recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konstantinas Gukovskis** (rus. *Константин Гуковскiй*, 1857 m. vasario 27 d. Taraščia, Kijevo sritis – 1906 m. gruodžio 24 d. Kaunas) – Lietuvos mokytojas, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

V. Antonievičiaus mokinys. Kijevo universitete 1879 m. baigė istoriją ir filologiją. 1880 m. atvyko į Kauną. 1880-1882 m. Kauno berniukų gimnazijoje mokė prancūzų ir rusų kalbų; dėl pasipriešinimo žiauriam direktoriaus elgesiui buvo perkeltas į katalikų seminariją ir mergaičių gimnaziją, joje dirbo iki 1899 m. Nuo 1885 m. Kauno gubernijos statistikos komiteto sekretorius ir metraščio „Kauno gubernijos informacinė knyga" (Памятная книжка Ковенской губернии 1847-1915 m.) redaktorius. Jame paskelbė savo ir kitų autorių apybraižų apie gubernijos apskričių, miestų ir miestelių istoriją, archeologiją, etnografiją, ūkį, geografiją ir statistiką. Kai kurias apybraižas išleido atskiromis knygelėmis. 1895 m. kasinėjo Salako pilkapyną. 1897 m. prie Statistikos komiteto įkūrė Kauno istorijos muziejų, jam perdavė surinktus archeologinius ir numizmatikos rinkinius. Rūpinosi istorinių paminklų apsauga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Konstantinas Gukovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 273 psl.
Konstantinas Juonas
Konstantinas Juonas. Žiema Rostove
**Konstantinas Juonas** (rus. *Константин Фёдорович Юон*, 1875 m. spalio 24 d. Maskva – 1958 m. balandžio 11 d. ten pat) – rusų tapytojas peizažistas, meno teoretikas, nuo 1947 m. TSRS Meno akademijos akademikas.

Biografija
----------

Brolis kompozitorius Pavelas Juonas. 1894−1898 m. studijavo Tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje, kur jo mokytojais buvo Abramas Archipovas, Nikolajus Kasatkinas, Konstantinas Korovinas ir kiti. 1899−1900 m. dirbo Valentino Serovo studijoje Maskvoje, čia jį sužavėjo impresionizmas. 1900 m. Maskvoje įkūrė dailės mokyklą, kurioje dėstė iki 1917 m. Joje mokėsi daug būsimųjų avangardistinės dailės kūrėjų, tokių, kaip Vladimiras Favorskis, Vytautas Kairiūkštis, Aleksandras Kuprinas, Vera Muchina, L. Petrova, Varvara Stepanova, N. Udalcova ir kt.)

1903 m. vienas Rusų dailininkų sąjungos steigėjų, dailininkų susivienijimo „Meno pasaulis" (*Мир искусства*) narys. 1903 m. ir 1906 m. dalyvavo „Meno pasaulio" parodose. 1913 m. priimtas į „Paryžiaus Rudens" salonus. 1925 m. Revoliucinės Rusijos dailininkų asociacijos narys, dalyvavo kuriant spektaklių scenografiją. 1948-1950 m. TSRS mokslų akademijos Vaizduojamųjų menų teorijos ir istorijos mokslinio tyrimo instituto direktorius. 1952−1955 m. Maskvos V. Surikovo meno instituto profesorius. Nuo 1957 m. TSRS dailininkų sąjungos valdybos pirmasis sekretorius.

Kūryba
------

Ankstyvuosiuose kūriniuose vaizduojama Rusijos gamta, bažnyčios, vienuolynai (Serija „Švč. Trejybės vienuolynas": „Kovas", 1903 m. „Žiema", 1910 m. „Kovo saulė" 1915 m.). Po 1917 m. Spalio perversmo sukurtuose paveiksluose aukštinama nauja santvarka („Nauja planeta", 1921 m. „Pamaskvio jaunimas", 1926 m.). Vėliau nutapė daug pompastiškų paveikslų („Paradas raudonojoje aikštėje 1941 m. lapkričio 7 dieną", 1949 m.), netgi prasilenkiančių su realia istorija („Kremliaus šturmas 1917 m.", 1947 m.)

Sukūrė scenografijų ir kostiumų teatrams (M. Musorgskio „Borisas Godunovas", 1912-1913 m. „Chovanščina", 1940 m.).

Įvertinimas
-----------

* 1943 m. Stalino premija
* 1950 m. TSRS liaudies dailininkas
* Lenino ordinas
* Prie namo Maskvoje, Zemlianoj val 14-16, kuriame gyveno, pakabinta memorialinė lenta.

Bibliografija
-------------

* Maskva mano kūryboje (*Москва в моем творчестве*, М. 1958)
* Apie meną (*Об искусстве*, т. 1-2, М. 1959).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Konstantinas Juonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konstantinas Juonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, V t. 30 psl.

* Апушкин Я. В. К. Ф. Юон, М. 1936;
* Третьяков Н. К. Ф. Юон, М. 1957;
* К. Ф. Юон. Человек, художник, общественный деятель. Педагог. [Каталог-сборник], М. 1968;
* Ромашкова Л. Константин Юон. Альбом. М. 1973;
* К. Ф. Юон, Столетие со дня рождения, 1875–1975, М. 1976.
* Осмоловский Ю. К. Ф. Юон, М. 1982.
| **Hieracium pilosella** |
| --- |
| Vienagraižė vanagė (Hieracium pilosella)Vienagraižė vanagė (*Hieracium pilosella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Vanagutė  *( Pilosella)* |
| Rūšis: | Vienagraižė vanagutė  *( Pilosella officinarum)* |

 |

**Vienagraižė vanagutė** arba **vienagraižė vanagė** (*Pilosella officinarum*, sin. *Hieracium pilosella*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos, vanagių (*Hieracium*) genties augalas.

Daugiametis, 5-30 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas stačias arba kylantis, dažniausiai belapis arba su vienu nedideliu lapu ir su gana ilgomis, iki 30 cm, palaipomis. Visas augalas apaugęs paprastais ir žvaigždiškais plaukeliais. Pamatiniai lapai sudaro skrotelę, melsvai arba pilkšvai žali, kartais net violetinio atspalvio, viršutinė pusė apaugusi retais, apatinė tankiais plaukeliais. Stiebo viršūnėje vienas graižas, apgaubtas pusrutuliška skraiste iš siaurų, smailių plaukelių. Graiže viduriniai žiedai liežuviški, geltoni, kraštiniai kartais iš išorinės pusės su raudonais ruoželiais. Vaisiai maži, 1,5-2 mm ilgio, cilindriški, briaunoti, su pilkšvai baltu, trapiu, viena eile išsidėsčiusių plaukelių skristuku. Dauginasi sėklomis ir palaipomis.

Žydi gegužės – liepos mėn. kartais net iki spalio mėn. Auga šlaituose, smėlynuose, kopose, pievose, pakelėse, dirvonuose, kirtimuose, retuose, šviesiuose, sausuose miškuose ir miško aikštelėse, nederlinguose dirvožemiuose.

Vaistams vartojama antžeminė dalis. Ji pjaunama augalams žydint.

Žolėje yra rauginių, karčiųjų, mineralinių medžiagų, dervų, cukraus, gleivių, flavonoidų, kumarinų.

Augalas nuodingas.

Tai tipiškas sausų nederlingų augimviečių augalas, sutvirtinantis smėlynus.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 120 psl.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vienagraižė vanagutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Mastupis, Durbinas |
| --- |
|  Durbinas Telšiuose |
| **Ilgis** | 26 km |
| **Baseino plotas** | 63 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,55 m³/s |
| **Ištakos** | Durbinas |
| **Žiotys** | Patekla |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Mastupis, Durbinas |

**Mastupis** – upė Telšių rajone, Pateklos dešinysis intakas. Išteka iš Durbino ežero, esančio 5 km į vakarus nuo Telšių. Tarp Durbino ir Masčio ežerų upė vadinama **Durbinu**. Teka į rytus ir prateka Masčio ežerą. Įteka į Pateklą 16 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Rainių.

Žemupio vaga sureguliuota. Yra užtvanka. Didžiausias intakas – Kaupis (kairysis). Prie Durbino/Mastupio įsikūrusios gyvenvietės: Džiuginėnai, Telšiai, Rainiai.

Pavadinimas Mastupis siejamas su žodžiu *mastas* („vienas tinklo valksmas, tysis") bei latv. *masts* („valksmas, valkšna"). Upėvardis Durbinas kildinamas iš *durbė* („steverys, šaka"), *durbti* („dubti, kiurti, pūti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mastupis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 8
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 97
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Mokas (reikšmės).*
Koordinatės: 55°50′35.08″ š. pl. 24°5′9.88″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8430778°š. pl. 24.0860778°r. ilg.﻿ / 55.8430778; 24.0860778

Mukolų akmenys
Mukolų akmenų aprašas
**Naurašilių akmenys**, vadinami **Mukolais** – esantys Panevėžio rajone, prie kelio  **3009**  Nauradai–Sujetai–Sinkonys , tarp Sujetų ir Naurašilių, Panevėžio miškų urėdijos Gustonių girininkijos (5 kv. 2 skl.) teritorijoje.

Istorija
--------

Padavimas byloja, kad Mukolas buvo valstietis, kuris, nepaklusęs Dievo įsakymui, trečiąją Velykų dieną arė lauką, už tai Dievas pavertė jį akmeniu. Akmenimis pavirto ir kiti šeimos nariai: Mukolienė ir Mukoliukas.

XIX a. Mukolienę suskaldę kumečiai, liko tik Mukolas su Mukoliuku.

Akmenys paskelbti saugomais Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1968 m. gegužės 14 d. įsakymu Nr. 157. 

LR aplinkos ministro 2018 m. balandžio 16 d. įsakymu Nr. D1-300 akmenys išbraukti iš saugomų (neatitinkantis kriterijų geologinis gamtos paveldo objektas).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPanevėžio rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Krekenavos regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Juostos hidrografinis • Naudvario botaninis • Viržonių botaninis • Žaliosios girios botaninis-zoologinis |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Sanžilės kraštovaizdžio |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Taujėnų-Užulėnio miškų • Žaliosios girios |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Akmuo Rapolas • Banionių akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
~~Akmenys Mukolas ir Mukoliukas~~ • Akmuo Velnio pėda • Bučių ąžuolas • Užkalnių akmuo • Daniliškio liepų alėja • Barklainių Didysis akmuo • Kalnelio daugiakamienė pušis • Naujamiesčio akmuo • Naujamiesčio ąžuolas • Nauradų akmuo • Pakuodžiupių kadagys • Pažibų liepų alėja • Svirnupio vinkšna • Švenčiuliškių pušis • Vilktupio šaltinis |

 |
| **Masudis** |
| --- |
| Gimė | apie 890 m.Bagdadas |
| Mirė | 956 m.Fustatas |
| Tautybė | arabas |
| Religija | islamas |
|  |
| Veikla | istorikas, keliautojas, geografas |

**Masudis** (arab. أبو الحسن علي بن الحسين بن علي المسعودي = *Abu al-Ḥasan ʿAlī ibn al-Ḥusayn ibn ʿAlī al-Masʿūdī*, apie 890 – 956 m.) – X a. arabų polimatas, keliautojas, rašytojas.

Biografija
----------

Abual Hasanas ibn al Huseinas ibn Ali al Masudis (ar Masūdis) gimė apie 890 m. Bagdade. Masudis geriausiai žinomas kaip istorikas ir geografas, bet yra rašęs mokslinėmis, medicinos, teologinėmis ir filosofinėmis temomis. Žinoma, kad jis parašė daugiau nei 20 veikalų, istorijoje jam priskirti 46 veikalai. Tik du iš jų išliko: „Aukso pievos ir brangakmenių kasyklos" (*Moruj al-ḏahab wa maʿāden al-jawhar*) ir „Pastebėjimų ir patikslinimų knyga" (*Kitāb al-tanbīh wa al-ishrāf*). Pasakojama, kad Masudis iš jaunystės domėjosi įvairiausiais dalykais, bet neapsiribojo vien tuo, ką sužinodavo iš mokytojų ir knygų. Jis daug keliavo, lankėsi Sirijoje, Irane, Armėnijoje, Kaspijos jūros pakrantėse, Indo upės slėnyje, Šri Lankoje, Omane ir Rytų Afrikos pakrantėse. Tikėtina, kad pabuvojo Madagaskare. Manoma, kad jis buvo šiitas, jaunystėje patyręs mutazilitų mokyklos įtaką. 945 m. jis apsistojo Damaske. Po dvejų metų persikėlė į Fustatą, kur mirė 956 m. rugsėjį.

Didžiausiu Masudžio veikalu buvo 30 tomų „Laiko istorija" (*Akhbār al-zamān*), kurios pirmo tomo manuskriptas tikriausiai išlikęs Vienos bibliotekoje. Po to Masudis parašė „Vidurinę knygą" (*Kitāb al-awsaṭ*), kuri, manoma, buvo papildymų ir komentarų knyga „Laiko istorijai". Šie veikalai, tikriausiai dėl jų ilgumo, nesulaukė dėmesio, tad Masudis parašė sutrauktą jų variantą įdomiu pavadinimu „Aukso pievos ir brangakmenių kasyklos", kuris išgarsino Masudį. Jame Masudis paminėjo daugiau nei 80 istorinių veikalų, kuriuos žinojo, bet daugiausiai rašė tai, ką jis girdėjo kelionių metu iš sutiktų žmonių. Veikale aprašoma pasaulio istorija nuo sukūrimo iki VIII a. Abasidų įsigalėjimo kalifate. Įdomiausia yra pirmoji šio veikalo pusė, kurioje aprašoma žydų istorija, po to aprašomi nemusulmoniškų šalių istorijos, geografija, socialiniai santykiai, religinės praktikos, kalendoriai, klimatas, šventyklos. Paminėti induistų laidojimo papročiai, perlų ieškojimas Persijos įlankoje, gintaro radimas Rytų Afrikoje, keliai į Kiniją ir navigacija jūrose. Antrojoje veikalo pusėje aprašoma arabų musulmonų istorija, bet ji labai netiksli ir pripildyta anekdotų, tad labiau pasitikima kitų autorių veikalais (pvz. Tabario). „Pastebėjimų ir patikslinimų knygoje", parašytoje prieš pat mirtį, Masudis pateikė patikslinimų savo ankstesniems veikalams, daugiausiai savo trims istoriniams-geografiniams. Ibn Chaldūnas minėjo Masudį imamu (t. y. mokytoju, pavyzdžiu).

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Britannica
* Enciklopedija Iranica
| **Cuculus canorus** |
| --- |
| Juodasnapė gegutė (*Coccyzus erythropthalmus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gegutiniai paukščiai  *( Cuculiformes)* |
| Šeima: | Gegutiniai  *( Cuculidae)* |
| Gentis: | Amerikinės gegutės  *( Coccyzus)* |
| Rūšis: | Juodasnapė gegutė  *( Coccyzus erythropthalmus)* |

 |
| Binomas |
| ***Coccyzus erythropthalmus***Wilson, 1811 |

**Juodasnapė gegutė** (*Coccyzus erythropthalmus*) – gegutinių (*Cuculiformes*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Juodasnapė gegutė – grakštus paukštis ilga uodega. Patelė didesnė už patiną. Viršutinė kūno dalis, sparnai ir uodega pilkšvai rudi su švelniu žalsvu atspalviu. Pilvelis, šonai ir gerklė balti. Kojos pilkos, du pirštai atsukti į priekį, kiti du – atgal. Uodega ilga, užapvalintu galu, pilkšvai ruda su skersinėmis juostomis. Viršugalvis rudos spalvos, rainelė raudona.

Jaunikliai panašūs į suaugusius paukščius, tik turi geltoną rainelę, jų apatinė kūno dalis gelsva.

Paplitimas
----------

Juodasnapė gegutė aptinkama tik Amerikos sausumos masyve. JAV arealas prasideda Oklahomos pietryčiuose, tęsiasi iki Montanos ir pietinės Kanados. Žiemoja Pietų Amerikoje: Venesueloje, Kolumbijoje, Bolivijoje, Peru. Kartais žiemai apsistoja ir pietrytinėje Meksikoje.

Į Europą užklysta labai retai, tik traukimo metu nukrypusios nuo kelio. Dažniausiai juodasnapes gegutes galima pastebėti pietvakarių Anglijos salose.

Biologija
---------

Gana baikštūs paukščiai, gyvena pavieniui. Dažniausiai pastebimi greitai skrendantys virš miško laukymių.

Skirtingai nuo kitų, Europoje gyvenančių gegučių rūšių, dedančių kiaušinius į svetimus lizdus, juodasnapė gegutė pati suka lizdą, peri ir globoja jauniklius. Tik retais atvejais deda kiaušinius į kitų gegučių arba kitų rūšių paukščių lizdus. Lizdus įsirengia tankų lapuočių ir mišrių miškų pakraščiuose, krūmynuose ir neaukštų medžių lajose. Vienoje dėtyje paprastai būna 2–7 kiaušiniai, kuriuos abu porelės nariai peri 11–16 dienų. Gegužiukai išsirita pliki ir akli, praregi antrąją arba trečiąją dieną. Lizdą palieka 16–24 dienų amžiaus, bet net ir tada juos maistu aprūpina tėvai.

Maisto ieško ir ant žemės, ir ore. Minta bestuburiais, sliekais, vikšrais. Ore gaudo muses, drugelius ir kitus vabzdžius. Žiemą maitinasi minkštais vaisiais ir uogomis, jauniklius daugiausia maitina vabzdžiais.

Galerija
--------

* Juodasnapė gegutė medyje
* Jauniklis
* Paplitimo arealas


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodasnapė gegutė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Apie juodasnapę gegutę (anglų k.)
Naujosios Žemės efektas: miražas, dėl kurio vaizdas tampa iškreiptas. Taip pat galima pamatyti žaliąjį spindulį.
**Naujosios Žemės efektas** – poliarinio klimato kraštų miražas, sukeltas dėl didelio Saulės spindulių lūžimo kampo tarp atmosferinių termoklinų. Naujosios Žemės efektas sukuria įspūdį, kad Saulė teka anksčiau negu iš tiesų turėtų (iš astronominės perspektyvos) ir priklausomai nuo meteorologinių sąlygų, efektas padaro Saulės atvaizdą panašią į liniją arba kvadratą (kartais dėl to vadinama „kvadratine saule"). Susiformuoja formos, panašios į suspaustą smėlio laikrodį. Tam, kad atsirastų miražas, saulės spinduliai turi turėti bent 400 km dydžio inversijos sluoksnį ir priklauso nuo inversijos sluoksnio temperatūrų gradiento. Lūžę Saulės spinduliai turi nukeliauti papildomus 400 km, kad Saulės disko atvaizdas stebėtojui pakiltų 5°.

Pirmas žmogus, kuris užfiksavo šį fenomeną buvo Gerrit de Veer, Willem Barentsz nelabai sėkmingos trečiosios šiaurės poliarinės 1596–1597 m. ekspedicijos narys. Užstrigę lede, šios ekspedicijos nariai buvo priversti įkurti stovyklą Naujosios Žemės archipelage tam, kad praleistų žiemą ir poliarinę naktį. 1597 m. sausio 24 d. De Veer ir dar vienas įgulos narys teigė matę Saulę dvejomis savaitėmis anksčiau, nei buvo paskaičiavę. Jų teiginiais kiti ekspedicijos nariai buvo nepatikėję. Jie taip pat apkaltino De Veer, kad naudojo senąjį Julijaus kalendorių vietoj naujojo Grigaliaus, tačiau sausio 27 d. saulė buvo pamatyta visu „savo pilnu apvalumu". Keletą amžių šis reiškinys buvo priimamas skeptiškai, tačiau XX amžiuje, šis fenomenas buvo patvirtintas kaip iš tiesų egzistuojantis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  W. H. Lehn: 'The Novaya Zemlya effect: An arctic mirage', *Journal of the Optical Society of America*, Vol. 69, Issue 5 (1979), pp. 776–781
3. ↑  W.H. Lehn & B.A. German, 'Novaya Zemlya effect. Analysis of an observation', *Applied Optics*, Vol. 20, No. 12 (1981-06-15), pp. 2043–2047.
4. ↑  Siebren van der Werf, *Het Nova Zembla verschijnsel. Geschiedenis van een luchtspiegeling* („The Novaya Zemlya phenomenon. History of a mirage"), 2011; ISBN 978 90 6554 0850.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Propylaea quatuordecimpunctata** |
| --- |
| Juodasiūlė boružė (Propylaea quatuordecimpunctata)Juodasiūlė boružė(*Propylaea quatuordecimpunctata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Boružės  *( Coccinellidae)* |
| Gentis: | *Propylaea*  *( Propylaea)* |
| Rūšis: | Juodasiūlė boružė  *( Propylaea quatuordecimpunctata)* |

 |

**Juodasiūlė boružė** (*Propylaea quatuordecimpunctata*) – boružių (*Coccinellidae*) šeimos vabalas. Tai plačiausiai paplitusi boružių rūšis Vidurio Europoje.

Požymiai
--------

Vabalai būna nuo 3,5 iki 4,5 mm ilgio ir įvairių spalvinių variantų. Kai kurie skiriasi tiek, kad anksčiau buvo laikomi atskira rūšimi. Paprastai vabalai yra šviesiai arba ryškiai geltonai ir turi po 7 juodus, beveik kampuotus taškus ant antsparnių. Taškai gali būti ištęsti ir susijungę tarpusavyje taip, kad geltonos spalvos beveik nelieka arba atrodo, kad vabalas yra su geltonais taškais. Antenos ir kojos - rusvai geltonos.

Paplitimas
----------

Randami visoje Europoje nuo piečiausios dalies iki pat poliarinio rato, taip pat Azijoje. Gyvena tiek žemumose tiek ir aukščiau - iki subalpinės zonos.

Dauginimasis
------------

Patelė padeda apie 400 kiaušinėlių. Tai būtina dėl to, kad didžioji dalis boružių lervų žūva.

Juodasiūlė boružė
| ***Ji žudė ekstazėje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sie tötete in Ekstase |
| Kilmės šalis |  Vokietija Ispanija |
| Režisierius | Jesus Franco |
| Scenaristas (-ai) | Jesus Franco |
| Vaidina | Soledad Miranda |
| Metai | 1971 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 73 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Ji žudė ekstazėje** (vok.  *Sie tötete in Ekstase*) – 1971 m. režisieriaus Jesus Franco sukurtas eksploatacinis siaubo filmas, vienas geriausiai žinomų ir vertinamų jo darbų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Soledad Miranda – misis Džonson (titruose pažymėta kaip Susann Korda)
* Fred Williams – daktaras Džonsonas
* Paul Muller – daktaras Franklinas Hjustonas
* Howard Vernon – profesorius Džonatanas Valkeris
* Ewa Stromberg – daktarė Krauford
* Horst Tappert – inspektorius

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Daktaras Džonsonas slapta nuo kolegų eksperimentavo su žmogaus embrionais, tačiau ši jo paslaptis netruko išaiškėti. Iš keturių kompetentingų kolegų sudaryta komisija uždraudė jam toliau verstis profesine veikla ir Džonsonas, negalėdamas pakelti tokio sprendimo, pasirinko savižudybę. Jo žmona, nedvejodama nusprendžia atkeršyti: pradžioje jos vyrą teisusius daktarus suvilioti, o paskui nužudyti...
| ***O.K. Connery*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Alberto De Martino |
| Kompozitorius | Ennio MorriconeBruno Nicolai |
| Metai | 1967 |
| Žanras | veiksmo komedija |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**O.K. Connery** – 1967 m. Italijoje sukurta veiksmo komedija, Džeimso Bondo filmų parodija. Beveik visi pagrindiniai juostos aktoriai yra susiję ir su pagrindine bondiados serija.

Filmas buvo negailestingai išpeiktas tiek kritikų, tiek žiūrovų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Neil Connery – daktaras Neilas Koneris
* Daniela Bianchi – Maja Rufus
* Adolfo Celi – misteris Taj „Beta"
* Agata Flori – Mildred
* Bernard Lee – viršininkas Kaningemas
* Anthony Dawson – „Alfa"
* Lois Maxwell – Maks

Neil Connery yra jaunesnysis aktoriaus Sean Connery, vaidinusio Džeimsą Bondą 6 filmuose, brolis.

Anthony Dawson vaidino filme „Daktaras Ne" (1962).

Daniela Bianchi atliko Bondo merginos vaidmenį filme „Iš Rusijos su meile" (1963).

Adolfo Celi įkūnijo piktadarį filme „Kamuolinis žaibas" (1965).

Bernard Lee 1962 – 1979 m. vienuolikoje bondiados filmų vaidino Džeimso Bondo viršininką M.

Lois Maxwell 1962 – 1985 m. keturiolijoje filmų vaidino M sekretorę mis Manipeni.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°34′19″ š. pl. 23°45′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.57194°š. pl. 23.75917°r. ilg.﻿ / 54.57194; 23.75917

|  Naujosios Ūtos šv. Vincento Pauliečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Prienų |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Naujoji Ūta |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1924 m. |

**Naujosios Ūtos šv. Vincento Pauliečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Naujosios Ūtos kaime, 7 km į rytus nuo Igliaukos, prie Marijampolės-Prienų kelio. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Parapijiečių padedamas kunigas Vincentas Dumčius (1886–1986) 1924 m. pastatė medinę bažnyčią. 1944 m. ji sudegė, mišios buvo laikomos kitame pastate. 1963 m. ji uždaryta, 1990 m. atstatyta ir sugrąžinta katalikams.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside, jos šonuose pristatytos žemos zakristijos.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* Bažnyčios atstatymas 1990 m.Bažnyčios atstatymas 1990 m.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**O.K.** [ˌəʊˈkeɪ] – pritarimo posakis anglų kalboje, kartais rašomas *okay* ar ilgesne forma *Okey dokey*, arba *Okelly dokelly*.
Šio posakio atsiradimo versijų yra labai daug. Manoma, kad jis anglų kalboje atsirado XIX amžiuje.

Vieni mano, jog šis sutrumpinimas kilo iš škotų kalbos „*och aye*" ar iš graikų kalbos „*ola kala*" („viskas gerai"), iš indėnų „*Oke*" ar „*Okeh*" („taip"), prancūzų kalbos „*aux Cayes*" (iš Keijes uosto Haityje, kuris garsėjo geru romu).
Kiti mano, jog tai pramanas traukinių kontrolieriaus Obediah Kelly, kuris tikrindamas krovinius pasirašinėjo inicialais O.K. ant dokumentų.

Dar viena versija, kad „O.K." buvo Demokratų partijos šūkis per JAV prezidento rinkimus 1840 m. Šios partijos iškeltas kandidatas į prezidentus Martin Van Buren buvo pravardžiojamas *Old Kinderhook* (pagal savo gimtojo miestelio pavadinimą) ir jo rėmėjai įkūrė „O.K. klubą". Deja, antrą kartą JAV prezidentu Martinas Van Burenas išrinktas nebuvo.

Dar manoma, kad šio sutrumpinimo „autorius" buvo JAV prezidentas Endrius Džeksonas vietoj frazės „*all correct*" klaidingai parašė „*oll korrect*". 1839 m. kovo 23 d. tai pateko į Bostono laikraštį. O nuo tada O.K. tapo šnekamosios anglų kalbos elementu, taip pat neretai pasiskolinamas ir angliškai nekalbančių žmonių.

Kita versija, kad O.K. atsirado iš Vakarų Afrikos juodaodžių vergų šnekos. OK įvairiose Vakarų Afrikos kalbose reiškia „viskas gerai, taip, iš tikrųjų".

Dar manoma, kad O.K. buvo vadinami kepėjo Orrin Kendall sausainiai, kuriuos valgė kareiviai JAV pilietinio karo metu. Taip pat teigiama, kad O.K. kilo iš prancūzų jūreivių frazės „*au quai*" („prieplaukoje"), kai laivai saugiai parplaukdavo iš jūros.
Taip pat yra versija, kad tai reiškė „*0 killed*" („0 nužudytųjų") – iš vienos nakties pranešimo Pirmojo pasaulinio karo metu.

Šis sutrumpinimas dar kildinamas ir iš kitų įvairiausių versijų (priskaičiuojama apie 20). Kuri versija yra pati teisingiausia, įrodymų iki šiol nėra ir išsiaiškinti niekam nepavyko.
|  |
| --- |
| **Panevėžio Kazimiero Paltaroko gimnazija** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio Kazimiero Paltaroko gimnazija herbas|center|100px]] |
| Panevėžio Kazimiero Paltaroko gimnazija |
| **Adresas** | Vyskupo K. Paltaroko g. 18, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Gražina Gailiūnienė |
| **Mokinių skaičius** | 1178 |
| **Įkūrimo data** | 1990 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 80 |

**Viešoji įstaiga Panevėžio Kazimiero Paltaroko gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Vysk. K. Paltaroko g. 18, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190424590.

Istorija
--------

Pastatas, kuriame įsikūrusi K. Paltaroko gimnazija, pradėtas statyti 1939 m. Antrasis pasaulinis karas sukliudė vysk. Kazimierui Paltarokui užbaigti statyti mažąją Panevėžio vyskupijos Kunigų seminariją. Po karo statyba buvo užbaigta, bet pastate, deja, įsikūrė Panevėžio hidromelioracijos technikumas. 1991 metais, Lietuvai atgavus Nepriklausomybę, vysk. Juozui Preikšui ir monsinjorui Jonui Juodeliui gimė mintis atgautame pastate įkurti katalikišką vidurinę mokyklą. Taip įkuriama katalikiška bendrojo lavinimo mokykla. Direktoriumi paskiriamas monsinjoras Jonas Juodelis. 1991 m. rugsėjo l d. mokyklą pradėjo lankyti 56 mokiniai, juos mokė 5 mokytojai. Mokykla sparčiai augo. 1993 m. mokyklai suteikiamas Vysk. Kazimiero Paltaroko vardas. 1994–2000 m. mokyklai vadovauja Nomeda Žegulienė, o nuo 2000 m. – Gražina Gailiūnienė. 2008–2009 m. joje jau 1134 mokiniai ir dirba 95 mokytojai. 2008 m. pavasarį mokykla išleido 7-ąją abiturientų laidą. 

Nuo 2007 m. birželio 27 d. akredituota vidurinio ugdymo programa, o 2008 rugpjūčio 1 d. mokykla tapo gimnazija.

Direktoriai
-----------

* Gražina Gailiūnienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Petras Luomanas, buvęs direktoriaus pavaduotojas, Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

Juozas Brazauskas, istorijos mokytojas parašęs daugybę knygų ir vadovėlių, priklauso Panevėžio miesto tarybai.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2009-05-03 iš Wayback Machine projekto.
**Lenčickio spaustuvė** – poligrafijos įmonė, veikusi Vilniuje 1584–1589 m. ir 1594–1600 m.

Istorija
--------

Spaustuvę įkūrė Danielius Lenčickis (lenk. *Łęczycki*, lot. *Lancicius*), perėmęs dalį Radvilų spaustuvės įrangos. Spaustuvė iš pradžių spausdino evangelikų reformatų raštus. 1591–1594 m. D. Lenčickis dirbo Vilniaus akademijos spaustuvėje. 1594 m. pardavęs namą Vilniuje, įsirengė naują spaustuvę, kuri veikė iki 1600 m. Joje išspausdino nemaža katalikiškų leidinių, kuriuose dažnai polemizuojama su anksčiau jo paties išleistais protestantų leidiniais. Spaustuvė knygas leido įvairiomis kalbomis, gražiai apipavidalintas, spausdintas dailiu antikva. Darbas buvo organizuotas komerciniais pagrindais.

Išleistos knygos
----------------

* Andrius Volanas. Penkios knygos prieš septynis Skargos piktžodžiavimus (lot. *Libri quinque contra Scargae septem columnas*), 1584 m.
* Andrius Volanas. Apologija prieš plūdimusis ir baisius žmonių grupės įžeidinėjimus (*Apologia ad columnas et convitia pestiferae hominum sectae*).
* Andrius Rimša. Kristupo Radvilos dešimties metų kariniai pasakojimai (lenk. *Dziesięcioroczne powiesci wojennych Krzystofa Radzwilla*, 1585 m.
* D. Moras. (Zigmanto Vazos armijos pulkininkas) Kario atsakymai (it. *Il cavaliere in riposta*), 1589 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lenčickio spaustuvė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 781 psl.
| Ještedo televizijos bokštas |
| --- |
|  |
| Vieta | Liberecas,  Čekija |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1963 m. |
| Statybų pabaiga | 1968 m. |
| Atidarymas | 1989 m. |
| Antena | 94 m |

**Ještedo televizijos bokštas** – 94 metrų aukščio gelžbetoninis TV bokštas, pastatytas Ještedo kalno viršūnėje, netoli Libereco miesto (Čekija).

1963–1968 m. pastatyto bokšto forma yra hiperboloidinė. Bokšto architektas buvo Karelas Hubačekas (*Karel Hubáček*). Tokia bokšto forma buvo parinkta todėl, kad ji natūraliai pratęsia kalno siluetą ir turi gerai atlaikyti klimatines sąlygas kalno viršūnėje. 

Apatinėje bokšto dalyje yra viešbutis ir bokšto restoranas. Bokštas yra vienas svarbiųjų Libereco miesto traukos centrų kaip vieta, iš kurios matyti didelė dalis Bohemijos ir Vokietijos bei Lenkijos teritorijos. 

* Ještedas su TV bokštu
* Bokštas rūke
* Bokšto viešbučio įėjimas
* Laiptai į Ještedo bokšto restoraną
* Ještedo bokšto restorano vidus


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ještedo televizijos bokštas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  „Czech architect Hubacek, author of famous Jested hotel, dies". *Czech News Agency* (ČeskéNoviny.cz). 2011-11-25. Nuoroda tikrinta 2011-11-27.

Koordinatės: 50°43′57.85″ š. pl. 14°59′04.33″ r. ilg.﻿ / ﻿50.7327361°š. pl. 14.9845361°r. ilg.﻿ / 50.7327361; 14.9845361
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tiltas per Mansoa upę
**Bisau Gvinėjos transportas** – transporto infrastruktūra ir priemonės Afrikos valstybėje Bisau Gvinėjoje.

Geležinkeliai
-------------

Geležinkelių šalyje nėra. 1998 m. buvo nutarta tiesti liniją į Gvinėją, bet darbai nevyksta.

Keliai
------

Autobusas Bisau mieste
1996 m. Bisau Gvinėjos kelių tinklą sudarė 4400 km kelių, iš kurių 453 km buvo grįsti. Per šalį praeina Vakarų Afrikos pakrantės kelio ruožas tarp Bandžulio ir Konakrio. Taip pat keliai veda į Labę (Gvinėjoje), Koldą (Senegale).

Šalies automobilių parkas senas, techniškai netvarkingas. Dėl to ir dėl blogos kelių būklės dažni autoįvykiai.

Vandens transportas
-------------------

Svarbiausias šalies uostamiestis – Bisau. Jam tenka 90 % šalies prekių pergabenimo apyvartos. Statomas giliavandenis uostas Buboje. Laivuojama Kašeu upė (Kašeu, Farimo uostai), Žeba (iki Bafatos).

1998 m. buvo įregistruoti 23 jūrų laivai; prekybinio laivyno tonažas 6079 bruto tonos.

Oro transportas
---------------

1999 m. Bisau Gvinėjoje buvo 30 lėktuvų pakilimo takų, iš kurių 3 buvo grįsti. Šalia Bisau yra vienintelis šalyje Osvaldo Vieira tarptautinis oro uostas (skrydžiai į Lisaboną, Dakarą, Konakrį ir kt.).

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
| Grafitas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas grynuolis |
| Cheminė formulė | Anglis, C |
| Identifikacija |
| Spalva | Nuo plieno juodos iki pilkos |
| Brėžis | jokio |
| Kristalo sistema | Heksagoninė |
| Skalumas | {001} |
| Lūžimai | puikus vienakryptis |
| Kietumas pagalMoso skalę | 1–2 |
| Blizgesys | Pusiau metalinis |
| Lūžio rodiklis | 2,417 |
| Refrakcijos indeksas | nepermatomas |
| Specifinis tankis | 2,09–2,23 |

**Grafitas**, C – grynuolis mineralas, alotropinė anglies modifikacija.
Pavadinimas kilęs iš graikų kalbos *γραφειν* – *braižyti*, *piešti*. Skirtingai nei deimantas, grafitas yra laidininkas, todėl naudojamas elektrotechnikoje.

Grafitas – minkšta medžiaga, nes tarp grafito sluoksnių yra 0,335 nm atstumas.

Kristalinė grafito struktūra

Radimvietės
-----------

Mineralas plačiai paplitęs. Jo randama JAV, Rusijoje, Kinijoje, Meksikoje, Indijoje ir kt. Randamas kartu su kitais mineralais: kvarcu, kalcitu, turmalinu, žėručiu.

Panaudojimas
------------

Grafitas naudojamas pieštukų gamyboje. Iš jo gaminami elektrodai. Naudojamas kaip neutronų lėtiklis branduolinėje energetikoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronius Matulis, Vitalijus Janickis, Neringa Petrašauskienė. *Chemijos pagrindai .* Kaunas: Technologija, 2006, 277 p. ISBN 9955-25-108-5.
Koordinatės: 54°37′41″ š. pl. 25°11′56″ r. ilg.﻿ / ﻿54.62806°š. pl. 25.19889°r. ilg.﻿ / 54.62806; 25.19889

*Apie miškus Elektrėnų sav. žr. Panerių miškai.*
Panerių miškas ties Aukštaisiais Paneriais (Zuikių g.)
Panerių miškas tarp Panerių ir Gariūnų
**Panerių miškas** – miškų masyvas Vilniaus miesto ir Vilniaus rajono savivaldybių valdose, driekiasi į pietvakarius nuo Žemųjų Panerių iki pat Juodšilių. Plotas – 2200 ha. Be Panerių miško į masyvą taip pat įeina Baltosios Vokės, Užusienių, Juodšilių, Raistelių miškai. Priklauso Vilniaus miškų urėdijos Panerių girininkijai.

Panerių miško paviršius labai banguotas, gausu erozinių griovų (Panerių erozinis kalvynas). Dirvožemiai – jauriniai silpnai sujaurėję smėliai, vietomis velėniniai jauriniai priesmėliai.

Medynų sudėtis:

* pušynai – 70 %
* beržynai – 10 %
* ąžuolynai – 9 %
* eglynai – 5 %
* baltalksnynai – 4 %
* drebulynai – 2 %

Medynų amžius: jaunuolynai – 40 %, pusamžiai medynai – 58 %, pribręstantys medynai – 2 %.

Panerių miške yra kiškių, voverių, stirnų, šernų, usūrinių šunų, lapių. Didesnioji miško dalis patenka į Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio ir Vokės senslėnio šlaitų geomorfologinį draustinius.

Panerių mišką kerta plentai  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda ,  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas ,  **A19**  Vilniaus pietinis aplinkkelis ,  **202**  Kirtimai–Pagiriai–Baltoji Vokė ,  **106**  Naujoji Vilnia–Rudamina–Paneriai  bei Vilniaus–Kauno geležinkelio ruožas. Aplink mišką ir jame išsidėsčiusios šios Vilniaus dalys: Žemieji Paneriai, Aukštieji Paneriai, Riovonys, Vilkpėdė, Burbiškės, Dilgynė, Užusieniai, Raisteliai, Baltoji Vokė, Kelmija, taip pat Miškinių, Juodšilių, Šiaudinės gyvenvietės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Panerių miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 290
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Vaclovas Seniūnas** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. vasario 18 d. (75 metai)Lietuva Molėtai |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Molėtų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija  Lietuvos krikščionys demokratai Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vaclovas Seniūnas** (g. 1948 m. vasario 18 d. Molėtuose) – Lietuvos ir Molėtų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1995–2003 m. Molėtų rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2003–2007 m. Molėtų rajono savivaldybės administracijos direktorius, 2007–2011 m. administracijos direktoriaus pavaduotojas.

1995–2003 m. 2007 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2011 m. Molėtų rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos krikščionių demokratų partijos, partijos Lietuvos krikščionys demokratai, Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Molėtų rajono skyriaus narys.

Sutuoktinė Onutė, vaikai Irmina, Indrė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| BiskupinasBiskupin |
| --- |
|  |
| Biskupino rekonstrukcija |
| 

BiskupinasBiskupinas

 |
| Koordinatės | 52°47′19″ š. pl. 17°43′46″ r. ilg.﻿ / ﻿52.78861°š. pl. 17.72944°r. ilg.﻿ / 52.78861; 17.72944Koordinatės: 52°47′19″ š. pl. 17°43′46″ r. ilg.﻿ / ﻿52.78861°š. pl. 17.72944°r. ilg.﻿ / 52.78861; 17.72944 |
| Vieta | Kujavijos Pamario vaivadija, Lenkija |
| Regionas | Kujavija |
| Plotas | 2 ha |
| Istorija |
| Statytojas | Lužitėnų kultūra |
| Medžiaga | medis |
| Pastatytas | 747 m. pr. m. e. |
| Sugriautas | V a. |
| Laikotarpis | ikikrikščioniškasis |
| Tauta | slavai |
| Informacija |
| Tirtas | nuo 1933 m. |
| Vikiteka |  **Vikiteka**Vikiteka |

**Biskupino archeologinė gyvenvietė** (lenk. *Biskupin*) – įtvirtinta gyvenvietė Biskupino ežero saloje netoli Gniezno, Gonsavos valsčius, Žninsko apskritis, Kujavijos Pamario vaivadija, Lenkija. Priskiriama Lužitėnų kultūrai. Nuo 1994 m. priskiriamas prie Lenkijos istorijos paminklų.

Gyvenvietė
----------

Gyvenvietė pastatyta 747-722 m. pr. m. e. iš ąžuolinių rąstų. Užima apie 2 ha. Gyvenvietė aptverta gulsčių kuolų bangolaužiais, rentininės konstrukcijos medine žemės ir akmenų pripildyta siena–pylimu su tiltu bei įvažiavimo vartais. Vidinėje sienos pusėje yra pagrindinė gatvė, suformuota ratu ir 13 gatvelių tarp ilgųjų namų. 102–106 namuose po 70–90 m² gyveno 1000–1200 žmonių. Tarpgentinių kovų laikotarpiu apie V a. Biskupino gyvenvietė sunyko.

Tyrimai
-------

Gyvenvietę 1933 m. atrado mokytojas Valentas Švaiceris, 1932 m. atvykęs mokytojauti į Biskupiną ir ežero pakrantėje radęs senovinės keramikos šukių. 1933–1939 m. 1947–1963 m. gyvenvietę tyrinėjo Juzefas Kostševskis, Zdislavas Rajevskis, 1941–1942 m. – Hansas Šleifas. Ištirta 75 % ploto. Biskupino gyvenvietė – archeologijos muziejus rezervatas. Tyrinėdamas šią gyvenvietę Voicechas Kučka pirmą kartą Lenkijoje panaudojo aerofotografiją.

Įėjimas į Biskupino archeologijos muziejų

Šaltiniai
---------

1. ↑  1994 m. rugsėjo 8 d. Lenkijos Respublikos Prezidento įsakymas Archyvuota kopija 2014-01-06 iš Wayback Machine projekto. (lenkų k.) (prieiga 2014-10-06)
2. ↑  Aleksiejus Luchtanas. *Biskupino gyvenvietė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 245 psl.
Masters of Horror plakatas
**Masters of Horror** (liet. *Siaubo meistrai*) – kabelinės televizijos „Showtime" serialas, kurtas bendrai įvairių žymių siaubo režisierių: Mick Garris, Dario Argento, John Carpenter, Takashi Miike, Joe Dante, Stuart Gordon ir kitų. Pavadinimas kilo nuo neformalios siaubo režisierių grupės, kuri periodiškai susitikinėdavo pietauti ir pabendrauti. Šią grupę, kaip ir televizijos serialą, inicijavo Mick Garris.

Kiekviena iš 26 serijų trunka maždaug valandą ir yra režisuota kažkurio iš *Siaubo meistrų*. Pirmą sykį parodytos 2005–2007 m. per „Showtime" televiziją, vėliau jos išpopuliarėjo, kai kur net būdavo rodomos kinuose. 2007 m. pirmasis sezonas taip pat išleistas ir DVD diskuose, 2008 m. DVD ir Blu-ray diskuose išleistas ir antrasis sezonas. Taip pat buvo ir ribotas antrojo sezono leidimas kaukolės formos pakuotėse.

„IDW Publishing" įmonė kai kurias serijas pradėjusi leisti kaip komiksus.

Serialas yra laimėjęs kelis „Saturn" ir „Emmy" apdovanojimus už pagrindinę serialo muziką (*main theme*), geriausią DVD išleistą serialą ir kt.

Serijos
-------

Viso buvo sukurti du sezonai po trylika serijų.

### Pirmasis sezonas

1. Incident On and Off a Mountain Road (rež. Don Coscarelli)
2. H. P. Lovecraft's Dreams in the Witch-House (rež. Stuart Gordon)
3. Dance of the Dead (rež. Tobe Hooper)
4. Jenifer (rež. Dario Argento)
5. Chocolate (rež. Mick Garris)
6. Homecoming (Joe Dante)
7. Deer Woman (John Landis)
8. Cigarette Burns (John Carpenter)
9. Fair Haired Child (William Malone)
10. Sick Girl (Lucky McKee)
11. Pick Me Up (Larry Cohen)
12. Haeckel's Tale (John McNaughton)
13. Atspaudas (Takashi Miike)

### Antrasis sezonas

1. The Damned Thing (Tobe Hooper)
2. Family (John Landis)
3. The V Word (Ernest Dickerson)
4. Sounds Like (Brad Anderson)
5. Pro-Life (John Carpenter)
6. Pelts (Dario Argento)
7. The Screwfly Solution (Joe Dante)
8. Valerie on the Stairs (Mick Garris)
9. Right to Die (Rob Schmidt)
10. We All Scream for Ice Cream (Tom Holland)
11. The Black Cat (Stuart Gordon)
12. The Washingtonians (Peter Medak)
13. Dream Cruise (Norio Tsuruta)

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Oficiali svetainė
* Masters of Horror Showtime TV puslapyje Archyvuota kopija 2008-10-10 iš Wayback Machine projekto.
* Masters of Horror IMDB filmų duomenų bazėje
**Vaclovas Simonas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1896 m. birželio 30 d. |
| Gimimo vieta | Vokietijos imperija |
| Mirties data | 1952 m. lapkričio 1 d. |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | – |
| **Pozicija** | Treneris |
| Profesionalūs klubai\* |
| nowrap | nowrap | nowrap| |
|  Treniruotos komandos |
| 19341936–19371937–19??1940–1944194619471948 |  LietuvaMalmės FFHalmstado IS HalmiaSolnos AIKVinbergo IFHalmstado BKTreleborgo FF |
|  |

**Vaclovas Simonas**, ček. *Václav Simon* (1896 m. birželio 30 d. Vokietijos imperija – 1952 m. lapkričio 1 d. Solnoje, Švedija) – čekų futbolo treneris, dirbęs Lietuvoje ir Švedijoje.

Biografija
----------

Trenerio karjerą pradėjo 1934 m. Iškart buvo pakviestas atvykti į Kauną, kur nuo birželio 10 d. iki rugsėjo 9 d. treniravo Lietuvos vyrų futbolo rinktinę. Jo veikla buvo sėkminga: per šį laikotarpį šalies reprezentantai draugiškose rungtynėse dukart nugalėjo Latvijos, vieną kartą Suomijos rinktinę ir vieną kartą sužaidė lygiosiomis su Estijos nacionaline komanda.

Matyt, ne be V.Simono pagalbos jau 1934 m. birželio mėn. į Lietuvą buvo pakviesta Čekoslovakijos komanda iš Brno miesto FC Zbrojovka. Svečiai Kaune nugalėjo KAŽ rinktinę 5:2 (1:1). Kitą dieną – ŠŠ Kovą 6:0 (3:0), vėliau atitinkamai Kauno LFLS 4:0 (1:0) ir Bar-Kochbą 4:1 (2:1). Nuvykę į Klaipėdą ten įveikė šio miesto rinktinę 7:0 (3:0) ir KSS rezultatu 9:2 (2:0).

Tais pačiais metais Vaclovas Simonas išvyko gyventi į Švediją, kur treniravo šiuos klubus: Malmės FF, Halmstado IS Halmia, Solnos AIK, Vinbergo IF, Halmstado BK ir Treleborgo FF. Jo treniruojama Malmės FF dukart laimėjo Švedijos lygos *Division 2 Södra* pirmenybes (1934–35 ir 1935–36 metų sezonai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Václav Simon // https://eu-football.info[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Halmia – från 1907 till nutid Archyvuota kopija 2010-08-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Tränare AIK Fotboll Archyvuota kopija 2014-05-21 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Välkommen till Vinbergs IF
5. ↑  Tränare Halmstads BK
6. ↑  Historia // www.trelleborgsff.se
| Tefė |
| --- |
| Tefės upė Tefės upė |
| **Ilgis** | 450 km |
| **Ištakos** | Karauario apylinkės |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Tefė |

**Tefė** (port. *Rio Tefé*) – upė Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Amazonės dešinysis intakas. Prasideda netoli Karavario, prie Žurua upės. Teka į šiaurės rytus lygiagrečiai Žurua ir Koario upėms. Žemupyje prateka Tefės ežerą (plotas 145 km², ilgis 27 km, plotis iki 8 km). Įteka į Amazonę ties Tefės miestu.

Didžiausi intakai: Repartimentas, Tapaua, Žemutinė Kurimata, Bauana.

Upė teka praktiškai negyvenamomis vietomis, prie jos yra tik Konseisauno, Kopajabos, Boa Vištos gyvenvietės ir Tefės miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Rodoviário Amazonas. *Ministério dos Transportes*, 2002.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mata Utu*Mata-Utu* |
| --- |
| *Mata Utu katedra* |
|  |
| 13°17′0″ p. pl. 176°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.28333°š. pl. 176.16667°r. ilg.﻿ / 13.28333; 176.16667﻿ (Mata Utu)Koordinatės: 13°17′0″ p. pl. 176°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿13.28333°š. pl. 176.16667°r. ilg.﻿ / 13.28333; 176.16667﻿ (Mata Utu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Užjūrio valda** | Volisas ir Futūna Volisas ir Futūna |
| **Karalystė** | Uvea |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 1 124  |
|  |
|  **Vikiteka** | Mata Utu |

**Mata Utu** (pranc. *Mata-Utu*, volis. *Matāʻutu*) – gyvenvietė Polinezijoje, Voliso salos rytinėje pakrantėje; Voliso ir Futūnos (Prancūzijos užjūrio valda) sostinė. Jūrų uostas (išvežama kopra, kasava, jamsai, tarai, bananai), Hihifo oro uostas yra už 6 km. Yra katedra, karališkieji rūmai, administracija, paštas, keli viešbučiai, restoranai, susirinkimų aikštė *Fale Fono*. Taip pat yra ligoninė, keli regbio stadionai. Apylinkėse yra Talietumu ir Tonga Toto archeologinės vietovės.

Istorija
--------

Gyvenvietė susikūrė tongiečiams įkūrus savo vietininkus ir tvirtovę. Išaugo prancūzų valdymo laikais.
| **Vaclovas Pocius** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. balandžio 3 d.Derkinčių k. Skuodo r. |
| Mirė | 1986 m. liepos 9 d. (66 metai)Marijampolėje |
|  |
| Veikla | muzikos mokytojas ir chorvedys. |

**Vaclovas Pocius** (1920 m. balandžio 3 d. Derkinčių k. Skuodo r. – 1986 m. liepos 9 d. Marijampolėje) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1932–1939 mokėsi Skuodo gimnazijoje. Tuo pačiu metu privačiai mokėsi ir muzikos. 1946–1949 Klaipėdos muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu ir diriguoti (dėst. J. Karosas). 1945–1959 Kretingos vidurinėje mokykloje dėstė muziką, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams. Taip pat vadovavo Kretingos kultūros namų mišriajam chorui, rajkoopsąjungos mišriajam chorui ir žemdirbių chorams. Su kultūros namų meno mėgėjais pastatėM. Petrausko operetę „Consilium facultatis". Chorai dalyvavo Kretingos rajono ir respublikinėse dainų šventėse, gerai pasirodydavo chorų varžybose.

Apsigyvenęs Marijampolėje, 1959–1976 V. Pocius mokytojavo, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorams, vokaliniams ansambliams ir pučiamųjų orkestrui V. Mykolaičio-Putino internatinėje mokykloje. 1959–1969 buvo Marijampolės gyvulininkystės technikumo moksleivių mišriojo choro vadovas. 1967–1972 vadovavo Marijampolės cukraus fabriko vyrų chorui „Garsas", kartu su A. Šmulkščiu – ir kultūros namų mišriajam chorui.

Nuo 1974 V. Pocius buvo Marijampolės žemės ūkio technikumo moksleivių mišriojo choro ir miesto darbo veteranų mišriojo choro vadovas. Chorus parengdavo Marijampolės rajono ir respublikinėms dainų šventėms, o chorų varžybose laimėdavo prizinių vietų. Buvo Kretingos ir Marijampolės rajonų dainų švenčių dirigentas. 1963 apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Vaclovas Kosciuška** (1911 m. sausio 11 d. Geranainys, dab. Baltarusija – 1984 m. lapkričio 1 d. Vilnius) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

Biografija
----------

1935 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1937–1940 m. tobulinosi Paryžiuje. 1947–1953 m. dėstė Vilniaus dailės institute (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas), 1964–1971 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. 1953–1963 m. dirbo „Dailės" kombinate Vilniuje.

Kūryba
------

Nutapė batalinių kompozicijų („Vilniaus išvadavimas" 1949 m.), peizažų („Naujas Vilnius" 1950 m.). Iliustravo knygų (pasakos „Du gaideliai" 1949 m. „Katinėlis ir gaidelis" 1955 m. Petras Cvirka. „Žvėrys muzikantai" 1950 m. Eduardas Mieželaitis. Zuikis Puikis 1955 m.), plakatų, ekslibrisų, apipavidalino spektaklių. Kūriniai pastelinių spalvų, realistinio piešinio, ryškus siužetiškumas. Nuo 1940 m. dalyvavo parodose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Vaclovas Kosciuška*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 641 psl.