recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Žagarvyšnė |
| --- |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Kilmė** | iš Vladimirinių vyšnių sėjinukų |

**Žagarvyšnė** - ankstyvoji vyšnių veislė, pagal vieną iš versijų, kilusi iš Žagarės dvare augintų Vladimirinių vyšnių sėjinukų. Daugiausia jų buvo auginama Šiaurės Lietuvoje apie Žagarę, Skaistgirį ir net plito nuomonė, kad žagarvyšnes sėkmingai galima auginti tik šiose apylinkėse. Kas lankydavosi Žagarėje, visada susidomėdavo šitomis žemomis, anksti sunokstančiomis vyšniomis ir parsiveždavo jų į savąjį kraštą. Bet daugiausia jos plito tada, kai šių apylinkių gyventojai keldavosi gyventi į kitą vietą. Į rajonuotų veislių sąrašą auginti Lietuvoje (dabar Nacionalinis augalų veislių sąrašas) įrašyta 1962 metais ir pradėta plačiai auginti beveik visoje Lietuvoje. Žagarvyšnių yra kelios atmainos, kurios skiriasi vaisių prinokimo laiku, derlingumu, vaismedžių forma ir kitais požymiais. Nuo 2005 m. Žagarėje rengiamas Žagarės vyšnių festivalis.

Vaisiai vidutinio didumo (sveria 2,5–3 g), apvalūs. Odelė ir minkštimas tamsiai raudoni, sultys raudonos. Kauliukas apvalus, smulkus, iš minkštimo išsiima lengvai. Vaiskotis nutrūksta lengvai ir sausai. Vaisiai vartojami švieži, tinka uogienėms, kompotams, sultims, vynui, trauktinėms gaminti.
  
Vaismedžiai vidutinio augumo, sudaro vidutiniškai tankius, svyrančiomis šakomis rutuliškus vainikus. Žiemą ištvermingi, žydi anksti, dera gausiai. Savidulkiai. Kokomikozei veislė neatspari. Dauginama skiepais ir šaknų atžalomis.
  
Mėgsta neužmirkusius, kalkingus, purius ir puveningus priemolius. Geriau auga aukštesnėse, nuo šaltų vėjų apsaugotose sodo vietose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žagarvyšnė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. ↑  Vyšnios mūsų soduose. Žagarvyšnė Mano ūkis, 2007/07
| Ečidzeno žemė越前国 |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **VII a. – 1871** |  → |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** |  Japonija |
| **Regionas** | Hokuriku regionas |
| **Administracinis centras** | Ečidzen-fučiū |
| **Apskritys** | 8 |

**Ečidzenas** (jap. 越前国 = *Echizen-no kuni*) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje šiomis dienomis yra šiaurinė Fukujaus prefektūros dalis.

VII a. pabaigoje provincija suformuota padalinus Koši žemę į tris dalis. Ečidzenas garsėjo *washi*, japonų tradicine popieriaus rūšimi. Tekstai, parašyti 774 m. mini šio popieriaus gamybą Ečidzene. Ši žemė taip pat garsėjo keramika. Čia yra viena iš šešių senųjų Japonijoje išlikusių degimo krosnių.

Manoma, kad senoji žemės sostinė buvo kur nors netoli Takefu miesto.

Feodalinio susiskaldymo laikais Ečidzene susiformavo nemažai feodalinių domenų, tarp kurių svarbesni buvo Macudairų giminės valdomas Fukujaus domenas, taip pat Ono domenas, Sabaės domenas, Kacujamos domenas, Maruokos domenas ir kt. Curugą valdė Obamos domenas.

1871-81 m. reformų metu Ečidzeno žemėje padarytos administracinės reformos. Joms pasibaigus, Ečidzenas sujungtas su Vakasa, suformuojant Fukujaus prefektūrą.

Nuorodos
--------

* Informacija

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa
Koordinatės: 55°34′48″š. pl. 23°24′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.5801°š. pl. 23.4100°r. ilg.﻿ / 55.5801; 23.4100

|  |
| --- |
| **Šaukoto pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Šaukoto pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Šaukoto pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Gomertos g. 1, Šaukotas |
| **Direktorius(-ė)** | Rimas Špakauskas |
| **Mokinių skaičius** | 134 |
| **Įkūrimo data** | 1925 m. |
| **Uždarymo data** | 2016 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Radviliškio rajono Šaukoto pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškio raj. Šaukote, Gomertos g. 1, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190674170. Steigėjas Radviliškio rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1925 m. 2016 m. ji prijungta prie Šiaulėnų gimnazijos. Vėliau skyrius uždarytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Radviliškio r. Šaukoto pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-20).
2. ↑  Vytenis Miškinis. Lietuvos kaimas. Jei emigruos dar dvi šeimos, mokykla bus pasmerkta. Delfi.lt (tikrinta 2022-04-14).
Koordinatės: 56°16′ š. pl. 23°13′ r. ilg.﻿ / ﻿56.267°š. pl. 23.217°r. ilg.﻿ / 56.267; 23.217
**Žagarės giria** (arba ***Žagarės–Didmiškio miškai***) − giria Joniškio rajone, 4 km į pietvakarius nuo Žagarės. Užima 66,2 km² plotą (miškinga dalis užima 56,9 km²). Patenka į Joniškio miškų urėdijos Skaistgirio, Žagarės, Juodeikių, Endriškių girininkijas.

Žagarės giria
Poilsiavietė „Medžiotojų rūsys"
Giria susideda iš 21 miško; didesnieji: Žagarės, Didmiškio, Beržynės, Judraičių, Reibiniškio. Dirvožemiai velėniniai jauriniai glėjiški, priesmėliniai, susiformavę ant moreninių priemolių, vietomis pasitaiko pelkinių. Reljefas lygus. Miško augavietės derlingos ir labai derlingos, įmirkstančios ir laikinai įmirkstančios. Dauguma miškų nusausinti. Šiaurės vakaruose siekia Švėtę (Lielupės intaką). Išteka įvairūs Lielupės baseino upeliai: Vilkija, Žirnupis, Kivė, Trumpė, Vingris, Lanka, Skardupis, Vilkytis, Žiurelis.

Medynai:

* eglynai – 39 %,
* beržynai – 33 %,
* drebulynai – 7 %,
* pušynai – 6 %
* baltalksnynai – 6 %,
* juodalksnynai – 5 %,
* uosynai – 4 %.

Jaunuolynai sudaro 35 %, pusamžiai medynai 27 %, bręstantys 15 %, brandūs 23 %. Medynų vidutinis amžius 49 m. bonitetas I, 5, skalsumas 0,70, tūris 225 m³/ha, metinis prieaugis 6,2 m³/ha.

Yra gamtos paminklų – Reibiniškių ąžuolas, Beržynės miško ąžuolas, Žagarės miško veimutinė pušis ir Žeimių vinkšna, 41 kertinė miško buveinė, į Lietuvos raudonąją knygą įrašytų paukščių lizdaviečių ir perimviečių. Labiausiai paplitęs augavietės tipas − drėgnas šilagiris. Dauguma medynų yra savaiminės kilmės. Auga eglės, beržai, drebulės, pušys, juodalksniai. Girios šiaurinėje dalyje (netoli Šarūnų kaimo) auga amerikinė liepa. Be to, girioje pavieniui auga veimutinė pušis, japoniškasis maumedis, kėnis. Žagarės miškuose sutinkami šernai, elniai, briedžiai, vilkai, lapės, stirnos, kiškiai, usūriniai šunys, barsukai, kiaunės, voverės, jerubės, slankos. Miškų vakarinė dalis priklauso Žagarės regioniniam parkui.

XIX a. ir XX a. pradžioje Žagarės–Didmiškio miškai priklausė privatiems savininkams. Grafai Naryškinai iki I pasaulinio karo aptvaruose augino tauriuosius elnius; per karą ir po jo iš buvusių aptvarų jie paplito į Šiaurės Lietuvos kitus miškus.

Per girią eina plentas  **1601**  Žagarė–Juodeikiai–Piktuižiai . Prie jos įsikūrę kaimai: Juodeikiai, Žeimiai, Šarūnai, Dameliai, Basiuliškės, Tulniai, Dilbinėliai, Jurdaičiai, Endriškiai, Bijeikiai, Ąžuolynė, Normantėliai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žagarės giria** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Algirdas Brukas. *Žagarės–Didmiškio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 628
2. ↑  Algirdas Brukas, Dalius Žygelis. *Žagarės‑Didmiškio miškai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
**Popiežiaus sritis**, arba **Popiežiaus valstybė** (it. *Stato della Chiesa*, lot. *Status Ecclesiasticus*, taip pat *Dicio Pontificia*) – centrinėje Italijoje 754-1870 m. gyvavusi teokratinė valstybė, popiežiaus savarankiškai valdyta teritorija. 1871 m. buvo prijungta prie Italijos karalystės.

Istorija
--------

Pradžią Popiežiaus valstybei davė pirmasis Karolingų dinastijos frankų karalius Pipinas Trumpasis. Po savo žygių prieš langobardus jis padovanojo popiežiui Steponui II buvusio Ravenos egzarchato teritorijas, o ir vėliau padėjo sutelkti bažnyčiai priklausiusias dovanotas žemes. Taip Romos popiežius įgijo pasaulietinio valdytojo galias ir teisinį pagrindą įkurti valstybę, apjungiant chaotiškai išsisklaidžiusias teritorijas.

Popiežiaus sričiai priklausė Apeninų pusiasalio teritorijos, tiesiogiai buvusios pavaldžios popiežiui nuo VIII a. iki 1870 m. Jos buvo tarp pagrindinių Italijos valstybių, kurias 1870 m. galutinai užkariavo Sardinijos karalystė. Geriausiais laikais Popiežiaus sritis apėmė daugelį šiuolaikinės Italijos regionų: Lacijų (įskaitant Romą), 
Markę, Umbriją ir Romaniją, dalį Emilijos. Jų valdymas rėmėsi popiežiaus laikinosios galios pasireiškimu, o ne jo bažnytine viršenybe.

Iki 1861 m. daugumą Popiežiaus srities teritorijų užėmė Italijos karalystė. Tik Lacijus, įskaitant Romą, buvo pavaldūs laikinai popiežiaus kontrolei. 1870 m. popiežius prarado Lacijų ir Romą ir išvis nebeturėjo valdomų teritorijų, išskyrus Šventojo Petro baziliką ir popiežiaus rezidenciją bei susijusius statinius aplink Romos Vatikano kvartalą, kurių nebuvo okupavę naujosios Italijos kariškiai. Visa Roma, išskyrus Vatikaną, atiteko Italijai, tapo jos sostine, o Kvirinalo rūmuose įsikūrė suvienytos Italijos pirmojo karaliaus Viktoro Emanuelio II rezidencija.

Iki 1929 m. Šventojo Sosto teisinis statusas nebuvo sureguliuotas, užsienio valstybės toliau akreditavo savo diplomatines atstovybes prie popiežiaus. Tuo pačiu metu popiežius Pijus IX (ir jo vėlesni įpėdiniai) toliau bandė pretenduoti į pasaulietinę valdžią, save laikė „kaliniais", vengė palikti Vatikano teritoriją ir net teikti palaiminimus Šv. Petro aikštėje, kurią kontroliavo Italijos valdžia. Po 1929 m. sudaryto Laterano susitarimo Italijos vyriausybės vadovas, tuomet fašistinės Italijos lyderis Benitas Musolinis užbaigė krizę tarp susivienijusios Italijos ir Šventojo Sosto, sukurdamas naują tarptautinį teritorinį darinį – Vatikano Miesto Valstybę, apribotą simboline teritorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Frederik de Wit, "Status Ecclesiasticus et Magnus Ducatus Thoscanae" (1700)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Popiežiaus sritis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Catholic Encyclopedia. States of the Church
| Šaukėnų dvaras |
| --- |
|  Šaukėnų dvaro rūmai prieš Antrąjį pasaulinį karą |
| Vieta | Šaukėnai |
| Įkurtas | XV a. |
| Bajorų giminės | Šonai,Šemetos,Jelenskiai,Tomas Petras Gorskis |

**Šaukėnų dvaras** – dvaras, esantis Šaukėnuose (Kelmės rajonas). Išlikę dvaro pastatai, spėjama, buvo statyti XVIII a. bet XIX ir XX a. pradžioje perstatyti. Pagrindinis rūmų akcentas – įstiklinta veranda. Savitas dviejų aukštų bokštas.

Šaukėnų dvaras įdomus savo senais rūmais ir ūkiniais pastatais. Prie dvaro buvo gražus 15 ha dydžio parkas su kūdromis, alėjomis, retais medžiais. Jame augo aukštas ąžuolas, vėliau tik stuobrys su išskobtu viduriu, lyg garsiojo baublio imitacija. Pasakojama, kad drevėje slėpdavosi medžiotojai, tykodami vilkų.

Istorija
--------

Minimas nuo XV a. manoma, tuometinė Šonų giminės rezidencija. Vėliau Šaukėnai priklausė Šemetoms iki XVIII a. 2-osios pusės. Po to jie buvo parduoti Jelenskiams, vėliau Gorskiams, kurie valdė dvarą iki 1940 metų.

Po II pasaulinio karo dvare įrengta psichiatrinė ligoninė.

Nuorodos
--------

* Lietuvos dvarų duomenų bazė Archyvuota kopija 2013-10-21 iš Wayback Machine projekto.
**Penktãdienis** – savaitės diena tarp ketvirtadienio ir šeštadienio. Daugumoje šalių, kuriose darbo savaitė turi penkias dienas, penktadienis yra paskutinė darbo diena ir savaitgalio atsipalaidavimo pradžia.

Penktadienis religijoje
-----------------------

Krikščionys per Adventą (apytiksliai keturias savaites iki Kalėdų) ir per Gavėnią (nuo Užgavėnių iki Velykų), pasninkauja. Islamo šalyse penktadienis yra šventoji diena. Judaizme (žydų tikėjime) šabas (šventa diena) prasideda nuo penktadienio saulėlydžio ir tęsiasi iki saulėlydžio šeštadienį.

Juodasis penktadienis
---------------------

Jei mėnesio 13 diena yra penktadienis, tai ši diena laikoma nesėkmių diena. Žmonės, kurie tiki prietarais, šią dieną vengia kur nors eiti, saugosi nesėkmių. Ypač nesėkminga diena laikoma sausio 13-osios dienos penktadienis[reikalingas šaltinis].

Etimologija
-----------

Terminą „penktadienis" sukūrė kalbininkas Jonas Jablonskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniuje bus atidaromas J. Jablonskio skveras. Alkas.lt (tikrinta 2022-01-24).

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **penktadienis**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Penktadienis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  

v • a • r **Savaitės dienos** 

Pirmadienis · Antradienis · Trečiadienis · Ketvirtadienis · Penktadienis · Šeštadienis · Sekmadienis
Sausio 18 d. žemės drebėjimų vietos ir stiprumas
**2017 m. sausio žemės drebėjimai Italijoje** – eilė keturių didelių žemės drebėjimų centrinėje Italijoje. Jie įvyko sausio 18 d. netoli L’Akvilos miesto.

Žemės drebėjimai
----------------

Pirmasis 5,3 balų stiprumo žemės drebėjimas įvyko 25 km į šiaurės vakarus nuo L’Akvilos miesto 10:25 val. vietos laiku. 11:14 val. įvyko antrasis 5,7 balų stiprumo drebėjimas. Dar po 11 minučių įvyko 5,6 balų stiprumo drebėjimas, o paskutinis didesnis drebėjimas įvyko 14:33 val. ir buvo 5,2 balų stiprumo. Visus šiuos drebėjimus dar sekė eilė mažesnių.

Drebėjimai buvo juntami ir kitose centrinės Italijos dalyse, taip pat ir Romoje. Čia buvo evakuoti žmonės iš metro ir mokyklų. Teramo, Kronaleto ir Kampotosto miestuose nuo drebėjimų žuvo 5 gyventojai. Drebėjimų banga buvo juntama Kroatijos pakrantėje.

Po kelių valandų nuo paskutinio drebėjimo centrinėje šalies dalyje, Gran Saso kalnų masyve įvyko sniego lavina, kuri užgriuvo viešbutį. Čia žuvo mažiausiai 6 žmonės, 23 dingo be žinios.

Drebėjimų bangos
----------------


| Data / laikas(UTC) | Stiprumas | Tipas | Gylis Hipocentras | Epicentras |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vieta | Platuma | Ilguma |
| 2017-01-18   09:25:40 | 5,3 | Mw | 9,0 km | Monterealė | 42,55 | 13,26 |
| 2017-01-18   10:14:09 | 5,6 | Mw | 9,0 km | Kapitinanas | 42,53 | 13,28 |
| 2017-01-18   10:15:33 | 4,7 | Mw | 10,0 km | Kapitinanas | 42,53 | 13,29 |
| 2017-01-18   10:16:39 | 4,7 | Mw | 11,0 km | Kapitinanas | 42,55 | 13,28 |
|
| 2017-01-18   10:25:23 | 5,4 | Mw | 9,0 km | Kapitinanas | 42,49 | 13,31 |
|
| 2017-01-18   13:33:36 | 5,1 | Mw | 10,0 km | Kanano Amiterno | 42,48 | 13,28 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Terremoto, Centro Italia in ginocchio. Un morto nel teramano. Slavina su hotel, tre dispersi
2. ↑  Rome's subway evacuated as powerful earthquakes rock Italy
3. ↑  Sisma, due morti a Campotosto e tre nel Teramano
4. ↑  AVALANCHE HELL What caused the avalanche in Italy, where is Farindola and what happened to the Hotel Rigopiano?
Pentagrama
Kornelijaus Agripos pateikta pentagrama su pitagoriečių simboliais.
**Pentagrama** – penkiakampė žvaigždė, nubrėžiama penkiais štrichais. Žodis „pentagrama" kilo iš graikų žodžio πεντάγραμμον (pentagramon), kuris reiškia „penkios linijos".

Pentagramos simbolis naudotas Senovės Graikijoje ir Babilonijoje. Pitagoriečiams ji simbolizavo sveikatą ir tobulybę bei vienybę. Pentagramos siejamos su pagoniškais tikėjimais, jas nešioja neopagonybės, senųjų politeistinių tikėjimų tikintieji. Krikščionybėje pentagrama gali reikšti penkias Jėzaus žaizdas arba Trejybę (Tėvas, Sūnus ir Šventoji dvasia) ir dvi Kristaus prigimtis (dieviškumą ir žmogiškumą). Pentagrama siejama ir su masonais.

Ji nuo senovės siejama su Veneros planeta, deivės Veneros, Afroditės (vaisingumo deivės) garbinimu. Patekančią Venerą – Aušrinę – romėnai vadino Liuciferiu. Kas aštuonerius metus įvyksta Veneros konjunkcija, susidaro ideali pentagrama aplink Zodiaką.

Kornelijaus Agripos brėžinys, į pentagramos simbolį įjungiantis astrologinę simboliką bei žmogaus kūno formą.
Numerologijoje ir magijoje pentagrama simbolizuoja žmogų: viršūnė – galvą, šoniniai trikampiai – rankas, apatiniai – kojas, o vidurys daugiakampis likusį kūną.

Vakarų okultizme figūruoja kaip apsaugos simbolis. Pvz. tikima, kad iškviestas demonas negali peržengti pentagramos ribų. Gėtės „Fauste" Mefistofelis negali palikti kambario, kol ant išėjimo nupiešta pentagrama.

Nuorodos
--------

* Apie pentagramą Archyvuota kopija 2006-12-01 iš Wayback Machine projekto.
Esteban Gutiérrez|  
Esteban Gutiérrez 2009 m. |
| Gimė | Esteban Manuel Gutiérrez Gutiérrez1991 m. rugpjūčio 5 d. (31 metai)Monterėjus, Meksikas |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Meksika meksikietis |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Automobilio numeris | 21 |
| Dalyvauta GP | ( startai) |
| Čempionas | 0 |
| Pirmas GP | 2013 m. Australijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 2019 m. JAV Grand Prix |

**Esteban Gutiérrez** (g. 1991 m. rugpjūčio 5 d.) – autosporto lenktynininkas iš Meksikos. Jis yra 2008 m. Formula BMW Europe ir 2010 m. GP3 serijų čempionas. Nuo 2013 m. jis lenktyniauja Formulės 1 čempionate. 2016 m. jis prisijungė prie naujos komandos iš JAV Haas.

Karjera
-------

Savo karjerą meksikietis pradėjo šalies kartingų Rotax Max Challenge čempionate 2004 m. ir ten lenktyniavo kelerius metus.

2007 m. Gutierrez debiutavo Formula BMW JAV čempionate, kuriame per 14 lenktynių pelnė 4 pergales ir galutinėje įskaitoje liko antras.

2008 m. debiutavęs Formula BMW Europe varžybose pelnė 7 pergales ir tapo čempionu.

2009 m. meksikietis debiutavo Formulės 3 Europos serijoje, o kitais metais – GP3, kurioje iš karto tapo čempionu.

2011 m. jis perėjo į GP2 čempionatą, kuriame atstovavo Lotus ART ekipai. Tais pačiais metais Gutierrez buvo paskirtas Formulės 1 Sauber komandos lenktynininku bandytoju. Toje pačioje komandoje jis liko ir 2012 m. sezonui.

### Formulė 1

Formulėje 1 meksikietis aktyviai praleido dvejus metus (dar trejus metus jis buvo komandų atsarginis lenktynininkas). 2013 ir 2014 m. Esteban Gutiérrez atstovavo Sauber ekipą. Per šiuos metus ji vieną kartą finišavo taškų zonoje – Japonijoje finišuota 7 vietoje.

2015 m. meksikietis praleido kaip atsarginis Ferrari lenktynininkas, o 2016 m. pradžioje tapo Haas komandos nariu.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-02-18 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gutierrez seals 2016 F1 return with Haas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rudolf Niemira** |
| --- |
| Gimė | 1886 m. gegužės 1 d.Švenčionys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1952 m. rugpjūčio 6 d. (66 metai)Balochmyle, Škotija |
|  |
| Veikla | Karininkas |

**Rudolf Niemira** (1886 m. gegužės 1 d. Švenčionyse, Rusijos imperija – 1952 m. rugpjūčio 6 d. Balochmyle, Škotija) – Lenkijos karininkas.

Biografija
----------

Gimė 1886 m. gegužės 1 d. Švenčionyse. 1917 m. spalį būdamas Rusijos imperijos kariuomenės kapitonu perėjo į naujai suformuotą lenkų pulką. Nuo 1919 m. kovo iki rugsėjo kovojo Lenkijos-Ukrainos kare. Nuo 1920 m. kovo kariavo Lenkijos-sovietų kare. 1922 m. kovo 3 d. tapo papulkininkiu. 1923 m. liepos 1 d. tapo pulkininku. Pasibaigus karui iki 1927 m. balandžio tarnavo Balstogėje. 1929 m. kovą perkeltas į Peremislį. 1935 m. lapkritį perkeltas į Gardiną. Vokiečiams užpuolus Lenkiją per Vengriją pasitraukė į Prancūziją, kur prisijungė prie lenkų karininkų būrio. 1940 m. dalyvavo Mūšyje dėl Prancūzijos. 1940 m. gegužės 3 d. tapo brigados generolu. 1940 m. liepą persikėlė į Škotiją. 1945 m. spalį išleistas į rezervą. Po demobilizacijos liko gyventi Škotijoje, kur ir mirė Balochmylije 1952 m. rugpjūčio 6 d. palaidotas Glazgo Šv. Petro kapinėse.

Literatūra
----------

* Ładysław Panufnik, Zarys historii wojennej 15-go Pułku Artylerii Polowej Wielkopolskiej, Warszawa 1929
* Maciej Szczurowski, Artyleria Polskich Sił Zbrojnych na Zachodzie w II wojnie światowej, Wydawnictwo Adam Marszałek, Toruń 2001, ISBN 83-7174-918-X
| **Juozas Kalvaitis** |
| --- |
| Gimė | 1842 m.Vištytyje, Vilkaviškio apskr. |
| Mirė | 1895 m. (~53 metai) ar 1900 m.Samaroje, Rusija |
|  |
| Veikla | vargonininkas, choro ir orkestro dirigentas, kompozitorius. |

**Juozas Kalvaitis** (1842 m. (?) Vištytyje, Vilkaviškio apskr. – 1895 ar 1900 m. Samaroje, Rusija) – vargonininkas, choro ir orkestro dirigentas, kompozitorius.

Biografija
----------

Tėvai buvo sulenkėję valstiečiai. Pradinį mokslą įgijo Vištytyje. Paūgėjęs mokėsi Smalėnų bernardinų vienuolyne. 1863 m. iš vienuolyno išėjo ir stojo sukilėlių pusėn. Už tai buvo suimtas jo tėvas, kuris užstatė savo sūnų, todėl šis 11 mėnesių kalintas Kalvarijos kalėjime, paskui dar trejus metus buvo policijos prižiūrimas. Išėjęs iš kalėjimo, pas vietos vargonininką išmoko vargonuoti ir Bartininkuose (dab. Vilkaviškio raj.) gavo vargonininko vietą.

1868–1874 m. vargonų ir fortepijono mokslą studijavo Varšuvos muzikos institute, grojo restoranuose, kad užsidirbtų duonai. Grįžęs į Lietuvą, 1874–1880 m. Rietave vadovavo kunigaikščio Bogdano Oginskio įkurtai muzikos mokyklai. Iš mokinių ir dvaro tarnautojų suorganizavo 60 dalyvių chorą ir orkestrą, vargonininkavo bažnyčioje, rengė vargonininkus. 1880 m. persikėlė į Kauną ir užėmė vargonininko vietą Žemaičių katedroje ir kunigų seminarijos bažnyčioje, rengė vargonininkus, vadovavo berniukų, vyrų ir mišriajam chorams.

Juozui Naujaliui užėmus Katedroje vargonininko vietą, J. Kalvaitis 1892 m. vėl sugrįžo į Rietavą, bet 1893 m. buvo paralyžiuotas ir B. Oginskio išsiųstas gydytis į kurortus. Paskui nuvyko pas sūnų į Samarą; ten po ilgos ir sunkios ligos mirė.

Kūryba
------

J. Kalvaitis reiškėsi ir kaip kompozitorius. Jam priskiriama pirmųjų keturbalsių mišių autorystė. Kai kas abejoja, kad mišias „Pulkim ant kelių" sukūrė J. Kalvaitis. Šios mišios kartais vadinamos „Prieš Sostą Tavo". Jų pilnas pavadinimas „Miszios ant pamenklo sukaktuwiu penkių szimtu metu nuo apkriksztyjimo Lietuvos paskirtos kunigui Strazdeliui nabasznikui sudetojui „Pulkim ant keliu". Mišios 1886 m. išleistos Tilžėje. Mišias chorai ėmė giedoti Lietuvos bažnyčiose ir tai išstūmė lenkiškąjį giedojimą. Dar sukūrė motetą mišriajam chorui „Regina coeli", taip pat mazurkų ir valsų fortepijonui.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°49′3″ š. pl. 22°53′26″ r. ilg.﻿ / ﻿55.81750°š. pl. 22.89056°r. ilg.﻿ / 55.81750; 22.89056


| Šaukėnų I tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Kelmės rajonas) |
| Plotas | 0,23 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,31 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,2 m |
| Įteka | Ilga |
| Išteka | Ilga, V-4 |

**Šaukėnų I tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kelmės rajone, 21 km į šiaurę nuo Kelmės. Sudarytas užtvenkus Ilgos upę (Šonos intakas, Ventos baseinas) 0,85 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 1,15 km, plotis – iki 0,54 km. Tvenkinio viduryje yra 0,5 ha sala. Altitudė 107,8 m. Pietinis krantas aukštokas. Rytinės ir šiaurinės tvenkinio dalies krantai apaugę medžiais ir krūmais. Rytinis tvenkinio galas užpelkėjęs, pakrantės apaugę krūmynais, prieina Juodlės miškas. Šiaurėje kelias skiria nuo Šaukėnų II tvenkinio. Pagal 2020 m. Lietuvos upių, ežerų ir tvenkinių kadastro duomenis, Šaukėnų II tvenkinys ir tarp jo ir Šaukėnų I tvenkinio telkšantis 0,35 ha tvenkinėlis priskiriami Šaukėnų I tvenkiniui. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Pietinėje pakrantėje yra Šaukėnų miestelis, aplink tvenkinį 3 kaimai – Kartokliai, Pailgis, Šukiškiai. 

Tvenkinys įrengtas 1983 metais. Pietinėje pakrantėje šalia užtvankos 2014 m. įrengta poilsio zona su paplūdimiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
*Šis straipsnis apie upę. Apie miestą skaitykite straipsnyje Parakatu (miestas).*

| Parakatu |
| --- |
| Parakatu upė Parakatu upė |
| **Ilgis** | 480 km |
| **Baseino plotas** | 45 514 km² |
| **Ištakos** | Šapada da Ponte Firmė |
| **Žiotys** | San Fransiskas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Parakatu |

**Parakatu** (port. *Rio Paracatu*) – upė Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje; kairysis San Fransisko intakas. Prasideda Šapada da Ponte Firmės masyve, Brazilijos plokščiakalnyje, 760 m aukštyje, į šiaurę nuo Lagmaro. Teka į šiaurę, nuo vidurupio į šiaurės rytus plokščiakalniu, žemupyje smarkiai vingiuoja. Įteka į San Fransiską šiauriau Ponta Čikės.

Didžiausi intakai: Prata, Sonas (dešinieji), Pretas (kairysis).

Upės pavadinimas tupių kalba reiškia 'švari, tyra upė' (*pará + katu*).

Miestas prie Parakatu – Brazilandija de Minasas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Minas Gerais
3. ↑  NAVARRO, E. A. *Dicionário de Tupi Antigo: a Língua Indígena Clássica do Brasil*. São Paulo. Global. 2013. p. 590.
4. ↑  Mapa Multimodal Minas Gerais, DNIT, 2013.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rudolf Otto** |
| --- |
|  |
| Rudolfas Otas 1925 m. |
| Gimė | 1869 m. rugsėjo 25 d.Painė, Vokietija |
| Mirė | 1937 m. kovo 6 d. (67 metai)Marburgas, Vokietija |
|  |
| Veikla | mokslininkas, profesorius |
| Sritis | filosofija, teologija, religijotyra |
|  |
| Išsilavinimas | profesorius |
| Alma mater | Erlangeno universitetas |

**Rudolfas Otas** (*Rudolf Otto*; 1869 m. rugsėjo 25 d. – 1937 m. kovo 6 d.) – vokiečių liuteronų teologas, lyginamosios religijotyros specialistas.

Gimė Painės miestelyje netoli Hanoverio. Lankė Hildesheimo gimnaziją, studijavo Erlangeno ir Getingeno universitetuose, parašė disertaciją apie Martino Liuterio Šventosios Dvasios sampratą, habilitaciją apgynė apie Kantą. 1910 m. tapo Geseno universiteto garbės daktaru, 1915 m. – Vroclavo universiteto profesoriumi (iki tol buvo nepaprastuoju profesoriumi), 1917 m. – Marburgo universiteto dieviškosios mokyklos profesoriumi. Ten dirbo iki gyvenimo pabaigos. Nukrito nuo 20 m aukščio bokšto (kiti mano, kad tai buvo bandymas nusižudyti), bet liko gyvas. Nuo 1929 m. nebedirbo. Mirė nuo pneumonijos, palaidotas Marburgo kapinėse.

Rudolfą Otą išgarsino jo 1917 m. parašytas veikalas – „Šventybės idėja". Otas priešingai nei dauguma kitų to meto religijų žinovų atmetė racionalųjį religijos pažinimo kelią ir ją nagrinėjo iš iracionalaus pažinimo pusės. Oto požiūriu – dievybė tai ne idėja, abstrakcija, moralinė alegorija, o baisi galybė, pasireiškianti per Dievo „rūstį". Šventybė žmogų užburia, priverčia jausti baimę, siaubą, pagarbą dėl jos gniuždančio pranašumo, galybės visiškos pilnatvės, paslaptingumo (*mysterium*), žavesio (*fascinans*) tuo pat metu. Otas šiuos iracionalius pojūčius įvardijo numinoziniais.

Rudolfo Oto idėjos padarė didelę įtaką XX a. pr. filosofams, teologams. Otu rėmėsi Paul Tillich, Mircea Eliade, C. S. Lewis ir kt.

Bibliografija
-------------

* *Das Heilige. Über das Irrationale in der Idee des Göttlichen und sein Verhältnis zum Rationalen*, 1917.
* *Vischnu-Nârâyana; Texte zur indische Gottesmystik*, I, 1917.
* *Siddhânta des Râmânuja, Texte zur indische Gottesmystik*, II, 1917.
* *Die Gnadenreligion Indiens und das Christentum; Vergleich und Unterscheidung*, 1930.
* *West-Östliche Mystik; Vergleich und Unterscheidung zur Wesensdeutung*, 1926.
* *Das Gefühl des Überweltlichen; Sensus Numinus*, 1931.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Rudolf Otto***
**Juozas Kavaliauskas** (1930 m. Panevėžio apskrities Pumpėnų valsčiaus Margių kaime – 2015 m. spalio 5 d.; palaidotas Zarasų kapinėse) – Lietuvos vargonininkas ir kompozitorius.

Biografija
----------

Augo penkių vaikų valstiečių šeimoje. Po kiek laiko Kavaliauskai persikraustė gyventi į Mitabynės kaimą. Juozas dirbo Pasvalio lentpjūvėje, o nuo 1956 m. miestelio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčioje mokėsi groti vargonais. Savarankiškai pradėjo vargonininkauti Ančiškiuose, Geležiuose. Vėliau mokėsi muzikos pas Panevėžio Šv. Petro ir Povilo bažnyčios vargonininką Antaną Virbicką.

Po to dirbo vargonininku Palėvenėje, Kyburiuose, Pumpėnuose ir Jonavoje (pastarajame mieste dešimt metų). 1961 m. vedė Genovaitę Zulonaitę, gimė sūnūs Arvydas ir Remigijus. Dvidešimt metų vargonavo Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Gimimo bazilikoje, joje giedojo bei grojo ir per popiežiaus Jono Pauliaus II vizitą Lietuvoje 1993 m. Galiausiai paskutinius trylika metų praleido Salake, kur miestelio bažnyčioje darbavosi įprastose vargonininko pareigose.

J. Kavaliauskas yra žinomas lietuviškos bažnytinės vokalinės muzikos kompozitorius, iš viso sukūręs muziką trejoms tautiškoms Šv.Mišioms, per šimtą giesmių (tame tarpe ir pagal poetės Sofijos Šviesaitės eilėraščius). 70–mečio proga savo kūrybą visuomenei pateikė rinkinyje „... iš mano repertuaro", vėliau apie nueitą vargonininko kelią išleido autobiografinę knygą.

Bibliografija
-------------

* „... iš mano repertuaro" (Natos) / [Sudarė ir parengė Remigijus Kavaliauskas]. – Kaunas: Judex, 2000
* „Mano prisiminimai" [Autobiografinė knyga], 2010

Šaltiniai
---------

* Sūnus kun.Remigijus Kavaliauskas. *Ilgametis vargonininkas* // XXI amžius, 2015 m. spalio 16 d. Nr. 38 (2158)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Agrotis exclamationis** |
| --- |
| Šauktukinis dirvinukas (Agrotis exclamationis)Šauktukinis dirvinukas (*Agrotis exclamationis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Pelėdgalviai  *( Noctuidae)* |
| Pošeimis: | Dirvinukai  *( Noctuinae)* |
| Gentis: | *Agrotis*  *( Agrotis)* |
| Rūšis: | Šauktukinis dirvinukas  *( Agrotis exclamationis)* |

 |
| Binomas |
| ***Agrotis exclamationis***Linnaeus, 1758 |

**Šauktukinis dirvinukas** (*Agrotis exclamationis*) – pelėdgalvių (*Noctuidae*) šeimos drugys. Priekiniai sparnai šviesiai ar tamsiai rudi, su tamsia inkstiška ir šviesia apskrita dėmėmis. Žemiau eina ilga pleištiška juoda dėmė, kuri panaši į šauktuką. Skersinės linijos vos pastebimos. Banguotoji linija tamsiai ruda. Patino užpakaliniai sparnai šviesūs, o patelės – tamsiai pilki. 

Vikšrai 45-50 mm ilgio, rusvai pilkas, neblizgantis. Nugaros linija šviesi, šoninė linija plati. Kūno apačia pilka. Gyvena ant įvairių žolinių augalų, gadina šaknis. Gyvena viršutiniame dirvos sluoksnyje. Kenkia rudenį ir pavasarį. Žiemoja pusiau suaugę vikšrai. 

Lietuvoje dažnas, skraido gegužės – rugpjūčio mėn.

* Profilis Profilis
* Šauktukinis dirvinukasŠauktukinis dirvinukas
* Priekinė markė Priekinė markė
* Spalvų variacija Spalvų variacija

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šauktukinis dirvinukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Hyaena hyaena** |
| --- |
| Rudoji hiena (*Hyaena brunnea*) Pietų Afrikoje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Hieniniai  *( Hyaenidae)* |
| Gentis: | Dryžuotosios hienos  *( Hyaena)* |
| Rūšis: | Rudoji hiena  *( Hyaena brunnea)* |

 |
| Binomas |
| ***Hyaena brunnea***Linnaeus, 1758 |
| Paplitimo arealas |

**Rudoji hiena** (*Hyaena brunnea*) – hienų rūšis, paplitusi Afrikos pietinėje dalyje: Namibijoje, Botsvanoje, pietvakarių Zimbabvėje, Mozambike ir Pietų Afrikos Respublikoje. Laikoma rečiausia hienų rūšimi,[1] dėl gausios medžioklės, gyvenamosios teritorijos naikinimo, baigia išnykti. Didžiausia grupė gyvena Kalahario dykumoje.

Gyvenimo vieta
--------------

Rudosios hienos daugiausiai gyvena dykomose, pusdykumėse arba savanose. Gali gyventi netoli žmonių, kur minta atliekomis. Taip pat gali gyventi kalnuose, jei yra pakankamai vandens. Vieno hienų būrio teritorija gali siekti nuo 233 iki 466 km².

Išvaizda
--------

Rudosios hienos turi šeriuotą, tamsiai rudą kailį, pailgas ausis ir trumpą uodegą. Kojos yra baltai–juodai dryžuotos. Kūno ilgis 130–160 cm[2]. Aukštis ties pečiais – 70–80 cm, uodegos ilgis svyruoja nuo 25 iki 35 centimetrų. Skirtumas tarp lyčių labai nežymus, patinai šiek tiek didesni už pateles. Suaugę patinai sveria nuo 40 iki 44 kg, patelės – 38–40 kg. Rudosios hienos turi stiprius nasrus, jų žandikaulis gali sutrupinti ką tik gimusių gazelių kaulus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Chapter 4: Rich Man’s Table* from David MacDonald’s *The Velvet Claw* BBC books, 1992
2. ↑  Schmidtke, Mike. „Hyaena brunnea brown hyena". *Animal Diversity Web*. University of Michigan.
| **Juozas Karla-Juodalksnis** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. rugpjūčio 10 d.Seniškis, Ignalinos rajonas |
| Mirė | 1985 m. rugsėjo 4 d. (64 metai)Salakas, Zarasų rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas, Juodalksnio kuopos vadas |

**Juozas Karla-Juodalksnis** (1911 m. rugpjūčio 10 d. Seniškyje, Ignalinos rajonas – 1985 m. rugsėjo 4 d. Salake, Zarasų rajonas) – Lietuvos partizanas, kuopos vadas.

Biografija
----------

Gimė penkių vaikų šeimoje. Šeima žemės turėjo mažai, bet gyveno pasiturinčiai. Tėvas vertėsi obuolių prekyba.

Tarnybą kariuomenėje baigė vyresniojo puskarininkio laipsniu. 1935 m. baustas 1 metams kalėjimo už nelegalios literatūros platinimą. 1935–1938 m. Seniškio Šv. Kazimiero draugijos skyriaus pirmininkas.

1941 m. vasarą vadovavo Daugėliškio sukilėlių būriui. 1944 m. rugpjūčio pabaigoje – rugsėjo pradžioje aplink Juodlaukį, Janionis, Mažviliškę organizavo partizanų būrį. 1944 m. spalio mėnesį iš LLA Tigro rinktinės štabo gavo nurodymą vadovauti Ignalinos-Daugėliškio Juodalksnio kuopai. 1945 m. sausį labai nukentėjusi Juodalksnio kuopa vasarį buvo pertvarkyta į Mielagėnų kuopos būrį.
1947 m. balandį Juozas Karla-Juodalksnis buvo sužeistas ir suimtas. Netrukus buvo sunaikintas ir jo būrys.

Nuorodos
--------

* Abarius L. Lietuvos partizanų Šiaurės-Rytų srities 3-oji Vytauto apygarda (1945–1952 m.) // Laisvės kovų archyvas, 16/1996.
* Baltakis J. Rastas Tigro partizanų rinktinės archyvas // Lietuvos aidas, 1999-08-24
* Baltakis J. Čeponis K. Pasipriešinimas (1939–1953 metų [Ignalinos] rajono įvykių kronika) // Nauja vaga, 1993-06-12
* Gečiauskas G. Lietuvos partizanų Tigro rinktinė: pavaldumas, struktūra ir veikimo teritorija // Genocidas ir rezistencija, 1(19)/2006.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Desėደሴ |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

DesėDesė

11°08′0″ š. pl. 39°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.13333°š. pl. 39.46667°r. ilg.﻿ / 11.13333; 39.46667﻿ (Desė)Koordinatės: 11°08′0″ š. pl. 39°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.13333°š. pl. 39.46667°r. ilg.﻿ / 11.13333; 39.46667﻿ (Desė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Etiopijos vėliava Etiopija |
| **Regionas** | Amharų regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 169 104  |
| **Altitudė** | 2 470 m |

**Desė** (angl. *Dese*, *Dessye* arba *Dessie*) – miestas vidurio Etiopijoje, išsidėstęs 2300 m aukštyje virš jūros lygio, vakariniame Didžiojo riftinio slėnio šlaite. 117,3 tūkst. gyventojų (1994). Verslo ir susisiekimo centras, 25 km į šiaurės vakarus nuo Kembolčos – Adis Abebos, Asmaros ir Asebo kryžkelės. Yra didelis turgus, kuriame parduodama grūdai, sėklos, odos, kailiai, medus, bičių vaškas, importinės prekės. Taip pat išvystyta amatininkystė, miltų gamyba.

Pavadinimo kilmė
----------------

Amhariškai žodis *Dese* reiškia „Mano džiaugsmas" – 1882 m. Etiopijos imperatorius buvo sužavėtas pamatęs kometą ir nusprendė šioje vietoje pastatyti miestą.
| **Rudolf Gopas** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. gruodžio 13 d.Šilutė, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1983 m. liepos 23 d. (69 metai)Kraistčerčas, Naujoji Zelandija |
| Tėvas | Pranas Gopas |
| Motina | Marte Plauschin |
|  |
| Veikla | Dailininkas, dėstytojas. |

**Rudolfas Gopas** (1913 m. gruodžio 13 d. Šilutėje, Vokietijos imperija – 1983 m. liepos 23 d. Kraistčerče, Naujoji Zelandija) – dailininkas ir dėstytojas.

Biografija
----------

Gimė 1913 m. gruodžio 13 d. Šilutėje. Tėvas Pranas Gopas buvo mašinų technikos prekeivis, motina Morta Plaušinytė. 1933-1938 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. Mokydamasis šioje mokykloje stažavosi Vokietijoje, Austrijoje, Italijoje, Latvijoje ir Graikijoje. 1941-1944 m. tarnavo Vermachte. 1942 m. Kaune susituokė su Natalija (Nataša) Seeberg su kuria 1944 m. susilaukė dukters. Artėjant raudonajai armijai pasitraukė į vakarus. 1945-1949 m. gyveno Ervaldo pabėgelių stovykloje Tirolyje, kur tapė vietos kraštovaizdį. 1949 m. birželio mėnesį atvyko į Naująją Zelandiją. 

Atvykęs į Naująją Zelandiją pradėjo dirbti fotografijos studijoje Danidine. 1949-1953 m. rengė savo kūrinių parodas Velingtono meno akademijoje. Kai kurie jo darbai pateko tarp geriausių 1950 m. ir 1951 m. šalies meno kūrinių. 1953 m. persikraustė į Kraistčerčą, kur toliau dirbo fotografijos studijose, piešdavo portretus. Dirbdamas Kraistčerče keliavo po šalį ir tapė jos kraštovaizdį, pagrinde pakrantes. 1957 m. išsiskyrė su žmona, o 1958 m. lapkričio 25 d. susituokė su radijo pranešėja Airini Nga Roimata Grennell. 

1959 m. pradėjo dėstyti Kenterburio universiteto meno fakultete. Studentus supažindino ne tik su tradicinėmis Vakarų Europos modernaus meno mokyklomis, bet ir kitų Europos šalių menais. Žymiausi R. Gopo studentai buvo Philip Trusttum, Philippa Blair, Philip Clairmont ir Kura Te Waru-Rewiri. Dalis studentų įkvėpti dėstytojo pradėjo plėtoti Maorių tematiką šiuolaikiniame mene. R. Gopas būdamas astronomas megėjas nuo 1964 m. pradėjo tapyti paveikslus kosmoso tematika. 1975-1976 m. lankėsi Europoje, kur surengė savo darbų parodas. 1977 m. dėl pablogėsjusios sveikatos pasitraukė iš dėstytojo pareigų. 1982-1983 m. surengė paskutinį savo darbų parodų turą po Naująją Zelandiją. Mirė 1983 m. liepos 23 d. Kraistčerče.

Nuorodos
--------

* Story: Gopas, Rudolf (ang.);
* ARTIST: RUDOLF GOPAS[neveikianti nuoroda].

Šaltiniai
---------

1. ↑  Story: Gopas, Rudolf (ang.)
| *Deus Ex: Invisible War* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Ion Storm |
| Leidėjas | Eidos Interactive |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2003 m. gruodžio 2 d. |
|
| Žanras (-ai) | Veiksmo RPG, pirmojo asmens šaudyklė |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Windows, Xbox |
| Versija | 1.2 |
| Variklis | Modifikuotas Unreal Engine 2 su Havok fizika |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | 1 x DVD, 2 x CD-ROM, skaitmeninė distribucija |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | *Deus Ex*, *Human Revolution*, *Mankind Divided* |
|  |

**Deus Ex: Invisible War** – kiberpanko tematikos kompiuterinis veiksmo vaidmenų žaidimas, sukurtas bendrovės „Ion Storm" ir 2003 m. išleistas „Eidos Interactive" Microsoft Windows ir Xbox platformoms. Tai kritikų pripažinimo susilaukusio „Deus Ex" žaidimo tęsinys.

Žaidime veiksmas vyksta praėjus 20 metų po įvykių pirmojo dalyje, pasaulyje, atstatinėjamame po katastrofinio įvykio, įvardijamo kaip *The Collapse* (žlugimas). Po teroristinių išpuolių, kurių metu sugriaunamas Čikagos miestas, žaidėjas įsikūnija į Alex D veikėją, *Tarsus* akademijos praktikantą, kurio pagalbos siekia keletas organizacijų. Žaidimo eigoje žaidėjas sužino apie slaptas organizacijas, ketinančias drastiškai pakeisti pasaulį. Žaidimas buvo suprojektuotas taip, jog žaidėjas galėtų daryti įtaką žaidimo siužeto eigai.

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

* „Deus Ex" viki
| Kopaonikas |
| --- |
| Kopaoniko kalnai žiemąKopaoniko kalnai žiemą |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** |  Serbija  Kosovas |
| **Aukščiausias taškas** | Pančičiaus k. 2017 m |
| **Koordinatės** | 43°16′09″ š. pl. 20°49′21″ v. ilg.﻿ / ﻿43.26917°š. pl. 20.82250°r. ilg.﻿ / 43.26917; 20.82250Koordinatės: 43°16′09″ š. pl. 20°49′21″ v. ilg.﻿ / ﻿43.26917°š. pl. 20.82250°r. ilg.﻿ / 43.26917; 20.82250 |

**Kopaonikas** (serb. *Копаоник*, alb. *Kopaoniku*, *Mali i Kopaonikut*) – kalnų masyvas Serbijoje, Dinarų kalnyne. Stūkso Kopaoniko nacionaliniame parke (įsteigtas 1981 m.), centrinėje Serbijos dalyje, taip pat apima mažą dalį šiaurinio Kosovo. Aukščiausias taškas – Pančičiaus kalnas (Serbijos ir Kosovo pasienyje), iškilęs 2017 m virš jūros lygio. Masyvo ilgis – 75 km, plotis iki 40 km.

Kalnai sudaryti daugiausia iš granito ir kristalinių skalūnų. Vakariniai šlaitai statūs, nusileidžia į Ibaro (Vakarų Moravos dešiniojo intako) slėnį, rytiniai – suskaidyti upių slėnių. Šlaituose auga ąžuolų, bukų, spygliuočių miškai, pievos.

Kopaonikas yra Serbijos pagrindinis slidinėjimo kurortas.

Istorija
--------

Kopaonikas pasižymi istoriniu paveldu. Viduramžių laikais buvo svarbus kasybos centras (kastas švinas, cinkas, geležies rūda). Ant kalnų yra senų tvirtovių, statytų Serbijos dinastijų.

Galerija
--------

* Brzečės slidinėjimo kurortasBrzečės slidinėjimo kurortas
* Šlaitų miškaiŠlaitų miškai
* Pančičiaus kalnasPančičiaus kalnas
* Kozniko tvirtovėKozniko tvirtovė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kopaonik*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 223

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kopaonikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kopaoniko nacionalinis parkas
* Turizmo svetainė
Prezentacijos gali būti rengiamos visur
**Prezentacija** arba **pateiktis** (lot. *praesentatio*) – visuomeninės komunikacijos forma, ko nors naujo, įdomaus, vertingo pristatymas visuomenei arba visuomenės grupei. 

Tikrosios prezentacijos turi siužetą arba scenarijų, optimaliam informacijos suvokimui pritaikytą struktūrą. Gali būti šou elementų. Prezentacijos skaidrės neretai rengiamos naudojant kompiuterinę programą „Microsoft PowerPoint", taip pat yra analogiškų atvirojo kodo programų, pvz. „LibreOffice Impress".

Dažniausiai tai yra reklaminis arba informacinis instrumentas. Tai įprasta rinkodaros, reklamos, seminarų ir mokymų organizatorių taikoma priemonė.

Pernelyg dažnai prezentacijų autoriai ignoruoja klasikinę arba moderniąją retoriką ir pasitiki vienintele įtikinimo priemone (dažnai tai būna projektorius, ekranas ir kompiuterine programa parengtos skaidrės).

Literatūra
----------

* Prezentacija kitaip, arba pamirškite migdančias skaidres. Laskauskas Arturas. – Kaunas: Šviesa, 2014. – 128 p.: iliustr. – ISBN 978-5-430-06245-3
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **San Marino demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 30 324 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 16,8 %
* *15-64 m.:* 65,8 %
* *65 m. ir vyresni:* 17,4 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 41,5 m.
* *vyrų:* 41,1 m.
* *moterų:* 41,9 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,148 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 9,63 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,48 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 10,32 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 5,34 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 81,97 m.
* *vyrų:* 78,53 m.
* *moterų:* 85,72 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 10 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 96 %
* *vyrų:* 97 %
* *moterų:* 95 %

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 94 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 0,9 %

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,09 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,08 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,92 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,76 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,91 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: San Marinas (angliškai) Archyvuota kopija 2010-07-11 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:San Marino miestai

  

v • a • r **Europos gyventojai** 

Airija |
Albanija |
Andora |
Armėnija |
Austrija |
Azerbaidžanas |
Baltarusija |
Belgija |
Bosnija ir Hercegovina |
Bulgarija |
Čekija |
Danija |
Estija |
Graikija |
Gruzija |
Islandija |
Ispanija |
Italija |
Jungtinė Karalystė |
Juodkalnija |
Kazachija |
Kosovas |
Kroatija |
Latvija |
Lenkija |
Lichtenšteinas |
Lietuva |
Liuksemburgas |
Makedonija |
Malta |
Moldavija |
Monakas |
Norvegija |
Nyderlandai |
Portugalija |
Prancūzija |
Rumunija |
Rusija |
San Marinas |
Serbija |
Slovakija |
Slovėnija |
Suomija |
Švedija |
Šveicarija |
Turkija |
Ukraina |
Vatikanas |
Vengrija |
Vokietija
Pretoriumo romėnų Kelne modelis. Jis buvo užėmęs apie 3,5 hektaro plotą ir buvo vienas didžiausių pastatų to meto Germanijoje.
**Pretoriumas** (lot. *praetorium, prœtorium or pretorium*), kartais *pretorijus* – Romos kariuomenės junginio vado palapinė ar namas junginio įtvirtintoje stovykloje (lot. *castra*). Vėliau – Romos provincijos valdytojo prokuratoriaus rezidencija, o dar vėliau, Bizantijos imperijoje, gr. praitōrion buvo miesto valdytojo rezidencija.

Žodis *pretoriumas* atsirado iš civilinio valdininko pretoriaus titulo.

Pretoriumas romėnų stovykloje
-----------------------------

Pradžioje pretoriumas buvo erdvi aikštė, kurios kraštinė buvo apie 200 pėdų (~60 m) kastros centre. Joje stovėjo:

* pretoriaus palapinė (lot. *tabernaculum*)
* stovyklos altorius, kur pretorius aukodavo. Stovėdavo prieš pretoriaus būstą.
* pranašavimo vieta (lot. *augurale*), kur ieškodavo palankių ženklų. Kairiau pretoriaus būsto.
* tribunolas (lot. *tribunal*) – sukastas pakilumas, nuo kurio pretorius kreipdavosi į kareivius ar kur jis teisdavo. Būdavo dešiniau pretoriaus būsto.

*Pretoriumu* vadindavo ir romėnų karvedžio karininkus padėjėjus ir iš jų sudarytą karo tarybą. Imperatoriaus štabas taip pat buvo vadinamas *pretoriumu*.

Kitos reikšmės
--------------

Vėliau *pretoriumu* vadino ir pretorionų gvardijos stovyklą prie Romos bei pačią pretorionų gvardiją.

Nuorodos
--------

1. ↑  Praetorium Archyvuota kopija 2011-05-14 iš Wayback Machine projekto. In: Seyffert O. (1894) Dictionary of Classical Antiquities]

* Praetorium Archyvuota kopija 2009-07-17 iš Wayback Machine projekto. In: Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities
| Kopenamė |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | ~400 km |
| **Baseino plotas** | 21 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 500 m³/s |
| **Ištakos** | Vilhelminos kalnai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** |  Surinamas |

**Kopenamė** (ol. *Coppename*) – upė centriniame Suriname. Prasideda Sipalivinio apygardoje, Vilhelminos kalnuose. Susidaro susiliejus Dešiniajai, Kairiajai ir Vidurinei Kopenamėms. Aukštupyje prateka slenksčių ir krioklių ruožą (Tonkenso krioklys, Langos slenksčiai, Ralego krioklys ir kt.). Nuo santakos su Tagimamos upe Kopenamė išplatėja ir pasuka į šiaurę. Čia prie upės įsikūrę simaronų kaimai. Žemupyje sudaro ribą tarp Paros, Korono ir Saramakos apygardų.

Kopenamės intakas Vajombas sudaro bifurkaciją su Nikerio upe. Įteka į Atlanto vandenyną žemiau Dženi, sudaro bendrą estuariją (ilgis 150 km) su Saramakos upe.

Laivuojama nedideliais laivais iki 100 km nuo žiočių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rivers, SWIRIS - Suriname Water Resources Information System
2. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Kopenãmė.
3. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.