ąžuolas Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto. *stk.am.lt*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPalangos miesto savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Pajūrio regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Baltijos jūros talasologinis • Būtingės geomorfologinis |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Būtingės paukščių pelkės ornitologinis |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Būtingės ąžuolas |

 |