| Letonas |
| --- |
| *Λητώον* |
| Artemidės ir Apolono šventykla |
| 

LetonasLetonas

 |
| Koordinatės | 36°19′55″ š. pl. 29°17′23″ r. ilg.﻿ / ﻿36.33194°š. pl. 29.28972°r. ilg.﻿ / 36.33194; 29.28972Koordinatės: 36°19′55″ š. pl. 29°17′23″ r. ilg.﻿ / ﻿36.33194°š. pl. 29.28972°r. ilg.﻿ / 36.33194; 29.28972 |
| Vieta | Turkija, Muhlos ilas |
| Regionas | Mažoji Azija (Likija) |
| Istorija |
| Pastatytas | VI a. pr. m. e. |
| Sugriautas | VII a. |
| Laikotarpis | antika, ankstyvieji viduramžiai |
| Tauta | likai, graikai |
| Dievas | Leto |
| Informacija |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 484 |

**Letonas** (gr. Λητώον, turk. *Letoon*) – Likijos karalystės miesto liekanos Turkijoje. Senovės miesto liekanos yra pietvakarinėje Anatolijoje, šalia Ksanto, 40 km į pietryčius nuo Fetijos, 150 km į pietvakarius nuo Antalijos ir 5 km nuo Viduržemio jūros. Šis archeologijos paminklas 1988 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Pavadinimas
-----------

Deivė Leto, kurios vardas kilęs iš likiečių kalbos žodžio *Lada* – moteris, Anatolijos deivės Kibelės įpėdinė. Pagal senovės graikų mitologiją, nimfa Leto, titano Kojaus ir Febės dukra, buvo Dzeuso mylimoji. Pavydi Dzeuso žmona deivė Hera nuolat persekiojo Leto ir nedavė ramybės. Ieškodama ramios vietos, kur pagimdyti Deuso vaikus – dvynukus Apoloną ir Artemidę, ji sustojo prie šaltinio atsigerti. Bet vietos piemenys neleido atsigerti. Nuo troškulio ją išgelbėjo vilkai, parodę jai kelią prie Ksanto upelio girdyklos. Vilkų garbei ši vietovė buvo pavadinta Likija (gr. Λύκος – vilkai). Po sėkmingo gimdymo Leto grižo atgal prie šaltinio ir nubaudė piemenys, kurie neleido jai atsigerti ir paversdama juos varlėmis.

Vėliau prie šio šaltinio išaugo Likijos miestas Letonas, kuriame buvo garbinama deivė Leto.

Istorija
--------

Miesto istorija skaičiuojama nuo VII a. pr. m. e. Letonas buvo Likijos konfederacijos miestų–valstybių religinis, kultūrinis ir politinis centras. Mieste, už turgaus aikštės (gr. άγορά) buvo pastatytos trys šventyklos: į vakarų pusę – Leto, rytinėje pusėje – kolonomis apsuptas Apolono ir Artemidės, o per vidurį – Artemidės.

Persijos imperijai užsėmus Likiją, Letonas išsaugojo miesto statusą. IV a. pr. m. e. pabaigoje regione prasidėjo nuosmukis ir tik II a. pr. m. e. pradžioje Likijos miestai susijungė į Likijos lygą, kurią sudarė 23 miestai.

43 m. Likiją prisijungė Romos imperija ir Letonas tapo Likijos provincijos miestu. Po Adrianui apsilankymo Letone, priešais aukų altorių buvo pastatyta imperatorius salė.

Trikalbė stela iš Letono
380 m. Teodosijui uždraudus pagonišką kultą, šventyklos buvo sugriautos, o aukų altoriaus vietoje pastatyta bažnyčia, kuri buvo naudojama kaip krikštykla (baptisterija).

Bizantijos laikais Letonas buvo didelis krikščionybės centras, bet VII a. prasidėjus arabų puldinėjimas, mistas buvo apleistas. Kraštą užėmus arabams, duomenų apie Letoną neišliko.

Iš naujo Letonas atrastas tik 1840 m. Britų archeologas Čarlzas Felouzas (angl. *Charles Fellows*) surado miesto liekanas, bet archeologiniai kasinėjimai prasidėjo tik 1962 m.

Archeologiniai kasinėjimai
--------------------------

Prie įėjimo į archeologinių kasinėjimų vietą yra didysis teatras. Įėjimas į teatrą veda pro dengtą galeriją. Šalia teatro išliko Romos didiko kapas.

Miesto centre išliko trijų šventyklų griuvėsiai: Letos šventykla, statyta II a. pr. m. e. centrinė – Artemidės šventykla (IV a. pr. m. e.) ir rytinėje pusėje pastatyta šventykla, tokiu pačiu stiliumi kaip ir Letos, tik apsupta kolonomis. Šios šventyklos grindyse buvo rasta mozaika su pavaizduota lyra – Apopono simbolis ir lankas su strėlių dėklu – Artemidės simbolis. Manoma, kad ši šventykla buvo skirta abiem Letos vaikams. Dabar ši mozaika, kad išvengti vandalizmo, yra užpilta storu smėlio sluoksniu.

Už trijų šventyklų, pietvakariuose, yra Šaltinis (gr. nymphaeum) – stačiakampis pastatas su dviem galuose pusapvaliais įdubimais ir nišomis skulptūroms. Šalia yra 27 m skersmens pusiau apvalus baseinas. Jame gyvena vėžliai ir varlės – tų varlių protėviai, kuriomis deivė Leto pavertė piemenis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Likija

Išnašos
-------

1. ↑  Letonas[neveikianti nuoroda] rus.

Nuorodos
--------

* Letonas[neveikianti nuoroda] rus.
* Ksanto – Letono restoracijos projektas Archyvuota kopija 2017-05-12 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Turkijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Gioremės nacionalinis parkas ir Kapadokijos olos (1985) · Divrihio didžioji mečetė ir ligoninė (1985) · Stambulo istorinės vietos (1985) · Hatušas – Hetitų sostinė (1986) · Nemrut Dagas (1987) · Hierapolis-Pamukalė (1988) · Ksantas-Letonas (1988) · Safranbolu miestas (1994) · Trojos archeologinė vieta (1998) · Selimijos mečetė ir jos socialinis kompleksas (2011) · Čatal Hiujuko neolitinė vietovė (2012) · Bursa ir Džumalykyzykas: Osmanų imperijos lopšys (2014) · Pergamas ir jo daugiasluoksnis kultūrinis kraštovaizdis (2014) · Dijarbakyro tvirtovė ir Hevselio sodų kultūrinis kraštovaizdis (2015) · Efesas (2015) · Ani archeologinė vietovė (2016) · Afrodizijas (2017) · Giobekli Tepė (2018) · Arslantepė (2021) · Gordionas (2023) · Viduramžių Anatolijos medinės mečetės (2023) | Turkijos vėliavaTurkijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Pasakotojų medahų menai (2003) · Mevlevių sema ceremonija (2005) · Karagiozas ir Hadživatas (2009) · Ašikų tradicija (2009) · Novrūzas (2009, kartu su 7 kitomis valstybėmis) · Tradiciniai sohbeto susirinkimai (2010) · Aliejaus imtynių šventė kirkpinaras (2010) · Sema, alevių-bektašių ritualas (2010) · Ritualinė keškeko tradicija (2011) · Mesir Madžunu šventė (2012) · Turkiškos kavos kultūra ir tradicija (2013) · Ebru, turkiškas popieriaus dekoravimas (2014) · Duonos gamybos ir dalinimosi kultūra: lavašas, katyrma, jupka, jufka (2016, kartu su 4 kitomis valstybėmis) · Tradicinis Izniko keramikos menas (2016) · Hidirelezas, pavasario šventė (2017) · *Susikalbėjimas švilpesiu* (2017) · Dede Korkuto epinės ir muzikinės tradicijos paveldas (2018, Kartu su Kazachstanu ir Azerbaidžanu) · Turkiškas tradicinis šaudymas iš lanko (2019) · Miniatiūros menas (2020, kartu su Azerbaidžanu, Iranu ir Uzbekistanu) · Tradiciniai strateginiai žaidimai: Togyzqumalaq, Toguz Korgool, Mangala/Göçürme (2020, kartu su Kazachstanu ir Kirgzija) · Hüsn-i Hat, tradicinė kaligrafija islamo mene Turkijoje (2021) · Çay (arbatos) kultūra – tapatybės, svetingumo ir socialinės sąveikos simbolis (2022, kartu su Azerbaidžanu) · Šilkaverpių auginimas ir tradicinė audimui skirto šilko gamyba (2022, kartu su 6 kitomis valstybėmis) · Chodžos Nasredino pasakojimo tradicija (2022, kartu su 6 kitomis valstybėmis) · *Tradicinis Ahlato akmenų skaptavimas* (2022) |

 |