recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Borisas Pugo** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. vasario 19 d.Kalininas, Rusijos TFSR, SSRS |
| Mirė | 1991 m. rugpjūčio 22 d. (54 metai)Maskva, Rusijos TFSR, SSRS |
| Palaidotas (-a) | Trojekurovo kapinėse |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas |
| Partija | 1963 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Rygos politechnikos institutas |

**Borisas Pugo** (latv. *Boriss Pugo*, rus.  *Бори́с Ка́рлович Пу́го*, 1937 m. vasario 19 d. Kalinine – 1991 m. rugpjūčio 22 d. Maskvoje) – sovietinis ir partinis veikėjas, Latvijos komunistų partijos vadovas, SSRS Vidaus reikalų ministras (1990–1991 m.), kandidatas į SSKP CK Politinio biuro narius, GKČP narys.

Biografija
----------

Gimė latvių komunisto-pogrindininko, revoliucionieriaus, latvių raudonojo šaulio šeimoje. Rusiškai kalbėjo geriau, nei latviškai.

1960 m. baigė Rygos politechnikos institutą, dirbo inžinieriumi Rygos elektros mašinų gamykloje. 1961–1968 m. komjaunimo funkcionierius: gamyklos komjaunimo komiteto sekretorius, Rygos Proletarų rajono komiteto antrasis ir pirmasis sekretorius, VLKJS CK sektoriaus vedėjas. 1969–1970 m. Latvijos komjaunimo CK pirmasis sekretorius, 1970–1974 m. VLKJS CK sekretorius.

Nuo 1974 m. partinis funkcionierius: SSKP Rygos miesto komiteto skyriaus vedėjas, SSKP CK inspektorius. 1974–1975 m. Latvijos KP CK organizacinio-partinio darbo skyriaus vedėjas. 1975–1976 m. Rygos miesto komiteto pirmasis sekretorius.

1976 m. pradėjo dirbti KGB struktūrose, nuo 1977 m. KGB padalinio Latvijoje pirmininko pirmasis pavaduotojas, nuo 1980 m. pirmininkas. Turėjo generolo pulkininko karinį laipsnį. 1984–1988 m. Latvijos KP CK pirmasis sekretorius.

1988 m. pervestas į Maskvą, dirbo SSKP CK partinės kontrolės komiteto pirmininku. Buvo septintuoju istorijoje latviu – Politinio biuro nariu. Buvo laikomas vienu artimiausiu Michailo Gorbačiovo bendražygių. 1990 m. gruodžio 11 d. paskirtas SSRS Vidaus reikalų ministru. Rugpjūčio pučo metu – GKČP narys. Pučui žlugus, nelaukdamas suėmimo savo namuose nušovė žmoną ir nusišovė pats.
Elektromagnetinio debitomačio schema: v – greitis; E – potencialų skirtumas; B – elektromagnetinė jėga
Elektromagnetinis debitomatis
**Debitomatis** – prietaisas, skirtas matuoti vandens ar nuotekų kiekį pratekėjusį vamzdžiu.

Elektromagnetinis debitomatis
-----------------------------

Elektromagnetinio debitomačio veikimo principas – elektrinis krūvis (vanduo, nuotekos) juda magnetiniame lauke ir indukuoja potencialų skirtumą, kuris yra tiesiogiai proporcingas skysčio tekėjimo greičiui. Debitomatis prijungiamas prie elektros tinklo, jei nėra tokios galimybės, gali būti naudojami ličio jonų akumuliatoriai. Elektromagnetiniai debitomačiai tarp vamzdžių montuojami flanšais, išmatuoti duomenys gali būti rodomi debitomačio ekrane, perduodami GPRS modemu arba tinklo laidu į kompiuterinę įrangą.

Techninės charakteristikos
--------------------------

* Srauto išlyginimo ruožas prieš debitomatį: ≥3 DN, po debitomačio: ≥1 DN.
* Maksimalus slėgis: 40 barų.
* Tekėjimo greičio diapazonas: 0,01 m/s – 15 m/s.
* Galimi skersmenys DN 10 – DN 3000.
* 0,2 – 1,0 % tikslumas nuo matuojamos srauto reikšmės.
* Maitinimas iš AC – 230V, DC – 24V su išoriniu autonominiu maitinimu (akumuliatoriumi).

Literatūra
----------

* „Magnetic Flowmeter Technonogy".
* Nesbitt, B. 2006. *Handbook of Pumps and Pumping*. 470 psl. Didžioji Britanija.
Koordinatės: 55°34′52.04″ š. pl. 25°19′13.62″ r. ilg.﻿ / ﻿55.5811222°š. pl. 25.3204500°r. ilg.﻿ / 55.5811222; 25.3204500

|  |
| --- |
| **Debeikių pagrindinė mokykla** |
| Debeikių pagrindinė mokykla herbasDebeikių pagrindinė mokykla herbas |
| Debeikių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | J. Biliūno g. 44, Debeikiai |
| **Direktorius(-ė)** | Inaida Komarova |
| **Mokinių skaičius** | 111 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Anykščių rajono Debeikių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Anykščių raj. Debeikiuose, J. Biliūno g. 44, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190047591.

Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla, kurioje 1804 m. buvo 20, 1863 m. – 59 mokiniai. 1865–1918 m. veikė valdinė pradžios mokykla, nuo 1918 m. savivaldybės pradžios mokykla, 1945–1953 m. progimnazija, 1953–2001 m. vidurinė mokykla, nuo 2001 m. Debeikių pagrindinė mokykla.

Istorija
--------

1852 m. gegužės 28 d. vyskupas Motiejus Valančius bažnyčios inventoriuje užrašė klebonui, kad įsteigtų parapijinę mokyklą … ir rūpintųsi, kad jaunuomenė skaitlingai ją lankytų". Tikslių žinių apie tokios mokyklos įsteigimą nėra. Po 1863 m. sukilimo uždraudus lietuvišką spaudą ir mokyklas, buvo steigiamos valstybinės rusiškos mokyklos, bet Debeikių krašte veikė ir Daraktorių mokykla.

1915 m. prasidėjus vokiečių okupacijai mokykla Debeikiuose likviduota ir vėl atidaryta 1918 m. rudenį Aknystų dvaro ponios Emilijos-Sofijos Jalinskaitės Venslovavičienės ir parapijos klebono iniciatyva.
1949 m. Debeikiuose įsteigta septynmetė mokykla, kuri 1952 m. tapo vidurine mokykla. 2001 m. vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą.

Debeikių vidurinė mokykla išleido 41 abiturientų laidą. Mokyklą baigė 593 abiturientai, iš jų 204 įgijo aukštąjį išsilavinimą.

Direktoriai
-----------

Žymūs mokytojai
---------------

* Aldona Daugilytė, pedagogė, visuomenės veikėja
* Gintaras Šileikis, Lietuvos politikas

Žymūs mokiniai
--------------

* Jurgis Baranauskas, knygnešys
* Aleksandras Guobys, teatrologas
* Juozas Opanskis, revoliucionierius

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Debesies pagrindas** – apatinė matoma debesies dalis. Paprastai išreiškiama atstumu metrais nuo Žemės ar kitos planetos paviršiaus arba atitinkamu slėgiu hektopaskaliais.

Debesies pagrindas gali būti įvertintas nuo žemės, remiantis oro temperatūros ir drėgnumo matavimais. Vienas iš šiuolaikinių instrumentų, naudojamų debesų pagrindo matavimui yra lazerinė sistema *ceilometras*.

Įtaka orams ir klimatui
-----------------------

Apibrėžtoje oro masėje daug arba dauguma debesų turi panašų debesies pagrindą, kadangi šis rodiklis iš esmės priklauso nuo konkrečios oro masės termodinaminių savybių, kurios daugmaž tolygios. Debesies viršūnės, skirtingai, gali skirtis, nes debesies gylis priklauso nuo region, kuriame debesis yra, konvekcijos.

Debesys turi didelę įtaką spinduliavimo pernešimo procesams atmosferoje. Vanduo aktyviai sugeria šiluminio spektro spinduliavimą, taip pat ir išskiria. Dėl to vyksta šiluminio spinduliavimo „mainai" tarp debesies pagrindo ir žemės paviršiaus (sausumos ar vandenyno). Kuo žemesnis debesies pagrindas, tuo šiltesnės debesies dalelės ir didesnis išspinduliavimo greitis.

Debesies pagrindas taip pat svarbus meteorologinis rodiklis aviacijoje, nes jis leidžia spręsti, ar pilotai pakildami ir nusileisdami gali naudotis Vizualiųjų skrydžių taisyklėmis, ar turi remtis Skrydžių pagal prietaisus taisyklėmis.
| **Agaricus augustus**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| (*Agaricus augustus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Pievagrybis  *( Agaricus)* |
| Rūšis: | Gelsvarudis pievagrybis  *( Agaricus augustus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gelsvarudis pievagrybis** (*Agaricus augustus*) – pievagrybinių šeimos valgomasis grybas, turintis geras maistines savybes. Dėl savo retumo įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą.

Išvaizda
--------

Kepurėlė 10-12 cm skersmens, tvirta ir mėsinga, iš pradžių kūgiška, vėliau iškili, kartais su nežymiu gūbreliu per vidurį. Luobelė ochros geltonumo, tankiai nusėta plaušingais koncentriškai išsidėščiusiais žvyneliais, kurių spalva įvairuoja nuo geltonai rudos iki tamsiai rudos. Kotas tvirtas, 10 – 12 cm ilgio, cilindriškas, ties pagrindu nežymiai storėjantis. Koto dalis, esanti žemiau plataus odiško rinkio, apžėlusi plaušingais žvyneliais. Lakšteliai tankūs, siauri ir laisvi. Trama kompaktiška, anyžių arba migdolų kvapo ir švelnaus skonio.

Spalvos kaita: koto paviršius paspaudus pagelsta. Lakšteliai iš pradžių balsvi, vėliau rausvi ir galiausiai juosvai rudi. Trama rausvo atspalvio balta.

Augavietė
---------

Šis grybas sutinkamas lapuočių ir spygliuočių miškuose, ypač mėgsta pamiškes.

Sezonas: liepa-rugsėjis.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (134 psl.) ISBN 9955-573-65-1

Nuorodos
--------

* Lietuvos raudonoji knyga
**Junda** (*Janda*) – hipotetinė lietuvių karo deivė.

Rašytiniuose šaltiniuose šis žodis sutinkamas tik vieną kartą: Ipatijaus metraštyje (1258 m.) rašoma, kad *Romanui atvykus su lietuviais prie miesto, lietuviai, nieko nežinodami, puolė miestą* <…> *reiškė nepasitenkinimą ir spjaudė, saviškai tardami „janda"* (rus. *янда*), *šaukėsi savo dievų Andajo ir Divirikso, ir minėjo visus savo dievus*<…>..

Dalis tyrinėtojų, pvz. Vilhelmas Manhartas manė, kad *janda* yra laiko, likimo deivė, būta manymų, kad tai karo deivė. Kita vertus, tai galėjęs būti šaltinio autorių nesuprastas keiksmas ar koks kitas žodis.

Panemunėje, kur Liekė įteka į Nemuną ir kur Lapupis įsilieja į Liekę (Kauno raj.), šių trijų upių apjuostas stovi Jundakalnis. Pasakojama, kad senų senovėje čia buvęs karo deivės Jundos alkas.[reikalingas šaltinis] Pradėjus kraštą pulti kryžiuočiams, šioje vietoje pastatyta bajoro Šėtos pilis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 261 psl.
**Hjalmaras Hartmanas** (dan. *Hjalmar Hartmann*; 1870 m. birželio 11 d. Liere (Biuskeriudas, Norvegija) – 1945 m. gruodžio 18 d. Hellerupe (dab. Kopenhagos priemiestis, Danija)) – Danijos agronomas–daržininkas ir sodininkas, Lietuvos generalinis garbės konsulas Kopenhagoje.

Biografija
----------

Hjalmaro ankstyvojoje vaikystėje mirė tėvas, po to šeima iš Norvegijos persikėlė gyventi į Daniją. Jam būnant penkerių metų, motina ištekėjo antrą kartą. Hjalmaras nuo šešiolikos metų pradėjo mokytis sodininko profesijos Charlottenlundo rūmų ūkyje (dab. Kopenhagos priemiestis). Eksternu išlaikė gimnazijos egzaminus ir 1888 m. buvo priimtas į Kopenhagos universitetą. Vėliau mokėsi agronomijos Frederiksberge, sodininkystės ūkiuose *Striesen'e* prie Dresdeno ir *Carnewitz'e* prie Leipcigo. Roitlingene išklausė pomologijos kursą, po to profesinių žinių sėmėsi Gente, Briuselyje ir Londone. Grįžęs į Daniją, trejus metus dirbo Bregentvedo rūmų sode. 

1899 m. kartu su partneriais įkūrė sėklų auginimo įmonę *Hjalmar Hartmann & Co*; 1904–1935 m. buvo vienintelis jos savininkas. Įmonė supirkdavo sėklas pas vietinius ūkininkus (1911 m. ir pati jas ėmė auginti didesniais kiekiais) ir tiekdavo į JAV, Vokietiją, Rusiją. 1911 m. atidaryta atstovybė Niujorke, o 1930 m. – ir Paryžiuje. Apdirbamų laukų plotai išaugo iki 250 ha, *Hjalmar Hartmann & Co* tapo plačiai žinoma daržovių sėklų tiekėja tiek Danijoje, tiek ir už jos ribų. 

1908 m. priėmė Danijos pilietybę. 1926 m. pabaigoje H.Hartmanas buvo paskirtas Lietuvos garbės konsulu Kopenhagoje. Jo iniciatyva stažuotėn į danų firmas pakviesti dvylika jaunų lietuvių, taip pat organizavo lietuvių liaudies meno parodą, prof. Balio Sruogos paskaitas Danijos visuomenei. 1932 m. H.Hartmanas paskutinį kartą surengė Vasario 16-tosios minėjimą ir (dėl ligos) atsistatydino. Lietuvos ambasadorius Skandinavijoje Jurgis Savickis generalinį konsulą apibudino kaip *puikų komercinį bendradarbį*. 

Buvo vedęs, žmona dainininkė Gerda – žinomo danų tapytojo Godfredo Christenseno (1845–1928) duktė.

Šaltiniai
---------

* *Hjalmar Hartmann* / Dansk Biografisk Leksikon
* Sandra Grigaravičiūtė. *Lietuvos konsulatai Danijoje 1924–1940 metais*
| **Threskiornis spinicollis** |
| --- |
| Gelsvakrūtis juodgalvis ibis (Threskiornis spinicollis)Gelsvakrūtis juodgalvis ibis (*Threskiornis spinicollis*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Irklakojiniai paukščiai  *( Pelecaniformes)* |
| Šeima: | Ibiniai  *( Threskiornithidae)* |
| Pošeimis: | Ibiai  *( Threskiornithinae)* |
| Gentis: | Juodgalviai ibiai  *( Threskiornis)* |
| Rūšis: | Gelsvakrūtis juodgalvis ibis  *( Threskiornis spinicollis)* |

 |
| Binomas |
| ***Threskiornis spinicollis***Jameson, 1835 |

**Gelsvakrūtis juodgalvis ibis** (*Threskiornis spinicollis*) – irklakojinių paukščių (*Pelecaniformes*) būrio, ibinių (*Threskiornithidae*) šeimos, ibių (*Threskiornithinae*) pošeimio, juodgalvių ibių (*Threskiornis*) genties paukščių rūšis.

Gelsvakrūčiai juodgalviai ibiai
Savaime paplitę Australijoje, Naujojoje Gvinėjoje, Indonezijoje ir Norfolko saloje.

Išvaizda
--------

Smulkesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 59–76 cm, sveria 1100–1500 g, o atstumas tarp sparnugalių 100–120 cm. Ilgakojis, ilgakaklis paukštis. Nugara ir sparnai juodi, žalio žvilgesio. Kaklo dalis, papilvė ir uodega baltos spalvos. Turi savitas, į šiaudus panašias plunksnas ant kaklo.Beplunksnė galva, nugarinė kaklo pusė ir gerklė juodos spalvos. Rainelė ruda. Patinų snapas ilgesnis už patelių, juodas. Kojos raudonos, pėdos juodos.

Biologija
---------

Biotopas – šlapynės, pievos, raistų pakraščiai, ariama žemė. 

Įprastai minta vikšrais, svirpliais, skėriais, vabalais ir jų lervomis. Taip pat varlėmis, smulkiais ropliais ir žinduoliais. Labai retai minta maita. 

Peri didelėse kolonijose, dažnai kartu su australiniais baltaisiais ibiais. Lizdą krauna abu partneriai iš nendrių, ajerų ir medžių šakų. Dėtyje 1 – 4 kiaušiniai. Inkubacija 24 – 25 dienos. Peri ir jaunikliais rūpinasi abu tėvai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvakrūtis juodgalvis ibis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Threskiornis spinicollis". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.

Nuorodos
--------

* Straw - necked Ibis Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto. anglų k.
* Birds in Backyards Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto. anglų k.
**Čado kolonija** (pranc. *Territoire du Tchad*) – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje, Prancūzijos Pusiaujo Afrikos dalis. 1960 m. tapo nepriklausoma Čado Respublika.

Istorija
--------

Prancūzai pirmąkart atvyko į Čadą 1891 m. kai jų karinė ekspedicija kovojo su musulmonų valstybėmis. Lemiamas kolonijinis mūšis dėl Čado įvyko 1900 m. balandžio 22 d. tarp prancūzų majoro Amédée-François Lamy ir Sudano karo vado Rabih az-Zubayr. Abu vadai žuvo mūšyje.

1905 m. Čado administracija buvo patikėta generolui-gubernatoriui Brazavilyje, Prancūzijos Pusiaujo Afrikos sostinėje. Čadas atskira kolonija tapo tik 1920 m. kai jį pradėjo valdyti generolas-gubernatorius iš Fort Lamio (dabar Ndžamena).

Čado kolonizaciją dominavo dvi temos: Čado suvienijimo politikos trūkumas ir labai lėta modernizacija. Prancūzijos kolonijinės politikos prioritetų sąraše Čadas buvo pabaigoje. Prancūzai žiūrėjo į Čadą kaip neapdirbtos medvilnės ir netreniruotos darbo jėgos šaltinį produktyvesnioms pietinėms kolonijoms.

Kolonijiniu laikotarpiu prancūzai praktiškai nevaldė Čado: šiaurėje keletas karininkų buvo paprastai palikę gyventojus ramybėje, centre administracija reiškėsi labiau ir tik pietuose prancūzai tvirtai laikė valdžią savo rankose.

1960 m. Čadas tapo nepriklausoma respublika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Collier 1990 p. 17
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Prancūzijos užjūrio departamentas** (pranc. *département d’outre-mer*, DOM), kitaip **Prancūzijos užjūrio regionas** (pranc. *Région d'outre-mer*) – Prancūzijos Respublikos teritorija, buvusi kolonija, turinti specialų statusą. Tai – aukščiausio administracinio lygmens Prancūzijos užjūrio valda. Žemesniam lygmeniui atstovauja Prancūzijos užjūrio bendrijos.

Šis administracinio vieneto tipas egzistuoja nuo 1946 m. jie buvo vadinami departamentais, bet Prancūzijos decentralizacijos politikos metu 1982 m. jiems suteiktas regionui būdingas statusas. Nepaisant to, terminas „užjūrio regionas" oficialiai nebuvo vartojamas iki 2003 m. kovo 28 d. konstitucijos. Kol kas jis nėra plačiai įsitvirtinęs ir dabar.

Kaip integrali Prancūzijos dalis, jie siunčia atstovus į Prancūzijos parlamentą, Senatą, į Europos Parlamentą, naudoja eurą kaip savo valiutą.

Sąrašas
-------

     Prancūzijos užjūrio departamentai
Šiuo metu Prancūzija turi 5 valdas, kurioms priskiriamas užjūrio departamento statusas:

* Gvadelupė (Karibai)
* Majotas (Indijos vandenynas), nuo 2011 m. balandžio 3 d.
* Martinika (Karibai)
* Prancūzijos Gviana (Pietų Amerika)
* Reunjonas (Indijos vandenynas).

1976–1985 m. Sen Pjeras ir Mikelonas buvo tapęs užjūrio departamentu. Dabar jis – užjūrio bendrija.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Prancūzijos užjūrio bendrijos

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPrancūzijos regionai ir užjūrio valdos |
| --- |
|  |
| Regionai Europoje | 
Aukštutinė Prancūzija · Bretanė · Burgundija–Franš Kontė · Centras–Luaros Slėnis · Grand Estas · Il de Fransas · Korsika · Luaros kraštas · Naujoji Akvitanija · Normandija · Oksitanija · Overnė-Rona-Alpės · Provansas-Alpės-Žydrasis Krantas | Prancūzija |
|  |
| Užjūrio regionai | 
Gvadelupa · Martinika · Majotas · Prancūzijos Gviana · Reunjonas |
|  |
| Užjūrio bendrijos | 
Prancūzijos Polinezija · Sen Pjeras ir Mikelonas · Volisas ir Futūna · Sen Martenas · Šv. Bartolomėjaus sala |
|  |
| Užjūrio teritorija | 
Prancūzijos Pietų ir Antarkties sritys |

 |
| **Karina Zvereva** |
| --- |
| Gimimo vardas | rus. *Марина Юрьевна Зверева* |
| Visas vardas | Karina Zvereva |
| Gimė | 1977 m. birželio 2 d. (45 metai)Leningradas, RTFSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Karina Zvereva**, o iki 20 m. turėjo kitą vardą **Marina** (g. 1977 m. birželio 2 d. Leningarde) – Rusijos aktorė, solistė, šokėja, modelis, prodiuserė, įvairių renginių vedėja, humoristė.

Biografija
----------

Zverevos artistiškumą ir humoro jausmą įvertino Regina Dubovickaja ir pradėjo kviesti ją į „Pilnus namus" su soliniais numeriais. Laikui bėgant buvo kviečiama pasirodyti kitose populiariose humoristinėse programose, koncertavo jungtiniuose garsiausių šalies komikų koncertuose.

Zvereva debiutavo kine 2007 m. su nedideliu vaidmeniu seriale „Kruvinoji Marija". Debiutas buvo sėkmingas, o humoro jausmą turinti aktorė susilaukė teigiamų atsiliepimų ir buvo pastebėta komedijų kūrėjų. Filmavosi hitais tapusiose juostose „Metodas", „Fizrukas", „Viešbutis Eleonas" ir „Policija iš Rubliovkos". Dalyvavo popiuliarių serialų filmavimuose: 2019 m. pakviesta į Poliarnas, o 2021 m. į antrąją šio projekto dalį.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bokas del Toro provincija*Provincia de Bocas del Toro* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Administracinis centras** | Bokas del Toras |
| **Apygardos** | 3 |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 121 959 |
| **Plotas** | 4 643 km² |
| **Tankumas** (2010) | 26 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Bokas del Toro provincijaVikiteka |

**Bokas del Toro provincija** (isp. *Provincia de Bocas del Toro*) – provincija, esanti Panamos rytuose, Karibų jūros pakrantėje bei Kosta Rikos pasienyje. Administracinis centras – Bokas del Toras.

Geografija
----------

Didžioji provincijos dalis labai kalnuota, apaugusi tropinėmis džiunglėmis. Pietinę dalį užima Talamankos Kordiljera, kurios didžioji dalis įtraukta į La Amistado tarptautinį parką (pasaulio paveldo objektas). Jūros pakrantė pelkėta, apaugusi mangrovių sąžalynais. Provincijos šiaurės rytuose, Almirantės įlankoje yra Bokas del Toro salynas, kurio didžiausioje, Kolono saloje, įsikūrusi provincijos sostinė. Salos įtrauktos į Isla Bastimentos nacionalinį jūrinį parką. Provincijos vakariniu pakraščiu teka Siksaolos upė.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Provincija padalinta į 3 apygardas (skliaustuose – administracinis centras):

* Bokas del Toro apygarda (Bokas del Toras)
* Čanginolos apygarda (Čanginola)
* Čiriki Grandės apygarda (Čiriki Grandė)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Panamos administracinis suskirstymas** |  |
| **Provincijos:** Bokas del Toras | Čiriki | Darjenas | Koklė | Kolonas | Herera | Los Santosas | Panama | Veraguasas
**Komarkos:** Embera Vounaanas | Kuna Jala | *Kuna de Madugandi* | *Kuna de Vargandi* | Ngobė Buglė |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hjalmaras Brantingasšved. *Karl Hjalmar Branting*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1860 m. lapkričio 23 d.Stokholme |
| Mirė | 1925 m. vasario 24 d. (64 metai)ten pat |
|  |
| Veikla | Švedijos spaudos ir politinis veikėjas |
| Partija | 1889 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | Stokholmo ir Upsalos universitetai |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1921 m. Nobelio Taikos premija
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Hjalmar Branting |
| Parašas |
|  |

**Hjalmaras Brantingas** (šved. *Karl Hjalmar Branting*, 1860 m. lapkričio 23 d. Stokholme – 1925 m. vasario 24 d. ten pat) – Švedijos spaudos ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo Stokholmo ir Upsalos universitetuose, 1883 m. radikalų laikraščio „*Tiden*", vėliau „*Dagbla*d" žurnalistas, 1886 m. įsteigė laikraštį „*Socialdemokraten*", iki 1917 m. buvo jo redaktorius.

1889 m. vienas Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos kūrėjų, nuo 1907 m. iki mirties partijos valdybos pirmininkas. 1919 m. vienas Berno Internacionalo kūrėjų.

1896–1925 Švedijos parlamento Riksdago narys, iki 1902 m. vienintelis socialdemokratų atstovas parlamente.

1917–1918 m. Švedijos finansų ministras, 1921–1923 m. užsienio reikalų ministras, 1920–1921, 1921–1923 m. ir nuo 1924 iki mirties 1925 m. -Ministras pirmininkas.

1920–1921 m. ir 1923–1925 m. buvo Švedijos atstovas Tautų Tautų Sąjungos taryboje, 1920–1924 m. atstovavo Švediją Tautų Sąjungos sesijose.

1922 m. Švedijos delegacijos vadovas Ženevos konferencijoje.
1924 m. Tarptautinio Darbo biuro sesijos pirmininkas.

1921 m. Nobelio Taikos premijos laureatas.

  



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Nilsas EdenasOscar von SydowErnst Trygger** | **Švedijos Karalystės Ministras pirmininkas** 1920 m. kovo 10 d. – 1920 m. spalio 27 d.1921 m. spalio 13 d. – 1923 m. balandžio 19 d.1924 m. spalio 18 d. – 1925 m. sausio 24 d. | Po to: **Louis De GeerErnst Trygger Rickard Sandler** |
| Prieš tai:**Herman Wrangel** | **Švedijos Karalystės užsienio reikalų ministras** 1921 m. spalio 13 d. –1923 m. balandžio 19 d. | Po to:**Carl Hederstierna** |
| Prieš tai:**Conrad Carleson** | **Švedijos Karalystės finansų ministras**1917–1918 m. | Po to:**Fredrik Vilhelm Thorsson** |
Davidas Hjumas
**Hjumo giljotina**, *Hjumo dėsnis* – problematiškas perėjimas nuo deskriptyvių teiginių (nusakančių, kaip *yra*) prie preskriptyvių teiginių (nusakančių, kaip *turėtų būti*). Nors moralės filosofai dažnai remdamiesi tuo, kaip *yra*, išveda kaip *turėtų būti* (arba kaip *turėtumėme* elgtis), tarp šių dviejų teiginių rūšių yra esminių skirtumų, kurie, dalies filosofų nuomone, neleidžia tokio perėjimo.

Šią problemą aprašė škotų filosofas Deividas Hjumas (angl. *David Hume*) savo 1739 m. išleistoje knygoje *Traktatas apie žmogaus prigimtį*:

„Aš pastebėjau, kad kiekvienoje iš moralės sistemų, su kuriomis man yra tekę susidurti, autorius kurį laiką samprotauja įprastai, nustato Dievo buvimą ar stebi žmogiškuosius reikalus; ir staiga aš nustebęs pamatau, jog vietoje įprastinių teiginių porų *yra* arba *nėra*, aš nebesusiduriu nė su vienu teiginiu, kuris nebūtų susietas su *turėtų būti* arba *neturėtų būti*. Šis pokytis įvyksta nepastebimai, vis dėlto jis nepaprastai reikšmingas. Juk jei šis 'turėtų būti *arba* neturėtų būti *reiškia kokį naują santykį arba tvirtinimą, būtina jį pastebėti ir paaiškinti; kartu turi būti pagrįsta ir tai, kas atrodo visiškai nesuprantama: kaip šis naujas santykis gali būti išvedamas iš kitų, visiškai skirtingų."[1]*
Kitaip tariant, Hjumas klausia, kaip įmanoma išvesti *turėtų būti* iš *yra*? Jei žinome tiktai koks pasaulis *yra*, kaip galime sužinoti koks jis *turėtų* būti? Šis trumpa pastraipa Hjumo iškeltas klausimas tapo viena iš esminių etikos problemų.

Hjumo giljotinos svarba padidėja ją sukombinavus su Hjumo šakute – idėja, kad visos žinios yra paremtos arba logika ir apibrėžimais, arba empiriniais stebėjimais. Kadangi nei logika, nei pasaulio stebėjimai, atrodytų, negali suteikti pagrindo teiginiams apie tai, kaip *turėtų būti*, visi tokie teiginiai, pasak kai kurių filosofų, tampa nepagrįsti. Tai reikštų, kad jokios žinios apie moralę negali egzistuoti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Natūralistinė klaida

Šaltiniai
---------

1. ↑  David Hume: *Traktatas apie žmogaus prigimtį*, J. Vanagienės vertimas, 2007 m. leidimas
| **Turdidae** |
| --- |
| Smilginio strazdo (Turdus pilaris) lizdasSmilginio strazdo (*Turdus pilaris*) lizdas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Strazdiniai  *( Turdidae)* |

 |

Strazdo giesmininko (*Turdus philomelos*) lizdas
**Strazdiniai** (*Turdidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio paukščių šeima.

Šeimai priklauso maži ir vidutinio dydžio paukščiai. Spalvos labai įvairios, daugelio rūšių patinai ir patelės vienodos spalvos, bet kai kurių rūšių patinai spalvingesni už pateles (lytinis dimorfizmas). Gyvena labai įvairiuose biotopuose, paprastai ant žemės arba medžiuose. Aktyvūs dieną, kartais sutemomis. Gerai gieda. Visi vabzdžialesiai, bet nemažai sulesa ir vaisių, sėklų. Maisto ieško ant žemės, medžiuose ir krūmuose. Lizdus suka medžiuose, ant žemės. Dėtyje 3-6 vienspalviai arba margi kiaušiniai. Peri apie 2 savaites. Keliaujantys paukščiai.

Lietuvoje aptinkamos 6 strazdų (*Turdus*) rūšys.

Gentys
------

* Strazdai (*Turdus*)
* Azijiniai strazdai (*Zoothera*)
* Amerikiniai strazdai (*Catharus*)
* Miškiniai strazdai (*Hylocichla*)
* *Geomalia*
* *Cataponera*
* *Nesocichla*
* *Cichlherminia*
* Mėlynieji strazdai (*Sialia*)
* *Myadestes*
* *Cichlopsis*
* *Entomodestes*
* *Platycichla*
* *Psophocichla*
* *Chlamydochaera*
* Uolakopiai (*Chaetops*)
* Aletės (*Alethe*)

Nuorodos
--------

* Strazdinių rūšys

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Strazdiniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jungtis** (angl. *θ-Join* ar *Equijoin*) – tai binarinė reliacinės algebros operacija, kurios rezultatas – visos įmanomos poros iš jungiamų aibių, tenkinančios tam tikrą sąlygą. Tai išvestinė reliacinės algebros operacija.

Tarkime, turime santykių schemas
*R1 = {A1, …, Am}* ir
*R2 = {B1, …, Bn}*
bei jų egzempliorius *r1* ir *r2*.
Tuomet *r1* ir *r2* jungtimi vadinamas Dekarto sandaugos *r1×r2* poaibis (*R1 U R2* schemos santykis *s*) toks, kad būtų tenkinama sąlyga Θ (pavyzdžiui, Ai=Bj).
Žymima *s = r1 || r2*.

Pavyzdys
--------

Santykių

*r1*

| A1 | A2 | A3  |
| --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 3 |
| 4 | 5 | 6 |
| 7 | 8 | 9 |

ir

*r2*

| B1 | B2 |
| --- | --- |
| 1 | 3 |
| 4 | 4 |
| 7 | 3 |

  

jungtis *s = r1 || r2* (Θ:*A3 = B2) bus*

| A1 | A2 | A3 | B1 | B2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 | 3 | 1 | 3 |
| 1 | 2 | 3 | 7 | 3 |

.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Japonijoje **zaibatsu** (財閥, tiesiogine prasme – *turtinė klika*) vadinamos didelės įmonių grupės, konglomeratai.

XIX a. ir pirmojoje XX a. pusėje zaibatsu sąvoka naudota apibūdinti didelėms atskirų šeimų kontroliuojamoms bankų ir pramonės įmonių grupėms. Keturi didieji zaibatsu buvo sukurti dar Edo laikotarpyje. Tai Mitsubishi, Mitsui, Sumitomo ir Yasuda. Verslo konglomeratai, antrojo lygmens zaibatsu, atsiradę po Rusijos-Japonijos karo iki Antrojo pasaulinio karo yra Okura, Furukawa, Nakajima ir Nissan.

Sąjungininkų okupacijos metu zaibatsu Japonijoje formaliai buvo panaikinti. Juos kontroliuojančių šeimų turtas buvo konfiskuotas; buvusios zaibatsu „galvos" – holdingo kompanijos – sunaikintos, o persipinantis kompanijų valdymas, kuris buvo ypač svarbus senajai sistemai – uždraustas. Taip 1946 m. Vyriausioji sąjungininkų vadovybė išardė tokius zaibatsu kaip Asano, Furukawa, Nakajima, Nissan, Nomura ir Okura. Matsushita, nors ir nebuvo zaibatsu, taip pat buvo planuojama suskaldyti, tačiau nuo to ją išgelbėjo profesinės sąjungos pateikta peticija, kurią pasirašė 15 000 darbuotojų ir jų šeimos narių.

Sąjungininkų reformatoriams bei karinei vadovybei niekada nepavyko visiškai išskaidyti zaibatsu, iš dalies ir dėl to, kad tuometinė laiko dvasia palaikė konglomeratų kūrimąsi. Konglomeratai laikyti naudingais ekonomikai, o Japonijos viešoji nuomonė bei zaibatsu darbininkų ir vadovybės bei susijusios biurokratijos nuomonė dėl zaibatsu skaidymui buvo nepalanki arba priešiška.

Zaibatsu sąrašas
----------------

### Didysis katvertas

* Mitsubishi (三菱財閥)
* Mitsui (三井財閥)
* Sumitomo (住友財閥)
* Yasuda (安田財閥)

### Antro lygmens zaibatsu

* Asano (浅野財閥)
* Fujita (藤田財閥)
* Furukawa (古河財閥)
* Mori (森コンツェルン)
* Kawasaki (川崎財閥)
* Nakajima (中島飛行機)
* Nitchitsu (日窒コンツェルン)
* Nissan (日産コンツェルン)
* Nisso (日曹コンツェルン)
* Nomura (野村財閥)
* Okura (大倉財閥)
* Riken (理研コンツェルン)
* Shibusawa (渋沢財閥)

### Ankstesni zaibatsu

* Suzuki (鈴木商店)
| Pirengos tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Rusija (Murmansko sritis) |
| Plotas | 227 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 13 m |
| Tūris | 3 km³ |
| Įteka | Pirenga, Čalma, Mavra |
| Išteka | Pirenga |

**Pirengos tvenkinys** (rus. *Пиренгское водохранилище*) – tvenkinys Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalyje, 137 m aukštyje virš jūros lygio. Sudarytas 1938 m. patvenkus Pirengos upę (Nivos intakas) Niva HES-1 užtvanka. Tvenkinys taip pat patvenkė ir Aukštutinės Pirengos (plotas 88,7 km²), Žemutinės Pirengos (58,5 km²) ir Kumužo Salmos (12,4 km²) ežerus. Bendras tvenkinio plotas 227 km². Ilgis siekia 58 km, plotis iki 8 km. Metinė vandens lygio svyravimo amplitudė 5 m. Tvenkinys sudarytas hidroenergijos, žvejybos, medienos plukdymo reikmėms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 336
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Piridoksinas** |
|  |
| Bendri duomenys |
| Cheminė formulė | C8H11NO3 |
| Molekulinė masė | 169 g/mol |
| Kiti pavadinimai |
| * vitaminas B6
 |
| Vitamino savybės |
| Tirpsta | Vandenyje |
| RDA (suaugusiam vyrui) | 1-1,4 mg/dieną |
| RDA (suaugusiai moteriai) | 1-1,4 mg/dieną |
| Trūkumo simptomai |
| * Pakitusi oda, odos ir gleivinės uždegimai
* Sutrikęs virškinimas
* Nuovargis, prislėgtumas
* Sutrikusi kepenų funkcija
* Sutrikusi nervų sistemos funkcija
* Sutrikęs kalcio, magnio ir fosforo panaudojimas
 |
| Pertekliaus simptomai |
| * Sutrikusi nervų sistemos veikla
* Sumažintas plaštakų ir pėdų jautrumas
 |
| Pagrindiniai Šaltiniai |
| * daržovės
* žuvis
* mėsa
* pieno produktai
* kiaušiniai
* mielės
* miltai
* kepenys
 |
|

**Piridoksinas** ir **Piridoksaminas** yra dvi **vitamino B6** formos. Tai vandenyje tirpstantis B grupės vitaminas.

Šaltiniai
---------

Piridoksolio ir piridoksamino yra daugelyje produktų, nedideliais kiekiais – kiaušiniuose, vištienoje, kiaulienoje, kepenyse.
Piridoksalio daugiau augaliniame maiste: sojos pupelėse, žirniuose, kviečiuose, riešutuose.

Savybės
-------

Piridoksinas tirpsta vandenyje, kepenyse paverčiamas piridoksal-5-fosfatu.

Poveikis
--------

Vitaminas B6 dalyvauja baltymų ir aminorūgščių apykaitoje, hormonų, raudonųjų kraujo kūnelių gamyboje, reguliuoja ląstelių dauginimąsi bei diferenciaciją, stiprina imuninę sistemą.

### Poreikis

Reikia vidutiniškai 1,8-2,2 mg per dieną. Daugiau reikia vartojant kontraceptinius preparatus, antibiotikus, vaistus nuo depresijos, taip pat sportininkams, vartojantiems baltymingą maistą.

Piridoksinas su folio rūgštimi yra svarbiausi vitaminai nėštumo metu, žindant.

### Trūkumas

Piridoksino trūksta retai, dėl stokos gali pakisti oda, atsirasti nuovargis, susilpnėti imunitetas.
Kai yra didelis trūkumas, sutrikdomos kepenų ir nervų sistemos funkcijos, kalcio, magnio ir fosforo panaudojimas.

Menstruacijų metu dėl piridoksino trūkumo nereguliariai kraujuojama, atsiranda spuogų. Nemažai nėščiųjų dėl jo trūkumo pykina, atsiranda edemų.

Moterims, daug metų vartojančioms kontraceptinius preparatus, gali trūkti vitamino B6. Šiluma apdorojant maistą, vidutiniškai 20-35 procentai šio vitamino suyra.

### Perteklius

Perdozavimas galimas ilgai vartojant ypač didelės dozes – sutrinka nervų sistemos veiklą, sumažėja plaštakų ir pėdų jautrumas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVitaminai |
| --- |
|  |
| 
Vitaminas A · Vitaminas C · Vitaminas D · Vitaminas E · Vitaminas K · Cholinas · Liuteinas
B grupės vitaminai: Tiaminas · Riboflavinas · Niacinas · Pantoteno rūgštis · Biotinas · Piridoksinas · Folio rūgštis · Kobalaminas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Egretta thula** |
| --- |
| Snieginis garnys (''Egretta thula)Snieginis garnys (*Egretta thula*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Baltieji garniai  *( Egretta)* |
| Rūšis: | Snieginis garnys  *( Egretta thula)* |

 |
| Binomas |
| ***Egretta thula***Molina, 1782 |

**Snieginis garnys** (*Egretta thula*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis. Tai amerikietiškas mažojo baltojo garnio antrininkas. 

Suaugę paprastai būna 61 cm ilgio ir sveria 375 g. Snapas siauras, juodas, kojos ilgos, juodos su geltonomis pėdomis. Viršutinė snapo dalis, ties akimis, – geltona, bet paraudonuoja poravimosi sezono metu. Tada suaugusiems taip pat padaugėja nugaros plunksnų, dėl ko paukščiai atrodo pasišiaušę.

Veisiasi plačiame sausumos bei pelkių plote, nuo Didžiųjų ežerų bei JAV pietvakarių iki Pietų Amerikos, rytinėje Šiaurės Amerikos dalyje – išilgai vandenyno krantų nuo Meino iki Teksaso, bei sausumoje prie didesnių upių bei ežerų. Suka lizdus kolonijomis, neretai su kitais balų paukščiais, paprastai medžiuose ir krūmuose. Snieginių gandrų lizdai būna plokšti ir negilūs, iš pagaliukų, padengtų šakelėmis ir nendrėmis. Kiaušiniai žalsvai mėlyni, ovalūs, trys arba keturi lizde. Jaunikliai palieka lizdą po 20-25 dienų ir šokinėja netolimose šakose prieš galutinai išskrisdami. 

Šiltesnėse vietovėse snieginiai garniai gyvena pastoviai; šiaurinės populiacijos migruoja į Centrinę Ameriką ir Karibus. Po veisimosi sezono gali skristi į Šiaurę, retkarčiais nuklysdami į vakarų Europą.

Snieginiai garniai minta žuvimi, vėžiagyviais, vabzdžiais. Maistą medžioja sekliame vandenyje, tiek krypuodami vandenyje, kojomis drumsdami vandenį, kol grobis matomas, tiek skrisdami virš vandens, taip pat gali tykoti grobio.

Snieginiai gandrai yra buvę paklausūs dėl gražių plunksnų ir buvo medžiojami prekybai (moteriškų skrybėlių papuošimui), dėl ko pavojingai sumažėjo jų skaičiai. Šiuo metu saugomi įstatymo ir populiacija atsistačiusi. 

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Snieginis garnys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Gvianiečiai |
| --- |
| Gvianiečiai šokėjaiGvianiečiai šokėjai |
| Gyventojų skaičius | 150–200 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Prancūzijos Gvianos vėliava Prancūzijos GvianaPrancūzijos vėliava Prancūzija |
| Kalba (-os) | Gvianos kreolų, prancūzų, anglų, ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės | kiti karibiečiai (surinamiečiai, gajaniečiai, haitiečiai ir kt.), afrikiečiai, prancūzai, aravakai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Gvianiečiai |

**Gvianiečiai** – kreolinė tauta, sudaranti daugumą Prancūzijos Gvianos gyventojų. Populiacija neaiški (150–200 tūkst. žmonių). Daugiausia juodaodžiai ir mulatai. Šneka prancūzų kalbos kreoline atmaina (Gvianos kreolų kalba), maronų kreolinėms kalbomis. Taip pat paplitusios anglų ir ispanų kalbos. Dauguma tikinčiųjų – katalikai.

Gvianiečiai klostėsi XVII–XIX a. maišantis daugiausia iš Vakarų Afrikos atgabentiems juodaodžiams vergams bei išeiviams iš Europos, ypač prancūzams tremtiniams. Konsoliduojantis gvianiečių tautai, į ją įtraukiami ir indėnai, „miškiniai negrai" (maronai) ir kt. Be to, į Gvianą atvyksta daug atvykėlių iš aplinkinių šalių (Surinamo, Haičio, Brazilijos, Gvadelupės), kurie įsilieja į gvianiečių tautą.

Dauguma gyvena miestuose, verčiasi pramone, aptarnavimu.

Būstas europietiško pobūdžio, kaimuose paplitę mediniai namai ant polių, dengti palmių lapais ar gofruota geležimi.

Virtuvei būdingi patiekalai iš ryžių, manijoko, vaisių, žuvies.

Gvianiečiai turi turingą tautosaką. Joje, taip pat muzikoje, šokiuose, tradiciniuose tikėjimuose ryškūs afrikietiškos kilmės elementai.

* GvianietėsGvianietės
* Rašytojas Renė MaranasRašytojas Renė Maranas
* Gvianiečių futbolininkas Floranas MaludaGvianiečių futbolininkas Floranas Maluda
* Karnavalo dalyviaiKarnavalo dalyviai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Гвианцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| Gvianos Amazonijos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Prancūzijos Gvianos vėliava Prancūzijos Gviana |
| 

Žemėlapis rodantis Gvianos Amazonijos nacionalinis parkas vietą.Gvianos Amazonijos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 2°50′18″ š. pl. 53°46′20″ v. ilg.﻿ / ﻿2.83833°š. pl. 53.77222°r. ilg.﻿ / 2.83833; 53.77222Koordinatės: 2°50′18″ š. pl. 53°46′20″ v. ilg.﻿ / ﻿2.83833°š. pl. 53.77222°r. ilg.﻿ / 2.83833; 53.77222 |
| **Plotas:** | 20 300 km² |
| **Įkurtas:** | 2007 m. |

**Gvianos Amazonijos nacionalinis parkas** (pranc. *Parc amazonien de Guyane*) – vienas iš 10 Prancūzijos nacionalinių parkų, sukurtas apsaugoti Amazonijos miškus Prancūzijos Gvianoje. Šis nacionalinis parkas yra didžiausias šalyje bei vienas didžiausių visame pasaulyje.

Šis nacionalinis parkas gali būti pasiekiamas tik oro transportu ar piroga.

Parkas dengia 20 300 km² plotą, o dar 13 600 km² yra antrinės apsaugos lygio.

1992 m. nacionalinio parko įsteigimo Prancūzijos Gvianoje idėją Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijoje pasiūlė tuometis Prancūzijos prezidentas François Mitterrand. 1993 m. buvo sukurta speciali misija šio parko sukūrimui. 1995 m. projektas buvo paruoštas, tačiau 1997 m. atmestas.

1998 m. birželio 21 d. pripažinimo teises gavo vietiniai indėnai ir maronai, gyvenantys būsimo nacionalinio parko teritorijoje.

2006 m. buvo pristatytas paskutinis nacionalinio parko projektas. Kitais metais projektas buvo įgyvendintas ir 2007 m. birželį susirinko pirmoji Gvianos Amazonijos nacionalinio parko taryba.

Kartu su kaimyniniu Tumukumakio nacionaliniu parku Brazilijoje tai yra didžiausia Amazonijos miškų saugojimo vieta pasaulyje.

Nuorodos
--------

* Oficiali parko svetainė (pranc. k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Gvinedo karalystė** (val. *Teyrnas Gwynedd*) – viena iš keltų viduramžių Velso karalysčių. Tradicinė Gvinedo teritorija – šalies šiaurės vakarai, tarp Divio ir Di upių ir aplink Snoudoniją (val. *Yr Eryri*), taip pat Anglesio (val. *Ynys Môn*) sala. Gvinedo valdovai, kaip antai Mailgunas ap Kadvalionas, Grifidas ap Livelinas, Ovainas Gvinedas, Livelinas ap Iorvertas ir Livelinas ap Grifidas, tradiciškai vaidino pagrindinį vaidmenį tarp Velso valdovų. Geografinės sąlygos, kaip kad nuošalios kalnuotos vietovės, trukdė Anglijos karaliams efektyviai taikyti užkariavimo politiką. Kunedo ap Ederno garbei Gvinedo karaliaus dinastija dažnai vadinama Kunedo dinastija, o vyriausia šaka, kurios ištakos prasideda nuo Anaraudo ap Rodri, vadinosi Aberfrau valdovų linija (nors jų sostinė ne visada buvo būtent Aberfrau).

XIII аmžiaus pradžioje Livelinsas Didysis karalystės centru padarė regioną prie Airijos jūros nuo Bangoro iki Konvio: karališkoji rezidencija buvo įsikūrusi Gart-Keline ant Meno sąsiaurio kranto. Prieš Gart-Keliną, Anglesio krante, buvo svarbus prekybos uostas Lanvaisas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gvinedo karalystė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Stasys Pupeikis** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. gegužės 13 d.Sankt Peterburgas, Rusija |
| Mirė | 1972 m. spalio 30 d. (67 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 1928 m. LKP,1940 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Neakivaizdinė aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Stasys Pupeikis** (1905 m. gegužės 13 d. Sankt Peterburge – 1972 m. spalio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1922–1940 m. mokytojavo Zarasų apskrities pradinėse mokyklose. 1927 m. mokėsi Kėdainių mokytojų seminarijoje. 1940 m. Turmanto pradinės mokyklos vedėjas.

1940 m. Liaudies Seimo narys ir LSSR susisiekimo ministras. 1940–1951 m. LSSR AT prezidiumo sekretorius. 1951–1953 m. ir 1957–1959 m. LSSR švietimo ministro pavaduotojas, 1953–1957 m. ministras. 1957 m. baigė Neakivaizdinę aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1956–1958 m. LKP revizijos komisijos narys. 1940–1951 m. ir 1955–1959 m. LSSR AT deputatas. Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1957 m. LTSR nusipelnęs mokytojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Būtėnas. *Stasys Pupeikis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 471
**Stasys Rakauskas** (1877 ? ? Lietuvoje -1950 m. gruodžio 14 d. Elizabethe, NJ – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Vienas iš pirmųjų lietuvių vargonininkų, 1892 m. atvykęs į JAV ir daug nuveikęs muzikos baruose. Tuo metu buvo laikomas net vargonų virtuozu ir sumaniu chorvedžiu. Vargonininkavo ir vadovavo chorams daugelyje JAV lietuvių parapijų: Angelų Karalienės Brooklyne, NY, Šv. Kazimiero Amsterdame, Niujorke, Šv. Jurgio, Šv. Kotrynos Genovaitės ir Visų Šventųjų Čikagoje, IL. 1936–1938 m. vadovavo Čikagos Vyčių chorui. 1939 m. sausio 22 d. Visų Šventųjų parapijos choras koncertu pažymėjo savo 30-metį. Chorai dalyvavo lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose. S. Rakauskas harmonizavo lietuvių liaudies dainas, kurias spausdino „Viltyje". Pasirašinėdavo S. Vėžio slapyvardžiu. 1914 m. „Muzikos aidai" išleido jo kūrinių rinkinį fortepijonui. Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos aktyvus narys. Sūnus Stasys Rakauskas taip pat muzikas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Stasys Puškorius** (1935 m. lapkričio 18 d. Nevočiuose, Skuodo raj.) – Lietuvos karinis veikėjas, habilituotas daktaras, Lietuvos kariuomenės dimisijos pulkininkas.

Biografija
----------

1943–1952 m. mokėsi Mosėdžio vidurinėje mokykloje, 1955–1958 m. – Jaroslavlio ir Taškento moto šaulių karinėse mokyklose, 1962–1967 m. studijavo Kijevo aukštojoje zenitinės artilerijos inžinerinėje mokykloje, 1970–1972 m. – Kijevo aukštosios zenitinės raketinės inžinerinės mokyklos aspirantūroje, 1980–1982 m. – Kijevo priešlėktuvinės gynybos karo akademijos doktorantūroje.

1972–1991 m. dirbo Šiaulių dviračių gamyklos kontrolieriumi, kuopos vadu Klaipėdoje, Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, Orenburgo mokymo centro inžinieriumi tyrinėtoju, Kijevo priešlėktuvinės gynybos karo akademijos dėstytoju. 1994–1998 m. – Lietuvos karo akademijos prorektorius mokslui, nuo 1998 m. – LTU Valdymo teorijos katedros vedėjas.

Parašė 7 vadovėlius aukštosioms karo mokykloms, paskelbė 120 mokslo tiriamųjų darbų ir straipsnių.

Monografijos
------------

* Viešojo sektoriaus institucijų administravimas, 2002 m.
* Veiklos auditas, 2004 m.
**Stasys Selemenavičius** (1918 m. gegužės 13 d. Babtuose, Kauno raj. – 1993 m. rugpjūčio 18 d. Kaune) – vargonininkas, chorvedys, pedagogas.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo Stasio Selemenavičiaus – Kėdainių Šv. Jurgio bažnyčios vargonininko. Sūnus, mokydamasis Kėdainių gimnazijoje, giedojo bažnyčios chore, organizavo meno mėgėjų kolektyvus – jo suburtame vokaliniame kvartete dainavo būsimasis solistas ir kompozitorius Juozas Indra.

Baigęs Kėdainių gimnazijos devynias klases, 1938–1941 m. Kauno konservatorijoje pas Zigmą Aleksandravičių studijavo vargonų, pas Jurgį Karnavičių – fortepijono, pas Joną Būtėną – dainavimo disciplinas.

1942–1947 m. buvo Kauno muzikinės komedijos teatro pirmos kategorijos solistas (tenoras). 1947–1969 m. dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorams Žiežmariuose, Prienuose ir Šėtoje.

1962–1967 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Andrius Kairys). Tuo metu vadovavo Kauno kailių fabriko mišriajam chorui (50–60 dalyvių), kuris rengė koncertus, dalyvavo dainų šventėse, chorų apžiūrose pelnė prizinių vietų.

1969–1978 m. – Kauno 4-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas. Subūrė 60 dalyvių vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą ir parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.

Nuo 1978 m. iki mirties buvo Kauno rajono Vandžiogalos bažnyčios vargonininkas, lietuvių ir lenkų chorų vadovas. Sūnus Stasys Selemenavičius irgi muzikos mokytojas ir chorvedys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.