recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lietuvos vyriausiasis suvažiavimas Slanime**, Lietuvos generalinis priešseiminis suvažiavimas Slanime – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės (LDK) atstovų suvažiavimas prieš bendrą Abiejų Tautų Respublikos seimą Varšuvoje.

Istorija
--------

Slanime suvažiavimas vyko 1588–1685 m. iki tol vykdavo Valkaviske. Slanimas, kaip priešseiminio suvažiavimo vieta, buvo patvirtintas 1588 m. III Lietuvos Statuto, nes buvo patogioje vietoje, netoli Lenkijos sienos, pakeliui į Varšuvą. Suvažiavime privalėjo dalyvauti visi LDK senatoriai ir apskričių bajorų seimelių išrinkti atstovai. Į suvažiavimą buvo renkamasi 2 savaitės prieš kiekvieną ATR seimą. Suvažiavimo laiką paskirdavo LDK didysis kunigaikštis. Jo siųstas pasiuntinys didžiojo kunigaikščio vardu suvažiavimo pradžioje išdėstydavo darbotvarkę. Nutarimai paprastai buvo priimami balsų dauguma. Jie turėjo teisinę galią, dalyvių buvo pasirašomi ir antspauduojami. Nutarimai buvo išdėstomi raštu, kad kiekvienas atstovas juos geriau suvoktų.

Suvažiavimas ir jo nutarimai turėjo padėti išlaikyti vieningą Lietuvos poziciją bendruose ATR seimuose, ginti LDK valstybės savarankiškumą, bet įsigalint apskričių bajorų seimelių separatizmui suvažiavimų reikšmė menko. LDK senatoriai ir apskričių atstovai ėmė aplenkti suvažiavimą. Nors 1631 m. priimtas Seimo nutarimas (konstitucija), draudžiantis jiems tai daryti, šios nuostatos vis tiek dažnai nebuvo paisoma.

Literatūra
----------

* Konstantinas Avižonis. Bajorai valstybiniame Lietuvos gyvenime Vazų laikais. Kaunas, 1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos vyriausiasis suvažiavimas Slanime*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 349 psl.
Ambra
**Ambra, pilkoji ambra** (lot. *Ambra grisea, Ambre gris*) – kieta, degi, vašką primenanti medžiaga, susidaranti jūros žinduolių kašalotų virškinamajame trakte. Aptinkama plūduriuojanti jūroje ar išmesta ant kranto tropinėse šalyse, Japonijoje. Aukštai vertinama parfumerijos pramonėje gaminant brangius kvepalus.

Savybės
-------

Ambros gabalai būna įvairių formų, sveriantys nuo keliolikos gramų iki dešimčių kilogramų. Medžiagos tankis 900–920 kg/m². Minkštėja rankose, tirpsta esant 62 °C, sudarydama geltoną klampų skystį. Esant 100 °C virsta baltais garais. Ambra degi, gerai tirpsta spirite, eteriniame ir riebaliniame aliejuose, tačiau netirpsta vandenyje.

Būdama šviežia yra minkšta, juodos ar pilkšvos spalvos, pasižymi nemaloniu išmatų kvapu. Jūros vandens ir šviesos poveikyje ilgainiui tampa rusvos ar šviesiai pilkos spalvos, kietėja, kvapas įgauna naujų savybių, minkštėja, darosi saldoku, muskusiniu. Išvalyta ir išdžiovinta ambra įgauna naujų savybių, tampa nuo juodos iki auksinės ir baltos spalvų (pastarosios labiausiai vertinamos).

Specifinį ambros kvapą apsprendžia cholesterinui pagal sudėtį artimo ambreino triterpeninio spirito oksidacijos produktai. Be to, ambroje yra natrio chlorido, kalcio fosfato, alkaloidų, benzoinės rūgšties. Apie 70 % ambrą sudarančių komponentų – nelakūs politerpeniniai junginiai: ambreinas, cholesterinas, epikoprostanolas. Jie tarnauja kvapų fiksatoriais, nes sulaiko ant odos lakias aromatines medžiagas, sulėtina jų išgaravimą iš aromatinio mišinio.

Istorija
--------

Senovės Egipte ambrą degindavo kaip smilkalus, šiais laikais – cigaretėms aromatizuoti. Senovės kinai ambrą vadino „drakono seilių aromatu". Juodosios mirties pandemijos Europoje laikmečiu žmonės tikėjo, kad gabalėlio ambros nešiojimasis su savimi galėjo apsaugoti nuo maro, mat ambros aromatas nustelbdavo supančio oro kvapą, kuris, kaip buvo tikima, galėdavo sukelti marą. Be to, šią medžiagą naudojo maistui pagardinti, kai kas ją laikė afrodiziaku. Viduramžiais europiečiai vartojo ambrą gydymo tikslams.

Retą ir brangų gamtinį produktą šiais laikais dažniausiai pakeičia sintetiniai ambros analogai.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ambra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Plaukiojantis auksas
* Ambros kilmė
**Ambrozijus Boschartas** (ol. *Ambrosius Bosschaert*, 1573 m. Antverpenas – 1621 m. Haga) – XVII a. pr. Nyderlandų dailininkas. Vienas pirmųjų natiurmorto žanro tapytojų.

Biografija
----------

Ambrozijus Boschartas gimė 1573 m. Antverpene, menininkų šeimoje. Jo tėvas buvo bendravardis, kaip ir vėliau Ambrozijaus sūnus, kurie visi buvo tapytojais. Ambrozijus, kad atskirti nuo kitų giminės bendravardžių dailininkų, dar vadinamas „vyresniuoju" arba „trečiuoju" (nes ir jo senelis buvo Ambrozijus) ir buvo garsiausiu iš giminės. Jį tapyti apmokino tėvas. Gali būti, kad Ambrozijaus pirmieji piešiniai vaizdavo gėles, kurias jis matė botanikos soduose, ir jie buvo skirti botanikui Carolus Clusius. Vėliau piešinius Boschartas naudodavo paveikslų kompozicijų tapybai. Po Ispanijos armijos įsiveržimo į Antverpeną protestantiška Boschartų šeima apie 1589 m. persikėlė į Midelburgą, kur 1593 m. Ambrozijus įstojo į vietos Šv. Luko tapytojų gildiją. Kelis kartus paminėtas gildijos vyresniuoju, bet neaišku, ar tuo minimas jis, ar jo tėvas.

1604 m. Ambrozijus Boschartas vedė Maria van der Ast iš pasiturinčios šeimos. Boscharto dailė paveikė jos brolį tapytoją Balthasar van der Ast (1593/1594 − 1657). Midelburge Ambrozijaus dailė ir prekyba paveikslais buvo labai sėkminga. Jis mokė jaunuosius tapytojus meno, tarp kurių buvo trys jo paties sūnūs: Ambrozijus (1609–1645), Johanesas (1610–1628) ir Abrahamas (1612/1613–1643). Labai tikėtina, kad Ambrozijus motyvų savo paveikslams sėmėsi iš botaniko Matthias Lobelius įkurto sodo, kuriame buvo daug egzotiškų gėlių pavyzdžių. 1614 m. Boschartas persikėlė į Amsterdamą, 1615 m. − į Bergen op Zomą ir vėliau tais metais į Utrechtą, kur įstojo į vietos tapytojų gildiją. 1619 m. dailininkas persikėlė į Bredą. Ambrozijus Boschartas mirė 1621 m. Hagoje, kai keliavo perduoti princui Mauricui gėlių paveikslą, už kurį jam turėjo būti sumokėta 1000 guldenų.

Darbų galerija
--------------

* „Gėlės porcelianinėje vazoje" (privatus rinkinys)
* „Gėlės vazoje, arkiniame lange" (apie 1618, Mauricheisas, Haga)
* „Gėlių natiurmortas" (1614, J. Paul Getty muziejus, Los Andželas)
* „Natiurmortas su gėlėmis" (Halvilo muziejus, Stokholmas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ambrosius Bosschaert** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* wga.hu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pilies sienos ambrazūra lankininkams
**Ambrazūra**, **šaunamoji anga** (angl. *embrasure*, rus. *aмбразура*, *бойница*) – anga apkaso brustvere, įtvirtinimo ar pastato sienoje, šarvuotos kovos mašinos borte, skirta šaudymui. Ambrazūros plotas turi būti kuo mažesnis, kad apšaudant šansai pataikyti į ambrazūrą būtų kuo mažesni, bet pakankamai didelis, kad pro ją būtų galima šaudyti (lanku, arbaletu, patranka, kulkosvaidžiu, automatu ir pan.). Ambrazūros forma priklauso nuo ginklo, kuriam skirta, ir apšaudomo sektoriaus.

Įtvirtinimų ambrazūros gali turėti, o kovos mašinų ambrazūros visada turi dangčius, kuriais uždaromos angos.

Kartais fortifikacijos sąvokos *ambrazūra* ir *šaudomoji anga* laikomos skirtingomis: *šaudomąja anga* vadinama anga sienos išoriniame paviršiuje (ji turi būti kuo mažesnio ploto, kad šaulys būtų saugesnis), o *ambrazūra* – niša vidinėje sienos (įtvirtinimų sienos paprastai labai storos) dalyje, kuri leidžia šauliui šaudyti pro šaudomąją angą reikiamomis kryptimis). Toks praplatinimas matyti nuotraukoje, kur parodyta sienos ambrazūra lankininkui.

Šaunamosios angos lankininkams ir arbaletininkams paprastai būdavo kelių formų:

* Vertikalus plyšys – leido šaudyti į skirtingais atstumais esančius taikinius.
* Horizontalus plyšys – apsunkino galimybes šaudyti skirtingais atstumais, bet leido greitai keisti šaudymo kryptį horizontalėje.
* Kryžminis plyšys – derino vertikalaus ir horizontalaus plyšių galimybes.

* Bastiono Żubr Gdanske ambrazūrosBastiono *Żubr* Gdanske ambrazūros
* Kryžminė šaunamoji anga Corfe pilies sienojeKryžminė šaunamoji anga *Corfe* pilies sienoje
* Kauno Geležinkelio (Palemono) forto bunkerio ambrazūrosKauno Geležinkelio (Palemono) forto bunkerio ambrazūros

### Ginklas, pritaikytas šaudyti pro šarvuočių ambrazūras

Antrojo pasaulinio karo laikų vokiškas pistoletas - kulkosvaidis MP40, pritaikytas šaudyti pro bortų ambrazūras
Vokiškas pistoletas-kulkosvaidis MP40 buvo suprojektuotas ir pradžioje gamintas kaip tankistų ginklas, todėl turi konstrukcinį ypatumą, leidusį saugiai šaudyti pro šarvuotų mašinų ambrazūras. Šarvuočiui važiuojant jame esančius kareivius krato, todėl gresia pavojus, kad šaudančio automatinio ginklo vamzdis iššoks iš ambrazūros, ir nuo šarvuotų bortų viduje rikošetuojančios kulkos iššaudys viduje esančius. Apsaugai nuo to MP40 vamzdis apačioje turi vadinamąją „barzdą", kuria užsikabina už ambrazūros krašto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ambrazūra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Savalu*Savalou* |
| --- |
| *Statiniai Savalu mieste* |
|  |
| 

SavaluSavalu

7°56′0″ š. pl. 1°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.93333°š. pl. 1.96667°r. ilg.﻿ / 7.93333; 1.96667﻿ (Savalu)Koordinatės: 7°56′0″ š. pl. 1°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿7.93333°š. pl. 1.96667°r. ilg.﻿ / 7.93333; 1.96667﻿ (Savalu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Benino vėliava Beninas |
| **Departamentas** | Kalvų departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 33 796  |
| **Altitudė** | 227 m |

**Savalu** (pranc. *Savalou*) – miestas vidurio Benine, Savalu aukštumose; Kalvų departamento administracinis centras. Keliai į Džugu, Četį, Zagnandą. Žemės ūkio regiono prekybinis centras. Yra muziejus, karaliaus Ahusu Sohos mauzoliejus, Savalu karalystės valdovų rūmai. Dauguma Savalu gyventojų yra mahiai.

Manoma, kad netoli Savalu jorubai įkūrė miestą **Ilodžį**, kuris tapo jų karalystės sostine ir išų subetnoso formavimosi pradžia. Vėliau fonams giminingi mahiai sugriovė Ilodžį ir išstūmė išus į šiaurę, kur jie įkūrė Išos karalystę su sostine Bantėje. Mahiai įkūrė Savalu karalystę, kurios dinastija tęsiasi iki mūsų dienų.
**Lietuvos viešojo administravimo lavinimo institucijų asociacija** - savanoriška valstybės ir savivaldybių politikų bei tarnautojų lavinimo institucijų sąjunga Lietuvoje; viešojo administravimo ugdymo organizacija. Įkurta 1998 m. lapkričio 9 d.

Asociacija vienija šias neakademinio lavinimo institucijas Lietuvoje: American-English School, Finansų ministerijos Mokymo centras, Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi centras, Lietuvos viešojo administravimo institutas, KTU Savivaldos mokymo centras Kaune, Valstybės ir savivaldybių tarnautojų centras „Dainava" Druskininkuose, Muitinės mokymo centras.

Tikslai
-------

* koordinuoti Asociacijos narių veiklą lavinimo, mokslinių tyrimų ir konsultavimo srityse;
* užtikrinti sukauptos patirties ir esamų lavinimo išteklių racionalų panaudojimą;
* dalyvauti formuojant bei įgyvendinant valstybės politiką, valstybės ir savivaldybių politikų bei tarnautojų kvalifikacijos tobulinimo srityje;
* užtikrinti Asociacijos narių teikiamų paslaugų kokybę;
* koordinuoti ir vykdyti valstybės bei savivaldybių politikų, tarnautojų kvalifikacijos tobulinimo poreikių tyrimus, įvertinti lavinimo poveikį valdininkų veiklos efektyvumui;
* inicijuoti bei vykdyti projektus viešojo administravimo srityje;
* bendradarbiauti su Lietuvos valstybės ir savivaldos institucijomis, asociacijomis ir kitomis šalies bei užsienio organizacijomis;
* skleisti informaciją apie Asociaciją ir jos narius tarptautinėse organizacijose bei konferencijose.

Akademinė taryba
----------------

2004 m. prie Lietuvos viešojo administravimo asociacijos įkurta Akademinė taryba. Ji kaupia mokslines, teorines ir praktines žinias, skatina nuolat modernizuoti valstybės tarnautojų, viešojo administravimo bei kitų sričių specialistų ugdymą ir taip pat tobulina Lietuvos viešojo administravimo lavinimo institucijų veiklą. Taryba veikia kaip Lietuvos viešojo administravimo lavinimo institucijų asociacijos veiklos kolektyvinis ekspertas, atliekantis viešojo administravimo lavinimo procesų monitoringą bei konsultuojantis šių institucijų vadovus ir darbuotojus viešojo administravimo lavinimo tobulinimo klausimais.

Garbės nariai
-------------

* Prof. dr. Eugenijus Chlivickas, Asociacijos Prezidentas
* Prof. habil. dr. Borisas Melnikas, Akademinės tarybos pirmininkas.

Nuorodos
--------

* Lietuvos viešojo administravimo lavinimo institucijų asociacija Archyvuota kopija 2009-03-22 iš Wayback Machine projekto.
**Vakarų Lietuvos verslo kolegijos Apskaitos ir teisės katedra** (**VLVK TK**) - buvęs Vakarų Lietuvos verslo kolegijos (VLVK) struktūrinis padalinys; Teisės katedra. Veiklos sritys - teisinis švietimas (teisės dėstymas), teisės mokslinė veikla (tyrimai, straipsnių publikavimas ir kt.). Pagrindinė studijų programa - Teisė.

Adresas: Šilutės pl. 2, LT-91110, Klaipėda.

Istorija
--------

2009 m. rugsėjo 1 d. Šiaulių fakultetas (remdamasis Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministro įsakymu 2009 m. rugsėjo 28 d Nr. ISAK-1929) pradėjo vykdyti Teisės ir Buhalterinės apskaitos kolegines studijas. Reorganizavus VLVK vietoje Šiaulių fakultete veikusių Humanitarinių mokslų ir Socialinių mokslų katedrų AT sprendimu buvo įkurtos naujos - Administravimo katedra (kuruojanti vadybos ir verslo administravimo studijų krypties studijų programas) ir Apskaitos ir teisės katedra (kuravusi Teisės, Buhalterinės apskaitos ir Ekonomikos studijų programas). Pastaroji vėliau buvo panaikinta. Teisės dalykų dėstytojai perėjo į Bendrųjų dalykų katedrą (ši įkurta 2002 m.).

Teisės dėstytojai (2010 m.) - asistentai J. Paulionis (Teisės pagrindai), J. Stanevičienė (Teisės pagrindai), M. Urbonavičius (Verslo teisė), M. Ignatjevas (Verslo teisė).

Šaltiniai
---------

1. ↑  VLVK istorija Archyvuota kopija 2010-02-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Vakarų Lietuvos verslo kolegijos Bendrųjų dalykų katedros dėstytojai[neveikianti nuoroda]
*Šis straipsnis apie miestą Karaliaučiaus srityje. Apie Kemerovo srityje skaitykite straipsnyje Gurjevskas (Kemerovas).*

| Gurjevskas*Гурьевск* |
| --- |
|        |
| *Vokiečių bažnyčia* |
|  |
| 

GurjevskasGurjevskas

54°46′00″ š. pl. 20°36′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.76667°š. pl. 20.60000°r. ilg.﻿ / 54.76667; 20.60000﻿ (Gurjevskas)Koordinatės: 54°46′00″ š. pl. 20°36′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.76667°š. pl. 20.60000°r. ilg.﻿ / 54.76667; 20.60000﻿ (Gurjevskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Gurjevsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 16 311  |
| **Plotas** | 10 km² |
| **Tankumas** (2018) | 1 631 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Gurjevskas |

**Gurjevskas** (arba ***Noihauzenas***; vok. *Neuhausen*, nuo 1938 m. *Villenkolonie*, rus. *Гурьевск*) – miestas Rusijoje, Kaliningrado srities vakarinėje dalyje, 13 km į šiaurės rytus nuo Karaliaučiaus (jo priemiestis), prie Gurjevkos (Malūnupio). Gurjevsko rajono centras. Geležinkelio stotis prie Karaliaučiaus–Tilžės linijos. Maisto, statybinių medžiagų pramonė. Yra XIII a. pilies liekanos, 1292 m. bažnyčia, kiti vokiškos architektūros statiniai.

Istorija
--------

1255 m. sembų tvirtovę Vurgvalą užėmė kryžiuočiai, kurie 1262 m. čia pastatė Noihauzeno pilį. 1525 m. Noihauzenas tapo Sembos vyskupo būstine. XIV a. pastatytas malūnas. Iki XIX a. pab. buvo nedidelė gyvenvietė (1820 m. – 329 gyventojai), bet nutiesus geležinkelį gerokai išaugo. 1935 m. atidarytas Beringo instituto filialas.

II pasaulinio karo metais miestas subombarduotas. Pervadintas tarybinio generolo, žuvusio Pilavos šturme, Stepano Gurjevo garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 126
| Didysis Zelenčiukas |
| --- |
| Didysis Zelenčiukas ties Archyzu Didysis Zelenčiukas ties Archyzu |
| **Ilgis** | 158 km |
| **Baseino plotas** | 2730 km² |
| **Vidutinis debitas** | ~40 m³/s |
| **Ištakos** | Pagrindinis Kaukazo kalnagūbris |
| **Žiotys** | Kubanė ties Nevinomysku |
| **Šalys** | Rusija |

**Didysis Zelenčiukas** (rus. *Большой Зеленчук*; karač. *Улу-Зилинджик*, kabard. *Инджыджышхуэ*) – upė Šiaurės Kaukaze, Kubanės kairysis intakas.

Upės ištakos šiauriniuose Pagrindinio Kaukazo kalnagūbrio šlaituose – Psyšas (*Псыш*), Kizgyčas (*Кизгыч*) ir Archyzas (*Архыз*).
Upė teka Karačiajų Čerkesija ir Stavropolio kraštu (Rusija). Aukštupyje yra Archyzo gyvenvietė, kurioje yra istorinis-archeologinis draustinis ir astronominė observatorija. Ties Zelenčiukskajos stanica upė išteka į tankiai gyvenamą lygumą. Į Kubanę įteka ties Nevinomysku. Dalis upės vandens panaudojama Zelenčiuko hidroelektrinei varyti.

Kairysis intakas – Kiafaras (*Кяфар*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Большой\_Зеленчук*,Большая советская энциклопедия, T. IV (Брасос—Веш). – Москва: Советская энциклопедия, 1971
**Sava Radić**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Sava Radić  Сава Радић |
| Gimimo data | 1998 m. kovo 4 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Nišas, Serbija |
| Ūgis | 1.81 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Struga |
| **Numeris** | 55 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
| 2013–2017 | FK Čukarički |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–2019  2018–2019  2019–2020  2020  2020–2021  2021–2022  2022– | FK Čukarički  → Bečej (skol.)  FK Trajal  OFK Bačka  GFK Dubočica  Akademija Pandev  FC Struga | 10 0(0)32 0(0)15 0(0)00 0(0)30 0(0)17 0(1)38 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. gruodžio 25 d.. |

**Sava Radičius** (*Sava Radić*; g. 1998 m. kovo 4 d.) – futbolininkas iš Serbijos, gynėjas. Buvęs Serbijos jaunimo rinktinių narys.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo „Čukarički" (Serbija). Rungtyniavo šio klubo jaunimo ekipose, o vėliau debiutavo ir pagrindinėje komandoje. 

2018–2019 m. sezone nuomos pagrindais žaidė Bečej klube.
2019–2020 m. sezone rungtyniavo Trajal. 

2020 m. priklausė OFK Bačka.

2020–2021 m. sezone atstovavo GFK Dubočica. 

2021 m. persikėlė į Šiaurės Makedoniją. 2021–2022 m. sezone priklausė tuometiniam Akademija Pandev.

Nuo 2022 m. rungtyniavo „Strugos" klube. Tapo 2022–2023 m. Pirmos lygos čempionu. Strugos klubas pateko į 2023–2024 m. Čempionų lygą. 2023 m. liepos 11 d. įvyko rungtynės Vilniuje prieš „Žalgirio" klubą, pasibaigusios nulinėmis lygiosiomis (0:0). 2023 m. liepos 18 d. įvyko atsakomosios rungtynės Šiaurės Makedonijoje. Jose 76 minutę Besart Ibraimi realizavo 11 metrų baudinį ir FC Struga pirmavo rezultatu 1:0. Per likusį laiką krito du įvarčiai į makedonų vartus ir FK Žalgiris pateko į kitą etapą. 78 min. rezultatą išlygino Jurijus Kendyšas. O 83 minutę nuo Savos Radičiaus įskriejo į savus vartus. Bendras dviejų rungtynių rezultatas 2-1 reiškė, kad į kitą turnyro etapą pateko FK Žalgiris.

Laimėjimai
----------

su FC Struga
 **Šiaurės Makedonijos čempionas**: 2022–2023 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2022–2023 m. Pirmos lygos sezonas
2. ↑  2023-07-11 Žalgiris 0:0 Struga
3. ↑  sportas.lt naujienos: rungtynių apžvalga
4. ↑  2023-07-08 Struga v. Žalgiris
5. ↑  sportas.lt naujienos: Struga 1-2 Žalgiris
6. ↑  2022–2023 m. sezonas (RSSSF duomenų bazė)

Nuorodos
--------

* Transfermarkt
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
*Apie kitą panašią viršūnę Pamyre žr. Lituanika*

| Lietuvos viršūnė |
| --- |
| **Aukštis** | 6080 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Tadžikijos vėliava Tadžikija |
| **Kalnynas** | Pamyras |
| **Pirmasis įkopimas** | 1964 m. |

**Lietuvos viršūnė** – 6080 m (arba 6100 m) aukščio viršukalnė pietvakarinėje Pamyro dalyje, Šachdaros kalnagūbryje (Tadžikistanas).

Pirmąsyk į šią viršukalnę 1964 m. rugpjūčio 18 d. įkopė Kazimiero Monstvilo vadovaujama ekspedicija (joje dar dalyvavo Juozas Antanavičius, Balys Binkauskas, Aleksandras Jurgelionis, Romualdas Kęstutis Augūnas, Augustas Kubilius, Stasys Miglinas, Jaroslavas Okulič-Kazarinas, Vilius Šaduikis). Tais pačiais metais ši ekspedicija įkopė į dar dvi Šachdaros kalnagūbrio viršukalnes, pavadindama jas Čiurlionio ir Donelaičio. Lietuvių alpinistai į Lietuvos viršukalnę dar įkopė 1974 m. (dvi grupės skirtingais maršrutais), 2014 ir 2018 m.

Lietuvos viršūnė stūkso netoli sienos su Afganistanu, greta esama *Lietuva-100* perėjos (tokį pavadinimą suteikė 2018 m. žygio dalyviai).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Lietuvos viršūnė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-19.
2. ↑  *Čiurlionio viršūnė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-16.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Guri |
| --- |
| Tvenkinys iš palydovoTvenkinys iš palydovo |
| Vieta | Venesuela |
| Plotas | 3919-4250 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Įteka | Karoni |
| Išteka | Karoni |

**Guri hidroelektrinė** (isp. *Represa del Guri*), **Simono Bolivaro hidroelektrinė** (*Central Hidroeléctrica Simón Bolívar*) – viena galingiausių pasaulio hidroelektrinių. Yra Venesueloje, Bolivaro valstijoje, ant Karoni upės (Orinoko baseinas).

Užtvanka
--------

Guri hidroelektrinės užtvanka
Užtvankos aukštis 162 m, ilgis 1300 m. Statybos darbai pradėti 1963 m. Pirmoji jos dalis atidaryta 1978 m. antroji – 1986 m. Iki 2006 m. oficialiai vadinosi Raúl Leoni hidroelektrine. Hidroelektrinę sudaro du mašinų skyriai, kuriuose yra po 10 generatorių. Guri elektrinės galia 10 000 MW, ji nusileidžia tik Trijų Tarpeklių užtvankai Kinijoje ir Itaipu Paragvajaus-Brazilijos pasienyje. Guri kartu su kitomis šalies hidroelektrinėmis pagamina 82 % Venesuelai reikalingos elektros energijos.

Kasmet lietinguoju laikotarpiu užtvankos slenksčiai atidaromi, nes tvenkinyje vandens lygis pakyla iki 272 m virš jūros lygio.

Tvenkinys
---------

Guri hidroelektrinės užtvanka suformuoja milžinišką tvenkinį Nekuimos kanjone. Ilgis 175 km, plotis iki 48 km. Plotas skirtingais duomenimis nuo 3919 iki 4250 km² (antras pagal dydį vandens telkinys šalyje po Marakaibo ežero). Tvenkinys užliejo gausia bioįvairove pasižyminčius miškus, dėl ko nukentėjo kai kurios retos rūšys (pvz. tanagra *Amaurospiza carrizalensis*).
Didysis apskritimas dalina sferą į dvi lygias dalis
Mažasis apskritimas, gaunamas kertant sferą ne per centrą
**Didysis apskritimas** – apskritimas, gaunamas perkirtus sferą plokštuma einančia per jos centrą. Bet kurio didžiojo apskritimo spindulys visada lygus sferos spinduliui. Kertant sferą ne per centrą gaunami mažieji apskritimai.

Per bet kokius du nesutampančius taškus ant sferos galima nubrėžti tik vieną didįjį apskritimą (jei jie nėra ant tiesės, einančios per sferos centrą). Per du taškus, esančius tiesės, einančios per sferos centrą, ir sferos paviršiaus susikirtime galima nubrėžti be galo daug didžiųjų apskritimų.
Trumpesnioji didžiojo apskritimo lanko dalis, jungianti du taškus visada yra trumpiausias atstumas tarp jų (sferos paviršiumi). Didieji apskritimai sferinėje geometrijoje atitinka tiesės sąvoką. Didieji apskritimai yra geodezinės linijos sferoje. 

Didysis apskritimas taip pat trumpiausias atstumas su mažiausiu kreivumu, kuris šiuo atveju lygus {\displaystyle \kappa ={\frac {1}{R}}}.

Taikymas
--------

Didžiųjų apskritimų pavyzdžiai dangaus sferoje yra horizontas, dangaus pusiaujas, ekliptika.

Idealizuotos Žemės pusiaujas yra didysis apskritimas, taip pat bet kuris dienovidinis ir jam priešingas dienovidinis sudaro didįjį apskritimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  W. Weisstein, Eric. „Great Circle -- from Wolfram MathWorld". *mathworld.wolfram.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2022-09-30.
2. ↑  Weintrit, Adam; Kopcz, Piotr (2014). *Loxodrome (Rhumb Line), Orthodrome (Great Circle), Great Ellipse and Geodetic Line (Geodesic) in Navigation*. USA: CRC Press, Inc. ISBN 978-1-138-00004-9.
**Lietuvos vystymo bankas** – Lietuvos specialusis komercinis bankas, veikęs 1994–2000 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Lietuvos vystymo banką įsteigė Lietuvos Respublikos Vyriausybė ir Europos rekonstrukcijos ir plėtros bankas (ERPB). Akcinis kapitalas 1994 m. buvo 5 mln. ekiu, 1999 m. – 10,8 mln. eurų, 64 % akcijų valdė Lietuvos vyriausybė, 36 % – ERPB. 2000 m. bankas privatizuotas, jį įsigijo Suomijos bankų ir draudimo bendrovių grupė Sampo Group, 2001 m. pervadintas „Sampo bankas", pradėjo teikti paslaugas įvairių dydžio įmonėms ir priv. asmenims.

Veikla
------

Teikė ilgalaikes ir vidutinės trukmės paskolas nacionaline ir užsienio valiuta privačioms įmonėms jų kapitalinėms investicijoms ir su jomis susijusioms apyvartinio kapitalo reikmėms finansuoti, teikė finansines garantijas, skolinosi lėšų šalyje ir užsienyje, palaikė korespondentinius ryšius su užsienio bankais ir turėjo juose sąskaitų užsienio valiuta, komerciniais pagrindais valdė Lietuvos ir užsienio fondus, investavo likvidžius aktyvus šalyje ir užsienyje, konsultavo projektų finansavimo klausimais. Daugiausia skatino mažų ir vidutinio dydžio įmonių bei kapitalo rinkos Lietuvoje kūrimą ir plėtojimą. Išimtiniais atvejais teikė trumpalaikes paskolas, t. p. kaip trečiosios šalies agentas ar patikėtinis, neprisiimdamas finansinės rizikos, skyrė lėšų ir projektams, kuriuos įgyvendino valstybės įmonės. Nepriėmė indėlių ir neatidarydavo klientams atsiskaitomųjų sąskaitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos vystymo bankas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 350 psl.
|  Lietuvos Respublikosįstaiga ar institucija |
| --- |
| **Pavadinimas** | Lietuvos verslo paramos agentūra |
| **Pavaldi** | Ūkio ministerija |
| **Įkurta** | 2009 |
| **Vadovas** | Diana Vilytė |
| **Adresas** | Savanorių pr. 28, Vilnius |

**Lietuvos verslo paramos agentūra** LVPA – Lietuvos viešoji įstaiga, administruojanti Europos Sąjungos ir nacionalinę finansinę paramą, įkurta 2003 m. Vilniuje, Vasario 16-osios g. 2/Gedimino pr. 38, veikia regioniniai padaliniai Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose ir Utenoje. Steigėja Lietuvos ūkio ministerija.

Veikla
------

Lietuvos verslo paramos agentūra atsako už ES paramą pramonės ir verslo plėtrai, energetikai, verslo aplinkai gerinti ir turizmui, taip pat už dalį Ūkio ministerijos koordinuojamų nacionalinės paramos programų. Administruodama paramos lėšas ir remiamus projektus Agentūra skelbia kvietimus teikti paraiškas paramai, registruoja ir vertina pateiktas paraiškas, sudaro sutartis, prižiūri įgyvendinamus projektus, teikia informaciją, kaupia duomenis apie paramą ir projektus, leidžia leidinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos verslo paramos agentūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 347 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos verslo paramos agentūros tinklalapis
| AdygeiskasАдыгейск |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

AdygeiskasAdygeiskas

44°53′0″ š. pl. 39°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.88333°š. pl. 39.18333°r. ilg.﻿ / 44.88333; 39.18333﻿ (Adygeiskas)Koordinatės: 44°53′0″ š. pl. 39°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.88333°š. pl. 39.18333°r. ilg.﻿ / 44.88333; 39.18333﻿ (Adygeiskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Adygėja Adygėja |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1969 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 12 226  |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Adygeiskas |

**Adygeiskas** (rus. *Адыгейск*) – miestas Adygėjos respublikoje, Rusijoje. Miestas tiesiogiai pavaldus respublikai. Adygeiske 2009 metais gyveno 12 205 žmonės.

Adygeiskas atsirado 1969 m. Jis buvo pervadintas į **Teučežską** (*Теучежск*) 1976 metais, bet 1992 m. grąžintas senasis vardas.

Miestas 85 km nutolęs į pietryčius nuo Maikopo ir 15 km nuo Krasnodaro. Miestas yra Čerkesijoje, ant Krasnodaro vandens saugyklos kranto, 8 km nuo Psekupso geležinkelio stoties Eneme – Krivenkovskaja linijoje. Automobilinių kelių sandūra. Gyventojų skaičius nuio 1979 m. kai gyveno 9,7 tūkst. žmonių, išaugo iki 12,6 tūkst. 1992 m.

Pramoniniame Adygeiske yra betono gamykla, baterijų fabrikas. Dauguma gyventojų dirba Krasnodare.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Macronectes giganteus** |
| --- |
| Didysis audrapaukštis(*Macronectes giganteus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vamzdžianosiai paukščiai  *( Procellariiformes)* |
| Šeima: | Petreliniai  *( Procellariidae)* |
| Gentis: | Didieji audrapaukščiai  *( Macronectes)* |
| Rūšis: | Didysis audrapaukštis  *( Macronectes giganteus)* |

 |

**Didysis audrapaukštis** (*Macronectes giganteus*) – petrelinių (*Procellariidae*) šeimai priklausanti jūrinių paukščių rūšis. Paplitęs Pietų vandenyne ir kitose pietų pusrutulio jūrose: jo arealas aprėpia erdvę nuo Antarktidos pakrančių iki subtropinių platumų. Gausios kolonijos peri Malvinų, Pietų Džordžijos, Pietų Orknio, Pietų Šetlando, Estadoso, Herdo, Makvorio, Krozė, Gofo ir kt. salose.

Didysis audrapaukštis yra didžiausias tarp petrelinių paukščių. Jo ištiestų sparnų plotis siekia 185–205 cm, nors dydis labai įvairuoja. Sveria 2,3–5,6 kg, patinai stambesni už pateles. Snapas ilgas, geltonas, kojos pilkšvai rudos. Plunksnos rudų atspalvių, tamsesnės nei panašaus šiaurinio audrapaukščio (*Macronectes halli*).

Maitinasi kriliu, kalmarais, dvėseliena. Peri gausiomis kolonijomis Pietų jūrų salose bei žemynų pakrantėse. Spalį ant samanų ar plikų uolų susuka lizdą iš samanų, kerpių, akmenų. Deda vieną kiaušinį, kurį peri 55–66 dienas. Išsiritęs jauniklis pradeda skraidyti po 104–132 dienų.

* Patelė su jaunikliuPatelė su jaunikliu
* Paaugęs paukštisPaaugęs paukštis
* KiaušinisKiaušinis
**„Lietuvos vyčiai"** (angl. *Knights of Lithuania*), iki 1913 m. pabaigos *„Lietuvos sakalai"* – JAV lietuvių katalikų jaunimo organizacija, veikianti nuo 1913 m.

Veikla
------

Steigėjai Antanas Jusaitis, Antanas Kaupas ir kiti. Tikslas – kovoti su laisvamanybe, nutautimu. Nuo 1915 m. leidžia žurnalą „Vytis". Nuo 1921 m. organizacija turi draudimo ir šalpos skyrius, fondą moksleiviams šelpti, turėjo skaityklų, chorų, orkestrų. Priklauso Amerikos lietuvių tarybai, Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijai.

1914–1918 m. „Lietuvos vyčiai" rūpinosi Lietuvos nepriklausomybės atgavimu, rinko parašus dėl Lietuvos pripažinimo *de jure*, juos įteikė JAV prezidentui. Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Lietuvos vyčiai" rėmė Lietuvos Respublikos krikščioniškos pakraipos partijas, palaikė ryšius su katalikiškomis Lietuvos jaunimo organizacijomis, surengė ekskursijų į Lietuvą. TSRS okupacijos laikotarpiu „Lietuvos vyčiai" rūpinosi laiškų, kuriuose aiškino TSRS agresiją Lietuvos Respublikos atžvilgiu, rašymu JAV laikraščių redaktoriams, JAV valdžios atstovams, Jungtinėms Tautoms, kitoms tarptautinėms organizacijoms, demokratinių valstybių vadovams – prašė priversti TSRS išvesti iš Lietuvos Respublikos kariuomenę, organizavo protesto akcijas prie TSRS ambasadų, dalyvavo tarptautiniuose forumuose. 1955 m. įsteigė medalį amerikiečiui, nusipelniusiam kovoje dėl Lietuvos Respublikos laisvės, juo buvo apdovanoti JAV Kongreso narys Ch. Kerstenas, senatoriai P. Douglasas, T. Doddas, kardinolas R. Cushingas. 1990 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę „Lietuvos vyčiai" teikė visokeriopą pagalbą per keturis turimus fondus: „Lietuvos vyčių fondą" (*Knights of Lilhuania Foundation*), „Pagalbą Lietuvai" (*Aid to Lithuania, Inc.*), „Šv. Kazimiero gildiją" (*St. Casimir’s Guild*) bei „Stipendijų fondą" (*Sholarship Fund*).

Nuo 1990 m. „Lietuvos vyčiai" turi 52 skyrius, kurie sutelkti į 5 apygardas. 1913 m. organizacija vienijo – 500, 1916 m. – 2100, 1917 m. – 3300, 1919 m. – 4100, 1920 m. – 4655, 1921 m. – 3034, 2006 m. – 2000 narių.

**Pirmininkai:** M. A. Norkūnas, J. Karosas, J. Bučnis, A. Aleksis, Jonas Julius Bielskis, P. Juras, K. Jonaitis, M. Bagdonas, K. Viesulas, J. Poška, A. Onaitis, A. Lapinskas, A. Mažeika, K. Paulauskas, P. Gudelis, P. Razvadauskas, J. Bulevičius, J. Juozaitis, A. Vasiliauskas, J. Liola, V. Cinikas, J. Satkevičius, R. Boris, E. Šaulytė-Shields, R. A. Martinas (1990–2007 m.), Elena Nakrosis Kearny (nuo 2007 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos vyčiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 348 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuvos vyčiai žinyne „Litua"
| ***Žvaigždžių liga*** |
| --- |
|  |
| Filmo plakatas |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Michael Grossman |
| Prodiuseris (-iai) | Douglas Sloan |
| Scenaristas (-ai) | Barbara Johns |
| Vaidina | Sterling Knight Danielle Campbell Brandon Mychal Smith Chelsea Staub  |
| Metai | 2010 |
| Žanras | Drama, komedija |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Žvaigždžių liga** (angl. *StarStruck*) – amerikiečių drama, romantinė komedija kuri pasirodė 2011 m. Režisierius Michael Grossman.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Gyveno Kalamazu miestelyje, Mičigane, dvi sesutės. Viena buvo Kristorerio Wilde fanė, žinojo apie jį viską, o jaunėlė labiau domėjosi knygų skaitymu. Kristoferis labai populiarus dainininkas, superžvaigždė. Vasaros atostogų metu šeimyna vyksta į Kaliforniją pas močiutę. Vyresnėlė įžvelgė puikią progą pamatyti iš arti Vaildą. Kol ji stengėsi papulti į klubą, jaunėlė atsidūrė prie juodojo įėjimo ir netyčia susidūrė su Krisu. Jis norėjo išsmukti iš klubo nepastebėtas ir nubloškė durimis merginą. Paskui vežė ją į ligoninę. Parsivežė namo, nes tuo metu ten vyko vakarėlis jo paties garbei. Padainavo svečiams, o jau tada vežė merginą į močiutės namus. Juos persekiojo paparaciai. Kitą dieną Malibu paplūdimyje jie ir vėl susitiko. Puikiai leido laiką, bet, galiausiai, vėl teko bėgti nuo paparacų. Už vairo Krisas, o su žemėlapiu Džesika. Tačiau jų kelionė baigėsi liūdnai… mašina prasmego pelkėje ir jie ilgai ėjo pasišnekėdami apie gyvenimą.

Veikėjai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Sterling Knight : Christopher Wilde, superžvaigždė.
* Danielle Campbell : Jessica Olson, mergina iš mičigano, kuri mėgsta skaityti.
* Brandon Mychal Smith : Albert Joshua „Stubby" Stubbins. kriso padėjėjas ir draugas.
* Chelsea Kane : Alexis Bender
* Maggie Castle : Sara Olson
* Matt Winston : Alan Smith
* Toni Trucks : Libby Lam
* Beth Littleford : Barbara Olson
* Dan O’Connor : Dean Olson
* Lauren Bowles : Sheri Wilde
* Ron Pearson : Daniel Wilde
* Abbie Cobb : AJ, Kriso gerbėja, kvailoka blondinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb svetainėje (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Charakteristika |
| --- |
| **Dar žinomas kaip** | Angus "Pothole" McDuck |

**Aulas „Išgrauža" Makdakas** (g. 1829 m.) yra fiktyvus Volto Disnėjaus komiksų herojus iš Makdakų giminės. Jis gimė Keiksnio Makdako ir Molės Klykuolės šeimoje. Iš trejų vaikų jis buvo vyriausias. Turėjo du brolius: Fergį ir Džeiką.

Aulas vienintelis iš šeimos vaikų išvyko į Ameriką. Čia jis įsidarbino garlaivio kapitonu plaukiojančiu Misisipės upe.

Viename komikse Donas Rosa piešė, kad Aulas apie 1850-uosius dirbo garlaivyje junga. Laive buvo gabenama JAV vyriausybės krovinys su 100 tūks. dolerių vertės aukso luitais. Aulas liko vienintelis išsigelbėjęs, o nuo to laiko jis pradėjo ieškoti paskendusio turto. Galų gale kartu su Skrudžu Makdaku 1880 m. lobis buvo atrastas.

„Išgrauža" Makdakas mirė šiek tiek po 1900-ųjų Naujajame Orleane. Prieš mirtį jis spėjo parašyti keletą nuotykių knygų.
| Žvainių akmuo |
| --- |
| Akmens vaizdas iš pietryčių pusės |
| 

Žvainių akmuoŽvainių akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′01″š. pl. 21°33′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.050359°š. pl. 21.559101°r. ilg.﻿ / 56.050359; 21.559101Koordinatės: 56°03′01″š. pl. 21°33′33″r. ilg.﻿ / ﻿56.050359°š. pl. 21.559101°r. ilg.﻿ / 56.050359; 21.559101 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Aukštis | 0,7 m |
| Plotas | 1,35 x 1,4 m |
| Naudotas | I tūkstantmečio II pusė – II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1992 m. |
| Registro Nr. | IP2406A |

**Žvainių akmuo nulyginta plokštuma** (senas naujai išaiškinamų kultūros paminklų sąrašo Nr. IP2406A) – mitologinis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žvainių kaime (Imbarės seniūnija), ties Salantų miesto riba, Žvainių pilkapyne, kairiajame Salanto krante.

Akmens vaizdas iš pietvakarių pusėsAkmens vaizdas iš pietvakarių pusės

Akmuo
-----

Guli Salanto slėnyje stūksančios Gaidžio kalno kalvos pietrytiniame šlaite, valstybės saugomų Žvainių pilkapių teritorijos rytiniame pakraštyje. 

Akmuo rusvai pilkos spalvos, stambaus grūdėtumo, 1,35 m ilgio, 1,4 m pločio, 50–70 cm aukščio, pakrypęs pietų kryptimi. Viršutinė plokštuma nulyginta. 

1993–2005 m. buvo registruotas Lietuvos Respublikos naujai išaiškinamų istorijos ir kultūros paminklų sąraše. Patenka į valstybės saugomo kultūros paminklo Žvainių pilkapių teritoriją.

Tyrimai
-------

Aptiktas 1992 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro žvalgomosios archeologinės ekspedicijos metu (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas). 

Manoma, kad galėjo būti naudojamas pagoniškų apeigų metu. Analogiškas Imbarės apeiginiam akmeniui. 

Datuojamas I tūkstantmečio II puse – II tūkstantmečio pradžia.

Literatūra
----------

* Vykintas Vaitkevičius. Mosėdžio ir Salantų apylinkių senosios šventvietės. – Liaudies kultūra – 1995, Nr. 3. – P. 14
* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija. – Vilnius, 1998. – P. 97-98 (Salantai)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žvainių pilkapiai (unikalus objekto kodas 13015). – Kultūros vertybių registras
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

XIX a. Vokietijos žvejys su *Südwester*
**Aulaukė** – Kuršių marių ir Nemuno deltos žvejų plačiabrylė apsauginė minkšta skrybėlė. Priekinė bryliaus dalis užlenkta į viršų, o galinė dengia sprandą ir pečius – saugo nuo atmosferinio ir Nemuno (ar marių) vandens. Siuvama iš stangroko, vandeniui nelaidaus audinio. *Aulaukės* pavadinimas paplitęs tarp „šišoniškių" (Rusnės žvejų), kitur naudojamas *šakšinio* (Preila) ar *ziudvestės* (skolinys iš vokiečių kalbos, reiškiantis pietvakarių vėją) vardas.

Šiaurės ir Baltijos jūros žvejai panašiai vadina šią žvejų skrybėlę: angl. *Sou'wester*, norv. *Sydvest*, šved. *Sydväst*, ol. *Zuidwester*. Vokiškas pavadinimas (vok. *Südwester*), kuriuo kartais pavadinama *aulaukė*, greičiausiai atėjo iš Norvegijos. Šiuolaikinė ši žvejų galvos apdanga gaminama iš impregnuotos, vandeniui atsparios medžiagos ir paprastai būna ryškiai geltonos spalvos.

Šilutės muziejus savo fonduose turi keletą *aulaukių*, dar prieš Pirmąjų pasaulinį karą naudotų regione. Klaipėdos simboliu vadinama skulptūra „Žvejys" priešais buvusią miesto rotušę (skulptorius Kazimieras Kisielis, architektas Petras Šadauskas) vaizduoja Lietuvos žveją su *aulauke*.
**Advokatas specialistas** – tam tikros specializacijos advokatas.

Lietuva
-------

Lietuvoje advokatas turi teisę pasirinkti teisės sritį, kurioje jis teikia teisines paslaugas (advokato specializacija), žr. LR advokatūros įstatymas (6 str. „Advokato specializacija"). Specializacijų skaičius neribojamas. Jos gali būti laisvai nurodomos, skelbiamos, pateikiant informaciją apie advokato veiklą (pvz. tinklavietėje, vizitinėje kortelėje ar kt.).

Vokietija
---------

Advokatas specialistas (vok. *Fachanwalt*, *Fach* - 'dalykas', *Anwalt* - 'advokatas'; [teisės] „dalyko advokatas") Vokietijoje - advokatui suteikiamas kvalifikacinis vardas. Liudija apie specialias žinias tam tikroje teisės šakoje. Vokietijoje yra apie 33 000 advokatų specialistų (2008 m.), tai sudaro apie 22 % Vokietijos visų advokatų). Pasak Soldan Instituto (SI), 80 % klientų svarbi advokato specializacija, pasirenkant konkretų advokatą. Remiantis kita SI studija, advokatai specialistai ima ~14 eurų didesnį valandinį atlygį nei kiti advokatai (neturintys tokios oficialios specializacijos).

1 advokatas gali turėti ne daugiau kaip tris advokatų specialistų vardus. Prieš gaudamas jis turi per paskutinius 6 metus turėti 3 metų advokato stažą bei įrodyti atitinkamoje teisės srityje ypatingas teorines žinias (*besondere theoretische Kenntnisse*) ir praktinę patirtį. Įrodymui teorinių žinių paprastai pakanka 120 val. kurso, 3 išlaikytų egzaminų (paprastai bent vieną 5 val. trukmės egzaminą). Nuo papildomai reikalingo „dalykinio pokalbio" (egzamino žodžiu) gali būti atleidžiama, jeigu advokatų specialistų komitetas nusprendžia, kad jo nereikia. Patirčiai įrodyti būtinas tam tikras skaičius bylų atitinkamoje srityje. Nuo 50 (pvz. mokesčių teisė, IT teisė) iki 160 (pvz. transporto teisė).

Pradedant metais, kuriais pradedamas lankyti advokato specialisto kursas (*Fachanwaltskurs*), būtina kasmet tobulintis, stažuotis atitinkamoje srityje - išklausyti bent 10 seminaro valandų arba jas išdėstyti arba paskelbti 1 mokslinę publikaciją atitinkamoje srityje.

Vardai:

* Advokatas agrarinės teisės specialistas
* Advokatas darbo teisės specialistas
* Advokatas bankų ir kapitalo rinkų teisės specialistas
* Advokatas statybos ir architektų teisės specialistas
* Advokatas paveldėjimo teisės specialistas
* Advokatas šeimos teisės specialistas
* Advokatas intelektinės nuosavybės apsaugos specialistas
* Advokatas komercinės ir įmonių teisės specialistas
* Advokatas informacinių technologijų teisės specialistas
* Advokatas nemokumo teisės specialistas
* Advokatas medicinos teisės specialistas
* Advokatas nuomos ir butų nuosavybės teisės specialistas
* Advokatas socialinės teisės specialistas
* Advokatas mokesčių teisės specialistas
* Advokatas baudžiamosios teisės specialistas
* Advokatas transporto ir ekspedijavimo teisės specialistas
* Advokatas autorinės ir medijų teisės specialistas
* Advokatas transporto teisės specialistas
* Advokatas draudimo teisės specialistas
* Advokatas administracinės teisės specialistas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Fachanwaltsordnung (FAO) i. d. F. v. 1. Januar 2008, PDF, 54 KB Archyvuota kopija 2008-09-20 iš Wayback Machine projekto.
**Aurelija Andrejauskaitė** (g. 1954 m. rugsėjo 3 d. Radviliškyje) – choro dirigentė, tapytoja, kultūros darbuotoja.

Biografija
----------

1961–1969 m. lankė Radviliškio 2-ąją vidurinę mokyklą ir mokėsi vaikų muzikos mokykloje (mokyt. J. Radinsko akordeono klasė). 1969–1973 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. A. Masiūnas). 1973 m. respublikiniame jaunųjų dirigentų konkurse Panevėžyje pelnė pirmąją vietą. 1973–1978 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Jurgučio ir dėst. A. Žeimienės klasės); konservatoriją baigė su pagyrimu. 1975–1978 m. tapybos mokėsi Vilniaus vakarinėje dailės mokykloje.

1979–1981 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto studentų mišriojo choro „Gabija" ir 1982–1985 m. Vilniaus valstybinio universiteto akademinio mišriojo choro chormeisterė.

Nuo 1978 m. Lietuvos liaudies kultūros centro Muzikos skyriaus (vėliau sektoriaus) vadovė. Daug prisidėjo prie 1980 ir 1985 m. respublikinių dainų švenčių, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių Kaune ir Vilniuje organizavimo, 1978, 1979, 1981, 1984 ir 1987 m. Stasio Šimkaus chorų konkursų Klaipėdoje, 1978, 1981, 1983, 1986 ir 1988 m. J. Naujalio konkursų Raudondvaryje, 1981, 1983, 1986 ir 1988 m. Liaudies dainų festivalių Panevėžyje, 1979 ir 1991 m. Č. Sasnausko konkursų Lazdijuose, 1984, 1985, 1986 ir 1987 m. vokalinių ansamblių konkursų „Ratnyčėlė" Druskininkuose, 1981, 1986 ir 1992 m. solistų ir vokalinių ansamblių konkursų „Sidabriniai balsai" surengimo. Buvo 1997 m. konkurso „Sidabriniai balsai" organizatorė – vadybininkė. Nemažai padirbėjo įgyvendinant tarptautinių kultūros renginių projektus: 1991 m. dainų šventės „Bridges of Song" Taline (Estija), 1995 m. I ir 1997 m. II Šiaurės ir Baltijos šalių dainų švenčių Rygoje (Latvija) ir Gotlando salos Visby mieste (Švedija).

A. Andrejauskaitė choro meno klausimais parašė nemaža straipsnių, sudarė dainų chorams rinkinius „Klevų žydėjimas" (1982 m.), „Saulei tekant" (1982 m.), „Iškilmingoji daina" (1983 m.), „Volungė" (1990 m.), „Dainuojam Lietuvą" (1990 m.), „Giedok, kad esi" (1994 m.), „Sveikinu žemę" (1995 m.), „Aranžuotos dainos" (1997 m.), „Dainos dainų šventei" (1998 m.). Sudarė ir išleido reklaminius informacinius leidinius „Dainų šventė" (1994 m.), „Moksleivių dainų šventė" (1997 m.), „Pasaulio lietuvių dainų šventė" (1998 m.).

Nuo 1987 m. yra Lietuvos tautodailininkų sąjungos Vilniaus skyriaus narė, rengia savo darbų tapybos parodas. Yra Lietuvos chorų sąjungos prezidiumo narė – sekretorė. 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės režisierė – chorų tvarkytoja.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Talasas |
| --- |
| Talasas netoli Tarazo žiemą Talasas netoli Tarazo žiemą |
| **Ilgis** | 661 km |
| **Baseino plotas** | 52 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 27,4 m³/s |
| **Ištakos** | Tian Šanis |
| **Žiotys** | Mujunkumo smėlynai |
| **Šalys** | Kirgizija, Kazachstanas |

**Talasas** (kaz. *Талас*) – upė Kirgizijoje ir Kazachstane. Prasideda vakarų Tian Šanyje, Talaso kalnagūbryje, susiliejus Učato ir Karakolio upėms. Teka į vakarus Talaso slėniu, vėliau pasuka į šiaurės vakarus ir teka Kazachstano teritorija. Upės vandenys išgaruoja Mujunkumo smėlynuose, sudaro laikinus ežerėlius.

Didžiausi intakai: Urmaralas, Kara Bura, Kumuštakas, Kalba, Beš Tašas. Upės vanduo intensyviai naudojamas drėkinimui. Kirgizijoje sudarytas Kirovo tvenkinys. Prie Talaso upės įsikūręs Kirgizijos miestas Talasas ir Kazachstano miestas Tarazas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 416
| **Pseudotsuga japonica** |
| --- |
| Japoninė pocūgė (*Pseudotsuga japonica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pocūgė  *( Pseudotsuga)* |
| Rūšis: | Japoninė pocūgė  *( Pseudotsuga japonica)* |

 |

**Japoninė pocūgė** (*Pseudotsuga japonica*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Auga Japonijoje: Ki pusiasalyje (Honšiū) ir Koči prefektūroje (Šikoku).

Tai visžalis, spygliuotis medis, kurio aukštis siekia 30 m, kamieno skersmuo iki 1,5 m. Spygliai 15-25 cm ilgio, apie 1,5 mm storio, gelsvai žali. Moteriški kankorėžiai 4-5 cm ilgio, 2-2,2 cm pločio, šokoladiškai rudi, sudaryti iš 15-20 plaušelių, vyriški – cilindriški, gelsvai rudi. Sėklos 6-9 mm ilgio.

Auga mišriuose kalnų miškuose, 500–1100 m aukštyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-06-13 iš Wayback Machine projekto.

* Moteriškas kankorėžis
* Spygliai


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Japoninė pocūgė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |