recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alytaus „Centras"**|  |
| **Pavadinimas** | FK Centras |
| **Įkurtas** | 2000 m. |
| **Stadionas** | Alytus |
| **Vadovas** | Virmantas Speteliūnas |
| **Lyga** |  |
| **2017** | 5 vieta, LFF III lyga (Alytaus zona) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Alytaus „Centras"** – Lietuvos futbolo klubas iš Alytaus.

Istorija
--------

2000 m. keletui žaidėjų pabaigus profesionalią karjerą, Alytuje pavyko suburti prijaučiančių futbolui žmonių komandą pavadinimu „Auska". Pavadinimas „Auska" kilo iš tuo metu buvusio dziudo klubo. Komanda dalyvavo įvairiuose turnyruose Lietuvoje ir už jos ribų, dalyvavo Lietuvoje organizuojamose „Žalgiriadose", kuriose ne kartą tapo nugalėtojais. Kiekvienais metais vykdavo į ES vykstančias futbolo žaidynes. Viena įspūdingiausia ir sėkmingiausia kelionė buvo 2002 metais Italijoje vykusiose pasaulio žaidynėse, kuriose užėmė 1-ąją vietą. „Auska-Centras" dalyvavo žaidynėse Slovėnijoje, Olandijoje, Vokietijoje, Lenkijoje ir daugelyje kitų šalių. Klubas pirmą kartą 2008 m. dalyvavo LFF taurės varžybose, kuriose pasiekė IV etapą (šešioliktfinalį), Komanda dalyvauja Alytaus žiemos mažojo futbolo pirmenybėse, kuriose taip pat užima prizines vietas.

2009 m. komandos bendru nutarimu buvo įsteigtas VšĮ mėgėjų futbolo klubas „Centras". 2015 m. AFF pirmenybių nugalėtojai. 2016 m. AAFF pirmenybėse užėmė antrąją vietą.

### Pavadinimų kaita

* 2000 m. – *Auska*
* 2002 m. – *Auska-Centras Alytus*
* 2010 m. – *Centras Alytus*

Sezonai
-------

|  |
| --- |
| **Lietuvos futbolo varžybos** |
| **Sezonas** | **Pirmenybių lygmuo** | **Vieta** | **Taurė** |
| 2006 m. | IV (Alytus) | 2 | —
 |
| 2007–2008 m. | IV (Alytus) | 1 | —
 |
| 2008–2009 m. | IV (Alytus) | 3 | 1/16 f.
 |
| 2009–2010 m. | IV (Alytus) | 1 | -
 |
| 2010–2011 m. | IV (Alytus) | 1 | 1/256 f.
 |
| 2011–2012 m. | IV (Alytus) | 2 | —
 |
| 2012–2013 m. | IV (Alytus) | 1 | —
 |
| 2013–2014 m. | IV (Alytus) | 1 | —
 |
| 2014–2015 m. | IV (Alytus) | 1 | —
 |
| 2015–2016 m. | IV (Alytus) | 1 | —
 |
| 2016 m. | IV (Alytus) | 2 | —
 |
| 2017 m. | IV (Alytus) | 5 | — |

### SFL varžybos

| Sezonas | Čempionatas |
| --- | --- |
| Lygmuo | Vieta
 |
| 2011 m. | Alytus | 1 |

### Dubleriai

2010 m. prie „Centro" prisijungė Alytaus SFL žaidusi jaunimo komanda „Triobet" ir junginė komanda žaidė SFL pavadinimu „Centras-2".

| Sezonas | Čempionatas |
| --- | --- |
| Lygmuo | Vieta
 |
| 2010 m. | Alytus | 1 |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-06-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |
| --- |
| * Oficiali svetainė:
 |
| * Futbolinis.lt (statistika):
 |
| * Apskrities federacijos informacija: []
 |
| * KAFF informacija: []
 |
| * ŠAFF informacija: []
 |
| * VAFF informacija: []
 |
| * SFL informacija: []
 |
| * UEFA informacija: []
 |
| * Futbolas.lt: []
 |
| * Foot.dk (archyvas): []
 |
| * Weltfussballarchiv.com: []
 |
| * Soccerway.com (naujausi rezultatai): []
 |
| * Neoficiali svetainė: []
 |
| * Gerbėjų svetainė: []
 |
| **Andrius Račkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1976 m. gegužės 13 d. (47 metai)Šiauliai |
| Tautybė | Lietuvis |
| Tėvas | Irenijus Račkauskas |
| Motina | Janina Račkauskienė |
| Vaikai | Vykintas Račkauskas |
|  |
| Veikla | Šiaulių politikas ir visuomeninis veikėjas. |

**Andrius Račkauskas** (g. 1976 m. gegužės 13 d.) – Šiaulių politikas ir visuomeninis veikėjas.

Biografija
----------

Andrius Račkauskas gimė 1976 m. gegužės 13 d. Šiaulių inteligentų Irenijaus Račkausko ir Janinos Račkauskienės šeimoje. Mokėsi Šiaulių 8-ojoje vidurinėje mokykloje (dabar „Salduvės" progimnazija). 1994 m. įgijo vidurinį išsilavinimą. Tais pačiais metais įstojo į Šiaulių aukštesniąją technikos mokyklą ir 1997 m. ją baigė įgydamas buhalterio specialybę. 2003–2004 m. mokėsi išlyginamųjų buhalterinės apskaitos specialybės studijų Šiaulių kolegijoje ir įgijo aukštąjį išsilavinimą.

2000 m. prisijungė prie Mindaugo Murzos kuriamos Lietuvių Nacionalsocialinės Partijos. Buvo šios partijos steigėjų iniciatyvinės grupės narys ir valdybos narys. 2002 m. kartu su visa Lietuvių Nacionalsocialine partija susijungė su Lietuvos Nacionaldemokratų partija, tapo Šiaulių skyriaus valdybos nariu bei kandidatu į Šiaulių miesto savivaldybės tarybą. 2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. Dirbo Nacionaldarbininkų frakcijoje, Finansų ir ekonomikos komitete.

2005 m. birželio 10 d. atsistatydinus iš LNDP Šiaulių sk. pirmininko pareigų Žilvinui Razminui, tapo Šiaulių skyriaus vadovu.
2006 m. gruodžio 21 d. atsistatydinus iš LNDP Pirmininko pareigų Mindaugui Murzai, tapo laikinai einančiu LNDP pirmininko pareigas.
Nuo 2007 m. birželio 17 d. iki 2009 m. sausio 27 d. LNDP vyr. iždininkas. 2008 m. dalyvavo steigiant Lietuvių Tautinį Centrą (LTC), dalyvavo jo veikloje.

2008 m. gegužės mėn. 9 d. Lietuvos buhalterių ir auditorių asociacija suteikė buhalterio-profesionalo kvalifikacinį vardą.

2011 m. vasario 27 d. Lietuvos Centro Partijos Šiaulių skyriaus rinkiminiame saraše nesėkmingai dalyvavo Šiaulių miesto savivaldybės tarybos rinkimuose.

2011 m. buvo vienu iš liudininkų bendražygio M. Murzos ir maskvietės Zlatos Rapovos vestuvių ceremonijoje, vykusioje Tauragės rajone pagal baltų papročius prie aukurų, su žiedais, vadovaujant vaidiloms.

2012 m. gegužės 22 d. LR ryšių reguliavimo tarnyboje išlaikė B klasės kvalifikacinį egzaminą ir gavo leidimą dirbti radijošaukiniu LY3AR. 2013-2014 m. Lietuvos Respublikos Ultratrumpų bangų čempionatuose, dažnuminės moduliacijos (FM) pogrupyje, tris kartus laimėjo 1-ąsias vietas (2013 m. 2014 m. ir 2016 m.).

Nuo 2021-03-23 Išsiskyręs. Sūnus Vykintas.

Išnašos
-------

1. ↑  Vilniaus miesto 1-asis apylinkės teismas priėmė sprendimą išregistruoti LNDP iš juridinių asmenų registro)
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-05-02 iš Wayback Machine projekto. M. Murzos vestuvių liudininkas
3. ↑  Andrius Račkauskas Archyvuota kopija 2008-10-11 iš Wayback Machine projekto. (LRS rinkimai 2004 m.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nemathelminthes** |
| --- |
| Spalinės (Ascaris lumbricoides) kiaušinėliaiSpalinės (*Enterobius vermicularis*)kiaušinėliai |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Apvaliosios kirmėlės  *( Nematoda)* |
| Klasė: | *Secernentea*  *( Secernentea)* |
| Būrys: | Dirvos nematodai  *( Rhabditida)* |
| Šeima: | *Oxyuridae*  *( Oxyuridae)* |
| Gentis: | Spalinės  *( Enterobius)* |
| Rūšis: | Spalinė  *( Enterobius vermicularis)* |

 |
| Binomas |
| ***Enterobius vermicularis***Linnaeus, 1758 |

**Spalinė** (*Enterobius vermicularis*) – parazitinė kirmėlė, priklausanti nematodams (*Nematoda*) ir parazituojanti apatinėje plonosios žarnos dalyje. Sukelia enterobiozę, kuria užsikrečiama nuo sergančiojo, kai jis į aplinką išskiria helmintų kiaušinėlius (gali pernešti ir musės).

Spalinė yra baltos spalvos, patelė 10 mm, patinas – apie 2-5 mm ilgio. Patino užpakalinis kūno galas spirališkai užsuktas. Kiaušinėliai bespalviai, asimetriški, iš vieno šono suploti.

Vystymosi ciklas
----------------

Spalinės vystymosi ciklas
Patelė tarpvietėje padeda apie 10-15 tūkst. kiaušinių ir po to žūva. Šliaužiodama oda ji sukelia stiprų niežulį. Sergantieji enterobioze miegodami kaso niežinčias vietas, todėl kiaušinėliai lengvai patenka ant pirštų, ypač į panages. Sergatysis neramiai miega, todėl atsiranda bloga savijauta, mažėja darbingumas, gali sigma

Nesilaikant higienos reikalavimų, kiaušinėliai gali patekti į burną, taip pat ant patalynės ir aplinkinių daiktų. Vėliau plonojoje žarnoje įvyksta apvaisinimas ir patelė su subrendusiais bei apvasintais kiaušinėliais migruoja prie analinės angos, ir naktį, kai susilpnėja analinės angos sfinkterio tonusai, iššliaužia į išorę. Ir ciklas vėl prasideda iš naujo. Spalinės gyvena apie 1 mėn. Jei per tą laiką iš naujo neapsikrečiama, tai pagyjama ir be specialaus gydymo.

Profilaktika
------------

Didžiausią dėmesį reikia skirti higienos laikymuisi. Lengviausia apsikrečia vaikai, todėl būtina tikrinti jų rankas, panages, pratinti, kad jie jas plautųsi su vandeniu ir muilu. Keisti, skalbti ir karštu lygintuvu lyginti apatines kelnaites, nuolat valyti patalpas.
| Hondas |
| --- |
| Hondas ties Meksikos ir Belizo siena Hondas ties Meksikos ir Belizo siena |
| **Ilgis** | 150 km |
| **Baseino plotas** | 2688,54 km² |
| **Ištakos** | Gvatemala |
| **Žiotys** | Četumalio įlanka |
| **Šalys** | Meksika, Belizas |
|  |
|  **Vikiteka** | Hondas |

**Hondas** (isp. *Río Hondo*) – Centrinės Amerikos upė, tekanti Jukatano pusiasalio rytuose. Upės ilgis apie 150 km, didžioji jos dalis teka Meksikos ir Belizo pasieniu. Įteka į Četumalio įlanką Karibų jūroje. Kartu su Belizo upe, Hondas sudaro didžiausią Belizo vandens arteriją.

Hondas susiformuoja Asulio upės, kurios ištakos yra Peteno baseine (Gvatemala), ir Čančičo upių santakoje. Netoli santakos yra įsikūrusi La Uniono gyvenvietė. Šalia upės taip pat yra išsidėstęs Subteniente Lopeso miestas ir Četumalis, kuris yra administracinis Kintana Roo valstijos centras.

Upės pavadinimas yra minimas Belizo himne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „110. RÍO HONDO". *conabio.gob.mx*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-03. Nuoroda tikrinta 2016-06-07. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
Koordinatės: 50°27′28″ š. pl. 30°31′25″ r. ilg.﻿ / ﻿50.45778°š. pl. 30.52361°r. ilg.﻿ / 50.45778; 30.52361

|  |
| --- |
| Kijevo funikulierius |
| Kijevo funikulieriaus vagonai 
Kijevo funikulieriaus vagonai |
| Šalis |  Ukraina |
| Gyvenvietė | Kijevas |
| Platformų skaičius | 2 |
| Linijų skaičius | 1 |
| Aptarnaujanti įmonė | „Kyivpastrans" |
| Atidaryta | 1905 m. |

**Kijevo funikulierius** (ukr. *Київський фунікулер*) – vienintelis funikulierius Kijevo mieste, jungiantis miesto viršutinį senamiestį su komerciniu Podilo rajonu. Funikulierių valdo miesto įmonė „Kyivpastrans".

Istorija
--------

Kijivo funikulierius buvo statytas 1902–1905 m. o atidarytas 1905 m. gegužės 20 d. Pastatymo kaina siekė apie 230 000 rublių. Funikulierių projektavo Artūras Abrahamsonas, baigęs profesionalius mokymus Ciūriche ir Sankt Peterburge.

Kadangi funikulierius įrengtas netoli Šv. Mikalojaus Auksinių Kupolų vienuolyno, jis buvo vadinamas Šv. Mikalojaus mechaniniu keltuvu (ukr. *Михайлівський механічний підйом*). Kai sovietai 1935–1936 m. vienuolyną sugriovė, funikulieriaus pavadinimas taip pat buvo pakeistas.

Kiti faktai
-----------

Funikulierių sudaro viena linija su dviem stotelėmis. Du sistemos vagonai pažymėti skirtingomis kirilicos raidėmis – **Λ** (ukr. *Лівий* – kairys) ir **П** (ukr. *Правий* – dešinys). Per savo istoriją sistema buvo renovuota tris kartus – 1928, 1958 ir 1984 m.

Funikulieriaus trasos ilgis sudaro 222 metrus. Kelionė į vieną pusę trunka apie 3 minutes. Viename vagone telpa iki 100 žmonių. Vagonų greitis siekia 2 m/s.: Kasmet sistema pasinaudoja 10 000 – 15 000 gyventojų, per metus pervežama apie 2,8 milijono keleivių.

Galerija
--------

* Apatinė stotelėApatinė stotelė
* Viršutinė stotelėViršutinė stotelė
* Viršutinė stotelėViršutinė stotelė
* Apatinė stotelėApatinė stotelė
* Apatinė stotelėApatinė stotelė
* VagonasVagonas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Костянтин Почтар (2017-12-13). „Я працюю у київському фунікулері" (ukrainiečių). Україна: The Village. Suarchyvuota iš originalo 2020-06-12. Nuoroda tikrinta 2020-06-12.
2. ↑  „Funicular". *Wiki-Encyclopedia Kyiv* (ukrainiečių). Suarchyvuotas originalas 2007-11-01. Nuoroda tikrinta 2006-02-26. Archyvuota kopija 2007-11-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Algimantas Maknys** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 29 d. (74 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Zinaida |
| Vaikai | Marius, Virginija, Algimantas, Aurelija |
|  |
| Veikla | Druskininkų politinis veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |

**Algimantas Maknys** (g. 1949 m. rugsėjo 29 d. Dvarciškės kaime, Lazdijų rajonas) – Druskininkų politinis veikėjas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Druskininkų miesto 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – Kauno politechnikos institutą, elektromechanikas.

UAB „Druskininkų statyba" ekonomistas, nuo 2000 m. AB „Druskininkų statyba" direktoriaus pavaduotojas ekonomikai.

1987–1988 m. Druskininkų miesto tarybos deputatas, 1997–2000 m. Druskininkų miesto savivaldybės tarybos, 2000–2003 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys, Ekonomikos ir finansų komiteto pirmininkas, Savivaldybės valdybos narys, nuo 1997 iki 2000 m. Druskininkų savivaldybės meras.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.

Vedęs; žmona Zinaida, vaikai Marius, Virginija, Algimantas, Aurelija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pristatome Druskininkų savivaldybės Tarybos narius" Archyvuota kopija 2008-09-20 iš Wayback Machine projekto. „Druskonis", 2000 m. rugpjūčio 11-17 d. Nr. 33 (566)
2. ↑  VRK informacija Archyvuota kopija 2008-05-05 iš Wayback Machine projekto. 2007 m.
| **Jonas Murka** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1889 m. spalio 21 d.Juodžiūnai, Puponių valsčius |
| Mirė | 1945 m. lapkričio 13 d. (56 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | pedagogas, vadovėlių autorius |
|  |
| Alma mater | Panevėžio mokytojų seminarija |

**Jonas Murka** (1889 m. spalio 21 d. Juodžiūnai, Puponių valsčius,  Ukmergės apskritis, dab. Kupiškio rajonas – 1945 m. lapkričio 13 d. Šiauliai, palaidotas Kaune) – Lietuvos pedagogas, vadovėlių autorius.

Biografija
----------

1909 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją. 1909–1915 m. mokytojavo Auksučiuose. Pirmojo pasaulinio karo metu gyveno Rusijoje, 1916 m. dėstė lietuvių kalbą Sankt Peterburge A. Purėno suorganizuotuose kursuose, 1917 m. – Voronežo lietuvių gimnazijoje. Voroneže lankė mokytojų seminariją.

1918 m. grįžo į Lietuvą, su S. Brašiškiu, O. Bugailiškiene ir kitais suorganizavo pedagogų būrelį, kuris įsteigė ryšininkų, kooperatininkų kursus. 1918–1921 m. dėstė lietuvių kalbą Šiaulių gimnazijoje. 1920 m. jo iniciatyva atidaryti parengiamieji kursai, vėliau tapę suaugusiųjų gimnazija.

1921–1922 m. dirbo Dotnuvos žemės ūkio mokykloje, 1922–1923 m. Šiaulių mokytojų seminarijoje. 1920 m. jo iniciatyva Šiauliuose atidaryti parengiamieji kursai vėliau tapę suaugusiųjų gimnazija, 1926–1927 m. Šiaulių suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. 1932 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą.

Kūryba
------

Bendradarbiavo žurnaluose „Vairas", „Švietimo darbas", „Tautos mokykla". 1920–1922 m. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas" redakcinės kolegijos narys. 1916–1932 m. parašė kelis vadovėlius, knygų tėvams ir pradedantiems mokytojauti mokytojams.

Bibliografija
-------------

* Vaikų darbymečiui, lietuvių kalbos pradžiamokslis, 4 dalys, 1916–1935 m.
* Lietuvių kalbos vadovėlis, 1917–1921 m.
* Metodikos etiudai, 1919 m.
* Mažasis lietuvių kalbos vadovėlis, 2 dalys, 1925–1928 m.
* Diktantai pradžios mokyklai ir pirmosioms vidurinės mokyklos klasėms, 1925 m. 1933 m.
* Naujas darbas, 1934 m.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Literatūra
----------

* Mokytojas Jonas Murka, sudarytojas Liudas Jovaiša, 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jonas Murka – primirštas, bet nepamirštas Lietuvos švietėjas". *Bernardinai.lt*. 2014-11-07. Suarchyvuota iš originalo 2016-05-29. Nuoroda tikrinta 2016-05-29.
Baltas balandis − taikos alegorija
**Alegorija** (gr. ἀλληγορία) – literatūrinė raiškos priemonė, išreiškianti tam tikrą idėją simboliniu įvaizdžiu, kai pavaizduotas vienas asmuo ar daiktas reiškia kitą asmenį ar daiktą, o sąvoka, moralinės savybės, dvasinis ar tikrovės reiškinys išreiškiamas konkrečiu gyvenimišku vaizdu.

Alegorija yra tam tikra tropų rūšis, netiesioginės reikšmės pasakojimas. Taip pat tai išplėsta metafora, kai kūrinyje vaizduojamos būtybės, daiktai visada reiškia kitus asmenis, daiktus.

Alegorijos ypatybė, kad viskas yra apgalvojama, apmąstoma, o tai suteikia alegorijai šaltesnio būdo ir slopina jausmą. Alegorija tampa įrankiu kitokiu būdu išreikšti savo mintį ir dažnai mažiau rūpinamasi jos vaizdingumu, tačiau tai nemažina alegorijos vertės, nes pasinaudojus alegorijomis, galima nupiešti tokį gyvą vaizdą, jog jis sukels giliausių jausmų.

Alegorijos gali būti trumpos ir ilgos.

Su alegorijomis yra susiję simboliai ir emblemos. Simboliais gali būti gyvi ar negyvi daiktai, kurie išreiškia kokius nors charakteringus, ryškius žmogaus bruožus. Balandis – skaistybės simbolis, liūtas – galios, ąžuolas – pastovumo, lapė – gudrumo, veidmainystės, asilas – kvailybės, žaltys – išminties. Įprastai simboliai pasižymi daugiaprasmiškumu, o alegoriniai įvaizdžiai turi pastovią ir aiškią prasmę.

Alegorija Nemunas (dailininkas Boleslovas Ruseckas)
Emblema tai simbolis skulptūroje ar tapyboje. Kryžius – krikščionybės emblema, inkaras – vilties, erelis – galybės, svarstyklės – teisybės, pelėda – mokslo.

Alegorija yra dažna pasakėčiose ir pasakose, kuriose suktumas ir gudrumas alegoriškai vaizduojamas lapės pavidalu, godumas – vilko, klastingumas – gyvatės.

Yra daug simbolių pasiskolintų iš literatūros ir istorijos. Saliamonas – išminties simbolis, Juozapas – skaistumo, Judas – išdavystės, Penelopė – žmonos ištikimybės.

Alegorija – abstrakčios sąvokos išreiškimas konkrečiu vaizdu. Paprastai ja sutartinai sąlygiškai apibūdinami reiškiniai, ypatybės (pvz. taiką žymi baltas balandis, teisingumą – moteris užrištomis akimis ir svarstyklėmis rankose). Įprastos alegorijos yra patarlės, priežodžiai. Alegoriniai būna veikėjai (lapė – suktumo, vilkas – godumo, kiškis – bailumo alegorija), siužetai ar kūriniai (pvz. pasakėčios).

Šaltiniai
---------

1. ↑  alegorija(parengė Eugenija Ulčinaitė;Lijana Šatavičiūtė). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-06).

Nuorodos
--------

* Dainora Pociūtė-Abukevičienė. Alegorija. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLeksinės figūros |
| --- |
|  |
| 
Palyginimas · Metafora · Personifikacija · Alegorija · Metonimija · Hiperbolė · Litotė · Sinekdocha · Antonomazija · Ironija · Perifrazė · Kontrastas · Kalambūras · Oksimoronas · Paradoksas |

 |

Vikižodynas
**Kajetonas Julius Čeginskas** (1927 m. liepos 1 d. Alytuje – 2011 m. vasario 6 d. Upsaloje, Švedija) – Lietuvos antinacinio pasipriešinimo dalyvis, išeivijos veikėjas, sociologijos daktaras.

Biografija
----------

1939–1944 m. mokėsi Alytaus gimnazijoje ir Alytaus mokytojų seminarijoje. 1943–1944 m. dalyvavo Lietuvių fronto antinacinėje veikloje.

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1946–1956 m. studijavo filosofiją, teologiją ir sociologiją Hamburgo, Eichšteto, Romos, Strasbūro ir Upsalos universitetuose. 1949 m. įgijo filosofijos, 1952 m. – teologijos bakalauro, 1959 m. – filosofijos licenciato  laipsnius. 1956 m. sociologijos daktaras, disertacija apie lietuvių tautinį atgimimą.

Nuo 1953 m. Europos lietuvių fronto bičiulių veikėjas, ilgametis pirmininkas. Nuo 1954 m. vienas Europos lietuvių studijų savaičių rengėjų ir pranešėjų. 1957–1958 m. dirbo „Amerikos balso" Vokietijos tarnyboje, 1960–1975 m. – Upsalos universiteto bibliotekoje. 1964–1965 m. (pusę metų) JAV Vyriausiojo Lietuvos Išlaisvinimo komiteto valdybos ir Lietuvos laisvės komiteto narys.

1975–1992 m. dirbo Laisvės, vėliau – Laisvosios Europos radijuje Miunchene, nuo 1978 m. lietuvių skyriaus vadovas. 1981 m. Lietuvių kultūros instituto (Vokietija) vienas steigėjų, valdybos vicepirmininkas.

Bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje, išeivijos periodinėje ir mokslinėje spaudoje.

Nuo 1992 m. išėjęs į pensiją, vėl gyveno Upsaloje, kurį laiką dėstė Kauno kunigų seminarijoje, dalyvavo pirmosiose „Į laisvę" fondo studijų savaitėse, 1994–1996 m. bendradarbiavo laikraštyje „Kauno laikas". Su žmona Ebba (išeive iš Estijos) susilaukė dviejų sūnų ir trijų dukrų.[reikalingas šaltinis]

Už nuopelnus Lietuvai apdovanotas Vyčio kryžiaus ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi bei Tautinių mažumų ir išeivijos departamento prie LRV Garbės aukso ženklu „Už nuopelnus".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kajetonas Julius Čeginskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 273 psl.
2. ↑
3. ↑  „Mirė iškilus kovotojas už Lietuvos laisvę, išeivijos veikėjas". *delfi.lt*. 2011-02-08. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-05. Nuoroda tikrinta 2016-07-22.
Trys marai, užpildyti ežerais. Aifelio masyvas, Vokietija
Beveik sausas Kilburn Holo maras. Potriljo vulkaninis masyvas, Naujoji Meksika, JAV
**Maras** (iš Mozelio frankų vokiečių *maar* – 'apskritas ežeras') – vulkaninis krateris, susidaręs vieno galingo išsiveržimo metu be lavos ištekėjimo. Išsiveržimo metu susidariusi anga apsupta tik kraterio žiedu. Tokiame krateryje paprastai telkšo vulkaninis ežeras, taip pat vadinamas maru.

Marai būna įvairaus dydžio – nuo 20 m iki 3 km skersmens, nuo 5 iki 200 m gylio. Nors daugumą marų užpildę ežerai, būna ir sausų marų, kuriuose ežerai išnyko dėl nuosėdinių uolienų akumuliacijos.

Marai dažnai būna susidarę vulkaniniuose laukuose, kur būdingos didelės jų santalkos. Daug marų yra Vokietijoje (Aifelio masyvas), Prancūzijoje (Šen de Piui), Aliaskoje (Siuardo pusiasalyje), vakarų JAV, Altiplane, pietų Patagonijoje (Pali Aikė), Kamerūne (Nioso ežeras), Japonijoje, Papua Naujojoje Gvinėjoje, Naujojoje Zelandijoje ir kitur.

Šaltiniai
---------

1. ↑  МААР, *Научно-технический словарь*
2. ↑   Lorenz, V. (October 1986). „On the growth of maars and diatremes and its relevance to the formation of tuff rings". *Bulletin of Volcanology*. 48 (5): 265–274.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Maras (geologija)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Graziadio Isaia Ascoli** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1829 m. liepos 16 d.Goricija, Austrijos imperija |
| Mirė | 1907 m. sausio 21 d. (77 metai)Milanas, Italijos karalystė |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Pour le Mérite |
|  |
|  **Vikiteka** | Graziadio Isaia Ascoli |

**Graciadijas Izaja Askolis** (it. *Graziadio Isaia Ascoli*, 1829 m. liepos 16 d. Goricija, Austrijos imperija – 1907 m. sausio 21 d. Milanas, Italijos karalystė) – italų kalbininkas.

Biografija
----------

G. Askolis gimė itališkai kalbančioje žydų šeimoje daugiataučiame Goricijos mieste, tuo metu priklausiusiame Austrijos imperijai, šiuo metu – Italijai. Dar vaikystėje, be italų, išmoko ir kitų mieste vartojamų kalbų: vokiečių, slovėnų, friulų ir venetų.

Būdamas savamokslis, 1854 m. publikavo pirmąjį svarbų darbą apie Rytų kalbas. 1860 m. buvo priimtas eiti kalbotyros profesoriaus pareigas į Milano Mokslo ir literatūros akademiją, čia jis dėstė lyginamosios kalbotyros, romanų kalbų ir sanskrito kursus.

G. Askolis įnešė didelį indėlį į semitų ir indoeuropiečių kalbų giminystės tyrimus ir buvo čigonų bei keltų kalbų tyrimų pionierius. Sudarė pirmąją sisteminę italų kalbos tarmių klasifikaciją.

G. Askolis buvo Aukštojo Italijos švietimo komiteto narys, daugybė Italijos kalbotyros draugijų buvo jį išrinkusios garbės nariu. G. Askolis taip pat buvo Paryžiaus „Académie des inscriptions et belles lettres" ir Berlyno, Vienos ir Budapešto mokslo akademijų narys korespondentas. 1899 m. iki gyvenimo pabaigos buvo paskirtas eiti Italijos senato nario pareigas, o 1906 m. imperatorius Vilhelmas II jį pagerbė aukščiausiu Prūsijos ordinu – „Pour le Mérite"(„Už nuopelnus").

G. Askolis yra substrato teorijos autorius, pasak šios teorijos, kalbų formavimasis ir pokyčiai yra gyventojų perėjimo nuo vienos kalbos prie kitos interferencijos rezultatas.

G. Askolis mirė 1907 m. sausio 21 d. Milane. Goricijoje, gimtajame mokslininko mieste, yra jo vardu pavadinta gatvė, joje stovi sinagoga.

Bibliografija
-------------

* G.I. Ascoli, *La pasitelegrafia*, Trieste, Tipografia del Lloyd Austraco, 1851
* G.I. Ascoli, „Del nesso ario-semitico. Lettera al professore Adalberto Kuhn di Berlino", *Il Politecnico*, t. 21 (1864), pp. 190–216
* G.I. Ascoli, „Del nesso ario-semitico. lettera seconda al professore Francesco Bopp", *Il Politecnico*, t. 22 (1864) pp. 121–151
* G.I. Ascoli, „Studi ario-semitici", *Memorie del Reale Istituto Lombardo*, cl. II, vol. 10 (1867), pp. 1–36
* Pier Gabriele Goidànich: *ASCOLI, Graziadio Isaia*, in: *Enciclopedia Italiana*, Roma 1929 (online su *treccani.it*)
* S. Morgana – A. Bianchi Robbiati (curr.), *Graziadio Isaia Ascoli „milanese". Giornate di Studio. 28 Febbraio – 1 Marzo 2007*, Milano, LED Edizioni Universitarie, 2009, ISBN 978-88-7916-415-3

Išnašos
-------

1. ↑  Асколи, Грациадио // Еврейская энциклопедия Брокгауза и Ефрона. – СПб. 1908–1913.
2. ↑  „Sinagoga". *www.amicidisraelegorizia.it* (italų). Suarchyvuotas originalas 2020-11-27. Nuoroda tikrinta 2020-12-07.
3. ↑  *, La pasitelegrafia – Graziadio Isaia Ascoli – Google Books*
4. ↑  , La pasitelegrafia by Graziadio Isaia Ascoli | LibraryThing
**Valstybės saugumo majoras** (rus. *майор государственной безопасности*) – specialusis aukščiausiojo vadovaujančio personalo laipsnis TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Valstybės saugumo vyriausiosios valdyboje (NKVD VSVV; *ГУГБ НКВД СССР*) ir Valstybės saugumo liaudies komisariate (NKGB), įvestas 1935 m. spalio 7 d. TSRS CVK ir LKT nutarimu.

Iki 1943 m. žemesnis specialusis laipsnis valstybės saugumo sistemoje buvo valstybės saugumo kapitonas, o sekantis vyresnis laipsnis buvo valstybės saugumo vyresnysis majoras.
  
Valstybės saugumo kapitono laipsnis atitiko armijos kombrigo (vėliau – pulkininkas) ir laivyno pirmo rango kapitono laipsnį. Skiriamieji ženklai – vienas emalinis rombas apykaklės antsiuvuose ir auksinė siuvinėta žvaigždė ant rankovės.

1943 m. vasario 9 d. TSRS AT Prezidiumo įsaku „Apie NKVD organų ir milicijos vadovaujančio personalo laipsnius" (*О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции*) NKVD sistemoje buvo įvesta nauja laipsnių sistema, analogiška kariuomenės laipsniams, ir nauji skiriamieji ženklai antpečiai. Pagal šį įsaką asmenys, iki šiol turėję specialųjį laipsnį *valstybės saugumo majoras* gavo specialųjį laipsnį *valstybės saugumo pulkininkas* ir atitinkamus antpečius. O asmenims, turėjusiems specialųjį laipsnį *valstybės saugumo vyresnysis leitenantas*, buvo suteiktis specialusis laipsnis *valstybės saugumo majoras*.

Šį sistema buvo atšaukta TSRS AT Prezidiumo 1945 m. liepos 6 d. įsaku, pagal kurį asmenims, turėjusiems NKVD ir NKGB specialiuosius laipsnius, buvo suteikti kariniai laipsniai.

Vienintelė moteris, kuria buvo suteiktas valstybės saugumo majoro laipsnis buvo Aleksandra Andrejeva-Gorbunova (*Александра Азарьевна Андреева-Горбунова*; 1887–1951 m.), vienintelė užėmusi aukštas pareigas NKVD sistemoje.

Nuorodos
--------

1. ↑  „Постановление ЦИК СССР № 20, СНК СССР № 2256". *Все документы с 1934 по 1963 гг*. Библиотека нормативно-правовых актов СССР. Nuoroda tikrinta 2017-01-25. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|description=` ignoruotas (pagalba)
2. ↑  „Указ Президиума". *Год принятия документа: 1945*. Информационный портал «Правовая Россия». Suarchyvuotas originalas 2017-02-09. Nuoroda tikrinta 2017-01-25.
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-26 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**valstybės saugumo kapitonas** (pulkininkas) | ***TSRS valstybės saugumo specialieji laipsniai*****valstybės saugumo majoras**(kombrigas, pirmo rango kapitonas) | vyresnis laipsnis**valstybės saugumo vyresnysis majoras**(komdivas, antro rango flagmanas) |
|
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

**Aliteracija** (lot. *ad* – prie, link + *littera* – raidė) – retorinė figūra – tikslingas, motyvuotas tapačių arba panašiai skambančių priebalsių pasikartojimas mažose teksto atkarpose – eilutėse, frazėse. Vienas dažniausių instrumentuotės būdų. Sustiprina garsinį ir intonacinį teksto išraiškingumą, vaizdumą, padeda sukurti vientisą garsinės raiškos sistemą.

Vartosena
---------

***s, š, ž (dž), č***
*Mū**s**ų dieno**s** – kaip **š**ventė,*
*Kaip **ž**ydėjimas vy**š**nio**s**, –*
*Tad **s**kubėkim gyventi,*
*Ne**s** prabėg**s** – nebegrį**š** jos!*
*Tad skubėkime **dž**iaugtis! –*
*Vai, prabėg**s** – nebegrį**š** jo**s**!*
*Mū**s**ų dieno**s** – kaip pauk**šč**iai,*
*Kaip **ž**ydėjimas vy**š**nio**s**.*
(Salomėja Nėris, „Kaip žydėjimas vyšnios")
***ž, r, s***
***Ž**vengia **ž**i**r**gas – **ž**i**r**gas vėjas*
***S**idab**r**inių avi**ž**ų*
*Nakty**s** **s**ėjo*
*I**r** nu**s**ėjo,*
*O g**r**a**ž**u, g**r**a**ž**u, g**r**a**ž**u…*
(Juozas Tysliava)
***r, m, s,***
***Ž**a**rs**to baltą **sm**ėlį*
*Ši**r**vinta nu**r**i**m**u**s**,*
***R**ymo **r**a**m**unėlė*
***R**udenio a**r**i**m**uo**s**.*
(Salomėja Nėris)

Šaltiniai
---------

1. ↑  aliteracija(parengė Petras Skirmantas). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-06).
Baltoji lazdelė - tarptautinis aklumo simbolis
**Aklumas** yra regėjimo sutrikimas, kai iš dalies arba visiškai sutrinka tikrovės regimasis suvokimas. Atitinkamai, jis gali būti dalinis arba absoliutus, kai akis visiškai neskiria šviesos nuo tamsos. Aklumą gali lemti regėjimo aštrumo sutrikimas arba regėjimo lauko susiaurėjimas.

Priežastys
----------

### Ligos

Dauguma regos sutrikimų yra nulemti ligų arba prastos mitybos. Pagal Pasaulio sveikatos organizacijos 2002-ųjų metų duomenis, pagrindinės aklumo priežastys pasaulyje be kitų priežasčių yra:

* katarakta (47,9 %),
* glaukoma (12,3 %),
* amžinė geltonosios dėmės degenaracija (8,7 %),
* ragenos drumstumas (5,1 %), ir
* diabetinė retinopatija (4,8 %)

### Įgimtos anomalijos ir traumos

Akių traumos, dažniausiai pasitaikančios asmenims iki 30 metų, yra pagrindinė vienakinio aklumo (kai nematoma tik viena akimi) priežastis JAV. Traumos paprastai sutrikdo regėjimą pažeidžiant pačią akį, o įgimtos anomalijos, kaip regos nervo hipoplazija, paveikia regos nervą, kuris perduoda signalus iš akies į smegenis, kas gali lemti pablogėjusį regos aštrumą.

Žmonės, patyrę traumas pakaušinėje smegenų srityje, gali iš dalies arba visiškai prarasti regėjimą, nepaisant to, jog jų akys ar regos nervai yra visiškai nepažeisti.

### Genetiniai defektai

Asmenys, pasižymintys albinizmu, neretai kenčia nuo dalinių regos sutrikimų, tačiau atvejai, kai dėl šios priežasties nematoma visiškai, yra reti. Lėberio amaurozė gali lemti visišką aklumą arba stiprų regos sutrikimą nuo gimimo ar ankstyvos vaikystės. 

Žmogaus genomo šifravimas padėjo išaiškinti ir kitų suprastėjusio regėjimo priežasčių. Viena tokių yra Bardeto ir Biedlo sindromas.

### Apsinuodijimas

Nors ir retai, tačiau aklumą gali lemti ir apsinuodijimas. Vienas iš žinomiausių pavyzdžių yra metanolis. Nepaisant to, jog pats metanolis yra tik nežymiai toksiškas, bet, nepakankant etanolio metabolizmui (medžiagų apykaitai), metanolis skyla į formaldehidą ir skruzdžių rūgštį, kas gali sąlygoti aklumą bei daug kitų sveikatos sutrikimų ir netgi mirtį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Aklumo ir regos sutrikimų priežastys (anglų k.)". Pasaulio sveikatos organizacija. Suarchyvuotas originalas 2015-06-05. Nuoroda tikrinta 2010 m. kovo 20 d.
2. ↑  „Metanolis (anglų k.)". *Apsinuodijimo metanoliu simptomai*. Canada Safety Council. 2005. Suarchyvuotas originalas (Web) 2007-02-20. Nuoroda tikrinta 2010 m. kovo 20 d.
| **Ilzė Avuotinialatv. *Ilze Avotiņa*** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. balandžio 20 d. (71 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių tapytoja |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |

**Ilzė Avuotinia** (latv. *Ilze Avotiņa*, g. 1952 m. balandžio 20 m. Ryga) – latvių tapytoja.

Biografija
----------

1962–1970 m. mokėsi J. Rozentalio Rygos meno vidurinėje mokykloje. 1979 m. baigė Latvijos dailės akademiją. Nuo 1978 m. dalyvauja parodose. Nuo 1980 m. Latvijos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Nutapė, daugiausia aliejumi ir tempera portretų, peizažų, buitinio žanro (T„apytojo A. Naumovo portretas" 1979 m. „Avių kirpimas" 1982 m. „Sode" 1990 m. monumentaliosios dailės kompozicijų (sienų tapyba ir vitražas Medicinos seserų mokykloje Rygoje, 1980 m. su A. Naumovu). Koloristinė jos tapyba turi savitai interpretuotų postimpresionizmo bruožu.

Įvertinimas
-----------

* 1990 m. – Baltijos šalių tapybos trienalės laureatė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ilze Avotiņa. Galerija Archyvuota kopija 2016-08-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ramutė Rachlevičienė. *Ilzė Avuotinia*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 353 psl.
| **Parus palustris** |
| --- |
| Paprastoji pilkoji zylė (Parus palustris)Paprastoji pilkoji zylė (*Parus palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Zyliniai  *( Paridae)* |
| Gentis: | Zylės  *( Parus)* |
| Rūšis: | Paprastoji pilkoji zylė  *( Parus palustris)* |

 |
| Binomas |
| ***Parus palustris***Linnaeus, 1758 |

**Paprastoji pilkoji zylė** (*Parus palustris*) – zylinių (*Paridae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Pilkoji zylė gerokai mažesnė už naminį žvirblį. Nuo šiaurinės pilkosios zylės skiriasi blizgančiu viršugalviu gerklės dėme ir balsu. Patino ir patelės nugara, sparnai ir uodega rusvai pilki, viršugalvis juodas. Galvos šonai pilkšvai balti. Gerklė juoda, pakraščiai neryškūs. Apatinė kūno pusė balsva. Uodega beveik tiesi. Snapas pilkai juodas, rainelė ruda, kojos pilkos. Jaunikliai blankesnių spalvų, galva be metalo blizgesio. Tik išsiritusių zyliukų galva ir nugara apaugusi trumpais, rusvai pilkais pūkais.

Paplitimas
----------

Arealas suskaidytas. Europoje paplitusi nuo Skandinavijos iki pietinio Uralo. Šiaurėje arealas siekia pietinę Suomiją, Volgos vidurupį, pietuose tęsiasi iki Dniepro žemupio, Balkanų pusiasalio, Viduržemio jūros pakrantės. Rytinėje Azijoje paplitusi nuo Altajaus iki Japonų, Geltonosios jūros. Izoliuotos arealo dalys yra Mažojoje Azijoje. Kaukaze, Mianmare, kai kuriose salose. Žiemoja tose pačiose vietose.

Lietuvoje aptinkama ištisus metus, bet skaičius laipsniškai mažėja, nes trūksta tinkamų perėti uoksų.

Biologija
---------

Paprastoji pilkoji zylė
Judri, vikriai laipioja po medžių šakas, gerai skraido. Monogamas, lytiškai subręsta vienerių metų. Peri uoksuose, kartais – uoksiniuose inkiluose. Lizdą suka iš samanų, vidų iškloja kerpėmis, gyvulių vilna. Vienoje dėtyje paprastai būna 6–8 kiaušiniai. Kiaušiniai lizde uždengti pūkais. Padėjusi paskutinį kiaušinį patelė peri apie 15 dienų. Perinčią patelę maitina patinas. Jaunikliai lizde išbūna 18–19 dienų. Išveda tik vieną vadą.

Minta vabzdžiais, vikšrais, augalų sėklomis. Rudeniop plačiai klajoja, ypač jaunikliai, pagiriais, paupiais. Dažnai lankosi soduose, čia maitinasi saulėgrąžų sėklomis. Žiemą noriai lanko lesyklas. Naudingas paukštis, sunaikina daug vabzdžių.

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 2 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1991.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paprastoji pilkoji zylė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Galima Kolainių pilies vieta - Bišpilio piliakalnis
**Kolainių pilis** – XIII a. lietuvių pilis prie Nemuno, Imsrės upės kairiajame krante.

Istorija
--------

1290 m. balandžio 23 d. Kolainių pilį puolė Vokiečių ordino Prūsijos krašto magistro Meinhardo vadovaujami apie 500 raitelių ir apie 200 pėstininkų. 120 pilėnų įgula, vadovaujama pilies viršininko Surmino, puolimą atrėmė, bet 108 jų buvo mirtinai sužeisti. 1290 m. gegužės mėn. Surminas su pilėnais ties pilimi klasta į Nemuno krantą atviliojo Ragainės komtūro Bertoldo von Bruhafeno karo laivą ir kryžiuočius sumušė. Gynėjai pilį vėliau paliko ir 1291 m. vasario mėn. Karaliaučiaus komtūro kariuomenė, pastebėjusi, kad pilyje nėra žmonių, ją sudegino.

Lokalizacija
------------

Archeologinių ir istoriografinių tyrimų duomenimis Kolainių pilis veikiausiai buvo Jurbarko piliakalnyje, (vad. Bišpiliu, Viešpiliu).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Batūra. *Kolainių pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 359 psl.
2. ↑  „Karalių dvaras Panemunėje, menantis tarpukario Lietuvą ir nacių sušaudytą Lietuvos genijų". *delfi.lt*. 2017-04-18. Suarchyvuota iš originalo 2017-04-19. Nuoroda tikrinta 2017-05-27.
RIM-66 Standard raketa Mk 13 leidimo įrenginyje Prancūzijos fregatoje „Cassard" (D 614)
**Mk 13 leidimo įrenginys**, *Mk 13 leistuvas* (angl. *Mk 13 missile launcher; Mk 13 guided missile launching system*) – vienos kreipiamosios raketų leidimo įrenginys, skirtas naudoti fregatose ir kituose karo laivuose.

Mk 13 pritaikyta leisti RIM-66 Standard ir RIM-24 Tartar priešlėktuvines ir RGM-84 Harpoon priešlaivines raketas. Toks įrenginys gali iššauti *Standard* raketą kas 8 sekundes. Įrenginio 40-ties raketų dėtuvėje vertikaliai laikomos raketos išdėstytos dviejuose koncentriniuose žieduose (24 išoriniame žiede, 16 – vidiniame). Apsaugai nuo gaisrų dėtuvė turi vandens purškimo ir slopinimo CO2 sistemas.

Dažniausiai Mk 13 leistuvas yra Mk 74 valdomų raketų leidimo sistemos ar Mk 92 ugnies valdymo sistemos dalis. Pradžioje šiomis leidimo sistemomis buvo buvo ginkluoti JAV laivyno *Oliver Hazard Perry* klasės fregatos ir iš jų kilę laivai, o 2004 m. iš visų veikiančių JAV karo laivų šios sistemos buvo pašalintos, siekiant taupyti lėšas, naudotas šiai pasenusiai sistemai palaikyti. Šie įrenginiai naudojami Prancūzijos *Cassard* fregatose, jau nurašytuose dešimtyje JAV *Charles F. Adams* klasės eskadrinių minininkų bei dviejuose *California* klasės raketiniuose kreiseriuose, nurašytuose Vokietijos *Lütjens* klasės eskadriniuose minininkuose, Australijos nurašytuose *Perth* klasės eskadriniuose minininkuose bei dar naudojamuose *Adelaide* klasės fregatose.
  
Dėl konstrukcijos su viena kreipiamąja Mk 13 dažnai vadina angl. *one-armed bandit* 'vienrankis banditas' (pagal žargoninį žaidimų automatų pavadinimą).

Mk-22 valdomųjų raketų leidimo sistema yra Mk-13 variantas, kurio dėtuvė talpina tik 16 raketų (atitinka Mk 13 vidinį žiedą).

Nuorodos
--------

1. 1 2  United Defense (1998). „mk13-gmls.pdf" (PDF). Federation of American Scientists Military Analysis Network. Nuoroda tikrinta April 15 2007. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dateformat=` ignoruotas (pagalba); Nežinomas parametras `|month=` ignoruotas (pagalba); Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑  Burgess, Richard R. (2003 m. rugsėjo mėn.). „Guided Missiles Removed from Perry-class Frigates (Sea Services section: Northrop Grumman-Built DDG Mustin Commissioned in U.S. Pacific Fleet)". *Sea Power*. Washington, D.C.: Navy League of the United States. **46** (9): 34. ISSN 0199-1337. OCLC 3324011. Suarchyvuotas originalas 2009-01-12. Nuoroda tikrinta 2008-09-22.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį yra pasiūlyta išskirti į du ar daugiau straipsnių!**Neakivaizdžias priežastis, dėl kurių palikta ši žymė, galite sužinoti ir aptarti aptarime (papildomos informacijos gali būti istorijoje).  |

Loginis elementas NE (invertorius)
Matematikoje **inversija** – loginis veiksmas, kurį atlikus esama loginė reikšmė pakeičiama priešinga. Jis žymimas sutartiniu ženklu *not* („ne"), kai kada šauktuku (!) arba (specifiniais atvejais, bitų inversija) tilde (~).

| x | ne x |
| --- | --- |
| ne | taip |
| taip | ne |

Inversijos operacija visada turi tik vieną argumentą.

Literatūroje **inversija** – (lot. *inversio* – „apvertimas", „perstatymas") apgręžimas, apvertimas. Stilistinė figūra – įprastinės žodžių tvarkos keitimas sakinyje; neįprasta žodžių tvarka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Grigas. Programavimas Paskaliu. Elektroninė knyga Archyvuota kopija 2009-12-07 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Konjunkcija
* Disjunkcija
| **Zenonas Mačernius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. gegužės 1 d. (76 metai)Kadaičiai, Plungės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Linas, Sigita, Daiva |
|  |
| Veikla | agronomas, partinis bei politinis veikėjas |
| Partija | 1969 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Lietuvos žemės ūkio akademija, 1984 m. Leningrado aukštoji partinė mokykla |

**Zenonas Mačernius** (g. 1947 m. gegužės 1 d. Kadaičiuose, Plungės rajonas) – agronomas, Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Šateikių vidurinę mokyklą, 1967 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą, agronomas. 1982–1984 m. mokėsi Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje.

1967–1974 m. Kelmės rajono „Draugystės" kolūkio ir Užvenčio tarybinio ūkio vyr. agronomas. 1974–1978 m. Kolainių tarybinio ūkio direktorius.

1978–1982 m. Kelmės rajono LDT Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1984–1987 m. Mažeikių rajono LDT Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1987–1990 m. LKP Kelmės rajono komiteto I sekretorius.

1991–1993 m. Lietuvos ir Vengrijos bendros įmonės „Ruteks" generalinis direktorius. 1993–1994 m. Seimo nario Zenono Adomaičio padėjėjas. 1994–1995 m. Kelmės rajono valdytojas. 1995–1997 m. Šiaulių apskrities administracijos Žemės ūkio departamento direktorius. 1997–2000 m. AB „Kelmės trikotažas" administratorius.

2000 m. balandžio-spalio mėn. Kelmės rajono meras. 2000–2004 m. LR Seimo narys. 2005–2007 m. Kelmės rajono savivaldybės mero patarėjas, 2007–2011 m. Kelmės rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2011–2012 m. Kelmės rajono savivaldybės administracijos direktorius.

1970–1990 m. buvo nuolat renkamas rajono Darbo žmonių deputatų tarybos deputatu, 1990–1995 m. Kelmės rajono tarybos deputatas, 1995–2003 m. 2004–2011 m. ir 2012–2023 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.

1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos Kelmės rajono tarybos pirmininkas. 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Kelmės rajono skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys, Šiaulių apskrities koordinatorius.

Žmona Irena (g. 1947 m.) – žemės ūkio specialistė, ūkininkauja. Sūnus Linas (g. 1969 m.), duktė Sigita (g. 1977 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Šemeta. *Zenonas Mačernius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 672
2. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑   Archyvuota kopija 2011-03-01 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rimantas Motuzas** | **Kelmės rajono meras**1994–1995 m. | Po to:**Stasys Lekšas** |
| Prieš tai:**Jurgis Staševičius** | **Kelmės rajono meras**2000 m. | Po to:**Kostas Arvasevičius** |
Koordinatės: 55°56′30″š. pl. 23°19′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.9416°š. pl. 23.3167°r. ilg.﻿ / 55.9416; 23.3167

| „Statybininko" stadionas |
| --- |
| Oficialus pavadinimas | „Statybininko" stadionas |
| Vieta | Lietuva Šiauliai |
| Pradėtas statyti | apie 1970 m. |
| Uždarytas | XX a. pabaigoje |
| Savininkas | FK Šiaulių Statybininkas |
| Talpa | 500 |

**„Statybininko" stadionas** – buvęs stadionas Šiaulių miesto parke.

Istorija
--------

Stadionas minimas apie 1970 m. jame vyko 1974 m. Tiesos taurės finalo rungtynės. XX a. 9-ojo dešimtmečio viduryje Šiaulių sta­ty­bos tres­tas mies­to par­ke pa­si­sta­tė sa­vo spor­to komp­lek­są, tre­ne­rio kar­je­rą „Sta­ty­bi­nin­ke" 1986 m. bai­gęs Romualdas Urnikas ta­po šio komp­lek­so va­do­vu. Nemažus pinigus kainavusį kompleksą vėliau nugriovė, sunyko ir „Statybininko" stadionas. R. Urnikas, tuometinis sporto komplekso direktorius, darė viską, kad taip neatsitiktų, tačiau tai negelbėjo. Dabar sporto komplekso vietoje styro pradėtų, tačiau nebaigtų grandiozinių statybų likučiai. 

Gali būti, kad „Statybininko" stadiono vietoje būta futbolo aikštės ir anksčiau. 1926 m. minima, kad už Šiaulių miesto sodo aikštę išsinuomojo Šiaulių mokytojų seminarija ir į ją nieko neįsileisdavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šiaulių futbolo legenda švenčia garbingą jubiliejų. 2019-10-11, Lff.lt (tikrinta 2019-12-04).
2. ↑
3. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 83.
**Lietuvos laisvamanių etinės kultūros draugija** – Lietuvos ateistų ir laisvamanių organizacija, veikusi 1923–1941 m.

Istorija
--------

Įkurta Šiauliuose 1923 m. įregistruota 1924 m. birželio mėn. Steigėjai: Jonas Šliūpas, Jonas Kairiūkštis, Ignas Protas, Matas Untulis, Karolis Valašinas, Alfonsas Žukauskas ir kiti. Nuo 1936 m. draugija vienijo dalį uždarytų opozicinių politinių partijų – Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, Lietuvos socialdemokratų partijos, nelegalios Lietuvos komunistų partijos narių.

1937 m. draugijos skyrių valdybose buvo 49 komunistai, 14 socialdemokratų, 34 valstiečiai liaudininkai. 1938 m. pabaigoje draugija turėjo 150 skyrių, 1940 m. – 2143 narius. 1939–1940 m. draugijos vadovybė ėmė pasisakyti už glaudžius ryšius su LKP. 1940 m. kairieji perėmė vadovavimą draugijai, Kauno ir kt. skyriams.

Sovietams okupavus Lietuvą, draugija nebuvo uždaryta, valdybos nariai Mečislovas Gedvilas, Valerijonas Knyva, Alfonsas Žukauskas ir kiti tapo žymiais sovietinais veikėjais. 1940 m. birželio mėn. valdybą sudarė: Juozas Baldžius, Mečislovas Gedvilas, Jonas Kairiūkštis, Valerijonas Knyva, S. Totoraitis, Alfonsas Žukauskas. 1941 m. viduryje, jau prasidėjus SSRS-Vokietijos karui, draugiją uždarė Lietuvos laikinoji vyriausybė. Pirmininkas Jonas Šliūpas.

Laisvamanių etinės kultūros draugijos tradicijas puoselėja Lietuvos pasaulietinės kultūros draugija, įregistruota 1996 m.

Veikla
------

Draugijos tikslas: vienyti Lietuvos piliečius, nutraukusius ryšius su bet kuria tikyba, bei gerinti jų teisinę ir dorinę padėtį. Lietuvos laisvamanių etinės kultūros draugija reikalavo įgyvendinti civilinę metrikaciją, atskirti Bažnyčią nuo valstybės ir mokyklos, rengė paskaitas, steigė laisvamanių kapines. Draugija nuo 1933 m. leido laikraštį „Laisvoji mintis", steigė knygynėlius, skaityklas, platino laisvamanybės idėjas propaguojančius leidinius.

Bibliografija
-------------

* Untulis ir Laisvūnas. Nuo perkūno iki bazilikos. Lietuvos laisvamanių etinės draugijos leidinys, 1938 m.
* Laisvūnas. Kristaus nebuvo. Lietuvos laisvamanių Etinės draugijos leidinys, 1937 m.
* J. Laisvūnas. Lietuva Kryžių šešėliuose. Laisvamanių Etinės kultūros draugijos rėmėjų leidinys, 1936 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jonas Kairiūkštis – mokslo, minties ir sąžinės laisvės gynėjas – Ateizmas ir ateistai". *ateizmasirateistai.lt*. 2014-12-03. Suarchyvuota iš originalo 2015-03-02. Nuoroda tikrinta 2016-05-08.
2. ↑  Mindaugas Tamošaitis. *Laisvamanių etinės kultūros draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 259 psl.
**Lakrimatoriai** (angl. *lachrymators, lachrymatory agents*) – cheminiai junginiai, kurie dirgina akių ragenos nervus ir sukelia ašarojimą, skausmą, kartais net laikiną aklumą.

Lakrimatoriai susidaro kai kuriuose augaluose. Pvz. pažeistuose svogūno audiniuose specialūs fermentai skaldo aliiną ir susidaro lakrimatorius *propantialio S oksidas* (*propanthial S-oxide*). Tokie lakrimatoriai yra augalų apsaugos priemonė.

Kai kuriose laboratorinėse ar pramoninėse cheminėse reakcijose susidaro junginiai, turintys lakrimatorių savybių, kurios yra nepageidautinos. Tokių medžiagų pavyzdžiai yra benzilchloridas, sulfinilchloridas ir acetanhidridas.

Kai kurie cheminiai junginiai gaminami tam, kad būtų naudojami kaip lakrimatoriai. Jie naudojami kaip nemirtinasis cheminis ginklas. Tokie lakrimatoriai vadinami ašarinėmis dujomis. Pvz. nonivamidas, bromacetonas, fenacilo bromidas, ksililo bromidas. Dalis ašarinio veikimo cheminių agentų vadinami dviraidėmis santrumpomis – CS dujos, OC aerozolis, CR (dibenzoksazepinas), CN (chloracetofenonas).

Lakrimatorių molekulės dažnai turi struktūrinį elementą Z=C-C-X, kur Z žymi anglies ar deguonies, o X – bromo ar chloro atomą.

Poveikis
--------

Lakrimatoriai veikia dirgindami akių, nosies, burnos ir kvėpavimo takų gleivines. Dirginimas sukelia ašarojimą, čiaudėjimą, kosėjimą, apsunkintą kvėpavimą, skausmą akyse, kartais – laikiną aklumą.

Vienas spėjamų lakrimatorių receptorių yra TRPA1 jonų kanalas, kurio yra trišakio nervo galūnėlėse akyse, nosyje, burnos gleivinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „a bit of chemistry". *chm.bris.ac.uk*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2016-12-20. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)

Nuorodos
--------

* Lachrymatory Factor Synthase