recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Tesla Roadster |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Tesla Motors |
| Metai | 2020– |
| Dizaineris (-iai) | Franz von Holzhausen |
| Chronologija |
| Prieš tai | Tesla Roadster |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų Kupė |
| Platforma (-os) | Keturių varomųjų ratų |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | Trys varikliai (Vienas priekyje, du gale) |
| Išmatavimai |
| Degalų bako talpa | 200 kWh (720 MJ), 1000 km |
| Kita informacija |

**Tesla Roadster** – būsimas pilnai elektra varomas 2 vietų sportinis automobilis, kurį nuo 2020 m. numatė pardavinėti „Tesla Motors" kompanija. Pardavimų pradžia vėliau nukelta į 2023 metus.

Įmonė teigia, kad šis automobilis iki 100 km/val įsibėgės per 2,1 sekundės ir pagal šį rodiklį jis bus pats greičiausias tarp legaliai gatvėse galimų naudoti automobilių pasaulyje. Šis modelis pakeis pirmąjį kompanijos sportinio automobilio modelį Tesla Roadster.

Naujasis modelis kainuos apie 200 000 JAV dolerių. Jis turės 200 kWh galios bateriją ir tris elektrinius variklius (vieną priekyje, du gale), kurių dėka bus galima vienu įkrovimu įveikti apie 1000 km normaliu greičiu.

Tesla Roadster bus keturių vietų kupė su stikliniu stoglangiu.

2017 m. duomenimis modelis turės tokius greičio pasiekimus:

* 0–97 km/val per 1,9 s
* 0–161 km/val per 4,2 s
* didžiausias greitis apie 400 km/val

### Užsakymas

Išankstiniai automobilio užsakymai prasidėjo 2017 metais, užsakant reikia sumokėti 50 000 JAV dolerių užstatą. Kitų Tesla automobilių modelių savininkai taip pat turėjo galimybę užsakyti naują Roadster su 100% nuolaida, jei jie buvo paskatinę 55 žmones įsigyti naują Tesla automobilį.

### Kaina

Tikimasi, jog mašinos pradinė kaina bus 200,000 JAV dolerių, tačiau pirmi 1,000 automobilių bus taip vadinami "Steigėjo modeliai" ir kainuos 250,000 JAV dolerių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tesla official describes the next generation Roadster as "different, faster and bigger"
2. ↑  Tesla Roadster: nine things we know about the 'smackdown to gasoline cars'
3. ↑  Here's What A Battery Researcher Told Us About The Tesla Roadster's Crazy Performance Claims
4. 1 2  Gibbs, Samuel (17 November 2017). „Tesla Roadster: nine things we know about the 'smackdown to gasoline cars'". *The Guardian*. Suarchyvuotas originalas 17 November 2017.


| v • a • r
Tesla modeliai JAV rinkoje nuo 2008 m.  |
| --- |
| **Klasė** | 2000-ieji | 2010-ieji | 2020-ieji |
| 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 |
| Kompaktinis |  |  | Model 3 |
| Didelis |  |  | Model S |
| CUV |  |  | Model X |
|  |  |  | Model Y |
| Pikapas |  |  |  | Cybertruck |
| Sportinis |  | Roadster |  |  | Roadster |
|
**Viktoras Justickis** (g. 1941 m. balandžio 17 d. Karaliaučiuje) – Lietuvos sociologas, teisininkas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, kriminologas, sociologas, teisės psichologas.

Biografija
----------

Tėvas Viktoras Falkenhanas. 1964 m. baigė filologijos studijas Vilniaus universiteto Filologijos fakultete, jam suteiktas filologo kvalifikacinis laipsnis. 1977 m. Lietuvos mokslų akademijos Filosofijos, teisės ir sociologijos institute baigė aspirantūrą, apgynė disertaciją, suteiktas sociologijos mokslų kandidato laipsnis. 1989 m. teisės mokslų daktaras.

1965–1967 m. Vievio vidurinės mokyklos mokytojas, 1967–1970 m. Lietuvos mokslo akademijos Filosofijos, teisės ir sociologijos instituto Sociologijos sektoriaus aspirantas, 1970–1975 m. jaunesnysis mokslinis bendradarbis, nuo 1975 m. – Lietuvos teismo ekspertizių institutas, vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1982–1990 m. dėstė teisės psichologiją TSRS vidaus reikalų ministerijos Minsko aukštosios mokyklos Vilniaus fakultete, Vytauto Didžiojo universiteto Teisės institute (dab. fakultetas), nuo 1990 m. Lietuvos policijos akademijos (dab. Mykolo Romerio universitetas) teisės psichologijos, kriminologijos dėstytojas, nuo 1984 m. docentas, nuo 1990 m. profesorius. 1992 m. universiteto senato narys.

Bibliografija
-------------

* Nepilnamečių teisės pažeidėjų charakterio nukrypimai, 1984 m.
* Šeimos psichoterapija, su kt. 1990 m. rusų k.
* Akcentuotas nepilnametis nusikaltėlis, 1993 m.
* Bendravimo psichologija, su G. Naviku, 1995 m.
* Šeimos psichologija ir psichoterapija, su kitais, 1999 m. rusų k.
* Prevencinė policijos veikla remiantis bendruomenės teisėtvarkos modeliu, 2000 m.
* Kriminologija, 2 d. 2001-2004 m.
* Bendroji ir teisės psichologija, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viktoras Justickis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006

Literatūra
----------

* VDU informacija Archyvuota kopija 2010-06-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Galium palustre** |
| --- |
| Pelkinis lipikas (*Galium palustre*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( Rubiaceae)* |
| Gentis: | Lipikas  *( Galium)* |
| Rūšis: | Pelkinis lipikas  *( Galium palustre)* |

 |

**Pelkinis lipikas** (*Galium palustre*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Rūšis paplitusi beveik visoje Europoje, Sibire, Mažojoje Azijoje, Kazachstane, Grenlandijoje, Šiaurės Amerikos rytuose (Labradore, Ontarijuje, Niufaundlande, Naujojoje Anglijoje, Didžiųjų ežerų baseine), Kanados arktinėje dalyje.

Augalas 0,1–0,3 m aukščio. Stiebas gulsčias, šliaužiojantis. Lapų viršūnė buka, be spyglelio. Lapai vidurinėje stiebo dalyje 5–12 mm ilgio, atvirkščiai lancetiški. Stiebo briaunos žalios. Žiedkočiai 1–2 mm ilgio. Žiedai balti, 2,5–3,5 mm skersmens. Žydi gegužės–liepos mėnesiais.

Pelkinis lipikas Lietuvoje dažnas. Auga šlapiose ir užpelkėjusiose pievose, grioviuose, šlapiuose miškuose, krūmuose, krantuose.

* ŽiedaiŽiedai
* Lapai bukais galais (tuo skiriasi nuo liūninio lipiko (G. uliginosum)Lapai bukais galais (tuo skiriasi nuo liūninio lipiko (*G. uliginosum*)
* Augavietėje (Kvebekas, Kanada)Augavietėje (Kvebekas, Kanada)
* PožymiaiPožymiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Galium palustre L. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 243–244
| Atyrau sritis*Атырау облысы* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Administracinis centras** | Atyrau |
| **Rajonų skaičius** | 7 |
| **Vadovas** | Bergey Ryskaliev |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 689 674 |
| **Plotas** | 118 600 km² |
| **Tankumas** (2022) | 6 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | e-atyrau.kz |
|  **Vikiteka** | Atyrau sritisVikiteka |

**Atyrau sritis** (kaz. *Атырау облысы*) – sritis vakarų Kazachstane. Iš šiaurės ribojasi su Vakarų Kazachstano sritimi, iš pietų – su Mangyštau sritimi, iš vakarų – su Kaspijos jūra ir Rusija, o iš rytų – su Aktiobės sritimi. Administracinis centras – Atyrau.

Atyrau sritis tarybiniais metais vadinta **Gurjevo sritimi**.

Geografija
----------

Užima Pakaspijo žemumos rytus. Didesnioji Atyrau srities dalis yra žemiau jūros lygio, rytuose – kalvos iki 221 m. Klimatas – kontinentinis vidutinių platumų. Sausio vidutinė temperatūra nuo -8 iki -11 °C, liepos 24 – 25 °C. Kritulių per metus 100–200 mm. Didžiausia upė – Uralas. Kitos – Uilas (800 km), Sagizas (511 km), Emba (712 km) – išdžiūsta. Prie Kaspijos jūros ir upių salpose – daug mažų ežerų. Dominuoja dykumos (Ryno, Taisogano smėlynai).

Gyventojai
----------

Tautinė sudėtis (2010 m.): 91,5 % – kazachai, 6,35 % – rusai, 0,54 % – korėjiečiai, 0,49 % – totoriai, 0,24 % – ukrainiečiai.

Miestai:

* Atyrau
* Kulsari

Šaltiniai
---------

1. ↑  KAZAKHSTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  *Atyrau sritis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IV t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.IV: Gariga-Jančas
3. ↑  e-atyrau.kz Information about Atyrau **(**angl.**)** Archyvuota kopija 2011-12-28 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2013-11-13 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kazachstano sritys** |  |
| Akmolos sritis | Aktobės sritis | Almata | Almatos sritis | Astana | Atyrau sritis | Karagandos sritis | Kyzylordos sritis | Kustanajaus sritis | Mangystau sritis | Pavlodaro sritis | Pietų Kazachstano sritis | Rytų Kazachstano sritis | Šiaurės Kazachstano sritis | Vakarų Kazachstano sritis | Žambylo sritis |
Vienybės aikštė Kaune
**Vienybės aikštė** – Kauno naujamiestyje, K. Donelaičio ir S. Daukanto gatvių sankirtoje XIX a. viduryje suformuota aikštė. Tuo metu joje vyko turgūs, o abi gatvės dalijo aikštę į keturias dalis. 1919 m. vietoj šiaurinėje aikštės dalyje buvusio Rusijos imperijos kariuomenės maniežo pradėtas kurti vienas pirmųjų Lietuvoje Vytauto Didžiojo karo muziejus. Tarp Karo muziejaus ir K. Donelaičio gatvės buvo įrengtas muziejaus sodelis, pastatyti paminklai „Žuvusiems už Lietuvos laisvę", biustai iškiliausiems Lietuvos žmonėms, Laisvės paminklas, įrengta Amžinoji ugnis, sodelį papildė kelios skulptūros, Knygnešių sienelė.

Karo invalidų rikiuotė prie Lietuvos nepriklausomybės kovų paminklo tarpukariu
Vienybės aikštė tapo reprezentatyviausia Kauno aikšte, joje vyko svarbiausios valstybinės iškilmės, Lietuvos kariuomenės rikiuotės. Tarpukario metais aikštėje ir šalia jos pastatyti keli didesni pastatai: Žemės bankas (dabar KTU rektorato rūmai, verslininkų brolių Vailokaičių namas (susprogdintas 1944 m.), greta Karo muziejaus M. K. Čiurlionio dailės muziejus.

Antrojo pasaulinio karo metais ir sovietmečiu Karo muziejaus sodelyje pastatyti paminklai ir skulptūros buvo sunaikinti, aikštė performuota, pervadinta poeto J. Janonio vardu, jos pagrindiniu akcentu tapo V. Lenino paminklas. Vienybės aikštės pietinėje dalyje 1974 m. buvo pastatyti Politinio švietimo namai (dabar – VDU rūmai, rytinėje ir šiaurinėje – administraciniai „Pramprojekto" ir „Miestprojekto" rūmai.
Nuo 1988 m. palaipsniui buvo atkuriamas Karo muziejaus sodelis, iš Vienybės aikštės pašalinti sovietiniai paminklai. Rvoliucijos vado V. Lenino paminklas buvo pirmas nugriautas ne tik Lietuvoje, bet ir visoje Sovietų Sąjungoje 1990 m. rugpjūčio 6 d.

2008 m. pabaigoje paskelbti aikštės rekonstrukcijos konkurso rezultatai. Geriausiu pripažintas „Equilibrium" projektas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vytauto Didžiojo karo muziejus

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-10-16 iš Wayback Machine projekto. Laikinosios sostinės reprezentacinės aikštės
2. ↑   Kauno istorija (25): 7-9 dešimtmečių Kauno architektūra
3. ↑  Įvykis Kaune, privertęs lietuvių širdis virpėti iš džiaugsmo Archyvuota kopija 2016-03-11 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Kauno Vienybės aikštės sutvarkymo konkursą laimėjo vilniečiai
| Karagandos sritiskaz. *Қарағанды облысы* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karagandos srities vėliava | Karagandos srities herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Administracinis centras** | Karaganda |
| **Rajonų skaičius** | 9 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 134 146 |
| **Plotas** | 239 100 km² |
| **Tankumas** (2022) | 5 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Karagandos sritisVikiteka |

Kengiro ežeras
Karakalinsko nacionalinis parkas
**Karagandos sritis** (kaz. *Қарағанды облысы*) – administracinis teritorinis vienetas Kazachijos vidurinėje dalyje. Centras – Karaganda.

Istorija
--------

Karagandos sritis įkurta 1932 m. 1997 m. prie jos prijungta Žezkazgano sritis. 2022 m. atskirta Ulytau sritis.

Gyventojai
----------

Gyvena daugiausia rusai (apie 47 %), kazachai (33 %), ukrainiečiai (7 %), vokiečiai (3 %). Miesto gyventojų 83 % (2003 m.).

Geografija
----------

Srities rytus užima Kazachijos kalvynas (didžiausias aukštis 1565 m), vakaruose yra Ulutau kalnai (iki 1133 m), pietuose – Betpak Dalos dykuma, pietvakariuose – Karakumų dalys. Vyrauja stepės, pusdykumės ir dykumos.

Žemyninis vidutinių platumų klimatas. Sausio mėn. vidutinė temperatūra nuo -15 °C iki -17 °C, liepos 19-21 °C. Per metus iškrinta 250–400 mm kritulių.

Didžiausia upės – Nura, Sarysu. Didžiausi ežerai – Balkašas, Karasoras. Irtyšiaus-Karagandos kanalas. Srityje yra Karakalinsko nacionalinis parkas.

Miestai
-------

* Karaganda
* Temirtau
* Žezkazganas
* Balkašas
* Satpajevas
* Saranas
* Karažalas
* Prioziorskas
* Šachtinskas
* Abajus
* Karkaralinskas

Sritis suskirstyta į 9 rajonus.

Pramonė
-------

Kasamos geležies, švino, cinko, vario, molibdeno, mangano rūdos. Karagandos anglių baseinas – vienas svarbiausių akmens anglies gavybos ir sodrinimo centrų. Svarbiausios apdirbamosios pramonės šakos – juodoji ir spalvotoji metalurgija, mašinų, daugiausia kasybos įrenginių ir jų dalių gamyba, metalo apdirbimo, chemijos (gaminamas sintetinis kaučiukas, techniniai gumos gaminiai, plastikai), statybinių medžiagų, maisto pramonė.

Auginami javai, pašariniai augalai, bulvės ir daržovės. Veisiama galvijai, avys, ožkos, kiaulės, arkliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  KAZAKHSTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 195–196
3. ↑  *Karagandos sritis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 41 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  **Kazachstano sritys** |  |
| Akmolos sritis | Aktobės sritis | Almata | Almatos sritis | Astana | Atyrau sritis | Karagandos sritis | Kyzylordos sritis | Kustanajaus sritis | Mangystau sritis | Pavlodaro sritis | Pietų Kazachstano sritis | Rytų Kazachstano sritis | Šiaurės Kazachstano sritis | Vakarų Kazachstano sritis | Žambylo sritis |
| Mangystau sritisМаңғыстау облысы |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Administracinis centras** | Aktau |
| **Rajonų skaičius** | 5 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 761 401 |
| **Plotas** | 165 600 km² |
| **Tankumas** (2022) | 5 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Mangystau sritisVikiteka |

**Mangystau sritis** (kaz. *Маңғыстау облысы*, rus. *Мангистауская область*) – sritis pietvakarių Kazachstane, Mangyšlako pusiasalyje. Srities administracinis centras yra Aktau. Srityje 2009 metų duomenimis gyveno 416 500 žmonių. Mangystau plotas – 165600 km².

Iki 1990 m. vadinosi ***Mangyšlako sritimi***.

Sritis ribojasi su Atyrau sritimi šiaurėje, Aktiobės sritimi rytuose, bei pietryčiuose su Uzbekistanu ir Turkmėnstanu pietuose. Srities vakarinė dalį skalauja Kaspija.

Geografija
----------

Vakarinė teritorijos dalis yra Pakaspijo žemumoje, kurioje yra gilios įdubos (Karagijė ir kt.). Ryškiai į Kaspiją išsikiša Mangyšlako pusiasalis, kurio centrinę dalį užima Mangyšlako plynaukštė. Rytinėje pusėje plyti Ustiurto plynaukštė. Pastovių paviršinių vandenų nėra. Driekiasi kiečių ir druskių dykumos, vietomis veši krūmokšniai.

Klimatas ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra -3 °C, liepos mėnesio +26 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta iki 150 mm kritulių.

Gyventojai
----------

Tautinė sudėtis (2010 m.): 86,51 % – kazachai, 8,55 % – rusai, 1 % – azerbaidžaniečiai, 0,74 % – ukrainiečiai, 0,55 % – lezginai, 0,49 % – totoriai.

Miestai:

* Aktau
* Žanaozenas
* Fort Ševčenka

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-11-14 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  KAZAKHSTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 271
3. ↑   Archyvuota kopija 2013-11-13 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kazachstano sritys** |  |
| Akmolos sritis | Aktobės sritis | Almata | Almatos sritis | Astana | Atyrau sritis | Karagandos sritis | Kyzylordos sritis | Kustanajaus sritis | Mangystau sritis | Pavlodaro sritis | Pietų Kazachstano sritis | Rytų Kazachstano sritis | Šiaurės Kazachstano sritis | Vakarų Kazachstano sritis | Žambylo sritis |
| **Vladas Zajančkauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1915 m. gruodžio 27 d.Aukštadvaris, Vokietijos imperija |
| Mirė | 2013 m. rugpjūčio 5 d. (97 metai)Sutonas, Masačusetsas, JAV |
|  |
| Veikla | Karo nusikaltėlis |

**Vladas Zajančkauskas** (1915 m. gruodžio 27 d. Aukštadvaryje, Vokietijos imperija – 2013 m. rugpjūčio 5 d. Sutone, Masačusetsas, JAV) – nacių karo nusikaltėlis, kaip SS pagalbinio vieneto puskarininkis dalyvavęs žydų žudynėse Varšuvos geto likvidavimo metu.

Biografija
----------

Gimė 1915 m. gruodžio 27 d. Aukštadvaryje. 2002 m. prieš V. Zajančkauską buvo pradėtas tyrimas dėl įtarimų dalyvavus Holokauste. 2005 m. iš jo buvo atimta JAV pilietybė. Į JAV V. Zajančkauskas emigravo 1950 m. iš Austrijos ir 1956 m. tapo natūralizuotu JAV piliečiu. 1950 m. atvykęs į Jungtines Valstijas, V. Zajančkauskas imigracijos pareigūnams tvirtino, jog karo metais iki 1944 m. dirbęs savo tėvų ūkyje, paskui pabėgęs į Vokietiją, o iš ten – į Austriją. Jis teigė, kad jo žmona esanti gimusi Lietuvoje, o iš tiesų ji gimusi Lenkijos rytuose, Travnikų kaime – būtent ten įrengtoje Travnikų koncentracijos stovykloje jiedu ir susipažino. Teismuose dėl pilietybės atėmimo ir deportacijos V. Zajančkauskas prisipažino melavęs dėl sutuoktinės gimtinės, bet taip elgęsis atseit pamokytas kitų lietuvių – tie įspėję, jog paminėjus Travnikų vietovę imigracijos pareigūnams, jo teigimu, gali kilti „papildomų klausimų" ir leidimas apsigyventi Jungtinėse Valstijose gali užtrukti keletą metų. Dar po kurio laiko V. Zajančkauskas prisipažino melavęs ir dėl savo buvimo vietos karo metais. Jis paliudijo, jog buvo Lietuvos kareivis, paimtas į sovietų armiją. 1941 m. jis pakliuvęs vokiečiams į nelaisvę ir buvęs išvežtas į Travnikų koncentracijos stovyklą. Ten, jo teigimu, naciai privertę jį dirbti išvien ir paskyrę vadovauti Travnikų konclagerio valgyklai. 

V. Zajančkauskas tikino, kad jis buvo paliktas koncentracijos stovykloje ir tuo metu, kai daugelis kitų nacių talkininkų buvo išsiųsti malšinti Varšuvos geto sukilimo. Malšinant sukilimą, buvo išžudyta daugiau kaip 10 000 žydų. Tačiau JAV pareigūnas Elis Rosenbaumas pateikė neginčijamų įrodymų (tarp jų – seną nacių sargybinių budėjimo tvarkaraštį iš Travnikų konclagerio), kurie patvirtina, jog V. Zajančkauskas buvo „bendrininkas vykdant genocidą" ir neabejotinai dalyvavo Varšuvos geto likvidavime.

2010 m. JAV teismo nutarimu 95 metų V. Zajančkauskas turėjo būti deportuotas iš šalies, tačiau Lietuvai atsisakius jį priimti taip ir liko gyventi JAV. Mirė 2013 m. rugpjūčio 5 d. Sutone.

Parašė prisiminimų knygą „Mano gyvenimo trupiniai šiame gražiame pasaulyje", kurioje papasakojo apie savo vaikystę ir karo metus.

Nuorodos
--------

* Žydų žudymu kaltinamas senukas Lietuvai – nereikalingas Archyvuota kopija 2014-09-13 iš Wayback Machine projekto.
* Deportation orders can’t dislodge Nazi suspects from U.S. homes

Šaltiniai
---------

1. ↑  Holokausto košmarai persekioja ne tik žydus
| **Marina Aleksandrova** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Marina Pupenina  Марина Пупенина |
| Visas vardas | Marina Aleksandrova |
| Gimė | 1982 m. rugpjūčio 29 d. (40 metų)Kiškunmaiša, Vengrija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Marina Aleksandrova** (rus.  *Александрова; Пупе́нина*, g. 1982 m. rugpjūčio 29 d. Vengrijoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Gimė 1982 m. Kiškunmaišos mieste (Vengrija). Čia jos tėvas tarnavo sovietinėje kariuomenėje. Pirmuosius penkerius metus gyveno su tėvais Vengrijoje. Vėliau grįžo į Rusiją.

2000 m. debiutavo seriale „Imperijos griūtis", įkūnijusi Piotro Stolypino dukrą. 

2001 m. suvaidino Andrejaus Razenkovo ​​filme „Šiaurės pašvaistė". 2002 m. tapo žinoma po vaidmens seriale „Azazel".

2005 m. dar labiau išgarsėjo po serialo „Epochos žvaigždė". 

Vėliau aktorė atliko daugybę vaidmenų, iš kurių verta paminėti: „Viola Tarakanova" (3 sezonai), „Tu esi mano laimė", „Tiesa slepia melą", „Aš tavęs niekam neatiduosiu", „Paukščių takas" ir daugelis kitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Jorlandašved. *Jörlanda* |
| --- |
| *Bažnyčia* |
|  |
| 

JorlandaJorlanda

57°59′11″ š. pl. 11°49′51″ r. ilg.﻿ / ﻿57.98639°š. pl. 11.83083°r. ilg.﻿ / 57.98639; 11.83083﻿ (Jorlanda)Koordinatės: 57°59′11″ š. pl. 11°49′51″ r. ilg.﻿ / ﻿57.98639°š. pl. 11.83083°r. ilg.﻿ / 57.98639; 11.83083﻿ (Jorlanda) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Švedijos vėliava Švedija |
| **Lėnas** | Vestra Jotalandas |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 1 549  |
|  |
|  **Vikiteka** | Jorlanda |

**Jorlanda** (šved. *Jörlanda*) – gyvenvietė Švedijoje, Stenungšiundo savivaldybėje, tarp kelio E6 ir Baltijos jūros.

Istorija
--------

Šioje vietoje nuo viduramžių stovėjo bažnyčia. 1921 m. bažnyčia sudegė, o 1926 m. buvo atstatyta. Šalia bažnyčios esančiose kapinėse yra apylinkei neįprastas kapas – mauzoliejus. Ten 1933 metais buvo palaidotas pirklys Edvardas Johansonas.

Jorlanda atsirado 1965 m. kaip Bochusbanano stoties bendruomenė. Geležinkelio stotis buvo uždaryta 1984 m. O šiandien stoties pastatas veikia kaip privati ​​rezidencija.

2015 m. sujungta su Grolandu, Nolgėrde ir Johanesbergu, Skothedu ir Giltorpu.

Susisiekimas
------------

Galimas susisiekimas autobusu iki Geteborgo.

Gyventojai
----------

1965 m. būta 254 gyventojų, o 2020 m. gyveno 1 549 asmenys.

Sportas
-------

* GIF Nike (futbolo klubas);

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Landareal per tätort, folkmängd och invånare per kvadratkilometer. Vart femte år 1960–2016

Nuorodos
--------

* kallsnashamn.se/
| Kosis |
| --- |
| Upė Nepale Upė Nepale |
| **Ilgis** | 300 km |
| **Baseino plotas** | 86 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1770 m³/s |
| **Ištakos** | Sun Kosis, Arunas, Tamoras |
| **Žiotys** | Ganga |
| **Šalys** | Nepalo vėliava NepalasIndijos vėliava Indija |

**Košis** arba ***Kosis, Kosė*** (nep. कोशी  = *Kośī*, hind. कोसी, IAST: *Kosī*) – upė Pietų Azijoje; Gangos kairysis intakas. Prasideda Nepale, susiliejus Sun Kosio, Aruno ir Tamoro upėms, nešančioms savo vandenis iš Tibeto ir Himalajų aukštikalnių. Aukštupyje teka pro Nepalą Himalajų priekalnėmis, Kančendžangos kalno apylinkėmis. Žemupyje teka Indo-Gango lyguma, Indijos Biharo valstija.

Vasaromis patvinsta, neretai žemupio baseine sukelia didelius potvynius. Jiems reguliuoti įrengta keletas hidroelektrinių užtvankų. Lygumoje laivuojama, vanduo naudojamas drėkinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  su Sun Kosiu – 730 km
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 228
| ***Nepatogi tiesa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | An Inconvenient Truth |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Davis Guggenheim |
| Prodiuseris (-iai) | Lawrence BenderScott Z. BurnsLaurie David |
| Vaidina | Al Gore |
| Metai | 2006 |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Paramount Classics |
| Montažas | Jay CassidyDan Swietlik |
| Biudžetas | apie 1 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Nepatogi tiesa** (angl. *An Inconvenient Truth*) - 2006 JAV dokumentinis filmas apie visuotinį atšilimą. Filme pasakojama, kad žmonių veikla ir jos dėka sukuriamas anglies dioksidas sustiprina šiltnamio efektą, dėl kurio tirpsta ledynai, daugėjo audrų, sausrų ir kitų gamtos nelaimių, atsirandančių didėjant vidutinei Žemės atmosferos temperatūrai. Pagrindinis filmo veikėjas Alas Goras, kuris filme vaizdžiai pateikia surinktus įvairių mokslininkų duomenis apie klimato kaitą ir kaip tai įtakos žmones. Filmas kritikuojamas kaip visuomenės baimių išnaudojimas asmeniniams Alo Goro politiniams tikslams; klimato atšilimo skeptikai teigia, kad filme iškraipomi (padidinami, arba netikslūs) realūs faktai.

Pagal šį filmą išleista knyga ir lietuvių kalba.

Alo Goro knyga „Nepatogi tiesa", išleista 2006 metais, Lietuvoje pasirodė 2008 metais. Knygoje autorius, buvęs JAV viceprezidentas ir žymus šalies veikėjas, pateikia išsamų tyrimą ekologijos, globalių problemų klausimais. Leidinys išspausdintas ant ekologiško popieriaus, pagaminto iš visiškai perdirbtos makulatūros, ir su minkštu viršeliu, kas rodo, jog pati knyga yra ekologiškas produktas. Išleista ir sutrumpinta knygos versija.

Vilniuje vykusiame renginyje „Eko kinas", kurio metu buvo pristatomas filmas „Nepatogi tiesa", suorganizuotas interaktyvus seminaras – ekologiškų kėdžių dirbtuvės ir konkursas, taip pat paskaitos apie ekologiją ir gamtą.

Nuorodos
--------

Knyga „Nepatogi tiesa" Archyvuota kopija 2012-03-12 iš Wayback Machine projekto..
| ***Mocarto obuoliai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mocarto obuoliai |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Aloyzas Jančoras |
| Prodiuseris (-iai) | Aloyzas Jančoras |
| Scenaristas (-ai) | Meilė Jančorienė |
| Metai | 2011 |
| Žanras | Dokumentika |
| Trukmė | 75 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Mocarto obuoliai** – 2011 m. Lietuvoje sukurtas 75 min. trukmės dokumentinis filmas, pasakojantis apie vieną garsiausių Lietuvos dirigentų, iškiliausią orkestrų ugdytoją, profesorių, dirigentą Saulių Sondeckį. Premjera Lietuvoje – 2011 m. balandžio 11 d.

Apie filmą
----------

Vyresniosios kartos režisieriaus ir operatoriaus Aloyzo Jančoro (g. 1944) juosta filmuoti pradėta, dirigentui dirbant su mokinių orkestru, jam švenčiant kūrybinės veiklos 50-metį Maskvoje. Filme atskleidžiamas garsaus menininko portretas, apžvelgiami kūrybinis kelias ir asmeninis gyvenimas, kurie neatskiriami vienas nuo kito.

Kūrybinė grupė
--------------

* Kompanija – VšĮ „*A. Jančoro videoantologija*",
* Režisierius, prodiuseris, operatorius – Aloyzas Jančoras,
* Scenaristė – Meilė Jančorienė

Įvertinimas
-----------

* Ketvirtojoje lietuviško kino apdovanojimų „Sidabrinė gervė 2011" ceremonijoje buvo nominuotas geriausio dokumentinio filmo ir geriausio operatoriaus kategorijose.

Nuorodos
--------

* Filmo aprašymas
* Filmo recenzija
| **Elvinas Jankevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1976 m. kovo 1 d. (47 metai)Vilnius |
| Tėvai | Feliksas Jankevičius |
| Sutuoktinis (-ė) | Aistė |
| Vaikai | Austėja ir Luknė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | nepartinis |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |

**Elvinas Jankevičius** (g. 1976 m. kovo 1 d. Vilnius) – Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus Salomėjos Nėries vid. mokykloje, 1996 m. baigė Makso Planko gimnaziją, Diuseldorfe, Vokietijoje. 1997 m. studijavo ekonomiką Eseno universitete. 2004 m. įgijo Vilniaus pedagoginiame universitete ekonomikos bakalauro laipsnį. 2010 m. ten pat įgijo sociologijos magistro laipsnį.

1998–2000 m. UAB „ID-Baltic" prekybos vadovas. 2000–2002 m. UAB „Tele 2" prekybos ir distribucijos vadovas. 2002–2004 m. UAB „Mobilios visatos telekomunikacijos" prekybos direktorius. 2004–2006 m. UAB „Greito maitinimo tinklas" direktorius. 2007–2008 m. UAB „S Projektas" direktorius.

2008–2009 m. sveikatos apsaugos ministro patarėjas. 2009–2010 m. Lietuvos Respublikos Seimo nario Gedimino Kirkilo padėjėjas. 2010–2011 m. Vilniaus miesto savivaldybės Turto departamento direktoriaus pavaduotojas. 2011–2013 m. Varėnos rajono savivaldybės meras. 2013–2016 m. vidaus reikalų viceministras. 2017–2020 m. teisingumo ministras.

2011–2015 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

2009–2013 m. buvo Lietuvos socialdemokratų partijos Varėnos rajono skyriaus pirmininkas.

Žmona Aistė, dukros Austėja ir Luknė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2013-01-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Biografija (*tm.lt*) Archyvuota kopija 2018-10-25 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Milda Vainiutė** | **Lietuvos teisingumo ministras**2018–2020 | Po to:**Evelina Dobrovolska** |
| Prieš tai:**Vidas Mikalauskas** | **Varėnos rajono meras**2011–2013 | Po to:**Vidas Mikalauskas** |
| **Ona Muraškaitė-Račiukaitienė** |
| --- |
| Gimė | 1896 m. vasario 15 d.Rusija Dobilaičiai, Virbalio valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1985 m. (~89 metai) |
| Steigiamojo Seimo atstovė |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

Steigiamajomo Seimo narės. Iš kairės: Emilija Spudaitė-Gvildienė, Ona Muraškaitė-Račiukaitienė, Gabrielė Petkevičaitė-Bitė, Salomėja Stakauskaitė, Magdalena Draugelytė-Galdikienė (1920 m.).
**Ona Muraškaitė-Račiukaitienė** (1896 m. vasario 15 d. Dobilaičiai, Virbalio valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1985 m.) – Lietuvos pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Mokėsi Kybartų vokiečių pradžios mokykloje ir dviklasėje miesto mokykloje. 1912–1914 m. mokėsi Marijampolės „Žiburio" progimnazijoje. Nuo 1914 m. pabaigos mokytojavo Ošiškių kaime (Trakų apskritis) „Ryto" draugijos slaptoje liaudies mokykloje, organizavo valdžios draudžiamus vakarinius kursus suaugusiems. 1915 m. atvyko pas giminaičius į Vilnių, artėjant frontui persikėlė į Voronežą. 1918 m. Voroneže baigė Martyno Yčo gimnaziją, dalyvavo ateitininkų veikoje. 1917–1918 m. Voronežo liaudies universitete dėstė Lietuvos istoriją.

1918 m. pirmojoje pusėje grįžusi į Lietuvą, apsigyveno Kybartuose, nuo 1918 m. rugsėjo mėn. mokytojavo Marijampolės „Žiburio" gimnazijoje, kurioje mokė lietuvių kalbos ir istorijos.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovė, išrinkta I (Marijampolės) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai. Pirmajame Seimo posėdyje – Seimo sekretorė.

Pasibaigus kadencijai dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1922 m. rudens studijavo Lietuvos universiteto Humanitariniame fakultete, po to Teisės fakultete.

Literatūra
----------

* Račiukaitienė-Muraškaitė Ona, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 44.
* Račiukaitienė-Muraškaitė Ona, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 321.
* Tamošaitis M. Račiukaitienė Ona, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 294–296.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
**Karl Namnganda**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Karl Namnganda |
| Gimimo data | 1996 m. vasario 8 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Bangis, CAR |
| Ūgis | 1,74 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Neptūnas |
| **Numeris** | 91 |
| **Pozicija** | puolėjas, vingeris |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma  Évry FC  SO Cholet B |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016–2019  2019–2021  2021–2022  2022  2023  2023– | SO CholetAC PouzaugesLes Herbiers VF AC Pouzauges La Roche Vendée  FC Neptūnas | 01 0(0)17 0(5)24 0(2)04 0(0)09 0(0)04 0(1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2021– | Centrinės Afrikos Respublika CAR | 011 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugpjūčio 20 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. rugpjūčio 3 d.. |

**Karlas Namnganda** (*Karl Namnganda*, g. 1996 m. vasario 8 d.) – futbolininkas iš Centrinės Afrikos Respublikos, vingeris, puolėjas. Atstovavo CAR nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

Profesionaliai pradėjo žaisti Prancūzijoje. Kitados žaidė Évry FC jaunimo ekipose.

Nuo 2016 m. priklausė SO Cholet sistemai. 2019 m. atstovavo SO Cholet pagrindinei komandai.

2019–2020 m. sezone rungtyniavo AC Pouzauges (Prancūzija).

2021–2022 m. žaidė Les Herbiers VF. 2022 m. grįžo į AC Pouzauges.

2023 m. pirmoje pusėje atstovavo La Roche Vendée Football, žaidė Championnat National 2 - Groupe B (ketvirta pakopa).

2023 m. vasarą persikėlė į Lietuvą. Rungtyniavo Klaipėdos „Neptūne". Debiutavo klube rungtynėse prieš FK Transinvest. Varžovai nugalėjo rezultatu 3:1.

2023 m. rugpjūčio 20 d. pelnė įvartį Pirmos lygos rungtynėse prieš FA Šiauliai B.

Statistika
----------

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |
| **2023** | **„Neptūnas"** | 4 | 1 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Rinktinė
--------

2021 m. rugsėjo 6 d. debiutavo nacionalinėje rinktinėje rungtynėse prieš Liberiją. Varžovai nugalėjo minimaliu skirtumu 1:0.

2021 m. spalio 7 d. pelnė pirmą įvartį atstovaudamas nacionalinei rinktinei rungtynėse prieš Nigeriją. Pasirodė po keitimo 55 rungtynių minutę, o pačioje rungtynių pabaigoje (90`), pelnė vienintelį mačo įvartį.

2022 m. gegužės 5 d. pelnė antrą įvartį rungtynėse prieš Ganą. Mačas baigėsi lygiosiomis 1:1, o žaidėjas pasirodė startinėje sudėtyje. Varžovai po Mohammed Kudus įvarčio, pelnyto 17 minutę, pirmavo 1:0, tačiau 41 minutę rezultatą išlygino Karlas Namnganda.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  ve.lt naujienos: apie pokyčius „Neptūno" klube
3. ↑
4. ↑  Neptūno oficiali setainė: rungtynių aprašymas
5. ↑
6. ↑  Central African Republic vs. Liberia 2021-09-06
7. ↑  Nigeria vs. Central African Republic 2021-10-07
8. ↑  Central African Republic vs. Ghana 2022-06-05

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
Koordinatės: 54°40′44″š. pl. 25°16′53″r. ilg.﻿ / ﻿54.678941°š. pl. 25.28126°r. ilg.﻿ / 54.678941; 25.28126

2023 m.
Suzinų koplyčia-mauzoliejus
**Pranciškonų rūmai** – vienuolyno pastatai, esantys Vilniaus senamiestyje, Trakų gatvė 9/Pranciškonų gatvė 1.

Istorija
--------

1940 m. gruodžio 10 d. sovietai vienuolyną neteisėtai nacionalizavo. Pastatai perduoti Profesinių sąjungų tarybai, kuri leido jais naudotis Lietuvos mokslo techninėms draugijoms.

Atkūrus Nepriklausomybę, galiojant 1990 m. vasario 14 d. Įstatymui "Dėl maldos namų bei kitų pastatų grąžinimo religinėms bendruomenėms", Lietuvos mokslo ir technikos draugijų asociacija 1991 m. liepos 2 d. įsteigė UAB "Mokslo ir technikos rūmai", kuriam 1991 m. liepos 11 d. aktu perdavė ginčo pastatus kaip įnaša už akcijas. Įmonė vėliau pervadinta į UAB "Pranciškonų rūmai".

2004 m. liepos 14 d. Mažesniųjų brolių konventualų (Pranciškonų) ordino vienuolynas kreipėsi į teismą prašydamas įpareigoti atsakovą UAB "Pranciškonų rūmai" grąžinti pastatus Lietuvos valstybei. 

2013 m. vasario 8 d. po 9 metų bylinėjimosi, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas vienuolyno pastatus grąžino valstybei. Teismas pripažino 1991 m. liepos 11 d. aktą niekiniu ir negaliojančiu kaip prieštaraujantį teisės normoms sandorį. 2017 m. kovo 13 d. Vyrausybė sugrąžino vienuolyno pastatus Mažesniųjų brolių konventualų (pranciškonų) ordino vienuolynui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos aukščiausiojo teismo nutartis 2013 m. vasario 8 d. Civilinės bylos Nr. 3K-3-8/2013
2. ↑  Įsakymas dėl Mažesniųjų brolių konventualų (pranciškonų) ordino vienuolyno nuosavybės teisių į išlikusį nekilnojamąjį turtą atkūrimo, 2017 m. kovo 13 d. Nr. 1K-98
Koordinatės: 54°40′48″š. pl. 25°16′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.680067°š. pl. 25.28057°r. ilg.﻿ / 54.680067; 25.28057

|  Suzinų koplyčia-mauzoliejus |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Trakų g. 9 / Pranciškonų g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1708 m. |
| **Stilius** | barokas |

2009 m.
**Suzinų koplyčia-mauzoliejus** – koplyčia, stovinti Vilniaus senamiestyje, buvusių pranciškonų kapinių teritorijoje, šalia Vilniaus Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios, netoli Trakų ir Pranciškonų gatvių sankryžos.

Istorija
--------

1708 m. koplyčią šventoriuje pastatė Bresto arklininkas Mykolas Suzinas. Kasant koplyčiai pamatų duobę aptikti gerai išsilaikę žmonių palaikai, siejami su legendinių 36 pranciškonų kankinių istorija. Jie perlaidoti kitoje kapinių vietoje, dar kartą atkasti po 1737 m. Vilniaus gaisro, nusiaubusio pranciškonų vienuolyno kompleksą, ir perlaidoti jau stovėjusios koplyčios rūsyje. Neatmetama ir prielaida, jog šioje kapinių vietoje buvo palaidoti vienuoliai, kurie išmirė per maro epidemiją 1553 m.

Apie 1904 m. koplyčia inžinieriaus S. Blaževičiaus iniciatyva buvo suremontuota. 1969 m. restauruota pagal architekto Antano Kunigėlio projektą, pritaikyta suvenyrų parduotuvei. Pastaraisiais metais vėlyvojo baroko koplyčia restauruota pagal išlikusią XIX a. Juzefo Čechovičiaus darytą nuotrauką, kurioje matoma ypač daug architektūrinių to laiko detalių.

Architektūra
------------

Koplyčia savo dydžiu ir formomis išsiskiria ištisinėje Trakų gatvės namų išklotinėje. Ji ekspertų vertinama už ryškią simboliką ir trilapę architektūrą.
Išskirtinį pastato planą sudaro stačiakampis prieangis ir trys apskritiminės apsidės. Dengta kupoliniais skliautais su liunetėmis ir daugiašlaičiu čerpių stogu. Sienos plytų mūro, tinkuotos. Po pastatu įrengtas rūsys. Dekoratyvinių piliastrų, laužyto antablemento ir banguotų karnizų išpuoštas frontonas akcentuoja pagrindinį koplyčios fasadą, kuris nukreiptas į kapines – taip pabrėžiama pastarųjų svarba.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Tiriant Šv. Jonų bažnyčios rūsius prikelta legendinių 36 pranciškonų kankinių istorija *naujienos.vu.lt*
3. 1 2  Kristina Budrikaitė. Naujosios koplyčios Lietuvoje. VGTU, 2011. p. 40, 44, 58 Archyvuota kopija 2022-06-30 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Seni Vilniaus vaizdai. Trakų gatvė, 9. 378c. Suzinų mauzoliejinė koplyčia *vilnius21.lt*
5. ↑  Atnaujinama koplyčia *m.diena.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Suzinų koplyčia-mauzoliejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kaplica Suzina *frater.lt*
* Suzinų koplyčia-mauzoliejus *wikimapia.org*
| Unalaškaangl. *Unalaska* |
| --- |
| *Rusų stačiatikių cerkvė* |
|  |
| 

UnalaškaUnalaška

53°53′20″ š. pl. 166°31′38″ v. ilg.﻿ / ﻿53.88889°š. pl. 166.52722°r. ilg.﻿ / 53.88889; 166.52722﻿ (Unalaška (kolonija))Koordinatės: 53°53′20″ š. pl. 166°31′38″ v. ilg.﻿ / ﻿53.88889°š. pl. 166.52722°r. ilg.﻿ / 53.88889; 166.52722﻿ (Unalaška (kolonija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-9)------ vasaros: (UTC-8) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Aliaska Aliaska |
|  |
| **Meras** | Frank Kelty |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 3 836  |
| **Plotas** | 14,9 km² |
| **Tankumas** (2007) | 257 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | unalaska-ak.us/ |
|  **Vikiteka** | Unalaška |

Unalaškos uostas 1816 m.
**Unalaška** (rus. *Уналашка*; angl. *Unalaska*) – gyvenvietė, Rusijos kolonija Unalaskos saloje (Aleutų salos), egzistavusi nuo 1759 m. iki Rusijos Amerikos pardavimo Jungtinėms Amerikos Valstijoms 1868 m.

Istorija
--------

Unalaskos salą 1741 m. atrado Vitus Beringas. Iki XVIII a. antros pusės Unalaskos ir Amaknako salose gyveno tik aleutai. Neoficialia Unalaškos gyvenvietės pradžia laikoma 1759 m. rugpjūčio 1 d. kai saloje išsilaipino rusų keliautojas ir prekeivis kailiais Stepanas Glotovas.

1763 m. saloje kilo konfliktas tarp rusų medžiotojų ir vietinių gyventojų. Aleutai sunaikino 4 Rusijos prekybinius laivus (pirklių Kulkovų „Šv. Joanas" ir „Šventieji Zacharijus ir Jelizaveta", Trapeznikovo kompanijos galiotus „Šv. Nikolajus" ir „Šventoji Trejybė"). Buvo nukauti 162 medžiotojai. Po metų laivo „Šventieji Petras ir Pavelas" kapitonas Ivanas Solovjovas aptiko saloje sunaikintos rusų artelės pėdsakus. 1765 m. birželį prie Solovjovo prisijungė Korovinas su sunaikintos „Šventos Trejybės" įgulos likučiais. Bendromis jėgomis jie surengė baudžiamąjį reidą, kuriame buvo išžudyta daugiau kaip 5 tūkstančiai aleutų.

1768 m. Unalaška tapo pagrindiniu Rusijos uostu regione, per jį vyko didžioji dalis prekybos kailiais. 1772 m. Solovjovas vadinamajame „Olandų uoste" (angl. *Dutch harbor*) įkūrė pastovią rusų gyvenvietę. 1778 m. gyvenvietę aplankė Džeimso Kuko ekspedicija, kurią sudarė laivai „Resolution" ir „Discovery". Unalaškoje su Kuku susitiko rusų pirklys ir jūrų tyrinėtojas Gerasimas Izmailovas ir padovanojo jam vietinių jūrų žemėlapį.

1796 m. buvo įkurta *Rusijos Amerikos kompanija*, o Unalaška tapo jos pagrindine baze.
  
1825 m. buvo pastatyta rusų stačiatikių Viešpaties Paėmimo Dangun cerkvė. Parapijos įkūrėjas Inokentijus Venjaminovas, padedamas vietinių gyventojų, sukūrė pirmą aleutų abėcėlę ir išvertė į aleutų kalbą Bibliją. Tuo metu saloje gyveno apie 1000 žmonių, iš kurių ne daugiau kaip 300 buvo aleutai. 1836 m. saloje prasidėjo tymų, vėjaraupių ir kokliušo epidemija, nuo kurios išmirė daug vietinių gyventojų.

1867 m. miestas kartu su visa rusų kolonija buvo parduotas JAV. Rusijos Amerikos kompanija užsidarė, jos vietą Unalaškoje užėmė *Aliaskos komercinė kompanija*.
Angliškai miestas imtas vadinti *Unalaska*.
**Sapotekų civilizacija** (sapotekų k. *Be’ena’a*) – Amerikos vietinė ikikolumbinė civilizacija, klestėjusi Oachakos slėnyje Mezoamerikoje. Archeologiniai duomenys rodo, kad jų kultūra atsirado mažiausiai prieš 2500 metų. Senovinio Monte Albano miesto sapotekų archeologinėje vietovėje yra monumentalių pastatų, žaidimų aikštelių, didingų kapaviečių ir kapų dirbinių, tarp jų – dailiai apdirbtų aukso papuošalų. Monte Albanas buvo vienas iš pirmųjų didžiųjų Mezoamerikos miestų. Jis buvo sapotekų valstybės, kuri valdė didžiąją dalį teritorijos, šiandien žinomos kaip Meksikos Oachakos valstija, centras.

Raštas
------

Monte Albane archeologai rado išplėstinį tekstą, parašytą glifiniu raštu. Kai kuriuos ženklus galima atpažinti kaip kalendoriaus informaciją, tačiau pats raštas liko neiššifruotas. Jis skaitomas stulpeliais iš viršaus į apačią, jo parašymas yra šiek tiek grubesnis nei vėlesnių klasikinių majų, ir tai leido epigrafams manyti, kad šis raštas taip pat buvo mažiau fonetiškas nei, daugiausia skiemeninis, majų raštas.

Ankstyviausias žinomas artefaktas su sapotekų raštu yra *Danzante* („šokėjo") akmuo, rastas San Chosė Mogote, Oachakoje. Jame pavaizduotas reljefas, vaizduojantis, atrodo, negyvą ir kruviną belaisvį, o tarp jo kojų – du glifiniai ženklai, galbūt jo vardas. Pirmą kartą datuotas 500–600 m. pr. m. e. iš pradžių jis buvo laikomas ankstyviausiu raštu Mezoamerikoje. Tačiau buvo išreikštos abejonės dėl šio datavimo, nes paminklas galėjo būti naudojamas pakartotinai. Atrodo, kad sapotekų raštas nustojo būti naudojamas maždaug VIII-IX a.

Šaltiniai
---------

* Marcus, Joyce; Flannery, Kent V. (1996). *Zapotec Civilization: How Urban Society Evolved in Mexico's Oaxaca Valley*. New aspects of antiquity series. New York: Thames & Hudson. ISBN 0-500-05078-3. OCLC 34409496.
* Marcus, Joyce; Flannery, Kent V. (2000). „Cultural Evolution in Oaxaca: The Origins of the Zapotec and Mixtec Civilizations". In Richard E.W. Adams; Murdo J. Macleod. *The Cambridge History of the Native Peoples of the Americas, Vol. II: Mesoamerica, part 1*. Cambridge, UK: Cambridge University Press. pp. 358–406. ISBN 0-521-35165-0. OCLC 33359444.
* Whitecotton, Joseph W. (1990). *Zapotec Elite Ethnohistory: Pictorial Genealogies from Eastern Oaxaca*. Vanderbilt University publications in anthropology, no. 39. Nashville, Tennessee: Vanderbilt University. ISBN 0-935462-30-9. OCLC 23095346.
* Whitecotton, Joseph W. (1977). *The Zapotecs: Princes, Priests and Peasants*. Norman: University of Oklahoma Press.
* Zeitlin, Robert N. (2000). „Review: Two Perspectives on the Rise of Civilization in Mesoamerica's Oaxaca Valley. Review of: Ancient Oaxaca: The Monte Albán State by Richard E. Blanton; Gary M. Feinman; Stephen A. Kowalewski; Linda M. Nicholas". *Latin American Antiquity* **11** (1): 87–89. JSTOR 1571672. doi:10.2307/1571672.
Koordinatės: 55°04′30″š. pl. 22°35′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.0749°š. pl. 22.5875°r. ilg.﻿ / 55.0749; 22.5875

|  |
| --- |
|    **Smalininkų geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stotis apie 1910 m.* |
| **Adresas** | Smalininkai, Stoties g. 4 |
| **Atidaryta** | apie 1902 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| 


 |

**Smalininkų geležinkelio stotis** – buvusi siaurojo geležinkelio stotis Smalininkų mieste, prie Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurojo geležinkelio. Kultūros paveldo objektas.

Istorija
--------

Stotyje buvo kraunamos lietuviškos eksporto prekės: popiermalkės, javai ir galvijai, pastaruosius norint pakrauti peronas buvo pailgintas.

Raudonų plytų mūrinis stoties pastatas pastatytas apie 1902 m. kai iš Pagėgių į Smalininkus buvo nutiestas 56 km ilgio Tilžės–Pagėgių–Smalininkų siaurasis geležinkelis. Viena geležinkelio bėgių atšaka vedė link Nemuno, kita, nesikirsdama su jau nutiestu plentu, suko link Pagėgių. Antrajame aukšte gyveno stoties viršininko šeima.

Stotis veikė iki II pasaulinio karo pabaigos. Atgavus nepriklausomybę, stoties pastatas naudotas kaip socialinis būstas

Šaltiniai
---------

1. ↑  30960
2. ↑  Loreta Cikaitė. Smalininkietė jaukius namus susikūrė geležinkelio stoties pastate. Mlaikas.lt (tikrinta 2023-07-31).
3. ↑  „FIXUS Mobilis" buvusiame Smalininkų geležinkelio stoties pastate (Youtube.com)
Koordinatės: 55°14′39″š. pl. 24°45′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.2443°š. pl. 24.7504°r. ilg.﻿ / 55.2443; 24.7504

|  |
| --- |
|    **Ukmergės geležinkelio stotis** |
|  |
| *Stoties pastatas 2020 m.* |
| **Adresas** | Ukmergė, Kauno g. 37b |
| **Atidaryta** | 1916 m. |
| **Uždaryta** | 1958 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |

**Ukmergės geležinkelio stotis** – uždaryta siaurojo geležinkelio stotis Ukmergėje, Kauno g. 37b. 1916–1958 m. aptarnavo Jonavos–Ukmergės geležinkelį. 2003 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą (unikalus kodas 2115). Tebestūkso stoties pastatas. Neliko šalia jo, nuo Kauno pusės, buvusių rampų. Jas užima šiuolaikinė infrastruktūra – „Alaušos" degalinė, Ukmergės elevatorius ir kt.

Istorija
--------

1901 m. nutiesus Panevėžio–Švenčionėlių geležinkelį, buvo suplanuota tiesti atšaką Troškūnai–Ukmergė, tačiau šis projektas nebuvo įgyvendintas. 1916 m. Vokietijos imperijos kariuomenė nutiesė Jonavos–Ukmergės geležinkelį, pagal paskirtį pradėta naudoti dviejų aukštų stotis. Jai buvo pritaikytas gana solidus administracinis pastatas. Geležinkelio stoties personalui atiteko pirmas aukštas, antrame buvo įsikūręs Ukmergės kelių rajonas, kuris rūpinosi apskrities kelių priežiūra ir remontu. Stotyje buvo kelios krovininės ir keleivinės rampos. XX a. 4-jame dešimtmetyje Ukmergės žemės ūkio draugija šalia stoties pastatė didelius sandėlius savo pardavinėjamai produkcijai. Ukmergėje įsikūrus 1-ajam LDK Gedimino pėstininkų pulkui, 1932 m. buvo statomos naujos kareivinės. Spėjama, kad į laukymę, esančią priešais jas (dab. Deltuvos, A. Smetonos, Vasario 16-osios ir Sodų gatvių ribojamas skveras) buvo nutiesta geležinkelio atšaka ir pastatyta didelė rampa, skirta kareivinių statybos ir vėlesnėms pulko veiklos reikmėms. Geležinkeliu į pulko kareivines buvo gabenama karinė amunicija, atvykdavo ir išvykdavo šauktiniai kariai.

1958 m. geležinkelis buvo panaikintas platinant Ukmergės-Jonavos kelią, siauruko bėgiai išardyti. Paskutinis stoties viršininkas buvo Survila, o Ukmergės kelių rajono – J. Mačiokas.

Architektūra
------------

Pastatas stačiakampis, tinkuoto plytų mūro, su medinėmis perdangomis. Pagrindinį fasadą (nuo gatvės pusės) išskiria rizalitas. Dviejų aukštų, kiekviename aukšte yra po keturis kambarius. 1997 m. pastatas remontuotas siekiant pritaikyti prekybos salės įrengimui, išgriauta viena kapitalinė siena. Kiemo pusėje pastatytas silikatinių plytų priestatas. Apie 1950 m. greta pastatytas dviaukštis mūrinis gyvenamasis pastatas, 2003 m. buvęs avarinės būklės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Ukmergės muziejus. Šeštasis objektas. Ukmergės – Jonavos siaurasis geležinkelis ir geležinkelio stotis
2. 1 2  Kultūros vertybės pagrindinis dosjė Nr: PD-2115 (Ukmergės siaurojo geležinkelio stoties) Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
| ***Maniako dienoraštis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Diario di un vizio |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Marco Ferreri |
| Scenaristas (-ai) | Marco FerreriLiliane Betti |
| Metai | 1993 |
| Žanras | drama |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Maniako dienoraštis** (it.  *Diario di un vizio*) – 1993 m. Italijoje sukurta drama, Berlyno kino festivalyje nominuota Auksiniam lokiui.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jerry Cala – Benito
* Sabrina Ferilli – Luidži
* Valentino Macchi
* Laetitia Laneri
* Anna Duska Bisconti
* Luciana De Falco
* Cinzia Monreale
* Doriana Bianchi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pagrindinis filmo herojus – pusamžis bedarbis Benito, uždarbiaujantis pardavinėdamas įvairias skalbimo priemones. Nors neturi pinigų, tai netrukdo jam vilioti visas sutiktas moteris, o įspūdžius aprašinėti dienoraštyje. Situacija pasikeičia, kuomet jis susipažįsta su Luidži. Kuomet mergina atsisako jam paskolinti pinigų, Benito pavagia jos grandinėlę ir už gautus pinigus kurį laiką gyvena. Jiedu pykstasi ir vėl tikosi, nors Benito nesiliauja vilioti kitų moterų...