recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Futaleufu |
| --- |
| Futaleufu upė Futaleufu upė |
| **Ilgis** | 246 km |
| **Baseino plotas** | 10 979 km² |
| **Vidutinis debitas** | 373 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Jelčo ežeras |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina, Čilės vėliava Čilė |
|  |
|  **Vikiteka** | Futaleufu |

**Futaleufu** (isp. *Río Futaleufú*) – upė Patagonijoje, Argentinoje ir Čilėje. Prasideda Argentinos Čiubuto provincijoje, Los Alerseso nacionaliniame parke. Ištakas upei duoda Futalaufkeno ežeras. Jis jungiasi su Kriugerio ežeru, o iš šio ištekėjusi Frėjaus upė sudaro Futaleufu. Aukštupyje patvenkta Futaleufu hidroelektrinės užtvanka, sudarytas Amutui Kimėjaus tvenkinys. Upė toliau teka į vakarus, pietvakarius per Andų kalnus. Čilėje teka Los Lagoso regionu. Žemupyje prateka Jelčo ežerą, už jo iki pat žiočių vadinama **Jelču** (isp. *Río Yelcho*). Įteka į Ramiojo vandenyno Korkovado įlanką į pietus nuo Čaiteno.

Pagrindinis intakas – Persis.

Upė vandeninga, dėl ją maitinančių ledynų vanduo skaidrus ir šaltas. Slenkstėta, labai populiari tarp plaukiotojų kajakais.

Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Futaleufu (Čilė). Upės pavadinimas kilęs iš mapučių kalbos *fütra lhewfu*, reiškiančio 'didžioji upė'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cuenca del rio Futaleufu, *argentina.gob.ar*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Karenleufu/Palena |
| --- |
| Palena Čilėje Palena Čilėje |
| **Ilgis** | 240 km |
| **Baseino plotas** | 12 887 km² |
| **Vidutinis debitas** | 130 m³/s |
| **Ištakos** | Cheneral Vinterio ežeras |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Argentina, Čilė |
|  |
|  **Vikiteka** | Karenleufu/Palena |

**Palena** (Čilėje; isp. *Río Palena*), **Karenleufu** (*Río Carrenleufú*) arba **Korkovadas** (Argentinoje; *Río Corcovado*) – upė Patagonijoje. Išteka iš Palenos/Cheneral Vinterio ežero, telkšančio Anduose. Pradžioje teka į rytus ir šiaurės vakarus Argentinos teritorija (Čubuto provincija), paskui pasuka į vakarus ir teka per Čilę (Los Lagoso regionas). Įteka į Ramųjį vandenyną, žiotyse sudaro dvi atšakas – Piti Paleną ir Vuta Paleną bei Los Leoneso salą tarp jų.

Didžiausi intakai: Hielas, Frijas, Greda, Enkuentras, Saltas, Roselotas, Risopatronas, Melimoju.

Aukštupyje upė vandeninga, slenkstėta, žemiau tėkmė nurimsta, tampa ženkliai priklausoma nuo liūčių. 40 km iki žiočių laivuojama nedideliais laivais.

Prie Karenleufu/Palenos yra Korkovadas, Karenleufu (Argentina), Palena (Čilė).

Upėvardis Karenleufu mapudungunų kalba reiškia „žaliavandenė upė".

* Karenleufu ištakosKarenleufu ištakos
* Palena ČilėjePalena Čilėje
* Palenos ir Frijo santakaPalenos ir Frijo santaka
Laikraščio „Rygos balsas" 20-asis numeris (1921 m.)
**Rygos balsas** – *demokratinis lietuvių laikraštis Latvijoje*, Latvijos lietuvių savaitraštis, leistas 1921–1931 m. Rygoje.

Istorija
--------

Įsteigė ir iki 1924 m. leido K. Narkevičius, vėliau – A. Juodvalkis. Nuo 1924 m. katalikiškos orientacijos. Spausdino K. Narkevičiaus spaustuvė, E. Levino spaustuvė Rygoje. Išėjo 466 numeriai. Nuo 1931 m. vasario 27 d. vietoje laikraščių „Rygos balsas" ir „Latvijos lietuvis" pradėjo eiti „Lietuvių balsas".

Svarstė Latvijos lietuvių problemas, informavo apie svarbiausius Lietuvos įvykius bei užsienio šalių naujienas.

Bendradarbiavo J. Dobilas, J. Karosas, Antanas Vaičiūnas, Aleksandras Vitkauskas ir kt.

Redagavo
--------

* Redakcinė komisija: A. Juodvalkis, K. Narkevičius, Justas Paleckis, Antanas Vaičiūnas, A. Vroneckis
* A. Juodvalkis – nuo 1924 m.
* A. Vroneckis – nuo 1929 m.
* K. Vizbaras – 1931 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 427 psl.

Nuorodos
--------

* „Rygos balsas". E-paveldas.lt
Viena iš ovalo formų
**Ovalas** – plokščia, uždara, iškili, glodi kreivė (pvz. apskritimas, elipsė), turinti bent vieną simetrijos tašką. Analogiškai ovalais yra vadinamos visos automobilių lenktynių trasos, kurių schemos primena šią geometrinę figūrą, taip pat ir greitojo čiuožimo arenos.

Kaip atskiras ovalo atvejis, pažymėtina kiaušinio forma, dažniausiai naudojama norint apibrėžti ovalo sąvoką. Atsižvelgiant ir į kitus mėginimus apibūdinti ovalo sąvoką, galima apibrėžti šias tris ovalo savybes:

1. Ovalas yra *glodi* figūra, tai yra, nėra nė vieno taško, kuriame kreivė sudarytų kampą, arba, matematiškai kalbant, ovalas yra kreivė, diferencijuojama kiekviename savo taške.
2. Ovalas savo forma yra *panašus* į apskritimą ar elipsę, t. y. ovalas yra iškiloji figūra. Matematiškai kalbant, bet kokia tiesė, kertanti ovalą, tai daro daugiausiai dviejuose taškuose.
3. Ovalas turi bent vieną simetrijos ašį.

Paskutinioji sąlyga dažnai yra ignoruojama kalbant apie automobilių trasas. Automobilių sporte ovalas yra bet kokia trasa, kurioje visi posūkiai yra tik į vieną pusę (dažniausiai į kairę).

Šaltiniai
---------

1. ↑  ovalas(parengė Rimas Norvaiša). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-03).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Petrohuė |
| --- |
| Sraunūs Petrohuės vandenys Sraunūs Petrohuės vandenys |
| **Ilgis** | 36 km |
| **Baseino plotas** | 48 290 km² |
| **Vidutinis debitas** | 278 m³/s |
| **Ištakos** | Todos los Santoso ežeras |
| **Žiotys** | Relonkavi estuarija |
| **Šalys** | Čilė |

**Petrohuė** (isp. *Río Petrohué*) – upė Čilėje, Los Lagoso regione. Išteka iš pietvakarinio Todos los Santoso ežero pakraščio. Teka daugiausia į pietus, pietryčius. Vaga slenkstėta, yra turistų pamėgti Petrohuės kriokliai. Įteka į Relonkavi užutėkį, sudaro ilgą Relonkavi estuariją.

Į upę suteka daug nedidelių upelių, prasidedančių aplinkinių kalnų ledynuose. Vandens temperatūra sausį siekia 16 °C, liepą atvėsta iki 6,5 °C. Tėkmė srauni, vandeninga. Didelė Petrohuės dalis įeina į Vicente Pérez Rosales nacionalinį parką.

Petrohuės krioklys
| **Rytas Staselis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1966 m. rugsėjo 18 d. (57 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vinco Rastenio premija.
 |

**Rytas Staselis** (g. 1966 m. rugsėjo 18 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą, 1984–1989 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete studijavo žurnalistiką.

1984–1986 m. atliko karinę tarnybą TSRS kariuomenės priešlėktuvinės gynybos daliniuose. 1988 m. laikraščio „Žalioji Lietuva" reporteris, atlikdamas praktiką dienraštyje „Klaipėda" leido laikraštį „Persitvarkymo naujienos", 1988–1990 m. savaitraščio Mažoji Lietuva korespondentas, Vilniaus skyriaus vedėjas, 1990–1991 m. – redaktoriaus pavaduotojas, 1991–1993 m. – redaktorius. 1993–1999 m. dienraščio „Respublika" vyriausiojo redaktoriaus pirmasis pavaduotojas.  1999–2000 m. dienraščio „Lietuvos žinios" vyr. redaktoriaus pirmasis
pavaduotojas, 2001–2002 m. redaktorius. 2002–2004 m. Lietuvos visuomeninės televizijos naujienų direkcijos vyr. redaktorius. 2004–2006 m. laisvas žurnalistas. Nuo 2006 m. UAB „Verslo žinios" žurnalo „Verslo klasė" temos redaktorius. Nuo 2010 m. „Verslo žinių" apžvalgininkas.

Bendradarbiavo su dienraščiais „Vakarų Ekspresas", „Šiaulių kraštas", „Alytaus naujienos", „Sekundė" (Panevėžys), regioniniais laikraščiais „Gyvenimas" (Prienai), „Kupiškėnų mintys" (Kupiškis), savaitraščiais „Veidas", „Panorama", interneto portalu „Bernardinai.lt".

Įvertinimas
-----------

* Vinco Rastenio premija.
* EuroMedija 2009 - Metų spaudos žurnalistas.
* EuroMedija 2010 - Metų spaudos žurnalistas.
* Euromedia 2012 – Metų spaudos žurnalistas.
* 2012 m. „Investors Forum" metų žurnalistas
* 2012 metų „Verslo žinių" žurnalistas
* 2013 metų „Verslo žinių" žurnalistas
* 2013 m. Suomijos pramonės ir prekybos rūmų premija metų žurnalistui

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 470 psl.
2. ↑  Ginta Gaivenytė. Žurnalistas Rytas Staselis: „Savo profesinius kompleksus žurnalistai dažnai pateikia kaip svetimus". Mediaforumas.lt 2009-03-02
Begalybės simboliai.

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Begalybė** – terminas, naudojamas matematikoje, fizikoje, astronomijoje.

Matematika
----------

Begalybė žymima {\displaystyle \infty }. Užrašas {\displaystyle x\rightarrow \infty } reiškia, jog *x* artėja prie begalybės vertės. Begalybė gali būti ir kai kurių skaičiavimų rezultatas:

* {\displaystyle 1+\infty =\infty }
* {\displaystyle 1/0=\infty }

Dar dažnai nagrinėjamos begalinio ilgio skaičių eilutės. Be to visos skaičių aibės turi {\displaystyle \infty } narių. Apskritimą sudaro {\displaystyle \infty } vienodu atstumu nuo taško *o* padėtų taškų. Lygtys gali turėti {\displaystyle \infty } sprendinių.

Kosmologija ir Filosofija
-------------------------

Begalybė kartais naudojama nusakyti beribę (begalinę) Visatą.

Programavimas
-------------

Begalybė yra speciali kintamojo reikšmė, gaunama jei operacijos rezultatas yra matematinė begalybė arba jo absoliuti reikšmė per didelė naudojamam kintamojo tipui. Tokia begalybė turi ženklą ir su ja galima atlikti kai kuriuos veiksmus. Jei operacijos reikšmė matematiškai neapibrėžta (tarkim, 0/0), gaunama kita reikšmė – *neskaičius* (NaN). Teigiama bei neigiama begalybės ir neskaičiai numatyti įvairiose kalbose paplitusiame IEEE 754 standarte.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Begalybė***
Vulkanžemio profilis
**Vulkanžemiai** (*Andosols*) – sistematinė grupė dirvožemių, susidariusių vulkaninėse lavose, tufuose, šlakuose, pelenuose ir kitose nuogulose. Tai mažo tankio, menkai struktūringi, purūs, birūs, laidūs drėgmei dirvožemiai. Iki 25 cm gylio turi vulkaninį ar stikliškąjį diagnostinį horizontą – jame daug silikatų, aliuminio. Profilyje matyti įvairios sudėties sluoksniai, susiklostę vulkano ankstesnių išsiveržimų metu. Vulkanžemių susidarymą ir savybes lemia du skirtingi biocheminiai dūlėjimo procesai – hidrolizė ir helatizacija organinėmis rūgštimis.

Vulkanžemiai Etnos ugnikalnio šlaituose
Vulkanžemiai susidarę aktyvaus vulkanizmo srityse, dažniausiai būna padengę kalnų šlaitus. Paplitę visame pasaulyje. Bendras plotas – ~110 mln. ha. Daugiausia susitelkę Ramiojo vandenyno Ugnies žiede (vakarinė Pietų ir Centrinė Amerika, Uoliniai kalnai, Aliaska, Kamčiatka, Japonija, Filipinai, Indonezija, Naujoji Zelandija, Papua Naujoji Gvinėja), taip pat jų gausu Ramiojo vandenyno vulkaninėse salose – Havajuose, Vanuatu, Fidžyje, Naujojoje Kaledonijoje, Samoa. Randami Rytų Afrikos Rifto slėnyje (Etiopija, Ruanda, Kenija), Kamerūne, Madagaskare, Italijoje, Islandijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje.

Vulkanžemių paplitimas
Kalnuose didelę jų dalį užima miškai. Vulkanžemiai dažniausiai derlingi, bet jiems būdinga didelė fosfatų fiksacija. Smarkiai hidruoti vulkanžemiai lipnūs, todėl sunkiai ariami. Auginamos agavos, alyvmedžiai, bananai, kaučiukmedžiai, kavamedžiai, arbatmedžiai, žemumose, kur arti gruntinis vanduo – ryžiai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Algirdas Juozas Motuzas. *vulkanžemiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. 1 2  World reference base for soil resources 2014, FAO.
| **Petras Katauskas** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. sausio 5 d. (71 metai)Radiškė, Šilalės raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos fotografas. |

**Petras Katauskas** (g. 1952 m. sausio 5 d. Radiškėje, Šilalės raj.) – Lietuvos fotografas.

Biografija
----------

Baigė Kaltinėnų vidurinę mokyklą, 1970-1973 m. studijavo istoriją Vilniaus universitete. 1977-1981 m. Lietuvos fotografijos meno draugijos Vilniaus skyriaus sekretorius. Nuo 1981 m. Vilniaus universiteto Santariškių klinikų Širdies chirurgijos centro inžinierius.

Kūryba
------

Kuria reportažines fotografijas, daugiausia medicinos tematika. Surengė individualias parodas: Novosibirskas 1989 m. Vilnius 2002 m. Kaunas 2003 m. Nuo 1992 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas, nuo 1995 m. nusipelnęs menininkas fotografas.

Fotografijų ciklai
------------------

* Švenčių reportažai, 1976-1980 m.
* Širdies persodinimas, nuo 1981 m.
* Vilniaus kardiochirurguos centras, nuo 1981 m.
* Dirbtinė širdis, nuo 2001 m.
* Dingę be žinios Napoleono armijos kariai, 2003 m.
* Gimdymas, nuo 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Petras Katauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 564 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pyrrhocoris apterus** |
| --- |
| Blakė kareivėlis (Pyrrhocoris apterus)Blakė kareivėlis (*Pyrrhocoris apterus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Blakės  *( Heteroptera)* |
| Šeima: | Raudonblakės  *( Pyrrhocoridae)* |
| Gentis: | Pyrrhocoris  *( Pyrrhocoris)* |
| Rūšis: | Blakė kareivėlis  *( Pyrrhocoris apterus)* |

 |
| Binomas |
| ***Pyrrhocoris apterus***Linnaeus, 1758 |

**Blakė kareivėlis** (*Pyrrhocoris apterus*) – raudonblakių šeimos rūšis.

Šios plačiai paplitusios blakės kūnas yra plokščias, pailgas, ovalo formos, 7 – 12 mm ilgio. Blakė juoda, tik priešnugarėlė ir antsparniai su raudonu piešiniu. Spalva ir ornamentai priklauso nuo oro temperatūros. Būdingas požymis – po 1 juodą didelį tašką ant priekinių sparnų antsparnių. Nors antsparnius turi, bet užpakalinių sparnų neturi, nors pasitaiko ir išimčių. Antenos juodos, segmentuotos. Kojos juodos. Priešnugarėlė trapecijos formos, raudonai apvedžiotais kraštais. Suaugusios blakės neskraido.

Anksti pavasarį, jau kovo mėnesį, saulėkaitoje, šių blakių didelius būrius galima aptikti aplink kelmus, ant medžių kamienų, tvorų, malkų krūvų. Ypač mėgsta liepas. Poravimuisi, kuris trunka apie 30 valandų, patelės vilioja patinėlius tik šiai rūšiai būdingu patinėlius jaudinančiu kvapu. Patelė deda kiaušinėlius į žemę, į išsikastas duobeles, po nukritusiais lapais, po šakomis, akmenimis. Ką tik išsiritusios blakės panašios į suaugėlius, tik neturi antsparnių. Iki rugpjūčio pilnai išsivysto nauja karta. Žiemoja dideliais būriais po nukritusiais lapais.

Maitinasi nukritusiomis augalų sėklomis (mėgsta dedešvas), siurbia augalų sultis, vabzdžių kiaušinėlius, kartais paskanauja smulkiais negyvais bestuburiais, pasitaiko kanibalizmo atvejų. Šios blakės nesislepia nuo priešų, nes yra nevalgomos, apie tai signalizuoja jų spalvinė gama. Iškilus pavojui, nuo priešų ginasi paskleisdamos nemalonų kvapą.

Paplitimas: Gyvena visoje Eurazijoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje, plačiai paplitus Šiaurinėje Palearktikoje. Lietuvoje dažna.

Panašios rūšys: raudonmargė kampuotblakė (*Corizus hyoscyami*)

* NimfaNimfa
* "Šviežia" nimfa ką tik po nėrimosi "Šviežia" nimfa ką tik po nėrimosi
* PoravimasisPoravimasis
* KanibalizmasKanibalizmas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Blakė kareivėlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Aegithalos caudatus** |
| --- |
| Ilgauodegė zylė (Aegithalos caudatus)Ilgauodegė zylė (*Aegithalos caudatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Ilgauodegės zylės  *( Aegithalidae)* |
| Gentis: | *Aegithalos*  *( Aegithalos)* |
| Rūšis: | Ilgauodegė zylė  *( Aegithalos caudatus)* |

 |

**Ilgauodegė zylė** (*Aegithalos caudatus*) – žvirblinių paukščių būrio, ilgauodegių zylių šeimos paukščių rūšis. Dar vadinama **uodeguotąja zyle**.

Paplitimas
----------

Arealas suskaidytas. Eurazijoje paplitusi nuo pat Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia šiaurės Skandinaviją, Baltąją jūrą, Pečioros, Lenos aukštupius, pietuose – Ilio aukštupį, šiaurės Kazachstaną, Mažąją Aziją, Viduržemio jūros pakrantę. Gyvena daugelyje Atlanto, Ramiojo vandenyno, Viduržemio jūros salų. Kitas arealas driekiasi tarp Himalajų ir Geltonosios jūros.

Žiemoja arealo pietinėje dalyje.

Lietuvoje gan dažna rūšis, peri, žiemoja.

Išvaizda
--------

Ilgauodegė zylė gerokai mažesnė už naminį žvirblį, išsiskiria itin ilga uodega. Kūnas baltas, nugara, antuodegis, sparnai, uodega juodi. Snapas trumpas, juodas. Kojos tamsiai raudonos.

Elgsena
-------

Gyvena beržynuose, juodalksnynuose, kituose grynų lapuočių miškuose, augančiuose šalia upelių, pievų, brastų. Taip pat priemiesčių parkuose, lankosi soduose.

Aktyvios tik dieną, skraido gretai, nedideliais būreliais. Kovo pabaigoje – balandžio pradžioje ilgauodegių zylių pora rengia lizdą iš kerpių, samanų, žolių, karklų. Rengia gūžtą eglėse, juodalksniuose, baltalksniuose. Deda 9-11 baltus su rudais taškais kiaušinius, balandžio mėnesį. Patelė peri 15 dienų. Per metus veda vieną vadą.

Mityba
------

Minta smulkiais vabzdžiais, jų lervomis, kiaušinėliais. Gina sodus nuo kenkėjų.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ilgauodegė zylė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.
Koordinatės: 56°14′25″š. pl. 23°01′00″r. ilg.﻿ / ﻿56.2402°š. pl. 23.0166°r. ilg.﻿ / 56.2402; 23.0166

|  Kruopių šv. Onos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Akmenės |
| **Savivaldybė** | Akmenės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kruopiai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1965 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Onos bažnyčia.*
**Kruopių šv. Onos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kruopių miestelyje, prie kelio  **154**  Šiauliai–Gruzdžiai–Naujoji Akmenė .

Istorija
--------

Pirmoji koplyčia Kruopiuose pastatyta apie 1780 m. 1784 m. įsikūrė Dievo apvaizdos brolija. 1785 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. Šalia koplyčios 1786 m. pastatyta medinė bažnyčia. Iki 1800 m. kunigą išlaikė Kruopių dvaras.

1803 m. bažnyčiai dovanotas valakas žemės, įkurta parapija. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Kruopių klebonas Jonas Levanavičius po 1863 m. sukilimo ištremtas į Tobolską. 1879 m. prašyta valdžios leidimo statyti naują mūrinę bažnyčią, kurios sąmatinė vertė 17 829 rb. Valdžia leido pamatus padėti po 2 metų, o statyti tik surinkus 9000 rb (pastatyta 1889 m.).

1944 m. bažnyčia (ir daug miestelio namų) sudegė. 1957 m. kovo 30 d. LTSR Ministrų Taryba leido atstatyti bažnyčią ir ji 1965 m. atstatyta.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė. Šventoriuje stovi triaukštis mūrinis koplytstulpis su šventųjų figūromis. Už bažnyčios šventoriaus stovi mūrinė kapinių koplyčia.

Galerija
--------

* Bažnyčios profilisBažnyčios profilis
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Koplytėlė prie šventoriaus vartųKoplytėlė prie šventoriaus vartų
* Vaizdas pro vartų arkąVaizdas pro vartų arką

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kruopių šv. Onos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis
* Bažnytiniai dokumentai
* Kruopių šv. Onos bažnyčia *panoramas.lt*
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*
Koordinatės: 55°34′00″š. pl. 25°57′11″r. ilg.﻿ / ﻿55.5666°š. pl. 25.9530°r. ilg.﻿ / 55.5666; 25.9530

|  Vajasiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Zarasų |
| **Savivaldybė** | Zarasų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vajasiškis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1863 m. |

Bažnyčia 2015 m.
**Vajasiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vajasiškyje (8 km į rytus nuo Daugailių), Alksno ežero vakariniame krante.

Parapijoje veikia Juknėnų koplyčia.

Istorija
--------

Vajasiškis iki 1795 m. buvo Vilniaus vyskupo, Salako dvaro valda. Apie 1795 m. pastatyta bažnyčia. 1796 m. leista laikyti pamaldas. Vajasiškyje gyveno kunigas, kuris laikydavo šv. Mišias, bet kitų religinių patarnavimų neteikė. 1862 m. atvykęs kunigas Liudvikas Jokūbauskas 1863 m. pastatė naują medinę bažnyčią.

1902 m. pastatyti bažnyčios tarnų namai. Kunigas Jonas Deveikis 1911 m. pastatė medinę kleboniją, 1912 m. suremontavo ir atnaujino bažnyčią, nupirko parapijai 4 ha žemės. Kunigas J. Armalis 1918 m. suremontavo kleboniją. Klebono kanauninko Antano Bačkio rūpesčiu 1935 m. pastatytas parapijos namas su sale. 1940 m. įkurta parapija. 1943 m. pastatyta prieglauda. Vajasiškis garsėjo šv. Jono ir ypač šv. Onos atlaidais.

Architektūra
------------

Bažnyčia kryžminio plano, dvibokštė, su siauresne už navas apside. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė, joje – 4 varpai.

Galerija
--------

* Bažnyčia su varpineBažnyčia su varpine
* Vajasiškio bažnyčios varpinė (XVIII a.)Vajasiškio bažnyčios varpinė (XVIII a.)
* Vajasiškio bažnyčios varpinės varpasVajasiškio bažnyčios varpinės varpas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vajasiškio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė Archyvuota kopija 2018-08-13 iš Wayback Machine projekto.
| Chrachobaazer. *Xraxoba* |
| --- |
| 

ChrachobaChrachoba

41°35′15″ š. pl. 48°47′16.1″ r. ilg.﻿ / ﻿41.58750°š. pl. 48.787806°r. ilg.﻿ / 41.58750; 48.787806﻿ (Chrachoba)Koordinatės: 41°35′15″ š. pl. 48°47′16.1″ r. ilg.﻿ / ﻿41.58750°š. pl. 48.787806°r. ilg.﻿ / 41.58750; 48.787806﻿ (Chrachoba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Rajonas** | Chačmazo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2008 m.) | 210  |
|  |
| **Pašto kodas** | AZ 2700 |

**Chrachoba** (azer. *Xraxoba*, rus. *Храхоба*) – kaimas šiaurės Azerbaidžane, Chačmazo rajone, pasienyje su Rusijos autonomine Dagestano respublika, kairiajame Kusurčajaus upės krante. 

Iki 2010 m. – buvęs Rusijos eksklavas. Viena iš kompaktiškai lezginų apgyvendintų vietovių, kurioje 2008 m. gyveno 210 žmonių. Vėliau dauguma jų išsikėlė į Dagestaną. Nuo 2013 m. lapkričio 22 d. Azerbaidžano vyriausybė gyvenvietę pervadino į **Palydly** (*Палыдлы*).

Istorija
--------

Kaimyninio Dagestano „Bolševik" kolūkis Azerbaidžano TSR pasienio teritorijoje laikinam naudojimui buvo gavęs ganyklų žemės. Ten ilgainiui atsirado pastovios piemenų stovyklavietės, iškilo gyvenamieji namai, susikūrė Chrachobos ir Urjanobos gyvenvietės.

Pagal 1954 m. priimtą TSRS Ministrų Tarybos nutarimą Chrachoba laikinai, iki 2004 m. priklausė Azerbaidžanui. Po TSRS subyrėjimo kaimo gyventojai įgijo Rusijos pilietybę, nors gyveno kaimyninėje valstybėje. 2010 m. rugsėjo 3 d. susitikę Azerbaidžano prezidentas Heidaras Alijevas ir Rusijos prezidentas Dmitrijus Medvedevas pasirašė sutartį dėl valstybių sausumos sienų nustatymo pagal buvusias Dagestano ATSR ir Azerbaidžano TSR sienas. Buvo protestuojančių prieš kaimo perdavimą Azerbaidžanui.

2012 m. Dagestano vyriausybė pranešė planuojanti perkelti į Dagestano teritoriją apie 400 gyventojų iš Urjanobos ir Chrachobos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Еще один анклав хочет войти в Россию
2. ↑   Статья «Дагестану понадобилось 900 миллионов на переселение лезгин из Азербайджана» на сайте **lenta.ru**
| Sofuluazer. *Sofulu* |
| --- |
| 

SofuluSofulu

41°00′03″ š. pl. 45°12′51″ r. ilg.﻿ / ﻿41.00083°š. pl. 45.21417°r. ilg.﻿ / 41.00083; 45.21417﻿ (Sofulu)Koordinatės: 41°00′03″ š. pl. 45°12′51″ r. ilg.﻿ / ﻿41.00083°š. pl. 45.21417°r. ilg.﻿ / 41.00083; 45.21417﻿ (Sofulu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4)------ vasaros: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Rajonas** | Kazacho rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 0  |
| **Altitudė** | 530 m |

**Sofulu** (azer. *Sofulu*, arm. Սոֆուլու) – kaimas šiaurės vakarų Azerbaidžane, Kazacho rajone, pasienyje su Armėnija. Azerbaidžano eksklavas, nuo sienos į Armėnijos teritoriją nutolęs apie 1 km atstumu, kairiajame Akstafos upės krante, į pietryčius nuo Akstafos tvenkinio. Nuo 1992 m. okupuotas Armėnijos.

Istorija
--------

Vykstant Kalnų Karabacho karui, Sofulu gyvenvietė, anksčiau buvusi Azerbaidžano eksklavu Armėnijos teritorijoje, buvo okupuota Armėnijos karinių pajėgų ir de facto tapo pavaldi šios šalies Tavušo sričiai. Vietinių gyventojų azerbaidžaniečių po okupacijos neliko.

Nuorodos
--------

* Sofulu geografinė padėtis (*WikiMapia*)
|  |
| --- |
| Geltona |
| Pilnas vardas | Edilija Nikartaitė |
| Dar žinoma | Dija |
| Gimė | 1983 m. (~41 metai) |
| Kilmė | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Žanrai | popmuzika |
| Kūrinių kalbos | lietuvių |
| Veikla | dainininkė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2002–2008 |
| Įrašų kompanija | Melodija |

**Geltona** dar žinoma kaip **Dija**, tikrasis vardas **Edilija Nikartaitė** (g. 1983 m.) – Lietuvos popmuzikos dainininkė.

Biografija
----------

Klaipėdos universitete studijavo socialinę pedagogiką. Dainininkė, tuo metu besivadinusi Dija, būdama 19-os prodiuserių Bendžių dėmesio sulaukė 2002 m. po pasirodymo jaunųjų talentų LTV laidoje „Būk artistas". Pradžioje Dija su gitaristu Tadu sudarė grupę „Geltona". Pradžioje atlikėjai slėpė savo tapatybę, bet ją paviešino realybės šou „Akvariumas" koncerte 2002 m. rugsėjo 1 d. 2003 m. duetą paliko Tadas, nuo tada dainininkė koncertavo kaip solistė ir vadinosi Geltona. Atlikėja dalyvavo koncertiniuose turuose Lietuvoje ir užsienyje, dalyvavo įvairiuose televizijos šou (Nacionalinė muzikos lyga, Pasinerk į televiziją). Įrašė dainų su Gyčiu Paškevičiumi, „Delfinais".

Per savo karjerą Geltona išleido penkias kompaktines plokšteles. Dainų tekstus ir muziką jai kūrė Laimonas Žiulpa. Su daina „Bučiuok, bučiuok" (angl. *I do, I do*) 2004 m. dalyvavo Eurovizijos atrankoje. 2004 m. dainininkė dalyvavo realybės šou „Džiunglės".

2008 m. pasitraukė iš scenos, vadovavo interjero salonui Klaipėdoje, vėliau darbavosi tarptautinių parodų organizatore Lietuvoje, užėmė direktores pareigas „Roko sodyboje", vertėsi papuošalų gamyba.

Diskografija
------------

Albumai
* *Prisiminimai* (2002 m.)
* *Bundanti Saulė* (2003 m.)
* *Viskas Bus Gerai* (2004 m.)
* *Meilė* (2005 m.)

Kompiliaciniai albumai
* *Geriausios dainos* (2006 m.)

Apdovanojimai
-------------

* Radiocentro apdovanojimai:
	+ Metų debiutas – 2002 m.
	+ Geriausia metų atlikėja – 2003 m.
* Bravo apdovanojimai:
	+ Metų debiutas – 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sandra Kuzmičiūtė. 31-ąjį gimtadienį švenčianti E. Nikartaitė-Geltona džiaugiasi pokyčiais gyvenime, 2014 m. birželio 30 d. *delfi.lt*
2. ↑  Praeityje garsi atlikėja Geltona prisipažino: tik dabar ją aplankė praeities šmėklos, *Klaipėdos diena*
3. 1 2 3 4  Geltona, *music.lt*
4. ↑  Populiarumas jaunystėje E. Nikartaitei-Geltonai turtų neatnešė: „Ne vadybininkai dirbo man, o aš jiems", *lrytas.lt*
5. ↑  Paskutiniai Eurovizijos finalininkai – „B’Avarija", V.Riaubiškytė ir Geltona, 2004 m. vasario 8 d. *delfi.lt*
6. ↑  Geltona grįžo iš realybės šou „Džiunglės" filmavimo, 2004 m. rugpjūčio 16 d. *delfi.lt.*
7. ↑  Buvusi atlikėja Edilija Nikartaitė-Geltona susilaukė trečio vaiko: sūnui davė neįprastą vardą, 2018 n, sausio 16 d. *15min.lt*
8. ↑  Raminta Blažytė. Sceną palikusi Edilija Nikartaitė-Geltona tapo papuošalų kūrėja, *tv3.lt*
| Visokasbosn. *Visoko*, kroat. *Visoko*, serb. *Високо* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

VisokasVisokas

43°59′00″ š. pl. 18°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.98333°š. pl. 18.16667°r. ilg.﻿ / 43.98333; 18.16667﻿ (Visokas)Koordinatės: 43°59′00″ š. pl. 18°10′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.98333°š. pl. 18.16667°r. ilg.﻿ / 43.98333; 18.16667﻿ (Visokas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Bosnijos ir Hercegovinos federacija Bosnijos ir Hercegovinos federacija |
| **Kantonas** | Zenicos-Dobojaus kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 39 938  |
| **Plotas** | 230,8 km² |
| **Tankumas** (2013) | 173 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Visokas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Visòkas |

**Visokas** – miestas centrinėje Bosnijos ir Hercegovinos dalyje, tarp Zenicos ir Sarajevo. Pro Visoką teka Bosna, į kurią įteka upė Foinička. Miestas turi turtingą istoriją ir kultūrinėmis tradicijomis, bet jo ekonomika patyrė didelius nuostolius per Jugoslavijos karus XX a. pabaigoje. 2005 metais kontroversinis Bosnijos archeologas-mėgėjas Semiras Osmanagicas iškėlė hipotezę, kad miesto apylinkėse yra vienintelės Europoje prieš 10 000 metų statytos piramidės, tačiau moksliniai vietovės tyrimai parodė, kad piramidžių nėra.

Istorija
--------

Miestas turkų valdymo laikais; tolumoje matosi tikėtina „piramidė"
Anksčiau Visokas buvo viduramžių Bosnijos karalystės sostine. Osmanų imperijos laikais Visoko miestas buvo atkurtas Ajas-bego. Bosnijai prisijungus prie Austrijos-Vengrijos miesto architektūroje toliau vyravo rytų tradicijos, kaip ir turkų laikais. Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės laikais miestas nesivystė, todėl per Antrąjį pasaulinį karą Visokas praktiškai nenukentėjo. Miestas vystėsi komunistinės Jugoslavijos valstybės laikais. Subyrėjus Jugoslavijos karalystei ir po to buvęs karas nepalietė Visoko, nes jis visą laiką buvo kontroliuojamas Bosnijos ir Hercegovinos armijos.

Sportas
-------

* NK Bosna Visoko (futbolas)

Išnašos
-------

1. ↑  „European press review". *BBC News*. 2005-10-26. Nuoroda tikrinta 2012-04-05.
2. ↑  Pyramid No More, Sub Rosa, Issue 6, Oct 2006.
3. ↑  The great Bosnian pyramid scheme Archyvuota kopija 2007-07-12 iš Wayback Machine projekto. by Anthony Harding - British Archaeology, Issue 92, 2007
4. ↑  John Bohannon, Mad About Pyramids, Science Magazine, 2006-09-22.
5. ↑  Filipović 2002, p. 203. sfn error: no target: CITEREFFilipović2002 (help)
6. ↑  Šabanović, "Dvije najstarije vakufname u Bosni", 35.
Charles Gates Dawes, kurio vardu pavadintas planas.
**Daueso planas** (angl. *Dawes Plan*) – Vokietijos reparacijų, kurias ji turėjo mokėti po Pirmojo pasaulinio karo, nauja išmokėjimo tvarka, patvirtinta 1924 m. rugpjūčio 16 d. Pagal planą reparacijų mokėjimas turėjo būti pritaikytas prie realių Veimaro respublikos ekonomikos sąlygų. Po penkerių vykdymo metų planas pasirodė esąs nesėkmingas ir jį pakeitė 1929 m. priimtas Jungo planas.

Plano sukūrimas
---------------

1923 m. lapkričio 30 d. Reparacijų komisija nusprendė sušaukti atstovų komitetą, kuriam vadovautų finansų ekspertas, brigados generolas Charles Gates Dawes. 1924 m. sausio 14 d. planas pradėtas ruošti, o balandžio 9 d. paruoštas. 1924 m. rugpjūčio 16 d. Londone buvo pasirašyta atitinkama sutartis (1924 m. Londono konferencija), kuri įsigaliojo 1924 m. rugsėjo 1 d. Jam pritarė karą laimėjusių valstybių vyriausybės ir Vokietijos parlamentas.

Daueso plano esmė
-----------------

Pagal 1924 m. rugpjūtį patvirtintą Daueso planą:

* iš 1923 m. okupuotos Ruro pramoninės srities turėjo būti išvestos Prancūzijos ir Belgijos kariuomenės;
* Vokietija pirmuosius 5 metus turėjo mokėti po 1–1,7 mlrd. nuo 1929 m. – po 2,5 mlrd. aukso markių reparacijas;
* numatyta reorganizuoti Vokietijos nacionalinį banką.

Siekiant Vokietijai suteikti galimybę mokėti reparacijas nugalėjusioms šalims pagal Daueso planą nutarta suteikti jai 200 mln. JAV dolerių paskolų. Iš jų 110 mln. suteikė JAV.

Išnašos
-------

1. ↑  *Edward A. Goedeken,* A Banker at War: The World War I Experiences of Charles Gates Dawes
2. ↑  Rostow, Eugene V. *Breakfast for Bonaparte U.S. national security interests from the Heights of Abraham to the nuclear age*. Washington, D.C: National Defense UP,1993.
3. ↑  Bell 1997, pp. 37–38. sfn error: no target: CITEREFBell1997 (help)
4. ↑  Modern World History Text Book, Ben Walsh (OCR Exam Board)

Literatūra
----------

* Gilbert, Felix (1970). *The End of the European Era: 1890 to the present*. New York: Norton. ISBN 0-393-05413-6.
* McKercher, B. J. C. (1990). *Anglo-American Relations in the 1920s: The Struggle for Supremacy*. Edmonton: University of Alberta Press. ISBN 0-88864-224-5.
* Schuker, Stephen A. (1976). *The End of French Predominance in Europe: The Financial Crisis of 1924 and the Adoption of the Dawes Plan*. Chapel Hill: University of North Carolina Press. ISBN 0-8078-1253-6.
| Laičių II tvenkinys |
| --- |
| Ties PaežeriaisTies PaežeriaisTies Paežeriais |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Pakruojo rajonas) |
| Plotas | 0,502 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,4 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 4 m |
| Įteka | Ežerėlė, Dervelis, bevardis upelis |
| Išteka | Ežerėlė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Laičių II tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  55°55′31″ š. pl. 23°52′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.92528°š. pl. 23.87111°r. ilg.﻿ / 55.92528; 23.87111Koordinatės: 55°55′31″ š. pl. 23°52′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.92528°š. pl. 23.87111°r. ilg.﻿ / 55.92528; 23.87111 |

**Laičių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Pakruojo rajone, 6 km į pietus nuo Pakruojo. Sudarytas užtvenkus Ežerėlės upę (Daugyvenės intakas) 12,1 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,85 km, plotis – iki 0,5 km. Altitudė 68 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Pietinėje dalyje viduryje yra 3,3 ha apaugęs mišku pusiasalis, sujungtas siaura sąsmauka su rytiniu krantu. Yra kelios nedidelės miškingos salelės (3 didžiausios: 0,4 ha, 0,08 ha ir 0,05 ha). Vienoje iš jų yra Paežerių alkakalnis. Kranto linija pietinėje pusėje labai vingiuota. Priešsroviui į vakarus telkšo mažesnis Laičių I tvenkinys. Rytinėje pakrantėje stūkso Rozalimo šilas, į vakarus plyti dirbami laukai.

Aplink tvenkinį įsikūrę kaimai: Laičiai, Akmenynė, Paežeriai, Vilkinė. Rytine pakrante eina kelias  **149**  Smilgiai–Pakruojis , yra įrengta poilsio aikštelė, paplūdimys.

Tvenkinys įrengtas 1978 metais. 2009–2010 m. tvenkinys buvo nuleistas ir atlikti tvenkinio valymo ir užtvankos rekonstrukcijos darbai.

Šaltiniai
---------


* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 56°02′27″ š. pl. 22°17′15″ r. ilg.﻿ / ﻿56.04083°š. pl. 22.28750°r. ilg.﻿ / 56.04083; 22.28750

 *Kitos reikšmės – Tausalas (reikšmės).*

| Tausalas |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuva |
| Plotas | 1,907 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,1 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,34 m |
| Didžiausias gylis | 6,1 m |
| Įteka | 8 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Tausalas |

**Tausalas** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 6 km į šiaurę nuo Telšių. Telkšo rininiame duburyje, jo šiaurės vakariniai ir pietrytiniai šlaitai statūs (10–12 m). Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 3,4 km, plotis siekia iki 1,0 km. Altitudė 119 m. Giliausia vieta – 7 m. Kranto linija vingiuota, patys krantai žemi, pelkėti. Iš šiaurės supa dirbami laukai, pietuose prieina Pasvaigės ir Gaudikaičių miškai, o rytuose slūgso Tausalo durpynas. Rytuose iš Tausalo ežero išteka Tausalo upė (Pateklos intakas, Virvytės baseinas). Ežero pratakumas 53 % per metus.

Netoli ežero yra Patausalės, Micaičių, Jonauskių kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tausalas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 285
| Germantas |
| --- |
|  |
| Vieta | Telšių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,655 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,12 km |
| Vidutinis gylis | 2,4 m |
| Didžiausias gylis | 12,8 m |
| Įteka | Gelžupis, Gelžinupis |
| Išteka | Germantupis (Gėrupis), Stujų upalis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Germantas

  |
| **Koordinatės** |  55°58′45″ š. pl. 22°08′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97917°š. pl. 22.14222°r. ilg.﻿ / 55.97917; 22.14222Koordinatės: 55°58′45″ š. pl. 22°08′32″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97917°š. pl. 22.14222°r. ilg.﻿ / 55.97917; 22.14222 |

**Germantas** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 6 km į vakarus nuo Telšių.

Ilgis iš vakarų į rytus 1,9 km, plotis iki 1,55 km. Altitudė 159,4 m. Giliausia vieta siekia 12,8 m. Kranto linija (jos ilgis 7,1 km) labai vingiuota nemažai įlankų. Rytuose ir pietuose krantai aukšti (iki 10 m), su terasomis, šiauriniai ir vakariniai krantai žemesni, vietomis supelkėję. Ežerą supa Lieplaukės miškai. Yra dvi nedidelės salelės. Atabradas padengtas smėliu (iki 1 m gylio), pelkėtuose krantuose – durpėmis. 1–2 m gylio atabrado ruože būdinga gėlavandenė klintis. Auga negausios nendrės, dumbliai. Ežero dugnas padengtas dumblingu sapropeliu ir dumblu. Į Germantą iš Gelžio ežero įteka Gelžupis, pietuose išteka Lušinės intakas Germantupis (Gėrupis), o vakaruose išteka Stujų upalis (Lušinės intakas, Ventos upės baseinas).

Aplink Germantą įsikūrę Pagermančio, Kuodžių kaimai. Populiari telšiškių poilsio vieta: rytiniame krante yra įrengti 2 paplūdimiai, pasodintas Lietuvos tūkstantmečio ąžuolynas, prieina kelias Nr.4615 (privažiuojamasis kelias prie Germanto ežero nuo kelio Telšiai–Alsėdžiai–Barstyčiai–Skuodas). 1960 m. ežeras su apylinkėmis paskelbtas Germanto kraštovaizdžio draustiniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Justinas Tamošaitis. *Germantas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 607
*Kitos reikšmės – Baltežeris.*
Koordinatės: 55°50′5.78″ š. pl. 22°25′48.64″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8349389°š. pl. 22.4301778°r. ilg.﻿ / 55.8349389; 22.4301778


| Baltežeris |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Luokės sen. Lietuva |
| Plotas | 0,227 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,91 km |
| Kilmė | liekaninė |
| Vidutinis gylis | 2,1 m |
| Didžiausias gylis | 3,9 m |
| Išteka | bevardis upelis |

**Baltežeris** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, Luokės seniūnijoje, apie 9 km į pietvakarius nuo Luokės, 3 km į šiaurės rytus nuo Janapolės. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,66 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 163,9 m. Giliausia ežero vieta siekia 3,9 m. Baltežeris yra prieledyninio baseino liekana. Krantai daugiausia žemi, supelkėję (vakaruose plyti Baltežerio pelkė) tik šiaurės rytinis aukštas. Pietvakariniame krante stūkso Baltežerio miškelis, pietrytiniame - Baltlaukio miškelis. Pietuose išteka sureguliuotas upelis į Drujos upelį (Virvytės intakas).

Prie Baltežerio įsikūręs Kuršų kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimvydas Kunskas. *Baltežeris (Telšių r. Luokės sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 184
Paprasčiausio senovinio arklo konstrukcija: 1. jungas, 2. ragočius, 3. , 4. išara, 5. noragas
Arimas arklu. Tigrajų regionas, Etiopija
**Arklas** – senovinis žemės arimo ir purenimo įrankis. Jį sudaro ragočius (skelta arklo dalis) ir rankenos (iš dviejų pušies šaknų ar medžio dvišakumo). Netoli rankenų į grąžulą įtaisoma išara, kurios apačioje – geležinis ar medinis (apkaltas skarda) noragas. Kitame gale pritaisytas jungas jaučių porai arba dvi ienos arkliui. Arklu žemė verčiama į abi puses (vaga neapverčiama).

Arklas naudotas daugelyje kraštų, ypač Vakarų ir Pietų Europoje. Senovinio medinio arklo dalis, rasta Šventosios gyvenvietėje, datuojama 2 tūkstantmečiu pr. m. e. – vienas ankstyviausių arklų Europoje. Į arklą panašūs įrankiai naudoti jau Mesopotamijoje ir Senovės Egipte. Naujajame pasaulyje iki Kolumbo arklas nebuvo žinomas, o daugelis Senojo pasaulio kultūrų jį vis labiau tobulino. Kinijos valstiečiai apie 5000 m. pr. m. e. sukūrė arklo verstuvą, kuris norago atpjautą dirvos riekę atmesdavo į šalį. Romėnai pirmieji prie arklo pritvirtino atraminius ratus – arklas tapo lengviau valdomas.

XIII a. arklus stūmė iš apyvartos tobulesni, verčiantys vagą arimo įrankiai – žagrės. Arklai tapo pagalbiniais arimo įrankiais. XIX amžiuje arklą pakeitė geležinis vagotuvas. Iki XX a. pr. arklas dar naudotas lengvai žemei arti ir šakniavaisiams apkaupti.

Arklai Lietuvoje buvo dviejų tipų: rėžtuviniai ir pavažiniai.

* Rėžtuviniai arklai su trumpu grąžulu buvo žinomi daugelyje Europos, Azijos ir Afrikos šalių. Rėžtuviniai arklai su grąžulu ar ienomis buvo paplitę tik Šiaurės, Šiaurės Rytų ir Vidurio Lietuvoje. Rėžtuvinių arklų konstrukcija labai įvairi, nes jie pritaikyti įvairioms dirvožemio sąlygoms. Lengvoms dirvoms arti buvo naudojami arklai su siaura išara ir kastuvėlio arba liežuvio pavidalo noragais. Molėtoms ir kalvotoms Vidurio Lietuvos dirvoms arti naudoti arklai su kastuvo pavidalo išara.

* Pavažiniai arklai Lietuvoje greičiausiai pradėjo plisti XVII a. iš Vakarų Europos. Daugiausiai jais arta Žemaitijoje ir Suvalkijoje. Pagal konstrukciją pavažiniai arklai skirstomi į rėminius ir pusiau rėminius.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Vacys Milius. *Arklas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑  Žemdirbių dalią palengvinęs išradimas – arklas, *lrytas.lt*, 2014-05-09.
| Didžiulis |
| --- |
| Dusmenos ištekėjimo iš ežero vietaDusmenos ištekėjimo iš ežero vietaDusmenos ištekėjimo iš ežero vieta |
| Vieta | Trakų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,924 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,83 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 2,2 m |
| Didžiausias gylis | 4,3 m |
| Įteka | Dusmena, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Dusmena |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Didžiulis

  |
| **Koordinatės** |  54°25′41″ š. pl. 24°28′59″ r. ilg.﻿ / ﻿54.42806°š. pl. 24.48306°r. ilg.﻿ / 54.42806; 24.48306Koordinatės: 54°25′41″ š. pl. 24°28′59″ r. ilg.﻿ / ﻿54.42806°š. pl. 24.48306°r. ilg.﻿ / 54.42806; 24.48306 |

**Didžiulis** arba **Dusmenų ežeras** – ežeras pietryčių Lietuvoje, Trakų rajone Onuškio seniūnijoje, apie 8,5 km į pietvakarius nuo Onuškio, Varėnos rajono paribyje.

Ežeras ovalus. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 2,26 km, plotis iki 1,28 km. Altitudė 132,5 m. Giliausia ežero vieta siekia 4,3 m. Ežero dubuo susidarė išgulėjus ledyno luitui. Dugne yra susikaupęs storas dumblo sluoksnis (vidutinis storis 6,2 m, didžiausias 8,5 m). Krantai žemi, o atabradas platus. Aplink ežerą plyti Dusmenų žemapelkė (jos plotas 4,53 km²). Ežerą iš pietų ir rytų supa Dusmenų miškas, iš vakarų – Rainių miškas. Į Didžiulį suteka Dusmena ir trys upokšniai, o pietuose išteka Dusmena (Varėnės intakas, Merkio baseinas). Vandens apykaita ežere 0,334 metų. Į pietvakarius nuo ežero yra mažesnis Svituko ežerėlis.

Ežere sugaunama karšių, lydekų, kuojų ir kitų žuvų.

Šiaurės rytiniame ežero krante yra Dusmenų kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias  **220**  Trakai–Rūdiškės–Pivašiūnai–Alytus .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didžiulis (Trakų r. Onuškio sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 426
| Žilmas |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,01 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,49 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,69 m |
| Didžiausias gylis | 29 m |
| Įteka | Rūžo upelis, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Žilma |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Žilmas

  |
| **Koordinatės** |  55°30′16″ š. pl. 26°29′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50444°š. pl. 26.48333°r. ilg.﻿ / 55.50444; 26.48333Koordinatės: 55°30′16″ š. pl. 26°29′00″ r. ilg.﻿ / ﻿55.50444°š. pl. 26.48333°r. ilg.﻿ / 55.50444; 26.48333 |

**Žilmas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 2 km į pietryčius nuo Rimšės, netoli Baltarusijos sienos. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 2,57 km, plotis iki 0,84 km. Altitudė 143,6 m. Didžiausias gylis siekia 29 m. Kranto linija, kurios ilgis 7,5 km, labai vingiuota. Krantai neaukšti, vietomis pelkėti, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pietvakariuose ir pietryčiuose pakrantės miškingos, kitur – plyti pievos, dirbami laukai. Dugnas duobėtas, padengtas moliu.

Į Žilmą iš Rūžo ežero įteka Rūžo upelis (Vilnokų upė), taip pat įteka bevardis upelis, o šiaurėje protaka jungiasi su Žilmaičio ežeru; rytuose į Apvardų ežerą išteka Žilma. Pratakumas 266 %.

Prie Žilmo įsikūrę Nagėnų ir Vilkuočių kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Vakarine pakrante eina kelias  **1401**  Dūkštas–Rimšė–Pūškos–Meikštai–Kačergiškė .

Ežerėvardis *Žìlmas* gali būti kildinamas nuo žodžio „žilas", arba gretinamas su latv. *žilms, žilma* („pusaklis, neišraiškus, žabalas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žilmas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 679
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 402–403
| Alksnas |
| --- |
| Alksnas ties AntalksneAlksnas ties AntalksneAlksnas ties Antalksne |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,911 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,36 km |
| Didžiausias gylis | 21,2 m |
| Įteka | Gėlainė, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Alksnelė (Gėlainė) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Alksnas

  |
| **Koordinatės** |  55°21′02.68″ š. pl. 25°59′38.08″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3507444°š. pl. 25.9939111°r. ilg.﻿ / 55.3507444; 25.9939111Koordinatės: 55°21′02.68″ š. pl. 25°59′38.08″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3507444°š. pl. 25.9939111°r. ilg.﻿ / 55.3507444; 25.9939111 |

**Alksnas** arba **Alksnas (Alksnaitis)** – ežeras rytų Lietuvoje, Aukštaitijos nacionaliniame parke, Ignalinos rajone, Linkmenų seniūnijoje, 4 km į šiaurės rytus nuo Linkmenų. Telkšo tarp Asalnykščio ežero rytuose, Alksnaičio šiaurėje (pastarasis laikomas Alksno dalimi) ir Ūkojo šiaurės vakaruose. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,33 km. Plotis iki 0,86 km. Altitudė 138,4 m. Krantai raižyti, gausu įlankų (Mergakampis, Kirmėliakampis) ir pusiasalių; statūs, aukšti, šiaurėje apaugę mišku. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai, vietomis auga miškeliai, tik šiaurinėje pakrantėje stūkso Papiliakalnių miškas. Yra 3 miškingos salos: Avių sala šiaurinėje dalyje 2,62 ha ir dar 2 salos (1,2 ha ir 0,06 ha).

Alksnas protakomis jungiasi Ūkojo ir Linkmeno ežerais. Ežero šiauriniame krante stūkso Ladakalnis, šiaurvakariniame – Kapų kalnas. Prie ežero įsikūrę maži Papiliakalnės, Salų, Kimbariškės kaimai ir pietryčiuose didesnis Antalksnės kaimas. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Pietvakarine pakrante eina kelias  **1433**  Kirdeikiai–Antalksnė–Šakarva .

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 55°31′45″ š. pl. 26°26′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.52917°š. pl. 26.43889°r. ilg.﻿ / 55.52917; 26.43889

 *Kitos reikšmės – Ilgiai (reikšmės).*

| Ilgiai |
| --- |
| Ilgiai nuo Rimšės pusėsIlgiai nuo Rimšės pusėsIlgiai nuo Rimšės pusės |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,63 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,84 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,6 m |
| Didžiausias gylis | 14,0 m |
| Įteka | 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | A-1 |

**Ilgiai** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 7,5 km į rytus nuo Dūkšto, Rimšės miestelio šiauriniame pakraštyje. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 2,28 km, plotis iki 0,7 km. Altitudė 145,9 m. Gylis iki 14 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 6,8 km. Šiaurėje ežeras dvišakas, o pietuose – pasagos pavidalo. Šiaurėje ir pietvakariuose yra nemaži pusiasaliai. Krantai daugiausia žemi, pelkėti. Pusiasaliai daugiausia apaugę miškeliais, kitur plyti pievos ir dirbami laukai. Į Ilgius suteka 6 upeliai, pietuose išteka A-1 upelis link Alksno ežero (Dysnos upės baseinas).

Ežero pakrantėje įsikūrę Eglinių, Antalgės kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba Rimšės miestelyje. Pietine pakrante eina kelias  **1401**  Dūkštas–Rimšė–Pūškos–Meikštai–Kačergiškė , vakarine - kelias  **1417**  Visaginas–Stašionys–Rimšė . Pietinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgiai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 46