recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Samurajus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le Samouraï |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Jean-Pierre Melville |
| Scenaristas (-ai) | Jean-Pierre Melville Georges Pellegrin |
| Vaidina | Alain Delon  Francois Perier  Nathalie Delon  Cathy Rosier |
| Metai | 1967 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Samurajus** (pranc.  *Le Samouraï*) – 1967 m. sukurta film noir žanro juosta, kurioje pagrindinį vaidmenį atlieka prancūzų aktorius Alain Delon. Scenaristas ir režisierius Jean-Pierre Melville sukūrė šį filmą specialiai Delonui.

Žurnalas „Empire" 2010 m. paskelbtame saraše „The 100 Best Films od World Cinema" šiam filmui skyrė 39 vietą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Žefas Kostelo
* Francois Perrier – policijos komisaras
* Nathalie Delon – Žana Lagranž
* Cathy Rosier – Valeri
* Jacques Leroy
* Michel Boisrond
* Catherine Jourdan

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žefas Kostelo – profesionalus samdomas žudikas, preciziškai besirūpinantis visomis planuojamo nusikaltimo smulkmenomis. Prieš įvykdydamas užsakymą, jis pasirūpina dvigubu alibi, kurį turi užtikrinti pažįstama moteris Žana ir nuomojamame bute kortomis žaidžiantys vyrai.

Po nusikaltimo policija surengia reidą, kurio metu suimamas ir Žefas. Nors policijos komisaras įtaria, kad šis yra tikrasis žudikas, jam nepavyksta surinkti įrodymų, o pagrindinė liudininkė jo neatpažįsta. Policija paleidžia Žefą, tačiau nusikaltimo užsakovai, baimindamiesi, kad šis tapo įtariamuoju, nusprendžia pašalinti žudiką...
**Valdymo forma** – sistema, pagal kurią valdoma valstybė. Yra daugybė įvairių valdymo formas apibūdinančių sąvokų. Vienoje valstybėje galima suderinti keletą valdymo formų, kurios suteikia schematišką apibūdinimą apie valstybės vyriausybės galios struktūrą, tačiau kiekviena vyriausybė yra unikali, kaip ir kiekviena šalis bei jos konstitucija – pagrindinis įstatymas detaliai aprašantis valdymo formą.

Valdymo forma gali būti tiek demokratinė (tiesioginė demokratija, atstovaujamoji demokratija, kuri dar skirstoma į respublikinę arba parlamentarinę valdymo formas bei konstitucinė monarchija), tiek nedemokratinė (autoritarizmas, totalitarizmas, oligarchija, technokratija, teokratija, diktatūra, absoliutinė monarchija). Taip pat išskiriamos ir kitos valdymo formos, pavyzdžiui, anarchija, aristokratija, plutokratija, meritokratija, kleptokratija ir kt.

Socioekonominiai judėjimai atsirado ir perėmė valdžią vadovaujami tam tikrų partijų. Dėl jų ilgametės buvimo valdžioje istorijos, stiprių ideologinių ryšių leido kai kuriems autoriams juos taip pat laikyti valdymo formomis (fašizmas, komunizmas, nacizmas, socializmas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  David Altman (20 December 2010). *Direct Democracy Worldwide*. Cambridge University Press. pp. 76–78. ISBN 978-1-139-49543-1.
2. 1 2  Tomar, Dave; Updated, James BarhamPublished (30 August 2021). „25 Forms of Government—A Study Starter | Academic Influence". *academicinfluence.com*.

a
**Aleksandras Kurkauskas** (1882 m. kovo 10 d. Kasimovo apskritis, Riazanės sritis – ?) – Lietuvos karinis veikėjas, generolas leitenantas.

Biografija
----------

Brolis Vladas Kurkauskas. Baigęs Orenburgo Antrąją kadetų mokyklą ir Nikolajaus karo inžinerijos mokyklą Sankt Peterburge tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1913 m. baigė karininkų elektrotechnikos mokyklą. Nuo 1916 m. tarnavo 11-osios armijos inžinerijos viršininko valdyboje. 1916 m. papulkininkis. 1916–1917 m. inžinerijos bataliono vadas. 1918 m. lapkričio mėn. – 1920 m. lapkričio mėn. mobilizuotas tarnavo Sovietų Rusijos kariuomenėje. Lietuvos valdžios prašymu iš jos paleistas grįžo į Lietuvą.

1920 m. gruodžio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1920 m. gruodžio mėn. – 1921 m. gegužės mėn. Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo Technikos skyriaus inžinierius, 1921 m. gegužės mėn. – 1925 m. gegužės mėn. šio skyriaus viršininkas. 1925 m. generolas leitenantas. 1925 m. liepos mėn. – 1930 m. rugsėjo mėn. Aukštųjų karo technikos kursų inžinerijos kabineto vedėjas, dėstytojas.

TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugpjūčio 1 d. suimtas, kalintas Kaune. 1941 m. kovo mėn. emigravo į Vokietiją, gyveno Berlyne. TSRS kariuomenei užėmus Berlyną 1945 m. gegužės mėn. suimtas, tolesnis likimas nežinomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Aleksandras Kurkauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 305 psl.
| **Petras Mickeliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. spalio 26 d.Čekiškis |
| Mirė | 1920 m. kovo 12 d. (25 metai)Kaunas |

**Petras Mickeliūnas** (1894 m. spalio 26 d. Čekiškis netoli Daujėnų – 1920 m. kovo 12 d. Kaunas) – Lietuvos komunistinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, dirbo Liepojoje. 1913–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

Grįžęs į Lietuvą 1918–1919 m. kūrė tarybų valdžios institucijas, buvo Daujėnų valsčius bolševikinės tarybos pirmininkas. Nuo 1919 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje. Nuo 1920 m. LKP narys.

1920 m. vasario 21–23 d. Kauno įgulos maišto vienas vadovų. Per Kauno įgulos maištą išrinktas artilerijos pulko vadu ir maištininkų komiteto pirmininku. Vyriausybei ištikimiems karinės įgulos daliniams maištą nuslopinus, nuteistas mirties bausme – sušaudytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petras Mickeliūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 32 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mondelez Lietuva Production|  
Įmonės patalpos |
| Komercinis pavadinimas | Mondelez Lietuva Production |
| Įkurta | 1921 m. |
| Centrinė būstinė | Kaunas, Lietuva |
| Produkcija | konditerija |
| Darbuotojų | 436 |

2010 m.
**Mondelez Lietuva Production** – Lietuvos įmonė gaminanti konditerijos produktus. 2015 m. dirbo 436 darbuotojai.

Istorija
--------

Įmonė įkurta 1921 m. kaip AB „Tilka". 1941 m. nacionalizuota ir pervadinta į „Gegužės 1-osios konditerijos fabrikas". Tais pačiais metais, prasidėjus vokiečių okupacijai, pervadinta į „Ramunė". 1950 m. tapo „Poželos konditerijos fabrikas". 1978 m. dirbo 1 120 darbuotojai ir buvo pagaminta 21 150 tonų konditerijos gaminių. 1990 m. pervadinta į „Kauno valstybinis akcinis konditerijos fabrikas". Nebuvo grąžinta teisėtiems savininkams ar jų palikuonims (kaip įvyko su „Rūta" Šiauliuose), todėl dabartinė įmonė teisiškai neturi nieko bendra su senąja „Tilka". 1993 m. įmonę įsigijo „Kraft Foods International", tais pačiais metais pervadinta į AB „Kraft Jacobs Suchard Lietuva", 2000 m. į AB „Kraft Foods Lietuva". 2011 m. įmonės pardavimai siekė 350 mln. Lt, populiariausia prekės „Karūnos" šokoladas. 2013 m. pervadinta į UAB „Mondelez Lietuva Production".

Literatūra
----------

* Kauno konditerijos fabrikas. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 5 tomas, S. 392.

Nuorodos
--------

* Įmonės aprašymas
Koordinatės: 54°37′44″š. pl. 24°56′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.6290°š. pl. 24.9377°r. ilg.﻿ / 54.6290; 24.9377

|  |
| --- |
|    **Trakų geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stoties pastatas 2022 m.* |
| **Adresas** | Trakai, Vilniaus g. 5 |
| **Atidaryta** | 1940 m. |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | ↑ PANERIAI ↑ |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | LENTVARIS |
| ← KAIŠIADORYS ← |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 5,9 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | SENIEJI TRAKAI |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 3,1 |  |
| **Trakai** |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Miškiniai |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 5,5 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Šklėriai |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 | 6,0 |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | Rūdiškės |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |  | VARĖNA |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Trakų geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis rytų Lietuvoje, Trakų miesto pietrytiniame pakraštyje. Stoja traukiniai Vilnius–Trakai. Tai galinė geležinkelio ruožo stotis – traukiniai, atvykę nuo Lentvario ir Vilniaus krypties, toliau į vakarus nebevažiuoja. Pastatas vieno aukšto.

Istorija
--------

Traukinys Trakų stotyje
Atidaryta 1940 m. Žymima 1941 m. kaip stotis ***Trakų miestas***, turinti atskirą liniją nuo Vilniaus miesto. Karo metais ar po karo ši linija uždaryta.

Netrukus buvo atidaryta nauja atšaka į Trakus. 1957 m. gegužės 2 d. buvo atidarytas naujasis maršrutas Vilnius–Trakai, kuriuo pradėjo važiuoti dyzeliniai traukiniai per Lentvarį ir Senųjų Trakų stotį, esančią ruože Vilnius–Varėna. Naująją Trakų geležinkelio stotį su erdvia laukimo sale ir budėtojo kambariu per 24 dienas pastatė Lietuvos geležinkelio statybos I skyriaus statybininkai, ji buvo aprūpinta visa įranga ir naujausia signalizavimo sistema. Stoties atidarymo iškilmėse dalyvavo partiniai veikėjai – LKP CK sekretoriai P. Maniušis ir B. Šarkovas, LKP Vilniaus miesto komiteto sekretorius Petras Griškevičius ir vykdomojo komiteto pirmininkas J. Vildžiūnas, LKP Trakų rajono komiteto sekretorius A. Belousovas ir rajono Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas V. Sakalauskas, Trakų geležinkelio stoties viršininkas V. Petrauskas ir kiti. Iškilmės sutapo su gegužės 1-osios šventėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trakų geležinkelio stotis. Info.lt (tikrinta 2023-07-20).
2. ↑  Traukinių išvykimai iš stotelės Trakai. (Stops.lt)
3. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
4. ↑  Lietuvos geležinkelių žemėlapis (tik tarnybos reikalams). – Kaunas, Eksploatacijos direkcija Technikos skyriuje, 1941.
5. ↑  J. Keršys. „Tiesa", 1957-05-04.
**Adolfas Karaška** (1911 m. balandžio 12 d. Būdviečiuose, Pajevonio valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 2000 m. rugpjūčio 22 d. Vilniuje) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija
----------

Tėvas Jonas Karaška turėjo gražų baritono balsą, išmoko griežti fisharmonija. Adolfas lankė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, pas Praną Pesį Marijampolėje ir pas Juozą Gudavičių Paįstryje pramoko vargonuoti.

1929 – 1933 m. vargonininkavo Pajevonyje ir Kybartuose, turėjo subūręs bažnytinius chorus, vadovavo Kybartų pradžios mokyklos vaikų chorui.

1933–1941 m. Kauno konservatorijoje pas Juozą Naujalį ir Nikodemą Martinonį studijavo vargonavimą, o kitas disciplinas dėstė Jonas Žukas, Jurgis Karnavičius, Vladas Jakubėnas, Julius Štarka, Aleksandras Kačanauskas ir kiti pedagogai. Studijų metais vargonininkavo Įgulos bažnyčioje, prižiūrėjo, derino ir remontavo Kauno miesto bažnyčių vargonus.

1940 – 1950 m. Kėdainių 1-ojoje (iš pradžių ir 2-ojoje) gimnazijoje dėstė muziką, vadovavo žemesniųjų ir aukštesniųjų klasių berniukų chorams, skudučių ir styginių ansambliams, kultūros namų mišriajam chorui. Gimnazijos chorą parengė 1946 m. respublikinei dainų šventei, o kultūros namų chorą – 1950 m. respublikinei dainų šventei. Su savo vadovaujamais kolektyvais rengė koncertus, dirigavo Kėdainių rajono dainų šventėse.

Mykolo Karkos pakviestas, 1950–1969 m. Panevėžio muzikos mokykloje dėstė choro dirigavimą ir teorines disciplinas, 1950–1952 m. ten vadovavo moksleivių mišriajam chorui, buvo choro dirigavimo skyriaus vedėjas, konsultavo meno mėgėjų kolektyvus. Išėjęs į pensiją, derino ir remontavo instrumentus.

Persikėlęs į Vilnių, nuo 1973 m. dirbo instrumentų derintoju Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, Lietuvos valstybiniame operos ir baleto teatre, vėliau – Karoliniškių vaikų muzikos mokykloje.

Nuo 1930 m. iki savo mirties suremontavo kelis šimtus vargonų, fortepijonų ir akordeonų. Jo sukonstruotų ir patobulintų vargonų yra daugelyje Lietuvos bažnyčių.

Išaugino penkis vaikus, kurių keturi muzikai: Arvydas – muzikologas, Eufemija – chorvedė, Nijolė ir Teresė – pianistės, Vytautas – istorikas ir didelis muzikos mėgėjas – gieda bažnyčių choruose.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Magnetinė skvarba** (magnètinė skvarbà) – fizikinis dydis, apibūdinantis medžiagos magnetines savybes. **Santykinė magnetinė skvarba** – dydis, nurodantis, kiek kartų magnetinė indukcija medžiagoje yra didesnė nei vakuume. **Absoliučioji magnetinė skvarba** – dydis, lygus santykinės magnetinės skvarbos ir magnetinės konstantos sandaugai. Dažnai fizikoje yra naudojamas terminas *magnetinė skvarba* turint omeny, kad tai yra *santykinė magnetinė skvarba*. (Santykinė) magnetinė skvarba žymima raide *μ*.

SI vienetų sistemoje absoliučiosios magnetinės skvarbos (o taip pat ir magnetinės konstantos) dimensija yra H/m, arba N/A². Dydis {\displaystyle \mu \_{0}} yra vadinamoji magnetinė konstanta. Jos vertė {\displaystyle 4\pi \times 10^{-7}{\frac {\mathrm {N} }{\mathrm {A^{2}} }}} ir tai yra vakuumo magnetinė skvarba.

Pagal magnetinės skvarbos dydį, magnetikai yra skirstomi į paramagnetikus (μ>1), feromagnetikus (μ>>1) ir diamagnetikus (μ<1).

Santykinė elektrinė skvarba ir magnetinė indukcija
--------------------------------------------------

Pagal apibrėžimą, medžiagos magnetinė skvarba

{\displaystyle \mu ={\frac {\mathbf {B} }{\mathbf {B\_{0}} }}}

({\displaystyle \mathbf {B} } – magnetinės indukcijos vektorius medžiagoje; {\displaystyle \mathbf {B\_{0}} } – magnetinės indukcijos vektorius vakuume)

Taip pat žinoma, kad

{\displaystyle \mathbf {B} =\mathbf {B\_{0}} +\mu \_{0}\mathbf {J} }

ir

{\displaystyle \mathbf {J} ={\frac {\chi }{\mu \_{0}}}\mathbf {B\_{0}} }

({\displaystyle \mathbf {J} } – medžiagos įmagnetėjimo vektorius, {\displaystyle \chi } – medžiagos magnetinis jautris)

Įstatę į šias formules gauname

{\displaystyle \mathbf {B} =(1+\chi )\mathbf {B\_{0}} }

ir

{\displaystyle \mu =1+\chi }

Kai kurių medžiagų magnetinės savybės
-------------------------------------

| Medžiagų magnetinė skvarba ir magnetinis jautris |
| --- |
| Medžiaga | Magnetinis jautris | Magnetinė skvarba |
| Permalojus | 8000  | 10,000 µN/A² | prie 0.002 T |
| Plienas | 700  | 875 µN/A² | prie 0.002 T |
| Nikelis | 100  | 125 µN/A² | prie 0.002 T |
| Platina | 2.65 × 10−4 | 1.2569701 µN/A² |
| Aliuminis | 2.22 × 10−5 | 1.2566650 µN/A² |
| Vandenilis | 8 × 10−9arba 2.2 × 10−9 | 1.2566371 µN/A² |
| Vakuumas | 0 | 1.2566371 µN/A² |
| Varis | −6.4 × 10−6arba −9.2 × 10−6 | 1.2566290 µN/A² |
| Vanduo | −8.0 × 10−6 | 1.2566270 µN/A² |
|

Feromagnetikų magnetinė skvarba priklauso nuo išorinio magnetinio lauko.

Nuorodos
--------

* Magnetinis jautris ir magnetinė skvarba Archyvuota kopija 2007-02-22 iš Wayback Machine projekto.
* Elektrostatika

1. 1 2 3  „Relative Permeability", *Hyperphysics*
2. 1 2 3  Clarke, R. *Magnetic properties of materials*, surrey.ac.uk
| ***Robinzonas ir jo laukinės vergės*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Vokietija Prancūzija Izraelis |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 80 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Robinzonas ir jo laukinės vergės** (vok. *Robinson und seine wilden Sklavinnen*) – 1972 m. sukurta komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Robinzonas Šmitas – vaistininkas, kuriam įkyrėjo ir darbas, ir žmona su uošviene. Naktimis jis vykdo eksperimentus, kurių dėka tikisi praturtėti ir nusipirkti salą, kurioje galėtų gyventi vienas, kaip jo mėgstamos knygos herojus Robinzonas Kruzas, kurį jis laiko savo tolimu protėviu. Galiausiai neapsikentęs Robinzonas pagal rastą žemėlapį atsiduria saloje, kurioje randa tris merginas. Pradžioje toks gyvenimas jam panašus į rojų, tačiau netrukus rasti bendrą kalbą ir patenkinti 3 moterų norus darosi vis sunkiau. Negana to, saloje gyvena aborigenai – kanibalai, kurie Robinzoną ima laikyti savo dievu. Galiausiai čia atvyksta ir nekenčiama žmona, uošvienė bei advokatas, ketinantys reikalauti šio išradimo autorinių teisių. Kuomet šie patenka į rankas kanibalams, Robinzonui tenka juos gelbėti...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Yehuda Barkan – Robinzonas Šmitas
* Andrea Rau – Linda
* Anne Libert – Samanta
* Ingeborg Steinbach – Peper
* Ruth Gassmann – Anžela Smit
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

Topo centras|  |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Mažmeninė prekyba |
| Įkurta | 1995 m. Lietuva Kaunas |
| Centrinė būstinė | Savanorių pr. 206a,50193 Kaunas |
| Svarbiausi darbuotojai | Remigijus Štaras (generalinis direktorius) |
| Pajamos | 151 mln. Eur (2019) |
| Savininkas (-ai) | Aurelijus Rusteika |
| Darbuotojų | 490 (2020) |
| Padaliniai | 34 |
| Tinklalapis | TopoCentras.lt |

Ukmergės g. parduotuvė
**Topo centras** – buities technikos ir elektronikos prekybos tinklas Lietuvoje savo veiklą pradėjęs 1995 metais Kaune. Lietuvoje veikia 37 tinklo parduotuvės, išsidėsčiusios 23 Lietuvos miestuose. Tinklą valdančios UAB „Topo grupė" pardavimo pajamos 2019 m. siekė 151 mln. Eur. Įmonių grupėje dirba 490 darbuotojų.

Įkūrėjas ir akcininkas – Aurelijus Rusteika. Prekybos tinklo akcijas planuojama platinti biržoje.

Istorija
--------

1995 m. Kaune įsteigta parduotuvė „Skalbimo mašinos" tapo buities technikos ir elektronikos prekybos tinklo „Topo centras" pradžia.[reikalingas šaltinis] Į Lietuvą keliavo šių prekės ženklų produkcija: „Gorenje", „Ariston", „Indesit", „Bosch", „Miele", „Siemens", „Beko", „Electrolux", „Jura".

2000 m. pradėta importuoti šių gamintojų produkcija: „Sony", „Panasonic", „JVC", „LG", „Toshiba", „Samsung", „Kenwood", „Philips" ir kitų garsių prekės ženklų garso bei vaizdo aparatūra.[reikalingas šaltinis]

Netrukus „Topo centre" pradėta prekyba kompiuterine ir fotografavimo technika, mobiliaisiais telefonais ir jų priedais. Parduotuvėse atsirado „Canon", „Nikon", „Olympus", „Fuji", „Asus", „Dell", „HP", „Toshiba", „Nokia", „Sony Ericsson" ir kitų gamintojų.[reikalingas šaltinis]

Pasiekimai
----------

2005 m. Latvijoje „Topo centras" buvo paskelbtas geriausiu verslo naujoku ir apdovanotas specialiu „Mercury" prizu.

2007 m. tarptautiniame konkurse „SUPERBRANDS 2007" „Topo centro" vardas buvo pripažintas vienu vertingiausių Lietuvos įmonių prekiniu ženklu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Sixfields stadionas |
| --- |
| Stadionas 2023 m. |
| Vieta | Nortamptonas, Anglija |
| Atidarytas | 1994 m. spalio 15 d. |
| Savininkas | Vakarų Nortamptonšyro savivaldybė |
| Operatorius | Northampton Town FC |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 7 798 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | Northampton Town FC |

**Sixfields stadionas** – futbolo stadionas Nortamptone, Anglijoje. Sixfields yra antras pagal dydį stadionas Nortamptono miesto teritorijoje.

Istorija
--------

Nuo 1897 m. Nortamptono miesto futbolo klubai savo namų rungtynes žaidė Nortamptonšyro kriketo stadione.

1994 m. spalio 15 d. atidarytas Sixfields stadionas, kuris tapo pirmuoju miesto stadionu, skirtu tik miesto futbolo klubams. Stadiono statyba kainavo 6 mln. £. Nuo 2013 m. iki 2014 m. namų rungtynes stadione taip pat žaidė Coventry City FC klubas.

Galerija
--------

* TribūnosTribūnos
* Walter Tull memorialasWalter Tull memorialas
* Vaizdas iš toliVaizdas iš toli
* Vaizfdas į aikštęVaizfdas į aikštę

Šaltiniai
---------

1. ↑  What is Sixfields' capacity? All you need to know about the home of Northampton Town

Nuorodos
--------

* Oficiali stadiono svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Isaac Albéniz** |
| --- |
|  |
| Isaac Albéniz 1901 m. |
| Gimė | 1860 m. gegužės 29 d.Kamprodonas, Katalonija, Ispanija |
| Mirė | 1909 m. gegužės 18 d. (48 metai)Kambo le Benas, Laburdanas, Prancūzija |
| Tautybė | katalonas |
|  |
| Veikla | ispanų kompozitorius ir pianistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Isaac Albéniz |

**Isakas Albenisas** (*Isaac Manuel Francisco Albéniz i Pascual*; 1860 m. gegužės 29 d. – 1909 m. gegužės 18 d.) – ispanų kompozitorius ir pianistas, geriausiai žinomas už kūrinius, kurios įkvėpė ispanų liaudies muzika.

Albeniso kūryba skirstoma į tris periodus. Ankstyvojo periodo kūriniai daugiausia buvo įtakoti populiaraus „saloninės muzikos" stiliaus, įkvėpti Šopeno, Šuberto, Bramso. 1883-ais susipažino su muzikologu Felipe Pedreliu. Jo įtakotas pradėjo rašyti ispanišką, ispanų liaudies melodijom paremtą, muziką. 1894-ais apsigyveno Paryžiuje. Susipažinęs su ten gyvenančiais kompozitoriais, turtinga muzikine kultūra ir pervertinęs savo ankstesnius darbus, pradėjo rašyti sudėtingesnes kompozicijas. Tarp 1905-tų ir 1909-tų parašė savo svarbiausią darbą – siuitą „Iberija".
Kamamberas iš Normandijos
**Kamamberas**[1] (pranc. *Camembert*) – drėgnas ir minkštas karvės pieno sūris. Pirmą kartą pagamintas XVIII amžiaus pabaigoje Kamambere, Normandijoje, šiaurės Prancūzijoje. Savo konsistencija ir skoniu primena Bri sūrį, kildinamą iš Bri regiono Prancūzijoje.

Gaminimas
---------

Pirmasis kamamberas buvo pagamintas iš nepasterizuoto pieno, šios tradicijos laikomasi iki šiol, nors daugelis šiuolaikinių sūrių gamintojų naudoja pasterizuotą pieną saugos, normų laikymosi ar patogumo sumetimais. 

Sūris gaminamas įšildžius karvės pieną pasėjant mezofilines bakterijas, paskui pridedant šliužo fermento ir leidžiant mišiniui koaguliuoti. Tada gauta varškė supjaustoma maždaug 1 cm dydžio kubeliais, pasūdoma ir perpilama į mažas cilindro formos formas. Formos kas šešias – dvylika valandų yra pasukamos, kad išrūgos tolygiai nutekėtų iš supjaustytos varškės; po 48 valandų kiekvienoje formoje susidaro plokščia cilindro formos kieto sūrio masė, paprastai sverianti 250 g. Tada ant kiekvieno sūrio paviršiaus purškiama *Penicillium camemberti* pelėsio suspensija, o sūriai paliekami brandinti mažiausiai tris savaites. Dėl šios savybės sūris pasižymi savita žydinčia, valgoma žieve ir kremine vidine tekstūra. Kai sūriai yra pakankamai subrendę, jie įvyniojami į popierių ir dedami į medines dėžes transportavimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaip adaptuoti sūrio pavadinimą „Camembert"?, *vlkk.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bosforo sąsiaurio palydovinė nuotrauka
Bosforo sąsiaurio vaizdas, kuriame matosi Sultono Mehmeto tiltas
**Bosforo sąsiauris** (arba tiesiog **Boba**; turk. *Boğaziçi*, sen. gr. Βόσπορος) – sąsiauris Stambule, Turkijoje, jungiantis Juodąją ir Marmuro jūras ir skiriantis Europą ir Aziją. Sąsiauris yra maždaug 30 km ilgio, didžiausias plotis 3700 m, mažiausias 700 m, gylis sąsiaurio viduryje svyruoja nuo 36 m iki 124 m. Stambule per sąsiaurį nutiesti trys tiltai: Bosforo tiltas, pastatytas 1973 m. Sultono Mehmeto tiltas, pastatytas 1988 m. maždaug už 5 km į šiaurę nuo Bosforo tilto ir 2016 m. pastatytas tiltas pavadintas XVI amžiaus osmanų sultono Selimo I Rūsčiojo vardu. 2014 m. pastatytas 13,7 km ilgio geležinkelio tunelis. Be to, Turkijos vyriausybė stato Eurazijos tunelį per sąsiaurį.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bosforo sąsiauris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Monica Anghel |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Monica Anghel |
| Gimė | 1971 m. birželio 1 d. (52 metai)  Bukareštas, Rumunija |
| Kilmė | Rumunijos vėliava Rumunija |
| Aktyvumo metai | 1985–dabar |

**Monica Anghel** (g. 1971 m. birželio 1 d. Bukarešte) – rumunų dainininkė. 1996 metais laimėjo šalies tarptautinę atranką į Euroviziją. Jos daina „Rugă pentru pacea lumii" nepateko į Eurovizijos finalą dėl specialios atrankos etapo. Tais pačiais metais laimėjo „Golden Stag" Rumunijoje.

Kur kas sėkmingesnis buvo dalyvavimas 2002 m. Eurovizijoje Taline, su atlikėju Marcel Pavel. Šis duetas atliko dainą „Tell me why" (liet. *Pasakyk man, kodėl?*), surinko 71 tašką ir užėmė aukštą 9 vietą. Tai trečias geriausias šalies rezultatas šiame konkurse.

Nuorodos
--------

* Monica Anghel svetainėje *Internet Movie Database*

  


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Taxi  *„The Moon"*** |  **Rumunijos atstovė Eurovizijoje  (su Marcel Pavel)**2002 | Po to:**Nicoleta Alexandru  *„Don't Break My Heart"*** |
| **Gintaras Kryževičius** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. balandžio 28 d. (61 metai)Vilnius |
| Tautybė | Lietuvis |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Vaikai | Dominykas Kryževičius |
|  |
| Organizacijos | LVAT(2001–2007, nuo 2017) |
| Pareigos | Teisėjas |
|  |
| Išsilavinimas | Teisininkas |
| Alma mater | VU TF |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|  Gedimino ordino Riterio kryžius (2017) |

**Gintaras Kryževičius** (g. 1962 m. balandžio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos teisininkas.

Biografija
----------

1963–1970 m. su šeima gyveno Biržuose. Pradėjo lankyti Biržų vidurinę mokyklą. Tėvą perkėlus dirbti į Trakus, mokėsi Trakų 2-ojoje vidurinėje mokykloje. 1985 m. baigė VU Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 2009 m. kovą stažavosi Oksfordo universitete, mokėsi ES konkurencijos teisės.

1985–1988 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo sekretoriato skyriaus viršininkas – pirmininko padėjėjas. 1988–1989 m. LSSR komunalinio ūkio ministerijos vyriausiasis juriskonsultas.

1989–1995 m. Vilniaus m. 3–iojo apylinkės teismo teisėjas. 1995–1999 m. Vilniaus apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjas. 1999–2001 m. Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjas. 2001–2007 m. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas, 2001–2006 m. teismo pirmininko pavaduotojas. 2007–2009 m. LAT Civilinių bylų skyriaus teisėjas, 2009–2017 m. LAT teismo pirmininkas.. 2017–2022 m. LVAT teismo pirmininkas.

Nuo 2017 m. balandžio LVAT teisėjas.

Moka rusų ir anglų kalbas, supranta lenkų.

Šeima
-----

2016 m. spalį išsiskyrė.

* Sūnus – Dominykas Kryževičius (1988 m.), buv.  ISM studentas, teisininkas, Estijos Euroapotheca CEO.

* Marti nuo 2015 m. rugpjūčio – LRT diktorė Eglė Daugėlaitė-Kryževičienė.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  „Infolex" informacija
3. ↑
4. ↑  LRS nutarimo "Dėl G. Kryževičiaus skyrimo Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pirmininku" projekto priedas (2009-10-16 pateikė LR Prezidentė)
5. ↑
6. ↑
7. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vytautas Greičius** | **LAT pirmininkas**2009–2017 m. | Po to:**Rimvydas Norkus** |

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Irmantas Jarukaitis** | **LVAT pirmininkas**2017–2022 m. | Po to:**Skirgailė Žalimienė** |
Koordinatės: 4°12′00″ p. pl. 40°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿4.20000°š. pl. 40.43333°r. ilg.﻿ / 4.20000; 40.43333

| Araraso tvenkinys |
| --- |
| Vaizdas į Araraso tvenkinįVaizdas į Araraso tvenkinį |
| Vieta | Brazilijos vėliava Brazilija |
| Plotas | 264 km² |
| Kranto linijos ilgis | 118 km |
| Kilmė | dirbtinis |
| Tūris | 0,85 km³ |
| Įteka | Akarau, Žatoba, Pau Brankas |
| Išteka | Akarau |
|  |
|  Vikiteka | Araraso tvenkinys |

**Araraso tvenkinys** (port. *Açude Araras*) – tvenkinys rytų Brazilijoje, Searoje, į pietus nuo Sobralio. Sudarytas 1958 m. užtvenkus Akarau upę ties Varžota. Ilgis iki 29 km, plotis iki 21 km.

Tvenkinys sudarytas 1958 m. prezidento Žuselino Kubičeko de Oliveiros ir Searos gubernatoriaus Paulo Sarasatės nurodymu. Skirtas drėkinimui, upės debito reguliavimui, žvejybai, buitinėms reikmėms, hidroenergijos gamybai (4000 kW).

Užtvankos ilgis 2760 m, aukštis iki 38 m, debitas 6,14 m³/s.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado Ceará, DNIT, 2009.
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-10-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Klaipėdos universiteto „Žemynos" gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Klaipėdos universiteto „Žemynos" gimnazija herbas|center|100px]] |
| Klaipėdos universiteto „Žemynos" gimnazija |
| **Adresas** | Kretingos g. 23, Klaipėda |
| **Direktorius(-ė)** | Nikolaj Petunov |
| **Mokinių skaičius** | 626 |
| **Įkūrimo data** | 1965 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 59 |

**Klaipėdos universiteto „Žemynos" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Klaipėdoje, Kretingos g. 23, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190440267.

Istorija
--------

„Žemynos" gimnazija darbą pradėjo 1965 m. rugsėjo 1-ąją dieną. Susirinko 1313 mokinių, 51 pedagogas. Pirmasis direktorius – Bronius Mažonas. Mokslo metai prasidėjo pavėluotai. Buvo suformuotos dvi klasės su sustiprintu vokiečių kalbos mokymu. Jau pirmaisiais 1965/1966 m. miesto meno saviveiklos apžiūroje ir spartakiadoje laimėtos pirmos vietos. Nuo 1968 m. mokyklai vadovavo Janina Gureckienė. Direktorė sugebėjo sutelkti kolektyvą kūrybiniams ieškojimams: buvo kuriama kabinetinė darbo sistema mokykloje, tobulinami pamokų tipai, sukurti 9 rašomųjų lentų variantai, mokomajai technikai pritaikyti rašomieji stalai.

Nuo 1970 m. mokykla dirba kabinetine sistema. Stiprėjo mokyklos materialinė bazė. 1979 m. mokykla sportinių bazių apžiūroje laimėjo I vietą. 1983–1995 m. mokyklai vadovavo Algirdas Januška. Jis daug dėmesio skyrė meninių kolektyvų veiklai: 1985 m. mokykla už meno saviveiklą apdovanota Didžiuoju gintaro prizu. 1995–1999 m. mokyklai vadovavo Regina Petreikienė. Naujas mokymo turinys reikalavo naujų darbo formų ir metodų. Buvo kuriama demokratiška ir darbinga atmosfera; tobulinami mokymo metodai, diegiami projektiniai darbai. 1998 m. gegužės 28 d. Klaipėdos miesto tarybos nutarimu Nr. 97 mokyklai suteiktas „Žemynos" vardas. Nuo 1999 m. mokyklai vadovauja Rita Podoliankienė.

Direktoriai
-----------

* 1965 m. Bronius Mažonas
* 1968 m. Janina Gureckienė
* 1983 m. Algirdas Januška
* 1995 m. Regina Petreikienė
* 1999 m. Rita Podoliankienė
* 2023 m. Nikolaj Petunov

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 58°09′01″š. pl. 24°57′51″r. ilg.﻿ / ﻿58.150278°š. pl. 24.964167°r. ilg.﻿ / 58.150278; 24.964167

| Sardės valsčiusest. *Saarde vald* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Estijos vėliava Estija |
| **Regionas** | Pernu apskritis |
| **Administracinis centras** | Kilingi Nemė |
|  |
| **Gyventojų** (2017.01.01) | 4 873 |
| **Plotas** | 1 064,8 km² |
| **Tankumas** (2017.01.01) | 5 žm./km² |
| **Teritorijos kodas** | EE |
|  |
| **Tinklalapis** | www.saarde.ee |
|  **Vikiteka** | Sardės valsčiusVikiteka |

Sardės valsčius iki 2017 m.
**Sardės valsčius** (est. *Saarde vald*) – valsčius pietvakarių Estijoje, Pernu apskrityje. Jo administracinis centras – Kilingi Nemė. Valsčiuje gyvena 4873 žmonės (2017 m.), teritorija užima 1064,8 km².

Geografija
----------

Sardės valsčius yra vienas iš 7, esančių Pernu apskrityje. Įkurtas 2017 m. teritorinės-administracinės reformos metu, apjungus Sardės ir Surju valsčių teritorijas. Valsčiuje yra 1 miestas (Kilingi Nemė), 1 miestelis (Tihemetsa) ir 35 kaimai. Ribojasi šiaurėje su Pernu valsčiumi, šiaurės vakaruose - su Viljandžio apskrities Pehja Sakalos valsčiumi, rytuose - su Viljandžio apskrities Mulgio valsčiumi, pietuose - su Latvija ir vakaruose - su Hedemėstės valsčiumi.

Demografija
-----------

2010 m. Sardės valsčiuje gyveno 4350 žmonės (707 km² teritorijoje), 2017 m. – 4873 žmonės (1064,8 km² teritorijoje). Administraciniame centre Kilingi Nemėje gyvena 1,7 tūkst. žmonių (2018 m.).

Gyvenvietės
-----------

* Miestas:

Kilingi Nemė

* Miestelis:

Tihemetsa

* Kaimai:

Allikukivi, Ilvese, Jaamaküla, Jäärja, Kalda, Kalita, Kamali, Kanaküla, Kikepera, Kõveri, Kärsu, Laiksaare, Lanksaare, Leipste, Lodja, Lähkma, Marana, Marina, Metsaääre, Mustla, Oissaare, Pihke, Rabaküla, Reinu, Ristiküla, Saarde, Saunametsa, Sigaste, Surju, Tali, Tuuliku, Tõlla, Veelikse, Viisireiu, Väljaküla.

Lankytinos vietos
-----------------

* Alikukivio urvas (*Allikukivi koopad*)
* Lodjos pašto stotis (*Lodja postijaam*)
* Rae ežero pėsčiųjų takas (*Rae järve matkarada*)
* Sardės bažnyčia (*Saarde kirik*)
* Voltvečio dvaras (*Voltveti mõis*)

* Lodjos pašto stotisLodjos pašto stotis
* Sardės bažnyčiaSardės bažnyčia
* Voltvečio dvarasVoltvečio dvaras

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gemeindeübersicht 2017

Nuorodos
--------

* Valsčiaus internetinė svetainė
Koordinatės: 6°14′00″ p. pl. 38°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿6.23333°š. pl. 38.91667°r. ilg.﻿ / 6.23333; 38.91667

| Oroso tvenkinys |
| --- |
| Oroso tvenkinio užtvankaOroso tvenkinio užtvanka |
| Vieta | Brazilijos vėliava Brazilija |
| Plotas | 325 km² |
| Kranto linijos ilgis | 286 km |
| Kilmė | dirbtinis |
| Tūris | 0,21 km³ |
| Įteka | Žagvaribė, Faė |
| Išteka | Žagvaribė |

**Oroso tvenkinys** (port. *Açude Oros*) arba ***Prezidento Žuselino Kubičeko de Oliveiros tvenkinys*** (*Açude Presidente Juscelino Kubitschek de Oliveira*) – tvenkinys rytų Brazilijoje, Searoje, į šiaurės rytus nuo Igvatu. Sudarytas 1961 m. užtvenkus Žagvaribės upę ties Orosu. Ilgis iki 58 km, plotis iki 26 km.

1960 m. vykstant užtvankos statybos darbams, vanduo pralaužė užtvanką ir nuskandino ~1000 žmonių, gyvenusių žemiau pasroviui.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado Ceará, DNIT, 2009.
3. ↑  Leite, Pedro Sisnando (2009). *A tragédia do Orós Archyvuota kopija 2019-02-12 iš Wayback Machine projekto.*. Instituto do Ceará.
|  |
| --- |
| Severina Vučković |
|  |
| Biografija |
| Dar žinoma | Severina |
| Gimė | 1972 m. balandžio 21 d. (51 metai)  Splitas, Kroatijos Socialistinė Respublika, Jugoslavijos vėliava Jugoslavija |
| Kilmė | Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1989–dabar |

**Severina Vučković** (g. 1972 m. balandžio 21 d. geriausiai žinoma sceniniu vardu **Severina**) – kroatų pop dainininkė, populiari visoje buvusioje Jugoslavijoje.

Muzikinė karjera
----------------

Severinos stilių galima apibūdinti kaip pop su įvairiais liaudies muzikos ir kabareto elementais. Vaikystėje ji suvaidino nedidelius teatro ir operos vaidmenis gimtajame Splite. XX a. 9-ajame dešimtmetyje laimėjusi daugybę apdovanojimų vietiniuose festivaliuose, karjerą pradėjo nuo mažens. 1989 m. persikėlė į Zagrebą toliau plėsti savo karjerą. Tais pačiais metais ji įrašė pirmąjį studijinį albumą, pavadintą „Severina".

Po 2001 metais išleisto albumo „Pogled ispod obrva" didžiulės sėkmės, Severina 2002 m. koncertų ture *Virujen u te* dar kartą patvirtino savo statusą kaip viena iš populiariausių Kroatijos muzikos atlikėjų. Po dvejų metų pertraukos ji išleido 8-ąjį studijinį albumą „Severgreen". 2006 metais su daina „Moja štikla" (liet. *Mano aukštakulnis*) laimėjo *Dora 2006* festivalį ir atstovavo Kroatijai 2006 m. Eurovizijos dainų konkurse Atėnuose, Graikijoje. Iš karto patekusi į 2006 m. gegužės 20 d. finalą, su 56 taškais užėmė 13 vietą.

  

2023 m. liepos mėnesį išleido pirmąją albumo "Sorry" dalį (Dalį "A"), kurioje įrašė dainas su serbų atlikėju Nucci, kroatais Sandi Cenov ir KIMMV.

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* *Severina* (1989)
* *Dalmatinka* (1993)
* *Trava zelena* (1995)
* *Moja stvar* (1996)
* *Djevojka sa sela* (1998)
* *Ja samo pjevam* (1999)
* *Pogled ispod obrva* (2001)
* *Virujen u te (Najbolje uživo!)* (2002)
* *Severgreen* (2004)
* *Zdravo Marijo* (2008)
* *Dobrodošao u klub* (2012)

### EP

* *Bojate Bane Buski* (2004)
* *Moja štikla / Moj sokole* (2006)

### Gyvo garso albumai ir DVD

* *Paloma nera* (1999)
* *Virujen u te – Najbolje uživo* (2002)
* *Virujen u te – DVD* (2003)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Severina Vučković** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „Moja Štikla" (2006 m.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Boris Novković  *„Vukovi umiru sami"*** |  **Kroatijos atstovė Eurovizijoje**2006 | Po to:**Dragonfly ir Dado Topić  *„Vjerujem u ljubav"*** |
Fokker F.25 Promoter, žurnalas „L’Aerophile", 1947 m. rugpjūtis
**Fokker F.25 Promotor** – Nyderlanduose sukurtas stumiančiojo variklio varomas vienmotoris, keturvietis orlaivis su dviguba uodega, pirmą kartą pakilęs 1946 m. Tai buvo medinės konstrukcijos orlaivis su išskleidžiama važiuokle.

Įdomus konstrukcijos bruožas buvo keleivių vietų išdėstymas: vietoje tradicinės 2 + 2 komponuotės, pilotas sėdėjo priekyje kairėje, o visi trys keleiviai – ant sėdynės salono užpakalinėje dalyje. Naudojant orlaivį greitosios pagalbos tikslais, jis talpindavo per angą priekyje pacientą ant neštuvų. F.25 buvo akivaizdus prieškario G.I modelio tęsinys. F.25 taip pat turėjo daug panašumų su Difoga 421, kurį Antrojo pasaulinio karo metu suprojektavo ir pagamino Frits Diepen, „Ford" autoserviso savininkas iš Tilburgo. Jo tikslas buvo sukurti lengvai valdomą asmeninį lėktuvą. Nepavykus gauti aviacinį variklį, buvo naudojamas Ford V-8.

Nors buvo pagaminta 20 vnt. F.25 orlaivių, jų pardavimai nuvylė, nes jie negalėjo konkuruoti su į rinką po karo patekusiais tūkstančiais perteklinių orlaivių.

Specifikacijos (Fokker F.25 su O-435-A varikliu)
------------------------------------------------

 „Fokker Promotor" 3 perspektyvų piešinys iš „Les Ailes", 1947 m. vasario 8 d 
* **Ilgis:** 8,5 m
* **Sparnų mojis:** 12 m
* **Aukštis:** 2,4 m
* **Sparnų plotas:** 17,5 m²
* **Tuščio svoris:** 920 kg
* **Maksimalus kilimo svoris:** 1.350 kg
* **Kuro bako talpa:** 200 l
* **Variklis:** 1 × Lycoming O-435-A 6 cilindrų oru aušinamas horizontalus opozicinis stūmoklinis variklis, išvystantis

140 kW (190 AG) esant 2.550 aps./ min. kilimo metu
100 kW (140 AG) esant 2.300 aps./min. 1.000 m (3.300 pėdų) aukštyje
* **Propeleris:** dvimentis dvejų padėčių arba pastovaus greičio stumiantis propeleris
* **Maksimalus greitis:** 217 km/h (135 mylios per valandą, 117 mazgų) jūros lygyje
* **Kreiserinis greitis:** 195 km/h (121 mylios per valandą, 105 mazgai) 1.000 m (3.300 pėdų) aukštyje
* **Tūpimo greitis:** 90 km/h (56 mylios per valandą; 49 mazgai)
* **Skrydžio nuotolis:**

515 km (320 mylių, 278 jūrmylės) su 87 kg kuro
850 km (530 mylių; 460 jūrmylių) su maksimaliu kuro kiekiu
* **Skrydžio aukštis:** 3.600 m (11.800 pėdų)
* **Skrydžio lubos:** 4.400 m (14.400 pėdų)
* **Kilimo greitis:** 2,7 m/s (530 pėdų/min)
* **Kilimo laikas:**

1.000 m (3.300 pėdų) – 7 min. 12 sek.
2.000 m (6.600 pėdų) – 6 min. 6 sek.
3.000 m (9.800 ft) in 30 min
* **Sparno apkrova:** 77 kg/m²
* **Galios ir svorio santykis:** 0,1047 kW/kg
* **Kilimo atstumas:** 230 m esant 5 km/h vėjui
* **Tūpimo atstumas:** 150 m
* **Specifinis kuro sunaudojimas:** 0,088 kg/kW/ks skrendant kreiseriniu greičiu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Smith, Maurice A. „Promotor in The Air". *Flight*. No. 1948-08-05. pp. 143–145.
2. ↑  „Fokker Redivivus". *Flight*. No. 1946-10-03. p. 359.

Papildoma literatūra
--------------------

* *Jane's Encyclopedia of Aviation*.
* *World Aircraft Information Files*.

Nuorodos
--------

* dutch-aviation.nl
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„T-25"
**T-25**: ratinis traktorius, gaminamas nuo 1966 m. iki dabar (pradžioje до 1972 года производился харьковским тракторным заводом„ХТЗ", с 1972года владимирским тракторным заводом „ВТЗ").
пригоден для покатушек по лесным дорогам, по дорогам в пределах деревень.
Для реальной работы в поле необходима гусеничная техника.
Австрийский исходник: другая модель ВТЗ.

```
Traktorius skirtas augalų kaupimui, arimui lengvose dirvose ir šiltnamiuose, šienavimui, taip pat lengviems transporto darbams. Priekiniai ratai mažo skersmens, tad varomieji ratai yra galiniai.
```

Techninis aprašymas
-------------------

„T-25" turėjo dviejų cilindrų dyzelinį keturturtaktį (25 kW), oru aušinamą variklį, sausų diskų sankabą, hidraulo pakabą, reversą, skirtą atbulam darbui ilgą laiką.

* Svoris – 1,575 t;
* Gabaritiniai matmenys: ilgis – 3110 mm, plotis – 1370 mm, aukštis – 2500 mm.
| **Bunolagus monticularis** |
| --- |
| Krūmyninis kiškis (*Bunolagus monticularis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | **Krūmyniniai kiškiai**  *( Bunolagus)* |
| Rūšis: | Krūmyninis kiškis  *( Bunolagus monticularis)* |

 |
| Binomas |
| ***Bunolagus monticularis***Thomas, 1903 |

**Krūmyninis kiškis** (*Bunolagus monticularis*) – kiškinių (*Leporidae*) šeimos žinduolis. Tai vienintelė rūšis, priklausanti **krūmyninių kiškių** (*Bunolagus*) genčiai.

Kūnas 42 cm, uodega 9 cm ilgio. Galūnės trumpos, apaugusios tankiu kailiu. Turi ilgas, beveik plikas, geltonai pilkos spalvos ausis. Kailis minkštas. Galva ir nugara rudos spalvos. Pilvas rausvai geltonas. Aplink akis yra balti žiedai. Uodega vienspalvė, ruda.

Paplitęs Pietų Afrikos Respublikoje, Kapo provincijoje. Gyvūnas aktyvus naktį.

Nuorodos
--------

* [ ADW: Bunolagus monticularis: I
**Dalia Marija Buišytė-Stančienė** (g. 1948 m. rugsėjo 17 d. Palangoje) – Lietuvos filosofė, humanitarinių mokslų (filosofija) daktarė, Vilniaus pedagoginio universiteto docentė, Kultūros, filosofijos ir meno instituto Habilituota humanitarinių mokslų srities filosofijos krypties daktarė. D. M. Stančienė specializuojasi šiose mokslinių interesų kryptyse: ugdymo filosofija, viduramžių filosofija, metafizika, fenomenologija, socialinė etika, didaktika.

Biografija
----------

1966–1971 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos fakultete. Visuomeninių mokslų akademijoje prie SSKP CK apgynė disertaciją „Problema santykio tarp proto ir religinio tikėjimo neotomizme (1918–1940 m. Buržuazinės Lietuvos duomenimis)", 1983 m. humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1990 m. žurnalo „Logos" vyr. redaktorė. Kultūros, filosofijos ir meno instituto vyresnioji mokslinė bendradarbė, Vilniaus pedagoginio universiteto etikos katedros docentė. Tarptautinės Tomo Akviniečio asociacijos (SITA) Lietuvos skyriaus direktorė. Paskelbė straipsnių viduramžių filosofijos ir etikos klausimais. 1993 m. stažavosi Tomo Akviniečio kolegijoje Santa Pauloje, JAV, 1999 m. – Šv. Tomo universitete, JAV, 2001 m. – Poitiers universitete, Prancūzijoje.

2020 m. D. M. Stančienė, kaip Krikščionių sąjungos kandidatė, pateikė pareiškinius dokumentus siekdama dalyvauti 2020 m. LR Seimo rinkimuose, tačiau Vyriausioji rinkimų komisija, remdamasi Gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų centro suteikta informacija dėl pareiškėjos bendradarbiavimo su slaptosiomis užsienio valstybių tarnybomis, kandidatės neregistravo.

Profesinė veikla
----------------

1996–2008 m. Kultūros, filosofijos ir meno instituto Vyr. moksl. darbuotoja, vadovė. Nuo 1999 m. ir iki dabar Vilniaus pedagoginio universiteto profesorė. Nuo 2008 m. iki dabar Klaipėdos universiteto profesorė.

Bibliografija
-------------

* Gėrio ženklai būtyje, Vilnius, 2006.
* Ankstyvieji viduramžiai: ugdymo filosofiniai pagrindai, 2006
* Lietuva globalėjančiame pasaulyje, 2006

Apdovanijomai
-------------

* Prano Dovydaičio premija (2014 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
Išdegintas miško plotas, paruoštas sodinimui. Vakarų Panama
**Lydiminė žemdirbystė** – vienas iš primityviųjų žemdirbystės metodų, vykdomas miškingose vietovėse: miškas išdeginamas, o jo vietoje auginami kultūriniai augalai.

Žemdirbystei skirtame plote (lydime) medžiai iškertami arba sudžiovinami, pažeidus žievę. Po metų teritorija būdavo padegama, o augalai sodinami tiesiai į pelenus. Pirmasis derlius būna geras, be to, nereikia apdirbinėti žemės. Tačiau kitais metais norint gauti derlių jau reikia žemę įdirbti. Per 2–3 metus lydimo dirva nualinama, todėl plotas paliekamas, kol vėl užaugs mišku. Antrinio miško plotuose išdeginami ne tik krūmai, bet ir pelkės, velėna. Kadangi lydimą tenka keisti dažnai, lydimine žemdirbyste užsiimantys žemdirbiai turi nuolat keisti gyvenamąją vietą. hahaha

Eurazijos miškuose lydiminė žemdirbystė pradėta naudoti neolite, vėliau daugelyje regionų ją pakeitė trilaukė žemdirbystė, tačiau atokiuose kalnų rajonuose tebepraktikuota iki XIX a. pab. (Ardėnuose, Korsikoje, Suomijoje). Šis žemdirbystės metodas tebepraktikuojamas daugelyje tropinių miškų: Amazonijoje, Pietryčių Azijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Centrinėje Afrikoje.

Lydiminė žemdirbystė yra neproduktyvi, lyginant su kitomis žemdirbystės formomis. Trūkstant žemės, neretai išdeginama per dažnai ar per daug, todėl prastėja miškų kokybė, nyksta augalų ir gyvūnų buveinės, prasideda erozija, ekologinė bendrija nebeatsistato.

Lietuvoje buvo paplitusi geležies amžiuje, VI–V amžiuje pr. m. e. Ji pakeitė kaplinę žemdirbystę, kurią vėliau pakeitė dirvoninė žemdirbystė. Lydimuose javai buvo auginami 3–4 metus. Žemei nusialinus lydymuose išplisdavo piktžolės. Laukas būdavo nedirbamas 20–30 metų. Iš pradžių jis būdavo šienaujamas, ganomas, vėliau apželdavo krūmais ir medžiais. Per tą laiką dirvos derlingumas pamažu atsistatydavo ir tokį lauką vėl buvo galima naudoti javams auginti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Б.В. Андрианов. Подсечно-огневое земледелие // Народы мира. Историко-этнографический справочник / Глав. ред. Ю. В. Бромлей. М.: Советская Энциклопедия, 1988. С. 591
2. ↑  „The Forest Buddies". *thinkquest.org*. Suarchyvuotas originalas 2013-09-06. Nuoroda tikrinta 2015-12-16.

Literatūra
----------

* Žemdirbystė. Vadovėlis. Aleksandro Stulginskio universitetas. 2013 m.
Koordinatės: 20°41′ p. pl. 143°04′ v. ilg.﻿ / ﻿20.683°š. pl. 143.067°r. ilg.﻿ / 20.683; 143.067

Nukutepipis (NASA fotografija)
**Nukutepipis** (*Nuku-te-pipi*) – atolas, priklausantis Prancūzijos Polinezijai, esantis Ramiajame vandenyne, Tuamoto salyno dalis.

Atolas yra nedidelis – 2,7 km ilgio, su viduryje esančia lagūna. Anksčiau buvo negyvenamas. 1982 m. įrengtas nedidelis aerodromas.

2017 m. gyveno 12 gyventojų.

Šiuo metu sala priklauso „Cirque du Soleil" savininkui Gi Lalibertė.

Istorija
--------

Europoje pirmas atolo paminėjimas užfiksuotas 1606 m. vasario 4 d. po Pedrp Kirošo ekspedicijos.

1767 m. liepos 12 d. atolą aplankė britų jūrininkas atradėjas Philip Carteret.

1803 m. kovo 6 d. John Turnbull suteikė atolui Margaritos vardą.

1841 m. sausio 6 d. leitenantas Cadwalader Ringgold, 1838–1842 m. JAV ekspedicijos metu apklausęs vietinius salų čiabuvius, atolui grąžino Nukutepipio pavadinimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  NAMES OF THE PAUMOTU ISLANDS, WITH THE OLD NAMES SO FAR AS THEY ARE KNOWN. Archyvuota kopija 2012-02-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)
3. ↑  Guy Laliberté pourra bientôt profiter de son île en Polynésie française