recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Gudelių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Gudelių piliakalnisGudelių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°41′21.6″ š. pl. 25°11′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.689333°š. pl. 25.18889°r. ilg.﻿ / 54.689333; 25.18889Koordinatės: 54°41′21.6″ š. pl. 25°11′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.689333°š. pl. 25.18889°r. ilg.﻿ / 54.689333; 25.18889 |

 |
| Vieta | Vilnius |
| Seniūnija | Pilaitės seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 52x32 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |

**Gudelių piliakalnis** – piliakalnis Vilniaus miesto savivaldybės teritorijoje, Pilaitės seniūnija. Pasiekiamas keliu Salotė – Gudeliai, yra į kairę šiaurėn nuo kelio atsisukimo dešiniau, į Gudelius.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnio aikštelė
Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Sudervėlės kairiajame krante. Aikštelė trikampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 52 m ilgio, 32 m pločio šiaurės rytų krašte, 2 m žemesniu pietvakarių galu. Šiaurės rytų krašte supiltas 0,8 m aukščio, 7,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 3,5 m pločio, 0,5 m gylio griovį, už kurio supiltas antras 0,5 m aukščio, 5,5 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 2 m pločio, 0,4 m gylio griovys. Pietvakarių šlaite, 7 m žemiau aikštelės yra trikampė 12x11 m dydžio terasa, kurios išorinėje (pietvakarių) pusėje yra 13 m pločio, 0,5 m gylio griovys, už kurio supiltas 0,5 m aukščio, 12 m pločio pylimas. Vakarų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa, per 1 m nuolaidėjanti į pietvakarius. Šlaitai statūs, iki 20 m aukščio.

Piliakalnis apardytas duobių, apaugęs pušimis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Vilkeliškių piliakalnis 3 km | Avižienių piliakalnis 8 km | Staviškių piliakalnis 12 km |  |
| Bražuolės piliakalnis 18 km |  | Gedimino pilis 6 km |
| Neravų piliakalnis 4,5 km | Tetervinų piliakalnis 41 km | Papiškių piliakalnis 16 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Gudeliai
|  |
| --- |
| **Gudelių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Gudelių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Gudelių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Draugystės g. 8, Gudeliai |
| **Direktorius(-ė)** | Leonora Kubilienė |
| **Mokinių skaičius** | 98 |
| **Įkūrimo data** | 1822 m. |
| **Uždarymo data** | 2015 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Marijampolės savivaldybės Gudelių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Marijampolės savivaldybėje, Gudeliuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190045779. Steigėjas Marijampolės savivaldybės taryba.

Filialas: Marijampolės savivaldybės Gudelių pagrindinės mokyklos Daugirdų skyrius

Istorija
--------

Nuo 1822 m. veikė parapinė mokykla, 1872–1944 m. pradžios mokykla, 1944–1949 m. progimnazija, 1949–1955 m. septynmetė, 1955–1995 m. vidurinė, nuo 1995 m. Gudelių pagrindinė mokykla.

Po II pasaulinio karo mokykla įkurdinta Ivoniškio dvaro pastate. 2015 m. prijungta prie Igliaukos Anzelmo Matučio gimnazijos kaip pradinio ugdymo skyrius, vėliau uždarytas.

Direktoriai
-----------

* 1997 m. Leonora Kubilienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marijampolės savivaldybės Gudelių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-30).
2. ↑  Marijampolės sav. Igliaukos Anzelmo Matučio gimnazijos Gudelių pradinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-30).
| Karšisuzb. *Qarshi, Қарши* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KaršisKaršis

38°52′0″ š. pl. 65°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.86667°š. pl. 65.80000°r. ilg.﻿ / 38.86667; 65.80000﻿ (Karšis (miestas))Koordinatės: 38°52′0″ š. pl. 65°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.86667°š. pl. 65.80000°r. ilg.﻿ / 38.86667; 65.80000﻿ (Karšis (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Kaškadarjos vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 222 900  |
| **Altitudė** | 374 m |

**Karšis** − miestas Uzbekijos pietuose, prie Kaškadarjos upės, Karšio oazėje. Kaškadarjos vilajeto administracinis centras. Miestas įsikūręs 520 km į pietvakarius nuo Taškento ir 320 km į šiaurę nuo Afganistano sienos. Nutiesti geležinkeliai ir plentai į Bucharą, Dušanbę, Samarkandą. Yra oro uostas.

Svarbus tekstilės pramonės centras (medvilnės valymas, audimas, siuvimas, tradicinė kilimų gamyba). Taip pat maisto, statybinių medžiagų pramonė. Apylinkėse vystoma drėkinamoji žemdirbystė (auginami vilnamedžiai, vaismedžiai, vynmedžiai, daržovės). Veikia universitetas, inžinerijos ir ekonomikos institutas. Yra muzikinis dramos teatras, kraštotyros muziejus (įsikūręs XIX a. medresėje), kelios mečetės (Kok-Gumbazo ir Bekmiro − XVI a. Kiličbojaus, Chodža kurbano, Magzono, Čarmgaro − XIX−XX a.).

Istorija
--------

Miestas susikūrė II a. vid. oazės centre, šalia karavanų kelio iš Samarkando ir Bucharos į Afganistaną ir Indiją. Miestą valdė arabai, vėliau tiurkai, mongolai, Timūridai. Miestas vadintas ***Nachšebu*** arba ***Nesefu***. XIV a. pr. pastatyta tvirtovė prie senojo karavanų kelio, kuri pavadinta *karši* („prieš"). XVI a. tapo svarbiu Bucharos chanato prekybiniu centru bei viena valdovų rezidencijų. Miesto teises gavo 1926 m. tuomet taip pat tapo srities centru. 1926−1937 m. miestas vadintas ***Bek-Budi*** (*Бек-Буди*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karšis (miestas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| ***Karštakošė gražuolė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Jolt |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Tanya Wexler |
| Vaidina | Kate Beckinsale  Bobbi Cannavale  Stanley Tucci  Susan Sarandon |
| Metai | 2021 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Karštakošė gražuolė** (angl. *Jolt*) – 2021 m. JAV sukurtas trileris, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Kate Beckinsale. Nuo liepos 23 d. filmą galima rasti Amazon Prime Video platformoje.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Lindė nuo pat vaikystės kovoja su nevaldomu įsiūčiu, kuris nuolat pridaro jai bėdų. Ji lankosi pas psichiatrą Manchitą, kuris mėgina suvaldyti Lindės jausmų proveržius specialiu įtaisu, skleidžiančiu elektros impulsus. Mėgindama jį, Lindė nueina į aklą pasimatymą, kur susipažįsta su buhalteriu Džastinu. Jiedu susitinka dar kartą, o sekančią dieną Lindė Sužino, kad šis nužudytas. Mergina nusprendžia bet kokia kaina rasti vaikino, su kuriuo buvo vos pažįstama, žudikus.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Kate Beckinsale – Lindė Liujis
* Bobby Cannavale – detektyvas Vikarsas
* Laverne Cox – detektyvė Nevin
* Jai Courtney – Džastinas
* Stanley Tucci – daktaras Mančinas
* Susan Sarandon – balasas už kadro

Šaltiniai
---------

1. ↑  Collis, Clark (June 18, 2021). „Kate Beckinsale has extreme anger issues in first look at action-thriller Jolt". *Entertainment Weekly*. Nuoroda tikrinta June 18, 2021.
K. Petrovo-Vodkino autoportretas, 1918 m. 
**Kuzma Petrovas-Vodkinas** (rus. *Кузьма Сергеевич Петров-Водкин*, 1878–1939 m.) – XX a. pirmos pusės Rusijos tapytojas, iliustratorius, teatro dailininkas, rašytojas.

Biografija
----------

Kuzma Petrovas-Vodkinas gimė 1878 m. lapkričio 5 d. Chvalinske prie Volgos upės (Saratovo sritis). 1893–1895 m. jis mokėsi tapybos ir piešimo pas F. Burovą Samaroje. 1897–1904 m. mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje vadovaujamas N. Kasatkino ir V. Serovo. 1901 m. tobulinosi Miunchene. Baigęs mokslus keliavo po Europą, pabuvojo Šiaurės Afrikoje. Nuo 1908 m. K. Petrovas-Vodkinas apsigyveno Sankt Peterburge, 1910–1917 m. mokė E. Zvancevos mokykloje, dalyvavo „Meno pasaulio" parodose. Jo kūryba buvo paveikta prancūzų P. Sezano, P. Gogeno, A. Matiso bei ruso V. Boriso-Musatovo dailės. Jis taip pat į savo paveikslus įpynė senosios Rusijos dailės ir ankstyvojo italų renesanso tapybos bruožų, suteikė jiems simbolistinių, alegorinių prasmių. Garsiausiu iš ankstyvųjų jo kūrinių minima „Raudono arklio maudynė" (1912).

Po 1917 m. Spalio revoliucijos K. Petrovas-Vodkinas 1918–1933 m. dėstė reorganizuotoje Sankt Peterburgo dailės akademijoje. Revoliuciją dailininkas matė visai ne kaip kruviną perversmą ir tai perteikė idealizuojančiuose paveiksluose („Sankt Peterburgo Madona" (1918) ir to meto natiurmortai). Dailininkas ir toliau dirbo idealizuojančiu stiliumi („Anos Achmatovos potretas" (1922), „Komisaro mirtis" (1928) ir „Lenino portretas" (1934)). Dailininko konfliktas su SSRS sovietine realybe vėlyvaisiais metais atsiskleidžia paveiksle „Naujakuriai" (1937), kuriame pavaizduota scena po pilietinio karo, kai į pabėgusio „buržujaus" namus įsikelia darbininkas su savo šeima iš kaimo. Kuzma Petrovas-Vodkinas mirė 1939 m. vasario 15 d. Leningrade. Lietuvos dailės muziejaus rinkiniuose yra jo paveikslas „Dailininko žmonos portretas".

Darbų galerija
--------------

* K. Petrovo-Vodkino kūriniai chronologine tvarka

* „Raudono arklio maudynė", 1912 m. Tretjakovo galerija „Raudono arklio maudynė", 1912 m. Tretjakovo galerija
* „Piktų širdžių numaldymo Dievo Motina", 1914 m. Valstybinis rusų muziejus „Piktų širdžių numaldymo Dievo Motina", 1914 m. Valstybinis rusų muziejus
* „Ryto natiurmortas", 1918 m. Valstybinis rusų muziejus „Ryto natiurmortas", 1918 m. Valstybinis rusų muziejus
* „Sankt Peterburgo Madona", 1918 m. Tretjakovo galerija „Sankt Peterburgo Madona", 1918 m. Tretjakovo galerija
* „Komisaro mirtis", 1928 m. Valstybinis rusų muziejus „Komisaro mirtis", 1928 m. Valstybinis rusų muziejus
* „Naujakuriai", 1937 m. Tretjakovo galerija „Naujakuriai", 1937 m. Tretjakovo galerija

Išnašos
-------

1. ↑  tretyakovgallery.ru Archyvuota kopija 2016-08-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  rinkinys.ldm.lt

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kuzma Petrovas-Vodkinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tretjakovo galerija Archyvuota kopija 2016-08-06 iš Wayback Machine projekto.
* Encyclopaedia Britannica
| **Msvatis III** |
| --- |
| Esvatinio karalius |
|  |
| Dlamini dinastija |
| Visas vardas | Msvatis III |
| Gimė | 1968 m. balandžio 19 d. (55 metai)Manzini, Esvatinis |
| Sutuoktinis (-ė) | 15 žmonų |
| Vaikai | 24 vaikai |
| Esvatinio karalius |
| Valdė | nuo 1986 m. |
| Karūnavimas | 1986 m. balandžio 25 d. |
| Pirmtakas | Sobhuza II |
|  |
|  **Vikiteka** | Msvatis III |

**Msvatis III** (g. 1968 m. balandžio 19 d.) – dabartinis Esvatinio karalius, valdantis šalį nuo 1986 m. balandžio 25 d. 

Būsimas karalius gimė Manzinio mieste, jis buvo vienintelis vaikas savo šeimoje. Pagrindinį išsilavinimą Msvatis III gavo savo gimtinėje, o nuo 1983 iki 1986 m. studijavo Anglijoje, Dorsete.

1986 m. Msvatis III buvo karūnuotas ir tapo jauniausiu tuo metu valdovu pasaulyje – jam buvo 18 metų. Msvatis III praktikuoja poligamiją ir turi 15 žmonų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  King of Swaziland chooses teenager as 15th wife


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Sobhuza II** | **Esvatinio karalius**1986– | Po to:**-** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pietryčių Azijos istorinis regionasMuang Phuan |
| --- |
|  |
| Šalis | rytų Laosas |
| Tautos | phuanai |
| **Laikotarpis** | 1369-14781707—1946 |
| **Miestai** | Sianghuangas |
|  |
| **Ankstyvieji tajų kultūriniai regionai:**Muang Thaeng, Muang Sua, Muang Phuanas, Muang Čiang Hungas, Muang Hiranas |

**Muang Phuanas** (viet. *Bồn Man*) – istorinis regionas Pietryčių Azijoje, dabartinio Laoso šiaurės rytinėje dalyje. Beveik sutampa su Sianghuango provincija. Jo pagrindinis miestas yra Sianghuangas.

Geografija
----------

Sianghuango provincija Laose
*Pagrindinis straipsnis – Sianghuango lyguma*.
Regiono centras yra Sianghuango lyguma. Tai - kalnuotas kraštas, vagojamas siaurų upių slėnių, menkai tinkamas žemdirbystei. Svarbiausia regiono upė yra Nam Ngumas. Regionas rytuose ribojasi su kalnuotomis Vietnamo tajų gyvenamomis teritorijomis (dab. šiaurės vakarų Vietnamas), o vakaruose - su Muang Sua, pietuose pereina į derlingą Khorato plynaukštę (dab. Isanas Tailande). Pagrindinė regiono etninė grupė yra lao giminingi phuanai, kurie davė pavadinimą visam regionui.

Istorija
--------

Seniausieji šio krašto gyventojai greičiausiai buvo proto-khmerai. Jiems priskiriama garsi archeologinė Akmenų lyguma, kurioje randama daugybė tuščiavidurių akmenų, pagamintų greičiausiai tarp V a. pr. m. e. ir VIII a.

Nuo maždaug VIII a. į regioną iš šiaurės ir rytų (dab. Vietnamo) migravo tajų gentys, kurios čia pastatė Sianghuango miestą. Legenda pasakoja, kad tajų pirmasis valdovas, valdęs jų protėvynėje, atidavė šią teritoriją savo sūnui *Khun Chetcheang*. Tajai išstūmė vietos gyventojus, ir čia susiformavo atskira etninė jų grupė phuanai. 

Apie ankstyvąją regiono istoriją žinoma nedaug. XIII a. jis pateko į politinę Muang Sua valstybės ir lao lun etninės grupės orbitą. 1292-97 m. Muang Sua karaliaus Panya Khamphongo armija nukariavo Muang Phuaną ir tapo jo karaliumi. Juo išbuvo iki 1312 m. Vėliau karalystė atsikūrė ir egzistavo 1369-1478 m. Klestėjimo laikais ji valdė ir gretimą regioną rytuose - Muang Thaengą (dabartiniame Vietname). XV a. karalystę pasidalino Lan Sangas ir Vietnamas.

Netgi ir Lan Sango sudėtyje regionas turėjo nemažą autonomiją, čia išsivystė savitas architektūros stilius. Subyrėjus Lan Sangui, 1707 m. regione atsikūrė Phuano karalystė, kuri (kaip ir kitos lao karalystės) mokėjo duoklę Tailandui. 1787 m. Vietnamo karalius į karalystę įvedė savo armiją ir pavertė ją savo duokline valstybe. Taip Phuanas turėjo mokėti dvigubą duoklę.

1893 m. karalystė priėmė Prancūzijos protekciją ir įjungta į Prancūzijos Indokiniją. 1942 m. įjungta į Laoso karalystę.
**Mikalojus Vorobjovas** (*Nikolaj Vorobjov* ; 1903 m. gegužės 19 d. Šiauliai – 1954 m. birželio 7 d. Nortamptonas, Masačusetsas, JAV) – lietuvių dailėtyrininkas.

Biografija
----------

Tėvai – Sergejus Vorobjovas (1866–1941?) ir Adolfina Anna Rosenthal (1873–1941). Tėvą paskyrus Kauno apygardos teismo svarbių bylų tardytoju, 1904 m. šeima persikelė į Kauną, kur M. Vorobjovas nuo 1913 m. mokėsi grafo Matvejaus Platovo berniukų gimnazijoje. 1915 m. šeima pasitraukė į Maskvą, 1921 m. grįžo į Kauną, čia M. Vorobjovas iki 1924 m. mokėsi vokiečių realinėje mokykloje. Ją baigęs, išvyko studijuoti į Marburgo universitetą. 1926 m. du semestrus studijavo Berlyno Frydricho Vilhelmo universitete (dabar Berlyno Humboldtų universitetas), 1927–1933 m. – Miuncheno universitete, kuriame, vadovaujant prof. Wilhelmui Pinderiui, parašė ir 1933 m. apsigynė disertaciją apie Bavarijos vėlyvojo baroko architekto Dominyko Zimmermanno pastatų langų formų genezę (atskiru leidiniu disertacija pasirodė 1934 m. – „Die Fensterformen Dominikus Zimmermanns: Versuch einer genetischen Ableitung").

1933–1940 m. mokytojavo Kauno žydų gimnazijoje, dirbo „Pribačio" knygyne, vadovavo „Spaudos fondo" užsienio knygų skyriui. 1940 m. su žmona Eugenija Ariadne Riedel (1909–1963) ir dukra Marija (1934–2001) apsigyveno Vilniuje, Žvėryne. 1941–1944 m. dėstė Vilniaus universitete ir Vilniaus dailės akademijoje, dirbo Lietuvos dailės muziejuje. 1943 m. baigė rašyti habilitacinę disertaciją „Modernizmo epocha Europos mene", bet vokiečiams uždarius Vilniaus universitetą, jos apsiginti nespėjo.

1944 m. su šeima pasitraukė Austriją, Gracą, 1946 m. – į karo pabėgėlių stovyklą netoli Zalcburgo. 1949 m. persikėlė į JAV, kur dėstė rusų literatūrą Smitho merginų kolegijoje Nortamptone. 1954 m. birželio 7 d. nusižudė, palaidotas Kembridžo kapinėse Masačusetse.

Darbai
------

Parašė monografiją *M. K. Čiurlionis: lietuvių tapytojas ir muzikas* (*M. K. Čiurlionis: der litauische Maler und Musiker* 1938, lietuviškai išleista 2012), knygas *Vilniaus menas* (1940, kiti leidimai – 1997, 2023), *Modernizmo epocha mene* (1943), daug straipsnių meno istorijos ir teorijos klausimais

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografijos metmenys // Dailės istorikas ir kritikas Mikalojus Vorobjovas (1903–1954). I tomas: portreto eskizas / sudarytoja Giedrė Jankevičiūtė. Vilnius : R. Paklnio leidykla, 2017. P. 23-98.
| **Mikas Rožanskas** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. rugsėjo 14 d.Rusija Debeikiai, Utenos apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1943 m. kovo 25 d. (55 metai)Rusija Rešiotų lageris |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos darbo federacija  Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Mikas Rožanskas** (1887 m. rugsėjo 14 d. Debeikiai, Utenos apskritis, Rusijos imperija – 1943 m. kovo 25 d. Rešiotų lageris) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė mokytojo mokslus, tačiau mokytojo darbo nedirbo. Ūkininkavo Šiaulių apskrityje.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus seimo kadencijai grįžo į savo ūkį.

1941 m. gegužės 15 d. suimtas ir kaip aktyvus visuomenės veikėjas bei stambus ūkininkas (turėjo 46 ha) žemės, ištremtas į Sibirą.

Literatūra
----------

* Ružanskis Mikas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 50.
* Gaigalaitė A. Rožanskas Mykolas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 321–322.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
*Kitos reikšmės – Bagdonas (reikšmės).*

| **Mikas Bagdonas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1894 m. spalio 8 d.Krosna, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1937 m. kovo 28 d. (42 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | Lietuvos diplomatas, politinis veikėjas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjungaLietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | \* Maskvos universitetasLojolos universitetasHarvardo universitetas |

**Mikas Bagdonas** (1894 m. spalio 8 d. Krosna, Marijampolės apskritis – 1937 m. kovo 28 d. Čikaga) – Lietuvos diplomatas, politinis veikėjas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Krosnos pradžios mokykloje, Veiverių mokytojų seminarijoje. Maskvos universitete studijavo teisę. 1925 m. Čikagoje baigė Lojolos universitetą, teisės daktaras. Studijas gilino Harvardo universitete.

1913–1918 m. mokytojavo Veiverių mokytojų seminarijoje. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1920 m. kandidatavo į Steigiamąjį Seimą, tačiau nebuvo išrinktas. Tik mandato atsisakius Juozui Volodkevičiui, nuo 1920 m. rugpjūčio 5 d. Steigiamojo Seimo narys, priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai ir Krikščionių demokratų blokui. 1922 m. sausio 27 d. mandato atsisakė.

Kurį laiką dirbo Lietuvos atstovybėje Maskvoje, vėliau išvyko studijuoti į JAV. 1925 m. Lietuvos vyčių draugijos pirmininkas, žurnalo „Vytis" redaktorius, 1926 m. ir 1928 m. dienraščio „Lietuva" redaktorius. 1926–1936 m. Lietuvos pasiuntinybės JAV pirmasis sekretorius, 1927–1928 m. ir 1934–1935 m. laikinai ėjo Lietuvos reikalų patikėtinio pareigas. Nuo 1936 m. lapkričio 1 d. Lietuvos konsulas Čikagoje.

Literatūra
----------

* Bagdonas Mikas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 6.
* Bagdonas Mikas, Lietuvių enciklopedija, Boston, t. 2, 1954, p. 42.
* Selenis V. Bagdonas Mikas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 73-74.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Mikas Bagdonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 423 psl.
3. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Mikas Bagdonas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| ***Liudininkas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le Témoin |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Jean-Pierre Mocky |
| Scenaristas (-ai) | Rodolfo SonegoAugusto CaminitoSergio AmideiJean-Pierre MockyAlberto SordiJacques Dreux |
| Metai | 1978 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Liudininkas** (pranc.  *Le Témoin*) – 1978 m. sukurta kriminalinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alberto Sordi – Antonio Berti
* Philippe Noiret – Robertas Morisonas
* Roland Dubillard – inspektorius Guerinas
* Gisele Preville – madam Morison
* Sandra Dobrigna – Keitė
* Paul Crauchet – Keitės tėvas
* Madeleine Colin – misis Valentin
* Consuelo Ferrara – Helena

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Restauratorius Antonio sulaukia seno draugo Roberto pasiūlymo vykti su juo į kitą miestą restauruoti bažnyčios. Roberto gyvenimas čia ne itin gerai klojasi: dėl pinigų jis vedęs gerokai vyresnę moterį, tuo tarpu Antonio netrunka įsikurti naujoje vietoje ir rasti naujų draugų. Jis išsirenka mergaitę vardu Keitė, kuri jam pozuoja restauruojant paveikslus, o viena viešbučio darbuotoja pasigiria turinti namuose vertingą paveikslą ir paprašo šį įvertinti. Vakare Antonio nuvyksta pas ją, tačiau randa apsvaigusią nuo narkotikų. Kitą dieną jis sužino, kad dingo Keitė, o dar po kelių dienų ji randama nebegyva. Antonio prisimena grįždamas namo matęs Robertą, kuris pradžioje viską neigia, bet galiausiai prisipažįsta draugui nužudęs mergaitę. Antonio bando jam padėti ir netrukus pats tampa įtariamuoju. Robertas jam siūlo padėti pabėgti, tačiau per klaidą tampa Keitės tėvo užpuolimo auka, kuomet šis nusprendžia įvykdyti savo teisingumą. Nebelikus kam paliudyti apie jo nekaltumą, Antonio atsiduria už grotų ir nuteisiamas mirties bausme. Filmas baigiasi jam rašant malonės prašymą prezidentui, kuriame jis pasakoja visą savo istoriją...
**Generalvagenmeisteris** (rus. *генерал-вагенмейстер*; iš vok. *Wagen* 'vežimas' + Meister 'meistras; specialistas') – pareigos ir specialybė Rusijos kariuomenėje 1716–1864 m. Generalvagenmeisteris vadovaudavo armijos gurguolėms.

1716 m. pareigas įkūrė *Petras I*, kad žygio metu tvarkytų judančias gurguoles.
Pagal 1722 m. Rangų lentelę generalvagenmeisteris buvo priskirtas VII klasei. Jis buvo to pačios klasės kaip ir armijos papulkininkis.
  
Generalvagenmeisteris paklusdavo generolui kvartirmeisteriui. Generalvagenmeisterį rinkdavo iš vyresniųjų karininkų. Jis paprastai turėdavo du padėjėjus iš jaunesniųjų karininkų.

Generalvagenmeisterio pareigos:

* paskirti vagenmeisterį ir obervagenmeisterį ir jiems vadovauti
* vadovauti visoms armijos gurguolėms – numatyti judėjimo tvarką, taip pat ir stovėjimo tvarką stovyklose ir mūšio metu.
* vadovauti tiltų ir grįstų kelių įrengimui, judėjimo kelių remontui.
* vadovauti vagenburgo sudarymui ir prižiūrėti tvarką jame. Sudarius vagenburgą generalvagenmeisteris jam vadovaudavo, o vadovaudamas paklusdavo gurguolę dengiančios kariuomenės vadui.

Buvco reikalaujama, kad generalvagenmeisteris gerai skaičiuotų, stebėtų, kad visi vežimai būtų sustatomi eilėmis, kad visi vežimai judėtų užduota tvarka (pvz. vežimai su maistu važiuotų savo vietoje).

Pareigos buvo panaikintos 1864 m. įkūrus *Vyriausiąją intendanto valdybą*.

Nuorodos
--------

* Генерал-вагенмейстер
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vėjo kryptis** – kryptis, iš kurios vėjas pučia. Vėjo kryptis paprastai nusakoma pasaulio šalimis arba azimutu. Pvz. šiaurės krypties vėjas pučia iš šiaurės.

Vėjo krypties nustatymui naudojami įvairūs instrumentai, pvz. nuo senovės naudojama vėtrungė, kuri pasisuka priklausomai nuo vėjo spaudimo. Modernesni instrumentai, kaip anemometras, veikia analogišku principu, tik yra elektroniniai ir juose fiziniai vėjo krypties duomenys paverčiami elektroniniais signalais, kurie gali būti interpretuojami kompiuterių. Dauguma tokių prietaisų taip pat matuoja ir vėjo greitį.

Vėjo kryptį įvertinti galima ir nenaudojant prietaisų. Vėjo kryptis yra vienas iš meteorologų matuojamų parametrų, taip pat svarbus kai kuriose žmogaus veiklos srityse, pvz. plaukiant burlaiviu ar medžiojant.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vėjų rožė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vėjastriukė su ištrauktu kapišonu
Vyriškis su mėlyna vėjastriuke
**Vėjastriukė** (angl. *windbreaker, windcheater*) – plona striukė, skirta sulaikyti šaltą vėją ir lengvą lietų. Tai paprastai lengva striukė, šiais laikais dažniausiai iš sintetinio audeklo. 
Dažnai turi elastinius juostą ir rankogalius, užsegama užtrauktuku. Neretai turi kapišoną, kuris gali būti paslepiamas apykaklėje ar nusegamas.

Angliški pavadinimai
--------------------

Terminas angl. *windbreaker* daugiausia naudojamas Šiaurės Amerikoje ir Japonijoje, tai bendriniu žodžiu tapęs prekės ženklas, kurį kažkada naudojo Čikagos „John Rissman" kompanija savo gabardininėms striukėms vadinti. 

Žodis angl. *windcheater* naudojamas D. Britanijoje ir kai kuriose Tautų Sandraugos šalyse, įskaitant Indiją. D. Britanijoje striukes *windcheater* dar vadina angl. *cagoule* ar angl. *wind jammers*. Terminas *windcheater* yra ankstesnis už *windbreaker*, pradžioje reiškė viršutinį drabužį, kuris užsivelkamas per galvą, o ne užsagstomas, kaip dabartiniai *windbreaker*. Skirtingai negu *windbreakers*, kurie yra iki juosmens ir dygsniuoti, *windcheaters* paprastai būna iki šlaunų ir nedygsniuoti, be pamušalo.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Niuserė** |
| --- |
|  |
| Manoma, kad ši Bruklino muziejuje laikoma statula vaizduoja Niuserę |
| Penktoji Egipto dinastija |
| Tėvas | Kentas II |
| Motina | Neferirkarė |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 2416 m. pr. m. e.–2392 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Neferefrė |
| Vėlesnis | Menkauhoras |
|  |
|  **Vikiteka** | Niuserė |

**Niuserė** (**Izi**, **Rathoris**) – šeštasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė nuo 2416–2392 m. pr. m. e. Jis buvo Neferirkarės ir Kentaus II sūnus, Neferefrės brolis. Pagal Manetoną, jis valdė 44 metus, tačiau pagal Turino karalių sąrašą valdė 25 metus, kas yra daug labiau tikėtina.

Niuserės laidojimo vieta yra piramidė Abusire, esanti tarp Sahurės ir Neferirkarės piramidžių. Piramidė buvo 79 metrų aukščio, neskaičiuojant pagrindo 50 m. Niuserės žmona buvo karalienė Reput-Nebu, kuri palaidota šalia jo. Abu Garabe jis pastatė nepakartojamą saulės kulto šventyklą, vadinama „Re džiaugsmas".

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Penktoji dinastija**
Userkafas → 
Sahurė →
Neferirkarė →
Šepseskarė → 
Neferefrė → 
Niuserė → 
Menkauhoras →
Isesis →
Unas |

 |
| Svobodnas*Свободный* |
| --- |
|        |
| *Miesto administracija* |
|  |
| 

SvobodnasSvobodnas

51°23′0″ š. pl. 128°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.38333°š. pl. 128.13333°r. ilg.﻿ / 51.38333; 128.13333﻿ (Svobodnas)Koordinatės: 51°23′0″ š. pl. 128°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.38333°š. pl. 128.13333°r. ilg.﻿ / 51.38333; 128.13333﻿ (Svobodnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Amūro sritis Amūro sritis |
| **Rajonas** | Svobodno rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1912 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 54 017  |
| **Plotas** | 225 km² |
| **Tankumas** (2020) | 240 žm./km² |
| **Altitudė** | 190 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Svobodnas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Svobòdnas |

**Svobodnas** (rus. *Свободный*) – miestas Rusijoje, Amūro srityje, 146 km į šiaurės rytus nuo Blagoveščensko, Zėjos upės dešiniajame krante; rajono centras. Per miestą eina Transsibiro magistralė; plentas į Blagoveščenską; upių uostas. Vystoma naftos perdirbimo, statybinių medžiagų, elektrotechnikos, maisto pramonė, vagonų remontas. Apylinkėse kasamos rusvosios anglys, aukso rūda, auginami kviečiai, sojos, grikiai, daržovės, kukurūzai, veisiami galvijai, kiaulės, naminiai paukščiai. Svobodne veikia krašto, geologijos muziejai, cerkvė, Tolimųjų Rytų geležinkelio transporto universiteto filialas, netoliese yra kosmodromas.

Istorija
--------

1912 m. statant Amūro geležinkelį (Transsibiro rytinę dalį) prie Zėjos upės įkurtas geležinkelio statytojų miestas, pavadintas Aleksejevsku (caraičio Aleksejaus garbei). 1917 m. nuvertus caro valdžią, pervadintas Svobodnu („laisvasis"). 1932–1938 m. buvo GULAGo padalinio Bamlago administracinis centras (vėliau – Amūrlago, Svobodlago valdybų centras). Tarybiniais metais buvo svarbus pramonės centras, o XX a. pab. gyventojų smarkiai sumažėjo.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Svobodnyj*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Angolos demografiją**.

Angolos gyventojų skaičiaus kitimas 1961-2003 m.
Gyventojų amžiaus piramidė (2005 m.)
**Gyventojų skaičius:** 12 799 293 (2009 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 43,5 %
* *15-64 m.:* 53,7 %
* *65 m. ir daugiau:* 2,7 % (2009 m. apsk.)

**Amžiaus mediana:**

* *bendra:* 18 m.
* *vyrų:* 18 m.
* *moterų:* 18 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,095 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 43,69 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 24,08 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracija** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 1,34 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 57 % (2008 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 180,21 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 38,2 m.
* *vyrų:* 37,24 m.
* *moterų:* 39,22 m. (2009 apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 67,4 %
* *vyrų:* 82,9 %
* *moterų:* 54,2 % (2002 m. surašymas)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Angolos miestai

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Angolos demografija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* CŽV pasaulio faktų knyga: Angola Archyvuota kopija 2020-05-06 iš Wayback Machine projekto.
Deivės Ašeros statulėlė iš Judėjos (VIII–VI a. pr. m. e.)
**Ašera** – deivė vakarų semitų mitologijoje, dievų ir žmonių motina, jūros viešpatė. Nuo II tūkst. pr. m. e. vidurio šios deivės kultas plačiai paplito Artimuosiuose Rytuose, deivė galėjo būti garbinama ir Egipte. Ugaritų mituose Ašeros (*ʾAṯiratu*) sutuoktinis – aukščiausiasis dievas Elas. Sirijoje ir Palestinoje buvo plačiai garbinama kaip Deivė Motina. Babiloniečių įrašuose vadinama Ašratu, jos sutuoktiniu laikomas dievas Amuru. Teigiama, kad Pietų Arabijoje Ašera įgavo Saulės dievybės bruožų. Svarbiausias deivės epitetas – „Ašera, jūros viešpatė", jis dar verčiamas „toji, kuri vaikšto jūros paviršiumi".

Deivė paliudyta įvairaus pobūdžio Ugarito tekstuose, kaip antai aukojimų sąrašuose, apeiginiuose tekstuose, dievų sąrašuose. Teoforinių asmenvardžių nėra žinoma. Pasak ugaritų mitų, Ašera su Elu susilaukė 70 dievų. Sutinkami epitetai „visų dievų motina", „dievų žindyvė". Iš to sprendžiama, kad ir Ugarite Ašera laikyta Deive Motina. Pasakojama, jog Ašera kreipėsi į Elą, kad šis leistų Baalui pastatyti rūmus. Anot mito apie Baalą ir Mutą, Ašera džiūgavusi dėl Baalo mirties, nors jis taip pat buvęs jos sūnus. Žuvus Baalui, jo sesuo Anat apkaltinusi Ašerą priešiškumu jam. Ašerai reikalaujant, Elas pasaulio valdovu vietoj Baalo paskyręs Astarą. Ašera, anot mitų, gyvenusi kažkur prie jūros, atskirai nuo sutuoktinio Elo.

Sirijoje ir Palestinoje Ašeros sutuoktiniu neretai buvo laikomas dievas Baalas, o pati deivė vadinama Baalat. Manoma, kad buvo garbinama ir kaip dievo Jahvės porininkė. Apie tai sprendžiama iš dviejose pietų Palestinos vietovėse aptiktų įrašų.

Deivės vardas minimas ir Biblijoje, Senajame Testamente, kur jis paminėtas apie 40 kartų. Žodžiu *ašerah* Senajame Testamente taip pat įvardijamas medinis stabas, kurio garbinimą smerkė pranašai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Мифы народов мира. *Асират* , И. Ш. Шифман – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. 1 2 3 4 5  Gwendolyn Leick (2002). A Dictionary of Ancient Near Eastern Mythology, p. 16. ISBN 9781134641024.
3. 1 2 3 4 5  Asherah. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2019-10-23.
4. ↑   Van der Toorn, Karel; Becking, Bob; Van der Horst, Pieter W. (eds.). Dictionary of Deities and Demons in the Bible. Brill. p. 101. ISBN 90-04-11119-0.
| Ašbertonas |
| --- |
| Ašbertono žemupys prie Nanutaros (Nanutarra) tilto Ašbertono žemupys prie Nanutaros (*Nanutarra*) tilto |
| **Ilgis** | 640 km |
| **Baseino plotas** | 66850 km² |
| **Ištakos** | Oftalmijos kalnagūbris |
| **Žiotys** | Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Australija |
|  |
|  **Vikiteka** | Ašbertonas |

**Ašbertonas** (angl. *Ashburton River*) – upė Australijos šiaurės vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje. Ilgis 640 km, baseino plotas 66 850 km².

Prasideda Oftalmijos kalnagūbrio pietiniame šlaite, apie 100 km į pietus nuo Niumano, teka giliu slėniu pietvakarių, paskui šiaurės vakarų kryptimi, įteka į Indijos vandenyną netoli Eksmuto įlankos, apie 20 km į pietvakarius nuo Onslou. Teka sausringomis vietovėmis, didesnė dalis upės (aukščiau 5 km nuo žiočių) išdžiūsta, teka tik po stiprių liūčių. Kartais patvinsta iki kelių kilometrų pločio. Vidutinis metinis kritulių kiekis Ašbertono baseine svyruoja nuo 25 iki 686 mm. Didžiausi intakai – Hardis, Henris ir Ančių upė (*Duck Creek*).

Upę 1861 m. atrado ir Karališkosios geografų draugijos prezidento Viljamo Bingamo Baringo, Ašbertono barono, garbei pavadino australų keliautojas Fransis Gregoris (*Francis Gregory*). XIX a. paskutiniajame dešimtmetyje Ašbertono sąnašynuose buvo ieškoma aukso.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ashburton*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2019-01-04. Nuoroda tikrinta 2022-10-27.
2. 1 2 3  *Ashburton River*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2022-10-26.
3. ↑  *Ashburton River Basin*, Understanding Water, Water and Rivers Commission, Government of Western Australia. Arhyvuota 2005-04-21. Nuoroda tikrinta 2022-10-27.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Dženės didžioji mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Malis |
| **Miestas** | Dženė |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | plūktas molis |
| **Pastatyta** | 1907 m. |
| **Stilius** | Sahelio-Sudano |

**Dženės didžioji mečetė** – musulmonų sunitų mečetė Malyje, Dženės mieste. Tai didžiausias pasaulyje pastatas, pastatytas iš plūkto molio. Ši mečetė laikoma išskirtiniu Sudano-Sahelio islamiškosios architektūros pavyzdžiu.

Istorija
--------

Pirmoji mečetė Dženėje pastatyta apie XIII-XIV a. Rašytiniuose šaltiniuose minima nuo XVII a. („Sudano istorijoje"). Šaltinyje rašoma, kad Džanės sultonas Kunburu priėmęs islamą sugriovė savo rūmus ir jų vietoje pastatęs mečetę. Vėlesni valdovai pastatę bokštus, įtvirtinimus. Vėliau mečetė minima tik 1828 m. prancūzų keliautojo Renė Kaljė užrašuose: jis aprašė mečetę kaip apleistą, apgyvendintą daugybės kregždžių ir dėl to dvokiančią. 1893 m. prancūzams okupavus Dženę, iš mečetės buvo belikę griuvėsiai. 1907 m. jungtinės prancūzų ir vietinių gyventojų pajėgos mečetę atstatė.

Nuo 1988 m. mečetė kartu su kitais istoriniais Dženės objektais įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. 1996 m. žurnalas *Vogue* mečetėje surengė fotosesiją su pusnuogėmis moterimis. Tai papiktino tikinčiuosius ir nuo to laiko ne musulmonams į mečetę įeiti draudžiama.

Architektūra
------------

Visa mečetė pastatyta iš saulėje džiovintų plūkto molio plytų bei molinio skiedinio. Bokštai dekoruoti „dygliais", pagamintais iš etiopinės palmyros kamienų. Šie dygliai tarnauja ir kaip pastoliai nuolatiniams mečetės remontams. Mečetė pastatyta ant 75 x 75 m formato platformos, iškilusios virš aplinkinės turgaus aikštės 3 m. Pagrindinis įėjimas yra šiaurinėje pusėje. Maldos siena (kibla) nukreipta į rytus (Mekos pusėn) – ją žymi trys dideli bokštai-minaretai. Jų viršūnėse, ant medinių strypų užverti stručių kiaušiniai – be savo simbolinės reikšmės jie taip pat svarbus saugant bokštus nuo lietaus sukeltos erozijos. Kibloje ties kiekvienu bokštu yra po mihrabą. Vidinio kiemo matmenys – 20 x 46 m.

Kadangi Dženės didžioji mečetė yra gan lietingoje srityje, po kiekvieno liūčių laikotarpio jai reikalingas remontas. Vietiniai Dženės gyventojai rengia kasmetinę talką mečetės remontui, padengimui nauju molio sluoksniu.

* Mediniai strypaiMediniai strypai
* Mečetės bokštaiMečetės bokštai
* Mečetė iš šiaurės pusėsMečetė iš šiaurės pusės
| Džeraldtonasangl. *Geraldton* |
| --- |
| *Gatvė Džeraldtone* |
|  |
| 

DžeraldtonasDžeraldtonas

28°46′00″ p. pl. 114°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.76667°š. pl. 114.60000°r. ilg.﻿ / 28.76667; 114.60000﻿ (Džeraldtonas)Koordinatės: 28°46′00″ p. pl. 114°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.76667°š. pl. 114.60000°r. ilg.﻿ / 28.76667; 114.60000﻿ (Džeraldtonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1850 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 37 648  |
| **Plotas** | 270 km² |
| **Tankumas** (2018) | 139 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Džeraldtonas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Džèraldtonas |

**Džeraldtonas** (angl. *Geraldton*) – miestas vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje. Įsikūręs 424 km į šiaurę nuo Perto, Indijos vandenyno pakrantėje. Yra oro uostas, geležinkelis į Pertą, didelis jūrų uostas (išvežami grūdai, geležies rūda, varis, cinkas, nikelis, mineralai, galvijai, importuojama nafta). Plėtojamas turizmas (banglenčių sportas, povandeninis nardymas, žūklė). Yra memorialas per II pasaulinį karą nuskendusiam kariniam laivui „HMAS Sydney", Šv. Pranciškaus Ksavero katedra (1938 m.).

2016 m. 9,6 % Džeraldtono gyventojų buvo aborigenų kilmės.

Istorija
--------

XVII–XVIII a. į netoliese esančius Hautmano rifus suduždavo daug laivų (tarp jų – „Batavija").

1848 m. Merčisono upės salpoje rasta švino telkinių, 1850 m. pradėjo kurtis Džeraldtonas. Pavadintas Vakarų Australijos gubernatoriaus Čarlzo Ficdžeraldo (*Charles Fitzgerald*) garbei.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Džèraldtonas.
| Džezisit. *Città di Jesi* |
| --- |
| *Riči rūmai* |
|  |
| 

DžezisDžezis

43°31′0″ š. pl. 13°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.51667°š. pl. 13.23333°r. ilg.﻿ / 43.51667; 13.23333﻿ (Džezis)Koordinatės: 43°31′0″ š. pl. 13°14′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.51667°š. pl. 13.23333°r. ilg.﻿ / 43.51667; 13.23333﻿ (Džezis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Markė |
| **Provincija** | Ankonos provincija |
|  |
| **Meras** | Fabiano Belcecchi |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 40 635  |
| **Plotas** | 107,73 km² |
| **Tankumas** (2010) | 377 žm./km² |
| **Altitudė** | 97 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 60035 |
| **Tel. kodas** | 0731 |
| **Tinklalapis** | www.comune.jesi.an.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Septimijus |

**Džezis** (it. *Jesi*) – miestas Italijoje, Markėje, Ankonos provincijoje. Tai svarbus pramonės ir meno centras kairiame Esino upės krante 17 km nuo žiočių.

Istorija
--------

Džezis buvo vienas paskutinių umbrų miestų regione, kai IV a. pr. m. e. atvykę galai senonai juos išvijo. Jie pavertė miestą tvirtove prieš pičėnus. 283 m. pr. m. e. senonus nugalėjo romėnai. 247 m. pr. m. e. miestas tapo *colonia civium romanorum* ir gavo pavadinimą Aesis.

Žlugus Romos imperijai miestą nusiaubė Odoakro kariai 476 m. o po to Teodorikas Didysis 493 m. Po Gotų karų Džezis priklausė Bizantijai, tapo svarbiu miestu regione, vyskupystės centru. 751 m. miestą nusiaubė lombardai, o po to jis priklausė Karolingams.

Nuo 1130 m. Džezis buvo nepriklausomas miestas, prijungęs aplinkines kaimo vietoves. 1194 m. gruodį čia gimė imperatorius Frydrichas II, vėliau Džeziui suteikęs karališkojo miesto titulą. XIV a. miestą buvo užėmę popiežiaus vikaras Filippo Simonetti, Galeotto I Malatesta (1347–1351 m.), Braccio da Montone 1408 m. ir Francesco I Sforza, kuris Džezį padarė pagrindine šeimos tvirtove Markėje. 1447 m. miestą nupirko popiežius.

Miestai partneriai
------------------

* Rumunija Klužas-Napoka, Rumunija
* Prancūzija Mayenne, Prancūzija
* Vokietija Waiblingen, Vokietija
* Jungtinė Karalystė Devizes, Didžioji Britanija

Išnašos
-------

1. ↑  Norwich, John Julius. *Byzantium: The Decline and Fall* (New York: ALfred A. Knopf, p. 162
| Džermistonasangl. *Germiston* |
| --- |
| *Džermistono centras* |
|  |
| 

DžermistonasDžermistonas

26°13′05″ p. pl. 28°10′02″ r. ilg.﻿ / ﻿26.21806°š. pl. 28.16722°r. ilg.﻿ / 26.21806; 28.16722﻿ (Džermistonas)Koordinatės: 26°13′05″ p. pl. 28°10′02″ r. ilg.﻿ / ﻿26.21806°š. pl. 28.16722°r. ilg.﻿ / 26.21806; 28.16722﻿ (Džermistonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Pietų Afrikos Respublikos vėliava Pietų Afrikos Respublika |
| **Provincija** | Gautengas |
| **Savivaldybė** | Ekurhulenio savivaldybė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1886 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 255 863  |
| **Plotas** | 143,2 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 787 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 620 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Džermistonas |

**Džermistonas** (angl. *Germiston*) – miestas Pietų Afrikos Respublikoje, Gautenge, Vitvatersrando aglomeracijoje, Johanesburgo priemiestis. Geležinkelio stotis, Rando oro uostas, plentų mazgas. Vystoma metalo apdirbimo (geležinkelių), žemės ūkio mašinų gamybos, chemijos, tekstilės, aukso apdirbimo pramonė. Yra Šv. Bonifaco anglikonų bažnyčia (1910 m.).

2001 m. 49,8 % miesto gyventojų buvo baltieji (afrikanai ir anglakalbiai), 46,8 % – juodieji (zulai, kosai, basotai, tsongai ir kt.), 1,9 % – mišrios kilmės, 1,5 % – indai ir azijiečiai.

Istorija
--------

Gyvenvietę 1886 m. įsteigė aukso ieškotojai. Pavadinta pagal vieno iš įkūrėjų gimtąjį Džermistono ūkį Škotijoje (dab. Glazgo dalis). XX a. vid. Džermistonas buvo svarbus aukso kasybos centras, 1921 m. įkurta aukso apdirbimo įmonė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 134
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džiardini Naksasit. *Giardini Naxos* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Džiardini NaksasDžiardini Naksas

37°50′0″ š. pl. 15°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.83333°š. pl. 15.28333°r. ilg.﻿ / 37.83333; 15.28333﻿ (Džiardini Naksas)Koordinatės: 37°50′0″ š. pl. 15°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.83333°š. pl. 15.28333°r. ilg.﻿ / 37.83333; 15.28333﻿ (Džiardini Naksas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Mesinos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 9 286  |
| **Altitudė** | 8 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Džiardini Naksas |

**Džiardini Naksas** (it. *Giardini Naxos*, sicil. *Giaddini*) – miestas Italijoje, rytų Sicilijoje, Mesinos provincijoje, Jonijos jūros pakrantėje. Įsikūręs tarp Taorminos ir Skiso kyšulių, netoli Alkantaros upės žiočių. Išvystytas turizmas. Mieste yra XVI a. Skiso pilis, Vigancos bokštas, keletas bažnyčių. Pajūryje driekiasi smėlio paplūdimiai.

Istorija
--------

Miesto panorama
Dabartinio miesto vietoje 734 m. pr. m. e. įkurta seniausia graikų kolonija Sicilijoje – ***Naksas*** (sen. gr. Νάξος). Čia stovėjo Apolono šventykla. Naksas niekad neišaugo į didelį miestą – jį nurungė Sirakūzai, Katanija. Viduramžiais tai buvo žvejų gyvenvietė, kurią dažnai puldinėjo berberų piratai. Po vieno iš tokių antpuolių, 1544 m. surengto Hairedino Barbarosos, Naksas įtvirtintas – pastatyta tvirtovė, stebėjimo bokštas. Po 1970 m. tapo kurortine gyvenviete.

Galerija
--------

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* TvirtovėTvirtovė
* Vignacos bokštasVignacos bokštas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kurdistano istorinis regionas:Badînan |
| --- |
|  |
| Šalis | Irakas (Dahukas) |
| Tautos | kurdai |
| Valstybės | 1376-1843 m. |
| Miestai | Amedija |
| Ankstesnis pav. | Adiabena |
|  |
|  |

**Badinanas** (kurd. Badînan) – istorinis Kurdistano regionas, esantis į pietus nuo Haburo upės dabartinio Irako šiaurėje. Jis dalinai atitinka Irako Dahuko guberniją. Taip pat to paties pavadinimo pusiau priklausoma valstybė, egzistavusi regione XIV–XIX a.

Didžiausi regiono miestai – Amedija, Zakso, Duhukas, Akrė, Sindžaras.

Geografija
----------

Regionas priklauso šiauriniam Kurdistanui, ir čia kalbama kurmandži dialektu. Į šiaurę nuo jo, už Haburo upės yra Bochtanas ir Hakaris (senovės Korduena), rytuose – Soranas, vakaruose – Kamislo ir Heseke regionai (dab. Sirija). Pietuose jis susisiekia su arabų gyvenamu Al-Džazira regionu.

Regione be kurdų (didžiausi klanai mzuriai ir zibariai) gyvena žymi krikščionių asirų mažuma.

Istorija
--------

Antikiniais laikais regionas sudarė šiaurinę istorinės Adiabenos dalį. Vėliau čia įsitvirtino kurdai, ir pirmaisiais mūsų eros amžiais buvo žinomas kaip **Sindas**.

Po arabų užkariavimo VIII a. regionas buvo prijungtas prie Kalifato. Kalifatui nusilpus, Badinaną valdė iš Mosulo kilusios dinastijos: Hamdanidai ir Ukailidai, vėliau tiurkai Seldžiukai, o po jų – vėl Mosulo Zengidai (čia buvo sukurtas atskiras Sindžaro Zengidų emyratas 1171–1220).

Valdant Zengidams, o vėliau mongolų Ilchanidams, stiprėjo vietos kurdų tapatybė, susifomavo savita kurdų religija jazidizmas, veikusi ir kitus gretimus regionus. XIV a. susidarė prielaidos susikurti vietinei kurdų valstybei. Tai buvo **Badinano emyratas** su sostine Amedijoje.

Netgi po to, kai Kurdistane įsiviešpatavo Osmanų imperija, Badinanas išliko pusiau priklausoma valstybėlė ir vienas svarbiausių kurdų kultūrinių centrų. 1832 m. ją trumpam nukariavo gretimas Sorano emyratas (tuo metu jį valdė Mochamedas Paša Revanduzas), o 1842 m. tiek Soranas, tiek Badinanas įtraukti į Osmanų provincijų sistemą, valstybės galutinai panaikintos.

| **Kurdistano istoriniai regionai** |
| --- |
| **Šiaurės Kurdistanas** (kurmandži, dimili): Bradostas | Bochtanas | Hakiaris | Badinanas | Turabdinas | Amidas | Dersimas | Bitlisas | Muksi | Serhedas | Torhildanas | Vanas  **Sorani Kurdistanas** (sorani): Mukrijanas | Ardalanas | Soranas | Šarazoras | **Pietų Kurdistanas**: Kermanšachas | Ilamas | Havramanas |
**Veikimo spindulys** (angl. *radius of action*, rus. *радиус действия*) – didžiausias nuotolis, kurį nuo bazės (uosto, aerodromo) laivas, orlaivis ar kt. karinės technikos vienetas (ar karinis vienetas) gali nukeliauti su įprastiniu kroviniu, atlikti skirtas užduotis nepasipildydama degalų ir grįžti. Raketų veikimo spindulys – didžiausias nuotolis, kuriuo raketa gali pasiekti ir sunaikinti taikinį.

Aviacijoje *taktinis veikimo spindulys* (angl. *tactical radius of action*; rus. *тактический радиус действия*) yra didžiausias nuotolis, kurį orlaivis (lėktuvas, sraigtasparnis) ar aviacijos dalinys, turėdamas pilnus degalų bakus, gali nuskristi, atlikti kovos užduotį ir grįžti į aerodromą neišeikvojęs garantinių degalų atsargų ir neeikvojamųjų degalų likučių.

Laivyne *operatyvinis veikimo spindulys* (angl. *operational radius of action*; rus. *оперативный радиус действия*) yra didžiausias nuotolis, kurį laivas ar laivų junginys, turėdamas nustatytas kuro atsargas ir plaukdamas koviniu ekonomišku greičiu, gali nutolti nuo bazavimo vietos, atlikti duotą užduotį ir grįžti į bazę nepapildęs kuro atsargų jūroje ir neeikvodamas garantinių kuro atsargų.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedinis karybos žodynas / Petras Algirdas Čiočys, Jurgis Janukevičius, Edvardas Jasiulionis… [et al.] ; Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija. – Vilnius : Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008