recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Franko provansalų kalba(*Franco-Provençal*, *patouès*) |
| Kalbama | Italija, Šveicarija, Prancūzija |
| Kalbančiųjų skaičius | Gimtoji 113 400 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | Potencialiai nykstanti kalba: Italija nykstanti kalba: Šveicarija, Prancūzija |
| Kilmė | indoeuropiečių italikų  romanų   Vakarų
    Galų romanų
     Oïl 
      Franko provansalų |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | saugoma statuto Aostos slėnio autonominiame regione |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | roa |
| ISO 639-3 | frp |

**Frankoprovansalų tarmė** arba **Arpitanų tarmė** (*patouès, arpitano, patoa*; pranc. *francoprovençal*) – romanų kalba, turinti keletą atskirų tarmių, sudarančių kalbinį porūšį, besiskiriantį nuo prancūzų ir oksitanų kalbų. Terminą XIX a. sukūrė G. I. Askolis: kalba turi prancūzų ir provansiečių kalbų bruožų, tačiau nė vienai jų nepriklauso. Tačiau šis terminas kelia šiokį tokį nepasitenkinimą ir vis labiau populiarėja neologizmas „arpitanas".

Mūsų dienomis didžioji dalis frankoprovansalų tarmės vartotojų gyvena Aostos slėnio autonominiame regione Italijoje. Kalba taip pat vartojama Turino provincijos Alpių slėniuose, dviejuose atskirtuose Fodžijos provincijos miesteliuose ir Šveicarijos Romandijos regiono kaimo vietovėse. Prancūzijoje ji turi regioninės kalbos statusą ir yra viena iš didžiųjų Prancūzijos romanų kalbų, nors ir nėra plačiai vartojama. Tačiau šiuo metu Prancūzijoje pastebimas atgimstantis susidomėjimas regioninėmis kalbomis. Organizacijos bando išsaugoti jas per kultūrinius renginius, švietimą, akademinius tyrinėjimus ir spaudą.

Kalbos vartotojų skaičius sparčiai krenta. Pasak UNESCO (1995 m.), frankoprovansalų tarmė yra „potencialiai nykstanti kalba Italijoje" bei „nykstanti kalba" Šveicarijoje ir Prancūzijoje.

Nuorodos
--------

* frp Duomenys apie kodu „frp" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Frankoprovansalų tarmė***

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RItalikų ir romanų kalbos |
| --- |
|  |
| *Italikų* | 
 *faliskų*  **·**  *lotynų*  **·**  *oskų*  **·**  *umbrų* |  |
|  |
| Rytų romanų kalbos | 
arumunų · istrorumunų · meglenorumunų · rumunų |
|  |
| Italų–romanų kalbos | 
*dalmatų* · italų · istroromanų · korsikiečių · ligūrų (monegaskų) · lombardų · neapoliečių · sardinų · siciliečių · venetų |
|  |
| Galų–romanų kalbos | 
Frankoprovansalų · friulų · gaskonų · katalonų · ladynų · oksitanų · prancūzų (normandų · pikardų · valonų) · *retų*? · romanšių |
|  |
| Iberų–romanų kalbos | 
astūrų · galisų · ispanų (kastiliečių) · ladino · *mazarabų* · mirandiečių · portugalų |
|  |
| *Pasviruoju šriftu* pažymėtos mirusios kalbos. |

 |
| Sylva |
| --- |
| Sylva Urale Sylva Urale |
| **Ilgis** | 493 km |
| **Baseino plotas** | 19 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 139 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | Čiusovaja |
| **Šalys** | Rusija |

**Sylva** (rus. *Сылва*) – upė Rusijoje, Sverdlovsko srityje ir Permės krašte; Čiusovajos kairysis intakas. Prasideda Viduriniojo Uralo vakariniuose šlaituose. Vingiuoja šiaurės vakarų, pietvakarių kryptimis. Įteka į Kamos tvenkinio Čiusovajos įlanką.

Pagrindiniai intakai: Vogulka, Irgina, Irenė, Babka, Kišertka (kairieji), Barda, Šakva (dešinieji). Vanduo skaidrus, tėkmė greita, daug slenkstėtų vietų, seklumų. Vaga labai vingiuota. Pakrantėse būdingi kartsiniai reiškiniai, yra keletas urvų, tarp jų – Kunguro urvas. Upė užšąla spalio pabaigoje ar lapkritį, o atitirpsta antroje balandžio pusėje. Laivuojama 74 km nuo žiočių ruože. Prie Sylvos įsikūręs Kunguro miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 411
| **Lactarius subdulcis** |
| --- |
| Apysaldis piengrybis (*Lactarius subdulcis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Apysaldis piengrybis  *( Lactarius subdulcis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Apysaldis piengrybis** (*Lactarius subdulcis*) – piengrybių (*Lactarius*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 3-5 (7) cm skersmens, jauna išgaubta, iškili, vėliau paplokščia, šiek tiek įdubusi, dažniausiai su gūbreliu, drėgnu oru gleivėta, lygi, neplaušuota, iš pradžių raudonai ruda, rausva, vėliau geltonai rusva. Lakšteliai balsvi, senesnių gelsvi, tankūs, trapūs, priaugtiniai arba neryškiai kotu nuaugę žemyn. Kotas 3-6 cm ilgio, 0,5-1 cm storio, kepurėlės spalvos, tuščiaviduris, visada trumpesnis už kepurėlės plotį.

Trama gelsva, ochrinės spalvos, plona, elastinga, malonaus kvapo, aštroko skonio. Pieniškos sultys baltos, spalvos nekeičia, nekarčios, jauni grybai labai sultingi.

Auga liepos–spalio mėnesiais įvairiuose miškuose. IV kategorijos, vartojamas sūdytas. Lietuvoje labai paplitęs, gausiai auga kasmet.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 84.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Apysaldis piengrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dalianas大连 |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

DalianasDalianas

38°55′0″ š. pl. 121°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.91667°š. pl. 121.63333°r. ilg.﻿ / 38.91667; 121.63333﻿ (Dalianas)Koordinatės: 38°55′0″ š. pl. 121°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.91667°š. pl. 121.63333°r. ilg.﻿ / 38.91667; 121.63333﻿ (Dalianas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Liaoningas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 2 195 151  |
| **Altitudė** | 29 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dalianas |

**Dalianas** (*Dàlián*) – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Liaoningo provincijoje. 2,04 mln. gyventojų (2005 m.). Didelis uostas prie Geltonosios jūros *Dalianwan* įlankos – metinės krovinių apyvarta siekia 50 mln. tonų. Gerai išvystyta laivybos ir mašinų pramonė, chemijos, naftos, tekstilės, maisto pramonė, žuvininkystė.

Istorija
--------

Miestą įkūrė rusai (rus. *Дальний* – tolimasis) teritorijoje, kurią Rusija laikinai išsinuomojo iš Kinijos pagal 1898 m. konvenciją. 1904–1905 m. karo metu buvo okupavusi Japonija (vadino *Dairen*). Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, 1945 m. rugpjūtį čia įžengė Raudonoji armija. Tais pačiais metais TSRS ir Kinija sudarė sutartį, pagal kurią kinai miestą pripažino laisvuoju uostu. Prieplaukos ir aplinkinės patalpos perduotos sovietams 30 metų, tačiau 1950 m. šie objektai vis tiek buvo perduoti kinams be jokio mokesčio.
| **Marasmius rotula** |
| --- |
| Apykaklinis mažūnis (*Marasmius rotula*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Mažūniniai  *( Marasmiaceae)* |
| Gentis: | Mažūnis  *( Marasmius)* |
| Rūšis: | Apykaklinis mažūnis  *( Marasmius rotula)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Apykaklinis mažūnis** (lot. *Marasmius rotula*) – mažūninių (*Marasmiaceae*) šeimos, mažūnių (*Marasmius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Ant nukritusių lapų, šakelių, šaknų.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė baltai kreminė, gofruota, kotas rausvai rudas, beveik juodas.

Vaisiakūniai mažyčiai. Kepurėlė 0,5–1,5 cm skersmens, paplokščiai išgaubta, visada centre siaurai įspausta duobutė, gofruotai vagota, balta, kremiškai balta. Lakšteliai reti, stori, balti, seni – gelsvi, priaugę prie žiedelio, kuris prie koto nepriaugęs, lyg apykaklė. Kotas 2–6 cm ilgio, iki 1,5 μm storio, siūliškas, juosvas, tamsiai rausvai rudas. Trama mambraninė, plonytė, balsva. Sporos 7–8,5×3–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai sausringu metu lyg apmirę, po lietaus atgyjantys.

Auga grupelėmis. Gana dažnas. **Nevalgomas**. Vertingas paklotės saprotrofas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 173 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Apykaklinis mažūnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Australijos Konstitucijos aktas, 1900 m.
**Australijos Konstitucija** – pagrindinis Australijos įstatymas (konstitucija), kuriuo nustatomi esminiai šalies politinės sąrangos principai. Konstitucija buvo priimta 1900 metais, pradėjo veikti 1901 m. sausio 1 d. ir yra lig šiol galiojanti. Per šį laiką konstitucija buvo keista kelis kartus.

Istorija
--------

Diskusijos dėl konstitucijos buvo pradėtos XIX a. pabaigoje, 1883 m. Sidnėjuje sušaukus Australijoje esančių kolonijų, Naujosios Zelandijos bei Fidžio atstovus. Per ateinančius keliolika metų, svarstant JAV, Kanados bei kitus pavyzdžius, buvo išgrynintas modelis, pagal kurį turėtų būti formuojamas Australijos valdymas. Galiausiai 1900 m. Britanijos parlamente buvo priimtas Australijos Konstitucijos aktas, kuris įsigaliojo 1901 m. sausio 1 d. Reikšmingos įtakos Australijos Konstitucijai taip pat turėjo 1986 m. priimtas Australijos aktas, kuris panaikino daugelį tamprių politinių ryšių tarp Didžiosios Britanijos ir Australijos, palikdamas tik simbolinę monarcho poziciją.[1]

Turinys
-------

Pagal Konstituciją, Australija yra federacija, kurią valdo federalinė valdžia, tačiau nemažai laisvių priimti sprendimus paliekama savarankiškai kiekvienai valstijai. Kaip pagrindinis įstatymų leidžiamasis organas įteisinamas parlamentas, kurį sudaro visuotiniuose rinkimuose išrinkti nariai, o įstatymų vykdomosios – federalinis vykdomasis komitetas, vadovaujamas ministro primininko. Pilietinės teisės ir laisvės konstitucijoje įteisintos palyginti nedetalizuojant, todėl jų apsauga, panašiai kaip Britanijoje, remiasi labiau tradicija nei konstituciniu pagrindu.[2]

Konstitucijos pakeitimams keliami aukšti reikalavimai: pakeitimus turi inicijuoti absoliuti parlamento dauguma bei jiems pritarti gyventojai referendume, vertinant ir rezultatus atskirose valstijose. Dėl šios priežasties Australijos Konstitucija buvo keista tik kelis kartus.[3]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Robert L. Maddex. *Constitutions of the World*. Routledge, 2014, p. 11
2. ↑  Bhagwan Vishnoo, Rajani R Shirur, Bhushan Vidya. *World Constitutions*. Sterling Publishers Pvt. Ltd, 1997, p. 558
3. ↑  Robert L. Maddex. *Constitutions of the World*. Routledge, 2014, p. 13
**Dalis Antanas Baltrūnas** (g. 1944 m. gegužės 8 d. Utena) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1961 m. baigė Panevėžio 5-ąją vidurinę mokyklą, 1969 m. baigė Vilniaus universitetą. 1969–1972 m. Maskvos cheminės fizikos instituto aspirantas. 1973 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato disertaciją.

Nuo 1969 m. Fizikos instituto jaunesn. mokslinis bendradarbis, nuo 1977 m. vyresn. mokslinis bendradarbis, Fizikos instituto branduolinių ir optikos radioaktyvumo tyrimų laboratorijos vedėjo pavaduotojas. 2000 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras. Paskelbė per 40 straipsnių, dalyvavo per 50 konferencijų darbe, stažavosi JAV, Švedijoje, Vengrijoje.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai: kai kurių puslaidininkinių stibio ir telūro junginių tyrimas gama rezonanso metodu, Mosbauerio spektroskopijos taikymas alavo chalkogenidų mikrostruktūrai tirti, feroelektrinių kristalų temperatūriniai tyrimai. Išrado Mosbauerio šaltinį, skirtą telūro junginiams tirti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2011-10-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Dalis Antanas Baltrūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 576 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Grybų enciklopedija** – mokslinės informacijos leidinys apie grybus. Jame išsamiai aprašytos Šiaurės ir Vidurio Europos grybų gentys. Žinyną 2003 m. išleido leidykla Alma littera.

Apimtis
-------

Grybų enciklopedija
Grybų enciklopedijoje yra 288 psl. Leidinio formatas – 17x24 cm. Jame yra apie 790 spalvotų fotografijų (darytų grybų natūralioje augavietėje), daugumos genčių iliustracijos ir aprašai. Enciklopedijoje galima rasti ir išsamią lietuviškų bei lotyniškų grybų pavadinimų rodyklę.

Autorius
--------

Leidinio autorius – Gerrit J. Keizer, mikologas mėgėjas ir fotografas, stebėjęs ir fotografavęs augalus per 20 metų. Keizeris dirbo Nyderlandų mikologų draugijoje, teikė patarimus miškininkams, be kita ko atliko kopų regionų ir miškų, augančių molingame dirvožemyje, tyrimus.

Literatūra
----------

* Grybų enciklopedija. Alma littera, 2003. ISBN arba kodas: 9955-08-313-1
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

BNP (raudona) ir infliacijos (mėlyna) kaita
Super Pit kasykla
**Australijos ekonomika** – vakarietiško tipo, mišraus pobūdžio, klestinti ekonomika. Australijos BVP, tenkantis vienam gyventojui, yra šiek tiek didesnis, nei Prancūzijos, Didžiosios Britanijos ar Vokietijos.

Ekonomikoje vyrauja paslaugų sektorius, kuriame sukuriama 68 proc. šalies BVP, tačiau išlieka labai svarbūs kalnakasybos ir žemės ūkio sektoriai (kartu paėmus sudaro 8 proc. BVP) ir sudaro net 68 proc. Australijos eksporto. Australija yra viena svarbiausių žemės ūkio produktų eksportuotojų pasaulyje.

Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos gyvulininkystė (vilnos auginimas) buvo svarbiausia ūkio šaka. Pagal vilnos produkciją Australija užėmė pirmąją vietą pasaulyje. Su žemės ūkiu buvo susijusi ir visa Australijos pramonė - konservų gamyba, malūnai, cukraus fabrikai, vilnų plovyklos, tekstilės įmonės, odų, batų, muilo ir žvakių pramonė. Nuo šaldymo įrenginių išradimo Australija eksportuoja ir mėsos produktus. Pagrindiniai prieškariniai Australijos prekybos partneriai buvo Didžioji Britanija, JAV, Prancūzija, Japonija, Vokietija. Pokaryje prekyba ėmė vis labiau orientuotis į Ramiojo vandenyno regioną, ypač JAV.

Gamtiniai ištekliai
-------------------

Iš gamtinių išteklių Australija visų pirma išgarsėjo savo auksu, kurio rasta 1814 m. tačiau jau nuo 1905 m. aukso gavyba ėmė mažėti. 1855 m. aukso išgauta už 13 mln. svarų sterlingų, 1865 m. - už 8 mln. 1875 m. - už 7 mln. 1885 m. - už 5 mln. 1895 m. - už 8 mln. 1905 m. - už 16 mln. Po to naujų aukso klodų nerasta, o senieji išsisėmė ir aukso gavyba sumažėjo: 1915 m. aukso išgauta už 12 mln. svarų sterlingų, o 1925 m. - už 3 mln. XX a. pradžioje Australijos auksas sudarė didelę pasaulinės aukso gavybos rinkos dalį - 1903 m. čia buvo išgaunama 27 procentų pasaulyje iškasamo aukso, tačiau ta dalis 1925 m. sumažėjo iki 4,5 procentų.

Šiuo metu pagrindiniai eksploatuojami gamtiniai ištekliai yra anglis, geležies rūda ir urano rūda.

Susisiekimas
------------

Australija turi gerai išvystytą susisiekimo infrastruktūrą.

Pirmieji keliai ir geležinkeliai pradėti tiesti XIX a. antroje pusėje. 1917 m. pabaigtas pirmasis Transaustralijos geležinkelis nuo Port Augusta iki Perto. 

2019 m. nutiestas pirmasis Sidnėjaus metro.
| Psiolas |
| --- |
| Psiolo upė Psiolo upė |
| **Ilgis** | 717 km |
| **Baseino plotas** | 22 800 km² |
| **Vidutinis debitas** | 55 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurio Rusijos aukštuma |
| **Žiotys** | Dniepras |
| **Šalys** | Rusija, Ukraina |

**Psiolas** (rus. *Псёл*, ukr. *Псел*) – upė Rusijoje ir Ukrainoje; Dniepro kairysis intakas. Prasideda Vidurio Rusijos aukštumoje, Belgorodo srityje. Pradžioje teka į vakarus Kursko sritimi, vėliau Ukrainoje pasuka į pietvakarius ir teka Sumų bei Poltavos sritimis. Žemupyje teka Padnieprės žemuma. Įteka į Dniepro upės Kamianskės tvenkinį žemiau Kremenčiugo.

Didžiausi intakai: Sumka, Chorolas (dešinieji), Syrovatka (kairysis). Aukštupio slėnis siauras, gilus. Žemiau slėnis išsiplėčia iki 10–15 km, o žemuyje siekia 20 km. Dešinysis krantas status, 30–70 m aukščio, kairysis – lėkštas. Tėkmė rami, jos greitis 2 km/h. Vaga smarkiai vingiuota 30–100 m pločio, 2–4 m gylio. Dugnas padengtas smėliu, vingiuose – dumblu. Upė užšąla gruodį, atitirpsta kovo pabaigoje.

Prie Psiolo esantys miestai – Obojanė (Rusija), Sumai, Gajačas (Ukraina).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 346
| ***Amerikietė žmona*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La sposa americana |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giovanni Soldati |
| Scenaristas (-ai) | Gino CaponeBrian FreilinoGiovanni Soldati |
| Metai | 1986 |
| Žanras | drama |
| Kalba | italų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Amerikietė žmona** (it.  *La sposa americana*) – 1986 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stefania Sandrelli – Ana
* Thommy Berggren – Eduardo
* Harvey Keitel – Saša
* Trudie Styler – Edita
* Ricgard Borg
* Florence Sheppard
* Giuseppe Cederna

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Laikinai Jungtinėse Valstijose dirbantis dėstytojas iš Italijos Eduardo įsimyli ir veda Editą. Jau vestuvių dieną jam į akis krinta jos draugė Ana, ištekėjusi už Editos brolio Sašos. Abi poros išsirengia į povestuvinę kelionę į Veneciją, kur Eduardo jausmai Anai dar labiau suliepsnoja ir sulaukia atsako. Grįžę į Valstijas, jiedu tampa meilužiais, o Ana prisipažįsta, kad jos santuoka su Saša fiktyvi, nes pastarasis yra gėjus. 

Nepaisant meilužės, Eduardo pavydi Editai vyrų dėmesio. Kartą šį išvyksta į komandiruotę ir nors laisvas dienas Eduardo leidžia su Ana, jam kelia nerimą ar žmona taip pat neturi meilužio. Įtarimas dar labiau sustiprėja, kuomet jis, nuvykęs į Editos darbovietę, sužino, kad ši tiesiog pasiėmė atostogų. Kuomet ji, grįžta, Eduardo iškelia sceną ir jį nuramina tik Saša, išvedęs į kitą kambarį ir pasakęs tiesą – jo sesuo serga smegenų vėžiu ir jie kartu lankėsi pas įvairius gydytojus.

Filmo pabaigoje rodomos Editos laidotuvės ir Eduardo, duodantis priesaiką tapti Jungtinių Valstijų piliečiu...
| **Dalius Bitaitis** |
| --- |
| Gimė | 1964 m. spalio 1 d. (58 metai) |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas, LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras |
|  |
| Alma mater | 
* 1988 m. Vilniaus pedagoginis universitetas;
* 1999 m. Vilniaus universitetas.

 |

**Dalius Bitaitis** (g. 1964 m. spalio 1 d.) – politinis veikėjas, LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras.

Biografija
----------

1982-1988 m. Vilniaus pedagoginiame institute įgijo matematikos mokytojo kvalifikaciją, 1997-1999 m. VU – socialinio darbuotojo kvalifikaciją, 2001 m. VU socialinio darbo magistras.

1988-1992 m. UAB „Jaunimo įdarbinimo centro „Svaja" direktorius; UAB „Delta", direktorius, UAB „Jolita", direktorius; 1992–1997 m. SP UAB „Bursa" direktoriaus pavaduotojas. 1997–1999 m. SP UAB „Stabuva" direktorius, 1999–2002 m. Vilniaus apskrities viršininko administracijos Socialinių reikalų, švietimo ir kultūros departamento Socialinių reikalų skyriaus vedėjas, 2004–2008 m. Tarptautinės teisės ir verslo kolegijos Verslo vadybos katedros dėstytojas (antraeilės pareigos), 2004–2006 m. Mykolo Riomerio universiteto Socialinio darbo katedros dėstytojas-asistentas (antraeilės pareigos). Nuo 2002–2011 m. Vilniaus specialiųjų globos namų „Tremtinių namai" direktorius.

2000 m. Jungtinių Tautų Vystymo programa „Žmogaus socialinės raidos" kursas. 2006–2008 m. Socialinio darbo patirties sklaida Europos Sąjungos valstybėse: Olandija, Portugalija, Ispanija, Italija – seminarų organizatorius, pranešėjas. 2006 m. Tarptautinės konferencijos (7 šalys) „Žmogaus gyvenimo kokybė stacionarioje globoje" organizatorius, vedėjas (Vilnius)

2007 m. Globos įstaigų vadovų pirmojo Pasaulinio kongreso Berlyne dalyvis. 2008 m. Tarptautinės gerosios patirties sklaidos dienos Lietuvoje globos įstaigų vadovams (5 šalys) organizatorius. Baigiamosios konferencijos „Teisinė socialinės globos bazė. Finansavimo mechanizmai" LR Seime organizatorius, vedėjas.

Nuo 2011 m. vasario 1 d. LR SADM viceministras. Kuruojamos sritys: bendruomenių, šeimos, vaikų ir jaunimo, piniginės paramos, socialinių paslaugų, socialinės integracijos, lygių galimybių, Europos Sąjungos paramos lėšų administravimo, kiek tai susiję su šiomis sritimis.

Vedęs, 2 vaikai..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalius Bitaitis Archyvuota kopija 2011-03-14 iš Wayback Machine projekto. (LR SADM inf.)
Silvija Plat
**Sylvia Plath** (1932 m. spalio 27 d. – 1963 m. vasario 11 d.) – XX a. amerikiečių poetė, novelistė, prozininkė ir esė rašytoja.

Karjera
-------

Gimė Bostone, Masačusetso valstijoje. Jos tėvai buvo vokiečių kilmės. Savo kūrybą S. Plath pradėjo spausdinti aštuonerių metų. S. Plath buvo vadinama Amerikos literatūros viltimi, nes dar pradinėje mokykloje mergaitė pasižymėjo neeiliniais literatūriniais sugebėjimais, lengvai rašydavo rašinius ir nepriekaištingus atpasakojimus. Kembridžo universitetą ji baigė su pagyrimu. 1950 m. rugpjūtį žurnale „Seventeen" pasirodė jos pirmoji trumputė istorija „Vasara daugiau neateis".

Rašytoją jau nuo paauglystės nuolat kankindavo nerviniai priepuoliai. 1953 m. rugpjūčio 24 d. pirmą kartą bandė nusižudyti išgėrusi daug migdomųjų vaistų.

Sylvia Plath visą gyvenimą rašė dienoraštį. Aprašinėdavo juose savo gyvenimą, kupiną kasdieninės energijos, šviesių jausmų, apgalvodavo kiekvieną savo poelgį. Atsiminimų sąsiuviniai sudaro kūrybos pagrindą. Tai intymūs užrašai apie pačią autorę ir jos aplinką.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

1956 m. ištekėjo už anglų poeto Ted Hughes, susilaukė dviejų vaikų. Juos lydėjo finansinė sėkmė, šeimai nieko netrūko. S. Plath gydėsi psichiatrinėje ligoninėje, dažnai be pagrindo ji užsipuldavo vyrą, kartodavosi pavydo priepuoliai. Sužinojus, jog jos vyras flirtuoja su žvaigžde Alexandra Wevil, ji, būdama vos 30-ies, nusižudė.

Palikimas
---------

Sylvios Plath kūrybą sudaro eilėraščiai, trumpos istorijos, romanas. Poezija perpinta XVII a. anglų filosofine metafizika, būties baime, erotikos motyvais. Mirtis poetei tampa savęs patikrinimu ir individualumo išraiška.

Bibliografija
-------------

* *The Colossus* (1960)
* *Three Woman* (1962)
* *The Bell Jar* (1963)
* *Ariel* (1966)
* *Crossing the Water* (1971)
* *Winter Trees* (1972)
* *Letters Home* (1975)
* *Johnny Panic and the Bible of Dreams* (1977)
* *Collected Poems* (1981)

Lietuviškai išversta
* *Stiklo gaubtas* : romanas / Sylvia Plath; iš anglų kalbos vertė Rasa Akstinienė. – Vilnius : Tyto alba, 2004
* 10 anglakalbių poetų. – [2008]

Šaltiniai
---------

* *50 savižudžių rašytojų* / sudarė Darius Pocevičius // Šiaurės Atėnai. – ISSN 1392-7760. – 2003, bal. 26, p. 12.
* *Kaip išmokti gyventi?* : [recenzija] / Jūratė Baranova. – Rec. kn.: Stiklo gaubtas / Sylvia Plath. Vilnius : Tyto alba, 2004 //
* Šiaurės Atėnai.-2004, bal. 10, p. 9.
* *Nūdiena ir praeitis* : knygų lentynoje / Vytautas Bikulčius. – Iliustr. // Šiaulių kraštas. – ISSN 1648-4010. – 2004, kovo 18, p. 6.
* *Dialoguing with the literary tradition: revisionist strategies in Sylvia Plath’s poetry* = Dialogas su literatūros tradicija: reikšmių peržvalga Sylvios Plath poezijoje / Irena Ragaišienė. – Angl. – Santr. liet. – Bibliogr. išnašose // Literatūra. – ISSN 0258-0802. – T. 45(4) (2003), p. 29-41.
Koordinatės: 38°33′16″š. pl. 121°23′30″r. ilg.﻿ / ﻿38.5544°š. pl. 121.3917°r. ilg.﻿ / 38.5544; 121.3917

| Daliano uostas |
| --- |
| Kranai Daliano uoste (2002 m.) |
| Vieta |
| Valstybė |  Kinija |
| Jūra | Geltonoji jūra |
| Bendra informacija |
| Būklė | veikiantis |
| Pradėjo veikti | 1899 m. |
| Savininkas | Kinijos vyriausybė |
| Vandens plotas | 346 km² |
| Sausumos plotas | 15 km² |
| Prieplaukos | 80 |
| Statistika |
| Uosto gylis | 9,8 m - 16 m |
| Sandelių plotas | 300 000 m² |
| Metinė krova | 211 mln. t (2011 m.) |
| Konteinerių krova | 6,4 mln. TEU (2011 m.) |
| Geležinkelių transportas | 160 km |

**Daliano uostas** (kin. 大连港) – Kinijos įvairių paskirčių uostas Daliano mieste. 

Daliano uostas įkurtas 1899 m. įsikūręs Liaodongo pusiasalyje. Tai šiauriausias neapledėjęs uostas Kinijoje. Tai didžiausias įvairių paskirčių uostas šiaurės rytų Kinijoje. Daliano uostas yra antras didžiausias perkrovimo centras žemyninėje Kinijoje. Objektą valdo valstybinė įmonė. Daliano uostas prekiauja su daugiau nei 300 uostų iš 160 šalių. Uosto žemyninės dalies plotas - 15 km². Į uostą nutiesta 160 km geležinkelio linijų. Uoste iš viso įrengta 80 krantinių, iš kurių 38 yra giliavandenės.

Nuorodos
--------

* Daliano uostas Archyvuota kopija 2009-02-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Psilotum** |
| --- |
| (*Psilotum nudum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Psilotūnai  *( Psilotophyta)* |
| Klasė: | Psilotainiai  *( Psilotopsida)* |
| Šeima: | *Psilotaceae*  *( Psilotaceae)* |
| Gentis: | Psilotas  *( Psilotum)* |

 |

**Psilotas** (*Psilotum*) – į riniją panašus augalas. Jis neturi nei lapų, nei šaknų. Išsišakojęs šakniastiebis apaugęs rizoidais, medžiagas iš dirvos imti padeda mikorizę sudarantis grybas. Fotosintezę vykdo mažais žvyneliais – enacijomis – padengti stiebai. Daug žiuželių turintys spermatozoidai susidaro nepriklausomai po žeme augančiame gametofite, į kurį prasiskverbia mikorizę sudarantis grybas.

Morfologija
-----------

Sporofitas neturi tikrųjų lapų, vietoj jų išaugusio apytakos audinių neturinčios enacijos, kurios vykdo fotosintezę. Virš jų susidaro sinangis iš trijų sporangių, čia vystosi ir bręsta sporos. Dujų apykaita su aplinka vyksta per stiebą, padengtą žiotelėmis, o medžiagos iš dirvos gaunamos per šakniastiebį, kuris yra apaugęs rizoidais. Medžiagų apykaita augale vyksta per stiebe esančią protostelę. Iš subrendusių sporų susidaro po žeme augantis gametofitas. Šis išsiskiria tuo kad yra dichotominio šakojimosi būdo ir turi medžiagų apykaitos audinius. Gametofitas yra vienalytis ir iš jo pagamintų kiaušialąsčių ir spermatozoidų, po apvaisinimo susidaro naujas sporofitas.

Paplitimas
----------

Yra žinomos ir aprašytos dvi rūšys – *Psilotum nudum* ir *Psilotum complanatum*, bei jų hibridas – *Psilotum x intermedium.*

Šios paplitusios atogražų ir paatogražių klimato juostose.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Introduction to the Psilotales". University of California Museum of Paleontology.
2. ↑  Fairley, Alan; Moore, Philip (2010). *Native plants of the Sydney region : from Newcastle to Nowra and west to the Dividing Range* (3rd ed.). Crows Nest, N.S.W.: Allen & Unwin. p. 16. ISBN 9781741755718.
3. ↑  „*Psilotum*". Royal botanic Gardens Sydney: plantnet.
4. ↑  Holloway, John E. (1939). „The Gametophyte, Embryo, and Young Rhizome of *Psilotum triquetrum* (Swartz)". *Annals of Botany* **3** (2): 313–336.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Fraxinus americana** |
| --- |
| Amerikinis uosis (*Fraxinus americana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Alyvmediniai  *( Oleaceae)* |
| Gentis: | Uosis  *( Fraxinus)* |
| Rūšis: | Amerikinis uosis  *( Fraxinus americana)* |

 |

**Amerikinis uosis** (*Fraxinus americana*) – alyvmedinių (*Oleaceae*) šeimos, uosių (*Fraxinus*) genties medžių rūšis. Paplitusi JAV ir Kanados rytinėje dalyje.

Užauga 20-27 m, retkarčiais iki 40 m aukščio. Kamienas iki 43-100 cm skersmens (vid ūgio žmogaus krūtinės aukštyje) lapus metantis medis. Jaunų medžių žievė pilka, lygi, senstant aižėja. Lapai plunksniški, 20-30 cm ilgio, sudaryti paprastai iš 7 lapelių, kurių ilgis 5-15 cm, plotis 3-7,5 cm. Viršutinė jų pusė žalia, apatinė kiek melsva, rudenį prieš nukrentant įgauna raudoną, geltoną ar purpurinę spalvą. Žiedai smulkūs, be vainiklapių, apdulkinami vėjo. Žydi anksti pavasarį, prieš sulapojant. Vaisius – 2,5-6,5 cm ilgio sparnavaisis. Jame yra 1,5-2 cm sėkla. Vėjas sparnavaisį dažnai nuneša toli nuo medžio. Amerikinis uosis auga iki 300 metų.

Mediena tvirta, tanki, bet lengva, todėl plačiai naudojama. Medis dažnai auginamas kaip dekoratyvinis parkuose, želdiniuose. Introdukuotas Lietuvoje.

* LapaiLapai
* ŽiedaiŽiedai
* SparnavaisiaiSparnavaisiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amerikinis uosis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dalinys** – pagrindinio lygio karinis vienetas. Daliniais paprastai laikomi pulkai ir brigados.

Karinio dalinio skiriamieji bruožai yra sava kanceliarija, ūkinė dalis, sąskaita banke, herbinis antspaudas. Dalinys turi savo numerį, kuris įeina į visų ginkluotųjų pajėgų numeracijos sistemą: pvz. 44-toji mokomoji tankų divizija (atvirasis numeris) arba (k/d 08728). Dalinys yra autonomiškas karinis vienetas. Dažnai dalinys turi savo dalinio vėliavą.

Daliniai yra ir junginių štabai (divizijos, korpuso, armijos, apygardos štabai).

Nemažai karinių organizacijų irgi turi karinių dalinių teises. Tai karinė ligoninė, įgulos poliklinika, apygardos karinis sandėlis, karinė mokykla, karinis institutas ir t. t.

Daliniais laikomi ir atskirieji kariniai vienetai – atskirasis batalionas, atskiroji kuopa. Būna net atskirųjų būrių. Tokie atskirieji kariniai vienetai neįeina į pulkų ir brigadų sudėtį, o būna tiesiogiai pavaldūs aukštesniesiems štabams (divizijos, korpuso, armijos) ar net Generaliniam Štabui. Tokie daliniai irgi turi savo bendruosius numerius (pvz. 1257-oji atskiroji ryšių kuopa, 65-asis atskirasis radiotechninės žvalgybos būrys).

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKariniai vienetai |
| --- |
|  |
| Junginiai | 
• Armijų grupė (Frontas) • Apygarda • Armija • Korpusas • Divizija • |
|  |
| Daliniai | 
• Brigada • Pulkas • |
|  |
| Padaliniai | 
• Batalionas • Divizionas • Eskadronas • Kuopa • Baterija • Būrys • Skyrius • |

 |
| **Pijus Petrukaitis** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. vasario 24 d.Jurbarkas |
| Mirė | 1958 m. rugsėjo 22 d. (41 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Genovaitė Petrukaitienė |
|  |
| Veikla | poetas |
| Partija | 1943 m. SSKP |

**Pijus Petrukaitis** (1917 m. vasario 24 d. Jurbarke – 1958 m. rugsėjo 22 d. Kaune) – Lietuvos poetas.

Biografija
----------

Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940 m. liepos-rugpjūčio mėn. Lietuvos liaudies kariuomenės politinis vadovas, 1941 m. gegužės-birželio mėn. Vilniaus radijo stoties viršininkas. Nuo 1942 m. 16-osios lietuviškosios divizijos būrio vadas, divizijos ryšių viršininko padėjėjas. Nuo 1947 m. dirbo Jurbarke, Raseiniuose, Šiauliuose, Panevėžyje. 1953 m. spalio 1 d. – 1955 m. liepos 16 d. Panevėžio miesto DŽDT Vykdomojo komiteto pirmininkas, vėliau šias pareigas užėmė žmona Genovaitė Petrukaitienė (nuo 1955 m. rugsėjo 21 d. iki 1959 m. kovo mėn.).

Pirmieji kūriniai paskelbti prieškario kairiojoje spaudoje. Karo meto eilėraščiuose kėlė daugiausia sovietinio patriotizmo, kareiviškos kasdienybės motyvus. Periodikoje skelbti eilėraščiai surinkti po mirties išleistoje knygoje „Tranšėjų vingiuose" (1966 m.).

Bibliografija
-------------

* Tranšėjų vingiuose: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1966. – 94 p.: iliustr.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zenonas Vasiliauskas. *Pijus Petrukaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 367
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-09-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Liberijos vėliava
**Liberijos vėliava** buvo įteisinta 1847 metų rugpjūčio 24 dieną, praėjus beveik trim mėnesiam nuo šalies nepriklausomybės paskelbimo (1847 metų birželio 26 diena). Šios vėliavos dizainas bei spalvos buvo parinktos pagal JAV vėliavą. Ir visa tai nėra atsitiktinumas, kadangi Liberijos Respublika buvo įkurta buvusių JAV vergų, tuo būdu siekiant naujai besikuriančią valstybę formuoti pagal JAV nusistovėjusias tradicijas ir tvarką. Šią vėliavą sudaro 11 raudonų bei baltų horizontalių linijų (6 raudonos bei 5 baltos) ir kairiajame kampe esančio mėlyno kvadrato centre esanti penkiakampė, baltos spalvos žvaigždė. Liberijos vėliava kartais yra vadinama „Vieniša Žvaigžde", dėl joje dominuojančios penkiakampės žvaigždės.

Vienuolika horizontalių juostų simbolizuoja vienuolika signatarų, pasirašiusių Liberijos nepriklausomybės deklaraciją, taip pat ir šalies konstituciją. Mėlynas laukas simbolizuoja Afrikos kontinentą; penkiakampė žvaigždė vaizduoja Liberiją, kaip pirmąją Afrikos nepriklausomą valstybę; raudona – narsą; balta – tyrumą; mėlyna – ištikimybę.

Šiais laikais daugelis laivų plaukioja su Liberijos vėliava, kadangi ši šalis laivybos kompanijoms siūlo geras mokesčių bei labai supaprastintas administravimo bei registravimo sąlygas. Yra manoma, kad šiuo metu nuo 1500 iki 2000 laivų plaukioja su šios respublikos vėliava.

**Afrikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Pietų Sudanas · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
| **Dalius Jatužis** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. sausio 18 d. (55 metai)Biržai |
|  |
| Organizacijos | Vilniaus universiteto medicinos fakultetas |
| Pareigos | Dekanas |
| Aktyvumo metai | Nuo 2022 m. |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Dalius Jatužis** (g. 1968 m. sausio 18 d. Biržuose) – gydytojas neurologas, Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto profesorius, dekanas.
Vilniaus universiteto ligoninės Santaros klinikų Neurologinių funkcinių tyrimų kabineto vyresnysis gydytojas. Specializacija: galvos smegenų kraujotakos ligos, kaklo ir smegenų kraujagyslių ultragarsiniai tyrimai.

Biografija
----------

Dalius Jatužis su Santaros klinikų mišraus choro dalyviais po pasirodymo.
1991 m. baigė medicinos studijas Vilniaus universiteto Medicinos fakultete. 1995 m. įgijo gydytojo neurologo specializaciją. 1999 m. gavo mokslų daktaro laipsnį, 2012 m. gavo profesoriaus pedagoginį laipsnį. 2017 m. tapo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Klinikinės medicinos instituto direktoriumi. 2022 m. rugsėjo 27 d. buvo išrinktas Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dekanu.

Lietuvos insulto asociacijos bei Lietuvos neurologų asociacijos pirmininkas, žurnalo „Neurologijos seminarai" atsakingasis redaktorius. Nuo 1999 m. Pasaulio neurologų federacijos narys ir edukacinis koordinatorius Lietuvai. Nuo 2009 m. – Europos insulto organizacijos tikrasis narys. Nuo 2015 m. – Lietuvos delegatas Europos neurologų akademijoje.

2015 m. suteiktas Nusipelniusio Lietuvos sveikatos apsaugos darbuotojo vardas. 2021 m. rugpjūčio 27 d. įteiktas „Nordic Stroke Award" (Šiaurės šalių insulto organizacijos) apdovanojimas. D. Jatužis yra daugiau nei 100 mokslinių publikacijų ir daugiau nei 150 tarptautinių pranešimų bendraautoris.

Laisvalaikiu mėgsta žvejoti, muzikuoti, fotografuoti. Studijų laikais dainavo ansamblyje "Ratilio", šiuo metu dainuoja Santaros chore.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2023-01-14 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
**Pijus Ramidavičius** (g. 1919 m. dab. Lenkijos Palenkės vaivadijos Šipliškės valsčiaus Budzisko kaime) – Lenkijos lietuvių ūkininkas, ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lenkijoje dalyvis.

Biografija
----------

Augo Lenkijos-Lietuvos pasienyje, ūkininkavo. Po Antrojo pasaulinio karo buvo Lietuvos partizanų, nelegaliai gyvenusių Budzisko slėptuvėse, ryšininku. Už partizanų rėmimą 1949 m. Pijus Ramidavičius buvo Lenkijos administracijos suimtas ir nuteistas 15 kalėti. Bausmę atliko Ravičiaus, vėliau Racibužo kalėjimuose. Po 1956 m. amnestijos apsigyveno prie Ščecino, vedė ten atitremtą Birutę Talaišytę iš Šlynakiemio. Vėliau šeima gyveno Budziske, Jeziorkuose ir Suvalkuose.

Pijus Ramidavičius giedojo Suvalkų lietuvių bažnytiniame chore, dalyvavo Suvalkų lietuvių klubo „Vienybė" veikloje. Jam suteiktas *Lenkijos kombatanto* (pasipriešinimo Lenkijos komunistiniam režimui dalyvio) vardas ir leitenanto laipsnis, jis apdovanotas *Laisvės varpo medaliu*.

Šaltiniai
---------

* Juozas Vaznelis. Vienos šeimos istorija[neveikianti nuoroda]
| Jasionovo kalnas |
| --- |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** |  Lenkija |
| **Aukščiausias taškas** | 251,2 m |
| **Koordinatės** | 54°12′23″ š. pl. 22°58′24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.20639°š. pl. 22.97333°r. ilg.﻿ / 54.20639; 22.97333Koordinatės: 54°12′23″ š. pl. 22°58′24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.20639°š. pl. 22.97333°r. ilg.﻿ / 54.20639; 22.97333 |

**Jasionovo kalnas** (lenk. *Góra Jesionowa*) – moreninė kalva šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Jeleniavo valsčiuje, prie Didžiojo Šelmento ežero, Šelmentos upės slėnyje. Viršūnė - 251,2 m virš jūros lygio. Kalnas apaugęs pušynu, kuris tęsiasi palei ežerą ir toliau į šiaurę. Medžiai trukdo stebėti apylinkes, bet visgi nuo viršūnės matosi 76 m žemiau tyvuliuojantis ežeras ir Kukmedžių kalnas. Šalia eina dvi turistinės pėsčiųjų trasos. 1934 m. ant kalvos buvo įrengta sklandytuvų pakilimo vieta, o 1937 m. pastatytas sklandytojų mokyklos pastatas. Antrojo pasaulinio karo metais Jaseniovo kalnas buvo mūšių vieta, apie ką byloja išlikę apkasai. Pokaryje sklandytojai šią vietą pamiršo, o pamėgo slidininkai, kurie įrengė keltuvą ir nusileidimo trasą. Buvusioje sklandytojų mokykloje įsikūrė poilsio centras „Šelmentas". Į esantį netoli Suvalkų miesto elektrifikuotą kalną atkreipė dėmėsį ir Lenkijos radijo mėgėjai, nuo 1989 metų čia rengiantys savo stovyklas. Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. kalno apylinkėse gyveno lietuviams artima baltų tauta - jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kalnas buvo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valdose. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kalnas pateko į Lietuvos Respublikai priskirtą teritoriją.

Šaltiniai
---------

* Gintautas Marcinkevičius. Turistinė pasiūla
* Jasionovo kalnas (lenk.) Archyvuota kopija 2008-10-06 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Jasionovo kalną (lenk.) Archyvuota kopija 2009-12-25 iš Wayback Machine projekto.
* Vaizdas iš kosmoso

Nuorodos
--------

* Kalnas Suvalkijos turistiniame žemėlapyje
| Amerikietiška virtuvė |
| --- |
|  |
| **Šalis**: | Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Žymiausi patiekalai |
| **Užkandžiai**: | mėsainiaibandelės su dešrelėmis |
| **Pagrindiniai patiekalai**: | omarai su daržovėmis[reikalingas šaltinis] |
| **Sriubos**: | žirnių sriuba[reikalingas šaltinis] |
| **Desertai**: | obuolių pyragai[reikalingas šaltinis] |
| **Gėrimai**: | alkoholiniai kokteiliai[reikalingas šaltinis]gazuoti gėrimai[reikalingas šaltinis] |

**Amerikietiška virtuvė** – viena iš vakarietiškos užjūrio virtuvės, kurios tradicijos paplitusios Jungtinėse Amerikos Valstijose bei jos kaimyninėse šalyse.

Šiaurės Amerika garsi savo kulinarijos paveldu, amerikietiškai maistas gaminamas beribiuose šiuo žemyno plotuose, besidriekiančiuose nuo Aliaskos iki pat Meksikos ribų. Šios virtuvės maisto gaminimo būdui susiformuoti padėjo valgių paruošimai, kuriuos naudojo pirmieji emigrantai iš Europos. Tais laikais atvykėliai jau naudojo keptuves bei puodus, daugelis amerikietiškų patiekalų troškinami arba kepami iki šiol. Kai kurie valgiai gali gerokai skirtis tarpusavyje, pavyzdžiui, obuolių pyragas gali būti kepamas pagal kelis receptus, kurie priklauso nuo sudedamųjų ir vietinių valstijos gyventojų kultūros tradicijų.

Tradicinė amerikiečių virtuvė
-----------------------------

Amerikiečių užkanda prieš karštuosius patiekalus – vanduo ar limonadas su ledu bei įvairios salotos, dažnai pagardintos keliais aliejų, padažų užpilais. Pamėgdžiojant anglų virtuvės tradicijas, JAV kulinarai dažniausiai pateikia mėsos valgius su dviejų rūšių daržovėmis, tačiau auginami kukurūzai, kaip ir moliūgai bei ryžiai, amerikietiškoje virtuvėje naudojami gana skirtingai. Populiarūs ir suktinukai su ananasais, kepti batatai, makaronai, žirnių sriubos, lauko barbekiu ir virti omarai su daržovėmis. Taip pat Amerikoje išrastas kokteilis ganėtinai sodriai papildo šalies valgiaraštį.

JAV – patogaus ir greitai gaminamo maisto, pavyzdžiui, gruzdintų kukurūzų grūdų (spragėsių; angl. *popcorn*), dešrainių (angl. *hotdog*) ir keptų viščiukų tėvynė. Amerikoje daugiau negu bet kur kitur pasaulyje suvalgoma įvairių rūšių mėsainių (angl. *Hamburger*).

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amerikietiška virtuvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Amerikietiškos virtuvės tinklalapis (anglų k.)
* http://www.msnbc.msn.com/ Archyvuota kopija 2009-02-17 iš Wayback Machine projekto. 10 garsiausių JAV patiekalų (anglų k.)


| **Vakarietiškos virtuvės** |
| --- |
| Britų (Angliška, Škotiška, Velsietiška) Airiška | Skandinaviška (Daniška, Norvegiška, Švediška, Islandijos, Suomiška)  Žemyno: Prancūziška | Belgiška | Olandiška | Vokiška | Austriška | Šveicariška | Čekiška | Slovakiška | Slovėniška | Vengriška  Viduržemio jūros: Portugališka | Ispaniška | Itališka | Kroatiška | Albaniška | Graikiška | Kipro | Maltos  Balkanų: Bulgarų | Serbų | Makedoniška | Bosniška | Rumuniška | Moldaviška  Rytų Europos: Lenkiška | Lietuviška | Latviška | Estiška | Rusiška | Ukrainietiška | Baltarusiška  Užjūrio virtuvės: Amerikietiška | Kanadietiška | Australiška | Naujosios Zelandijos |
**Dalia Pilipavičienė-Greičiunaitė** (1954 m. gegužės 12 d. Vilniuje), choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1961–1968 M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje mokėsi smuikuoti (dėst. T. Šernas ir J. Dvarionas), o 1968–1972 choro dirigavimo (dėst. J. Svirskienė). 1972–1977 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Griauzdės klasė).

Nuo 1977 Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Chorvedybos katedros dėstytoja (nuo 1989 vyr. dėstytoja), parengė būrį chorvedžių. 1981–1985 berniukų choro „Gintarėlis" chormeisterė. 1984–1988 Klaipėdos šiluminių tinklų moterų ir Kretingos komunalinio ūkio moterų vokalinių ansamblių vadovė. 1987–1989 Klaipėdos moksleivių namų vyresniųjų klasių merginų vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis 1988 respublikinio „Dainų dainelės" konkurso laureatas.

Nuo 1988 Klaipėdos 14-osios vidurinės mokyklos (Ąžuolyno gimnazija) muzikos mokytoja, vaikų choro ir vokalinio ansamblio vadovė. Ansamblis 1992 respublikinio „Dainų dainelės" konkurso laureatas. Choras pasirodo koncertuose, dalyvauja miesto ir Klaipėdos krašto dainų šventėse bei festivaliuose. Jaunių chorą „Gilė"parengė 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.

D. Pilipavičienė dirigavo Klaipėdos miesto ir krašto dainų šventėse bei vaikų chorų festivaliuose Palangoje. Skaito pranešimus vaikų muzikinio auklėjimo klausimais mokslinėse konferencijose. 1997 jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Pijus Kriščiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. liepos 10 d.Rusija Didieji Šelviai, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. (~61 metai)Rusija sušaudytas Kraslago lageryje, Krasnojarsko kraštas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga |

**Pijus Kriščiūnas** (1881 m. liepos 10 d. Didieji Šelviai, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1942 m. sušaudytas Kraslago lageryje, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Vilkaviškio pradžios mokyklą. 1904-1905 m. dalyvavo Rusijos–Japonijos kare, buvo sužeistas. 1914 m. dar kartą paimtas į carinės Rusijos kariuomenę. 1917-1918 m. dirbo Saratovo lietuvių tremtinių prieglaudos ir bendrabučio komendantu.

1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo tėvų ūkyje. 1919 m. išrinktas į II lietuvių konferenciją.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus seimo kadencijai grįžo į Vilkaviškio apskritį.

1941 m. birželio 14 d. ištremtas į Rešiotų lagerį, Krasnojarsko kraštas, Rusija, 1942 m. sušaudytas Kraslago lageryje.

Literatūra
----------

* Kriščiūnas Pijus, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 28.
* Bukaitė V. Kriščiūnas Pijus, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 192–193.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Histeridae** |
| --- |
| Krypūnėlis (Margarinotus sp.)Krypūnėlis (*Margarinotus sp.*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Šeima: | Krypūnėliai  *( Histeridae)* |

 |

**Krypūnėliai** (*Histeridae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima, kuriai priklauso blizgantys, plokšti vabalai. Antenos alkūninės su ilgu stiebeliu, kuris įgula į specialią vagutę. Buoželė iš 3 narelių. Antsparniai su priešnugarėle susijungia labai glaudžiai. Antsparniai sutrumpėję, kojos rausiamosios. Esant pavojui, vabalai pritraukia kojas ir guli nejudėdami.

Randami dvėselienoje, išmatose, pūvančiose augalų lieknanose. Taip pat gyvena po medžių žieve. Grobuonys. Naikina kinivarpų ir kitų medieną gadinančių vabzdžių kiaušinius, lervas.

Pasaulyje yra apie 330 genčių, 4000 rūšių. Lietuvoje gyvena apie 65 rūšys.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krypūnėliai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |