recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Spyruoklinis harmoninis osciliatorius.
**Harmoninis osciliatorius** – abstrakti matematinė bei fizikinė sistema kurioje pagal žemiau aprašytus dėsnius viena iš dviejų dalyvaujančių energijos formų periodiškai virsta kita. Visai turimai energijai pakeitus formą, šis virsmas sulėtėja ir po to prasideda atvirkštinis procesas, kuomet energija virstą į pirmąją iš dviejų formų. Osciliatorius generuoja sinusoidės formos virpesius, kurie nesant nuostolių (klasikinis osciliatorius) turi pastovią amplitudę ir gali tęstis neribotai (kol sistema neišardoma). Jei įskaičiuojami realiame pasaulyje visada esantys energijos virsmo nuostoliai, bendra sistemos energija (taip pat ir virpesių amplitudė) laikui bėgant mažėja, bet jei sistema papildoma atstatymo, sustiprinimo elementais, ji vis viena gali likti pastovi ar net didėti.

Harmoninis osciliatorius visais atvejais aprašomas ta pačia lygtimi, nors jos kintamųjų fizikinė prasmė (išskyrus laiką) skirtinga:

{\displaystyle m{\frac {\mathrm {d} ^{2}x}{\mathrm {d} t^{2}}}=-kx.}
kur *x* yra proporcingas vienai iš dviejų dalyvaujančių energijos rūšių. Ši lygtis rodo, jog *x* kitimo *pagreitis* (ne greitis) visada nukreptas energijos mažėjimo kryptimi ir proporcingas absoliučiai *x* reikšmei. Antroji energijos forma proporcinga *x* kitimo greičiui, {\displaystyle {\frac {\mathrm {d} x}{\mathrm {d} t}}}. *x*, *m* ir *k* prasmė priklauso nuo sistemos.

Labiausiai žinomi trys harmoniniai osciliatoriai:

* Matematinė svyruoklė - kinetinė energija (svyruoklės rutuliuko, esančio apatiniame jos gale, greitis) periodiškai virsta potencine (rutuliuko aukščiu), *x* - svyruoklės kampas, *m* - ilgis, *k* - laisvojo kritimo pagreitis.
* Spyruoklė kurios vienas galas įtvirtintas o kitame prikabintas *m* masės svarelis. Spyruoklės kinetinė energija periodiškai virsta potencine (suspaustos spyruoklės tamprumo jėga), *x* - svarelio padėtis, *k* - spyruoklės tamprumo koeficientas.
* Virpamasis kontūras - ritės indukcinė energija periodiškai virsta įkrauto kondensatoriaus talpumine energija, *m* - ritės induktyvumas, *k* = 1/C kur C, kondensatoriaus talpa, *x* - kondensatoriaus įtampa.

Osciliatorius visais atvejais kuria virpesius, kurių lygtis

{\displaystyle x(t)=A\cos \left(2\pi ft+\phi \right),}
čia *f* yra virpesių dažnis o *T* jų periodas, randami pagal formulę

{\displaystyle f={\frac {1}{2\pi }}{\sqrt {\frac {k}{m}}}={\frac {1}{T}}.}.
{\displaystyle \phi } yra svyravimų fazė nusakanti svyravimų pradžios tašką. 

Galimas taip pat ir daugelio matmenų harmoninis osciliatorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Harmoninis osciliatorius iš The Feynman Lectures on Physics
2. ↑  Harmoninis osciliatorius iš The Chaos Hypertextbook
3. ↑  Damped Harmonic Oszillator Osciliatoriaus sprendinys iš beltoforion.de
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Harperis*Harper* |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

HarperisHarperis

4°22′0″ š. pl. 7°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.36667°š. pl. 7.71667°r. ilg.﻿ / 4.36667; 7.71667﻿ (Harperis)Koordinatės: 4°22′0″ š. pl. 7°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.36667°š. pl. 7.71667°r. ilg.﻿ / 4.36667; 7.71667﻿ (Harperis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Liberijos vėliava Liberija |
| **Apskritis** | Merilando apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 19 690  |
| **Altitudė** | 59 m |

**Harperis** (angl. *Harper*) – miestas pietryčių Liberijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Palmių kyšulyje, netoli Dramblio Kaulo Kranto sienos; Merilando apskrities centras. Plentas į Zvedru. Jūra vyksta susisiekimas su Monrovija (per Grinvilį) bei Tabu (Dramblio Kaulo Krante). Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu. Šalia Harperio driekiasi paplūdimiai. Veikia Tabmano universitetas (vienas iš 2 šalyje).

Istorija
--------

Miestas 1847 m. įkurtas išlaisvintų vergų (liberų), atsikėlusių iš JAV ir pavadintas JAV politiko Roberto Harperio, pasiūliusio Liberijos įkūrimo planą, garbei.

Harperyje palaidotas vienas JAV aboliucionizmo judėjimo pradininkų – John Brown Russwurm. Čia gimė vienas šalies prezidentų William Tubman.
| **Džena Džeimson*Jenna Marie Massoli*** |
| --- |
|  |
| Jenna Jameson 2008 m. |
| Gimė | 1974 m. balandžio 9 d. (49 metai)Las Vegasas, JAV |
|  |
| Veikla | viena žinomiausių pornografinių filmų aktorių, vadinama „Porno karaliene" |
|  |
|  **Vikiteka** | Jenna Jameson |

**Džena Džeimson** (*Jenna Marie Massoli*; g. 1974 m. balandžio 9 d.) – viena žinomiausių pornografinių filmų aktorių, vadinama „Porno karaliene"

Biografija
----------

*Jenna Jameson* gimė Las Vegase, JAV, nuo 16 metų pradėjo šokti striptizą klubuose, o po kelerių metų persikėlė į Kaliforniją ir nusifotografavo „Hustler", „Penthouse" ir „Cheri" žurnaluose bei suvaidinusi keliuose porno filmuose, pasirašė sėkmingą sutartį. 1993 metais nusifilmavo pirmajame filme, per 3 metus pelnydama 3 suaugusiųjų filmų apdovanojimus. 2004 m išleido autobiografiją „How to Make Love Like a Porn Star: A Cautionary Tale". *Jenna Jameson* yra viena geriausiai apmokamų aktorių filmų suaugusiems industrijoje.

Filmografija
------------

*Jenna Jameson* yra nusifilmavusi daugiau nei 160 filmų, žymiausi iš jų:

* *Up And Cummers 11*
* *Blue Movie*
* *Jenna Loves Rocco*
* *Conquest*
* *Wicked Weapon*
* *Satyr*
* *Dangerous Tides*
* *Flashpoint*
* *Hell On Heels*
* *Dream Quest*
* *Briana Loves Jenna*
* *Bella Loves Jenna*
* *The Masseuse*
* *The New Devil In Miss Jones*
* *Janine Loves Jenna*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Rajonai ir taperės Mangajos saloje
**Taperė** (*Kuko Salų maorių k. Tapere*) – tai nedidelis žemės sklypas Kuko Salose, valdomas vietinės genties aukščiausiojo vado arikio arba *mataiapo*. Tai tradicinis žemės padalijimas, priimtas penkiose pietinių Kuko Salų grupės salose: Rarotongoje, Mangajoje, Aitutaki, Atiu ir Maukėje. Tarp iškilusių atolų tik vienas Mitiaras nėra padalintas šiuo tradiciniu būdu. Manuaė, Palmerstonas ir Takutea yra negyvenami, todėl čia ir nėra tokio žemės padalijimo. Kiekvienoje saloje taperių skaičius yra skirtingas, pvz. Mangajoje, Atiu – po 6, didžiausioje iš salų Rarotongoje – virš 50. Šiaurinių salų grupės apgyvendintų atolų salelių žemės yra padalintos į motu. 

Istoriškai susiklostė tradicija, kad paprastai toks žemės gabalas nedidelėje salelėje savo forma primena pleištą, kuris yra nusidriekęs nuo pakrantės rifo, esančio prie jos krašto link jos centro, turi apie kelis šimtus metrų pločio. Praktiškai kiekviena taperės juosta apima tai salai būdingos gamtos ir žemės atkarpas: pradedant pakrantės rifu, toliau – lagūnos, miškingų kalnų, derlingų slėnių dalis. Taperių tradiciniai pavadinimai kildinami iš vyriausiųjų genčių vadų vardų arba susijusių su konkrečiais įvykiais, svarbiais tos genties gyvenime.

Nuorodos
--------

* Mangajos rajonai ir žemės skirstymas
* Terminų, vartojamų Kuko Salų gentyse, paaiškinimai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tapirus** |
| --- |
| Centrinės Amerikos tapyras (Tapirus bairdii)Centrinės Amerikos tapyras(*Tapirus bairdii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Neporakanopiai  *( Perissodactyla)* |
| Šeima: | **Tapyriniai**  *( Tapiridae)* |
| Gentis: | Tapyrai  *( Tapirus)* |

 |

**Tapyrai** (*Tapirus*) – neporakanopių (*Perissodactyla*) žinduolių būrio, monotipinės **tapyrinių** (*Tapiridae*) šeimos gentis, kuri istoriškai labai sena ir iki šių dienų beveik per 35 milijonus metų mažai pakitusi. Todėl neretai tapyrai vadinami „gyvosiomis fosilijomis". Gyvūnai panašūs į kiaules, bet turi trumpą ir judrų straublį, kuris susiformavo nosiai suaugus su viršutine lūpa. 

Kūnas aptakus, todėl lengvai gali judėti tankiame pomiškyje. Snukis labai įdubęs, nosies ertmės labai padidėjusios, šnervės išsidėsčiusios snukio gale. Uoslė labai jautri ir yra gyvybiškai svarbi ieškant maisto ir užuodžiant pavojų ar kitus tapyrus. Ausys didelės ir stačios, todėl gerai girdi. Akys yra išsidėsčiusios giliose akiduobėse, todėl apsaugotos nuo dyglių ir aštrių šakų. Kojų trys pirštai remiami ant minkštos žemės išsiskiečia ir neleidžia guvūnui grimzti. Uodega trumpa ir plati, oda kieta, tik paduose ji minkšta ir jautri. 

Kūnas apaugęs trumpais prigludusiais plaukais. Centrinės Amerikos ir lyguminiai tapyrai turi trumpus, šiurkščius karčius, apsaugančius nuo jaguaro dantų. Dauguma rūšių yra ištisai rudos, pilkos arba juosvos spalvos, išskyrus kai kurių baltus ausų apvadėlius. Kalniniam tapyrui būdingos ryškios baltos lūpos, o lyguminis ir Centrinės Amerikos tapyrai ant skruostų, smakro ir kaklo priekinės dalies turi šviesius lopus. Baltaliemenis tapyras yra su didelėmis baltomis kūno žymėmis. Jaunikliams būdingas rausvai rudas kailis su horizontaliai baltais dryžiais ir dėmėmis. Suaugėlių spalvos pradeda atsirasti maždaug 6 mėnesių amžiaus.

Paplitę miškingose srityse Pietryčių Azijoje ir Pietų bei Centrinėje Amerikoje, visada arti vandens. Saugodamiesi plėšrūnų ir vėsindamiesi jie daug laiko praleidžia vandenyje, iškišę tik straublį kaip kvėpavimo vamzdelį. 

Gentyje 4 rūšys:

* Lyguminis tapyras (*Tapirus terrestris*)
* Kalninis tapyras (*Tapirus pinchaque*)
* Centrinės Amerikos tapyras (*Tapirus bairdii*)
* Baltaliemenis tapyras (*Tapirus indicus*)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tapyrai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Molekulinė biologija** – mokslas, tiriantis gyvybę molekuliniame lygmenyje (daugiausiai ląstelės biologiją) ir ląstelių bendravimą daugialąsčiame organizme) cheminiais ir molekuliniais principais.

Šiuolaikinė molekulinė biologija baigia susilieti su biochemija ir abu terminai naudojami vienas vietoj kito arba kartu.

Molekulinės biologijos metodai
------------------------------

Nuo 1950-ųjų pabaigos iki 1960-ųjų pradžios molekulinės biologijos biologai išmoko apibūdinti, izoliuoti ir manipuliuoti molekuliniai ląstelių ir organizmų komponentais. Šie komponentai apima ir DNR, ir RNR

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPagrindinės biologijos šakos |
| --- |
|  |
| 
Anatomija · Astrobiologija · Biochemija · Biofizika · Bioinformatika · Botanika · Citologija · Ekologija · Evoliucinė biologija · Fiziologija · Genetika · Genomika · Gyvybės kilmė · Jūrų biologija · Mikologija · Mikrobiologija · Molekulinė biologija · Neurobiologija · Paleontologija · Parazitologija · Taksonomija · Zoologija · Žmogaus biologija |

 |
Panteono kupolo pjūvis
Kopenhaga. Marmurinė bažnyčia
**Kupolas** (it. *cupola* iš lot. *cupula* – statinėlė) – pusrutulio, paraboloido, svogūno arba kitokios formos skliautas, kuriuo suskliaudžiama apskrito, elipsinio, daugiakampio arba kvadratinio plano erdvė.

Istorija
--------

Netikrieji kupolai, kurie laiko tik vertikaliąsias apkrovas, atsirado Mesopotamijoje ir Kretos-Mikėnų kultūroje; buvo mūrijami kiekvieną viršutinę plytų (blokų) eilę šiek tiek pastumiant į vidaus pusę. Tikrieji kupolai statyti Senovės Romoje, Bizantijoje, Senovės Rusioje, islamo šalyse. Paplito renesanso ir baroko architektūroje.

Lietuvoje kupolai statyti nuo XVII a.: Vilniaus katedros Šv. Kazimiero koplyčios kupolas (1636 m.), Pažaislio bažnyčios kupolas (1675 m.), Vilniaus Švenčiausiosios Jėzaus Širdies bažnyčios kupolas (1756 m.)

Architektūra
------------

Apskritą ir elipsinę erdvę dengiantis kupolas remiasi tiesiai į sieną arba būgną, kvadratinę arba daugiakampę – trompus arba buras. Kupolas perduoda atramoms vertikaliąsias (gniuždymo) ir horizontaliąsias (skėtimo) apkrovas. Kupolas mūrijamas iš akmens blokų, plytų, statomas iš gelžbetoninių, plieninių ar medinių konstrukcijų, dažniausiai dengiamas metalo skarda. Vidinis paviršius dekoruojamas briaunomis, kesonais, reljefais, tapyba. Kupolu dengiama erdvė apšviečiama pro būgno langus, viršutinį žibintą arba šonines liukarnas. Kupolas dengia sakralinius pastatus, kai kurias rūmų patalpas, šiuolaikinėje architektūroje – parodų paviljonus, sporto rūmus.

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algė Jankevičienė. *Kupolas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 285 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kupolas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Jeremy Bujakowski** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. kovo 30 d.Druskininkai, Antroji Lenkijos Respublika |
| Mirė | 2010 m. liepos 1 d. (71 metai)San Bernardinas, Kalifornija, JAV |
| Tėvas | Stanislovas Bujakovskis |
| Motina | Halina Korolec-Bujakowska |
| Indijos olimpietis |
|  |
| Veikla | Indijos kalnų slidininkas. |

**Džeremis Bujakovskis** (angl. *Jeremy Bujakowski*) (1939 m. kovo 30 d. Druskininkuose, Antroji Lenkijos Respublika – 2010 m. liepos 1 d. San Bernarde, Kalifornija, JAV) – lietuvių-lenkų kilmės Indijos kalnų slidininkas, 1964 m. ir 1968 m. Žiemos olimpinių žaidynių dalyvis.

Biografija
----------

Gimė 1939 m. kovo 30 d. Druskininkuose keliautojų *Stanislovo Bujakovskio* ir Halina Korolec-Bujakowska šeimoje. Tėvai 1934–1936 motociklu keliavo iš Druskininkų į Šanchajų. II pasaulinio karo metu tėvai persikėlė gyventi į Jungtinę Karalystę, kur tėvas dirbo karinio oro uosto dirbtuvėse. Po karo, būdamas 7 metų, Džeremis kartu su tėvais išvyko gyventi į Indiją, kur mokėsi Dardžilingo mokykloje, vėliau Kalkutos koledže. Baigęs mokslus Indijoje, išvyko toliau mokytis ir gyventi į JAV.

Bujakovkis buvo pirmasis Indijos atstovas žiemos olimpinėse žaidynėse, kurios vyko 1964 m. Insbruke, Austrijoje. Žaidynių metu leidžiantis nuo kalno patyrė traumą ir varžybų nebaigė. 1968 m. antrą kartą dalyvavo olimpinėse žaidynėse Grenoblyje, Prancūzijoje, kur varžėsi nusileidimo kalnu, slalomo ir didžiojo slalomo rungtyse.

1964 m. olimpiada
-----------------

*Pagrindinis straipsnis – 1964 m. žiemos olimpinės žaidynės*.

| Atletas | Rungtis | Rezultatas |
| --- | --- | --- |
| Laikas | Vieta |
| Jeremy Bujakowski | Nusileidimas kalnu | – | – |

1968 m. olimpiada
-----------------

*Pagrindinis straipsnis – 1968 m. žiemos olimpinės žaidynės*.

| Atletas | Rungtis | 1 raundas | 2 raundas | Viso |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Laikas | Vieta | Laikas | Vieta | Laikas | Vieta |
| Jeremy Bujakowski | Nusileidimas kalnu |  | 2:11.82 | 53 |
| Jeremy Bujakowski | Didysis slalomas | 2:01.45 | 69 | 2:00.48 | 63 | 4:01.93 | 65 |

| Atletas | Rungtis | 1 raundas | 2 raundas | Finalas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Laikas | Vieta | Laikas | Vieta | Laikas 1 | Vieta | Laikas 2 | Vieta | Viso | Vieta |
| Jeremy Bujakowski | Slalomas | – | – | 57.78 | 2 | Nepateko |

Nuorodos
--------

* Jeremy Bujakowski Archyvuota kopija 2012-12-18 iš Wayback Machine projekto.;
* Ręce przymarzły do kierownicy;
* Rezultatai (angl.) Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.;
* Nuotrauka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jeremy Bujakowski Archyvuota kopija 2012-12-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ręce przymarzły do kierownicy
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Camelidae** |
| --- |
| Dvikupris kupranugaris (Camelus bactrianus)Dvikupris kupranugaris (*Camelus bactrianus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Kupranugariniai  *( Camelidae)* |

 |

**Kupranugariniai** (*Camelidae*) – porakanopių (*Artiodactyla*) žinduolių šeima.

Kilmė
-----

Kupranugariai kilo iš Šiaurės Amerikos, nors laisvėje gyvenančių kupranugarinių nebuvo dar Kolumbui atradus Ameriką. Šių gyvūnų pradininkas atsirado prieš 45 mln. metų. Jų kaulų randama nuosėdinėse uolienose. Jie buvo nedideli, be kupros, bet jau turėjo kupranugariams būdingų požymių.

Prieš 4-5 mln. metų, iškilus Panamos sąsmaukai, pradėjo emigruoti į P. Ameriką. Ten išsivystė nemaža jų rūšių – lamos, alpakos, vikunijos, guanakai. Maždaug prieš 2 mln. m. Beringo tiltu kupranugariai pateko į Aziją, vėliau ir į Afriką

Dabar šeimoje 3 gentys ir 6 rūšys: 

* Lama (*Lama glama*)
* Alpaka (*Lama pacos*)
* Guanakas (*Lama guanicoe*)
* Vikunija (*Vicugna vicugna*)
* Vienkupris kupranugaris (*Camelus dromedarius*)
* Dvikupris kupranugaris (*Camelus bactrianus*).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kupranugariniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Kupiškėnų enciklopedija.
**Kupiškėnų enciklopedija** – regioninė enciklopedija, skirta Kupiškiui ir Kupiškio kraštui. Enciklopediją leidžia Vilniaus dailės akademijos leidykla. Pradėta rengti 1999 m.

Enciklopedija rengta visuomeniniais pagrindais. Informacija leidiniui buvo renkama visuose svarbiausiuose Lietuvos archyvuose, įvairių užsienio šalių rinkiniuose, įvairiose institucijose, organizacijose, taip pat pas privačius asmenis. Enciklopedijos straipsniuose buvo siekiama kuo plačiau nušviesti kupiškėnų krašto istoriją, atskleisti geografines, žmonių gyvenimo ypatybes, daugiausia buvo telkiamasi į kultūros ir švietimo istoriją.

2006 m. išleistame pirmame tome publikuojama daugiau kaip 1000 straipsnių ir apie 1800 iliustracijų. Aprašoma Kupiškio ir jo krašto istorija, kultūros ir švietimo istorija, gyvenvietės, kaimai ir kitos gyvenamos vietovės, žymių Kupiškio visuomenės veikėjų biografijos.

Išleisti tomai
--------------

1. 2006, T. I: A–J, 608 p.:iliustr. ISBN 9955-624-62-0
	* Vyriausias redaktorius ir sudarytojas Vidmantas Jankauskas. Redaktoriai: Vida Žilinskienė,  Bronislovas Kurkulis.
2. 2012, T. II: K–P, 727 p.:iliustr. ISBN 9955-624-63-9
	* Vyriausias redaktorius ir sudarytojas Vidmantas Jankauskas. Redaktoriai: Vida Žilinskienė, Bronislovas Kurkulis.
3. 2017, T. III: R–Ž, 737 p.:iliustr. ISBN 9978-609-447-268-8
	* Vyriausias redaktorius ir sudarytojas Vidmantas Jankauskas. Redaktorė Vida Žilinskienė.

Išnašos
-------

1. 1 2  „KUPIŠKĖNŲ ENCIKLOPEDIJA" – PAMINKLAS KRAŠTUI IR ŽMONĖMS. Kupiškėnų mintys. Nuoroda tikrinta 2022-02-08.
Moteris iš Rarotongos salos, siuvinėjanti tivaevae
**Tivaevae**, arba **tivaivai** Kuko Salose, **tifaifai** Prancūzijos Polinezijoje – rankdarbių menas, populiarus tarp polineziečių moterų.

Istorija
--------

Tivaevae, manoma, atsirado su Anglijos misionierių atėjimu į Kuko Salas XIX a. pradžioje. Šiuos rankdarbius siuvo misionierių žmonos bei vienuolės, atvykusios iš Taičio. Jos mokė vietines moteris siuvinėti, dygsniuoti, nerti. Laikui bėgant ši tradicija prigijo kasdieniame gyvenime, tapo socialiniu reiškiniu. Nežiūrint šio užsiėmimo europinės kilmės, ilgainiui salyne tivaevae rankdarbių technika ir stiliai tapo išskirtiniais, būdingais tik šiam regionui. Dirbinių raštuose vaizduojami vietiniai augalai, jų žiedai, paukščiai, kiti gyvūnai.

Rankdarbiai
-----------

Tivaevae gaminimas – kruopštus darbas, reikalaujantis meninio supratimo, dažniausiai sukuriamas viską atliekant rankomis. Kuko salų moterys, dygsniuodamos ir siūdamos tivaevae, sukuria puikias lovatieses. Tivaevae siuvinėjimą atlieka arba viena moteris, arba jų grupė, vadinama *vainetini*. Grupėje moterys kartu turiningai praleidžia laiką ne tik gamindamos šiuos rankdarbius, bet ir dainuodamos, apsikeisdamos bendruomenės naujienomis. Puošnūs ir išskirtiniai tivaevae yra puikios dovanos draugams, mylimiems žmonėms. Jie teikiami įvairiausiomis kitomis progomis: vedybų, ritualinio vaikinų plaukų kirpimo atvejais, per laidotuves apklojamas velionio kūnas. Be to, tarnauja kaip šeimos vertybės, perduodamos iš kartos į kartą. Salose bei Naujojoje Zelandijoje organizuojamos šių rankdarbių parodos.

Tivaevae gaminami dviem būdais:

* Skiautinių technika: iš įvairiaspalvių mažų audinio gabalėlių susiūnamas skiautinys ir tvirtinamas prie pagrindinės medžiagos, paprastai išsiskiriančios kontrastinga spalva, be to, skiautinys gausiai ir puošniai išsiuvinėjamas.
* Aplikacijų technika: įvairaus dydžio ir geometrinių formų audinio skiautės, paprastai dvispalvės, 4 ar 8 kartus perlenkiamos ir sukarpomos, po to – tvirtinamos ant pagrindinės medžiagos.

Literatūra
----------

* Lynnsay Rongokea *Tivaevae: Portraits of Cook Islands Quilting*. 1992, Velingtonas: Daphne Brasell Associates Press. ISBN 0-908896-20-4.

Nuorodos
--------

* Tivaevae kolekcija
* Tivaevae tradicijos
| Pryšmančių III kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pryšmančių III kapinynasPryšmančių III kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°52′58″ š. pl. 21°11′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.88278°š. pl. 21.18778°r. ilg.﻿ / 55.88278; 21.18778Koordinatės: 55°52′58″ š. pl. 21°11′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.88278°š. pl. 21.18778°r. ilg.﻿ / 55.88278; 21.18778 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 0,8 ha |
| Naudotas | VIII – XIII a. |
| Žvalgytas | 2011 m. |
| Registro Nr. | u. k. 35948 |

**Pryšmančių III kapinynas** (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 35948) – kapinynas pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pryšmančiuose (Kretingos seniūnija), 0,3 km į pietus nuo kelio  **2317**  Vydmantai–Kretinga , Tenžės dešiniajame krante.

Kapinynas
---------

Įrengtas aukštumos rytiniame pakraštyje. Šiaurinė dalis dirvonuoja, likusi – ariama.

2012 m. registruotas kultūros vertybių registre (35948).

Teritorija – 0,8 ha.

0,12 km į šiaurę yra Pryšmančių II kapinynas, 0,93 km į pietus – pietvakarius – Pryšmančių I kapinynas.

Tyrimai
-------

2011 m. išaiškino Donatas Butkus (Kretingos muziejus), žvalgė Arūnas Strazdas, Algirdas Skrupskelis, Jonas Balčiūnas (Kultūros paveldo centras).

Rasta geležinių ir žalvarinių dirbinių (daugiausia papuošalų: segių, antkaklių, apyrankių, smeigtukų ir pan.) fragmentų iš suardytų griautinių ir degintinių VIII – XIII a. kapų.

Radinius saugo Kretingos muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Pryšmančių III kapinynas, Kretingos r. sav. Pryšmančių k. (Kretingos sen.)
2. ↑  Arūnas Strazdas. Informacija apie Pryšmančių kapinyną III (Pryšmančių k. Kretingos sen. Kretingos r.), 2011 m. – Kultūros paveldo centro Duomenų skyrius
**Ciklotolas** (angl. *Cyclotol*) – sprogstamoji medžiaga, liejamas heksogeno ir trinitrotolueno mišinys. Ciklotolas, turintis 65-80 % heksogeno, artimas labiau paplitusiam B mišiniui, kuris turi apie 60 % heksogeno ir 40 % TNT.

Dažniausiai naudojamas ciklotolas turi 70 % heksogeno, o karinis ciklotolas, naudojamas šaudmenų kovinėse dalyse, turi 77 % heksogeno.

Naudojimas
----------

Ciklotolas nėra dažna sprogstamoji medžiaga, bet buvo pranešimų, kad ciklotolas buvo pagrindinė sprogstamoji medžiaga kai kuriuose JAV branduoliniuose užtaisuose. *K. Sublette* mini, kad ciklotolas naudotas JAV B28 branduolinėje bomboje ir galbūt kituose susijusiuose ginkluose, kuriuose naudojo tą patį inicijuojantį užtaisą – atomines bombas W34, W28, W40 ir W49.

Ciklotolą naudojo ir B53 branduolinėje bomboje bei susijusioje W53 kovinėje dalyje.

Išnašos
-------

1. ↑  Cooper, Paul W.. Explosives Engineering. Wiley-VCH. ISBN 0-471-18636-8.
2. ↑   Sublette, Carey 4.1.6.2.2.5 Explosives. In: *Nuclear Weapons FAQ*. Nuoroda tikrinta 2008-12-22
Koordinatės: 54°32′35″ š. pl. 25°17′14″ r. ilg.﻿ / ﻿54.54306°š. pl. 25.28722°r. ilg.﻿ / 54.54306; 25.28722


| Prūdiškių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Vilniaus rajonas) |
| Plotas | 0,096 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,53 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 0,9 m |
| Įteka | Peteša, Juodė |
| Išteka | Peteša |

**Prūdiškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Vilniaus rajone, 4,5 km į pietryčius nuo Juodšilių. Sudarytas užtvenkus Petešos upę (Rudaminos intakas) 0,44 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,23 km, plotis – iki 0,11 km. Į rytus yra nutįsusi 0,42 km ilgio įlanka, į kurią įteka Juodė. Altitudė 143,8 m. Krantai aukštoki. Šiaurinę tvenkinio dalį supa Dusinėnų miškas, pietinę tvenkinio pakrantę siekia Parudaminio miškas. Krantai beveik ištisai apaugę mišku. Į vakarus už 20 m telkšo Prūdiškių II tvenkinys.

Pietinėje ir rytinėje pakrantėse įsikūrusi Kalvelių kolektyvinių sodų bendrijos gyvenvietė, į šiaurę – Prūdiškių kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1976 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Cilindrinis stalas
**Cilindrinis stalas** (angl. *cylinder desk*), *Kaunico biuras* (angl. *bureau Kaunitz*) – rašomasis stalas, savo konstrukcija primenantis *Mazarinio biurą*. Tai stalas su mažomis lentynėlėmis ant stalo paviršiaus tolimojoje stalo pusėje ir ketvirčio skritulio formos borteliais. Nenaudojamo stalo viršus uždengiamas sukiojamu ketvirčio cilindro pavidalo gaubtu, judančiu ant ašies. Gaubtas gali būti rakinamas.

Kaip ir daug vėliau išrastas *ritininis stalas* (angl. *rolltop desk*) cilindrinio stalo darbinis paviršius ir visi ant jo esantys daiktai baigus darbą gali būti palikti darbinėse vietose, nes pasuktas gaubtas uždengia visą paviršių.

Cilindrinis stalas dar vadinamas *Kaunico biuru*, nes, manoma, Prancūzijoje šiuos stalus XVIII a. pirmoje pusėje išpopuliarino *Wenzel Anton von Kaunitz*, tuometinis Habsburgų ambasadorius prie Prancūzijos karaliaus dvaro. Prancūzijos dvaras entuziastingai ėmė naudotis tokio tipo stalais.

Cilindrinio stalo gamyboje sudėtingiausia dalis yra iš vientiso medienos gabalo pagamintas gaubtas (ketvirčio cilindro formos), kuris einant laikui neturi išsikraipyti. Dėl brangumo šiuos stalus naudojo tik turtingi žmonės. Buvo ir keli šių stalų variantai, kurie vietoj vientisos medienos cilindrinio gaubto naudojo gaubtą, surinktą iš lentelių (kas būdinga ritininiams stalams).

Žymiausias cilindrinis stalas, o galbūt ir pats žymiausias istorijoje stalas, yra *Bureau du Roi* ('karaliaus stalas'), XVIII a. pagamintas Prancūzijos karaliui.

*Bureau du Roi*

Nuorodos
--------


* Aronson, Joseph. *The Encyclopedia of Furniture*, 3rd edition. New York: Crown Publishers Inc. 1965.
* Boyce, Charles. *Dictionary of Furniture*. New York: Facts on File Inc. 1985. ISBN 0-8160-1042-0.
* Brunhammer, Yvonne; Monique de Fayet. *Meubles et ensembles, époque Louis XVI*. Paris, Éditions Charles Massin, 1965. Pages 59, 60, 61, 65.
* De Reyniès, Nicole. *Le Mobilier Domestique: Vocabulaire Typologique*. Paris: Imprimerie Nationale, 1987.
* Forrest, Tim and Paul J. Atterbury (consulting editor). *The Bulfinch Anatomy of Antique Furniture: An Illustrated Guide to Identifying Period, Detail, and Design*. London: Bulfinch Press, 1996. ISBN 0-8212-2325-9.
* Hinckley, F. Lewis. *A Directory of Antique Furniture: The Authentic Classification of European and American Designs*. New York: Bonanza Books, 1988. ISBN 0-517-01170-0.
* Oglesby, Catherine. *French Provincial Decorative Art*. New York: Scribner, 1951.
* Payne, Christopher, ed. *Sotheby’s Concise Encyclopedia of Furniture*. London: Conran Octopus, 1989. ISBN 1-85029-197-7.
| Prūdupis |
| --- |
| **Ilgis** | 7,2 km |
| **Baseino plotas** | 7,3 km² |
| **Ištakos** | Bumbuliai, Kretingos rajonas |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Prūdupis** – upė šiaurės vakarų Lietuvoje, pietrytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Minijos intakas.

Prasideda 1 km į šiaurę nuo Bumbulių. Teka šiaurės vakarų – vakarų kryptimi aplenkdama šiaurėje Budrius. Iki Nausodžio upės vaga paversta melioracijos kanalu, o toliau upė vingiuoja natūraliu slėniu. Į Miniją įteka 82,7 km nuo jos žiočių, Nausodžio kaimo vakariniame pakraštyje.

Intakų neturi. Dešiniajame krante Nausodžio kaime stovi etnoarchitektūrinė Vlado Balsevičiaus klėtis.

Prie Prūdupio esantys kaimai: Bumbuliai, Budriai, Nausodis.

Upėvardis kilo nuo žodžio *prūdas* (slavizmas žodžiui „kūdra").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Svirnas
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
| Vytogalos kapinynas |
| --- |
| Vytogalos senkapis |
| 

Vytogalos kapinynasVytogalos kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°26′53″š. pl. 22°23′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.44806°š. pl. 22.38661°r. ilg.﻿ / 55.44806; 22.38661Koordinatės: 55°26′53″š. pl. 22°23′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.44806°š. pl. 22.38661°r. ilg.﻿ / 55.44806; 22.38661 |

 |
| Vieta | Šilalės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Upynos seniūnija (Šilalė) |
| Plotas | 4 400 kv. m |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Registro Nr. | A753P / AV2100 / u.k. 16268 |

**Vytogalos kapinynas**, dar vadinamas *senkapiu, Milžinkapiu, Maro kapeliais* – kapinynas, esantis Šilalės rajone, Vytogalos kaime (Upynos sen.). Valstybės saugomas archeologijos paminklas – nedidelė kalvelė, esanti prie pat kelio  **4504**  Skaudvilė–Upyna–Balsiai , Vytogalos kaimo pietrytiniame pakraštyje, šalia riboženklio atvažiuojant iš Upynos. Nuo kelio pusės ji atvira, neapaugusi medžiais, viršuje stūkso 1850 m. statyta koplytėlė su aukštai iškeltu ornamentuotu kryžiumi. Šalia stovi pakrypęs betoninis antkapis su kryžiumi (išlikusios lentos tvirtinimo žymės). Senkapis pažymėtas seno pavyzdžio betoniniu paminklo ženklu.

Istorija
--------

Kapinyno saugoma teritorija užima 4 400 kv. m plotą. Kapinyno radiniai datuojami 1-ojo tūkstantmečio laikotarpiu. Taip pat čia laidotos XVIII a. pradžioje siautėjusios maro epidemijos aukos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kapinynas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. 1 2  „Žemaičių žemė", 2010/3 (64), p. 32. Žemaitijos miesteliai. Vytogala *zemaitiuzeme.lt*

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos kapinynai
* Upynos seniūnija. Lankytinos vietos *silale.lt*
*Kitos reikšmės – Vyturys.*
**Vyturėlis** - Marijampolės (buv. Kapsuko) berniukų choras, 1961 m. įkurtas chorvedžio Alfonso Uzėlos, vadovavusio jam 17 metų. 

Energingas, Konservatoriją baigęs vadovas, tapęs LTSR meno saviveiklos žymūnu, netrukus į choro repertuarą įtraukė ne tik liaudies dainas, ar privalomus kūrinius atitikusius politinę konjunktūrą, bet ir, sekdamas „Ąžuoliuku", klasikinių Bažnytinės muzikos kūrinių (Giovanni Battista Pergolesi „Stabat Mater", Johann Sebastian Bach), kurie ne kartą buvo atlikti Marijampolėje, Kaune, Klaipėdoje ir Vilniuje drauge su Lietuvos kameriniu orkestru, vadovaujamu prof. S.Sondeckio. Choras ne kartą sėkmingai dalyvavo rajono ir visose respublikinėse Lietuvos dainų šventėse ir tapo jos laureatu. 

Ilgą laiką su choru dirbo J. Marcinkevičiūtė, V. Bandzaitis, V. Ažukaitė. Nuo 1980 m. jam vadovavo Albinas Naktinskas, o šiuo metu - 2011 m. virš 100 dainininkų jungiančiam chorui vadovauja Bronislava Barauskienė, Arūnas Barauskas, Laima Venclovienė.

Nuorodos
--------

* „Vyturėlio" svetainė
| ***Basomis per grindinį*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Barfuss |
| Kilmės šalis |  Vokietija |
| Režisierius | Tilis Švaigeris |
| Prodiuseris (-iai) | Tilis ŠvaigerisTomas Zikelis (Thomas Zickler) |
| Scenaristas (-ai) | Tilis Švaigeris |
| Kompozitorius | Maksas Berghausas (Max Berghaus) Štefanas Hansenas (Stefan Hansen)Dirkas Raihardtas (Dirk Reichardt) |
| Vaidina | Tilis ŠvaigerisJohana Vokalek |
| Metai | 2005 |
| Žanras | Romantinė drama |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | Vokiečių |
| Platintojas | Buena Vista International Film Production |
| Biudžetas | 4,7 mln. eurų. |
| **IMDb įrašas** |

**Basomis per grindinį** (vok. *Barfuss*) – 2005 m. vokiečių aktoriaus Tilio Švaigerio režisierinis debiutas kine. Šiame filme jis suvaidino ir pagrindinį vaidmenį.

Filmo premjera įvyko 2005 m. kovo 31 d. Vokietijoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ką tu gali padaryti dėl meilės? Iš tikrųjų Nikui Keleriui dabar rūpi kiti dalykai. Paskutiniu metu jis naujoje darbo vietoje ilgai neužsibūna ir jo šeima, ypač tėvas Henrikas ir brolis Viktoras, laiko jį nevykėliu. Tik motina lieka ištikima ir tiki savo sūnumi.

Dirbdamas psichiatrinėje klinikoje valytoju, Nikas paskutine akimirka nuo savižudybės gelbsti klinikos pacientę Lailą. Šio poelgio pasekmės labai netikėtos. Laila slapta šnipinėja savo gelbėtoją Niką ir vieną vakarą išdygsta prie jo buto durų, vilkėdama tik naktinius marškinius ir basa. Visos pastangos atsikratyti Lailos Nikui baigiasi nesėkme. Mergina tvirtai apsisprendusi likti pas jį visam laikui. Ir štai neįprasta porelė – Nikas, pirmą kartą gyvenime priverstas būti atsakingas už kitą žmogų, ir Laila, žvelgianti į gyvenimą nustebusiomis vaiko akimis – leidžiasi į kelionę, kuri juos suartins ir negrįžtamai pakeis jų gyvenimus...

Aktoriai
--------

* Tilis Švaigeris – Nikas Keleris
* Johana Vokalek – Laila
* Nadia Tiler – ponia Keler
* Michaelis Mendlas – Henrikas Keleris
* Jiurgenas Fogelis – sargas
* Štefenas Vinkas – Viltoras Keleris

ir kt.

Išnašos
-------

1. ↑  Barfuss: Wir haben den Mond gesehen... vok.  (Mes matėme Mėnulį...) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Filmo aprašymas Archyvuota kopija 2009-10-13 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali filmo svetainė[neveikianti nuoroda]
* Apdovanojimai ir nominacijos
**Numinoziškumas** (lot. *numinosum*, iš lot. *numen* – 'dievo valia, dievo linksnis') – religijotyros teorijoje taip įvardijama šventybės potyrių visuma. Šį terminą įvedė ir juo religijos esmę pagrindė vokiečių religijotyrininkas Rudolfas Otas.

Pasak Oto, numinoziniai potyriai yra iracionalūs, neįžodinami ir sukelia šventybės arba kitokybės jausmą, kuris yra religijos pagrindas. Šie potyriai yra tik religinės prigimties ir nepaaiškinami. Numinozinių potyrių pagrindas – *mysterium tremendum* („šiurpinantis slėpinys"). Tai kraupumo, nejaukumo jausmas prieš Kitokybę, kuri yra slėpininga ir nepažintina. Vėliau žmogaus sąmonė šią jauseną įvardina ir įsivaizduoja kaip dievybes, demonus, fantastines būtybes (vaiduoklius). Nors šio *tremendum* išraiškos akivaizdžiausios gamtoje gyvenančių tautų tikėjimuose, tačiau įvairiomis formomis pasireiškia ir pasaulinėse religijose (pvz. Dievo rūstis (*dies irae*) judaizme ir krikščionybėje). Pasak Oto, *tremendum* yra kupinas didybės, galybės (*majestas*), prieš kurią žmogus pasijunta niekybe, ši jausena žmoguje iššaukia nuolankumo pojūtį. Į numinozinius potyrius patenka ir energija, valia, judėjimas, mitrumas, kylantis iš Kitokybės suvokimo. Kitas neatsiejamas numinozinių potyrių elementas esti žavesys (*fascinans*) – nors Kitokybė gąsdina, šiurpina ir verčia jausti savo niekybę, ji tuo pačiu žavi, masina, vilioja. Žmogus, kuris virpa priešais dievybę, kartu kreipiasi į ją ir trokšta priartėti prie jos. Religiniame potyryje iš pat pradžių glūdi ir siaubas, ir potraukis; pastarąją aplinkybę liudija visoms religijoms būdingi ritualai ir liturginiai veiksmai, modeliuojantys žmogaus ir dievybės suartėjimą.

Išvardinti numinoziniai potyriai dažnai gali pasireikšti ir atskirai – pvz. tik kaip *fascinans* arba kaip *mysterium*. Tačiau keičiasi ne patys potyriai, o žmogus žengia nuo vieno potyrio prie kito.

Nors *numinosum* racionaliai žodžiais nėra apibūdinamas, jis pasireiškia kaip šventybė – šventinė nuotaika, šventybės pilni gestai, balso tonas, mimika parodo žmogų jaučiant numinoziškumą. Mene numinoziškumas pasireiškia estetiniu prakilnumu, didybe.

Numinoziškumą aptarė ir Karlas Gustavas Jungas. Jis antrindamas Otui teigė, kad ne žmogus kuria *numinosum*, o pats tampa jo auka, jo užvaldytas, tai tuo pat objekto savybė ir potyris.

Šaltiniai
---------

* Beresnevičius, Gintaras, 1997, *Religijotyros įvadas*, Vilnius: Aidai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sofistais** (gr. σοφιστη 'meistras, išminčius') senovės Graikijoje plačiąja prasme buvo vadinami protingi, išradingi, išmintingi žmonės; siaurąja prasme tai filosofai, atliekantys profesionalių „išminties" ir „iškalbos" mokytojų vaidmenį. Jų atsiradimą lėmė socialinė bei politinė situacija, susiklosčiusi Graikijoje apie V a. pr. m. e. kai išsilavinimo poreikis bei noras dalyvauti intelektualiniame ir viešajame gyvenime pasidarė visuotinis. Sofistai mokė žmones praktinės išminties, mokė ginti asmeninius interesus. Retorika, įtikinėjimo menas – tokios buvo pagrindinės jų švietėjiškos veiklos kryptys. Sofistai užsiėmė mokymu profesionaliai, t. y. jie pirmieji Graikijoje pradėjo mokyti išminties ir iškalbos už pinigus.

Sofistų sąjūdis buvo labiau socialinis nei filosofinis reiškinys – sofistai nesudarė vieningos filosofinės mokyklos, ir netgi ne visi jie buvo filosofais siaurąja to žodžio prasme. Tačiau filosofijos raidai jie padarė didelę įtaką, todėl filosofijos istorikų išskiriami į atskirą doktrinų grupę. Sofistų tarpe buvo keletas žymių mąstytojų, tokių kaip Protagoras, Hipijus, Prodikas, Gorgijus, Kritijus bei Hipodamas.

Esminis sofistų filosofijos skiriamasis bruožas – jos antropocentriškumas. Sofistai perkėlė filosofijos dėmesį nuo gamtos į žmogų (etika, politika, pažinimo teorija). Protagoro tezė apie tai, kad žmogus yra visų daiktų matas, tapo raktine formuojant europinės filosofijos humanistinę tradiciją. Antropocentrinis požiūris lėmė vadinamąjį sofistų etinį reliatyvizmą bei konvencionalizmą, išryškėjusį socialinio kriticizmo kontekste.

Sofistikos išsigimimas prasidėjo jau IV a. pr. m. e. Kai kurie sofistai, nekurdami nieko naujo, visą savo energiją nukreipė į destruktyviąją polemiką, apsiimdami sofizmų ir kitų metodų pagalba įrodyti ar paneigti bet kokį teiginį.
Koordinatės: 44°29′52″ š. pl. 11°21′12″ r. ilg.﻿ / ﻿44.49778°š. pl. 11.35333°r. ilg.﻿ / 44.49778; 11.35333

 Bolonijos pinakotekos interjeras
**Nacionalinė Bolonijos pinakoteka** (it. **Pinacoteca Nazionale di Bologna**) – meno galerija Bolonijos mieste, turinti nacionalinės Italijos statusą. Adresas: Via delle Belle Arti, 56.

Galerijoje yra reikšminga Bolonijos dailės mokyklos bei kitų Italijos mokyklų menininkų darbų kolekcija. Muziejus įsikūręs buvusioje Bolonijos jėzuitų kolegijoje. Kolekcijos pagrindą sudaro Napoleono okupacijos metu konfiskuoti Bolonijos ir aplinkinio regiono religinių bendruomenių ir bažnyčių dailės darbai. Daugiausiai galerijoje eksponuojami Bolonijos dailininkų kūriniai pradedant Francesco Filippini, Vitale da Bologna (XIV a.), baigiant Gaetano Gandolfi (XVIII a.). Kapitaliniais kūriniais reprezentuoti XVII a. garsiausi Bolonijos dailininkai: Anibalė Karačis, Gvidas Renis, Domenikinas, Gverčinas ir kiti. Yra garsių kitų Italijos dailininkų kūrinių, tarp jų Rafaelio „Šv Secilijos ekstazė", Džoto, Parmidžanino ir Frančesko del Kosos kūriniai. Galerija pažymėtina tuo, kad žiūrovas gali iš arti apžiūrėti absoliučią daugumą eksponatų, jie neuždengti stiklu.

Galerijos eksponatai
--------------------

* Rafaelis. „Šv. Secilijos ekstazė" Rafaelis. „*Šv. Secilijos ekstazė*"
* Lodovikas Karačis. „Bargelinio Madona" Lodovikas Karačis. „*Bargelinio Madona*"
* Gvidas Renis. „Šv. Pranciškus, užliuliuotas angeliškos muzikos" Gvidas Renis. „*Šv. Pranciškus, užliuliuotas angeliškos muzikos*"
* Francesco Filippini, „Scirocco in laguna"Francesco Filippini, „*Scirocco in laguna*"

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nacionalinė Bolonijos pinakoteka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2015-03-21 iš Wayback Machine projekto. (italų k.)
**Numenijas iš Apamėjos** (sen. gr. Νουμήνιος ὁ ἐξ Ἀπαμείας) – Romos imperijos valdomoje Sirijoje (Apamėjoje) II a. gyvenęs helenų filosofas. Jis save vadino pitagoriku ir buvo vienas iš pagrindinių neoplatonizmo pirmtakų.

Apie jo biografiją ir veikalus žinoma tik iš nuotrupų. Longinas Numeniją laikė svarbiausiu pitagorizmo mokyklos šalininku. Numenijas kritikavo Naujosios Akademijos skeptikus, kuriuos kaltino iškraipius Platono mokymą (jiems skyrė satyrą „Apie Platoną išdavusius akademikus"). Numenijas Platoną ir Pitagorą laikė tikrosios filosofijos pirmtakais, o platonizmą jis tapatino su pitagorizmu. Numenijui filosofinė išmintis glūdi ne tik šiųdviejų autorių tekstuose, bet ir Platono mokymą atliepiančiuose įšventinimuose, brahmanų, judėjų bei Persijos magų kultuose. Numenijas buvo bene paskutinis helenų filosofas, žydų-krikščionių išmintį priskyręs prie pasaulio išminties lobyno (vėlesni filosofai buvo krikščionybės atžvilgiu kritiški). Platoną filosofas vadina „Atikos tarme šnekančiu Moze".

Numenijo teologija yra dieviškojo Intelekto (*nous*) teologija, tipiška viduriniajam platonizmui. Pirmasis Numenijo Dievas yra paprastas, nedalus ir nukreiptas į save patį, antrasis Dievas yra vieningas, tačiau sąlytis su pirmaprade medžiaga jį noetiškai „suskaido". Trečiasis Dievas tapatus protingai Pasaulio Sielai. Numenijo visata yra vienas kitą imituojančių būties lygmenų hierarchija. Aukštesnieji tikrovės lygmenys kuria žemesniuosius, jiems paklūstančius lygmenis, kurie betarpiškai siejasi su gimdytojais. Dėl šios priežasties ribos tarp atskirų lygmenų beveik nusitrina („viskas visame kame, bet atitinkamu būdu"). Numenijas buvo ontologinis dualistas, nes Monadą ir Diadą laikė amžina pora. Medžiaginis įsikūnijimas Numenijui yra racionalios sielos nelaimė, todėl etika jam pašvęsta asketizmui, atsiribojimui nuo kūniškumo.

Neišlikusio Numenijo veikalo „Kukutis" (*Epops*) pavadinimas tikriausiai susijęs su įšventinimu į misterijas, per kurias atskleidžiami regėjimai (*epopteia*). Remdamasis stoikų ir pitagorikų tradicija, Numenijas daug dėmesio skyrė alegoriniam mitų aiškinimui (ypač – Homero „Odisėjai").[1]

Numenijo iš Apamėjos filosofija padarė didelę įtaką Plotinui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algis Uždavinys. *Helėniškoji filosofija. Nuo Numenijo iki Sirijano*. Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2003. p. 86–95.
SoftBank|  |
| Forma | Korporacija |
| Pramonė | IT, telekomunikacija, internetinė prekyba ir kt. |
| Įkurta | 1981 m. rugsėjo 3 d. |
| Įkūrėjas (-ai) | Masayoshi Son |
| Centrinė būstinė | Minatas, Tokijas, Japonija |
| Svarbiausi darbuotojai | Masayoshi Son (įkūrėjas ir gen. direktorius) |
| Darbuotojų | apie 75 000 |
| Padaliniai | SB CreativeSprint CorporationBrightstar Corporation |
| Tinklalapis | group.softbank |

**SoftBank** (jap. ソフトバンクグループ株式会社 = *Sofuto Banku Gurūpu kabushikigaisha*) – Japonijos korporacija, vykdanti veiklą IT, mobiliojo ryšio, internetinės prekybos, finansinių paslaugų, marketingo ir kitose srityse. SoftBank taip pat yra daugelio kitų kompanijų akcininkė. Korporaciją 1981 m. įkūrė ir jai lig šiol vadovauja Masayoshi Son. Būstinė įsikūrusi Tokijuje, Minato seniūnijoje. 2019 m. duomenimis SoftBank yra antra didžiausia Japonijos kompanija (po Toyota).

Istorija
--------

SoftBank veiklą pradėjo kompiuterių prekyboje, vėliau įsitraukė į leidybos verslą. Paskutiniame XX a. dešimtmetyje sėkmingai išnaudojo interneto plėtrą, investavo į interneto tiekimą ir susijusias paslaugas, dirbo su JAV kompanija Yahoo, įkurusia savo padalinį Japonijoje. Panašiu metu sėkmingai investavo į po keliolikos metų internetinės prekybos milžine tapusią Kinijos kompaniją Alibaba. Vėliau įsiliejo į mobiliojo ryšio rinką, aktyviai investuoja į daugelį kompanijų visame pasaulyje.

Galerija
--------

* SoftBank generalinis direktorius Masayoshi SonSoftBank generalinis direktorius Masayoshi Son
* SoftBank mobilusis telefonasSoftBank mobilusis telefonas

Šaltiniai
---------

1. ↑  The World’s Largest Public Companies, Forbes
2. ↑  William D. Hoover. *Historical Dictionary of Postwar Japan*. Rowman & Littlefield, 2018, p. 358-359
**Marko Marin**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Marko Marin |
| Gimimo data | 1989 m. kovo 13 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Gradiška, Jugoslavija |
| Ūgis | 170 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Crvena Zvezda |
| **Numeris** | 10 |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
|  | Borussia Mönchengladbach |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–20092009–20122012–20162013–20142014–201520152015–20162016–2018 2018– | Borussia Mönchengladbach Werder BremenChelsea→ Sevilla FC →ACF Fiorentina →Anderlecht→ Trabzonspor Olympiacos FCFK Crvena Zvezda |  22 (6) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2008–2010 |  Vokietija | 16 (1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 18 liepos 2019.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Marko Marinas** (*Marko Marin*, g. 1989 m. kovo 13 d.) – Vokietijos futbolininkas, žaidžiantis FK Crvena Zvezda komandoje saugjo, vingerio pozicijose. Gimė dabartinėje Bosnijoje ir Hercegovinoje. Jo mama serbė, o tėvas kroatas. Kai Marinui buvo du metukai (1991) m. jo šeima persikėlė į Vokietiją. Būtent Vokietijoje pradėjo žaisti futbolą ir turi šios šalies pilietybę.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo nuo Borussia Mönchengladbach, o vėliau žaidė įvairiuose Europos klubuose. SV Werder Bremen, Chelsea FC, Sevilla FC, Fiorentina, Anderlecht, Trabzonspor, Olympiacos.

Nuo 2018 m. atstovauja FK Crvena Zvezda. 2018–2019 su šiuo klubu tapo Serbijos čempionu.

Raudoniji Žvaigždė prieš Sūduvą
-------------------------------

UEFA čempionų lyga 2019–2020 m. atrankos cikle žaidė prieš FK Sūduva. Antrosiose rungtynėse Belgrade Marko Marinas pasižymėjo tuo, kad žaidė ypač aktyviai ir naudingai. Pelnė antrąjį komandos įvartį. Ir rezultatas tapo 2-0 serbų naudai.

Pasiekimai
----------

FK Crvena Zvezda
Čempionas: 2018–19.

Vokietijos rinktinės
--------------------

Atstovavo įvairaus amžiaus Vokietijos jaunimo rinktines. taip pat gynė nacionalinės rinktinės garbę.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------


| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių |  | 00 | 00 | 00 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Pietų Afrika 2010 | 3 vieta | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
| **Keith Andes** |
| --- |
|  |
| K. Endesas 1953 m. |
| Gimė | 1920 m. liepos 12 d.Ošen Sitis, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 2005 m. lapkričio 11 d. (85 metai)Santa Klarita, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | aktorius, dainininkas |

**Kitas Endesas** (angl. *Keith Andes*, tikrasis vardas *John Charles Andes*, 1920 m. liepos 12 d. Ošen Sitis, Naujasis Džersis, JAV – 2005 m. lapkričio 11 d. Santa Klarita, Kalifornija, JAV) – amerikiečių radijo, teatro, kino ir televizijos aktorius, dainininkas.

Biografija
----------

Džonas Čarlzas Endesas (tikrasis aktoriaus vardas) gimė 1920 m. liepos 12 d. Ošen Sičio mieste Naujajame Džersyje. 12-os metų pirmą kartą pasirodė radijuje. Mokėsi Aukštutinio Darbio vidurinėje mokykloje (*Upper Darby High School*), vėliau Oksfordo universitete, baigė Templo universitetą ir Filadelfijos muzikos konservatoriją, kurioje mokėsi vokalo.

5-ojo dešimtmečio pradžioje pradėjo vaidinti Brodvėjuje. Turėdamas švelnų baritoną, dainavo operetėse. Pirmą kartą kino ekrane pasirodė 1944 m. vaidindamas filme „Sparnuotoji pergalė", tačiau titruose nebuvo paminėtas, o nuo 1947 m. ėmė filmuotis reguliariai; televizijoje vaidino nuo 1955 m.

Iš dalies K. Endesui kino karjeros pradžioje padėjo tai, kad išoriškai jis buvo panašus į žinomą aktorių Skipą Homejerį (1930–2017).

1948–1961 m. K. Endesas buvo vedęs slaugytoją Džyn Elis Koton (*Jean Alice Cotton*; išsiskyrė, susilaukė sūnų Marko ir Meto), vėliau – Šeilą Heket (*Sheila Hackett*; išsiskyrė, vaikų neturėjo).

K. Endesas dėl sveikatos problemų karjerą baigė 1980 m.: jam buvo diagnozuotas šlapimo pūslės vėžys ir daug gretutinių ligų. Mirė 2005 m. lapkričio 11 d. jo mirtis, pasak Los Andželo apygardos koronerio ataskaitos, buvo savižudybė įvykdžius asfikciją.

K. Endesas su Merlin Monro filme „Susidūrimas naktį"

Filmografija
------------

* K. Endeso filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  Keith Andes, altfg.com. Nuoroda tikrinta 2023-02-22
2. 1 2  „Jean A. Cotton Bride of Stage, Screen Actor". *The Daily Messenger* (New York, Canandaigua). 1946-12-02. p. 3. Nuoroda tikrinta 2023-02-22 – via Newspapers.com.
3. 1 2  Actor-Singer Keith Andes Dies at 85. Nuoroda tikrinta 2023-02-22
4. ↑  Keith Andes. Credits (text only), IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-22
5. ↑  „Actor Keith Andes Given Custody of Teenage Sons". *Valley News* (California, Van Nuys). 1964-08-16. p. 20. Nuoroda tikrinta 2016-06-14 – via Newspapers.com.
6. ↑  „Keith Andes Reweds". *The New York Times*. 1961-02-11. p. 28. Nuoroda tikrinta 2023-02-22.  Nežinomas parametras `|url-access=` ignored (pagalba)
7. ↑  „Keith Andes". *The Indiana Gazette* (Pennsylvania, Indiana). Associated Press. 1986-01-09. p. 28. Nuoroda tikrinta 2023-02-22 – via Newspapers.com.
8. ↑  Keith Andes, Monroe leading man, dies. Nuoroda tikrinta 2023-02-22