recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kiršinas |
| --- |
| Tiltas per Kiršiną ties Naujamiesčiu Tiltas per Kiršiną ties Naujamiesčiu |
| **Ilgis** | 46,6 km |
| **Baseino plotas** | 409,7 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,08 m³/s |
| **Ištakos** | Kubiliūnų apylinkės |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Kiršinas** – upė vidurio Lietuvoje; Nevėžio dešinysis intakas. Prasideda Radviliškio rajone, į pietryčius nuo Kubiliūnų kaimo. Teka į šiaurės rytus, rytus Radviliškio rajonu, žemupyje teka Panevėžio rajonu. Upę kerta Jonavos-Šeduvos plentas ir Vilniaus-Klaipėdos geležinkelis. Įteka į Nevėžį 115 km nuo jo žiočių, prie Poviliauskų kaimo.

Intakai: Postupis, Gaistupis, Šuoja, Ižupis (kairieji), Palonas (dešinysis).

Aukštupio vaga sureguliuota. Ant upės įrengti 3 tvenkiniai: 2 Baisogalos (38 ha ir 18 ha) bei Sidabravo tvenkinys (30 ha). Prie Kiršino įsikūrusios gyvenvietės: Baisogala, Pakiršinys, Pakiršinėlis, Sidabravas, Birželės, Mickiemė, Balbokėliai.

Upėvardžio spėjama etimologija – *juodas* (plg. prūs. *kirsnan*, skr. कृष्ण = IAST: *kṛṣṇa*, bei liet. *keršas*).

* Tiltas per Kiršiną ties NaujamiesčiuTiltas per Kiršiną ties Naujamiesčiu
* Kiršinas maždaug kilometras iki Nevėžio.Kiršinas maždaug kilometras iki Nevėžio.
* Kiršinas Panevėžio rajoneKiršinas Panevėžio rajone

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kiršinas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 318
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Gynybinės sienos bastėja Vilniuje
Kauno pilies bastėja
**Bastėja** (it. *bastia*, vok. *die Bastei*) – XVI a. vidurio fortifikacinis apvalus, pusiau apvalus ar daugiakampis statinys, skirtas apšaudyti artilerijos išilgine ugnimi ginamos tvirtovės sienas ir jos prieigas. Savo konstrukcija panašūs yra rondeliai.

Sparčiai vystantis artilerijai, iškilo būtinybė žeminti gynybinius bokštus. Dažniausiai bastėjos buvo įrengiamos gynybinių kliūčių ruožų kampuose, išsikišusios frontu, be to jos turėjo atvirą susisiekimą su įgula per goržą. Ant atviro statinio viršaus buvo išdėstomi pabūklai. Dalis bastėjos įtvirtintų patalpų atsargoms ir žmonėms buvo įrengiama po žeme, iš apatinių aukštų buvo apšaudomas gynybinio griovio dugnas. Tobulėjant tvirtovėms, bastėjas ir rondelius pakeitė bastionai.

Bastėjos plano autoriumi laikomas vokiečių tapytojas ir matematikas Albrechtas Diureris (1471 -
1528). Jo darbo vaisiais naudojosi vėlesnių kartų karo inžinieriai, kol ilgainiui įsivyravo bastioninė gynybos sistema.

Lietuvoje bastėjos išlikusios Vilniuje ir Kaune.

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2008-03-22 iš Wayback Machine projekto.
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tūringasis saldiklis** (angl. *bulk sweeteners*) – mažo saldumo, maždaug atitinkančios sacharozės saldumą, saldiklis, naudojamas maistui saldinti ir keisti jo faktūrą bei tūrį. 

Saldžiuosiuose maisto produktuose ir patiekaluose sacharozė ne tik saldina, bet ir keičia struktūrą, padidina gaminio tūrį. Naudojant cukraus pakaitalus stipriuosius saldiklius becukriuose gaminiuose dažnai pristinga šio cukraus poveikio, gaminys vartotojams neretai tampa nepatrauklus. Cukrus keičiamas tūringaisiais saldikliais.

Tūringieji saldikliai naudojami tiek kaip saldikliai, tiek kaip konservantai, tiek kaip tūrį didinančios medžiagos. Organizme jie įtraukiami į medžiagų ir energijos apykaitą, iš jų organizmas išgauna energiją. Šie saldiklių saldis svyruoja nuo 0,3 iki 2,0 (sacharozės saldumo lygių). Jie į daugelį maisto produktų dedami be apribojimų – tiek, kiek jų reikia. Cukrų keičiant kitais tūringaisiais saldikliais svarbu, kad tai kuo mažiau keistų technologines operacijas. Tūringieji saldikliai naudojami konditerijos gaminiuose, šokolado gaminiuose, saldainiuose, drebučiuose, džemuose ir kt. 

Tūringieji saldikliai:

* gliukozė, fruktozė, maltozė,
* hidrolizuoti krakmolo produktai,
* alkoholiniai angliavandeniai – izomaltas, ksilitas, laktitas, manitas, maltitas, maltito sirupas, sorbitas
**Trauminis pistoletas** (rus. *травматический пистолет*) – savigynai skirtas pistoletas, šaudantis guminėmis kulkomis. Skirti vidaus reikalų sistemos (policijos, milicijos) darbuotojams naudoti sulaikant besipriešinančius asmenis ir eiliniams piliečiams savigynai.

Trauminiai ginklai (rus. *травматическое оружие*) kaip klasė Rusijoje įteisinta 2004 m. pradžioje. *Резинострел* 'gumašaudis' – šnekamojoje kalboje rusiškai taip vadinamas trauminis pistoletas ar kitoks trauminis ginklas, šaudantis guminėmis kulkomis.

Trauminiai pistoletai būna:

* specialiai sukonstruoti modeliai. Jie paprastai neturi tikro vamzdžio, tik šovinio lizdą. Tai, kas atrodo kaip vamzdis, yra tikro vamzdžio imitacija.
* perdaryti koviniai pistoletai. Juos perdarant:
	+ vamzdis pergręžiamas, todėl jo kalibras tiek padidėja, kad šaunant parako dujų slėgis nestumia kulkos.
	+ arba vamzdyje įtaisoma pertvara, kuri neleidžia išlėkti kovinio šovinio kulkai, o maža guminė kulka pratelpa.

Pirmųjų trauminių pistoletų modelių Rusijoje pradinis kulkų greitis buvo iki 310–320 m/s, o kulkų kinetinė energija – 30 – 35 J. Vėliau leidžiamos trauminių pistoletų charakteristikos buvo padidintos: didžiausias leidžiamas greitis yra 450 m/s, o energija ~50 J. Kai kurių trauminių ginklų kulkų energija siekia iki 130 J.
  
Kovinių pistoletų efektyvus nuotolis – 25-50 m, o kulkos energija – 300–500 J.
  
Trauminių pistoletų efektyvumas smarkiai krenta, jei taikinys storiau apsirengęs, pvz. žiemą. Tačiau šūvis trauminiu pistoletu iš 1-2 m į plonai apsirengusį žmogų gali smarkiai sužaloti. Pataikius į galvą yra buvę mirtinų atvejų

Trauminiai pistoletai skiriasi nuo policinių ginklų, šaudančių guminėmis kulkomis. Policinių ginklų guminės kulkos efektyvios keliasdešimt metrų atstumu.

Naudojami šoviniai – 9 mm RA (rus. *9 мм РА*), 380GUM ir 10 mm 10х22T.

Trauminiais pistoletais vadinami šie pistoletai:

* *IŽ-79-9T Makaryč* (Rusija) – Makarovo pistoleto modifikacija
* *IŽ-78-9T Kolčiuga* (Rusija)
* *Eskort Walther P22T* (Rusija, Vokietija) – pistoleto *Walther Р22* modifikacija
* *Steel*, *Stalker*, *Streamer 1014* (Rusija)
* *Fort-17R* (rus. *Форт-17Р*) (Ukraina)
* АЕ 10G (Ukraina)
* Osa (Rusija) – keturvamzdis, derindžerio tipo.
* *Mauser HSc Mod. 90* (Vokietija)
* Lider (Rusija) – perdarytas TT

ir šie revolveriai:

* *Reck Cobra* (Vokietija)
* *R-1 Naganyč* (rus. *Р-1 "Наганыч"*) (Rusija) – perdarytas Nagano revolveris
* *Viking* (Rusija, Vokietija) – revolverio *Smith & Wesson Chief Special* modifikacija
* *MMRT Šeršen'* (Rusija)
* *Kornet-S* (Rusija)
* *Skat-1* (Ukraina) – perdirbtas *Naganas*.

Ukrainoje trauminį pistoletą norintis įsigyti žmogus turi gauti VRM leidimą. Dabar Ukrainoje teisę nešioti trauminius pistoletus turi:

* teisėsaugos organų darbuotojai
* teismų ir prokuratūros darbuotojai
* muitininkai
* kariškiai (išskyrus šauktinius)
* Aukščiausios Rados deputatai
* kai kurie valstybės tarnautojai

Paprasti žmonės leidimą trauminiam pistoletui gali gauti jei yra liudytojai baudžiamojoje byloje ar yra žurnalistai.

Nuorodos
--------

1. ↑  П. Зайцев. Вооружен и очень безопасен. Травматическое оружие Archyvuota kopija 2011-01-14 iš Wayback Machine projekto.
**Jonas Osvaldas Kažemėkas** (1934 m. lapkričio 25 d. Remeikiai, Juodupės valsčius – 2003 m. rugsėjo 9 d. Akademija, Kauno raj.) – Lietuvos agronomas selekcininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1964–2001 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos (nuo 1996 m. Lietuvos žemės ūkio universitetas) dėstytojas, nuo 1999 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Su kitais sukūrė 5 nebyrančių žirnių („Jubiliejiniai", „Tomiai", „Molinukai", „Kibiukai", „Greitieji"), 2 lęšių („Diskiai", „Smėlinukai") ir 2 ožiarūčių („Vidmantai", „Melsviai") veisles. Paskelbė apie 100 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Griežčiai, 1975 m.
* Sėklininkystė su selekcijos pagrindais, su kitais, 1994 m.
* Augalininkystė, su kitais, 1995 m.
* Juodupė. Onuškis, su kitais, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Osvaldas Kažemėkas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 682 psl.
| **Thysanoptera** |
| --- |
| Tripsai |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Tripsai  *( Thysanoptera)* |

 |

**Tripsai** (*Thysanoptera*) – smulkių vabzdžių šeriuotais sparnais būrys. Šiuo metu aprašyta maždaug 5000 rūšių.

Didelė dalis tripsų minta augalais ir laikomi kenkėjais. Maitindamiesi jie praduria augalo ląsteles ir išsiurbia jų turinį. Tripsai platina augalų ligas.

Dalis tripsų minta kitais vabzdžiais ir erkėmis ir laikomi naudingais. Dar kiti minta grybais ir žiedadulkėmis. Tripsai prastai skraido, bet gali būti toli nunešti vėjo.

Kūnas 0,5-5 mm ilgio, verpstiškas, gležnas. Sparnai plėviški, siauri, tiesūs, jų yra 4. Kojos bėgiojamosios. Tripsams būdinga pilna metamorfozė. Inkstiškos formos kiaušinėliai sudedami arba ant augalo paviršiaus, arba į plyšelius, kuriuos augalo paviršiuje kiaušdėčiu prapjauna patelė. Lervos išsirita maždaug per tris dienas. Suaugėliai lytinę brandą pasiekia per 1–4 dienas po išsiritimo iš lėliukės.

Rūšys
-----

Lietuvoje dažnos rūšys:

* Šiltadaržinis tripsas (*Heliothrips haemorrhoidalis*)
* Tabakinis tripsas (*Thrips tabaci*)
* Ruginis tripsas (*Limothrips denticornis*)
* Avižinis tripsas (*Stenothrips graminum*)
* Kvietinis tripsas (*Haplothrips tritici*)
* Dantytkojis tripsas (*Odonthothrips loti*)
* Žirninis tripsas (*Kakothrips robustus*)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tripsai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Tripsai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 344
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pistacia lentiscus** |
| --- |
| Mastikinė pistacija ('Pistacia lentiscus*)* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Muileniečiai  *( Sapindales)* |
| Šeima: | Anakardiniai  *( Anacardiaceae)* |
| Gentis: | Pistacija  *( Pistacia)* |
| Rūšis: | Mastikinė pistacija  *( Pistacia lentiscus)* |

 |

**Mastikinė pistacija** (*Pistacia lentiscus*) – visžalių krūmų ar nedidelių medžių rūšis, priklausanti anakardinių (*Anacardiaceae*) šeimai. Savaime paplitusi Viduržemio jūros kraštuose (nuo Kanarų ir Maroko vakaruose, pietų Prancūzijos šiaurėje iki Irano rytuose). Įveista Meksikoje.

Mastikinė pistacija – nuo 1 iki 5 m aukščio užaugantis krūmas ar medis. Dvinamis. Lapai priešiniai, odiški, sudėtiniai, pirštiški (lapeliai po 3–6 poras), tamsiai žali. Žiedai smulkūs, susitelkę į žiedynus. Vaisiai – 4 mm skersmens kaulavaisiai – pradžioje raudoni, nunokę – juodi.

Mastikinės pistacijos išskiriami sakai, vadinami mastika, yra naudojami nuo senovės. Aromatingi, dramblio kaulo spalvos sakai kramtomi kaip kramtomoji guma, naudojami kaip konditerinis prieskonis, likerių gamyboje, parfumerijoje. Mastika nuo seno naudojama virškinimui gerinti, jos aliejus turi antibakterinių, antigrybelinių savybių, todėl naudojamas odai trinti. Iš mastikos gaminamas lakas. Pats augalas dekoratyvus. Oficialiai, tik Graikijoje, Chijo salos pietų kaimuose (Mastichochorijoje) išgauta mastika laikoma tradicine.

Vietiniai pavadinimai: gr. μαστίχα, turk. *sakız ağacı*, isp. *lentisco, entina, mata charneca*, pranc. *l’arbre au mastic*, port. *lentisco, aroeira, alfostigueiro*, it. *lentisco*, pers. مصطکی = *maṣṭike*, arab. بطم = *beṭam*, hebr. ‏אלת המסטיק‏‎ = *alat hamsaṭik*.

* MedisMedis
* UogosUogos
* Augavietė (Izraelis)Augavietė (Izraelis)
* SakaiSakai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mastikinė pistacija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Osvaldas Čiukšys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1966 m. gegužės 19 d. (56 metai)Ukmergėje |
| Sutuoktinis (-ė) | Sigita Čiukšienė |
| Vaikai | Mantas, Gediminas |
|  |
| Veikla | Lietuvos diplomatas, buvęs Lietuvos užsienio reikalų bei ūkio politikas, vadybininkas |
|  |
| Alma mater | 1990 m. Vilniaus universitetas |

**Osvaldas Čiukšys** (g. 1966 m. gegužės 19 d. Ukmergėje) – Lietuvos diplomatas, buvęs Lietuvos užsienio reikalų bei ūkio politikas, vadybininkas.

Biografija
----------

1984 m. Osvaldas Čiukšys baigė Vilniaus 39-ąją vidurinę mokyklą, studijavo ekonomiką VU Prekybos fakultete (1984–1990 m.), įgijo prekybos ekonomikos specialybę, po tęstinių studijų VU Ekonomikos fakultete (1990–1991 m.) įgijo tarptautinių ekonominių santykių specialybę, stažavosi Pasaulio prekybos organizacijos būstinėje (Ženeva), baigė užsienio prekybos politikos kursus (1992 m.).

Lietuvos avalynės prekybos bazės prekybos vadybininkas (1990–1991 m.), LR Tarptautinių ekonominių santykių ministerijos Prekybos skyriaus viršininkas (1991–1992 m.), iki 1993 gegužės mėn. – LR URM Prekybos skyriaus vedėjas, po to iki 1995 m. – AB „Ogmios Centras" užsienio prekybos projekto vadovas, UAB „Ogmios Laikas" generalinis direktorius (1995–2000 m.).

Nuo 2000 m. balandžio iki 2001 m. gruodžio mėn. – LR ūkio viceministras, LR ambasados Lenkijoje ministras patarėjas, misijos vadovo pavaduotojas (2001 m. gruodžio mėn. – 2004 m. vasario mėn.), LR ambasadorius Latvijoje (2004 m. kovo mėn. – 2006 m. birželio mėn.), LR ambasadorius Čekijoje (2006 m. liepos mėn. – 2010 sausio mėn.). 2010–2011 m. Ignalinos atominės elektrinės (IAE) generalinis direktorius. Nuo 2011 gegužės mėn. iki 2011 m. spalio mėn. IAE korporatyvinių reikalų direktorius. Nuo 2013 m. spalio mėnesio iki 2015 m. rugsėjo mėn. Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2015 metų rugsėjo mėnesio dirbo Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pareigose. 

Žmona Sigita Čiukšienė. Sūnūs Mantas ir Gediminas.

Nuorodos
--------

* LR URM informacija[neveikianti nuoroda]

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Petras Vaitiekūnas** | **Lietuvos ambasadorius Latvijos Respublikoje** 2004 – 2006 m. | Po to:**Antanas Vinkus** |
| Prieš tai:**Romualdas Kozyrovičius** | **Lietuvos ambasadorius Čekijos Respublikoje** 2006 – 2009 m. | Po to:**Aurimas Taurantas** |
| Agraआगरा |
| --- |
| *Tadžmahalas* |
|  |
| 

AgraAgra

27°18′0″ š. pl. 78°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.30000°š. pl. 78.03333°r. ilg.﻿ / 27.30000; 78.03333﻿ (Agra)Koordinatės: 27°18′0″ š. pl. 78°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.30000°š. pl. 78.03333°r. ilg.﻿ / 27.30000; 78.03333﻿ (Agra) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utar Pradešas Utar Pradešas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 760 285  |
| **Plotas** | 149 km² |
| **Tankumas** (2011) | 11 814 žm./km² |
| **Altitudė** | 171 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Agra |

**Agra** (hind. आगरा, IAST: *Āgrā*) – miestas šiaurės Indijoje, Utar Pradešo valstijoje. Išsidėsčiusi prie Jamunos (*Yamuna*) upės. Didelis verslo ir pramonės centras, geležinkelio mazgas, apylinkėse plačiai išvystytas žemės ūkis. Mieste vyksta prekyba medvilne, grūdais, tabaku, druska, cukrumi. Pramonė: maisto apdirbimo, medvilnės audinių, kilimų, geležies ir plieno, odos gaminių. Tarp švietimo įstaigų pažymėtinas Agros universitetas (įkurtas 1927 m.), Dajalbagho pedagogikos institutas (įk. 1981 m.), medicinos kolegija.

Agra labiausiai yra žinoma kaip Tadžmahalo vieta. Čia taip pat yra kitų įstabių architektūros paminklų (*Jahangri Mahal*, balto marmuro rūmai, pastatydinti Mogolų imperatoriaus Akbaro, Perlų mečetė, pastatyta XVII a. pradžioje, Agros fortas).

Istorija
--------

Dabartinę Agrą 1566 metais įkūrė Mogolų imperatorius Akbaras Didysis (1542–1605 m.). Miestas tapo kultūros ir mokslo centru, jame iki 1648 m. rezidavo Mogolų imperijos vyriausybė (po to imperatorius Aurangzebas ją perkėlė į Delį). 1803 m. Agrą užėmė britai, nuo 1835 m. miestas buvo provincijos administracinis centras. Vienas Indų sukilimo (1857–1859 m.) centrų.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 12
6. ↑  *Agra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
*Kitos reikšmės – Mastika (reikšmės).*
Mastikos gabalėliai
**Mastika** (gr. Μαστίχα) – aromatinė derva, gaunama iš mastikinio medžio (*Pistacia lentiscus*), priklausančio pistacijų genčiai. Sakinant kamieną ar stambias šakas, išsiskiria klampus skystis, kuriam varvant iš žievėje padarytų pjūvių ir džiūnant saulės atokaitoje susiformuoja auksaspalviai permatomi mastikos gabalėliai. Tirpsta eteriniuose aliejuose, terpentine, spirite. Kramtant suminkštėja, pabąla. Tradiciškai gaminama Graikijos Chijo saloje, kur ši mastika dar vadinama „Chijo ašaromis".

Naudojimas
----------

Lašanti mastika
Mastika naudojama nuo antikos laikų tradicinėje medicinoje Graikijoje, Viduriniuosiuose Rytuose. Dabar ji paklausi parfumerijoje, kosmetikoje, maisto pramonėje (kramtomoji guma, ledai, prieskoniai, konservai), vaizduojamajame mene. Mastikos pagrindu gaminama rišančioji medžiaga mastiksas, vartojamas gaminant lakus, kurių pagalba imituojamas paveikslų rėmų paauksavimas. Medicinoje naudojama trauktinės pavidale plauti burnai ir dantenoms, taip pat kaip priemonė, tinkama žaizdų gydymui. Sukietėjusi mastika, kaip ir ladanas, bosvelijos derva, tinka smilkalams gaminti.

Mastika yra palyginti reta ir sudėtingai pagaminama natūrali žaliava. Todėl rinkoje pasirodo pigesni jos pakaitalai, parduodami kaip „mastika" iš bosvelijos ar akacijos (*gum arabic*). Kiti medžiai, tokie kaip Terpentininė pistacija (*Pistacia terebinthus* arba *Pistacia palaestina*), taip pat gali išskirti dervą, panašią į mastiką. Kartais vietoje mastikos gali būti naudojami ir pušies ar migdolo sakai.

Nuorodos
--------

* Mastika Chijo saloje Archyvuota kopija 2013-01-16 iš Wayback Machine projekto.
* Mastikos gamyba Archyvuota kopija 2013-01-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Agoristų simbolis „Agora, anarchija, akcija" (angl. *Agora, Anarchy, Action!*)
**Agorizmas** – libertarizmu ir anarchizmu paremta praktinės filosofijos kryptis. Terminas kilęs iš graikiško žodžio *agora*, reiškiančio „aikštę, turgų". Pagrindinis agorizmo pradininkas ir teoretikas – Samuelis Edvardas Konkinas III (*Samuel Edward Konik III*), parašęs „Naująjį libertarų manifestą".

Agorizmas pateikiamas kaip būdas iš etatizmo pereiti į visuomenę, kurioje visi žmogiškieji santykiai pagrįsti savanoriškais mainais – tai, ką S. E. Konkinas laiko laisvąja rinka. Teorija pagrįsta laipsnišku perėjimu į harmoniją su neagresyvumo principu, pasitelkus kontrekonomiką. Pagrindinė agoristų idėja – žmonės, veikiami ekonominių ir moralinių paskatų, turėtų savanoriškai įsitraukti į prekybą ir mainus pogrindinėse rinkose. Šis procesas, priklausomai nuo regiono, įvairiais mastais vyko dar iki atsirandant agorizmui. Laikoma, kad procesas vyksta dėl ekonominių priežasčių, daugiausia dėmesio skiriant verslumui. Proceso metu valstybines institucijas pakeičia savanoriškai valdomos institucijos, veikiančios efektyviau ir nenaudojančios prievartos. Laikui bėgant, valstybinės institucijos ženkliai susilpnėja dėl sumažėjusių pajamų iš mokesčių, kadangi didėja juodosios rinkos vaidmuo.

Valstybei nustojus veikti, pasiekiamas paskutinis etapas – revoliucija. Norint sumažinti žalą valstybės piliečiams, siekiama, kad valstybės ekonominiai ištekliai sumenktų tiek, kad ji nebebūtų pajėgi sustabdyti procesą, panaudodama smurtą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1 uncija gryno aukso
**Masė** – fizikinis dydis, apibūdinantis kūno inertiškumą arba gravitacinę sąveiką. SI sistemoje masės matavimo vienetas yra kilogramas (kg).

Buitinėje kalboje bei kai kurioje technologinėje literatūroje dėl istorinių aplinkybių žodžiai „masė" ir „svoris" vartojami kaip sinonimai.

Egzistuoja trys masės apibrėžimai:

* **Inercinė masė** – kūno inertiškumo matas. Dydį apibrėžė Izaokas Niutonas ir panaudojo savo antrajame dėsnyje.

* **Aktyvioji gravitacinė masė** – kūno kuriamo gravitacino lauko stiprumo matas. Kuo stipresnis kuriamas laukas, tuo didesnė aktyvioji gravitacinė masė.

* **Pasyvioji gravitacinė masė** – matas jėgos, kurios yra veikiamas kūnas esantis kažkokio stiprumo gravitaciniame lauke. Kuo didesnė kūno pasyvioji gravitacinė masė, tuo stipresnė jėga veiks kūną, pvz. žemės gravitaciniame lauke.

Pastarosios dvi masės yra lygios, tai nėra labai stebinantis faktas – abi masės dažniausiai vadinamos bendrai – gravitacinėmis masėmis. Daug įdomesnis buvo Niutono pastebėjimas, kad gravitacinė ir inercinė masės yra proporcingos. Visas mases suvienija Niutono visuotinės traukos dėsnis, kuris užrašomas:

{\displaystyle F=G{\frac {m\_{1}m\_{2}}{R^{2}}}}
Čia {\displaystyle F} – jėga, kilusi dėl gravitacijos, {\displaystyle G} – gravitacinė konstanta, {\displaystyle m\_{1},m\_{2}} – dviejų kūnų inercinės masės, {\displaystyle R} – atstumas tarp kūnų.

Kadangi jėgos ir inercinės masės vienetai buvo parinkti tokie, kad antrajame Niutono dėsnyje nereikėtų proporcingumo koeficiento, tai šioje lygtyje jo prireikė, kad abi mases galėtume matuoti tais pačiais vienetais.

Niutonas negalėjo paaiškinti, kodėl šios masės yra proporcingos. Už poros šimtų metų pasirodžiusi Einšteino bendroji reliatyvumo teorija pasiūlė kiek kitokį požiūrį į gravitaciją ir tuo pačiu šios problemos sprendimą. Pasak šios teorijos, gravitacija nėra jėga, tai tik judėjimas dėl erdvėlaikio iškreivinimų, aprašomas pirmuoju Niutono dėsniu. Taigi gravitacinė ir inercinė masės yra tas pats matas.

Vienetai
--------

SI sistemoje masės vienetas yra kilogramas. Kilogramo etalonas – 39 mm skersmens ir tokio paties aukščio ritinys, pagamintas iš 90 % platinos ir 10 % iridžio lydinio. Panaši masė yra vieno litro distiliuoto 4℃ temperatūros vandens.

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Masė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bendroji reliatyvumo teorija
* Matavimo vienetas
| **Agota Zigmantaitė** |
| --- |
| Gimė | 1855 m. rugsėjo mėn.Ėgliabaliai, Kalvarijos vls. |
| Mirė | 1951 m. gegužės 27 d. (~96 metai)Kalvarija |
|  |
| Veikla | knygnešė |

**Agota Zigmantaitė** (1855 m. rugsėjo111 mėn. Ėgliabaliuose, Kalvarijos vls. – 1951 m. gegužės 27 d. Kalvarijoje) – tretininkė, knygnešė.8

Biografija
----------

A. Zigmantaitė gimė ūkininkų šeimoje. Nuo jaunystės iš tėviškės persikėlė gyventi į Kalvariją. Gyveno Roglienės namuose dabartinėje Vytauto gatvėje. Buvo tretininkė, kunigų pagalbininkė, mokė vaikus katekizmo ir poterių, daraktoriavo. Kalvarijoje gyveno kartu su kitomis aštuoniomis tretininkėmis.

Susipažinusi su lietuvių spaudos platinimo organizatoriumi kunigu Adomu Grinevičiumi, tapo jo patikima pagalbininke, užsitarnavo jo pasitikėjimą, net buvo vadinama „knygnešių motinėle". Vikaraudamas Kalvarijoje, A. Grinevičius telkė Pietų Lietuvos knygnešius ir spaudos platintojus. 1891 m. A. Grinevičiui išvykus į kitą parapiją, o P. Mikolainiui pasitraukus į užsienį, spaudą A. Zigmantaitei atveždavo knygnešys Juozas Kancleris. Ji turėjo įrengtų slėptuvių Kalvarijoje ir pas aplinkinius ūkininkus. Kalvarijoje knygas slėpė dviejose vietose: pas banko sargą Karpavičių ir bažnyčioje po sakykla pastatytoje dėžėje, ant kurios stovėjo altorėliai, todėl niekas neatkėlė dangčio.

A. Zigmantaitė į draudžiamos spaudos platinimą įsitraukė nuo jaunų dienų. Kalvarijoje jai padėjo kartu gyvenusi Marijona Slavėnaitė ir kitos tretininkės. Spaudą gaudavo iš A. Grinevičiaus, P. Mikolainio ir kitų knygnešių. A. Grinevičiaus nurodytais adresais nešė spaudą į Punską: P. Kupstui, kunigams Škėmai, J. Dailydei, S. Norkui–Norkevičiui. Turėjo pažįstamų spaudos platintojų Liubave, Rudaminoje, Būdvietyje, Krosnoje ir kituose kaimuose. Čia jiems palikdavo atneštą spaudą. Prisimenama, kad knygnešė į krepšį su knygomis įsidėdavo ir katiną ar kitą gyvulėlį, kad nukreiptų žandarų dėmesį, kai būdavo sulaikoma kelyje. Policija įtarė ją platinant draudžiamą spaudą, todėl buvo atlikusi penkias kratas. Tik vieną kartą surado 20 maldaknygių, bet pavyko išsisukti. Nubausta areštu dviem paroms – už slaptą vaikų mokymą.

1938 m. paskirta 35 Lt knygnešės pensija. A. Zigmantaitės atminimas įamžintas Kaune, Knygnešių sienelėje prie Vytauto Didžiojo karo muziejaus.

Literatūra
----------

* B. Kaluškevičius, K. Misius. *Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai, 1864-1904*: [žinynas].- Vilnius: Diemedis, 2004, p. 536.

Nuorodos
--------

* Knygnešė Agota Zigmantaitė
* Agota Zigmantaitė Archyvuota kopija 2020-08-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Osvaldas Daugelis** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. spalio 6 d.Naujamiestis, Panevėžio rajonas |
| Mirė | 2020 m. liepos 19 d. (64 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | dailės istorikas, muziejininkas |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Lietuvos dailės institutas |

**Osvaldas Daugelis** (1955 m. spalio 6 d. Naujamiestyje, Panevėžio rajone – 2020 m. liepos 19 d. Kaune) – Lietuvos dailės istorikas, muziejininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos grafikos skyriuje. 1979 m. baigė Lietuvos dailės institutą ir įgijo dailės teorijos bei istorijos specialybę. Nuo 1979 m. rugpjūčio dirbo Čiurlionio dailės muziejuje tapybos skyriaus vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Nuo 1988 m. kovo buvo Tapybos skyriaus vedėjas. Nuo 1988 m. spalio iki 1992 m. lapkričio 9 d. buvo direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1992 m. lapkričio 9 d. – 2019 m. kovo 1 d. buvo Čiurlionio dailės muziejaus direktorius, paskui buvo muziejaus mokslinis bendradarbis.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinės tyrinėjimų sritys buvo Nacionalinio Čiurlionio dailės muziejaus ir XIX–XX a. Lietuvos dailės kolekcijų istorija. Paskelbė straipsnių apie M. K. Čiurlionio kūrybą, Lietuvos kultūros paveldą, užsienio dailę. Parengė parodų ekspozicijų, sudarė katalogų. Buvo Visuotinės lietuvių enciklopedijos bendradarbis.

Įvertinimas
-----------

* Norvegijos Karališkojo Nuopelnų ordinas
* Belgijos Karališkojo Leopoldo 2-jo laipsnio ordinas
* Oraniečių-Nasau ordinas
* Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius
* Lenkijos respublikos Nuopelnų auksinis kryžius
* Latvijos Pripažinimo Kryžiaus Komandoro ordinas
* Lenkijos Nuopelnų ordino Kavalieriaus kryžius
* Lietuvos kultūros ministerijos aukso Garbės ženklas "Nešk savo šviesą ir tikėk"
* Kauno miesto burmistro Jono Vileišio pasidabruotas medalis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Ramutė Rachlevičiūtė. *Osvaldas Daugelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 518 psl.
Viduržemio jūros užtvindymas pro Gibraltaro (A) ir Sicilijos (F) sąsiaurius prieš 5,3 mln. m.
Vandens srautas pro Gibraltarą į Viduržemio jūrą (dailininko interpretacija)
Vandens srautas pro Gibraltarą į Viduržemio jūrą, vaizdas iš Atlanto pusės (dailininko interpretacija)
**Zanklos tvanas** (angl. *Zanclean flood*) – hipotetinis tvanas, kurio metu, spėjama, prieš 5,33 mln. metų buvo vandeniu užpildyta Viduržemio jūra. (Blanc, 2002).

Tvanas baigė Mesinos druskingumo krizę (angl. *Messinian salinity crisis*) ir buvo Zanklos stadijos (angl. *Zanclean age*) pradžia. *Maria Bianca Cita* sukūrė terminą 1972 m. vykdant Giliojo jūros gręžimo projektą (angl. *Deep Sea Drilling Project*), kur buvo tirtas perėjimas iš Mesinos stadijos į Zaklos stadiją Viduržemio regione. (Nesteroff et al. 1972).

Pagal šį modelį vanduo iš Atlanto vandenyno užpildė iki tol tuščią būsimos Viduržemio jūros dubenį pro sąsiaurį (dabartinis Gibraltaro sąsiauris). Spėjama, kad tvanas truko nuo kelių mėnesių iki dvejų metų. (e.g. Roveri et al. 2008).

Jūros lygio kilimas galėjo siekti iki 10 metrų per dieną. (e.g. Garcia-Castellanos et al. 2009).
Šio straipsnio autoriai spėja, kad tada vanduo sruvo daugiau kaip 1 km skardžiu, srauto debitas buvo iki 108 m³/s, apie 1000 kartų didesnis už šių dienų Amazonės debitą. Gibraltaro sąsiaurio dugno struktūrų tyrimai rodo, kad tvindymo kanalo nuolydis buvo gana lėkštas, o ne status skardis.

Ne visi moksliniai tyrimai palaiko, kad įvykis buvo katastrofiškas. Daug autorių mano, kad normalios Viduržemio jūros formavimasis po Mesinos stadijos *Lago Mare* epizodo buvo daug daugiau laipsniškas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Blanc, P.-L. (2002). „The opening of the Plio-Quaternary Gibraltar Strait: assessing the size of a cataclysm". Geodinamica Acta (15): 303–317.
2. ↑  Nesteroff, Wladimir D.; William B.F. Ryan, Kenneth J. Hsu, Guy Pautot, Forese C. Wezel, Jennifer M. Lort, Maria B. Cita, Wolf Maync, Herbert Stradner and Paulian Dumitrica (1972). „Evolution de la sédimentation pendant le Néogène en Méditerranée d’après les Forages JOIDES-DSDP". University of Milan Institute of Geology and Paleontology Publication (in French) (125): 47–62.
3. ↑  M. Roveri et al. (2008). „A high-resolution stratigraphic framework for the latest Messinian events in the Mediterranean area". Stratigraphy 5 (3-4): 323–342.
4. ↑  Garcia-Castellanos, D. Estrada, F. Jiménez-Munt, I. Gorini, C. Fernàndez, M. Vergés, J. De Vicente, R. (10 Dec 2009) Catastrophic flood of the Mediterranean after the Messinian salinity crisis, *Nature* 462, pp. 778–781, doi:10.1038/nature08555
| **Agostinas Kjidžis** |
| --- |
|  |
| Agostino Chigi |
| Gimė | 1466 m.Siena |
| Mirė | 1520 m. balandžio 11 d. (~54 metai)Roma |
|  |
| Veikla | Bankininkas, mecenatas |
|  |
|  **Vikiteka** | Agostino Chigi |

**Agostinas Kjidžis** (it. *Agostino Chigi*, 1466−1520) − italų bankininkas ir prekybininkas, vienas reikšmingiausių italų renesanso mecenatų.

Biografija
----------

Sienos Kjidžių giminė vertėsi bankininkyste nuo XIII a. Agostinas Kjidžis gimė 1466 m. lapkričio 9 d. (?) Sienoje. Jo praturtėjimą lėmė laivininkystė ir prekyba nekilnojamuoju turtu. Kjidžių šeimos bankas išaugo iki vieno didžiausių Europos finansuotojų, kuris turėjo biurus nuo Londono iki Kairo. Agostinas Kjidžis daugiausiai gyveno Romoje, buvo pagrindiniu popiežių Aleksandro VI, Julijaus II ir Leono X finansuotoju. Kilęs iš Sienos Agostinas Kjidžis rėmė Sienos menininkus Baldasarę Perucį ir Sodomą. Romoje jo svarbiausiais užsakymais buvo Kjidži vila (vėliau Villa Farnesina) ir Kjidži koplyčia Santa Maria del Popolo bažnyčioje. Vilą suprojektavo B. Perucis ir jos statybos prasidėjo 1506 m. Ją dekoravo pats B. Perucis, Rafaelis, Sebastianas del Pjombas ir Rafaelio dirbtuvių pagalbininkai. Prabangią Kjidži koplyčią suprojektavo Rafaelis, kuris suplanavo ir jos dekorą. Koplyčios įrengimas prasidėjo 1512 m. Ji nebuvo baigta iki Agostino Kjidžio mirties 1520 m. ir jos dekoravimą XVII a. viduryje užbaigė Berninis.

 Kjidži koplyčia Santa Maria del Popolo bažnyčioje Romoje
Agostinas Kjidžis buvo pagarsėjęs iššaukiančiu elgesiu. Pasak istorijos, jis buvo surengęs puotą savo vilos lodžijoje ir serviravo svečius su sidabro ir aukso padėklais, kurie po to buvo išmesti į upę. Priblokštiems svečiams palikus puotą padėklus tarnai surinko nuo iš anksto upėje suleistų tinklų. Agostinas Kjidžis rėmė poetą Pietro Aretino. Agostinas Kjidžis mirė 1520 m. balandžio 11 d. Palaidotas giminės vardo koplyčioje Santa Maria del Popolo bažnyčioje Romoje. Jo palikuonis tapo popiežiumi Aleksandru VII 1655 metais.

Šaltiniai
---------

* Oxford Reference
* Lilian H. Zirpolo. Historical Dictionary of Renaissance Art. The Scarecrow Press, Inc. – 2008, p. 95
* treccani.it
* Encyclopaedia Britannica
**Viktoras Žadeika** (1892 m. spalio 17 d. Samančiznoje, Marijampolės apskr. – 1972 m. kovo 7 d. Slawne, Koszalino vaivadija, Lenkija) – chorvedys, pedagogas, muzikologas.

Biografija
----------

Mokėsi Kalvarijoje, vėliau baigė Lomžos gimnazijos šešias klases, nuo 1905 m. pradėjo mokytis ir muzikos, nuo 1907 m. dalyvavo lietuvių kolonijos vakaruose – vaidinimuose. 1909–1919 m. Varšuvos muzikos institute studijavo fleitos, vargonų, fortepijono ir kompozicijos (prof. Stakovskio klasė) dalykus.

1910 m. liepos 17 d. Marijampolėje kartu su Albinu Iešmantu ir Jonu Bendoriumi pastatė Miko Petrausko operą „Birutė", mokė „Gabijos" mišrųjį chorą.

1913–1915 m. Varšuvos lietuvių bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas. 1913–1919 m. vadovavo Lietuvių savišalpos draugijos Varšuvoje chorui, surengė koncertų. Baigęs studijas ir sugrįžęs į Lietuvą, prisidėjo prie Kauno muzikos mokyklos įkūrimo ir iki 1933 m. buvo jos mokytojas, 1922 m. – direktorius, nuo 1926 m. – inspektorius, nuo 1928 m. – vėl direktorius.

Nuo 1933 m. Kauno konservatorijos muzikos teorijos ir istorijos bei privalomojo fortepijono dėstytojas, buvo vicedirektorius ir dažnai pavaduodavo direktorių; 1937 m. suteiktas vyresniojo mokytojo vardas ir teisės. 1930–1934 m. dalyvavo Lietuvos filharmonijos draugijos veikloje, suorganizavo simfoninės muzikos koncertų. Nuo 1933 m. vadovavo Lietuvos teniso sąjungai.

1935–1939 m. Valstybės teatro direktorius. 1941–1942 m. gyveno Vokietijoje, paskui vėl dėstė Kauno konservatorijoje. 1944 m. emigravo į Lenkiją ir, apsigyvenęs Slawne, Koszalino vaivadijoje, vadovavo muzikos mokykloms ir jose mokytojavo.

V. Žadeika muzikos istorijos ir pedagogikos klausimais rašė žurnaluose „Muzikos barai", „Muzikos menas", „Muzika ir teatras" ir kitur, skaitė paskaitas, apie lietuvių muziką rašė ir užsienio spaudoje. Su Baliu Sruoga parašė monografiją „Kipras Petrauskas" (1929 m.).

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Leonas Virginijus Papirtis** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. spalio 24 d. (73 metai)Gargžduose |
|  |
| Veikla | teisininkas, baudžiamųjų bylų advokatas, advokatų savivaldos veikėjas, Lietuvos advokatūros tarybos pirmininkas (nuo 2008 m.), politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Vilniaus universitetas |

**Leonas Virginijus Papirtis** (g. 1949 m. spalio 24 d. Gargžduose) – teisininkas, baudžiamųjų bylų advokatas, advokatų savivaldos veikėjas, Lietuvos advokatūros tarybos pirmininkas (nuo 2008 m.), politinis veikėjas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Varėnos vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete. Nuo 1973 m. iki 1976 m. mokėsi Maskvos M. Lomonosovo universitete aspirantūroje. 1987 m. vasario 13 d. Maskvos M. Lomonosovo valstybinis universitete apgynė disertaciją tema „Teisė ir politika išvystytoje socialistinėje visuomenėje (ryšys ir sąveika)", teisės mokslų kandidatas. Stažavosi Paryžiaus Sorbonos II universitete, Poitiers (Prancūzija) frankofonų teisės mokykloje, Romoje, Europos Tarybos institucijose (Briuselyje, Strasbūre, Paryžiuje), JAV Valstybės departamento organizuotuose kursuose (Vašingtonas).

Iki 1983 m. VU Teisės fakulteto asistentas, dėstytojas, vyr. dėstytojas, nuo 1984 m. iki 1990 m. Lietuvos
civilinės aviacijos valdybos juridinės tarnybos vadovas, nuo 1990 m. iki 1991 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Teisės skyriaus vedėjas, nuo 1991 m. iki 1994 m. LR užsienio reikalų ministerijos skyriaus vedėjas, patarėjas, ministro pavaduotojas. Nuo 1995 m. advokatas (advokato L. V. Papirčio kontora). Tapo žinomas prancūzų atlikėjo Bertrand Cantat, nužudžiusio aktorę Marie Trintignant, byloje.

Nuo 2005 m. iki 2008 m. Lietuvos advokatūros Advokatų tarybos narys, nuo 2008 m. balandžio 18 d. Lietuvos advokatų tarybos pirmininkas (išrinktas 3 metų kadencijai). Lietuvos teisininkų draugijos valdybos narys. 1998 m. buvo iniciatyvinės grupės, atkūrusios Lietuvos teisininkų draugiją, narys, draugijos leidžiamo laikraščio „Justitia" redakcinės kolegijos narys. Nuo 1988 m. iki 1990 m. – „Sąjūdžio" iniciatyvinės grupės narys.

Yra kelių vadovėlių bendraautoris ir mokslinis redaktorius, teisinių žinynų redaktorius, straipsnių teisės teorijos ir civilistikos problematika autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2016-03-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Infolex" informacija
3. ↑  „Leonas Virginijus Papirtis: „Draudimas Advokatų tarybos pirmininkui dirbti advokato darbą yra laisvos korporacijos vadovų suvaržymas"" 2008.05.06, „Infolex"
4. ↑  „Lietuvos advokatūra"[neveikianti nuoroda] 2008 m. Nr. 2 (27), 6 psl.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rimas Andrikis** | **Lietuvos advokatų tarybos pirmininkas**2008 - 2011 | Po to:**-** |
**Agregavimas**, *agregacija* (*aggregation*) – sujungimas, stambinimas, apibendrinimas.

Chemija
-------

Agregacija - stambių molekulių ar koloidinių dalelių sukibimas į didesnius darinius.

Statistika
----------

Agregacija - statistikų iš skirtingų imčių sujungimas į vieną bendrą charakteristiką.

Ekonomikoje
-----------

Rodiklių agregavimas - rodiklių sujungimas, apibendrinimas, taikomas bendrosioms ūkio raidos tendencijoms apibūdinti ir lyginti. Agregavimas gali sukelti problemų, jei taikomas neatsižvelgiant į jo ribotumus. Pagrindinis kiekvieno agreguoto rodiklio ribotumas yra tai, kad jis yra išvestinis dydis, niveliuojantis individualius skirtumus, kuriais grindžiamas konkretus verslo sprendimas. Ekonomikoje dažnai vartojami visuminės paklausos, visuminės pasiūlos, dar vadinamos agreguota, infliacijos rodikliai.

Modeliavimas
------------

Agregavimo ryšys informacinių sistemų modeliavime.

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šiame nuorodiniame puslapyje pateikti straipsniai tokiais pačiais pavadinimais.  Jei čia patekote, paspaudęs(-usi) nuorodą kitame Vikipedijos straipsnyje, prašome, jei galite, pakeisti paspaustą nuorodą taip, kad ji tiesiogiai rodytų į Jūsų ketintą aplankyti straipsnį. |
Salų žemėlapis
Tanegašimos kosminis centras
**Osumi salos** (jap. 大隈諸島 *Ōsumi Shotō*) – salynas, priklausantis Riūkiū saloms Japonijoje.

Geografija
----------

Osumi salos yra šiauriausios iš Sacunano salų, į pietus nuo Osumi pusiasalio, 60 km nuo Kiūšiū.

Salos vulkaninės kilmės, o jų bendras plotas 1,030 km². Klimatas subtropinis. Aukščiausia viršūnė yra *Miyanoura-dake* kalnas (1935 m) Jakušimos saloje.

Salyną sudaro trys didelės salos:

* Tanegašima
* Jakušima
* Kučinoerabudžima

Salyne yra ir mažų salelių iš kurių didžiausia Magedžima į vakarus nuo Tanegašimos. Kartais priskiriamos šios trys salos: Kurošima, Iodžima, Takešima.

Salose gyvena apie 50 tūkst. žmonių, iš kurių 19 tūkst. Nišinoomotės mieste Tanegašimos šiaurės vakariniame krante.

Istorija
--------

Neaišku, kada salos atrastos, bet pirmąkart jos paminėtos *Nihon shoki* knygoje 720 m.

1543 m. portugalas Mendes Pinto su kinišku laivu užplaukė salose ant seklumos ir supažindino Japoniją su šaunamaisiais ginklais ir cukranendre. Iki XX a. šaunamieji ginklai japonų buvo dažnai vadinti *Tanega-šima*, manant, kad juos atgabeno Pinto. Tiesą sakant, Pinto nedalyvavo, kai pirmąkart susitiko japonai ir portugalai, nors po to jis lankėsi Tanegašimoje, kur, pasak legendos, jis vedė vietinę ir susilaukė sūnaus.

Europiečiai į Japoniją gabeno ne tik ginklus, bet ir muilą, tabaką ir kitas prekes.

1879 m. per Meidži restauraciją salos buvo prijungtos prie Japonijos. Salos iš pradžių tapo *Ōsumi no Kuni* (Osumio žemės), o vėliau Kagošimos prefektūros dalimi.

Per Antrąjį pasaulinį karą 1945 m. pavasarį salas užėmė amerikiečiai ir 1953 m. atidavė Japonijai.

1969 m. atsidarė Tanegašimos kosminis centras šiaurės rytų salos dalyje.

Nuorodos
--------

* Apie Ōsumi salas Archyvuota kopija 2008-04-04 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Tanegašimos kosminis centras Archyvuota kopija 2006-12-08 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
| Viktorijaangl. *Victoria* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10)------ vasaros: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Administracinis centras** | Melburnas |
| **Įkūrimo data** | 1911 m. |
| **Gubernatorius** | Linda Dessau |
|  |
| **Gyventojų** (2016 kovas) | 6 039 100 |
| **Plotas** | 237 639 km² |
| **Tankumas** (2016 kovas) | 25 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | AU-VIC |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Viktorija |

**Viktorija** (angl. *Victoria*, VIC) – valstija pietryčių Australijoje. Šiaurėje ribojasi su Naujuoju Pietų Velsu, rytuose – su Pietų Australija. Iš vakarų supa Tasmano jūra, iš pietų – Baso sąsiauris. Administracinis centras – Melburnas.

Geografija
----------

Valstijos pietus užima dalis Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio (aukščiausia vieta – Bogongo k. 1986 m, Australijos Alpėse). Į pietus nuo jo yra siaura pajūrio lyguma. Viktorijos šiaurėje ir šiaurės vakaruose – aliuvinė Murėjaus upės lyguma. Vyrauja drėgnas subtropinis klimatas, šiaurės vakaruose – kontinentinis subtropinis. Kalnų pietiniuose ir pietrytiniuose šlaituose (~2000 mm kritulių per metus) auga vešlūs visažaliai miškai; valstijos šiaurėje – savanos ir retmiškiai.

Gausu naudingų iškasenų: kasamos rusvosios anglys, akmens druska, auksas, išgaunama nafta, gamtinės dujos.

Didžiausi miestai:

* Melburnas – 3689,7 tūkst. gyv.
* Džylongas – 205,0
* Bendigas – 96,0
* Balaratas – 90,2

Nuorodos
--------

* Viktorijos valstijos žemėlapis **(**liet.**)**

Hopetuno krioklys Otavajo nacionaliniame parke
Dvylika Apaštalų
  


| Australijos valstijos ir teritorijos | Australia |
| --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Valstijos: | Kvynslandas | Naujasis Pietų Velsas | Pietų Australija | Tasmanija | Vakarų Australija | Viktorija |
| Vidinės teritorijos: | Australijos sostinės teritorija | Džarvio įlankos teritorija | Šiaurės Teritorija |
| Išorinės teritorijos: | Ašmoro ir Kartjė salos | Australijos Antarktinė teritorija | Kalėdų sala | Kokosų salos | Koralų jūros salos | Herdo ir Makdonaldo salos | Norfolko sala |

 |
Viename iš Auksinių mumijų slėnio kapų
**Auksinių mumijų slėnis** – romėnų laikų Sen. Egipto kapinės, esančios prie Baharijos oazės.

Kapinės, populiariai žinomos Auksinių mumijų slėnio pavadinimu, atsitiktinai rastos 1995 m. kai vieno iš Egipto 
senienų tarnybos apsaugos pareigūnų asilo koja įsmuko į vieną iš kapų. Kapinės yra apie 6 km atstumu į pietryčius nuo pagrindinio oazės miesto Bavičio. Kapinės užima apie 10 kv. km plotą ir jose, preliminariu vertinimu, yra apie 10 000 mumijų. Daugelis iškastų mumijų buvo paauksuotos, dėl ko vietovė praminta Auksinių mumijų slėniu. Kapai iškasti dykumos molyje ar iškirsti po juo esančiame uolingame sluoksnyje. Rasti paprasti šachtiniai ir duobės bei daugianišiai kapai, pastarieji tikriausiai skirti šeimoms palaidoti. Kapai nedekoruoti, išskyrus pasitaikančius pavienius Anubio atvaizdus. Kai kurios iš mumijų turi pomirtines kaukes. Po kai kurių jų galvomis padėti akmenys, tikriausiai atlikę pagalvės funkciją. Tik pavienės mumijos rastos moliniuose karstuose. Bendra jų būklė prasta dėl netinkamai (nepilnai) atlikto mumifikavimo proceso.

Literatūra
----------

* Salima Ikram. *Mummies around the World: An Encyclopedia of Mummies in History, Religion, and Popular Culture*. ABC-CLIO, 2014, p. 19−20
* Zahi Hawass. *The Discovery of The Valley of the Golden Mummies at Bahariya Oasis*
| **Russula claroflava** |
| --- |
| Auksiškoji ūmėdė (Russula claroflava)Auksiškoji ūmėdė (*Russula claroflava*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Ūmėdė  *( Russula)* |
| Rūšis: | Auksiškoji ūmėdė  *( Russula claroflava)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Auksiškoji ūmėdė** arba *chrominė ūmėdė* (*Russula claroflava*) – ūmėdžių (*Russula*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-8 (10) cm skersmens, jauna pusrutuliška, senų paplokščia, įdubusi, matinė, geltona, žalsvai geltona, luobelė gerai lupasi. Lakšteliai iš pradžių balsvi, vėliau gelsvi, geltoni, net pilkšvi, tankūs. Kotas 5-8 cm ilgio, 1-2 cm storio, baltas, senų pilkšvas, vidus kamštiškas, elastiškas. Trama balta, gelsva, perlaužus įgauna pilkšvą spalvą, malonaus kvapo ir skonio.

Auga rugpjūčio–rugsėjo mėnesiais beržynuose, kartais didelėmis grupėmis. III kategorijos valgomas grybas. Dažnesnis vakarinėje Lietuvos dalyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 92.
**Aukso luitas** – pagal standartus pagamintas, pažymėtas ir registruotas tam tikro dydžio bet kokios formos gryno aukso gabalas. Dideli luitai gaminami, supilant išlydytą auksą į liejimo formas, mažesni – iškalant iš aukso lakštų. Standartiniai aukso luitai, naudojami valstybių centrinių bankų aukso atsargoms, yra 400 Trojos uncijų (12,4 kg) dydžio; investicijoms ir prekybai daugiausiai naudojami kilograminiai (1000 g, 32,15 Trojos uncijų) ir 100 Trojos uncijų (3,1 kg) luitai. Dauguma kilograminių luitų – plokšti; tarp Europos investuotojų populiaresni plytos formos luitai. Azijos rinkose populiaresni graminių, ne uncijinių matmenų luitai: 10, 100 ir 1000 g dydžio. Mažesnius aukso luitus (1, 2,5, 5, 10 ir 20 g) perka ir paprasti gyventojai nedidelėms investicijoms ar dovanoms.

Kaltas (kairėje) ir lietas (dešinėje) aukso luitas
Lieti luitai pagaminami greičiau, todėl yra pigesni. Be to, lieti luitai dėl nelygaus paviršiaus šiek tiek skiriasi vienas nuo kito. Kalti luitai išpjaustomi iš aukso lakštų ir turi lygų, vienodą paviršių. Apsaugai nuo klastojimo ar vagystės aukso luituose įspaudžiami serijiniai numeriai arba luitams išrašomi autentiškumo sertifikatai. Pagal naujausias tendencijas serijiniai numeriai žymimi net ir ant mažiausių luitų, o luitai parduodami kartu su to paties numerio sertifikatais. Aukso grynumas luituose negali būti mažesnis už 99,5 %.

Pagrindiniai aukso luitų gamintojai – „Baird & Co", „Royal Mint" (Jungtinė Karalystė), „Emirates Gold" (Jungtiniai Arabų Emyratai), „Heraeus" (Vokietija), „Metalor", „PAMP", „Valcambi" (Šveicarija), „Perth Mint" (Australija), „Royal Canadian Mint" (Kanada) ir „Umicore" (Belgija).

Didžiausias pasaulyje aukso luitas Toi aukso muziejuje
Pasaulio didžiausias aukso luitas yra 250 kg svorio, 455 × 225 mm dydžio prie pagrindo, 170 mm aukščio, siaurėjantis į viršų 5º kampu. Pagamintas „Mitsubishi" bendrovės padalinio „Mitsubishi Materials Corporation". Nuo 2005 m. laikomas Toi aukso muziejuje Japonijoje. Pagal aukso kainą 2020 m. birželio 9 d. luito apytikrė vertė – 13,77 mln. JAV dolerių, neskaitant pridėtinės vertės dėl pasaulio didžiausio aukso luito statuso.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ronan Manly, *COMEX and ICE New York Gold Vault Reports both Overstate Eligible gold Inventories*, BullionStar, 2016 m. gruodžio 23 d. Nuoroda tikrinta 2020-06-10.
2. ↑  *What is a gold bar*, Goldprice, 2006 m. birželio 21 d. Archyvuota 2010-06-19. Nuoroda tikrinta 2020-06-10.
3. ↑  Rūta Stankevičiūtė, *Geriausia dovana – aukso luitas?*, Kauno diena, 2010 m. lapkričio 15 d. Nuoroda tikrinta 2020-06-10.
4. ↑  *Gold Prices*, Goldhub, 2020 m. birželio 10 g. Nuoroda tikrinta 2020-06-10.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aukso luitas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Auksinė avietė** (angl. *Golden Raspberry Award*) – JAV kino apdovanojimas, skiriamas blogiausiems filmams ir aktoriams įvertinti. Šių apdovanojimų sumanytojas ir organizatorius yra leidėjas Džonas Dž. B. Vilsonas (*John J. B. Wilson*). Apdovanojimų nugalėtojai skelbiami dieną prieš įteikiant Oskarus, o prizas – mažiau nei 5 dolerius kainuojanti statulėlė. Nugalėtojai labai retai atsiima šį apdovanojimą.

Pirmoji ceremonija įvyko 1981 metais Dž.B. Vilsono namuose.

Apdovanojimų kategorijos
------------------------

### Dabar skiriami apdovanojimai

* Blogiausias aktorius (nuo 1980 m.)
* Blogiausia aktorė (nuo 1980 m.)
* Blogiausias antrojo plano aktorius (nuo 1980 m.)
* Blogiausia antrojo plano aktorė (nuo 1980 m.)
* Blogiausia ekrano pora (nuo 1994 m.)
* Blogiausias scenarijus (nuo 1980 m.)
* Blogiausias režisierius (nuo 1980 m.)
* Blogiausias filmas (nuo 1980 m.)
* Blogiausias perdirbinys arba tęsinys (nuo 1994 m.)

### Panaikinti apdovanojimai

* Blogiausia daina (1980–1999 ir 2002 m.)
* Blogiausia nauja žvaigždė (1981–1988 ir 1990–1998 m.)
* Blogiausia muzika (1981–1985 m.)
* Blogiausi specialieji efektai (1986–1987 m.)

Kai kuriais metais yra skiriami specialūs prizai, priklausomai nuo filmo.

Taip pat kas 10 metų yra skelbiami dešimtmečio apdovanojimai.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė