recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Oslo fjordo pakrantė
Oslo fjordo pakrantė iš aukščiau
**Oslo fjordas** yra fjordas Pietų Norvegijoje.

Seniausios Oslo fjordą supančios teritorijos gyvenvietės datuojamos akmens ir bronzos amžiais. 100 km ilgio fjordas iš šiaurės į pietus besitęsiantis nuo Skagerako sąsiaurio iki Oslo uosto. Susijungia su Šiaurės jūra. Ties Drøbaku jis susiaurėja, bet netoli sostinės vėl išplatėja. Akershuso ir Østfoldo fiulkės supa fjordą rytuose, Buskerudo ir Vestfoldo vakaruose. 

Fjordo pakrantėje įsikūrusios vienuose seniausių šalies miestų ir kaimų gyvena daugiau kaip 1 000 000 gyventojų. Daugelis šių gyvenviečių išsiskiria sena prekybos ir laivybos istorija. Regionas palaiko artimus ryšius su sostine, tad jo infrastruktūra labai gerai išvystyta. Ilgiausias Europoje 7,2 km po jūra iškastas tunelis jungia Frogna su Hurumu vakaruose. Oslo fjordo regione puikiai derinasi senasis kultūrinis paveldas ir modernioji pramonė bei verslas. Atokiau nuo pramoninių zonų pakrantė atrodo lyg nusėta didelėmis ir mažomis salomis, išraižyta užutėkių ir įlankų, išmarginta poilsiavietėmis ir valčių prieplaukomis bei spalvingais vasarnamiais. Vasaros dažniausiai šiltos, o Staverno mieste būna 200 saulėtų dienų per metus. Žiemos šiame regione retai būna žvarbios, iškrentančio sniego kiekį lemia vietovės aukštis virš jūros lygio ir nuotolis nuo pakrantės.
**Gintarė Marija Ūsė (Ščavinskaitė)** (g. 1992 m. sausio 13 d.) – Lietuvos šokėja, šiuolaikinio šokio atlikėja ir choreografė.

Biografija
----------

2008–2010 m. mokėsi šokio ir buvo šokio klubo „Flamingas" narė (Šiaulių konservatorija). 2010–2013 m. baigė šokio pedagogikos profesinio bakalauro studijas (Vilniaus kolegija). Baigė įvairius šokio seminarus, dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose (pvz. Naujasis Baltijos šokis (2015, 2016), Tarptautinis šokio festivalis AURA ir kt.).

Nuo 2017 m. spalio dirba Klaipėdos šokio teatre „PADI DAPI Fish". Anksčiau – Kauno šokio teatre AURA, kuriame dirbo su įvairiais menininkais. Ten susipažino su belgų šokėju Niels Claes, su kuriuo 2017 m. liepą persikėlė drauge dirbti į Klaipėdą. Bendražmogiška tapatybės paieškų tema jie kartu sukūrė šiuolaikinio šokio spektaklį „Aside" (Pre-premjera įvyko 2017 m. rugpjūčio 10 d. Klaipėdos kultūros fabrike, tikroji premjera – 2017 m. rugsėjį tarptautiniame šiuolaikinio meno festivalyje „PLArTFORMA" Klaipėdoje). Spektaklis abiem kūrėjams – idėjos bendraautoriams, choreografams ir šokėjams – 2018 m. pelnė aukščiausią Lietuvoje teatro apdovanojimą.

Apdovanojimai
-------------

* 2018 m. „Auksinis scenos kryžius" (kartu su Niels Claes) kategorijoje „Geriausias šokėjas" – už spektaklį „Aside" (Meno vadovė: Agnija Šeiko. Garso dizaineris: Andrius Stakelė. Kostiumai: One Wolf)

Nuorodos
--------

* Networkdance.com Archyvuota kopija 2018-03-30 iš Wayback Machine projekto.
* Galimybė būti suprastiems
* Gintarė Marija Ščavinskaite ir Niels Claes: „Kitokiems" žmonėms dažnai nesuteikiame šanso būti suprastiems Archyvuota kopija 2018-03-30 iš Wayback Machine projekto.
**Saošjantas** – zoroastrizme pasaulio gelbėtojas, gimsiąs laikų pabaigoje. 

Gatose terminas vartojamas, kalbant apie paties pranašo Zaratustros misiją ir jo sekėjus, „nešančius malonę" žmonijai. Kai kada daugiskaitinė žodžio forma vartojama, turint galvoje religinius lyderius.

Iš Gatų eilučių galima daryti prielaidą, jog Zaratustra buvo kupinas artėjančios pasaulio pabaigos pojūčio, privertusio jį numatyti, kad Ahūra Mazda pasiųs „vyrą, kuris yra geresnis negu geras vyras" – Saošjantą. Šis žodis paraidžiui reiškia „tą, kuris atneš malonę". Saošjantui bus apreikšta tiesa, jis ves žmoniją galutinėje kovoje prieš blogį. Tikėtina, jog Zaratustra suprato, neišgyvensiąs tiek, kad pamatytų *Frašo-kereti* amžių. 

Zaratustros sekėjai karštai laukė Saošjanto atėjimo, tikėdami, kad Saošjantas kils iš pranašo sėklos, stebuklingai išsaugotos ežero gelmėse (Avestoje vadinamas Kasaoya ežeru). Sakoma, kad priartėjus laikų pabaigai mergelė maudysis šiame ežere, taps nėščia nuo pranašo ir tinkamu metu pagimdys sūnų, pavadintą Astvat-ereta – „Jis, kuris įvykdo teisingumą" (pagal Zaratustros pasakytus žodžius: „Mano teisingumas įvykdytas").

Nepaisant antgamtinio prasidėjimo, pagal Zaratustros mokymą, Saošjantas gims žemiškiems tėvams. Saošjantas dalyvaus kosminėse grumtynėse, lydimas karalių ir herojų, taip pat *Khvarenah* (dieviškosios galios).[1]

Zoroastrų tradicijoje numatyti trys ateities gelbėtojai, po vieną kiekvieno 1000 metų laikotarpio pabaigoje. Tai apima 3000 paskutiniųjų pasaulio metų. Visi trys gims mergelėms, bus pradėti joms maudantis ežere, stebuklingai išsaugojusiame pranašo Zaratustros sėklą. Pirmasis bus pavadintas Hušedaru, antrasis Hušedarmahu, o trečiasis bus Saošjantas, vesiąs žmoniją į galutinę kovą prieš neteisybę.

Galiausiai Ahūra Mazda triumfuos, jo patikėtinis Saošjantas prikels mirusiuosius. Jų kūnai bus atgaivinti amžinam tobulumui, sielos apvalytos ir vėl suvienytos su Dievu. Tuomet laikas pasibaigs, tiesa/teisingumas (*aša*) ir nemirtingumas nuo tada bus amžini.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mesijas
* Mahdis
* Maitrėja

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Bokoras** (jei moteris – **kaplata**) – burtininkas arba žynys vudu religijoje, kuris, tikima, užsiima tiek blogąja, tiek gerąja magija.

Bokorų blogoji magija apima zombių ir talismanų *ouanga*, kuriuose įkalinamos dvasios, kūrimą.

Šis terminas taip pat gali reikšti vudu atšakos makajos (paplitusi Konge) lyderį arba aukščiausią rangą Dominikos vudu.

Bokorai dažnai minimi Haičio pasakose ir paprastai yra siejami su zombių kūrimu, panaudojant slopinančią arbatą arba eliksyrą, į kurio sudėtį, atseit, įeina keturdantės pūsliažuvės nuodai. Išgėręs eliksyro žmogus atrodo lyg miręs ir dažnai būna palaidojamas. Tuomet bokoras jį iškasa ir priverčia vykdyti savo įsakymus. Kad galėtų kontroliuoti „numirėlį", duodavo kliedėjimą sukeliančių narkotikų, paprastai durnaropės, kuri jį padarydavo klusnų ir tarsi miegantį. Ši būsena lyginama su minčių kontrole. Žmogus yra gyvas, tačiau negali kontroliuoti nei savo elgesio, nei kalbos. Kitose pasakose pateikiamas ne toks racionalus paaiškinimas – esą bokoras numirėlį prikelia iš ano pasaulio, tačiau jis neturi sielos.

Taip pat yra tikima, kad bokoras gali naudotis zombių astralais – jų sielomis ar dvasiomis, kurios yra įkalintos fetiše, kad padidintų burtininko galią.

Šaltiniai
---------

1. ↑  ] In: *Encyclopedia of Death and Dying* website, with added references there. Accessed 2008-06-15.)
2. ↑  Chalmers, David J Self-Ascription Without Qualia: A Case-Study. Archyvuota kopija 2007-06-29 iš Wayback Machine projekto. [Commentary on Alvin Goldman, „The Psychology of Folk Psychology", Behavioral and Brain Sciences, 1993.] (PDF)
|  |
| --- |
| Urartų kalba |
| Kalbama | rytų Anatolija (Urartu) |
| Kalbančiųjų skaičius | *mirusi kalba* |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | (Alarodų?)0huritų-urartų00**urartų** |
| Rašto sistemos | urartų dantiraštis, Anatolijos hieroglifai |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xur |

**Urartų kalba** – išnykusi senovinė kalba, vartota Urartu valstybėje, besidriekusioje Mažosios Azijos rytuose, Armėnijos kalnyne. Priskiriama hipotetinei huritų-urartų kalbų šeimai. Rašytiniai šaltiniai šia kalba žinomi iš IX–VI a. pr. m. e. laikotarpio. Be giminiškos huritų kalbos ryškesnių uratų kalbos sąsajos su kitomis kalbų šeimomis nėra rasta.

Įrašas urartų kalba

Istorija
--------

Urartų kalba buvo užrašoma urartų dantiraščiu – patobulintu asirų dantiraščiu. Jame kiekvieną garsą atitinka ženklas. Be to, dar rasta keletas įrašų Anatolijos hieroglifais. Seniausi rašto paminklai, užrašyti šia kalba žinomi iš karaliaus Sardurio I valdymo laikotarpio (IX a. pr. m. e.). Iš viso rasta ~200 įvairių tekstų urartų kalba, bet 585 m. pr. m. e. žlugus Urartu valstybei, šia kalba rašyti liautasi. Achemenidų valdymo laikotarpiu urartų kalba matyt persimaišė su armėnų kalba.

Urartų kalba iššifruota XX a. pirmoje pusėje, radus dvikalbių urartų-asirų įrašų.

Gramatika
---------

Urartų kalba agliutinacinė, ergatyvinė. Kalba turi 9 linksnius, 2 skaičius. Įprasta žodžių tvarka veiksnys-papildinys-tarinys, bet nėra labai griežta.

Kilmė
-----

Ši kalba nėra gimininga aplinkinėms to meto Artimųjų Rytų kalboms (semitų, indoeuropiečių), išskyrus huritų kalbą, kuri vartota visu tūkstantmečiu anksčiau, bet yra išlaikiusi daug panašumų. Rusų kalbininkas Igoris Djakonovas šiedvi kalbas bandė kildinti iš šiaurės rytų Kaukazo kalbų.

Pavyzdys
--------

~VIII a. pr. m. e. teksto urartų kalba pavyzdys:

* *1. dḫal-di-ni-ni uš-ma-ši-ni DIŠme-nu-a-še DIŠiš-pu-u-i-ni-ḫi-ni-še dḫal-di-ni-li KÁ (3) ši-di-íš-tú-a-li*
* *2. URUa-lu-di-ri-i-e (4) É.GAL ši-di-iš-tú-ni ba-du-si-e*
* *3. dḫal-di-ni-ni uš-ma-ši-ni dḫal-di-ni-ni ba-a-u-ši-ni DIŠme-nu-a-ni DIŠiš-pu-ú-i-ni-e-ḫé i-ú LÚa-te-i-ni e-si na-ḫa-a-be KURša-ti-ru-ú-ni du-ur-ba-i-e ma-nu*
* *4. ḫal-di-ni uš-ta-a-be ma-si-ni šu-ri-e ka-ru-ni URUḫu-ra-di-na-ku-ú-ni ka-ru-ni URUgi-di-ma-ru-ú-ni ka-ru-ni KURša-ti-ru-ú-i KURe-ba-a-ni dḫal-di-ni ku-ru-ni dḫal-di-ni-e šu-ri-i ku-ru-ni*

Vertimas:

* Haldžio didybės dėka Menua, Išpuinio sūnus, pastatė Haldžio vartus. Aldurio tobulybei jis pastatė tvirtovę. Kuomet Haldžio didybės, Haldžio paliepimo dėka Menua, Išpuinio sūnus, užėmė savo tėvo vietą, Šatiru buvo maištingi. Haldis su savo ginklu žengė priekin, užkariavo Huradinaku, užkariavo Gidimaru, užkariavo Šatiru žemę. Haldis – galingas, Haldžio ginklas – galingas.

Nuorodos
--------

* Apie urartų k. Archyvuota kopija 2007-12-18 iš Wayback Machine projekto. (rusų k.)
* Urartų-anglų k. žodynėlis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oskaras Lafontenasvok. *Oskar Lafontaine*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1943 m. rugsėjo 16 d. (79 metai)Sarlui, Saras |
|  |
| Veikla | fizikas, Vokietijos politinis veikėjas |
| Partija | 1966 m. Vokietijos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1969 m. Sarbriukeno ir Bonos universitetai |
|  |
|  **Vikiteka** | Oskar Lafontaine |

**Oskaras Lafontenas** (vok. *Oskar Lafontaine*, g. 1943 m. rugsėjo 16 d. Sarlui, Saras) – fizikas, Vokietijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Priumo gimnaziją, 1969 m. Sarbriukeno ir Bonos universitetus.

1966–2000 m. Vokietijos socialdemokratų partijos (SPD) narys. 1966–1968 m. Sarbriukeno socialdemokratinio jaunimo organizacijos pirmininkas. Nuo 1968 m. Saro žemės SPD organizacijos valdybos narys, 1971–1977 m. SPD Sarbriukeno miesto organizacijos pirmininkas, 1977–1995 m. SPD Saro žemės organizacijos pirmininkas.

1979–1999 m. SPD valdybos, nuo 1981 m. ir Prezidiumo narys, nuo 1987 m. birželio SPD pirmininko pavaduotojas, programos komisijos pirmininkas. 1995–1999 SPD pirmininkas.

1969–1974 m. Sarbriukeno visuomeninio maitinimo ir transporto bendrovės tarnautojas, 1971–1974 m. Saro tramvajų bendrovės valdybos narys.

1969–1970 m. Sarbriukeno miesto tarybos narys, 1970–1975 m. Saro žemės parlamento narys. 1974–1976 m. Sarbriukeno burmistras, 1976–1986 m. vyr. burmistras. 1985–1998 Saro žemės ministras pirmininkas.

1990 m. SPD kandidatas į Vokietijos federalinio kanclerio postą. 1998–1999 m. federalinis finansų ministras. Nesutikęs su G. Šrioderio politika, pasitraukė iš vyriausybės ir partijos.

2004 m. įsteigė kairiąją socialdemokratinės krypties partiją „Už *darbą ir socialinį teisingumą*", kuri 2005 m. su Vokietijos *Demokratinio socializmo partija* susijungė į Vokietijos kairiąją partiją.
| **Gintaras Šurkus** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. rugpjūčio 13 d. (69 metai)Kaunas |
| Tėvas | Jonas Šurkus |
| Sutuoktinis (-ė) | Vitalija |
| Vaikai | Jonas, Jurgis, Adomas, Ieva |
|  |
| Veikla | verslininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1999 m. Lietuvos liberalų sąjunga, 2001 m. Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Kauno medicinos institutas |

| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Oro balionų sportas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 1999 m. |  |

**Gintaras Šurkus** (g. 1953 m. rugpjūčio 13 d. Kaune) – verslininkas, Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1989 m. baigė Lešno (Lenkija) šiluminių aerostatų pilotų mokyklą.

1978 m. Alytaus centrinės ligoninės gydytojas pediatras, Kauno klinikinės infekcinės ligoninės, Prienų rajono Stakliškių ambulatorijos gydytojas, Kauno medicinos instituto Infekcinių ir odos ir veneros ligų katedros bendradarbis. 2000 m. Lietuvos civilinės aviacijos inspekcijos pilotas instruktorius. 2004 m. prezidento Rolando Pakso patarėjas jaunimo ir visuomeninių organizacijų klausimais. UAB „Oro balionai" direktoriaus pavaduotojas.

1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2001 m. Liberalų demokratų partijos narys. 2003–2004 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys, mandatas atimtas įsiteisėjus apkaltinamajam teismo nuosprendžiui, 2011–2015 m. vėl tarybos narys.

1995 m. su šiluminiu aerostatu perskrido Baltijos jūrą. 1997 m. Lietuvos oro balionų čempionas. 1999 m. pasaulio oro balionų čempionate laimėjo bronzos medalį. Lietuvos oreivių draugijos viceprezidentas, Nemunaičio oreivių klubo savininkas.

Tėvas psichiatrijos profesorius Jonas Šurkus. Žmona Vitalija, vaikai Jonas, Jurgis, Adomas, Ieva.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-02 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°47′ š. pl. 23°0′ r. ilg.﻿ / ﻿55.783°š. pl. 23.000°r. ilg.﻿ / 55.783; 23.000

Bubių-Padubysio miškai (Paraudžių miškas)
**Bubių-Padubysio miškai** – miškai Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, į pietvakarius nuo Bubių.

Geografija
----------

Plotas 3600 ha; mišku apaugę 2980 ha. Valstybinės reikšmės miškų plotas 2140 ha; priklauso Šiaulių miškų urėdijos Bubių ir Pageluvio girininkijoms. Sudaro Bubių, Karauskių, Mirskiškės, Padubysio, Paraudžių, Padeglių, Pabijočių ir Zuikiškės miškai. Visi miškai įeina į Kurtuvėnų regioninio parko teritoriją.

Šiaurinė dalis siekia Pavėžupio žuvininkystės tvenkinius, šiaurės rytinė ir pietryčių dalis – Dubysą, vakarinė – Dambos ežerą, pietvakarinė – Kurtuvos upelį, prie kurio įrengta keletas tvenkinių. Pietvakarinėje masyvo dalyje yra tvenkinių, daug ežerų, ežerėlių. Iš jų didesni: Bijotė (66 ha), Geluva (18 ha). Per šiaurinę dalį teka Raudos upelis. Paviršius kalvotas, vaizdingas.

Medynai
-------

Augavietės nederlingos ir derlingos normalaus drėgnumo bei užmirkusios. 38 % miškų yra ekosistemų apsaugos, 23 % rekreaciniai, 35 % apsauginiai, 4 % ūkiniai. Kultūrinės kilmės medynų 11 %. Pušynų yra 32 %, eglynų 31 %, beržynų 31 %, juodalksnynų, drebulynų ir baltalksnynų – po 2 %. Jaunuolynai sudaro 18 %, pusamžiai miškai 50 %, pribręstantys 23 %, brandūs 9 %. Medynų vidutinis amžius 54 m. bonitetas II, O, skalsumas 0,7, tūris 200 m³/ha, kasmet priauga 4,7 m³/ha.

Yra daug uoginių ir vaistinių augalų, randama retų ir saugomų augalų bei gyvūnų rūšių. Gamtos paminklai – Šešialiemenė eglė (53 kvartale), Storoji pušis (59 kvartale).

Istorija
--------

1944–1945 m. Bubių-Padubysio miškuose veikė LLA Šiaulių apygardos Stumbro rinktinės partizanų kuopa. Vėliau iš jų susidarė Vytauto Didžiojo rinktinė. 1947–1948 m. veikė „Atžalyno" rinktinė, 1948–1951 m. Prisikėlimo apygardos Žalioji rinktinė.

Galerija
--------

* Bubių-Padubysio miškai
* Bubių-Padubysio miškai
* Bubių-Padubysio miškai
* Bubių-Padubysio miškai (Paraudžių miškas)
* Bubių-Padubysio miškai (Paraudžių miškas)
* Bubių-Padubysio miškai (Dubysa)
* Bubių-Padubysio miškai (pelkė Paraudžių miške)
* Bubių-Padubysio miškai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Bubių-Padubysio miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 543 psl.
*Šis straipsnis apie upę. Apie ežerą skaitykite straipsnyje Vardaunia (ežeras).*

| Vardaunia |
| --- |
| **Ilgis** | 5,0 km |
| **Baseino plotas** | 35,5 km² |
| **Ištakos** | Kazimieravo apylinkės |
| **Žiotys** | Merkys |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vardaunia** – upelis Lietuvoje, Varėnos rajone; Merkio dešinysis intakas. Prasideda kaip ***Dainava*** pelkėse Kazimieravo kaimo apylinkėse. Teka į pietryčius, žemupyje – į pietus pro Dainavos girią. Prateka Vardaunios ežerą. Įteka Merkin 38,5 km nuo jo žiočių, ties Salovarte.

Ties Pavardauniu upelis patvenktas, sudarytas Pavardaunio tvenkinys.

Prie upelio įsikūręs Kazimieravas, Pavardaunys, Perlojos pakraščiai, Salovartė.

Upėvardis *Vardaunia* siejamas su žodžiais *virti, verdenė*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Lakotų mokasinai, 1880 m.
Aukštaauliai moteriški arapahų mokasinai, 1910 m.
**Mokasinai** (iš algonkinų kalbų – „avalynė"; prokalbėje \**maxkeseni*) – minkštas zomšinis kojinės pavidalo Šiaurės Amerikos indėnų apavas. Gaminami mokasinai dvejopai: siuvami iš vieno arba trijų zomšos gabalų arba su kietu padu ir minkštu zomšos viršumi. Puošiami aplikacijomis, karoliukais, siuvinėjimu. Mokasinai avimi daugiausia keliaujant, vaikštant po laukinę gamtą. Rytuose buvo labiau paplitę minkštapadžiai mokasinai, tinkami vaikščioti po miškus, žolėtus paviršius, o prerijose, kur daug uolų – kietapadžiai. Kalifornijoje mokasinai avėti tiek žiemą.

Pradžioje mokasinai siūti iš žaliaminės odos (elnio, bebro, bizono, briedžio), vėliau paplito iš europiečių perimta rauginta oda. Pradurstymui buvo naudojamos ylos, kaulinės adatos, dygliatriušio dygliai, susiuvimui – sausgyslės, augalinis pluoštas. Vėliau paplito gamykliniai siūlai.

Irokėzai ir kitos šiaurės rytų tautos dar gamindavo iš kukurūzų ir kitų augalinių pluoštų pintus mokasinus, skirtus apsaugoti odiniams.

Mokasinai indėnų vadinti įvairiai: pauhatanų – *mäkäsĭn*, rytų algonkinų – *mockasin, makkusin*, delavarų – *mahkusin, lënhàksën*, mikmakų – *m’kusin*, odžibvių – *makizinan*, juodakojų – *niitsitsikin*, kri – *maskisin*, šajenų – *ôxa'ôhévo’kêhanôtse*, irokėzų – *ah-tä-quä-o-weh*, čerokių – ᎠᎳᏑᎶ (*alasulo*), dakotų – *haŋ'-pa*, krou – *huuptaheele*, sarsių – *ka tii*, čoktavų – *shulush*.

Panašaus pobūdžio avalynė gaminama ir Tolimųjų Rytų, Arkties, Šiaurės Afrikos tautų.

* V a. mokasinai iš Jutos
* XIX a. pab. komančių mokasinai
* XIX a. pab. apačių mokasinai
* Kri mokasinai su atraitais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mokasinai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
**Gintarė Bukauskienė-Jakelaitytė** (g. 1965 m. sausio 5 d. Vilniuje) – choro dirigentė, vargonininkė ir dainininkė.

Biografija
----------

Nuo 1971 m. Pradėjo mokytis skambinti Fortepijonu Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje (dėst. R. Kaminskienė). 1975 m. perėjo į choro dirigavimo skyrių (dėst. J. Svirskienė).

Baigusi mokyklą, 1982 m. įstojo į Lietuvos valstybinę konservatoriją, kur 1987 m. baigė doc. L. Abariaus choro dirigavimo klasę. Dvejus metus dirbo akompaniatore Choro dirigavimo katedroje ir Moksleivių rūmų dainų ir šokių ansamblyje „Ugnelė".

1989 m. išvyko į JAV, pradėjo dirbti Švč. Marijos Apreiškimo parapijos vargonininke ir choro vadove Brooklyne, NY. Parengė F. Schuberto Mišias G-dur ir L. Cherubini „Requiem c – moll". Su grupe choristų dalyvavo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje ir Kaune. Jungtiniam chorui dirigavo K. V. Banaičio harmonizuotą liaudies dainą „Oi, motinėle".

Nuo 1994 m. rudens pradėjo dirbti St. Francis of Paola parapijoje Niujorke muzikos vadove. 1993–1995 m. Niujorke studijavo The Mannes College of Music ir įgijo magistro laipsnį. Dainavo daugelyje JAV chorų, koncertavo bažnyčiose ir koncertų salėse.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Valdas Steponaitis** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. rugsėjo 3 d. (59 metai)Radviliškis |
|  |
| Veikla | Lietuvos archeologas, muziejininkas |
| Organizacijos | Lietuvos nacionalinis muziejus |
| Pareigos | Viduramžių ir naujųjų laikų archeologijos skyriaus vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Valdas Steponaitis** (g. 1963 m. rugsėjo 3 d. Radviliškyje) – Lietuvos archeologas, muziejininkas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Šiaulių 11-ją vidurinę mokyklą. 1981–1986 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete įgijo istorijos specialybę su muziejininkystės ir archeologijos specializacija. Diplominio darbo tema „Kalnelių pilkapių tyrinėjimai (Šiaulių r.)".

Nuo 1986 m. dirba Lietuvos nacionaliniame muziejuje (Archeologijos skyriuje, nuo 2001 m. – Viduramžių ir naujųjų laikų archeologijos skyriuje).

Lietuvos archeologijos draugijos narys.

Veikla
------

Archeologinių tyrinėjimų interesai – Rytų Lietuvos pilkapių kultūra.

Tyrinėti objektai: Paduobės-Šaltaliūnės III pilkapynas (Švenčionų r. sav.), Bakšių ir Užubalių senovės gyvenvietės (Alytaus m. sav.), Pašekščių (Molėtų r. sav.) ir Staviškių (Vilniaus m. sav.) pilkapynai, Mankiškių kapinynas (Radviliškio r. sav.), Vilniaus pilies ir senojo miesto vieta, Paliesiaus dvaro sodyba ir kt.

Su kolegomis parengė Archeologijos proistorės ekspoziciją ir vadovą „Lietuvos proistorė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos archeologijos draugija
| Mojobamba*Santiago de los Ocho Valles de Moyobamba* |
| --- |
| *Mojomambos katedra* |
|  |
| 

MojobambaMojobamba

6°02′0″ p. pl. 76°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.03333°š. pl. 76.96667°r. ilg.﻿ / 6.03333; 76.96667﻿ (Mojobamba)Koordinatės: 6°02′0″ p. pl. 76°58′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.03333°š. pl. 76.96667°r. ilg.﻿ / 6.03333; 76.96667﻿ (Mojobamba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | San Martino departamentas |
| **Provincija** | Mojobambos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 55 200  |
| **Altitudė** | 860 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mojobamba |

**Mojobamba** (isp. *Moyobamba*, keč. *Muyupampa*) – miestas šiaurės Peru, prie Majo upės, Jungaso krašte; San Martino departamento administracinis centras. Keliai į Tarapotą, Beljavistą, Čačapoją. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (ryžiai, kava, kukurūzai, cukranendrės, tabakas, kakava). Alkoholio pramonė, gaminamos skrybėlės. Apylinkėse išgaunama nafta, auksas, trykšta karštosios versmės. Mojobamba garsi kaip orchidėjų auginimo centras. Greta miesto yra vaizdingų krioklių, ežerų, urvų, požeminių upių.

Istorija
--------

Senovėje kraštas buvo Čačapojo kultūros įtakoje, vėliau užimtas inkų. 1540 m. Chuanas Peresas de Gevara įkūrė *Santiago de los Ocho Valles de Moyobamba* gyvenvietę. Tai seniausias ispanų miestas, įkurtas Amazonijoje. Kolonijiniais laikais tai buvo svarbus prekybinis centras, iš čia vyko krikščioniškos misijos į aplinkines džiungles. 1857 m. Mojobambai suteiktas miesto statusas, 1897 m. tapo Loreto departamento sostine, o 1906 m. – naujai sukurto San Martino departamento sostine. 2005 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Regions & Cities
2. ↑  PERU: Regions & Cities
| Senovės Armėnijos regionasMokas Մոկք |
| --- |
|  |
| Šalis | rytų Turkija |
| Tautos | armėnai > kurdai |
| **Miestai** | Moksas |
|  |
|  |

**Mokas** (arm. Մոկք, *Mokqʿ*) – Didžiosios Armėnijos ašcharas (provincija) piečiau Vano ežero, Armėnijos Tauro kalnuose. Graikų ir romėnų autoriai ją vadino **Moksoena**. Nuo XVIII a. vadinamas **Muksi** (kurd. Muksî)

Aprašas
-------

Mokas buvo mažiausias ašcharas, jame tebuvo tik 7 gavarai. Moko centras – to paties pavadinimo miestas *Moksas*.
Mokas šiaurėje ribojosi su Turuberanu, pietuose – su Korčaiku, rytuose su Vaspurakanu, vakaruose – su Aldzniku.

298–338 m. kraštą okupavo romėnai. 387 m. padalinus Didžiąją Armėniją, Mokas atsidūrė Persijai atitekusios Armėnijos dalyje. Moko teritorija buvo 2962 km²

Duomenys rodo, kad mokiečiai, būdami kalniečiai, kitų armėnų akyse turėjo blogą plėšikų reputaciją. Movsesas Chorenacis, rašydamas apie tai, kaip mitinis karalius Valaršakas įkūrė *nachararijas*, pagarbiai pasakojo apie įvairių nachararijų dinastijų pradininkus. O apie Moka rašė tokiais mažai pagarbiais žodžiais: „Pastebėjęs mokietį, vyrą iš Moko, kalavijais ginkluotos minios vadeivą, jis įsteigė ten nacharariją." Šis vertimas yra sušvelnintas, nes vertėjas žodį *srika* vertė kaip 'kalavijininkas', nors pripažįsta, kad šis žodis paprastai reiškia 'niekšas; driskius'.

VII a. armėnų geografas Ananija Širakacis taip aprašė provinciją:
„Mokas yra į rytus nuo Agdzniko, Tauro kalnų tarpekliuose. Turi 9 gavarus: 1. Išairas, 2. Mius-Išairas, 3. Išoc Gavaras, 4. Arvenic-Dzoras, 5. Midža, 6. Tikrasis Moksas, 7. Arkaic Gavaras, 8. Argastovitas, 9. Džermadzoras."

Nuorodos
--------

1. ↑  Административно-территориальное деление Великой Армении[neveikianti nuoroda] Šablonas:Ref-hy
2. ↑  Еремян С.Т. Армения согласно „Географии" 7-го века, Ереван, 1963г. (на армянском – Երեմյան Ս.Տ. Հայաստանը ըստ «Աշխարհացոյց»-ի, Երևան, 1963).
3. ↑  Мовсес Хоренаци. История Армении, II,8
4. ↑  Анания Ширакаци. Армянская география


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Armėnijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Didžioji Armėnija(ašcharai) | 
Aukštutinė Armėnija (Karenitida) · Copkas (Sofena) · Aldznikas (Arzanena) · Turuberanas (Tarontida) · Mokas (Moksoena) · Korčaikas (Korduena) · Parskahaikas (Sigriana) · Vaspurakanas (Basorepida) · Siunikas · Arcachas (Orchistena) · Utikas (Otena) · Paitakaranas (Kaspiana) · Taikas (Taochija) · Gugarkas (Gogarena) · Airaratas (Araksena) |  |
|  |
| Kita | 
Mažoji Armėnija · Kilikijos Armėnija |

 |
**GNU Hurd** – operacinės sistemos mikrobranduolys (mikrokernelis). Turėjo būti originali GNU sistema, tačiau jos nespėjus pabaigti, pasirodė Linux. Vėlavimas buvo aiškinamas tuo, kad visos GNU Hurd dalys veikia nepriklausomai, todėl labai sudėtinga jas testuoti.

Šiuo metu GNU Hurd yra veikianti, tačiau nestabili ir neišbaigta operacinė sistema.[reikalingas šaltinis]

Savybės
-------

Sistemos dalys nesudaro vieno monolito (kaip kad Linux), tačiau yra atskiros programos, veikiančios atskirai, ir teikiančios vartotojui paslaugas sąveikaudamos tarpusavyje. Pavyzdžiui, programų paleidimui arba sistemos vartotojų autentifikacijai yra atskiros tarnybos. Šios tarnybos bendrauja keisdamosi žinutėmis, tad gali veikti skirtingose sistemos dalyse (tai naudinga klasteriuose).

Taip pat leidžiama kiekvienam vartotojui naudoti vartiklius (translators), kurie įgalina failų sistemos dalis matyti kitaip. Pavyzdžiui, galima naudoti FTP vartiklį, kuris leidžia FTP protokolu naudotis kaip vietine failų sistema. Analogišku būdų įgyvendinamos ir kitos failų sistemos.

Nuorodos
--------

* GNU Hurd
* Mach mikrokernelis
* Debian GNU/Hurd
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Automagistralė M03 (Ukraina) |
| --- |
| **M03** |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Ukrainos vėliava Ukraina |
| Ilgis | 844 km |
| Sritys | Kijevo miestas, Kijevo, Poltavos, Charkovo, ir Luhansko sritys |
| Miestai | Kijevas, Boryspilis, Poltava, Charkovas, Čuhujivas, Iziumas, Slovjanskas, Debalcevė, Krasnyj Lučas |

**Automagistralė M03** (ukr. *Автошлях М03*) – tarptautinis Ukrainos greitkelis, prasidedantis Kijeve ir besibaigiantis sienos kirtimo punkte su Rusija „Dovžanskyj" (Luhansko sritis). Atkarpa Kijevas-Debalcevė sutampa su europiniu E40 (Kalė-Rideris), atkarpa Debalcevė-sienos kirtimo punktas „Dovžanskyj" – su E50 (Brestas-Machačkala) greitkelių dalimis.

Prasideda Kijeve, kerta Boryspilį, Jahotyną, Pyriatyną, Lubnus (visi Kijevo srityje), Chorolą, Poltavą (Poltavos sritis), Charkovą, Čuhujivą, Iziumą (Charkovo sritis), Slovjanską, Bachmutą, Debalcevę (visi Donecko srityje), Krasnyj Lučą bei pasibaigia sienos kirtimo punkte „Dovžanskyj" (Luhansko srityje; toliau į Rostovą prie Dono Rusijoje).

Bendras ilgis – 844,2 km, su privažiavimais – 858,9 km.

v • a • r **Ukrainos keliai** 

A road stubA road stub
**Europininės reikšmės** :  

**Е38** 
**Е40** 
**Е50** 
**Е58** 
**Е81** 
**Е85** 
**Е87** 
**Е95** 
**Е97** 
**Е101** 
**Е105** 
**Е372** 
**Е373** 
**Е381** 
**Е391** 
**Е471** 
**Е573** 
**Е583** 
**Е584**   

**Valstybinės reikšmės** :  

**Tarptautiniai** :
**М01** 
**М02** 
**М03** 
**М04** 
**М05** 
**М06** 
**М07** 
**М08** 
**М09** 
**М10** 
**М11** 
**М12** 
**М13** 
**М14** 
**М15** 
**М16** 
**М17** 
**М18** 
**М19** 
**М20** 
**М21** 
**М22** 
**М23**
Puodžiaus formuojamas molinis puodas
**Puodžius** – amatininkas molinių indų gamintojas.

Apie Lietuvos puodžius turima žinių iš X a. XIV–XV a. puodžiai kūrėsi prie pilių, dvaruose; XVI a. pradėjo burtis į cechus. XIX a.–XX a. antrojoje pusėje puodžiaus amato buvo mokomasi šeimoje, pas meistrus miestuose ir miesteliuose (maždaug 3 metus). Puodžius turėjo mokėti nužiesti, išdegti ir glazūruoti indą. 

Labiausiai Lietuvoje puodininkystė buvo išsivysčiusi Žemaitijoje. Vienas svarbiausių puodininkystės centrų buvo Viekšniuose, kur tarpukario metais būdavo šešiolika ar septyniolika šios rūšies amatininkų. Vienas žymiausių meistrų buvo Leonas Voveris.

1928 m. puodžius pradėta mokyti amatų mokyklose. Jų tobulinimosi kursai buvo rengiami Viekšniuose ir Kaune. Tarybiniais metais puodžiai iš pradžių būrėsi į arteles, priklausė kolūkiams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vida Rimkuvienė. Žemaitijos amatai ir amatininkai Archyvuota kopija 2009-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Puodžius*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 265 psl.
GNU logo
**GNU Laisvosios dokumentacijos licencija** (angl. *GNU Free Documentation License*, sutr. GFDL, GNU FDL) – „copyleft" licencija, skirta laisvai naudojamam turiniui (angl. *Open Content*). Licenciją nustato Laisvosios programinės įrangos fondas (angl. *Free Software Foundation*, sntr. **FSF**) GNU projektui. Licencija skirta programinės įrangos dokumentacijai ir kitai mokomajai bei panašaus tipo medžiagai.

Dokumentą pagal GFDL licencijos sąlygas leidžiama naudoti ir platinti tiek komerciniais, tiek ir nekomerciniais tikslais, tačiau negalima platinamo dokumento kaip nors apriboti – platinamam dokumentui, net jei jis yra pakeistas, turi būti taikomos tos pačios GFDL licencijos sąlygos.

Vikipedijos tekstas platinamas GNU Laisvosios dokumentacijos licencijos sąlygomis. Paveikslėliams siūloma suteikti dvi licencijas: GNU FDL ir vieną iš Creative Commons licencijų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: GNU laisvosios dokumentacijos licencija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus licencijos tekstas (anglų kalba)
| Glazkovo kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **XVIII a. pr. m. e. – XIII a. pr. m. e.** |  |

 |  |
|  |
| **Dab. valstybės** | Rusija (Irkutsko sritis) |
| **Ist. regionas** | Pabaikalė |
|  |
| **Amžius** | bronzos amžius |
| **Rasė** | mongoloidai |
| **Lingvistinė grupė** | tunguzai |
|  |

**Glazkovo kultūra** – bronzos amžiaus pradžios archeologinė kultūra, pavadinta pagal Irkutsko Glazkovo priemiestyje 1887 m. N. Vitkovskio tyrinėtą kapinyną.

Arealas
-------

Glazkovo kultūra 1800–1300 m. pr. m. e. buvo paplitusi Pabaikalėje.

Kultūra
-------

Glazkovo kultūros žmonės vertėsi žvejyba, pradėjo naudoti pirmuosius metalinius dirbinius – iš pradžių varinius, vėliau bronzinius, pagamintus pagal akmeninių ir kaulinių įrankių formas, t. p. naudojo molinius indus, akmeninius ginklus ir įrankius – ovalo formos kirvius, tiesiu pagrindu strėlių antgalius. Prekiavo su Rytų šalimis – rasta jūros kriauklių iš Japonijos jūros ir Molukų.

Klostėsi patriarchatas ir turtingųjų sluoksnis. Mene plito savita ornamentika – tiesių linijų geometriniai ornamentai, schematizuotas plokštuminis žmonių vaizdavimas. Religija – protėvių ir saulės kultas; rasta žmonių figūrėlių iš mamuto ilčių. Glazkovo kultūros kultūros gyventojai buvo Sibiro miškų genčių – evenkų ir jukagyrų tautų – protėviai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Glazkovo kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 748 psl.

Nuorodos
--------

* Glazkovo kultūra Archyvuota kopija 2006-10-09 iš Wayback Machine projekto. rusų kalba
| Kajambė |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Ekvadoras Ekvadoras |
|  |
| Aukštis | 5790 m |
|  |
| Tipas | kompleksinis ugnikalnis |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | snaudžiantis (?) |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1786 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 0°01′45″ š. pl. 77°59′9″ v. ilg.﻿ / ﻿0.02917°š. pl. 77.98583°r. ilg.﻿ / 0.02917; 77.98583Koordinatės: 0°01′45″ š. pl. 77°59′9″ v. ilg.﻿ / ﻿0.02917°š. pl. 77.98583°r. ilg.﻿ / 0.02917; 77.98583 |

**Kajambė** (isp. *Cayambe*, keč. *Kayampi*) – ugnikalnis Anduose, Ekvadore, Pičinčos provincijoje, 70 km į šiaurės rytus nuo Kito. Tai trečias pagal aukštį šalies kalnas (5790 m).

Tai kompleksinis ugnikalnis, kurio viršūnė nuolat dengiama sniego. Jo pietiniame šlaite yra aukščiausia Žemės vieta, kertama pusiaujo ir vienintelė vieta ties pusiauju, kurią dengia sniegas. Kajambės ugnikalnis buvo aktyvus prieš 4000 metų, o vienintelis jo istorinis išsiveržimas vyko 1786 m.

Aplink ugnikalnį įsteigtas Kajambės Kokos ekologinis rezervatas, papėdėje yra Kajambės miestas.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program Archyvuota kopija 2009-07-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Turkologija** – orientalistikos spektrui priklausanti mokslinė disciplina, nagrinėjanti tiurkų tautų kultūrą. Turkologija apima tiurkų kalbų, tiurkų tautų istorijos, kultūros, literatūros, tiurkiškojo islamo, tengrizmo studijas. Į turkologijos sferą patenka tiurkų tautos nuo pat jakutų Sibire iki gagaūzų, karaimų Europoje, nors didžiausia dalis dėmesio neretai skiriama Turkijai ir turkams.

Pirmosios mokslinės žinios apie tiurkus surašytos XI a. islamo pasaulio mokslininko Mahmudo Kašgariečio veikale *Kitâbü divân-i lûgat it-Türk*. XV–XVII a. Europoje daugiausia buvo aprašoma Osmanų imperija. 1795 m. Paryžiuje atidaryta pirmoji Vakarų mokymo įstaiga, kurioje dėstytos tiurkų kalbos – *L'école des langues Orienteles vivantes*. 1893 m. danų kalbininkas Vilhelm Thomsen iššifravo senuosius tiurkų raštus.

Nuo XVIII a. turkologija suklestėjo Rusijoje, nors dar iki tol tiurkai buvo aprašyti įvairiuose šaltiniuose. XVIII–XIX a. Rusijoje dirbęs biologas Peter Simon Pallas surašė įvairių Rusijos tautų, tarp jų ir tiurkų, kalbų žodynėlį. 1863 m. Peterburgo universitete atidaryta Rytų istorijos katedra, kurioje pradėtos tirti ir tiurkų tautos. 1893 m. Aleksandras Kazembekas išleido osmanų kalbos gramatiką, 1851 m. Otas fon Biotlingkas – jakutų kalbos gramatiką, 1900 m. Platonas Melioranskis – kazachų-kirgizų kalbų gramatiką, tyrė senąjį tiurkų raštą, tiurkizmus rusų kalboje, Aleksandras Samoilovičius tyrė Krymo totorius. XX a. Rusijoje iškilo tokie turkologai kaip Vasilijus Radlovas, Nikolojus Katanovas, Vasilijus Bogorodickis, Sergejus Malovas, Gabdulchajus Achatovas, Nikolajus Ašmarinas, Nikolajus Baskakovas, Andrejus Kononovas, Džalilis Kiekbaevas, Aleksandras Ščerbakas ir kt. Tiesa, XX a. vid. TSRS tiurkologija buvo varžoma, mokslininkai represuojami.

Nuo XX a. antros pusės turkologija pradėta vystyti Turkijoje (Agop Dilaçar, Adile Ayda), Švedijoje, Bulgarijoje, Vengrijoje (Gyula Németh), Lenkijoje, Vokietijoje (Gerhard Doerfer, Marcel Erdal, Annemarie von Gabain), JAV (Christopher I. Beckwith).

Lietuvoje turkologija dėstoma VU Orientalistikos centre (svarbiausia tyrinėtoja – dr. Galina Miškinienė) ir VDU Užsienio kalbų institute (Aleksandr Ismailov).
| Kajem Šahrasقائم‌شهر |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Kajem ŠahrasKajem Šahras

36°27′47″ š. pl. 52°51′36″ r. ilg.﻿ / ﻿36.46306°š. pl. 52.86000°r. ilg.﻿ / 36.46306; 52.86000﻿ (Kajem Šahras)Koordinatės: 36°27′47″ š. pl. 52°51′36″ r. ilg.﻿ / ﻿36.46306°š. pl. 52.86000°r. ilg.﻿ / 36.46306; 52.86000﻿ (Kajem Šahras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Mazenderano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 204 953  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kajem Šahras |

**Kajem Šahras** arba ***Kajemšehras*** (pers. قائم‌شهر‎ = *Qā’em Shahr*), dar žinomas kaip **Ŝahi** – miestas šiauriniame Irane, 237 km atstumu nutolęs į šiaurės rytus nuo Teherano, 20 km į pietryčius nuo Babolo; Mazenderano provincijoje. Virš 204 tūkst. gyventojų (2016 m.). Miestas yra svarbus transporto mazgas, nes į Kajem Šahrą veda pagrindiniai geležinkelio maršrutai pakeliui į šalies sostinę Teheraną.

Istorija
--------

Iš pradžių žinomas kaip **Alijabadas**. Šahi *(Ŝâhi)* pavadinimas buvo naudojamas iki Irano revoliucijos 1979 m. Po jos miestas įgijo dabartinį pavadinimą.

1951 m. gyventojų buvo apie 18 000, o 1991 m. išaugo iki 123 684.

Ekonomika
---------

Šiuo metu vienas iš sparčiausiai ekononiškai augančių miestų Mazenderano provincijoje.

Sportas
-------

* Nassaji („Nasadži" futbolo klubas),
* Namų rungtynes žaidžia „Vatani" stadione, kuris talpina 15 tūkst. žiūrovų.

Švietimas
---------

Mieste veikia islamiškas Laisvasis universitetas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2017-10-28 iš Wayback Machine projekto.
Proporcijos: 6:7
**Nigerio vėliava** – stačiakampė, suskirstyta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: oranžinę, baltą, žalią. Viduriniojoje baltoje juostoje centre įkomponuotas oranžinis diskas.

Istorija
--------

Vėliava sukurta 1958 m. Kai Nigeris tais pačiais metais gavo autonomijos statusą, šalis vistiek naudojo Prancūzijos trispalvę, taigi naujoji vėliava buvo įteisinta 1959 m. lapkričio 23 d.

Simbolika
---------

Viršutinė oranžinė juosta simbolizuoja Sacharos dykumos smėlynus, esančią šalies šiaurėje, vidurinė – tyrumą ir paprastumą, o apatinė žalia juosta – viltį ir tuo pačiu pietinės Nigerio dalies derlingas žemes. Centre vėliavos esantis oranžinis diskas simbolizuoja saulę.

Konstrukcija
------------

  

Tikslus centre esančio disko dydis nėra tiksliai žinomas.

Spalvos
-------

        Pantone spalvų sistemoje: Oranžinė – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Oranžinė – 221, 89, 0.

        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

        Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 293; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 30, 181, 58.

Panašios vėliavos
-----------------

| Vėliava | Šalis | Skirtumai |
| --- | --- | --- |
|  | Indijos vėliava. | Skiriasi tik viduryje esantis simbolis ir jo spalva. Manoma, jog tai atsitiktinumas |
|

Išnašos
-------

1. ↑  „Flags, Symbols, & Currencies of Niger". *WorldAtlas* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-12.
2. 1 2  „Flag of Niger". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-08-21.

Beveik identiškos spalvos naudojamos Dramblio Kaulo Kranto vėliavoje.

**Afrikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Pietų Sudanas · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mišelis Rokaraspranc. *Michel Rocard*** |
| --- |
|  |
| Michel Rocard |
| Gimė | 1930 m. rugpjūčio 23 d.Kurbevua, Aukštutinės Senos departamente |
| Mirė | 2016 m. liepos 2 d. (85 metai) |
| Tėvas | Ivas Rokaras |
|  |
| Veikla | teisininkas ir politologas, 1988 -1991 m. Prancūzijos ministras pirmininkas. |
| Partija | 1954 m. Prancūzijos socialistų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Michel Rocard |

**Mišelis Rokaras** (*Michel Rocard*, 1930 m.  liepos 2 d. Kurbevua, Aukštutinės Senos departamente) – 2016 m. kovo 3 d. ) teisininkas ir politologas, 1988 -1991 m. Prancūzijos ministras pirmininkas.
Fiziko atomininko Ivo Rokaro sūnus

Biografija
----------

1954 m. baigė Nacionalinę administravimo mokyklą, rengiančią kadrus valstybės tarnybai.

### Profesinė veikla

Baigęs studijas dirbo finansų inspektoriumi, bet po reportažų iš Alžyro dienraščiams „Le Monde" (Pasaulis) ir „France Observateur" (Prancūzijos apžvalga), teko su valdininko darbu atsisveikinti. 1969 – 1999 m. Nacionalinės Asamblėjos (parlamento) narys. 1977 m. išrinktas Konflano meru. 1981 – 1985 m. Prancūzijos planavimo, žemės ūkio ministras, 1988 – 1991 m. Prancūzijos ministras pirmininkas. 1995 – 1997 m. Yvelino departamento atstovas Senate. Nuo 1999 m. Europarlamento narys, 1999 -2004 m. buvo jo Užsienio reikalų komiteto ir Žmogaus teisių komisijos pirmininkas.

### Politinė karjera

1949 m. Prancūzijos studentų socialdemokratų sąjungos narys, 1954 m. jos sekretorius ir SFIO narys. 1959 m. perėjo į *Autonominę socialistų partiją*, 1960 m. į *Jungtinę socialistų partiją*, 1967 m. išrinktas jos nacionaliniu sekretoriumi. 1974 m. su grupe perėjo į Prancūzijos socialistų partiją (PS), 1975 m. išrinktas jos nacionalinio sekretoriato nariu, 1993 – 1994 m. PS pirmasis sekretorius, po pralaimėtų Europarlamento rinkimų atsistatydino.
| *Turn Back* |
| --- |
| Turn Back viršelis |
| Toto studijinis albumas |
| Išleistas | 1981 m. sausį |
| Įrašytas | 1980 m. kovą–lapkritį |
| Žanras | sunkusis rokas • soft rokas |
| Trukmė | 37:43 |
| Įrašų kompanija | Columbia |
| Prodiuseris | Toto, Geoff Workman |
| Toto chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Hydra  (1979) | **Turn Back**  (1981) | Toto IV  (1982) |

 |

**„Turn Back"** – trečiasis studijinis amerikiečių roko grupės Toto albumas, išleistas 1981 m. Albumas komercine prasme grupei buvo visiška nesėkmė, išskyrus Japonijoje, kurioje pirmą kartą jiems pavyko patekti į top dešimtuką. Albumas neturėjo jokių singlų, parduota tik apie 900,000 jo kopijų visame pasaulyje.

Kūrimas ir pardavimai
---------------------

Turn Back buvo įrašinėjamas kartu su garso inžinieriumi Geoff Workman, kuris taip pat dirbo britų roko grupei „Queen", „The Cars", „Journey" ir „Foreigner". Šiuo albumu Toto siekė tapti "arenos roko grupe" bei išgauti sunkesnio roko garsą. Toto gitaristas Steve Lukather padėkojo G. Workman'ui suteikęs albumui naują ir visiškai kitokį skambesį.Albumui pavyko sukurti pirmąjį hitą Japonijoje „Goodbye Elenore", tačiau JAV daina nepelnė jokių gerų rezultatų, neskaitant to, kad ten buvo šiek tiek leidžiama radijuje. Pažymėtina tai, kad šiam albumui gitaristas Steve Lukather'is pirmą kartą parašo dainą, pavadinimu „Live for Today". Nepaisant grupės užtikrintumo, *Billboard 200* sąraše albumas nesugebėjo užkopti aukščiau 41-os vietos. Lukather'is tokią nesėkmę aiškina tuo, kad kiti grupės nariai atsisakė panaudoti vaizdo medžiagos įrašytoms dainoms, vietoj to tiesiog sukurdami dainai „Goodbye Elenore" koncerto imitacijos vaizdo klipą, kuris net nebuvo rodomas per MTV. Toto niekada negrojo šio albumo dainų savo koncertuose.

Susiklosčiusi komercinė nesėkmė privertė „Columbia Records" grupę pastatyti į nepavydėtiną situaciją – kompanija įspėjo, kad nutrauks kontraktą, jei Toto nesugebės išleisti hitų savo kitam albumui. Prasta padėtis buvo ištaisyta, kuomet 1982 m. grupė išleido savo kone sėkmingiausią albumą „Toto IV".

Dainų sąrašas
-------------

#### Pirmoji pusė

1. „Gift with a Golden Gun" – 4:00
2. „English Eyes" – 6:11
3. „Live for Today" – 4:00
4. „A Million Miles Away" – 4:26

#### Antroji pusė

1. „Goodbye Elenore" – 4:52
2. „I Think I Could Stand You Forever" – 5:25
3. „Turn Back" – 3:58
4. „If It's the Last Night" – 4:28

Kūrėjai
-------

* David Hungate – bosinė gitara, akustinė gitara dainoje „I Think I Could Stand You Forever"
* Bobby Kimball – pagrindiniai ir pritariamieji vokalai
* Steve Lukather – gitara, pagrindiniai ir pritariamieji vokalai
* David Paich – klavišiniai, sintezatorius, pritariamieji vokalai
* Jeff Porcaro – būgnai, perkusiniai
* Steve Porcaro – klavišiniai, elektroniniai

### Papildomi atlikėjai

* Joe Porcaro – papildomi perkusiniai dainoje „If It's the Last Night"

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sarasota Herald-Tribune" - 1982 m. liepos 11 d.
2. 1 2  Steve,, Lukather,. „*The gospel according to Luke"*. New York.
3. ↑  Toto (2018). *All In*. Sony Music.
| **Lactarius vietus** |
| --- |
| Glebusis piengrybis (*Lactarius vietus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Glebusis piengrybis  *( Lactarius vietus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Glebusis piengrybis** (*Lactarius vietus*) – ūmėdinių (*Russulaceae*) šeimos grybas.

Vaisiakūniai smulkūs, vidutinio didumo. Kepurėlė 3-6 cm skersmens, jauna apvaliai gaubta, senesnių paplokščia, netaisyklingai įdubusi, su gūbreliu ar be jo, lygi, dažniau plaušuota, pilka, violetiškai pilka, balsva, plona, trapi, nemėsinga. Lakšteliai balsvi, gelsvai rusvi, siauri, tankūs, priaugtiniai arba pusiau nuaugtiniai. Kotas 3-8 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, balsvas, gelsvai rusvas, trapus. Trama pilkšva, plona. Pieniškos sultys baltos, ištryškusios po kurio laiko tampa pilkos, pilkai žalsvos, deginančio skonio.

Auga rugpjūčio-spalio mėnesiais įvairiuose miškuose, po beržais, parkuose. IV kategorijos, vartojamas sūdytas. Lietuvoje labai dažnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Glebusis piengrybis, *grybai.lt*
2. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 82.
| Kujunis |
| --- |
| Kujunis El Dorado apylinkėse Kujunis El Dorado apylinkėse |
| **Ilgis** | 618/850 km |
| **Baseino plotas** | 50 347/83 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3000 m³/s |
| **Ištakos** | Gvianos plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Esekvibas/Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Venesuela, Gajana |

**Kujunis** (isp. *Río Cuyuní*) – upė Pietų Amerikos šiaurėje, Gajanoje ir Venesueloje. Prasideda Kanaimos nacionaliniame parke ir aukštupyje teka Gvianos plokščiakalniu kur sudaro daug slenksčių ir krioklių. Teka į šiaurę, netoli El Dorado pasuka į rytus ir sudaro Venesuelos-Gajanos sieną. Toliau teka džiunglėmis apaugusia Gvianos žemuma kur vaga išplatėja, sudaro meandras. Ties Bartika susilieja su Mazarunio ir Esekvibo upėmis ir bendra estuarija įteka į Atlanto vandenyną.

Pagrindiniai intakai – Venamas, Botanamas. Kujunio baseine randama aliuvinio aukso. Gajanoje ant upės įrengta Kamarijos hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 243