recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°40′50.89″ š. pl. 24°28′52.78″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6808028°š. pl. 24.4813278°r. ilg.﻿ / 54.6808028; 24.4813278


|  |
| --- |
| **Elektrėnų savivaldybės Beižionių mokykla-daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Elektrėnų savivaldybės Beižionių mokykla-daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 3, Beižionys |
| **Direktorius(-ė)** | Virginijus Juknevičius |
| **Mokinių skaičius** | 94 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 15 |

**Elektrėnų savivaldybės Beižionių mokykla-daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Beižionyse, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir neformalaus ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190669561. Steigėjas Elektrėnų savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1903 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–2002 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 2002 m. Beižionių pagrindinė mokykla.

Direktoriai
-----------

* Teresa Seržantovič;
* 2004 m. Aldutė Malevičienė-Jaseliūnaitė;
* 2006 m. Virginijus Juknevičius.

Žymiausi mokiniai
-----------------

* Juozas Urbanavičius, inžinierius mechanikas.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2014-07-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kaizerio omletas *Kaizeršmarnas*
Tortas *Zacheris*
**Austriška virtuvė** – viena iš vakarietiškų virtuvių, paplitusi Austrijoje. Ji turi savo specifinius skirtumus įvairiuose šalies regionuose. Žinomos Štirijos, Zalcburgo, Tirolio ir dar nemaža virtuvių. Didelę įtaką dėl istoriškai susiklosčiusių sąlygų, austrų virtuvei padarė kitų šalių virtuvės: čekiška, vengriška, bavariška, itališka.

Garsiausia pasaulyje ir plačiausiai paplitusi yra Vienos virtuvė. XV amžiuje Vienos virtuvė buvo laikoma geriausia Europoje. Čia buvo sukurta daug miltinių valgių receptų: vyniotinių, ragelių, daugybė rūšių sausainių, omletų su įdaru. Iki šiol kiekvienos vienietės pasididžiavimas – obuolių vyniotinis (vok. *Strudel*). Vienietišką vyniotinį gaminti ne taip paprasta, nes tešla turi būti tokia plona, kaip rūkomasis popierius, ir tokia trapi, kad tirptų burnoje. Austrijoje anksčiau net nuotaką rinkdavo pagal tai, kaip ji moka kepti vyniotinį.

Iš Alpių krašto paplito kukuliai, iš padunojės slėnių – guliašas ir raudonieji pipirai, iš Turkijos – saldumynai ir kavos kultas. Vienos virtuvė – tai daugelio amžių, įpročių, papročių ir skonių mišinys. Tačiau ji nepakartojama, kaip nepakartojamas ir garsusis Vienos cukrinis tortas.

Vienas iš gerai žinomų austrų patiekalų yra *Kaizerio omletas*. Pasakojama, kad imperatorius Pranas Juozapas kartą, grįždamas iš medžioklės, pasiklydo miške. Jis labai išalko ir buvo laimingas, kai pagaliau aptiko neturtingo valstiečio trobelę. Valstiečio žmona be galo sutriko, nes namuose nieko valgomo beveik neturėjo. Iš paskutinių produktų ji bandė iškepti omletą, bet, nelaimė, jis visas suiro. Moteris išsigando, tačiau gabaliukais suirusį omletą sudėjo į lėkštę ir, atnešusi prie stalo, tarė: *Jūsų Didenybe, gal Jums patiks šie grobgaliai?* Ir jie jam labai patiko. Žmonės iki šiol gamina šį omletą. Kaizerio omletas neverdamas, nekepamas ir netroškinamas. Jis gaminamas iš miltų, kiaušinių ir cukraus.

Nuo seno yra žinomi tirolietiški lašinukai. Jie nei riebūs, nei liesi, baltai rausvos spalvos. Juos reikia išlaikyti 2-3 mėnesius.

Garsūs yra pietryčių Austrijos valgiai. Pavyzdžiui, marinuoti plaučiai, kurie yra supjaustomi juostelėmis, pamarinuojami acte ir išverdami. Toli už Austrijos ribų yra žinomi Zalcburgo kukuliai. O Vienos tortas *Zacheris* iki šiol užima garbingą vietą įvairiausiuose kulinarijos konkursuose ir parodose.

| **Vakarietiškos virtuvės** |
| --- |
| Britų (Angliška, Škotiška, Velsietiška) Airiška | Skandinaviška (Daniška, Norvegiška, Švediška, Islandijos, Suomiška)  Žemyno: Prancūziška | Belgiška | Olandiška | Vokiška | Austriška | Šveicariška | Čekiška | Slovakiška | Slovėniška | Vengriška  Viduržemio jūros: Portugališka | Ispaniška | Itališka | Kroatiška | Albaniška | Graikiška | Kipro | Maltos  Balkanų: Bulgarų | Serbų | Makedoniška | Bosniška | Rumuniška | Moldaviška  Rytų Europos: Lenkiška | Lietuviška | Latviška | Estiška | Rusiška | Ukrainietiška | Baltarusiška  Užjūrio virtuvės: Amerikietiška | Kanadietiška | Australiška | Naujosios Zelandijos |
|  |
| --- |
| Ólafur Arnalds |
|  
Olafuras Arnaldsas 2007 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ólafur Arnalds |
| Gimė | 1986 m. lapkričio 3 d. (36 metai) |
| Kilmė | Mosfedlsbairas, Islandijos vėliava Islandija |
| Žanrai | Neoklasikinė, eksperimentinė, ambient |
| Veikla | multiinstrumentalistas, kompozitorius, muzikos prodiuseris |
| Instrumentai | pianinas, būgnai, gitara, bandža, smuikas |
| Aktyvumo metai | ~2005- |
| Įrašų kompanija | Erased Tapes Records |
| Svetainė | olafurarnalds.com |

**Olafuras Arnaldsas** (*Ólafur Arnalds*; g. 1986 m. lapkričio 3 d.) – Islandijos multiinstrumentalistas, kompozitorius, muzikos prodiuseris. Jo kūryboje klasikinė muzika perpinama su šiuolaikinės instrumentinės muzikos elementais.

Arnaldsas pradžioje buvo keleto vietinių metalo grupių būgnininku, 2004 m. vokiečių metalo grupei „Heaven Shall Burn" įrašė keletą muzikinių įžangų ir epilogų. 2007 m. išleido savo debiutinį albumą *Eulogy for Evolution*. 2008 m. dalyvavo koncertiniame ture su žymia islandų post-roko grupe „Sigur Rós". 2009 m. Arnaldsas surengė muzikinį eksperimentą – visą savaitę kasdien sukurdavo po naują kūrinį ir patalpindavo internetinėje svetainėje. Iš šių kūrinių sudarytas EP *Found Songs*.

2009 m. Olafuras Arnaldsas sukūrė muziką baletui „Dyad", vadovaujamam britų choreografo Wayne McGregor.

Diskografija
------------

* *Eulogy for Evolution* (2007 m.)
* *Variations of Static* (EP, 2008 m.)
* *Found Songs* (EP, 2009 m.)
* *Dyad 1909* (EP, 2009 m.)
* *…And They Have Escaped the Weight of Darkness* (2010 m.)
* *Living Room Songs* (2011 m.)

Nuorodos
--------

* Ólafur Arnalds svetainėje Last.fm
* Kūrinys *3055*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Njuflo de Čiavesasisp. *Ñuflo de Chávez*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1518 m.Santa Krus de la Siera, Estremaduroje |
| Mirė | 1568 m. (~50 metų) |
|  |
| Veikla | ispanų keliautojas ir konkistadoras, Santa Krus de la Sieros miesto įkūrėjas. |

**Njuflo de Čiavesas** (isp. *Ñuflo de Chaves* arba isp. *Ñuflo de Chávez*; 1518–1568 m.) – ispanų keliautojas ir konkistadoras, Santa Krus de la Sieros miesto įkūrėjas.

Biografija
----------

Njuflo de Čiavesas gimė ir augo mažame Santa Krus de la Sieros kaimelyje Estremaduroje, 12 km nuo Truchilijo. Įstojo į karinę tarnybą ir siekė išvykti į Ameriką.

1542 m. išvyko į dabartinį Paragvajų kaip Naujosios Andalūzijos adelantado Alvar Núñez Cabeza de Vaca armijos narys. Tyrinėjo Paragvajaus upės maršrutą, pasiekė Igvasu krioklį. 1546 m. vėl krašto valdytoju tapusio Domingo Martínez de Irala išsiųstas į San Fernandą rasti kelią į Sidabro kalnus. Kitais metais Njuflo de Čiavesas iš ten suformavo ekspediciją Pilkomajo upe link Andų. Jis tapo pirmuoju europiečiu Pilkomajo baseino tyrinėtoju. 1548 m. Čiavesas kartu su keturiais ispanais ir dešimt indėnų patraukė į Limą, kur Peru gubernatoriaus Pedro de la Gasca turėjo paprašyti pagalbos Iralai. Tačiau parama nebuvo suteikta ir konkistadorai grįžo atgal į Asunsjoną.

1553 m. Paragvajaus upe pasiekė Čikitanijos regioną, tačiau Iralos nurodymu sustabdė tolimesnius žygius. 1556 m. mirus Iralai naujo valdytojo Hernando de Mendoza nurodymu Čiavesas išvyko į šiaurę su tikslu gubernijos paribyje įkurti miestą, tuo atsakant į portugalų ir Peru vicekaralystės pretenzijas toje teritorijoje. Atvykęs susidūrė su iš Limos atsiųstu Andrés Manso, kuris taip pat šiose žemėse siekė įkurti miestą. Tuomet Niuflo de Čiavesas iškeliavo į Limą pas vicekaralių Andrés Hurtado de Mendoza pareikšti savo teises į Paragvajaus aukštupio žemes.

1560 m. vicekaralius paskyrė savo sūnų García Hurtado de Mendoza naujųjų žemių valdytoju, bet kadangi tuo metu valdė ir Čilę, savo vietininku paskyrė Njuflo de Čiavesą. Šis 1561 m. vasario 26 d. regione įkūrė miestą, kurį pavadino savo gimtojo kaimo vardu – Santa Krus de la Siera. 1568 m. konkistadoras žuvo kelionėje iš Asunsjono užpultas Čiako indėnų. Po kelerių metų dėl nuolatinių indėnų antpuolių Santa Krusas perkeltas 220 km į vakarus.

Njuflo de Čiaveso garbei pavadinta Njuflo de Čaveso provincija Bolivijoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| BekanasBecan |
| --- |
|  |
| Bekano vietovė |
| 

BekanasBekanas

 |
| Koordinatės | 18°31′0″ š. pl. 89°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.51667°š. pl. 89.46667°r. ilg.﻿ / 18.51667; 89.46667Koordinatės: 18°31′0″ š. pl. 89°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.51667°š. pl. 89.46667°r. ilg.﻿ / 18.51667; 89.46667 |
| Vieta | Kampečė, Meksika |
| Regionas | Mezoamerika |
| Istorija |
| Pastatytas | ~V a. pr. m. e. |
| Sugriautas | XIII–XV a. |
| Laikotarpis | poklasikinis |
| Tauta | majai |
| Informacija |
| Kasinėjimų datos | 1969–1971 m. |
| Žvalgytas | nuo 1934 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Bekanas** (isp. *Becán*, maj. *Becan*) – senovės majų miesto liekanos, esančios Meksikoje, Jukatano pusiasalio pietuose, Kampečės valstijoje, 8 km nuo Špuchilio miestelio. Bekano apylinkėse yra dar keletas senųjų majų miestų – Špuchilis, Kalakmulis, Čikana, Hormigeras, Rio Bekas.

Vietovė apgyvendinta ~V a. pr. m. e. o klestėjimą pasiekė VI–XI a. Tuo metu Bekanas buvo pietinio Jukatano sostinė, svarbus karinis centras. Vėliau miesto gyventojų skaičius ėmė mažėti, kol ~1450 m. buvo apleistas. Archeologai miestą atrado 1934 m. ir pavadino jukatekų žodžiu *Becan*, reiškiančiu „griova", nes miestą supa dirbtinis griovys.

Bekane išlikę 10 pastatų (piramidžių) liekanos: tai buvę rūmai, šventyklos. Aukščiausia šventykla 32 m aukščio. Taip pat yra žaidimo kamuoliu aikštė.

* Aikštė prie I statinioAikštė prie I statinio
* Bekano keramikaBekano keramika
* Piramidės bokštai (Rio Beko stilius)Piramidės bokštai (Rio Beko stilius)
* Skirtingos patalpos statinyjeSkirtingos patalpos statinyje
| Karlsbadas*Carlsbad* |
| --- |
| *Senoji miesto rotušė* |
|  |
| 

KarlsbadasKarlsbadas

32°24′43″ š. pl. 104°14′11″ v. ilg.﻿ / ﻿32.41194°š. pl. 104.23639°r. ilg.﻿ / 32.41194; 104.23639﻿ (Karlsbadas (Naujoji Meksika))Koordinatės: 32°24′43″ š. pl. 104°14′11″ v. ilg.﻿ / ﻿32.41194°š. pl. 104.23639°r. ilg.﻿ / 32.41194; 104.23639﻿ (Karlsbadas (Naujoji Meksika)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Naujoji Meksika Naujoji Meksika |
| **Apygarda** | Edžio apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1887 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 32 238  |
| **Plotas** | 81,5 km² |
| **Tankumas** (2020) | 396 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 004 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Karlsbadas |

**Karlsbadas** (angl. *Carlsbad*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Naujosios Meksikos pietryčiuose, Gvadalupės kalnų rytinėse pašlaitėse, prie Pekoso upės. Edžio apygardos administracinis centras. Svarbus kalio druskos gavybos centras (nuo 1934 m.). Apylinkėse plėtojama drėkinamoji žemdirbystė, gyvulininkystė. Prekybos medvilne, vilna, galvijais, liucerna, nafta centras.

Apylinkėse trykšta mineralinės versmės. Aplinkui Karlsbadą yra nemaža turistinių objektų: Karlsbado urvai (pasaulio paveldo objektas), Gvadalupės kalnų nacionalinis parkas, Linkolno nacionalinis miškas.

2010 m. 77,4 % gyventojų buvo baltieji, 1,9 % – afroamerikiečiai, 1,3 % – indėnai, 15,28 % – mišrios kilmės; iš jų visų 42,5 % – lotynoamerikiečiai.

Istorija
--------

Karlsbadą 1887 m. įkūrė gyvulininkystės kompanijos vadovas Čarlzas Edis (*Charles B. Eddy*). Pradžioje gyvenvietė ir vadinta Edžiu, bet 1899 m. pervadinta į Karlsbadą (pagal tuometinį Karlovi Varų kurorto Čekijoje pavadinimą), taip norint pritraukti turistų į vietines mineralines versmes. Apygardos centras nuo 1889 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 199
2. ↑  „Carlsbad (city), New Mexico". *State & County QuickFacts*.
3. ↑  Carlsbad (New Mexico, United States), *Encyclopaedia Britannica*
Koordinatės: 54°45′47″ š. pl. 23°51′12″ r. ilg.﻿ / ﻿54.76306°š. pl. 23.85333°r. ilg.﻿ / 54.76306; 23.85333

**Pajiesio miškas** arba ***Aleksoto miškas*** – miškas Lietuvoje, Kauno rajone, 5 km į pietus nuo Garliavos. Priklauso Dubravos eksperimentinės mokomosios miškų urėdijos Pajiesio girininkijai. Apima 12,4 km² plotą.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir glėjiniai priesmėliai bei priemoliai. Mišką iš pietų ir rytų juosia Jiesia, o per patį mišką teka jos intakai Šlapakšna, Keklys (su Spudupiu).

Medynai:

* eglynai: 55 %
* drebulynai: 17 %
* juodalksnynai: 12 %
* beržynai: 10 %
* uosynai: 3 %
* ąžuolynai: 2 %
* skroblynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 15 % medynų, pusamžiai medžiai 44 %, pribręstantys 29 %, brandūs 12 %.

Miške gausu kanopinių žvėrių (šernų, stirnų ir kt.), slankų, jerubių.

Pajiesio miškuose ir aplink įsikūrę: Pajiesys, Ilgakiemis, Juraitiškė, Kalinava, Bagniškė, Grabava.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pajiesio miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 267
| **Karlis Ievinislatv. *Kārlis Ieviņš*** |
| --- |
| Gimė | 1888 m. kovo 10 d.Pakuliai, dab. Jelgavos savivaldybė |
| Mirė | 1977 m. lapkričio 18 d. (89 metai)Švedija |

**Karlis Ievinis** (latv. *Kārlis Ieviņš*, tikr. *Kārlis Viktors Pakuļis*, 1888 m. kovo 10 d. Pakuliai, dab. Jelgavos savivaldybė – 1977 m. lapkričio 18 d. Švedija) – latvių žurnalistas, rašytojas.

Biografija
----------

Gimė amatininko šeimoje. Vaikystės namų pravardę „Ievinis" pasirinko slapyvardžiu. Pats pasirengęs išlaikė mokytojo egzaminus ir 1907–1914 m. mokytojavo Jaunpilyje. Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Ukrainoje, Kaukaze, Ferganoje. 1916–1921 m. dirbo Raudonajame Kryžiuje Švedijoje, kartu Latvijos konsulas, 1916 m. Stokholme įkūrė Latvijos informacinį biurą. 1921–1941 m. laikraščio „Jaunākās ziņas" specialusis korespondentas ir žurnalo „Atpūta" žurnalistas Švedijoje. Bendravo su Selma Lagerlef. Išgarsėjo kaip smuikų meistras ir tapytojas.

Kūryba
------

Kūryboje sprendžiama vyro ir moters santykių problema, egzotiškų kraštų trauka; žymi neoromantizmo įtaka. Romanuose „Putros Daukis", „Saulės sode" vaizduojamas tarpukario Latvijos visuomeninis gyvenimas, yra realizmo bruožų. Dar parašė eilėraščių, pjesių.

Bibliografija
-------------

* Moters ieškojimas (*Sievietes meklēšana*), 1926 m.
* Latvių aukso ieškotojo nuotykiai (*Latvju zeltrača dēkas*) 1935 m.; apie Džeką Londoną,
* Sielų šmėklos Žvaigždžių kalne (*Dveseļu regi Zvaigžņu kalna*), 1939 m.
* Sielų nerimas (*Dveseļu nemiers*), apsakymų rinkinys 1938 m. Ziemeļblāzma, Västerås 1973 m.
* Guntis ir Daila (*Guntis un Daila*), apysaka, 1939 m.
* Putros Daukis (*Putras Dauķis*), 1930 m.
* Saulės sode (*Saules dārzā*), 1939 m. Latvju grāmata, 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Silvestras Gaižiūnas. *Karlis Ievinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 739 psl.
Bundesvero uniforminis puloveris
**Puloveris** (angl. *pullover*, iš angl. *pull over* 'užsivilkti ant viršaus') – ilgarankovis megztinis, užsivelkamas per galvą. Paprastai aptemptas, be apykaklės ir iškirptės. Kartais – su apykakle ar V pavidalo iškirpte.

Anglų kalboje *pullover* reiškia ir suknelę ar palaidinę, kuri užsivelkama per galvą.

XIX a. 9-tą dešimtmetį puloverius ėmė vilkėti anglų sportininkai, kuriems puloveriai patiko kaip patogūs ir praktiški drabužiai be užsagstymų. Iki XX a. pradžios puloveriai buvo sportiniai drabužiai. XX a. 3-ią dešimtmetį puloverius ėmė vilkėti visi – tiek vyrai, tiek moterys, nepriklausomai nuo amžiaus ar profesijos. Tarp moterų puloverius išpopuliarino Koko Šanel, kuri į moterų madą įvedinėjo vyriškus aprangos elementus.

* Bundesvero kariškis su puloveriu
* D. Britanijos kariuomenės puloveris su antpečiais
* Airiškas puloveris
* Puloveris

Nuorodos
--------

* Puloveris. In: *Aiškinamasis tekstilės terminų žodynas*: su vokiečių, anglų, prancūzų ir rusų kalbų atitikmenimis / R. Čiukas, J. Katunskis, A. Kaulakienė ir kt.; Kauno technologijos universitetas. – Kaunas: Technologija, 2001
* Megztinis. In: *Lietuviškoji tarybinė enciklopedija*. T. 7. Lietuvos – Mordvių. V. 1981. p. 369.

1. ↑  Модный словарь. Iš *MyModa*
| **Stanislavas Mikuckis** |
| --- |
| Gimė | 1814 m. spalio 2 d.Vielkie Lepky, Palenkės vaivadija |
| Mirė | 1890 m. rugpjūčio 25 d. (75 metai)Varšuva |
|  |
| Veikla | lenkų filologas |
| Organizacijos | Varšuvos universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

**Stanislavas Mikuckis** (lenk. *Stanisław Mikucki*, 1814 m. spalio 26 d. Vielkie Lepky, Palenkės vaivadija – 1890 m. rugpjūčio 25 d. Varšuva) – lenkų filologas.

Biografija
----------

1851 m. baigė Maskvos universitetą. Kalbininko I. Sreznevskio paskatintas susidomėjo lietuvių kalba. Peterburgo mokslų akademijos siunčiamas 1853 m. atvyko į Lietuvą tyrinėti tarmių. 1873–1888 m. dėstė Varšuvos universitete; 1881 m. docentas. Už lietuvių kalbos tyrinėjimus 1878 m. Maskvos universitete jam suteiktas garbės daktaro laipsnis.

Parašė straipsnių apie lietuvių vardų ir daugiausia geografinių pavadinimų kilmę, baltų ir slavų kalbų santykius. Mėgino klasifikuoti lietuvių kalbos tarmes. Prisidėjo prie rusiško raidyno lietuvių spaudai įvedimo spaudos draudimo metais. Parengė ir tuo raidynu išleido „Lietuvišką chrestomatiją" (Litovskaja chrestomatija, 1876 m.), kurioje išspausdinta K. Sirvydo „Punktai sakymų" ištrauka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Stanislavas Mikuckis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 119 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sabrozaport. *Sabrosa* |
| --- |
|        |
| *Centrinė Sabrozos aikštė* |
|  |
| 

SabrozaSabroza

41°17′0″ š. pl. 7°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.28333°š. pl. 7.58333°r. ilg.﻿ / 41.28333; 7.58333﻿ (Sabroza)Koordinatės: 41°17′0″ š. pl. 7°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.28333°š. pl. 7.58333°r. ilg.﻿ / 41.28333; 7.58333﻿ (Sabroza) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Regionas** | Šiaurės Portugalija |
| **Apskritis** | Vila Realo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 202  |
| **Altitudė** | 544 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sabroza |

**Sabroza** (port. *Sabrosa*) – nedidelis miestelis šiaurės Portugalijoje, apie 20 km į pietryčius nuo Vila Realo, į šiaurę nuo Doro upės; savivaldybės centras. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu ir maisto pramone (vynuogininkystė, vyno ir tradicinių sūrių gamyba), taip pat krepšių pynimu, juvelyrikos gamyba, baldų pramone. Sabrozos apylinkių vynuogynai patenka į Aukštutinio Doro vynuogininkystės sritį (UNESCO pasaulio paveldo objektas). Yra pilis, bažnyčia, kelios koplyčios, XVI–XIX a. statiniai, Fernando Magelano gimtasis namas.

Istorija
--------

I tūkstantmetyje pr. m. e. Sabrozoje buvo Kastro archeologinės kultūros tvirtovė, kurią vėliau perėmė romėnai. XV–XVII a. suklestėjo kaip vynuogininkystės centras.

Sabrozoje ~1480 m. gimė žymus jūrininkas Fernandas Magelanas.

Galerija
--------

* F. Magelano namasF. Magelano namas
* Savivaldybės rūmaiSavivaldybės rūmai
* ViešbutisViešbutis
| **Xerocomus rubellus**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Raudonkepuris aksombaravykis (*Xerocomus rubellus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Aksombaravykis  *( Xerocomus)* |
| Rūšis: | Raudonkepuris aksombaravykis  *( Xerocomus rubellus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Raudonkepuris aksombaravykis** (lot. *Xerocomus rubellus*, sin. *Boletus rubellus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, aksombaravykių (*Xerocomus*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**

Lapuočiai, mišrieji miškai, parkai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė rusvai raudonas, kotas be tinklelio, ties viduriu raudonas.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, matinė, šiek tiek aksomiška, ryškiai raudona, rusvai raudona, išblukusi rusvai ruda. Vamzdeliai geltoni, gelsvai žalsvi. Kotas 3–8×1,5–2 cm, prie kepurėlės gelsvai oranžinis, apie vidurį kepurėlės raudonumo, pamatinėje dalyje gelsvai rausvas. Trama geltona, įpjauta mėlynuoja, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 7–14×4–7 μm.

**Būdingi požymiai:** apatinė kepurėlės pusė geltona, žalsvai geltona, trama mėlynuoja.

Auga lapuočių, mišriuose miškuose, ypač ąžuolynuose, su skroblo, liepos, uosio, lazdyno priemaiša. Retas, valgomas. Saugomas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 78 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonkepuris aksombaravykis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kriugerio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko kraštovaizdis Parko kraštovaizdis |
| **Vieta:** | Pietų Afrikos Respublikos vėliava Pietų Afrikos Respublika(Limpopas ir Mpumalanga) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Mbombela, Phalaborva |
| 

Žemėlapis rodantis Kriugerio nacionalinis parkas vietą.Kriugerio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 24°0′0″ p. pl. 31°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.00000°š. pl. 31.48333°r. ilg.﻿ / 24.00000; 31.48333Koordinatės: 24°0′0″ p. pl. 31°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿24.00000°š. pl. 31.48333°r. ilg.﻿ / 24.00000; 31.48333 |
| **Plotas:** | 19 485 km² |
| **Įkurtas:** | 1926 m. |
| **Lankomumas:** | 1 336 981 (2004 m.) |
| **Valdymas:** | South African National Parks |
|  **Vikiteka:** | Kriugerio nacionalinis parkas |

**Kriugerio nacionalinis parkas** (angl. *Kruger National Park*) – saugoma gamtos teritorija Pietų Afrikos Respublikos šiaurės rytuose, Limpopo ir Mpumalangos provincijose, Mozambiko pasienyje. Tai didžiausias nacionalinis parkas Pietų Afrikos Respublikoje ir vienas didžiausių Afrikoje. Plotas – 19 485 km². Įkurtas 1898 m. kaip Sabio medžioklės rezervatas, 1926 m. pertvarkytas į nacionalinį parką ir pervadintas prezidento Paul Kruger garbei. Kartu su Limpopo nacionaliniu parku Mozambike, Gonarezu nacionaliniu parku Zimbabvėje ir dar keletu mažesnių parkų sudaro milžinišką Didįjį Limpopo tarpvalstybinį parką.

Parkas yra Limpopo upės dešiniojoje baseino pusėje (teka Olifantsas, Sabis, Krokodilų upė, Letaba, Levubu). Būdingos parkinės savanos, varpinių augalų pievos, sausieji lapus metančių medžių miškai, krūmokšnių sąžalynai. Sutinkama būdinga Afrikos savanų gyvūnija: liūtai, afrikiniai drambliai, buivolai, žirafos, baltieji ir juodieji raganosiai, begemotai, leopardai, gepardai, zebrai, antilopės gnu, margosios antilopės, vandeniniai ožiai, didžiosios kudu, impalos, kanos, hieniniai šunys, dėmėtosios hienos ir kt.; sutinkama 114 roplių rūšių (Nilo krokodilai, juodosios mambos), 517 paukščių rūšių (ausuotieji grifai, kautyniniai ereliai, afrikiniai balnasnapiai, afrikiniai didieji einiai, pietiniai ragavarniai ir kt.), 50 žuvų rūšių.

* Sabio upėSabio upė
* LeopardasLeopardas
* ŽirafaŽirafa
* PatarškaPatarška

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 235
| **Actaea spicata** |
| --- |
| Varpotoji juodžolė (*Actaea spicata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Juodžolė  *( Actaea)* |
| Rūšis: | Varpotoji juodžolė  *( Actaea spicata)* |

 |
| Binomas |
| ***Actaea spicata***L. |

**Varpotoji juodžolė** (*Actaea spicata*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos juodžolės (*Actaea*) genties augalas. Liaudyje dar žinomas kaip **juodšaknė**, **kabalysė**, **kiauliauogė**, **meškauogė**. Savaime paplitęs Europoje, Kaukaze, Vakarų Sibire, taip pat ir Lietuvoje.

Ekologija
---------

Iliustracija iš *Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz* (1885)
Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, paunksnėje, rečiau krūmuose. Mėgsta šešėlį, puveningus, nerūgščius, vidutinio drėgnumo dirvožemius, pavieniais egzemplioriais.

Žiedai apdulkinami vabalų. Sėklas išplatina uogas lesantys paukščiai.

Biologija
---------

Tai daugiametis, 30–70 cm aukščio žolinis augalas. Turi trumpą, storą šakniastiebį. Šaknys siekia iki 50 cm gylį. Stiebas stamantrus, šakotas, lapuotas, plikas. Lapai kvapnūs, neproporcingai stambūs, ilgakočiai, 20–30 cm ilgio, lakštas du kartus suskaidytas į tris dalis; kiekvienas lapelis, kiaušiniškas, su koteliu. Lapai dažniausiai būna išsidėstę lygiagrečiai dirvos paviršiui.

Smulkūs, be nektaro žiedai nedidelėje kekėje, išaugusioje ant ilgo kotelio viršūninio lapo pažastyje. Apyžiedis balas ar gelsvas, greit nukrintantis. Turi 4–6 balkšvus ar violetinius taurėlapius. Piestelė viena. Kuokelių daug, jie ilgesni už vainiklapius.

Žydi birželio mėnesį, neretai pirmieji žiedai prasiskleidžia gegužės antroje pusėje. Vaisiai – daugiasėklės, sultingos, juodos, blizgančios, 1–1,1 cm ilgio, raudonomis sultimis uogos. Vaisių nokimas tęsiasi nuo liepos ik rugsėjo. Sėklos rudos. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai šakniastiebiais.

Nuodingumas
-----------

Visas augalas, ypač uogos ir šakniastiebiai, nuodingas, labai erzinantis odą. Uogose yra saponinų, alkaloidų.

Naudojimas
----------

Varpotoji juodžolė kartais vartojama homeopatijoje. Anksčiau augalu buvo dažomi audiniai juoda ir raudona spalva. Auginamas kaip dekoratyvinis parkuose ar kituose ūksmėtuose vietose. Vidurio Europoje kadaise šis augalas buvo vertinamas kaip burtažolė, turinti magiškos galios.

* Visas augalas
* Jaunas lapas
* Žiedynas
* Uogos

Nuorodos
--------

* Varpotosios juodžolės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)
* Varpotosios juodžolės porūšiai, varietetai ir formos per tropicos.org (anglų k.)
* Actaea spicata – Plants for a Future (anglų k.)
* Actaea spicata – Wilde planten in Nederland en België (olandų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varpotoji juodžolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 50 p.
* Enciklopedinė miško knyga, Gediminas Isokas, Vilnius, Mintis, 2001, 273–274 p. ISBN 5-417-00831-1
Koordinatės: 56°17′58″š. pl. 23°49′13″r. ilg.﻿ / ﻿56.299345°š. pl. 23.820403°r. ilg.﻿ / 56.299345; 23.820403

|  |
| --- |
| **Kriukų pagrindinė mokykla** |
| Kriukų pagrindinė mokykla herbasKriukų pagrindinė mokykla herbas |
| Kriukų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | S. Dariaus ir S. Girėno g. 2, Kriukai |
| **Direktorius(-ė)** | Ligita Eitkevičienė |
| **Mokinių skaičius** | 140 |
| **Įkūrimo data** | 1827 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 23 |

**Joniškio rajono Kriukų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kriukuose (Joniškio raj.), S. Dariaus ir S. Girėno g. 2, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190565420. Steigėjas Joniškio rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1827 m. pirmoji mokykla Kriukuose buvo parapinė mokykla, bažnyčios kronikoje minima iki 1841 m. 1864 m. įkurta valstybinė liaudies pradinė mokykla. 1888 m. pastatytas pradinės mokyklos pastatas. 1906–1907 m. kriukiečiai nušalino rusišką valsčiaus administraciją ir mokytoją rusą. 1907 m. į Kriukų mokyklą paskirtas pirmasis mokytojas lietuvis Felikas Daugėla.

1936 m. keturmetė pradinė mokykla perorganizuota į šešiametę. 1939 m. pastatytas senasis dabartinės mokyklos pastatas šešiems skyriams. 1946 m. mokykla perorganizuota į progimnaziją, 1949 m. į septynmetę mokyklą, 1952 m. į vidurinę mokyklą.

1964 m. pastatytas pirmasis mokyklos priestatas, 1967 m. keturbutis namas mokytojams. 1979 m. pastatytas naujas mokyklos brendrabutis, 1982 m. antrasis priestatas su sporto sale, 1983 m. aštuonbutis namas mokytojams.

2001 m. mokykla perorganizuota į pagrindinę mokyklą. 2002 m. uždaryta Blauzdžiūnų pradinė mokykla. 2003 m. į Bučiūnų ir Darginių skyrius nebesurinkus reikiamam mokinių skaičiui, jie nustojo veikti. 2003 m. Kriukų pagrindinė mokykla renovuota. 2004 m. sumažėjus moksleivų, uždaryta Madvilionių pradinė mokykla.

Direktoriai
-----------

* Vaclovas Martinaitis
* Vytautas Baltramaitis
* Ligita Eitkevičienė
* Rita Šilinienė

Mokiniai
--------

Kriukų vidurinė mokykla išleido 46 abiturientų laidas, 557 abiturientus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos valstybės istorijos archyvas F 669 AD 231 L.141

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| Raudonkos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Raudonkos piliakalnisRaudonkos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°2′40.9″ š. pl. 24°40′17.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.044694°š. pl. 24.671639°r. ilg.﻿ / 55.044694; 24.671639Koordinatės: 55°2′40.9″ š. pl. 24°40′17.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.044694°š. pl. 24.671639°r. ilg.﻿ / 55.044694; 24.671639 |

 |
| Vieta | Širvintų rajonas |
| Seniūnija | Gelvonų seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 30x8 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Tirtas | 2003 m. |
| Registro Nr. | AR1127 / 3404 / A1466 |

**Raudonkos piliakalnis**, *Batarėja, Batareika, Mikalajūnai* – piliakalnis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Raudonkos kaime, Gelvonų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Liukonys – Gelvonai, iškart už Savingės (Kabarkšta) pasukus į kairę vakaruosna pakrante pro sodybą, pavažiavus 450 m, laukuose laikantis labiau kairės.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Kabarkštos dešiniajame krante. Aikštelė buvo pailga šiaurės – pietų kryptimi, apie 30 m ilgio, 8 m pločio šiauriniame krašte. Ji nugriuvusi, likęs tik piliakalnio kalvos pagrindas. Jos šiauriniame krašte supiltas 10 m ilgio, 12 m pločio pylimas, kuris dabar nuo aikštelės liekanų yra 3 m aukščio. Išorinis pylimo šlaitas yra 1,5 m aukščio. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.

Piliakalnis iš visų pusių smarkiai nuplautas Kabarkštos (šlaitai eroduoja ir dabar), likusi tik apardyto pylimo dalis. Jis apaugęs smarkiai praretintais lapuočiais medžiais.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 2003 m. Manvydas Vitkūnas piliakalnio aikštelės liekanose ištyrė 11 m² dydžio plotą, rado lipdytos ir žiestos keramikos šukių.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7200 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 500000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Mančiušėnų piliakalnis 4 km | Sukinių piliakalnis 11 km | Totoriškio piliakalnis 8 km |  |
| Padaigų piliakalnis 14 km |  | Dainių piliakalnis 11 km |
| Dovainonių piliakalnis 36 km | Maskoliškių piliakalnis 1,5 km | Pasodninkų piliakalnis 5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 144 (Nr. 628).
2. ↑  Manvydas Vitkūnas. Gelvonų apylinkių archeologiniai paminklai

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.183
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 52-53.
* Manvydas Vitkūnas. Archeologiniai žvalgymai Širvintų rajono Gelvonų ir Čiobiškio seniūnijose. Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2002 metais, Vilnius, 2005, p. 298–301.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Raudonka
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| Šuoliai į vandenį |
| **Atstovaujant: Kinijos vėliava Kinija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | 3 m sinchroninis |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | 3 m tramplinas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2015 Kazanė | 3 m mišriai |
| **Auksas** | 2017 Budapeštas | 3 m mišriai |
| **Auksas** | 2019 Kvandžu | 3 m sinchroninis |
| **Sidabras** | 2011 Šanchajus | 1 m tramplinas |
| **Sidabras** | 2013 Barselona | 3 m tramplinas |
| **Sidabras** | 2017 Budapeštas | 3 m tramplinas |
| **Sidabras** | 2019 Kvandžu | 3 m tramplinas |
| **Bronza** | 2009 Roma | 1 m tramplinas |
| **Bronza** | 2013 Barselona | 1 m tramplinas |

**Wang Han** (g. 1991 m. sausio 24 d. Hebėjuje) – Kinijos šuolininkė į vandenį, daugkartinė pasaulio čempionė.

Biografija
----------

2009 m. pasaulio čempionate pelnė bronzą šuoliuose nuo 1 m tramplino. 2011 m. pelnė sidabrą 1 m tramplino šuoliuose pasaulio čempionate. 2015 m. pasaulio čempionato mišrių porų sinchroniniuose šuoliuose nuo 3 m tramplino čempionė. 2017 m. pasaulio čempionate laimėjo mišrių porų sinchroninius šuolius nuo 3 m tramplino. 2018 m. Azijos žaidynėse pelnė sidabrą moterų 3 m tramplino šuoliuose. 2019 m. pasaulio vandens sporto čempionate iškovojo auksą moterų 3 m tramplino sinchroniniuose šuoliuose ir sidabrą individualiuose šuoliuose nuo 3 m tramplino.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse poroje su Shi Tingmao pelnė aukso medalius moterų sinchroniniuose šuoliuose nuo 3 m tramplino. Moterų individualioje rungtyje nuo 3 m tramplino Han pasiekė finalą, kuriame nusileido tik bendratautei Shi Tingmao ir iškovojo sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia svetainėje

Nuorodos
--------

* FINA svetainėje Archyvuota kopija 2021-01-25 iš Memento Project

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠuolių į vandenį olimpinės čempionės moterų sinchroniniuose šuoliuose nuo 3 m lentos |
| --- |
|  |
| 

* 2000:  Vera Ilyina & Yuliya Pakhalina (RUS)
* 2004:  Guo Jingjing & Wu Minxia (CHN)
* 2008:  Guo Jingjing & Wu Minxia (CHN)
* 2012:  He Zi & Wu Minxia (CHN)
* 2016:  Shi Tingmao & Wu Minxia (CHN)
* 2020:  Shi Tingmao & Wang Han (CHN)
 |

 |
| **Pulsatilla pratensis** |
| --- |
| Pievinė šilagėlė (*Pulsatilla pratensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Šilagėlė  *( Pulsatilla)* |
| Rūšis: | Pievinė šilagėlė  *( Pulsatilla pratensis)* |

 |

**Pievinė šilagėlė** (*Pulsatilla pratensis*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, šilagėlių (*Pulsatilla*) genties augalas.

Daugiametis, žolinis, 7-45 cm aukščio augalas. Šaknis ilga, tvirta, liemeninė. Stiebas stačias, apvalus, apaugęs šilkiškais plaukeliais. Apatiniai lapai kotuoti, išauga kartu su žiedais, 2-3 kartus plunksniškai suskaldyti, apaugę retais plaukeliais. Stiebiniai lapai 3, apie stiebo vidurį sudaro lapų menturį, bekočiai, plaštakiškai suskaldyti; skiltys siaurai lancetiškos, labai plaukuotos, pagrindais suaugusios į makštį. Žiedkočiai palinkę, tik vaisiams bręstant išsitiesia. Apyžiedis paprastas, varpelio pavidalo, pusiau uždaras, sudarytas iš 6 šviesiai violetinių lapelių, kurių išorinė pusė apaugusi sidabriškais plaukeliais. Kuokelių daug, jie trumpesni už apyžiedį. Piestelių daug. Liemenėliai ilgi (iki 6 cm), nenukrintantys, liekantys prie vaisių kaip akuotai. Vaisius – pailgas, plaukuotas, vienasėklis riešutėlis.

Žydi balandžio – gegužės (iki birželio) mėn. Šiauriniuose Lietuvos rajonuose reta, kitur kiek dažnesnė. Auga sausose pievose, pamiškėse, pušynuose, sausuose mišriuose miškuose, lengvuose smėlio ar žvyro dirvožemiuose. Augalas nuodingas, vaistinis.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 112 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pievinė šilagėlė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| *Earthworm Jim* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Shining Entertainment |
| Leidėjas | ŠA Playmates Interactive EntertainmentEU Virgin Interactive |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | **Sega Genesis/Mega Drive**ŠA 1994 m. rugpjūčio 2 d.PAL 1994 m. rugpjūčio 5 d. |
|
| Žanras (-ai) | Platformer, run and gun |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: K-A |
| **Platforma** | Sega Genesis/Mega Drive, SNES, Sega CD |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | Sega Genesis/Mega Drive |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | *Earthworm Jim 2*  *Earthworm Jim 3D*  *Earthworm Jim: Menace 2 the Galaxy*  *Earthworm Jim HD* |
| {{{svetainė}}} |

**Earthworm Jim** (liet. *Sliekas Džimas*) – 1994 m. *run and gun* *platformer* tipo kompiuterinis žaidimas, kurį sukūrė „Shiny Entertainment". Pagrindinis žaidimo veikėjas – sliekas Džimas, apsišarvavęs robošarvais ir kovojantis prieš blogį.

Žaidimas buvo puikiai įvertintas kritikų ir 1995 m. buvo išleistas tęsinys „Earthworm Jim 2", o 2010 m. išleistas geresnės vaizdinės kokybės žaidimas „Earthworm Jim HD".

Žaidimas
--------

Žaidimas yra 2D į šonus slenkantis *platformer* tipo žaidimas su keletu *run and gun* elementų. Žaidėjas yra atsakingas už slieko Džimo judesius ir turi jį sėkmingai manevruoti per įvairius žaidimo lygius. Norėdamas tai padaryti, žaidėjas turi išvengti daugybės kliūčių bei įveikti galybes priešų. Žaidėjas gali naudoti Džimo pistoletą arba paties slieko galvą, kurią galima pritaikyti kaip tam tikrą botagą. Šią galvą-botagą taip pat galima naudoti karstymuisi, kas padeda įveikti įvairias kliūtis. Žaidime taip pat yra įvairių misijų, kuriose žaidėjas turi veikti išvien su draugišku ne žaidėjo personažu (NPC).

Lygiai dažniausiai pasibaigia įvairiomis kovomis prieš bosus. Žaidime yra didžiulė priešų įvairovė: žudikės varnos (*Psy-Crow*), piktos karalienės sraigės (*Queen Slug-for-a-Butt*), niekšingos katės (*Evil the Cat*), profesorius beždžiongalvis (*Professor Monkey-For-A-Head*), daktaras dvylikapirštė žarna (*Doc Duodenum*) ir t. t.  

Tarp daugumos lygių yra minižaidimas, kuriame žaidėjas privalo valdyti raketą ir lenktyniauti su įvairiais priešais. 

Taip pat žaidime yra įvairių kitokių lygių, pvz. šokinėjimo su guma ar povandeninių lygių.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džimas buvo paprastas sliekas, tačiau atrasti iš kosmoso nukritę super šarvai leido jam tapti super slieku ir atlikti įvairius žmogiškus judesius. Šarvai atlieka rankų, kūno bei kojų funkcija, o „sliekinė dalis" atlieka galvos funkciją.

Slieko Džimo pagrindinės užduotys yra dvi: pirmiausia, jis turi išvengti antogonistų, kurie stengiasi atimti jo super šarvus, o antra – jis turi turi išgelbėti Princesę Koks-Ten-Jos-Vardas nuo antogonistų. Žaidėjui sėkmingai pabaigus žaidimą, Princesė yra išgelbėjama, tačiau netrukus ji miršta nuo skrendančios karvės, kurią žaidimo pradžioje paleidžia pats žaidėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Earthworm Jim Review". *IGN*. Nuoroda tikrinta 2014-10-04.
| Alsėdžių memorialinis koplytstulpis |
| --- |
| Memorialinis koplytstulpis 1940–1953 m. represijų aukoms atminti (skulptorius Antanas Vaškys, 1991 m.) |
| 

Alsėdžių memorialinis koplytstulpisAlsėdžių memorialinis koplytstulpis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°01′31″š. pl. 22°02′37″r. ilg.﻿ / ﻿56.025204°š. pl. 22.043488°r. ilg.﻿ / 56.025204; 22.043488Koordinatės: 56°01′31″š. pl. 22°02′37″r. ilg.﻿ / ﻿56.025204°š. pl. 22.043488°r. ilg.﻿ / 56.025204; 22.043488 |

 |
| Vieta | Plungės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Alsėdžių seniūnija |
| Aukštis | 3,25 m |
| Plotas | 1,45 x 0,86 m |
| Naudotas | Pastatytas 1990 m. |

**Alsėdžių memorialinis koplytstulpis represijų aukoms atminti** yra šiaurės rytinėje Plungės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Alsėdžiuose (Alsėdžių seniūnija), Pušyno gatvės dešinėje pusėje, civilinių kapinių šiauriniame pakraštyje.

Monumentas
----------

Paminklas stambiagrūdžio granito akmens, trijų tarpsnių. Postamentas netaisyklingos formos, pilkšvai rusvo gulsčio granito, kurio kairysis šonas siaurėja link viršaus. Viršutinė plokštuma lygiai nupjauta, jos kairėje pusėje įmontuotas geležinis padėklas su žema kojele, skirtas gėlėmis padėti. Priekinėje plokštumoje šlifuotame laukelyje iškaltas 2 eilučių memorialinis užrašas: „1940–1953 m. REPRESIJŲ / AUKOMS ATMINTI".

Virš postamento kyla koplytstulpis. Jo stulpas šviesiai rusvo granito, stačiakampio suapvalintais kampais skerspjūvio, nežymiai platėja į apačią. Viršūnėje pritvirtinta plokščia, rausvo granito koplytėlė profiliuotais apatinės dalies ir stogelio kampais. Jos priekinėje plokštumoje iškaltas Jėzaus Kristaus, nešančio kryžių, bareljefas. Virš koplytėlės kyla geležinis, kaltinis ornamentuotas kryželis. 

Matmenys: bendras paminklo aukštis – 3,25 m, plotis – 1,45 m, storis – 86 cm.

Istorija
--------

Pirmosios ir pokarinės sovietų okupacijos metais Alsėdžių valsčiaus gyventojai patyrė sovietų valdžios vykdytas represijas. Dalis gyventojų 1941 m. ir 1945–1952 m. buvo ištremta į Sibirą, 1941 m. birželio 24–25 d. naktį Rainių miškelyje netoli Telšių buvo nukankinti Steponas Bubelė, Leonas Kusas ir Jonas Milius. Pokariu valsčiuje veikė Žemaičių apygardos partizanai. Nemažai jų NKVD-MGB kariuomenės ir Alsėdžių stribų vykdytų kairinių operacijų metu buvo nužudyta, kiti suimti ir kalinti sovietų lageriuose. Miestelyje po Antrojo pasaulinio karo veikė NKVD-MGB Alsėdžių poskyrio būstinė ir areštinė, kurioje buvo kalinami ir tardomi kovotojai už Lietuvos laisvę, ruošiami tremtinių sąrašai.

1940–1953 m. represijų aukoms atminti 1990 m. Alsėdžių civilinėse kapinėse buvo pastatytas memorialinis koplytstulpis (skulptorius – tautodailininkas Antanas Vaškys).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alfredas Širmulis. Lietuvių liaudies memorialiniai paminklai. Medis, akmuo, geležis. – Vilnius, Viliaus dailės akademijos leidykla, 1999

Nuorodos
--------

* Senoji lietuvių skulptūra, kryžiai ir koplytėlės: Lietuvių liaudies memorialiniai paminklai (virtuali paroda)
| Claudine Auger |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Claudine Oger |
|  |
| Gimė | 1941 m. balandžio 26 d.Paryžius, Prancūzija |
| Mirė | 2019 m. gruodžio 19 d. (78 metai)Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Šalis |  Prancūzija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Vaikai | 1 |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Domino(„Kamuolinis žaibas", 1964 m.) |
| Apdovanojimai |
| Laurel apdovanojimas (nominacija) (1966 m.) Mis Pasaulis pirmoji vicemis (1958 m.) Mis Prancūzija (1958 m.) |

**Klodina Ožė** (pranc. *Claudine Auger*, 1941 m. balandžio 26 d. − 2019 m. gruodžio 19 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų aktorė, „Mis Prancūzija" nugalėtoja ir „Mis Pasaulis" antrosios vietos laimėtoja.

Biografija
----------

Klodina gimė Paryžiuje. 1958 m. ji tapo grožio konkurso „Mis Prancūzija" nugalėtoja ir tais pačiais metais – „Mis Pasaulis" antrosios vietos laimėtoja. Apsisprendusi tapti aktore, studijavo Paryžiaus koncervatorijoje, kur atliko pirmuosius vaidmenis.

Būdama 18, Klodina ištekėjo už 41 metų amžiaus rašytojo ir režisieriaus Pierre Gaspard-Huit ir vėliau suvaidino keliuose jo filmuose.

Atsotogų Nasau metu ją pastebėjo filmų apie agentą Džeimsą Bondą prodiuseris ir scenaristas Kevin McClory ir pasiūlė sudalyvauti atrankoje į filmą „Kamuolinis žaibas". Pagal pradinį sumanymą Bondo mergina Domino turėjo būti italė (aktorė Dominetta Petacchi), tačiau Klodina padarė prodiuseriams gerą įspūdį ir šie nusprendė pakeisti scenarijų, paversdami Domino prancūze. Nors aktorė ir intensyviai mokėsi anglų kalbos, filme jos balsą dubliavo aktorė Nikki van der Zyl.

Juosta išpopuliarino Klodiną Europoje, tačiau beveik neturėjo įtakos jos žinomumui JAV. 1967 m. ji kartu su kita Bondo mergina Ursula Andress nusifilmavo italų komedijoje „Le dolci signore", o 1971 m. – giallo stiliaus juostoje „Juodas tarantulo pilvas" kartu su Barbara Bach ir Barbara Bouchet. 

1980 m. Klodina ištekėjo už britų verslininko Peter Brent. 1991 m. būdama 49, ji susilaukė dukters Jessicos Claudine Brent. 2008 m. jos vyras mirė.

Paskutinį kartą filmavosi 1997 m. televizijos filme „Raudona ir juoda" pagal Stendhal romaną.

Dalinė filmografija
-------------------

* 1964 m. – „Kamuolinis žaibas" ..... Domino
* 1966 m. – „Trigubas kryžius" ..... Pauleta
* 1968 m. – „Velnio sūnūs" ..... Barbara
* 1971 m. – „Juodas tarantulo pilvas" ..... Laura
* 1972 m. – „Kraujo įlanka" ..... Renata
* 1979 m. – „Omaras pusryčiams" ..... Karla
* 1986 m. – „Jaunojo Donžuano žygdarbiai" ..... motina

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The secret Bond girl: Unknown artist dubbed the voices of 007's best-known beauties - but now she's banned from the movies spy's 50th birthday party!". *Daily Mail* (London).
2. ↑  Claudine Auger Biography at IMDb.com

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Claudine Auger** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
Užnemunė Naujojoje Rytų Prūsijoje, 1808 m.
Užnemunė Lenkijos Kongreso karalystėje, 1882 m.
**Užnemunė** – geografinė sritis kairiajame Nemuno krante. Plotas apie 8200 km², šiaurės vakaruose gyveno sūduviai, pietryčiuose – vakarų dzūkai.

Istorija
--------

Iki XIII a. čia gyveno jotvingiai, sūduviai, o pačiame šiauriniame pakraštyje palei Nemuną – žemaičiai. Kraštas iki XVIII a. pabaigos vadintas Sūduva. XIV a. dėl nuolatinių kryžiuočių puldinėjimų labai sumažėjo gyventojų ir Sūduva iš dalies tapo dykra. Po 1422 m. Melno taikos oficialiai buvo nustatyta siena tarp LDK ir kryžiuočių, iš esmės sutampanti su vakarine Užnemunės riba. XV a. pradžioje – XVIII a. pradžioje čia vyko vidaus kolonizacija, apgyvendinta daugiau žmonių.

Sūduva priklausė Žemaitijos seniūnijai ir Trakų vaivadijos Kauno bei Trakų pavietams. XVII–XVIII a. dalis Sūduvos palei Prūsijos sieną maždaug tarp Nemuno ir Virbalio buvo vadinama Užigirio kraštu (dekanatu); čia smarkiai buvo kertamos girios, kūrėsi gyvenvietės, o Sūduvos vidurys tebebuvo rečiau apgyvendintas.

1795–1807 m. po Trečiojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo Sūduva (taip pat Lenkijos dalis su Varšuva) atiteko Prūsijai, ją imta vadinti Užnemune, Naujosios Rytų Prūsijos dalis. 1807–1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystei, 1815–1915 m. Lenkijos karalystei (Rusijos imperijos sudėtyje). 1816–1837 m. buvo Augustavo vaivadijoje, 1837–1867 m. – Augustavo gubernijoje, o 1867–1915 m. įėjo į Suvalkų guberniją, dėl to XX a. 1-ojoje pusėje pradėta vadinti Suvalkija.

1808–1840 m. Užnemunėje galiojo Napoleono kodeksas. 1808 m. valstiečiai atleisti nuo baudžiavos (nesuteikiant žemės nuosavybės), įvestas Grigaliaus kalendorius. 1864 m. bežemiai valstiečiai gavo po 6 margus (3,54 ha) žemės, įvesta valstiečių vietos savivalda, sparčiau nei likusioje Lietuvoje plėtojosi prekyba ir verslas, kilo kultūra ir žemės ūkis, daugiau vaikų baigdavo mokslus (ir aukštuosius), ėmė formuotis iš valstiečių kilusi lietuvių inteligentija (Jonas Basanavičius, Vincas Kudirka ir kt.). Visos šios sąlygos sudarė prielaidas XIX a. pabaigoje Užnemunei tapti lietuvių tautinio judėjimo centru.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dainava
* Jotvingiai
* Suvalkija (Sūduva)
* Dzūkija
* Palenkė

Literatūra
----------

* *Užnemunė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988.
* Lietuvių kova dėl Žemaitijos ir Užnemunės XV amžiuje / Bronius Dundulis. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1960. – 316 p.
* Užnemunė: visuomenė ir dvasinio gyvenimo procesai: mokslinių straipsnių ir studijų rinkinys / Skirmantė Smilingytė-Žeimienė. – Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2005. – 398 p.: iliustr. – ISBN 9986-638-62-3
* Užnemunės priešistorė / Vygandas Juodagalvis. – Vilnius: „Diemedžio" leidykla, 2010. – 239 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-23-163-9