recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aurangzebas** |
| --- |
|  |
| Muhamadas Aurangzebas Alamgiras |
| Didžiųjų Mogolų dinastija |
| Gimė | 1618 m. lapkričio 3 d. |
| Mirė | 1707 m. kovo 3 d. |
| Tėvas | Džahanšachas |
| Motina | Mumtaz-Machal |
| Indijos imperatorius |
| Pirmtakas | Džahanšachas |
| Įpėdinis | Bahadur Shah I |
|  |
|  **Vikiteka** | Aurangzebas |

**Muhamadas Aurangzebas Alamgiras** (1618 m. lapkričio 3 d. – 1707 m. kovo 3 d.) buvo Džahanšacho sūnus ir Didžiųjų Mogolų valdovas nuo sosto užgrobimo 1658 m. birželio 26 d. iki savo mirties 1707 m.

Valdymas
--------

Badšahio mečetė Lahore
Aurangzebas buvo ryžtingas ir drąsus valdovas, tačiau ir labai smulkmeniškas. Sostą užėmė po 1658-59 metais vykusio karo su savo broliais, kai tėvas 1657 m. rugsėjo mėn. sunkiai susirgo. Kovose rėmėsi jam nuo 1631 m. pavaldžiu Dekanu. Pasižymėjo ypatingu žiaurumu savo priešams. Savo pagrindinį varžovą, hinduistams palankų vyresnįjį brolį Dara Šiko ir jo dvejų metų sūnų, taip pat ir antrąjį brolį nužudė, trečiąjį ištrėmė į Arakaną (dab. Mianmaras), o tėvą šachą Džahaną iki jo mirties laikė įkalinęs Agroje.

Aurangzebo islamiška valstybė tęsėsi nuo Kabulo iki Asamo. Visą savo valdymą praleido nuolatiniuose karuose, pradžioje su tėvu, broliais, vėliau su musulmonų priešais Indijoje, kurie nenorėjo priimti jiems jėga primetamo islamo ir keldavo sukilimus (Sividžai, Simbadži, Golkondos ir Bidžapuro valdovai ir kt.). Į valdymo pabaigą sėkmingai kariavo ir su savo sūnumis. Aurangzebo sūnums sukilus, jis juos nugalėjo ir įkalino. Aurangzebas buvo ortodoksalus musulmonas, uždraudė muziką dvare, atleido dailininkus ir pastatydino vienintelį reikšmingą pastatą – Badžachio mečetė Lahore. Jam mirus, jo sukurta valstybė suiro, kartu žlugo ir musulmonų valdžia Indijoje.

|  |
| --- |
| Aurangzebas **Timuridų dinastija****Gimė:** 1618 lapkričio 4  **Mirė:** 1707 kovo 3  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Džahanšachas** | **Indijos imperatorius**1658–1707 | Po to:**Bahadur Shah I** |
| **Jonas Andrašūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1896 m. kovo 22 d.Belazariškis, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1994 m. rugpjūčio 9 d. (98 metai)Vilnius, palaidotas Petrašiūnų kapinėse, Kaunas |
|  |
| Veikla | dailininkas, Lietuvos karininkas, pulkininkas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1928 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 |

**Jonas Andrašūnas** (1896 m. kovo 22 d. Belazariškis, Panevėžio apskritis – 1994 m. rugpjūčio 9 d. Vilnius, palaidotas Petrašiūnų kapinėse, Kaunas) – dailininkas, Lietuvos karininkas, pulkininkas.

Biografija
----------

1915 m. baigęs Naugardo realinę gimnaziją mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1916 m. baigė Sankt Peterburgo karo mokyklą, vėliau Kaune – Aukštuosius karininkų kursus.

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. Tarnavo Panevėžio batalione ir 4-ajame pėstininkų pulke, bataliono vadas. Nepriklausomybės kovų dalyvis. 1922 m. Vietinės brigados štabo viršininkas, vėliau Kauno karo komendanto padėjėjas. Kurį laiką buvo Telšių, Trakų, Panevėžio ir Klaipėdos karo komendantas, 6-ojo pėstininkų pulko vadas. 1938 m. pulkininkas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. apsigyveno JAV.

Lietuvoje tapybą studijavo pas J. Vaitį, P. Tarabildą, E. Kulvietį. Viurcburge (Vokietija) mokėsi pas P. Kaupą, Č. Jonušą, V. Dobužinskį. Buvo JAV lietuvių bendruomenės, „Ramovės", Dailiųjų menų klubo narys. 1994 m. grįžo į Lietuvą.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Andrašūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 491 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lapo galas, arba cecidija
Ūglio cecidija
**Galai** (lot. *galla* – rašalinis riešutėlis), arba **cecidijos**, parazitinių vabzdžių, erkių ir kitų smulkių gyvūnų lapų paviršiuje arba jų audiniuose sukelta deformacija. Galų forma gana įvairi ir būdinga kiekvienam parazitui, todėl pagal tai galima nustatyti, koks parazitas juos sukėlė. Gyvūnai arba jų lervos, išsiritusios iš padėtų kiaušinių, išskiria tam tikras dirginančias medžiagas, kurios sukelia augalo gretimų audinių ląstelėse gausesnį dalijimąsi ir intensyvų augimą. Į sudirgintas vietas suplaukia gausiau maisto medžiagų, kuriomis parazitas maitinasi.

Galai būna apskritų riešutėlių, pailgų karpučių, spenelių arba plaukelių pavidalo. Jų pakitusi ir cheminė sudėtis. Pavyzdžiui, ąžuolo lapų riešutėliuose, kuriuos sukelia maža vapsvelė Diplolepis quercus – folii, yra padidėjęs raugų kiekis. Senovėje tokie riešutėliai buvo vartojami rašalui gaminti, pridėjus į jų ekstraktą geležies druskų tirpalo. Nuo to ir kilo pavadinimas **rašaliniai riešutėliai**.

Kartais galai apima visą ūglį, todėl tokio ūglio tarpubambliai sutrumpėja ir sustorėja, pakinta lapų spalva ir jie pasidaro žvyneliuoti. Toks pažeidimas primena mažus kankorėžiukus. Vasarą jie būna su trumpais ir žaliais spygliukais, o žiemą rusvi ir kieti, bet tušti; parazitai iš jų išėję, tai matyti iš atvirų angelių.

Galai gali susidaryti ir žiedynuose padėjus vabzdžiams kiaušinėlius į žiedpumpurius. Tokiais atvejais išauga nenormalūs žiedai, jų apyžiedžio lapeliai pažaliuoja. Kartais pažeisti lapiniai medžių pumpurai pirma laiko išsprogsta ir išauga trumpi ūgliai su rausvais lapeliais, o tikrieji lapai jau būna nukritę. Tokie deformuoti karklų ūgliai iš tolo panašūs į žiedus; dėl to žmonių kartais neteisingai aiškinama, kad karklai žiemą rožėmis pražysta.

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Galas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Turtingiems sekasi*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Beati i ricchi |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Salvatore Samperi |
| Scenaristas (-ai) | Sandro ContinenzaAldo LadoSalvatore Samperi |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 155 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Turtingiems sekasi** (it.  *Beati i ricchi*) – 1972 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paolo Villaggio – Augusto
* Lino Toffolo – Džeremijas
* Sylva Koscina – grafienė
* Piero Vida – kunigas
* Eugene Walter – meras
* Enzo Robutti – banko valdytojas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Augusto ir Džeremijas – du nevykėliai pusbroliai, kuriems nesiseka susitvarkyti gyvenimo: pirmasis policininkas eismo reguliuotojas, o antrasis – cigarečių kontrabandininkas. Kartą į Augustą kreipiasi vyras, prašantis pagalbos padėti pereiti sieną. Pusbroliai imasi padėti, tačiau pakeliui kalnuose vyras dingsta, palikęs jiems krepšį, kuriame jie randa 2 milijardus lirų. Pusbroliai paslepia pinigus, tačiau gandas apie juos netrunka pasklisti ir visi įtakingi miestelio žmonės stengiasi su jais suartėti, kad išgautų žinią, kur paslėpti pinigai. Augustui pasiūlomos naujos pareigos, o Mergina, kuri ilgą laiką patinka Džeremijui, staiga gauna motinos pritarimą judviejų draugystei. Galiausiai pastarasis sudegina namą, kuriame neva buvo paslėpęs pinigus, tačiau pusbroliui pasako paslėpęs juos banke. Augusto turi paimti pinigus ir atnešti Džeremijui, tačiau vietoje to lagaminą atiduoda merui, grafienei ir banko valdytojui, nes paniškai bijo prarasti naująsias pareigas. Galiausiai paaiškėja, kad Džeremijas nuo pradžių nepasitikėjo Augustu ir paslėpė pinigus saugioje vietoje. Pasiėmęs juos, jis ketina pereiti sieną į Šveicariją, iš kur anksčiau gabendavo cigaretes, ir kviečia su savimi keliauti merginą, tačiau ši, mananti, jis vėl neturtingas, atsisako. Pakeliui Džeremijas susiduria su pasieniečiais, tačiau šie, manydami, kad jis, kaip įprasta, gabena tik cigaretes, jį praleidžia per sieną...
Aloyzas Valušis
**Aloyzas Valušis** (1901 m. gruodžio 4 d. Kuktiškėse – 1998 m. sausio 31 d. Sent Pitersberge, Florida, JAV) – Lietuvos kariuomenės Generalinio štabo pulkininkas, karo atašė Lenkijoje. Skautų veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniuje, Panevėžyje, Maskvoje. Nuo 1918 m. dalyvavo Lietuvos skautų veikloje, atstovavo šalį tarptautinėse šios organizacijos konferencijose. 1918–1919 m. buvo Vilniaus lietuvių skautų tunto adjutantu. 1919–1924 m. *Lietuvos skautams remti draugijos tarybos narys*. 1922–1925 m. Vyriausiojo skautų štabo Bendrojo skyriaus vedėjas, o 1931–1933 m. Užsienio dalies vedėjas. 

1919 m. kovo 18 d. stojo savanoriu į besikuriančią Lietuvos kariuomenės atskirą Vilniaus batalioną, tais pačiais metais baigė Kauno karo mokyklą. Dalyvavo Nepriklausomybės kovose. 1921–1924 m. tarnavo Pirmojo husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulko vado adjutantu. 1924 m. Šiauliuose išlaikė gimnazijos kurso egzaminus brandos atestatui gauti. Po to Prancūzijoje studijavo karybą: 1926 m. baigė Saint-Cyro karo mokyklą *École spéciale militaire de Saint-Cyr*, 1929 m. – Saumuro kavalerijos karininkų mokyklą *École de cavalerie de Saumur*. 1926–1927 m. tarnavo Respublikos Prezidento adjutantu. 1931 m. baigė Belgijos karo akademiją. Grįžus į Lietuvą buvo paskirtas kariūnų aspirantų eskadrono vadu (1931–1934 m.), kartu dėstė Karo mokykloje. Vėliau ketverius metus vadovavo Pirmojo husarų Lietuvos Didžiojo Etmono Jonušo Radvilos pulkui. 1938–1939 m. – Lietuvos karo atašė Lenkijoje. 1940 m. pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją, vėliau – į JAV.

Buvo vedęs Lietuvos Respublikos prezidento Antano Smetonos dukterį Mariją–Danutę (1905-1993).

Įvertinimas
-----------

* Vyčio kryžiaus ordinas (1928 m.)
* Garbės legiono 4-ojo laipsnio ordinas (1936 m.)

Bibliografija
-------------

* Aloyzas Valiušis. *Raitininkų ir arklių parengimas rungtynėms su kliūtimis* – Kaunas, 1929
* A.Valušis. *Pro memoria. Įspūdžiai palydint iš Lietuvos Valstybės prezidentą, Lietuvos aneksija. 1940 metų dokumentai.* // Sud. Leonas Gudaitis. – Vilnius, 1990

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Šaltiniai
---------

* Biografija Utenos krašto enciklopedijoje Archyvuota kopija 2011-12-19 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija internetinėje svetainėje *Penki:Ieškok*
* Giedrius Globys. *Lietuvos kariuomenės karininkų skautiška veikla 1918–1940 m.*[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Aloyzas Valiušis su Prezidento A.Smetonos šeima Archyvuota kopija 2014-01-09 iš Wayback Machine projekto.
**Iga Świątek**|  |
| **Šalis** | Lenkija Lenkija |
| **Gyvenamoji vieta** | Rašinas, Lenkija |
| **Gimimo data** |  2001 m. gegužės 31 d. (22 metai) |
| **Gimimo vieta** | Varšuva, Lenkija |
| **Ūgis** | 1,76 m |
| **Svoris** | 69 kg |
| **Profesionaliame sporte nuo** | 2016 m. |
| **Žaidžia** | Kaire ranka |
| **Karjeros pajamos** | $21 514 763 (2023 m.) |
| **Oficialus tinklalapis** | igaswiatek.pl |
| **Vienetų varžybos** |
| **Karjeros rekordas:** | 276–66 |
| **Karjeros titulai:** | 16 |
| **Aukščiausias reitingas:** | No. 1 (2022 m. balandžio 4 d.) |
| **Didžiojo Kirčio turnyrų rezultatai** |
| Australian Open | **SF**  (2022) |
| French Open | **W** (2020, 2022, 2023) |
| Vimbldonas | **QF** (2023) |
| US Open | **W** (2022) |
| **Dvejetų varžybos** |
| **Karjeros rekordas:** | 27–14 |
| **Karjeros titulai:** | 0 |
| **Aukščiausias reitingas:** | Nr. 29 (2022 m. vasario 14 d.) |
| Šablonas paskutinį kartą taisytas: 2023 m.. |

**Iga Šviontek** (lenk. *Iga Świątek*; g. 2001 m. gegužės 30 d.) – profesionali tenisininkė iš Lenkijos. 2022 m. balandžio 4 d. žaidėja tapo Moterų teniso asociacijos reitingo lydere. 

I. Šviontek yra laimėjusi keturis Didžiojo kirčio turnyrus – Prancūzijos atvirąjį teniso čempionatą 2020, 2022 ir 2023 m. US Open – 2022 m. Ji tapo pirmąja tenisininke iš Lenkijos, vienetų varžybose laimėjusi Didžiojo kirčio turnyrą.

Iš viso per karjerą lenkė yra laimėjusi 13 WTA turo turnyrų.

Biografija
----------

I. Šviontek gimė 2001 m. gegužės 30 d. Varšuvoje. Jos tėtis buvo irkluotojas, dalyvavęs 1988 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Žaisdama jaunimo amžiaus grupėje I. Šviontek 2018 m. kartu su amerikiete Caty McNally laimėjo Prancūzijos atvirąjį teniso dvejetų turnyrą. Taip pat tais pačiais metais laimėjo jaunimo Vimbldono čempionatą. Reguliariai dalyvauti WTA turnyruose lenkė pradėjo 2019 m. o būdama 18 metų jau pateko į reitingo TOP 50.

2020 m. lenkė atstovavo savo šaliai vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose pasiekė antrąjį etapą.

2021 m. laimėjusi Italijos atvirąjį čempionatą, lenkė pateko į WTA reitingo TOP 10. 2022 m. ji laimėjo WTA Qatar Open ir Indian Wells Masters turnyrus bei pirmą kartą pasiekė reitingo antrąją vietą.

Pasitraukus iš aktyviojo sporto tuometinei reitingo lyderei australei Ashleigh Barty, 2022 m. balandžio 4 d. I. Šviontek tapo geriausia pasaulio žaidėja.

2023 m. lenkė buvo išrinkta „L'Équipe" geriausia sportininke, o Lenkijoje ją išrinko metų sportininke.

2023 m. lenkė apgynė prieš metus iškovotą Pranzūcijos atvirojo čempionato čempionės titulą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  All Career Prize Money
2. ↑  Singles Rankings
3. ↑  „Instagram". Suarchyvuotas originalas 2022-11-10. Nuoroda tikrinta 2022-11-10.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Paweł Konieczny. „Iga Świątek sportowcem 2022 roku w plebiscycie "PS" i Polsatu". *rmf24.pl* (lenkų). Suarchyvuotas originalas 2023-01-08. Nuoroda tikrinta 2023-01-08.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
5. ↑  Abulleil, Reem (2023-06-10). „RG LIVE: IGA THE INCREDIBLE WINS FOURTH SLAM TITLE". *rolandgarros.com*. Nuoroda tikrinta 2023-06-10.
6. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Profilis WTA
**Kasta** (port. *casta*, iš lot. *castus* – šventas) – endogaminė, uždara grupė žmonių, kurie yra susiję kilme, papročiais, tam tikru tradiciniu verslu. Pasiskirstymo kastomis būta daugelyje senovės ir viduramžių valstybių (žyniai senovės Egipte ir Persijoje, samurajai Japonijoje), tačiau tik Indijoje šis pasiskirstymas tapo visuotine socialine sistema. 

Kastos ėmė formuotis senovės Indijos luomuose varnose; jų atsiradimas susijęs su visuomeniniu darbo pasidalijimu, etniniais skirtumais. Viduramžiais susidarė sudėtinga kastų hierarchija, pakeitusi visuomenės skirstymąsi į varnas. Šios hierarchijos viršūnėje buvo kastos, kurių atstovai kildino save iš privilegijuotų brahmanų ir kšatrijų varnų. Iš šių kastų formavosi feodalų klasė. Privilegijuotos buvo pirklių, prekybininkų kastos. Žemesnio rango, bet pilnateisėms kastoms priskiriama – žemės nuomininkai, kai kurių specialybių amatininkai (kalviai, audėjai, puodžiai). Hierarchijos apačios – žemiausių paniekintųjų kastų (neliečiamųjų) grupės. Kastas valdė taryba, vadinama pančajatu. 

Tradicinių kastų papročių nepaisymas ir nesilaikymas (ypač valgymas ir santuoka su kitos kastos nariais, bendravimas su neliečiamaisiais) buvo laikomas dideliu nusikaltimu, griaunančiu esamą socialinę santvarką ir hinduistų religinę sistemą. Iš kastos pašalintas žmogus likdavo beteisis ir susilaukdavo visuotinės paniekos. Tradicinius genetinius kastų narių ryšius, susijusius su profesija ir gyvenamąja vieta, pažeidė pradėjęs vystytis kapitalizmas. Endogamijos ir paveldėjimo ryšiai liko tvirčiausi. 

Siekdami skaldyti nacionalinio išsivadavimo judėjimą, britų kolonizatoriai toleravo kastų sistemą. 1950 m. Indijos konstitucijoje skelbiama kastų lygybė, 1955 m. kastų diskriminacija uždrausta įstatymu, tačiau senovės atgyvenos, ypač kaime, dar labai gajos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, V t. MELI institutas, Vilnius.
*Nepainioti su mirštamumas.*
Pasaulio politinis žemėlapis pagal mirtingumą. Detalesnę informaciją galite rasti šalių pagal mirtingumą sąraše
Gimstamumas (raudona linija) ir mirtingumas (juoda linija) Lietuvoje 1950–2008 m.
**Mirtingumas** – visų per tam tikrą laikotarpį mirusių žmonių ir vidutinio gyventojų skaičiaus santykis arba mirusiųjų ir rizikos populiacijos narių stebėjimo laikotarpių sumos santykis. Šis rodiklis dažniausiai yra apskaičiuojamas 1000, 10 000, 100 000 gyventojų. Mirtingumo rodiklis nusako tam tikros teritorijos mirties atvejų dažnumą, apibūdina gyventojų sveikatos būklę. Skaičiuojamas ne tik bendras mirčių kiekis, bet ir naujagimių mirtingumas (vaikų iki 1 metų), taip pat mirtingumas pagal lytį, amžiaus grupes, socialines, profesines grupes, pagal mirties priežastis. Mirtingumo rodiklio lygį lemia gyvensenos veiksniai (piktnaudžiavimas alkoholiu, rūkymas, narkotikų vartojimas, mitybos įpročiai), socialinė, psichologinė, kultūrinė ir fizinė aplinka, ekonominiai veiksniai, sveikatos tarnybų veikla.

Bendrojo mirtingumo lygis priklauso nuo gyventojų amžiaus struktūros. Šalyje, kurioje daugiau vaikų ar pagyvenusių žmonių, mirtingumo rodiklis gali būti didesnis, net esant geroms socialinėms ekonominėms sąlygoms ir sveikatos priežiūrai. Dėl šios priežasties bendrojo mirtingumo rodikliai dažniausiai naudojami tik natūraliajam gyventojų prieaugiui apskaičiuoti.

2020 m. duomenimis, bendras pasaulio mirtingumas yra maždaug 7,7 tūkstančiui žmonių per metus.

Apskaičiavimo formulė
---------------------

Paprasčiausia formulė mirtingumui apskaičiuoti yra {\displaystyle (m/p)\cdot 10^{n}}, kur *m* reiškia mirčių nuo bet kokios nurodytos priežasties, įvykusios per tam tikrą laikotarpį, kiekį, *p* – populiacijos, kurioje registruotos mirtys, dydį, o {\displaystyle 10^{n}} – trupmenos perskaičiavimo į kitą vienetą koeficientą (pvz. padauginus iš {\displaystyle 10^{3}}, gautume mirtingumą tūkstančiui žmonių).

Lietuva
-------

1920–1924 m. Lietuvoje 1000 gyventojų buvo 17,1 mirčių, o 1935–1939 m. sumažėjo iki 13,4. 2008 m. jis siekė 11,2.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Gimstamumas
* Sąrašas:Šalys pagal mirtingumą

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5  *Mirtingumas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
3. ↑   Archyvuota kopija 2020-10-10 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Porta, M, ed. (2014). „Mortality Rate, Morbidity rate; Death rate; Cumulative death rate; Case fatality rate". *A Dictionary of Epidemiology* (5th ed.). Oxford: Oxford University Press. pp. 189, 69, 64, 36. ISBN 978-0-19-939005-2.
*Nepainioti su mirtingumas.*
**Mirštamumas** – mirčių nuo tam tikros ligos ir per tą patį laikotarpį nustatytų tos ligos atvejų skaičiaus santykis. Paprastai išreiškiamas procentais ir parodo ligos sunkumo laipsnį. Mirštamumas dažniausiai taikomas pavieniais, trumpalaikiais ligų atvejais, pavyzdžiui, ūmių infekcijų protrūkių metu. Mirštamumo rodiklį galutiniu laikyti galima tada, kai yra aiški visų ligos atvejų baigtis (pacientai pasveiko arba mirė). Išankstiniai mirštamumo rodikliai, pavyzdžiui, protrūkio, kuriam būdingas aukštas paros atvejų prieaugis ir ilgas ligos periodas, eigoje būtų žymiai mažesni negu galutiniai.

Ligų pavyzdžiai
---------------

* Ispaniškasis gripas: > 2,5 % 1918 m. epidemijos metu, vėliau tik 0,1 %
* Gripas: < 0,1 %
* Legioneliozė: ≈ 15 %
* Geltonasis drugys: 3–7,5 %
* Maras: > 60 % (lengviausia forma, negydomas)
* Ebola: apie 50 %, kai kur iki 90 %, mirštamiausias žinomas virusas
* Pasiutligė: apie 100 % (negydoma)
* Prionai: apie 100 % (efektyvaus gydymo nėra)

Skaičiavimo pavyzdžiai
----------------------

Tarkime, kad mirė 9 žmonės iš 100 žmonių bendruomenės, kuriai buvo diagnozuota ta pati liga, visi kiti pasveiko. Tai reiškia, kad iš 100 žmonių, kuriems formaliai buvo diagnozuota liga, 9 mirė, 91 pasveiko. Taigi mirštamumas būtų lygus 9 %. 

Tarkime, jog plinta visiškai mirtina liga, nuo kurios numirštama per savaitę, tačiau per tą laiką ligonis spėja užkrėsti du sveikus žmones. Šiuo atveju kiekviena savaitė prideda vieną mirties ir du naujus atvejus, taigi antrą savaitę mirštamumas bus įvertintas tik 33 % (3 atvejai, vienas mirė, du tebeserga = 33 %), gerokai pernelyg optimistiškai. Standartinis mirštamumo apibrėžimas blogai tinka, jei yra daug ligonių, kurių ligos baigtis dar nežinoma. Galutinis įvertinimas galimas tik epidemijai pasibaigus.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-10-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Rebecca A. Harrington, Case fatality rate. Encyclopædia Britannica.
3. 1 2  Taubenberger, Jeffery K.; David M. Morens (2006 m. sausio mėn.). „1918 influenza: the mother of all pandemics". *Emerging Infectious Diseases* (Coordinating Center for Infectious Diseases, Centers for Disease Control and Prevention) **12** (1): 15–22. PMC 3291398. PMID 16494711. doi:10.3201/eid1201.050979. Suarchyvuotas originalas 2009-10-01. Nuoroda tikrinta 2020-04-29.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Li, F C K; B C K Choi; T Sly; A W P Pak (2008 m. birželio mėn.). „Finding the real case-fatality rate of H5N1 avian influenza". *Journal of Epidemiology and Community Health* **62** (6): 555–559. ISSN 0143-005X. PMID 18477756. doi:10.1136/jech.2007.064030. Nuoroda tikrinta 2020-04-29.
5. ↑  „Ebola virus disease, Fact sheet N°103, Updated September 2014". World Health Organization (WHO). September 2014. Suarchyvuotas originalas 14 December 2014. Nuoroda tikrinta 2020-04-29.
| **Teodoras Daukantas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1884 m. rugsėjo 20 d.Sankt Peterburgas |
| Mirė | 1960 m. balandžio 10 d. (75 metai)Buenos Airės, Argentina |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis ir karinis veikėjas, brigados generolas |
|  |
| Alma mater | 1943 m. Vilniaus universitetas |

**Teodoras Daukantas** (1884 m. rugsėjo 20 d. Sankt Peterburgas – 1960 m. balandžio 10 d. Buenos Airės, Argentina) – Lietuvos politinis ir karinis veikėjas, brigados generolas, 1936 m. laipsnis pakeistas, generolas leitenantas.

Biografija
----------

1903–1918 m. tarnavo Rusijos imperijos kariniame laivyne. 1914 m. baigė Sankt Peterburgo karinę jūrų akademiją. 1919–1922 m. tarnavo anglų ir olandų prekybos firmose Kryme, Kaukaze ir Turkijoje, plaukiojo Juodojoje jūroje laivo kapitono padėjėju, kapitonu. 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1922–1924 m. Aukštųjų karininkų kursų Kaune mokslo dalies vedėjas. 1924 m. birželio 18 d. – 1925 m. rugsėjo 25 d. X ir XI ministrų kabineto ir 1927 m. rugpjūčio 9 d. – 1928 m. spalio 6 d. XIV kabineto Krašto apsaugos ministras. Su generolu V. Nagiu organizavo paruošiamąją jūrų mokyklą. 1926 m. gruodžio 24 d. – 1927 m. rugpjūčio 11 d. Lietuvos kariuomenės vyriausiojo štabo viršininkas. 1928 m. brigados generolas, 1936 m. laipsnis pakeistas, generolas leitenantas.

1925–1930 m. ir 1935–1936 m. dėstė geografiją Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas). Paskaitose kėlė Baltijos jūros ir jūrininkystės svarbą Lietuvos valstybei. 1941–1943 m. Vilniaus universiteto docentas.

1928–1930 m. Valstybės Tarybos narys. 1930–1932 m. Lietuvos generalinis konsulas Rio de Žaneire, 1932–1935 m. įgaliotasis ministras Pietų Amerikai. 1936–1939 m. jūrininkystės inspektorius Klaipėdoje. Jo iniciatyva pagyvėjo jūrų skautų veikla.

1926 m. Šaulių sąjungos Centro valdybos pirmininkas. 1930 m. leidinyje „Klaipėdos uostas" nagrinėjo Klaipėdos uosto plėtros problemas, gilindamasis į technines, ekonomines, gamtines Klaipėdos uosto sąlygas.

1941 m. suimtas. Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui išlaisvintas, per nacistinę okupaciją komiteto Vilnijai remti „Vieninga kova" pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1949 m. gyveno Argentinoje. 1997 m. jo palaikai perlaidoti Karmėlavoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 51 p. ISBN 5-89942-585-7.
2. ↑  Vidmantas Jankauskas. *Teodoras Daukantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 530 psl.
| **Mikas (Mykolas) Gedgaudas** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. kovo 7 d.Kulvertiškių dvaras, Eržvilko valsčius |
| Mirė | 1942 m. lapkričio 26 d. (57 metai)Kanskas, Krasnojarsko kraštas |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas. |

**Mikas (Mykolas) Gedgaudas** (1885 m. kovo 7 d. Kulvertiškių dvaras, Eržvilko valsčius – 1942 m. lapkričio 26 d. Kanskas, Krasnojarsko kraštas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės bajorų Gedgaudų giminės. Baigė Vilniaus matininkų mokyklą. 1905 m. rugsėjo mėn. savanoriu stojo į Rusijos imperijos kariuomenę. 1906 m. baigė Michailo artilerijos karo mokyklą Sankt Peterburge. 1911–1914 m. dirbo žemės tvarkymo komisijoje.

1914 m. gegužės mėn. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. Pirmojo pasaulinio karo dalyvis, artilerijos baterijos vadas. 1917 m. papulkininkis. Pasižymėjo mūšyje prie Malico. 1917 m. gruodžio mėn. demobilizuotas. Lietuvių kareivių CK nurodymu organizavo lietuviškus dalinius Rusijoje, 1918 m. Ukrainoje.

Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, Krašto apsaugos ministerijos Tiekimo skyriaus artilerijos dalies viršininkas. 1919 m. gegužės mėn. perkeltas į Generalinį štabą, su karine misija pasiųstas į Prancūziją. Nuo 1919 m. gruodžio mėn. Artilerijos pulko vadas, nuo 1920 m. gruodžio mėn. 1-osios artilerijos brigados vado padėjėjas (pavaduotojas), nuo 1922 m. sausio mėn. artilerijos viršininko padėjėjas (pavaduotojas). 1922 m. pulkininkas. 1922 m. balandžio mėn. – 1923 m. lapkričio mėn. Dragūnų pulko vadas. Vėliau ūkininkavo savo dvare.

1941 m. birželio 14 d. suimtas, išvežtas į Kanską. Mirė kalėjime.

Sūnus: Česlovas Gedgaudas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Mikas Gedgaudas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 474 psl.
| Antono Malatinskio stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Trnava, Slovakija |
| Atidarytas | 1921 m. |
| Savininkas | Trnavos miestas |
| Operatorius | FC Spartak Trnava |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 19 200 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | FC Spartak TrnavaSlovakijos vyrų futbolo rinktinė |

**Antono Malatinskio stadionas** (svk. *Štadión Antona Malatinského*) – futbolo stadionas Trnavoje, Slovakijoje. Namų rungtynes žaidžia FC Spartak Trnava. 1998 m. pervadintas praeityje garsaus futbolininko ir trenerio Antono Malatinskio garbei.

2013–2015 m. renovacija
-----------------------

2013–2015 m. renovuotas ne tik stadionas, bet ir šalia esantis prekybos centras „City Arena". 

Atnaujinimo darbai kainavo € 79 milijonus, € 28 milijonai buvo skirti stadiono rekonstrukcijai. Slovakijos vyriausybė skyrė € 13 milijonus.

Nepaisant rekonstrukcijos darbų, kurių metu buvo nugriautos trys tribūnos, FC Spartak Trnava žaidė namų rungtynes rekonstruojamame stadione. 

Renovuotas stadionas atidarytas 2015 m. rugpjūčio 22 d. Atidarymo dieną vyko draugiškos futbolo rungtynės tarp Spartak Trnava ir Brazilijos klubo Clube Atlético Paranaense. Svečiai nugalėjo rezultatu 2:0.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| **Vladas Petronaitis** |
| --- |
| Gimė | 1888 m. lapkričio 2 d.Plaučiškiuose, Rozalimo vls. Panevėžio aps. Kauno gub. |
| Mirė | 1941 m. birželio 25 d. (52 metai)Rainiuose, Telšių vls. Telšių aps. |
| Tautybė | lietuvis |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronislava Kentraitė–Petronaitienė |
| Vaikai | Jonas, Gražina |
|  |
| Veikla | Lietuvos kariuomenės savanoris kūrėjas, karininkas, advokatas |
|  |
| Išsilavinimas | Aukštasis |
| Alma mater | Peterburgo universitetasMaskvos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1920 m. 1-ojo laipsnio Vyties kryžius be kardų
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis.
 |

**Vladas Petronaitis** (1888 m. lapkričio 2 d. Plaučiškių k. Rozalimo vls. Panevėžio aps. Kauno gub. – 1941 m. birželio 24-25 d. Rainių k. Telšių vls. Telšių aps.) – Lietuvos kariuomenės savanoris kūrėjas, karininkas, Nepriklausomybės kovų dalyvis, advokatas, Rainių kankinys.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1908 m. baigė Mintaujos gimnaziją ir kartu su pusbroliu Ignu Končiumi išvyko į Peterburgą. 1913 m. baigė Peterburgo universiteto Fizikos-matematikos fakultetą, dėstė matematiką Peterburgo mokykloje.

Šeimos kapas Kretingoje
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę, baigė Maskvos karo mokyklą, kartu studijuodamas Maskvos universiteto Teisės fakultete. 1916–1917 m. tarnavo karininku Rusijos–Vokietijos fronte. 1918 m. grįžo į Lietuvą, tapo vienu pirmųjų Lietuvos kariuomenės savanorių kūrėjų, dalyvavo Nepriklausomybės kovose.

1920 m. Vilniaus karo komendanto pavaduotojas, vėliau komendantas, organizavo miesto gynybą nuo bolševikų ir lenkų invazijos. 1921 m. paskirtas Kretingos apskrities karo komendantu. 1923 m. pasitraukė iš karinės tarnybos. Išlaikęs privatiems advokatams privalomus egzaminus, liko dirbti advokatu Kretingoje, dirbo progimnazijos (vidurinės mokyklos) mokytoju.

Dalyvavo visuomeniniame gyvenime: Kretingos apskrities atsargos karininkų sąjungos pirmininkas, Kretingos šaulių rinktinės valdybos narys ir pirmininkas, Lietuvių tautininkų sąjungos Kretingos skyriaus įkūrėjas (1927 m. sausio 17 d.) ir pirmininkas. Po 1934 m. už voldemarininkų rėmimą pašalintas iš sąjungos, kalintas.

1940 m. liepos 11-12 d. naktį enkavedistų suimtas, kalintas Kretingoje, rugpjūčio 12 d. pervežtas į Telšių kalėjimą. Bolševikams traukiantis, kartu su kitais 72 Telšių kalėjimo kaliniais, 1941 m. birželio 24-25 d. naktį nukankintas Rainių miškelyje. Ekshumacijos metu kūnas neatpažintas, 1941 m. liepos 1 d. palaidotas Telšių kapinėse, bendrame Rainių žudynių aukų kape.

1920 m. apdovanotas 1-ojo laipsnio Vyties kryžiumi be kardų, 1928 m. – Lietuvos nepriklausomybės medaliu.

1922 m. vedė Bronislavą Kentraitę, Kretingos notaro Jono Kentros dukterį. Vaikai: Jonas (g. 1923 m.), Gražina (g. 1931 m.). Žmona Bronislava Petronaitienė su dukra Gražina 1948 m. gegužės 22 d. iš Kretingos ištremtos į Irkutsko sritį. Paleistos iš tremties grįžo į Lietuvą, gyveno Vilniuje.

Šaltiniai
---------


* Julius Kanarskas. Rainių kankinys Vladas Petronaitis // Švyturys (Kretinga) – 1998, vasario 16
| Lucia Poli |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas |  |
|  |
| Gimė | 1940 m. birželio 14 d. (83 metai)  Florencija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
| Užsiėmimas | aktorė, teatro režisierė |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Lučija Poli** (it. *Lucia Poli*; g. 1940 m. birželio 14 d.) – italų aktorė, scenaristė ir teatro režisierė.

Biografija
----------

Lučija gimė Florencijoje, jos vyresnysis brolis Paolo buvo aktorius ir praėjusio amžiaus 6 dešimtmetyje ji ėmė dirbti vaikų teatre. Po kurio laiko ji įkūrė savo teatrą ir pati ėmė statyti pjeses pagal savo pačios scenarijus. Tai padėjo sukurti savitą stilių, kuriam būdinga rafinuotas komiškumas, ironija ir satyra.

Kine ji didelių vaidmenų nesukūrė, tačiau 1997 m. buvo apdovanota Nastro d'argento prizu kaip geriausia antrojo plano aktorė.

Lučijos sūnus Andrea Farri tapo kompozitoriumi.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lucia Poli** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Felice Cappa; Piero Gelli; Marco Mattarozzi. *Dizionario dello spettacolo del '900*. Baldini & Castoldi, 1998. ISBN 8880892959.
2. ↑  Enrico Lancia. *I premi del cinema*. Gremese Editore, 1998. ISBN 8877422211.
| **Salix myrtilloides**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Mėlynialapis karklas (Salix myrtilloides)Mėlynialapis karklas (*Salix myrtilloides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gluosniniai  *( Salicaceae)* |
| Gentis: | Gluosnis  *( Salix)* |
| Rūšis: | Mėlynialapis karklas  *( Salix myrtilloides)* |

 |
| Binomas |
| ***Salix myrtilloides***L. 1753 |

**Mėlynialapis karklas** (*Salix myrtilloides*) – gluosninių (*Salicaceae*) šeimos, gluosnių genties (*Salix*) krūmas. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Paplitimas
----------

Pagrindinis jo paplitimo arealas yra Šiaurės ir Vidurio Europa, Šiaurės Azija bei Šiaurės Amerika.

Lietuvoje labai retas augalas, radimvietės susitelkusios rytuose ir pietryčiuose. Aptinkamas Vilniaus apylinkėse, Alytaus, Anykščių, Ignalinos, Kupiškio, Šiaulių, Švenčionių, Trakų, Utenos bei Varėnos rajonuose.

### Augavietės

Tarpinio tipo pelkės ir žemapelkės, aukštapelkių pakraščiai. Prieraišus pelkinės liūnsargės (lot. *Scheuchzeria palustris*) bendrijoms. Auga nedidelėmis grupelėmis, visose radimvietėse negausus.

Biologija
---------

Tai žemas, 15-90 cm aukščio lapus metantis krūmas šliaužiančiu stiebu. Lapai ovaliai smailūs, 15-20 mm ilgio, su visai arba nedaug dantytais pakraščiais. Apatinė lapo dalis pilkšvai žalsvos ar neryškios violetinės spalvos, viršutinė tamsiai žalios. Žiedai yra 1-2 cm žirginiai.

Žydi pavasarį, tuo pačiu metu, kai atsiranda nauji lapai. Dažniausiai dauginasi sėklomis. Kryžminasi su kitais karklais – ausytuoju (lot. *Salix aurita*), laplandiniu (lot. *Salix lapponum*) ir kt.

Apsauga
-------

Įrašyta į saugomų augalų rūšių sąrašą 1962 m. Auga Čepkelių, Kamanų ir Žuvinto rezervatuose, Baranavos ir Kanio raisto botaniniuose-zoologiniuose draustiniuose. Būtina visų radimvečių apsauga, išlaikant optimalias hidrologines sąlygas. Augalai nyksta sausinant ir eksploatuojant pelkes.

Nuorodos
--------

* Mėlynialapio karklo mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org (anglų k.)

Literatūra
----------

* Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 1992, 173 p.

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 50


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDendrologija |
| --- |
|  |
| 
Botanika · Augalija · Flora · Augalai · Sumedėjęs augalas · Liana · Puskrūmis · Krūmokšnis · Krūmas · Krūmedis · Medis · Vaismedis · Kultivaras · Lapuočiai · Spygliuočiai · Vienanamis augalas · Dvinamis augalas
Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas · Lietuvos vietinės medžių ir krūmų rūšys · Lietuvos išskirtiniai medžiai · Lietuvos svetimžemė dendroflora · Pasaulio išskirtiniai medžiai 
Miškas · Miško skliautas · Pomiškis · Lietuvos miškai · Pasaulio miškai (šalys pagal miškų plotą) · Miškų nykimas (neteisėtas miško kirtimas)
Miškininkystė (ekologinė miškininkystė) · Miško atkūrimas · Įveisimas · Miškų ūkis · Miškų urėdija · Girininkija · Eiguva · Lietuvos miškų institutas |

 |
| ***Skandalas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Scandalo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Salvatore Samperi |
| Scenaristas (-ai) | Ottavio JemmaSalvatore Samperi |
| Vaidina | Franco NeroLisa GastoniClaudia Marsani |
| Metai | 1976 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 116 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Skandalas** (it.  *Scandalo*) – 1976 m. Italijoje sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Franco Nero – Armandas
* Lisa Gastoni – Elena Mišu
* Raymond Pellegrin – profesorius Henris Mišu
* Andrea Ferreol – Žiuljeta
* Claudia Marsani – Žiustina Mišu
* Carla Calo – Karmen

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1940-ieji metai, Prancūzija karo pradžioje. Nedidelio provincijos miestelio vaistinės šeimininkė Elena, pati to nenorėdama, tampa savo samdomo darbuotojo Armando, kuris stengiasi išvengti šaukimo į kariuomenę, meiluže. Ignoruojama vyro, profesoriaus Henrio, pamažu ji tampa priklausoma nuo Armando, kuris ima tuo begėdiškai naudotis, versdamas moterį peržengti savo moralinius principus, o šią į priekį veda baimė, kad judviejų paslaptis gali iškilti į viešumą ir suteršti gerą vardą. Galiausiai Armandas nusprendžia iškeisti Eleną į jos paauglę dukterį Žiustiną ir sugeba priversti, kad motina pati atvestų šią į jo namus...

Apdovanojimai
-------------

Italijos nacionalinis kino žurnalistų sindikatas – geriausios aktorės nominacija (L. Gastoni)
Koordinatės: 56°14′55″š. pl. 22°52′22″r. ilg.﻿ / ﻿56.248565°š. pl. 22.872765°r. ilg.﻿ / 56.248565; 22.872765

|  |
| --- |
| **Sablauskių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Sablauskių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Sablauskių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Sablauskiai, Akmenės raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Marijona Pelenienė |
| **Mokinių skaičius** | 84 |
| **Įkūrimo data** | 1927 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

2015 m.
**Akmenės rajono Sablauskių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Akmenės raj. Naujosios Akmenės kaimiškoji seniūnijoje, Sablauskių kaime, Žalioji g. 21, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir vidurinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 190447436.

Istorija
--------

Sablauskių pradinė mokykla 1927 m. lapkričio 1 d. įkurta Adomo Stryko name. Mokyklą žmonės vadino „baltąja", nes buvo suręsta iš balto mūro. Nuo pat pirmos dienos mokykloje dirbo mokytoja Barbora Elseikaitė. Įsteigus mokyklą, nebuvo ketvirtojo skyriaus. Šio skyriaus mokiniai mokėsi Alkiškiuose. 1931 m. mokyklą lankė jau daug moksleivių, buvo įsteigtas antras komplektas. Patalpos išnuomotos pas ūkininką Joną Kiudulą, o nuo 1932 m. mokykla pradėjo darbą pas Antaną Kiudulą, dviejų galų name. Kiekviename namo gale mokėsi po du skyrius. Per vidurį - koridorius, iš jo durys į virtuvę ir kambarį, kuriame gyveno mokytojas. 1933 m. Sablauskių mokykloje atidarytas Jono Basanavičiaus liaudies universiteto skyrius. Šeštadieniais ir sekmadieniais apylinkės valstiečiams mokytojai skaitė paskaitas. 

1949-1950 m. Mažeikių apskrities vykdomojo komiteto liaudies švietimo skyriaus įsakymu Nr.2251 Sablauskių pradinė mokykla pavadinta Sablauskių septynmete mokykla, bet perkelta į Kanteikių kaimą. Ji dirbo net trim pamainom. Žinių siekė ir suaugusieji, todėl veikė vakarinis skyrius. 1960-1961 m. jį baigė 10 suaugusių septintokų.

Direktorius Jonas Žičevičius įdėjo daug pastangų, kad būtų pastatyta nauja mokykla. 1962-1963 m. buvo pereita prie aštuonmečio mokymo, o 1964 m. rugpjūčio 15 d. iš Kanteikių mokykla perkeliama į naują pastatą Sablauskių kaime. Vėliau pristatytas ir mokyklas priestatas. 

2008 m. po reorganizacijos tapo Naujosios Akmenės „Saulėtekio" pagrindinės mokyklos Sablauskių skyriumi.

Direktoriai
-----------

* 1949 m. Valerija Gerolskytė-Gauronskienė;
* 1955 m. Jonas Žičevičius;
* 1981 m. Gediminas Grygolaitis;
* 1992 m. Marijona Pelenienė.

Žymūs mokytojai
---------------

* Asta Lipkinienė, direktorės pavaduotoja ugdymui;
* Genovaitė Bičiušienė, direktorės pavaduotoja papildomajam ugdymui.

Nuorodos
--------

* Svetainė Archyvuota kopija 2007-12-12 iš Wayback Machine projekto..
**Nathan Palafoz**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nathan Palafoz de Sousa |
| Gimimo data | 1999 m. rugpjūčio 4 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Brazilija |
| Ūgis | 190 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20232023 | FK RiteriaiRiteriai B | 14 0(1)03 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. birželio 16 d.. |

**Natanas Palafoišas de Suza** (*Nathan Palafoz de Sousa*; g. 1999 m. rugpjūčio 4 d.) – futbolininkas iš Brazilijos, puolėjas.

Žaidė Lietuvoje. Atstovavo „Riterių" futbolo klubui.

Karjera
-------

Rungtyniavo gimtinėje: atstovavo įvairiems Brazilijos klubams. Priklausė Brazilijos „Corinthians" klubui. Nuomos pagrindais rungtyniavo kitame aukščiausios Brazilijos lygos klube „Avai". Laimę bandė Ispanijoje. 2023 m. gegužė tapo žinoma, kad futbolininkas Brazilijoje įtariamas dalyavimu lažybose.

### FK Riteriai

2023 m. pradžioje buvo paskelbta, kad tapo Vilniaus „Riterių" nariu. Rungtyniavo 23 numeriu pažymėtais marškinėliais.

2022 m. kovo 20 d. „riterių" gretose oficialiai debiutavo A lygos rungtynėse prieš „Panevėžio" klubą.

2023 m. balandžio 1 d. pasižymėjo įvarčiu A lygos rungtynėse prieš „Džiugo" klubą.

2023 m. birželio 16 d. tapo žinoma, kad žaidėjas palieka „Riterių" klubą. A lygoje sužaidė keturiolika rungtynių ir pelnė vieną įvartį. Tris kartus į aikštę žengė jau per pridėtą laiką. Dar trejas rungtynes sužaidė atstovaudamas „bekų" ekipai Pirmoje lygoje.

Geriausiomis rungtynėmis Lietuvoje galima laikyti pasirodymą LFF taurės turnyre prieš „Ataką", kuomet pelnė net tris įvarčius. 2023 m. gegužės 7 d. „Riterių" klubas rezultatu 9-0 sutriuškino varžovus iš mėgėjiško lygmens ir pateko į kitą turnyro etapą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2023** | **„Riteriai"** | 14 | 1 |  |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Laimėjimai
----------

su FK Riteriai
* **A lyga**

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  sportas.lt naujienos: įtarimai dalyvavimu lažybomis
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  sportas.lt naujienos: Riteriai atsisveikino su brazilu
10. ↑
11. ↑  alyga.lt naujienos: pasikeitimai sudėtyje
12. ↑  FM Ataka 0-9 FK Riteriai (pagal lietuvosfutbolas.lt)

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE Archyvuota kopija 2023-04-03 iš Wayback Machine projekto.
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| **Petras Rolofas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m.Kėdainiai |
| Mirė | 1997 m. gegužės 25 d. (~67 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) |  Karmėlavos kapinėse |
| Motina | Zofija Hofnerienė |
|  |
| Veikla | lietuvybės puoselėtojas, Naujausiųjų laikų knygnešys |

**Petras Rolofas** (1930 m. Kėdainiuose – 1997 m. gegužės 25 d. Kaune) – lietuvybės puoselėtojas, kraštotyrininkas, Naujausiųjų laikų knygnešys.

Biografija
----------

Gimė ir augo Kėdainiuose. 1940 m. jo tėvą už papasakotą antisovietinį anekdotą suėmė NKVD. Petro motinai pavyko įrodyti, kad jos vyras yra vokiškos kilmės, tad jį apgynė Vokiečių repatrijavimo komisija, veikusi Kaune. 1941 m. gelbėdamasi nuo represijų, šeima išvažiavo į Vokietiją, bet ten neaptiko savo šaknų. Tėvas žuvo Antrojo pasaulinio karo metais. Karui baigiantis dirbo amerikiečių karinėje bazėje Elzaso srityje pasiuntinuku, po karo – senovinių vazų prekybos agentu.

Su motina Zofija Hofneriene persikėlė į Lenkiją, tarnavo Lenkijos laivyne mičmanu. Vedė lenkaitę, tačiau po kiek laiko išsiskyrė. 1954 m. iš Gdynės persikėlė į Punską. Rašė tautiškumą keliančius straipsnius į Lenkijos lietuvių žurnalą „Aušra". 1956 m. jo iniciatyva buvo įsteigti Punsko lietuvių kultūros namai, kuriems trumpai vadovavo. P. Rolofo pastangų dėka Kreivėnų kaime buvo atidengtas paminklinis akmuo knygnešiui Povilui Matulevičiui.

1956 m. grįžo į Lietuvą ir dirbo Kaune bei Kėdainiuose dailininku. Tyrinėjo Lietuvos piliakalnius. Dar ir šiandien Lietuvos istorikai naudojasi jo 1957 m. surinktais duomenimis apie Pilionių piliakalnį (Kėdainių raj.). Sovietmečiu savanoriškai pradėjo platinti nurašytą lietuvišką spaudą Baltarusijos, Rusijos Kaliningrado srities ir Lenkijos lietuvių tarpe. Veikla ypač suaktyvėjo po 1991 metų. Vien į Lenkiją siuntų su laikraščiais ir žurnalais buvo nugabenta keletas tonų.

Atkūrus šalies Nepriklausomybę, tapo Lietuvos kariuomenės savanoriu. Palaidotas Karmėlavos kapinėse.

Nuorodos
--------

* Virginija Skučaitė. Paskutinis šių laikų knygnešys // Kauno diena, 2005 m. gegužės 7 d.
* Punsko kryžiaus istorija[neveikianti nuoroda]
* Gyvenimo aprašymas[neveikianti nuoroda]
| Naujamiestis |
| --- |
| [[Vaizdas:Paganka 2023a.jpg|{{#if:|270px]]Vytauto gatvė Druskininkų Naujamiestyje |
|  |
| 

NaujamiestisNaujamiestis

 |
| 54°00′58″š. pl. 23°59′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.016°š. pl. 23.986°r. ilg.﻿ / 54.016; 23.986﻿ (Naujamiestis)Koordinatės: 54°00′58″š. pl. 23°59′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.016°š. pl. 23.986°r. ilg.﻿ / 54.016; 23.986﻿ (Naujamiestis) |
|  |
| **Apskritis** | Alytaus apskrities vėliava Alytaus apskritis |
| **Savivaldybė** | Druskininkų savivaldybės vėliava Druskininkų savivaldybė |
|  |
| **Istoriniai pavadinimai** | rus. *Поганка* * lenk. *Poganka*
 |

**Naujamiestis** (anksčiau ***Paganka, Pagonija***) – Druskininkų miesto dalis, naujas miesto rajonas Ratnyčios upės dešiniajame krante, pradėjęs kurtis XX a. pradžioje, plėtotas iki II pasaulinio karo ir sovietmečiu. Abiejose M. K. Čiurlionio gatvės pusėse susiformavęs stambus prekybos centras (dengta turgavietė, universalinės parduotuvės „Rytas" ir „Raigardas"), gyvenamieji kvartalai. Yra tipiniai gyvenamieji namai tarp V. Krėvės, Vytauto, Veisiejų ir M. K. Čiurlionio gatvių (gyvenamojo kvartalo autorė – architektė A. Kontarovič). Vaikų sanatorija „Saulutė".

Istorija
--------

Vaikų sanatorija „Saulutė"
XX a. tarpukariu tai buvo rytinis Druskininkų priemiestis, sovietmečiu prijungtas prie miesto. 2005 m. VLKK nepritarė Druskininkų Naujamiesčio keitimui vardu *Pagonija*, kadangi slaviškuose šaltiniuose fiksuotas pavadinimas nesietinas su lietuvių žodžiu *pagonis*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algimantas Mačiulis. Druskininkų miesto planinės erdvinės kompozicijos ypatumai. Urbanistika ir architektūra, 2009, 33(1): 20–27.
3. ↑  Iš 2005 m. veiklos ataskaitos: Vietovardžiai. Vlkk.lt (tikrinta 2022-03-01).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 09°22′ p. pl. 179°51′ r. ilg.﻿ / ﻿9.367°š. pl. 179.850°r. ilg.﻿ / 9.367; 179.850

Atolo palydovinė nuotrauka
**Nukulaelaė** – atolas Ramiajame vandenyne, Tuvalu salyno pietryčiuose. Išsidriekęs šiaurės–pietų kryptimi, sausuma sudaro 1,8 km². Atolo žiedas susideda iš 19 salelių:

| * Asia
* Aula
* Fangaua
* Fenualago
* Fetuatasi
 | * Kalilaia
* Kavutu
* Motala
* Motualama
* Motukatuli
 | * Motukatuli Foliki
* Muliteatua
* Niuoko
* Tapuaelani
* Teafatule
 | * Teafuafatu
* Temotuloto
* Temotutafa
* Tumiloto
 |

Atolo žemėlapis
Vienintelė gyvenama salelė yra Fangaua, esanti Nukulaelaės žiedo šiaurės vakaruose. Jos ilgis 1,5 km, plotis 20-500 m. Atole 2002 m. gyveno 393 žmonės.

Salos pavadinimas reiškia „smėlio sala". Pasakojama, kad ją radęs Valoa iš Vaitupu, čia pasodinęs kelis medžius ir apsigyvenęs su šeima. Tumuiloto salelėje buvo *malae* šventvietė. 1821 m. atolą pasiekė jūrininkas George Barrett ir jį pavadino Mičelo grupe (*Mitchell’s Group*). 1861 m. įvesta krikščionybė. 1862–1863 m. daug salos gyventojų buvo išvežta darbui į Peru kasyklas. Iki 1983 m. į salą pretenzijas reiškė JAV.

  

* FC Manu Laeva – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.
| **Pranas Buckus** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. kovo 17 d.Valkininkai, Vilniaus-Trakų apskritis |
| Mirė | 2001 m. gruodžio 6 d. (73 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | chemikas organikas, pedagogas |
| Partija | 1950 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1995 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas |

**Pranas Buckus** (1928 m. kovo 17 d. Valkininkuose – 2001 m. gruodžio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. Prisijungė prie SSKP partijos savo gyvenimė.

Biografija
----------

1945–1950 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Chemijos fakultete. 1950–1954 m. Maskvos valstybinio universiteto aspirantas. 1954–1963 m. VU Chemijos fakulteto vyr. dėstytojas ir docentas.

1963–1994 m. Vilniaus pedagoginio instituto (VPI, nuo 1992 m. VPU) dėstytojas, 1963–1987 m. prorektorius mokslui; nuo 1968 m. profesorius. 1967 m. chemijos mokslų daktaras. 1987–1990 m. vadovavo VPI Chemijos katedrai. 1967 m. SSRS pedagogikos mokslų akademijos narys, 1999 m. Rusijos švietimo akademijos užsienio narys.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš organinių junginių reaktyvumo priklausomybės nuo jų struktūros tyrimo.

Bibliografija
-------------

* Organinės chemijos skaitiniai, rusų kalba, 1985 m.; lietuvių kalba, 1994 m.

Įvertinimas
-----------

* 1974 m. LSSR nusipelnęs mokslo veikėjas
* 1995 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Pranas Buckus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 550 psl.
3. ↑  *Pranas Buckus*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 291
4. ↑