recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Snieguolė Michelkevičiūtė** (1953 m. vasario 3 d. Kaune) – lietuvių fotografė.

Biografija
----------

1971 m. baigė Kauno Maironio vidurinę mokyklą. 1974 m. įstojo į Kauno Politechnikos Instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą. 1979 m. apsigynė „Lietuvos pramonės įmonių ir žemės ūkio elektrifikacijos" inžinierės diplomą. Nuo 1979 m. pradėjo dirbti projektuotoja – konstruktore inžiniere Lietuvos maisto pramonės projektavimo – konstravimo biuro „Saistas" filiale Kaune.

Nuo 1989 m. – Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė. Nuo 1992 m. dirba Lietuvos fotomenininkų sąjungos Kauno skyriaus *Fujifilm* fotografijos galerijos vedėja. 1998 m. priimta į Tarptautinę fotografų asociaciją (*AFIAP*).

1999 m. suteiktas Tarptautinės meninės fotografijos federacijos (*FIAP*) fotografės menininkės (*AFIAP*) garbės vardas;
*Grand Prix* ir per 16 kitų apdovanojimų.

Kūryba
------

Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, surengė apie 50 personalinių parodų ir dalyvavo beveik 100 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Jos darbai pelnė daugiau kaip 16 įvairių apdovanojimų ir Didįjį prizą parodoje „Duona ir druska" Šiuolaikinio meno centre Vilniuje 1994 m.

Fotografijoje naujai interpretuoja žmogaus kūną, būdinga vyro akto stereotipų laužymas, svarbu šviesos ir šešėlių kontrastas, detalės, atskleidžiančios individo psichologinę būseną. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus. 

Svarbiausi darbai:

„Mano vaikai" (1973–1990 m.), „Portretai" (1972 m.), „Lietuvos žirgai" (1983 m.), „Kauno jaunimo teatras" (1985–1993 m.), „Šunys" (1979 m.), „Kaimo kasdienybė" (1984 m.), „Baikalas" (1985 m.), „Koplytstulpiai" (1988 m.), „Vengrija" (1989 m.), „Dangus ir smėlis" (1985 m.), „Mis fotoparodija" (1990 m.), „Moterų aktai" (1976–1994 m.), „Moteris apie vyrus" (1977–1994 m.), „Menininkų vasara" (1998 m.), „Portretai" (1972–2003 m.).

Bibliografija
-------------

Elegija (Maskva, 1989 m.), *Photographers International* (Taipėjus, 1995 m.), Kauno menininkai (Kaunas, 1996 m.), *Photographers Engyclopaedia International from 1839 to the Present* (Hermance, Šveicarija, 1997 m.), Lietuvos fotografija: vakar ir šiandien (Vilnius, 1997, 1999, 2000, 2001, 2003 m.), Atsisveikinant su XX amžiumi (Vilnius, 2000 m.), *Fotografos de Fin de Milenio. Fotografos Internationales, t. 4, CD* (Kordoba, Ispanija, 2002 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Snieguolė Michelkevičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 28 psl.

Nuorodos
--------

* Snieguolė Michelkevičiūtė
| **Stasys Černiauskas** |
| --- |
| Gimė | 1882 m. gruodžio 2 d.Rusija Bešoniai, Klovainių valsčius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1940 m. (~58 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Stasys Černiauskas** (1882 m. gruodžio 2 d. Bešoniai, Klovainių valsčius – po 1940 m.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš valstiečių šeimos; tėvai turėjo apie 22 ha žemės. Iki 1896 m. mokėsi tėvų namuose, vėliau pradžios liaudies mokykloje. Gyvendamas tėvų ūkyje buvo įsitraukęs į lietuviškos spaudos platinimo veiklą. 1904-1905 m. Rusijos – Japonijos karo dalyvis.

1910 m. grįžo į Lietuvą, vertėsi staliaus ir dailidės amatu. 1910-1918 m. dalyvavo įvairių lietuviškų draugijų ir organizacijų veikloje, buvo renkamas į savivaldos organus.

Kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, rinkimuose išrinktas nebuvo, bet K. Bizauskui atsisakius mandato, 1922 m. kovo 14 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

1922–1923 m. leido ir redagavo laikraštį „Tiesos žodis".

Literatūra
----------

* Černiauskas Stasys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 16.
* Bukaitė V. Černiauskas Stasys, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 126.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 520 psl.
**Leopoldas Šileikis** (lenk. *Leopold Sileikis*; 1911 m. kovo 17 d. Zarasų apsk. Imbrado vlsč. Ustronių km. (dabar kaimas išnykęs) – 1978 m. balandžio 8 d. Belsko Biala) – Lietuvos ir Lenkijos geodezininkas.

Biografija
----------

Gimė daugiavaikėje šeimoje, be Leopoldo joje augo dar dešimt vaikų. Jis 1930 m. baigė *Zarasų komercinę mokyklą*, toliau mokslą tęsė *Kėdainių aukštesniojoje kultūrtechnikos mokykloje*, kurioje įgijo kultūrtechniko (1933 m.) ir kultūrtechniko geodezininko (1934 m.) specialybes. Dirbdamas valstybinėje įmonėje sudarė keletą Zarasų krašto žemėlapių, atliko plento Kybartai–Kaunas kartografavi­mo darbus.

1935 m. Kauno karo mokykloje baigė aspirantų kursą, jam buvo suteiktas topografijos jaunesniojo leitenanto laipsnis. Tais pačiais metais pradėjo tarnauti Lietuvos kariuomenės štabo Karo topografijos skyriuje nuotraukų dalies būrio vadu. 1937 metais su Krašto apsaugos ministerijos stipendija pasiųstas į Graco *Aukštąją technikos mokyklą* studijuoti geodeziją. 1940 m. gruodžio mėnesį baigė studijas, tačiau į okupuotą Lietuvą nebegrįžo. 

Antrojo pasaulinio karo metais atsidūrė nacių okupuotoje Lenkijoje, dirbo *Othmarr Steffek geodezinių paslaugų biure* Bielske. Teko vykdyti įvairius geodezinius darbus: trianguliaciją, poligonometriją, tachimetriją ir kt. Pokaryje dirbo geodezininku Belsko-Biala apskrities žemės tarnyboje. 1948 metais perkeltas inspektoriumi į Katovicų vaivadijos Geodezijos valdybą, ten darbavosi iki 1976 m. Lygiagrečiai dirbo geodezininku įmonėje „Geoplan". Teko prisidėti koreguojant Lenkijos–Čekijoslovakijos tarpvalstybinę sieną, vykdyti vakarinių Lenkijos žemių matavimus bei kitus projektus. Priklausė *Lenkijos geodezininkų (matininkų) draugijai*.

Leopoldas Šileikis 1942 m. vedė lenkaitę Stefaniją Brodiak. 1943 m. jiems gimė dukra Danutė, o 1944 m. – sūnus Vytautas.

Įvertinimas
-----------

* *Polonia restituta* (Lenkijos atgimimo) kryžius
* Ordino „Už nuopelnus Lenkijai" Aukso kryžius
* Liaudies Lenkijos 30–mečio medalis

Šaltiniai
---------

* Šileikis Leopoldas 1911–1978
Koordinatės: 55°33′35.1″ š. pl. 22°57′8.35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.559750°š. pl. 22.9523194°r. ilg.﻿ / 55.559750; 22.9523194

|  Liolių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lioliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1853 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Liolių koplyčia** – medinė kapinių koplyčia, esanti Liolių miestelyje Kelmės rajone, apie 9 km į pietus nuo Kelmės, šalia kelio  **2115**  Lioliai–Maironiai . Kartu su Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia ir varpine sudaro ansamblį – architektūros paminklą.

Vidaus vaizdas (pro durų langelį)
Koplyčia pastatyta 1853 m. Į LR Kultūros paveldo registrą įrašyta 1997 m. (unik. kodas 23205).

Koplyčios atnaujinimas
----------------------

Kaip ir daugelis Lietuvos bažnyčių ir koplyčių, ji ne kartą buvo naikinta. Koplyčią buvo planuojama atnaujinti.

Pastatas buvo tvarkomas jau Atgimimo pradžioje, apie 1990 m. Tada atnaujintos grindys, aplopytas stogas, įrengtas altorius, kuriam Rūpintojėlio skulptūrą sukūrė tautodailininkas Anatolijus Akstinas. Jis kartu su Stanislovu Buziu atnaujino ir koplyčios altoriaus dekorą, o tuo metu į Lietuvą atvykęs išeivijos vyskupas Paulius Baltakis pašventino.

Koplyčia pastaraisiais metais jau buvo avarinės būklės. Dėl pamatų sėdimo pakrypusi į vieną šoną, kiauru stogu, supuvusiomis perdangomis – toks statinys kėlė grėsmę kapinių lankytojams. Koplyčia po 2 metus trukusio remonto atsivėrė 2015 m. balandžio 30 d. Tvarkymo darbų projektą paruošė arch. Aurimas Vengrys. Buvo sutvarkyta elektros instaliacija, įrengti žaibolaidžiai, priešgaisrinė ir apsaugos sistemos, restauruotos perdangos, stogas, naujai perdažyta. Atnaujintoje koplyčioje įrengta šarvojimo salė, kuria gali naudotis Liolių miestelio ir aplinkinių kaimų bendruomenės. Koplyčioje galima ne tik melstis, bet ir rengti bendruomenės susirinkimus.

Architektūra
------------

Koplyčios stilius istoristinis. Statinys stačiakampio plano, užsibaigia trisieniu. Pagrindinio fasado portikas keturių stulpų. Šie stulpai netekę cokolinės dalies bei viršutinės dalies, imituojančios kapitelį, išryškinimo. Ant stogo stūkso barokinių formų bokštelis, užsibaigiantis metaliniu ažūriniu kryžiumi. Dar vienas kryžius su lašo formos baze yra virš apsidės stogo. Trikampio formos frontono centre – trikampis langelis. Fasadų plokštumos suskaidytos didelių stačiakampių langų. Pagrindinio fasado centre yra stačiakampės vienvėrės, dvigubos durys su centre esančiu rombo formos langeliu.

Galerija
--------

* Nuo kapinių vartųNuo kapinių vartų
* Koplyčios profilisKoplyčios profilis
* Koplyčios remontas 2015 m. kovo mėn.Koplyčios remontas 2015 m. kovo mėn.
* Remontas vidujeRemontas viduje
* Iki remontoIki remonto
* 2013 m.2013 m.
* Atnaujintas smailės kryžiusAtnaujintas smailės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liolių kapinių koplyčia Kultūros paveldo registre
2. ↑  Kelmės krašte atgims dar viena koplyčia Archyvuota kopija 2014-01-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liolių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Luokavos kalnas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Luokavos kalnasLuokavos kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°22′21.9″ š. pl. 22°58′47.1″ r. ilg.﻿ / ﻿56.372750°š. pl. 22.979750°r. ilg.﻿ / 56.372750; 22.979750Koordinatės: 56°22′21.9″ š. pl. 22°58′47.1″ r. ilg.﻿ / ﻿56.372750°š. pl. 22.979750°r. ilg.﻿ / 56.372750; 22.979750 |

 |
| Vieta | Akmenės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 60 x 16-18 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkst. − II tūkst. pradžia |
| Žvalgytas | 1966 |
| Registro Nr. | A576P / 1824 / AR33 |

**Luokavos piliakalnis**, *Lokavos kalnas, Kerėžių piliakalnis* − (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A657KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR33) – piliakalnis Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Vėlaičių ir Kerėžių kaimų, Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnija, Lakavos miškas. Pasiekiamas keliu Ramučiai – Vegeriai per Vėlaičius. Kairėje prasidėjus miškui sukti į dešinę iškart už pirmojo kanalo einančiu lauko keliuku, važiuoti į rytus 1,35 km, miške už 0,55 km pravažiavus pirmą kvartalinę liniją keliukų išsišakojime laikytis dešinės. Piliakalnis yra antrame kvartale (miško 4 kvartalo pietinė dalis) – atvažiavus į nedidelę miško laukymę matyti priekyje kylančio kalno šlaitas.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis yra pelkėmis apjuostos aukštumos šiaurės rytiniame pakraštyje, aukščiausioje jos vietoje, nuo XIX a. pabaigos smarkiai apardytoje žvyrduobių. Išliko apie 60 m ilgio rytų−vakarų kryptimi ir 16­−18 m pločio aikštelės dalis (buvo apie 50 m pločio). Aikštelė buvo apjuosta iki 1,5 m aukščio pylimu, kurio 0,5 m aukščio, 5 m pločio dalis išliko jos šiaurės vakariniame krašte. Vakarinėje aikštelės pusėje būta ir antro pylimo. Aikštelėje ir šlaituose yra kultūrinis sluoksnis, kuriame rasta lipdytos keramikos. Vidutinio statumo piliakalnio šlaitai buvo iki 20 m aukščio. Jie natūraliai išlikę tik šiaurės vakarų pusėje, kitur nuardyti žvyrduobių. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai ir karjerų vietos apaugę pušimis. 

Rytinėje piliakalnio papėdėje, apie 1 ha plote buvo papėdės gyvenvietė. 70 m į vakarus nuo piliakalnio Kerėžių kaimo laukuose buvo XI a.−XIII a. senkapis (sunaikintas).

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1966 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Inčėnų piliakalnis 22 km |  |  |  |
| Griežės piliakalnis 48 km  Daubarių piliakalnis 34 km |  | Žagarės II piliakalnis 12 km  Žagarės piliakalnis 13 km |
| Gyvolių piliakalnis 32 km  Papilės piliakalnis 26 km | Rekčių piliakalnis 32 km  Romučių piliakalnis 35 km | Kalnelio piliakalnis 38 km  Luponių piliakalnis 42 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. p. 99­-100 (Nr. 396)

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 78.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p. 97

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| **Monika Garbačiauskaitė-Budrienė** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimimo vardas | Mo­ni­ka Gar­ba­čiaus­kai­tė |
| Gimė | 1977 m. spalio 31 d. (46 metai)Vilnius |
| Tautybė | Lietuvė |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Tėvas | Ričardas Garbačiauskas |
| Motina | Violeta Kvietkauskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Rytis Budrys (nuo 2010) |
|  |
| Veikla | Žiniasklaida |
| Organizacijos | LRT (2018-2028)DELFI (2000–2017) |
| Pareigos | Gen. direktorė, vyr. redaktorė, |
|  |
| Išsilavinimas | Žurnalistika (1999, B)Tarptautinė komunikacija (2001, M) |
| Alma mater | VU KF (2001) |

**Mo­ni­ka Gar­ba­čiaus­kai­tė-Bud­rie­nė** (g. 1977 m. spalio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1993–1995 m. rengė ir vedė laidas vaikams Vilniaus radijuje. 1996–1999 m. „Verslo žinių", 1997–1999 m. Laisvosios Europos radijo / Laisvės radijo žurnalistė. 2000–2017 m. DELFI vyriausioji redaktorė.

Nuo 2017 m. Tarptautinio spaudos instituto narė.

Nuo 2018 m. balandžio 4 d. LRT generalinė direktorė. 2023 m. spalio 3 d. perrinkta antrai kadencijai, kuri prasidėjo nuo 2023 m. spalio 17 d.

Nuo 2020 m. EBU vykdomosios valdybos narė. 2022 m. perrinkta.

Parašė mokslo, publicistikos straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Monika Garbačiauskaitė-Budrienė perrinkta LRT generaline direktore
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
*Apie piliakalnį Ukmergės rajone žr. Mateikiškių piliakalnis*.

| Naujaupio piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis su Pilionių koplyčia iš pietų |
| 

Naujaupio piliakalnisNaujaupio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°29′12″ š. pl. 23°47′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48667°š. pl. 23.79694°r. ilg.﻿ / 55.48667; 23.79694Koordinatės: 55°29′12″ š. pl. 23°47′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48667°š. pl. 23.79694°r. ilg.﻿ / 55.48667; 23.79694 |

 |
| Vieta | Kėdainių rajonas |
| Seniūnija | Dotnuvos seniūnija |
| Aukštis |  ? m |
| Plotas | 44x35 |
| Naudotas | I tūkst. - II tūkst. pradžia |
| Žvalgytas | 1995 |
| Registro Nr. | A352KP |

**Pilionių piliakalnis** (arba **Naujaupio piliakalnis**, ***Švedkapis***, ***Piliukas***) yra Kėdainių rajone, Dotnuvos seniūnijoje, šiauriniame Pilionių gyvenvietės pakraštyje, tarp Dotnuvėlės upės tvenkinio ir Jonavos-Šeduvos plento, prie Grioviuko upokšnio žiočių.

Aikštelė trikampė, driekiasi pietų – šiaurės kryptimi. Ilgis 44 m, plotis 35 m (šiaurinėje dalyje). Šiauriniame aikštelės krašte yra 35 m ilgio, 3 m aukščio, 14,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas 3 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Šiauriau, už griovio, įrengtas papilys, kurio aikštelė 17x27 m matmenų, iki 1 m aukštesniu viduriu. Jos šiaurinėje pusėje yra 11 m pločio, 2,5 m gylio griovys 5 m pločio dugnu, kuriuo dabar eina lauko keliukas. Šlaitai statūs, 5-­7 m aukščio.

Ant piliakalnio 1934 m. pastatyta mūrinė koplyčia, o papėdėje – medinis kryžius. Užlipti į koplyčią įrengti platūs laiptai. Tankiai apaugęs medžiais ir krūmais.

Pietinėje ir pietvakarinėje papėdės dalyje buvusi gyvenvietė. Piliakalnyje rasta gludintos, grublėtos ir lygios keramikos liekanų.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Pilionių koplyčia*.
Piliakalnis vadintas Švedkapiu arba Piliuko vardais. Pasakojama, kad šioje vietoje lietuviai sumušė švedus: dauguma jų žuvo arba buvo palaidoti piliakalnyje. Pasak padavimo, kalnas atsiradęs, kai švedai čia laidoję žuvusius karius, pildami ant jų žemes kepurėmis. Ilgus dešimtmečius istorikai tvirtino, kad Pilionių piliakalnis – tai garsieji Pilėnai, menantys lietuvių kovas su kryžiuočiais. Gražiausiai šį piliakalnį vadino Naujaupės dvaro savininkai Girštautai – Aukso kalneliu. XIX a. veikė rusų kapinaitės. Apie 1930–1934 m. Vladas Girštautas pastatydino ant šio kalnelio mūro koplyčią su laidojimo rūsiu. Čia kasmet būdavo švenčiami Šv. Elenos atlaidai (įtakos turėjęs fundatoriaus žmonos Elenos vardas).

* Pilakalnio papėdė su ženkluPilakalnio papėdė su ženklu
* Kryžius piliakalnio papėdėjeKryžius piliakalnio papėdėje
* Aukščiausioji dalisAukščiausioji dalis

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Naujaupio piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos piliakalniai
| Pagaršvio piliakalnis |
| --- |
| Pagaršvio piliakalnis |
| 

Pagaršvio piliakalnisPagaršvio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°39′56.4″ š. pl. 24°1′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.665667°š. pl. 24.03000°r. ilg.﻿ / 54.665667; 24.03000Koordinatės: 54°39′56.4″ š. pl. 24°1′48″ r. ilg.﻿ / ﻿54.665667°š. pl. 24.03000°r. ilg.﻿ / 54.665667; 24.03000 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Ašmintos seniūnija |
| Aukštis | 12-13 m |
| Plotas | 6x4 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1953 |
| Registro Nr. | AR819 / 22571, 22572, 5505 / A150KP |

**Pagaršvio (Pošvenčio) piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22572) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Pagaršvio, Ašmintos seniūnija. Pasiekiamas keliu Pociūnai – Ašminta Pagaršvyje pasukus į kairę pietų kryptimi ir pavažiavus 900 m.

Piliakalnio papėdėje stovinčioje lentoje įrašas byloja „Pošvenčio piliakalnis" (greta yra Pošvenčio kaimas, teka Ošvenčia).

Piliakalnis
-----------

Piliakalnio papėdėje
Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Nemuno kairiojo kranto slėnio pakraštyje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 6x4 m dydžio, ją žiedu juosia pylimas. Jis aukščiausias vakarų – šiaurės vakarų pusėje: 5 m aukščio, 14 m pločio, kitose pusėse – 1-1,5 m aukščio, 7 m pločio. Šlaitai statūs, 12-13 m aukščio.

Šiaurinis šlaitas ir pylimas apardyti duobių. Piliakalnis dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1953 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 35000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 5700 m².

Gyvenvietė
----------

Piliakalnio rytų – pietryčių papėdėje, 2 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta brūkšniuotos, lygios, grublėtos ir žiestos keramikos.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Sabalėnų piliakalnis 7 km | Vainatrakio piliakalnis 15 km | Pašventupio piliakalnis 5 km  Palapainės piliakalnis 12 km |  |
| Mačiūnų piliakalnis 6 km  Pačiudiškių piliakalnis 8 km |  | Pelekonių II piliakalnis 6 km  Pelekonių I piliakalnis 5,5 km  Paukščių piliakalnis 12 km |
| Žarijų II piliakalnis 2 km | Birštono piliakalnis 7 km | Paverknių piliakalnis 7 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 121 (Nr. 504)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.159
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.60
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 126-127.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pagaršvys
„Granma" maršrutas iš Tuspano uosto į Las Koloradas paplūdimį.
Jachta „Granma" jai skirtame memoriale Havanoje.
**„Granma"** – jachta, kuria 1956 m. 82 Kubos revoliucijos kovotojai, vadovaujami Fidelio Kastro, atplaukė iš Meksikos į Kubą, siekdami nuversti Fulchensijo Batistos režimą. 18 m ilgio uždara jachta su dyzeliniu varikliu buvo pastatyta 1943 m. ir skirta 12 įgulai. Anglų kalba *Granma* yra švelni žodžio „senelė" forma. Teigiama, kad jachta buvo taip pavadinta pirmojo jos savininko senelės garbei.

1956 m. spalio 10 d. jachtą už 50 000 Meksikos pesų (15 000 JAV dolerių) iš JAV bendrovės „Schuylkill Products Company, Inc." nupirko Meksikos pilietis (manoma, Meksiko prekeivis ginklais Antonio del Conde pravarde „Draugas".), atstovaujantis Fideliui Castro. Lėšas jachtai pirkti Floridoje parūpino buvęs Kubos prezidentas Karlosas Prijo Sokarasas.

1956 m. lapkričio 25 d. jachta su revoliucionieriais, jų ginklais ir atsargomis išplaukė iš Tuspano uosto Meksikos Verakruso valstijos. Gruodžio 2 d. kovotojai išsilaipino Kubos Las Koloradas paplūdimyje, Nikero savivaldybėje (dabar Granmos provincija).

Netrukus po to, kai 1959 m. sausio 1 d. revoliucinės pajėgos nuvertė F. Batistos režimą, jachta buvo atplukdyta į Havanos įlanką. Nuo 1976 m. jachta eksponuojama stikliniame „Granmos" memorialo pastate prie Revoliucijos muziejaus Havanoje. Dalis Orientės provincijos, kur išsilaipino jachtos įgula, laivo garbei buvo pavadinta Granmos provincija. 1986 m. buvo įkurtas „Granmos" prisišvartavimo nacionalinis parkas, kuris dėl išskirtinio gamtos grožio bei svarbių geologinių darinių 1999 m. buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Jachtos garbei pavadintas Kubos Centrinio Komiteto laikraštis „Granma".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fifty years on, Mexico town recalls young Castro. Yahoo news. Tikrinta 2011-11-26.
2. ↑  Roots of Cuban Revolution lie in the east. Vanessa Arrington, Associated Press, 2006 m. liepa. Tikrinta 2011-11-26.
3. ↑  Fifty years on, Mexico town recalls young Castro. Yahoo news. Tikrinta 2011-11-26.
4. ↑  Thomas, Hugh. „Cuba: The Pursuit of Freedom". 584–545 p.

Nuorodos
--------

* „Granma" Voyage Began Revolutionary War. „The Miltant", 1996 m. balandžio 1 d. Tikrinta 2011-11-26.
* Speech by the President of the Republic of Cuba, Fidel Castro Ruz, at the ceremony commemorating the 45th anniversary of the landing of the Granma expedition and the birth of the Revolutionary Armed Forces, in Antonio Maceo Square, Santiago de Cuba, December 2, 2001. Tikrinta 2011-11-26.
* J.A. Sierra. Landing of the „Granma" Archyvuota kopija 2013-11-16 iš Archive.is projekto. historyofcuba.com. Tikrinta 2011-11-26.
* Che Describes his Departure to Cuba from Mexico. Tikrinta 2011-11-26.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kubos revoliucija
* Liepos 26-osios judėjimas
*Kitos reikšmės – Spaktyva (reikšmės).*
„Spaktyva" 1927 m.
**Spaktyva** – satyros ir humoro žurnalas, leistas 1924–1934 m. Kaune.

Istorija
--------

Ėjo 1926 m. ir 1929 m. kartą per mėnesį, 1927 m. dukart per mėnesį, kitais metais – nereguliariai. Leido Pranas Vytautas Būdvytis. Spausdino Raidės spaustuvė, Š. Levi spaustuvė Kaune. Leido priedus *„Baisi telegrama", „Linksmas spaktyvos kalendorius", „Spaktyvos balsas"*. Išėjo 81 numeris.

Žurnalas ėjo ir kitomis antraštėmis:

* *Pavasario spaktyva* – 1924 m. kovo 28 d.;
* *Spaktyva ir motoras* – 1927 m. Nr. 11/12;
* *Sielos ir kūno maudymo spaktyva* – 1927 m. Nr. 13/14;
* *Sportiška spaktyva* – 1927 m. Nr. 15/16;
* *Amnestinė spaktyva* – 1928 m. Nr. 9/10;
* *Atostoginė spaktyva* – 1928 m. Nr. 11 ir kt.

Bendradarbiavo Liūnė Janušytė, Teofilis Tilvytis ir kt. dailininkai Balys Buračas, Bronius Murinas, Liudas Truikys ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Bronius Balčiūnas – 1924 m.
* Pranas Vytautas Būdvytis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 458 psl.
| Juodlė |
| --- |
|  |
| Vieta | Kelmės raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,336 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,54 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Juodlė

  |
| **Koordinatės** |  55°48′49.28″ š. pl. 22°55′31.82″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8136889°š. pl. 22.9255056°r. ilg.﻿ / 55.8136889; 22.9255056Koordinatės: 55°48′49.28″ š. pl. 22°55′31.82″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8136889°š. pl. 22.9255056°r. ilg.﻿ / 55.8136889; 22.9255056 |

**Juodlė** – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajone, apie 2 km į rytus nuo Šaukėnų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,9 km, plotis – iki 0,6 km. Altitudė 113,7 m. Yra keletas smulkių pelkėtų salelių. Rytinis krantas žemas, užpelkėjęs, kiti krantai daugiausia aukšti. Vakaruose išteka upelis į Ilgos upę (Ventos upės baseinas). Aplinkui stūkso Juodlės miškas. Prie ežero įsikūręs Juodlės kaimas.

Juodlės pažintinis takas, skirtas supažindinti lankytojus su parko Ilgos kraštovaizdžio draustinio gamtos vertybėmis. 4,5 km ilgio take aplink Juodlės ežerą įrengta 12 stotelių su stendais, paukščių stebėjimo bokšteliai, medinis takas per pelkę, apžvalgos aikštelės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
Sąsiaurio šiaurinė dalis - uosto vartai
Tarptautinė jūrų perkėla
Kiaulės nugaros sala
**Klaipėdos sąsiauris** – sąsiauris tarp Klaipėdos uosto ir Kuršių nerijos, jungia Kuršių marias su Baltijos jūra.

Sąsiauris
---------

Klaipėdos sąsiaurio ilgis 10 km, plotis 0,36–1,20 km, didžiausias gylis 14,5 m. Šiaurėje Klaipėdos sąsiaurio riba yra uosto vartai, pietuose – Kiaulės Nugaros sala, kuri skaido sąsiaurį į 2 protakas: rytų ir vakarų. Dažnai Klaipėdos sąsiauris priskiriamas prie Kuršių marių, nors jo morfologija ir hidrologinis režimas nuo marių skiriasi. 

Klaipėdos sąsiauris – technologiškai pakeista akvatorija, kurios rytinėje dalyje yra pusiau uždari Klaipėdos jūrų uosto baseinai, krantinės ir pirsai, vakariniame krante – Kuršių nerijos krantinė.

Istorija
--------

Iki uosto molų statybos Klaipėdos sąsiaurio natūralus gylis buvo 4–8 m. 1853 m. pradėta gilinti laivakelį. Sąsiaurio šiaurinė dalis nuo uosto vartų iki Dangės žiočių pagilinta iki 13,0–14,5 m (1956 m. jos gylis buvo 8 m), tarp Dangės žiočių ir Kiaulės Nugaros – iki 10–12 m (buvo 5–9 m), pietinės dalies Malkų įlanka – iki 10 m. Tarptautinės jūrų perkėlos akvatorijoje palaikomas 9–10 m gylis (buvo 2–6 m).

Hidrologija
-----------

Klaipėdos sąsiaurio rytinės protakos gylis 3–5 m, vakarinės protakos 8–9 m. Per sąsiaurį vyksta vandens apykaita tarp Kuršių marių ir Baltijos jūros. Gėlo marių vandens didžiausias kiekis plūsta į Baltijos jūrą pavasarį ir vasaros pradžioje, o druskingas jūros vanduo į marias – per stiprius patvankinius štormus, dažniausiai rudenį ir žiemą, arba labai sumažėjus upių nuotėkiui į Kuršių marias. Sąsiauryje beveik nesusidaro ištisinė ledo danga, kai kada žiemą užšąla tik pietinė dalis ir įlankos. Pučiant stipriems vėjams sąsiaurio vandens lygis pakyla (1967 m. rudenį pakilo 1,85 m). 

Per sąsiaurį iš marių į jūrą teka srovė, vidutinis greitis 0,3 m/s, per stiprius štormus greitis iki 1,5 m/s, kartais ir daugiau. Dažnai susidaro dvisluoksnė vandens masių cirkuliacija. 

Į sąsiaurį įteka Dangė ir Smeltalė.

Geologija
---------

Dugno nuosėdų sluoksnio paviršiuje (iki 10 cm) vyrauja smulkus smėlis ir įvairus dumblas. Šiaurinėje dalyje, ties uosto vartais, ir rytinėje bei vakarinėje pratakoje vyrauja smulkus smėlis, vidurinėje ir pietinėje dalyje, t. p. pusiau uždarose uosto akvatorijose – stambaus ir smulkaus aleurito dumblas. Dėl technogeninių darbų, uosto akvatorijos tvarkymo, kasybos, dugno valymo daugelyje vietų dugno paviršiuje atsidengia moreninis priemolis ir priesmėlis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Modestas Kuzavinis. *Klaipėdos sąsiauris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 222 psl.
| **Stepas Žukas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. spalio 18 d.Dubeliai, Aluntos valsčius, Utenos apskritis |
| Mirė | 1946 m. gegužės 6 d. (41 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | dailininkas grafikas, karikatūristas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Kauno meno mokykla |

Antkapinis paminklas 
**Stepas Žukas** (1904 m. spalio 18 d. Dubeliai, Aluntos valsčius, Utenos apskritis – 1946 m. gegužės 6 d. Kaunas) – Lietuvos dailininkas grafikas, karikatūristas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Per Pirmąjį pasaulinį karą buvo Rusijoje. 1923 m. grįžo į Lietuvą. 1929 m. baigė Kauno meno mokyklos tapybos skyrių. Lankė M. Dobužinskio studiją.

Nuo 1930 m. dirbo Valstybės teatre. Palaikė ryšius su Lietuvos komunistų partija. Buvo vienas iš pogrindinės „Šluotos" organizatorių ir bendradarbių, 1940–1941 m. – redaktorius. Karikatūras spausdino „Aitvaras", „Yla", „Vėpla", „Kuntaplis", „Lietuvos žinios" ir kiti leidiniai.

1940–1942 m. LTSR dailininkų sąjungos pirmininkas. 1944–1946 m. dėstė Kauno taikomosios ir dekoratyviosios dailės institute (1959–1989 m. Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikumas). Yra sukūręs estampų, knygų viršelių ir iliustracijų, tapybos ir scenografijos darbų.

Bibliografija
-------------

* Veidai ir kaukės, karikatūrų rinkinys, 1939 m.
* Stepas Žukas, 1968 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 36568 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 587 psl.
| Papalazdijų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Papalazdijų piliakalnisPapalazdijų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°12′33.4″ š. pl. 23°30′22.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.209278°š. pl. 23.506222°r. ilg.﻿ / 54.209278; 23.506222Koordinatės: 54°12′33.4″ š. pl. 23°30′22.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.209278°š. pl. 23.506222°r. ilg.﻿ / 54.209278; 23.506222 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Lazdijų seniūnija |
| Aukštis | 9­-12 m |
| Plotas | 15x11 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - XIII a. |
| Žvalgytas | 1954 m. ir 1962 |
| Registro Nr. | AR581 / 22933, 22934, 5299 / A183KP |

**Papalazdijų piliakalnis su gyvenviete**, *Katkuškės, Lazdijai, Palazdijai* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22934) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, Papalazdijų kaime, Lazdijų seniūnija. Pasiekiamas plentu Lazdijai – Miškiniai pavažiavus 1,1 km, pasukus į dešinę vakarų kryptimi link Baltajo ežero vedančiu lauko keliuku 150 m, ties jo įvažiavimu į mišką paėjus vos pastebimu miško keliuku 150 m. į dešinę šiaurės vakarų kryptimi.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Baltajo ežero šiaurės rytiniame krante esančios kalvos šiaurinėje dalyje. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 15x11 m dydžio, apjuosta pylimu, kuris pietiniame krašte yra 2,5 m aukščio, 14 m pločio, kitose pusėse - 1-­1,5 m aukščio, 4,5 m pločio. Pietinėje pusėje pylimas pereina į 9 m aukščio šlaitą, kurio papėdėje iškastas 20 m pločio, 2 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 9­-12 m aukščio.

Piliakalnio šiaurės vakarų kampą suardė 1941 m. pradėto statyti Molotovo linijos dzoto duobė. Piliakalnis apaugęs pušimis.

Rytinėje papėdėje, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Tyrimai
-------

1954 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 27000 m². 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Buniškių piliakalnis 6 km | Verstaminų III piliakalnis 9 km | Giraitės piliakalnis 9 km |  |
| Ūdininkų piliakalnis 5,5 km |  | Kuklių piliakalnis 4 km |
|  | Paseinelių piliakalnis 19 km | Šlavantų piliakalnis 10 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 124­-125 (Nr. 520)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.142
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 78­-79.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Papalazdijai
Koordinatės: 55°50′8.04″ š. pl. 21°4′3.49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8355667°š. pl. 21.0676361°r. ilg.﻿ / 55.8355667; 21.0676361


| Plocis (Plazė) |
| --- |
| Vieta | Klaipėdos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,061 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,06 km |

**Plocis** arba **Plazė** – ežeras vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, apie 8 km į vakarus nuo Kretingalės, 0,4 km į rytus nuo Baltijos jūros. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,44 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 7,3 m. Ežeras nenutekantis, liekaninės kilmės. Krantai žemi, vakarinis ir pietinis užpelkėję. Šiaurinė ir pietinė pakrantės apaugę pelkėtu mišku.

Ežeras patenka į Plazės gamtinį rezervatą. Prie ežero draudžiama lankytis, tik pakrantėje įrengtas paukščių stebėjimo namelis. Seniau iki ežero buvo galima patekti tik pėsčiomis arba dviračiu asfaltuotu taku, jungiančiu Karklę ir Nemirsetą. Vėliau prie pat rytinio ežero kranto iškilo abejotino teisėtumo sodyba, jos savininkams leistas automobilių eismas taku.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Plazės ežerėlis nuo šiol bus vadinamas Plocio ežerėliu, *Vakarų ekspresas*. 2013 m. kovo 7 d.
3. ↑  Ar galima žvejoti Plazės ežere?
4. ↑  Į draustinius veržiasi buldozeriu?
5. ↑  Įžūliems ribų nėra – namus statosi kur panorėję, *Vakarų ekspresas*. 2018 m. sausio 5 d.
| Žemės reformos Lietuvoje |
| --- |
|  |
| Valakų reforma |
| Baudžiavos panaikinimo reforma |
| Stolypino reforma |
| 1918–1919 m. žemės reforma |
| 1919–1939 m. žemės reforma |
| 1940–1941 m. žemės reforma |
| 1944–1948 m. žemės reforma |
| 1991 m. žemės reforma |
| Ž • A • R |

**Stolypino reforma** – XX a. pradžioje Rusijos imperijoje įvykdyta žemės reforma, kuria keista valstiečių skirtinė žemėtvarka. Inicijavo Rusijos ministras pirmininkas Piotras Stolypinas. Oficialiai pradėta 1906 m. lapkričio 22 d. išleidus Rusijos imperatoriaus Nikolajaus II įsaką, reformą įtvirtino Valstybės Dūmos 1910 m. birželio 11 d. išleistas įsakymas, o reforma vykdyta iki pat 1917 m. liepos 11 d. kai Laikinoji vyriausybė reformą sustabdė.

Reformos tikslai
----------------

Pagrindiniu Stolypino žemės reformos tikslu buvo siekis pakeisti tuo metu Rusijoje dominavusią bendruomeninės žemės valdymo formą valstiečiams priskiriant žemę, kuri tapdavo jo asmenine nuosavybe. Taip pat reforma siekta sukurti efektyviau funkcionuojantį žemės ūkį; skatinti valstiečius, pasinaudojant Valstiečių banko kreditais, išpirkti žemės sklypus iš dvarininkų; suformuoti didelį vidutinių žemės savininkų visuomenės sluoksnį. Reforma buvo vykdoma 47 europinės Rusijos dalies gubernijose. Ją vykdė apskričių žemėtvarkos komisijos. Reforma nepalietė kazokų žemėvaldos. Stolypino reformos metu valstiečiai skatinti iš centrinių gubernijų keltis į Sibirą, Vidurinę Aziją, suteikiant jiems naujose vietose žemės sklypus, pinigines išmokas ir keliems metams atleidžiant nuo mokesčių.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje reforma vykdyta 1907–1914 m. jos metu įteisinti anksčiau neteisėtai pradėti kaimų skirstymai į vienkiemius, naikinta Valakų reforma nustatyta žemėtvarka – rėžiai, tarpurėžiai, laukų išmėtymas. Reformos metu vienkiemiais išskirstyta 1713 kaimų Kauno gubernijoje bei 717 kaimų Vilniaus gubernijoje, daugiausiai kaimų skirstyta prie Latvijos, taip pat Švenčionių apskrities vakaruose, į šiaurės rytus nuo Alytaus.

Reforma sudarė palankesnes sąlygas valstiečių socialinei diferenciacijai, savarankiškam ūkininkavimui, taip pat naujų žemės ūkio kultūrų auginimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Tyla. Stolypino reforma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 555-556 psl.
**Akcinė bendrovė** **Klaipėdos vanduo** – vandens gavybos, valymo ir tiekimo bendrovė Klaipėdoje.

Veikla
------

Eksploatuoja ir aptarnauja 5 vandenvietes (4 Klaipėdoje ir 1 Gargžduose), 23 vandens gręžinius, 21 nuotekų perpumpavimo stotį, vandentiekio (383 km), kanalizacijos (371 km), lietaus nuotekų (310 km) tinklus Klaipėdoje ir Gargžduose, nuotekų biologinio valymo stotį Dumpiuose (Dovilų seniūnija). 

94,2% akcinės bendrovės akcijų priklauso Klaipėdos miesto savivaldybės tarybai, 4,6% – Klaipėdos rajono savivaldybės tarybai, 1,2% – Neringos savivaldybės tarybai (2006]] m.). 

2005 m. patiekė vartotojams 9,6 mln. m³ vandens ir apvalė 18,9 mln. m³ nuotekų. 415 darbuotojų (2006 m.).

2009 m. bendrovė patiekia vartotojams apie 11 mln. kub. metrų vandens. 2009 m. pabaigoje bendrovė aptarnavo 82 755 abonentus. 2009 m. pabaigoje bendrovėje buvo 386 darbo vietos, iš kurių 160 specialistų ir 226 darbininkų.

Istorija
--------

1898 m. pradėtas gręžti pirmasis Klaipėdoje giluminis vandens gręžinys (277,85 m gylio). 1902 m. pradėjo veikti Klaipėdos vandentiekis, 1926 m. jo ilgis buvo 41 kilometras. 1933 m. veikė 30,5 km kanalizacijos ir 7,5 km lietaus nuotekų linijų. Nacių okupacijos metais buvo sugadinti siurbliai, išardyti kai kurie įrenginiai. 1945 m. įkurta Vandentiekio kontora, pavaldi Klaipėdos vykdomojo komiteto Komunalinio ūkio skyriui. 1946 m. patiekta 2 mln. m³ vandens. 

1951 m. įkurtas Vandentiekio ir kanalizacijos trestas. 1963 m. pradėjo veikti antroji, 1966 m. – trečioji vandenvietė. 1969 m. vandentiekio tinklų ilgis buvo 119 km, kanalizacijos – 90 kilometrų. 1973 m. įkurta Klaipėdos teritorinė vandentiekio ir kanalizacijos valdyba, 1991 m. – Klaipėdos valstybinė vandens tiekimo įmonė, 1995 m. pertvarkyta į specialiosios paskirties akcinę bendrovę „Klaipėdos vanduo", 2003 m. tapo akcine bendrove.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klaipėdos vanduo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 224 psl.
| Paraudinės dvaras |
| --- |
| Vieta | Paraudinė, Molėtų rajonas |
| Įkurtas | XIX a. I pusė |
| Savininkas | privati nuosavybė |

**Paraudinės dvaras** – dvaras, esantis Molėtų rajone, Balninkų seniūnijoje, Paraudinėje.

Iki šių dienų išliko dvaro sodybos fragmentai: medinis ponų namas su mezoninu ir atviru prieangiu, ledainė. Parke auga reti medžiai: raudonasis klevas, sibirinis kėnis, graikinis riešutmedis.

Istorija
--------

Dvaras pradėjo kurtis XIX a. pirmoje pusėje. Jam priklausė 200 ha žemės, parkas užėmė 4 ha. 1911 m. dvaro valdytoju tapo Juozas Narkevičius. Vykdant žemės reformą, 1934 m. rugpjūčio 6 d. Žemės reformos valdyba iš Juozo Narkevičiaus perėmė ir išdalino aplinkiniams valstiečiams 32,78 ha Paraudinės dvaro dalį, buvusią prie Šunakojų kaimo, J. Narkevičiui palikta 150 ha žemės Svirnų kaime.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. Sudarytoja Ingrida Semaškaitė. // Vilnius, „Algimantas", 2010. 294 psl.
2. 1 2 3 4  *Tūkstantis Molėtų krašto istorijos faktų*. Molėtų krašto muziejus. Suarchyvuota 2013-04-14.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Plotas** – matas, nusakantis tam tikro erdvės regiono dydį. Objekto paviršiaus plotas lygus visų išorinių šonų plotų sumai. Tobulai uždaros dvimatės kreivės (t. y. apskritimo) plotas skaičiuojamas naudojant apskritimo ilgio integralą. Taigi, kadangi ilgis yra 2πr, plotas sumažintas kartų 
πr².

Istorija
--------

Idėja, kad plotas yra matas, nurodantis regiono, įsprausto į geometrinę figūrą, dydį, kilo iš Senovės Egipte vykstančio kasmetinio ir laukus užliejančio Nilo potvynio. Iškilo poreikis apskaičiuoti kiekvieno žemės ūkio paskirties sklypo plotą, kad būtų atkurtos jo ribos. Remiantis Herodotu, egiptiečiai norėdami tai išspręsti išrado geometriją.

Matavimo vienetai
-----------------

Palyginimas
SI sistemoje (kuri naudojama žemyninėje Europos dalyje, Kanadoje ir kitur) naudojami:

* kvadratinis metras (m²)
* aras – 100 m²
* hektaras – 100 arų arba 10 000 m²
* kvadratinis kilometras (km²) – 1 000 000 m²

Senojoje Britų sistemoje (naudojama Britų salose, JAV, Australijoje, …) naudojama:

* kvadratinė pėda
* kvadratinis jardas
* akras – 43,560 kvadratinės pėdos arba 4046,8564224 m²
* kvadratinė mylia – 640 akrų arba 2,5899881103 km².

Figūrų plotai
-------------

Geometrijoje plotas nusako figūros dydį Euklido erdvėje ar paviršiuje. 

Kai kurios dvimačių kūnų ploto (S) nustatymo formulės:

* Kvadratas arba stačiakampis, kurio kraštinės ilgis a, o plotis b: ***S = a · b*** , kvadrato atveju *a* = *b*.
* Skritulys: ***S = π · r2***, čia *r* - apskritimo spindulys.
* Trikampis: ***S = a · h / 2***, čia a - pagrindo ilgis, o h - aukštis. Trikampio plotus galima apskaičiuoti naudojant Herono formulę: {\displaystyle {\sqrt {p(p-a)(p-b)(p-c)}}}, kur *a*, *b* ir *c* - kraštinių ilgiai, o *p* = (*a* + *b* + *c*)/2 - pusė trikampio perimetro.

Kai kurių trimačių kūnų paviršiaus plotų skaičiavimo formulės:

* Rutulys: ***S = 4·π·r2***, čia *r* - sferos spindulys.
* Cilindras: ***S = 2 · π · r · (h + r)***, čia *r* - cilindro pagrindo spindulys, *h* - jo aukštis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Heródoto *Historias*, Libro II.

Nuorodos
--------

Vikižodynas
| Seirijis |
| --- |
| Seirijis nuo šiaurės vakarinio krantoSeirijis nuo šiaurės vakarinio krantoSeirijis nuo šiaurės vakarinio kranto |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 5,108 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,67 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,95 m |
| Didžiausias gylis | 19,2 m |
| Įteka | Sagavas, 11 bevardžių upelių |
| Išteka | Seira |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Seirijis

  |
| **Koordinatės** |  54°11′50″ š. pl. 23°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.19722°š. pl. 23.83333°r. ilg.﻿ / 54.19722; 23.83333Koordinatės: 54°11′50″ š. pl. 23°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.19722°š. pl. 23.83333°r. ilg.﻿ / 54.19722; 23.83333 |
|  |
|  Vikiteka | Seirijis |

**Seirijis** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 2 km į pietus nuo Seirijų. Šalia ežero šiaurrytinio kranto nutiestas kelias  **180**  Druskininkai–Leipalingis–Seirijai . Ežero forma ovali: ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,02 km, plotis 2,85 km. Altitudė 120,9 m. Gylis siekia 19,2 m. Ežero dubuo susidarė išgulėjus ledo luitui. Būdingi žemi, pelkėti krantai, apaugę alksnių ir beržų krūmynais. Atabradas platus, sudarytas iš smėlio, žvyro, apaugęs nendrėmis, meldais, plūdėmis, maurabragiais. Dugną dengia karbonatingas ir sapropelingas dumblas.

Iš rytų prieina Cijūniškės miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Šiaurėje iš Sagavo ežero atiteka Sagavo upelis (Seiros aukštupys), pietuose išteka Seira (Baltosios Ančios intakas).

Serijo ežere sugaunamos žuvys: raudės, lydekos, lynai, ešeriai, kuojos, karšiai, seliavos, plakiai, aukšlės, dyglės, pūgžliai.

Prie ežero įsikūrę Paserninkų, Oktos, Bukaučių ir Baraučiškės kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis *Seirìjis* galimai susijęs su lėtumo reikšme (plg. latv. *seiris* „neveiklus žmogus", taip pat plg. isl. *seinn* „lėtas, vėlus"). Kitas variantas yra kilmė iš šaknies *\*sei-*, kuri susijusi su tėkme. Lenkiškoje literatūroje vadintas ***Paserninkų ežeru***.

* Seirijo ežeras nuo šiaurinio (Oktos) krantoSeirijo ežeras nuo šiaurinio (Oktos) kranto
* Rytinis ežero krantas 2010 m. (dar neužstatytas)Rytinis ežero krantas 2010 m. (dar neužstatytas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Seirijis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 645
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 294
3. ↑  *Paserniki*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VII (Netrebka — Perepiat). Warszawa, 1886, 881 psl. **(**lenk.**)**
| Kaviškis |
| --- |
| Ežero pakrantėEžero pakrantėEžero pakrantė |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,79 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,03 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,2 m |
| Didžiausias gylis | 11,8 m |
| Įteka | K-1 |
| Išteka | Kaviškė (V-1) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kaviškis

  |
| **Koordinatės** |  54°0′20.34″ š. pl. 23°34′44.32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0056500°š. pl. 23.5789778°r. ilg.﻿ / 54.0056500; 23.5789778Koordinatės: 54°0′20.34″ š. pl. 23°34′44.32″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0056500°š. pl. 23.5789778°r. ilg.﻿ / 54.0056500; 23.5789778 |

**Kaviškis** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 4 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 2 km, plotis iki 0,54 km. Altitudė 111,2 m. Gylis siekia 11,8 m.

Šiauriniai ir pietrytiniai ežero krantai statūs, pakrantės apaugusios miškais (Ivoškų miškas), rytinėje yra laukai, vakariniai krantai pelkėti.
Atabradas siauras, smėlingas, ežero dugną dengia dumblas, durpės, gėlavandenė klintis.

Į šiaurę nuo ežero telkšo Veisiejo, Niedaus, Ilgio į vakarus – Juodojo Kauknorio ir Kauknorėlio ežerai. Šiaurės rytuose iš Kaviškio išteka Niedos intakas Kaviškė.

Ežere veisiasi kuojos, karšiai, karosai, lynai, raudės, aukšlės, lydekos ir ešeriai.

Vakarinėje pakrantėje – Ivoškų gyvenvietė, rytinėje – Kalvių kaimas.

Vandenvardis *Kãviškis* neaiškios kilmės, galbūt perdarytas iš \**Kalviškis* (plg. šalia kaimas *Kalviai*).

Nuorodos
--------

* *Kawiszki*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. III (Haag — Kępy). Warszawa, 1882, 917 psl. **(**lenk.**)**

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kaviškis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 272
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 150
Koordinatės: 54°5′44″ š. pl. 23°30′41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.09556°š. pl. 23.51139°r. ilg.﻿ / 54.09556; 23.51139

| Balandis |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva ir Seinų valsčius, Lenkija |
| Plotas | 0,59 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,62 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Z-2 |

**Balandis** (lenk. *Waleniezo* arba lenk. *Bałędź*) – ežeras, perkirstas Lietuvos-Lenkijos valstybinės sienos. ~ 28 ha ežero tyvuliuoja pietvakarių Lietuvoje: Lazdijų rajone, apie 12 km į vakarus nuo Veisiejų. Lenkijos ~ 31 ha ežero priklauso Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Seinų valsčiui. Ežero forma keturkampė. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,2 km, plotis iki 0,94 km. Altitudė 125,4 m. Šiaurinis ir vakarinis krantai lėkšti, apaugę Kalėdiškių mišku, rytinis krantas aukštas. Šiaurės rytuose išteka Z-2 upelis link Zapsės upės. Ežeras priskiriamas Baltosios Ančios baseinui. Lietuvos pusės apyežerė neapgyventa. Prie ežero Lenkijoje įsikūręs Podlaski kaimas, veikia kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Justinas Tamošaitis. *Balandis (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 168

Nuorodos
--------

* Ežeras žemėlapyje
* Vaizdas iš palydovo
| Veisiejis |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Lazdijų rajonas) |
| Plotas | 0,463 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,36 km |
| Įteka | Vernijo upelis, 2 bevardžiai upeliai |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Veisiejis

  |
| **Koordinatės** |  54°06′23″ š. pl. 23°41′51″ r. ilg.﻿ / ﻿54.10639°š. pl. 23.69750°r. ilg.﻿ / 54.10639; 23.69750Koordinatės: 54°06′23″ š. pl. 23°41′51″ r. ilg.﻿ / ﻿54.10639°š. pl. 23.69750°r. ilg.﻿ / 54.10639; 23.69750 |

**Veisiejis** arba **Naudoris** – ežeras Lietuvoje, Lazdijų rajone, Veisiejų miesto šiauriniame pakraštyje. Ežeras netaisyklingo trikampio formos su nutįsusiomis į pietvakarius ir pietus 2 įlankomis. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,06 km, plotis – iki 1,06 km. Altitudė 112,1 m. Krantai aukšti, šiaurėje apaugę mišku.

Šiaurėje įteka Vernijo upelis iš Vernijo ežero. Pietuose ežeras jungiasi 55 m protaka su Ančios ežeru, eina kelias  **134**  Leipalingis–Lazdijai–Kalvarija . Anksčiau Veisiejo ežeras buvo laikomas Ančios ežero šiaurine dalimi.

Šaltiniai
---------

1. ↑
*Kitos reikšmės – Samanis.*
Koordinatės: 54°6′14″ š. pl. 23°45′18″ r. ilg.﻿ / ﻿54.10389°š. pl. 23.75500°r. ilg.﻿ / 54.10389; 23.75500

| Samanis |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,216 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,69 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Samanis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 3,5 km į rytus nuo Veisiejų. Ežeras netaisyklingo pavidalo, daug įlankų. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,8 km, plotis iki 0,62 km. Altitudė 121,2 m. Būdingi aukšti krantai, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai.

Šiaurės rytuose upeliu jungiasi su Ilgio ežeru (Baltosios Ančios baseinas).

Aplink Samanį įsikūrę Paterų ir Šadžiūnų kaimai, netoli pietinio kranto eina kelias  **134**  Leipalingis–Lazdijai–Kalvarija . Veikia 3 kaimo turizmo sodybos.

Vandenvardis kilęs nuo žodžio *samanos*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Samanis (Lazdijų r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 618
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 289