recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Denysas Vasinas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Denysas Vasinas  Васін Денис Геннадійович |
| Gimimo data | 1989 m. kovo 4 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Odesa, Ukraina |
| Ūgis | 180 cm |
| Svoris | 80 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–2013  2013  2013–2014  2014  2015  2016–2017  2017  2017–2018  2021  2021–  2022 | FK Čornomorec  → FK Belšina (skol.)  FK Karpaty  FK Iljičovec  FK Čornomorec  FK Stal (K.)  FK Čornomorec  FK Vorskla → FK Inhulec (skol.)  Kryvbas → FK Jonava (skol.) | 51 0(10)09 00(3)16 00(0)03 00(0)11 00(0)47 00(6)13 00(2)47 00(8)05 00(0)10 00(1)05 00(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. gegužės 29 d.. |

**Denysas Vasinas** (ukr. *Васін Денис Геннадійович*; g. 1989 m. kovo 4 d.) – Ukrainos futbolininkas.

Karjera
-------

Žaidė įvairiuose klubuose Ukrainoje. Odesoje gimęs futbolininkas rungtyniavo šio miesto „Černomoreco" jaunimo ekipose. 

Klubas 2013 m. paskolino žaidėją Babrujsko „Belšinai".

Rungtyniavo Lvivo „Karpatų" klube. „Mariupolio" klube, buvo grįžęs į Odesos „Čornomorecą", atstovavo „Vorkslai", „Inhulecui". 

Paskutine stotele prieš atvykstant į Lietuvą tapo „Kryvbaso" klubas. Prasidėjus karui Ukrainos čempionatas buvo nutrauktas, o žaidėjas balandžio mėn. persikėlė į Lietuvą.

### FK Jonava

2022 m. nuomos pagrindais atstovavo „Jonavos" klubui. 

Debiutavo jonaviškių gretose A lygoje 2022 m. balandžio 16 d. rungtynėse prieš „Džiugo" klubą.
Jonaviškiai minimaliu rezultatu 0:1 nusileido telšiškiams.

2022 m. tapo žinoma, kad klubą paliko keletas žaidėjų: keturi žaidėjai – Titas Buzas, Luiz Matheus, Denysas Vasinas ir Daniel Silva.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Jonava"** | 5 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  A LYGA 2022; 8. turas; JONAVA 0:1 DŽIUGAS
2. ↑  alyga.lt: 2022-04-16 Jonava 0-1 Džiugas
3. ↑  Soccerway: Jonava 0-1 Džiugas
4. ↑  sportas.lt: Jonava 0-1 Džiugas
5. ↑  alyga.lt naujienos (Jonavą palikę žaidėjai)

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
| **Dmitrijus Boreiko** |
| --- |
| Gimė | 1885 m.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1946 m. (~61 metai)Usurijskas, TSRS |
|  |
| Veikla | karininkas, inžinierius-mechanikas |

**Dmitrijus Boreiko** (1885 m. Kaune – 1946 m. Usurijske) – Rusijos imperijos karininkas, aviacijos inžinierius-mechanikas.

Biografija
----------

Gimė 1885 m. Kaune, baigė Kauno gimnaziją, vėliau Sankt Peterburgo Nikolajevo inžinerijos mokyklą. Baigęs mokslus dirbo aeronautikos mokykloje. 1914 m. dalyvavo aviacijos parodoje Paryžiuje, parašė kelias knygas apie aviacines technologijas. I pasaulinio karo metu dirbo aviacijos mokykloje pafrontėje. 1917 m. tapo Gačino karinės aviacijos mokyklos direktoriumi. Rusijos pilietiniame kare kovojo baltųjų gretose. Bolševikums laimėjus pilietinį karą pabėgo į Charbiną, dirbo Charbino universiteto dėstytoju, kur dėstė teorinę mechaniką, inžineriją. Prisidėjo prie įvairių Charbino miesto technologinių statinių projektavimo. II pasaulinio karo metu dirbo Japonijos kariuomenės konsultantu aviacijos klausimais. 1946 m. suimtas SMERŠ, tais pačiais metais nužudytas Usurijsko kalėjime, 1993 m. reabilituotas.

Nuorodos
--------

* Biografija I (rus.)
* Biografija II (rus.) Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| Dmanisisდმანისი |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

DmanisisDmanisis

41°19′0″ š. pl. 44°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.31667°š. pl. 44.35000°r. ilg.﻿ / 41.31667; 44.35000﻿ (Dmanisis)Koordinatės: 41°19′0″ š. pl. 44°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.31667°š. pl. 44.35000°r. ilg.﻿ / 41.31667; 44.35000﻿ (Dmanisis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Regionas** | Kvemo Kartlis |
| **Rajonas** | Dmanisio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 2 661  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Dmanìsis |

**Dmanisis** – miestas ir senovės gyvenvietės bei senojo miesto vieta Gruzijoje, 93 km į pietvakarius nuo Tbilisio, Mašaveros ir Pinezauri santakoje.

Istorija
--------

Nuo IX a. miestą valdė arabai, vėliau turkai seldžiukai, juos 1123 m. išvijo Dovydas IV Statytojas. XII a. – XIII a. miestas klestėjo, buvo svarbus prekybos centras. Per jį ėjo karavanų keliai į Bizantiją, Armėniją, Persiją. XIV a. Timūro sugriautas ėmė nykti, XVI a. virto gyvenviete, XVIII a. viduryje apleistas.

Išliko miesto gynybinių sienų, VI a. – VII a. bazilikos, varpinės, įvairių pastatų griuvėsiai.

1936–1960 m. tirti miesto griuvėsiai: atkasti miesto vartai, gatvių grindinio, pirčių, puodžių ir kt. dirbtuvių, vyno rūsių, mečetės su minaretu ir medresės liekanų. Rasta daug keramikos, IX a. – XII a. vietos monetų, ginklų, darbo įrankių, XII a. – XIII a. papuošalų lobis. Po viduramžių rūsiais 1983 m. aptikta senovės gyvenvietė, kurioje buvo gausu gyvūnų kaulų, tarp jų – raganosio *Dicerorhinus etruscus etruscus* dantis (identifikavo A. Vekua), akmeninių skelčių.

1999 m. rastas *Homo erectus* apatinis žandikaulis su išlikusiais visais dantimis. 2001 m. rasta ir viršutinė kaukolės dalis, vadinama *Homo georgicus*. Iki 2007 m. rastos keturių pirmykščių žmonių liekanos. Radiniai datuojami 1,7-1,8 mln. metų. Tai ankstyviausia *Homo erectus* radavietė Azijoje.

Galerija
--------

* Bazilika ir tvirtovės liekanosBazilika ir tvirtovės liekanos
* Archeologiniai tyrimai Dmanisyje 2007 m.Archeologiniai tyrimai Dmanisyje 2007 m.
* Dmanisio kaukolės D2282 rekonstrukcijaDmanisio kaukolės D2282 rekonstrukcija
* Dmanisio skliautaiDmanisio skliautai

Šaltiniai
---------

1. Cites & towns of Georgia
2. ↑  Cites & towns of Georgia
3. ↑  *Dmanisis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 31 psl.

Nuorodos
--------

* Anthropology.net, Dmanisi’s Paleoanthropological Importance Archyvuota kopija 2007-10-01 iš Wayback Machine projekto.
| **Dmitrijus Anučinasrus. *Дмитрий Анучин*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1843 m. rugpjūčio 8 d.Sankt Peterburgas |
| Mirė | 1923 m. birželio 4 d. (79 metai)Maskva |
|  |
| Veikla | Rusijos antropologas, geografas, etnografas, archeologas |
| Organizacijos | Maskvos universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
| Žinomas (-a) už | Vienas antropologijos pradininkų Rusijoje |
|  |
|  **Vikiteka** | Dmitrijus Anučinas |

**Dmitrijus Anučinas** (rus. *Дмитрий Николаевич Анучин*, 1843 m. rugsėjo 8 d. Sankt Peterburgas – 1923 m. birželio 4 d. Maskva, palaidotas Vagankovo kapinėse) – Rusijos antropologas, geografas, etnografas, archeologas. Vienas antropologijos pradininkų Rusijoje.

Biografija
----------

1867 m. baigė Maskvos universitetą. 1896 m. Peterburgo mokslų akademijos narys.

Nuo 1880 m. Maskvos universitete dėstė antropologiją, įsteigė Antropologijos muziejų, 1885-1923 m. Geografijos katedros vedėjas; nuo 1884 m. profesorius. Nuo 1890 m. Gamtos mokslo, antropologijos ir etnografijos mėgėjų draugijos prezidentas.

Mokslinė veikla
---------------

Parašė etninės antropologijos ir antropogenezės (apie Sachalino gyventojus ainus), etnografijos, pirmykštės archeologijos, regioninės geografijos, mokslų istorijos darbų. Nuo 1889 m. redagavo žurnalą „Etnografičeskoe obozrenie", 1894 m. jo įsteigtą „Zemlevedenie", nuo 1900 m. „Russkij antropologičeskij žumal".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Vaitekūnas. *Dmitrijus Anučinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 624 psl.
|  |
| --- |
| **Kretingos Simono Daukanto progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Kretingos Simono Daukanto progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Kretingos Simono Daukanto progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Palangos g. 25, Kretinga |
| **Direktorius(-ė)** | Sigita Jonaitienė |
| **Mokinių skaičius** | 392 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1967 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 43 |

**Kretingos Simono Daukanto progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kretingoje, Palangos g. 25, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190284487. Steigėjas Kretingos rajono savivaldybės taryba.

Filialas: Kretingos Simono Daukanto vidurinės mokyklos Dupulčių pradinio ugdymo skyrius (1995–2007 m.)

Istorija
--------

1967 m. rugsėjo 1 d. įsteigta Kretingos aštuonmetė mokykla. 1987 m. ji tapo nepilna vidurinė, 1989 m. perorganizuota į Kretingos 4-ąją vidurinę mokyklą. 1994 m. mokykla pavadinta istoriko Simono Daukanto (1793–1864) vardu. 2010 m. rugsėjo 1 d. Kretingos Simono Daukanto vidurinė mokykla pertvarkyta į pagrindinę mokyklą. 2015 d. rugsėjo 1 d. Kretingos Simono Daukanto pagrindinė mokykla reorganizuota į Kretingos Simono Daukanto progimnaziją.

Direktoriai
-----------

* 1967–1989 m. Feliksas Lukauskas
* 1989–2000 m. Virginijus Domarkas
* 2000-2015  m. Adelė Jonauskienė
* nuo 2016 m. Sigita Jonaitienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Danutė Dunauskaitė, politinė bei visuomenės veikėja

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Periferija** (gr. περιφέρειε) – aukščiausio hierarchinio lygio dabartinės Graikijos administracinis vienetas, regionas. Šiuo metu Graikijoje yra 13 periferijų (9 žemyne ir 4 salose), kuriose yra 54 nomai.

Tradiciškai, o iki 1987 m. ir oficialiai Graikiją sudarė 10 Graikijos geografinių regionų. Šie regionų pavadinimai iki šiol naudojami populiarioje literatūroje, kasdieninėje kalboje. Ankstesnieji regionai nėra tapatūs dabartinėms periferijoms, nes jų teritorijos nesutampa. Pvz. naujoji Peloponeso periferija neapima visos teritorija, kuri anksčiau vadinosi *Peloponeso regionas*, nes dalis buvusio Peloponeso regiono dabar yra Vakarų Graikijos periferijos dalis.

|  |  |
| --- | --- |
| Graikijos periferijų žemėlapis | 1. Atika
2. Centrinė Graikija
3. Centrinė Makedonija
4. Kreta
5. Rytų Makedonija ir Trakija
6. Epyras
7. Jonijos salos
8. Šiaurės Egėjas
9. Peloponesas
10. Pietų Egėjas
11. Tesalija
12. Vakarų Graikija
13. Vakarų Makedonija
 |

Prie Centrinės Makedonijos periferijos yra vienintelis Graikijos autonominis regionas šventasis Atono kalnas (gr. Ayion Oros 'šventasis kalnas'). Tai stačiatikių vienuolių valstybė, priklausanti Graikijai. Atono kalnas yra rytiniame Chalkidikės pusiasalio piršte, kyšančiame į Egėjo jūrą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Periferija (Graikija)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Peribseno kapo stela
**Peribsenas** (Setas-Peribsenas) – antrosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė 17 metų. Vardas reiškia „širdžių viltis". Palaidotas Um el Kaabe (*Umm el-Qa’ab*) Abydose. Jo laidotovių stela (esanti Britanijos muziejuje) vaizduoja greičiau būtybę, panašią į Setą, nei Horą. Todėl manoma, kad jis galėjo valdyti ne visą Egipto teritoriją, tik Aukštutinį Egiptą, o Žemutinį valdė Sechemibas.

Peribsenas vardo sereche vietoj Horo sakalo simbolio naudojo Seto gyvūno simbolį. Kodėl jis nesilaikė tradicinio karaliaus vardo užrašymo, neaišku. Tikriausiai tai susiję su to meto politika ir karaliaus instituto ideologija. Gali būti, kad dievo Seto šalininkai tuo metu buvo įgiję persvarą prieš Horo šalininkus. Peribsenas, skirtingai nuo prieš tai valdžiusių antrosios dinastijos karalių, buvo palaidotas Abydoso Um el Kaabo nekropolyje šalia pirmosios dinastijos karalių ir jo vardo užrašai rasti tik Aukštutiniame Egipte, kas galėtų nurodyti, kad karalius valdė tik šią Egipto dalį. Galbūt jis giminiškai buvo kilęs iš pirmosios dinastijos karalių. Iš žynio Šerio kapo įrašų Sakaroje tikėtina, kad pomirtinis Peribseno kultas buvo palaikomas Žemutiniame Egipte. Įrašuose Abydose Peribsenas paminėtas „Setdžeto užkariautoju". Egiptologai linkę tikėti, kad Setdžeto miestas buvo Nilo deltoje, bet tokiu atveju Peribsenas turėjo būti ir Žemutinio Egipto karaliumi. Indas su jo vardu rastas ankstesnės karalienės Merneitės kape, kas paaiškinama tik tuo, kad jis ten perneštas vėliau. Prie jo kapo Abydose rastos dvi Peribseno stelos ir Elefantine rastas oficialus antspaudas iš jo laikų.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Peribsenas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Toby A. H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 75
* Touregypt.net (anglų k.)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Antroji dinastija**
Hotepsechemvis → 
Ranebas →
Ninetdžeras →
Venegas → 
Senedas → 
Nubneferas → 
Neferkara → 
Neferkasekeras → 
Hudžefa I →
Peribsenas →
Sechemibas → 
Chasechemvis |

 |
|  Džagai |
| --- |
| Džagų senolis (XX a. pr.)Džagų senolis (XX a. pr.) |
| Gyventojų skaičius | ~1,4 mln. |
| Populiacija šalyse | Tanzanijos vėliava Tanzanija |
| Kalba (-os) | džagų, suahilių |
| Religijos | krikščionybė, islamas, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kikujai, merai, kambai, suahiliai, kiti bantai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Džagai |

**Džagai** (sav. *Wachagga*) – Rytų Afrikos tauta, priklausanti bantams. Gyvena Tanzanijoje, prie pietinių ir rytinių Kilimandžaro šlaitų. Populiacija – 1,4 mln. žmonių (kartu su artima parių tauta). Kalba kidžagų kalba, priklausančia bantų kalboms, taip pat suahiliškai. Dauguma – krikščionys (daugiausia katalikai), yra musulmonų (sunitų), išlaikiusių prigimtinę tikybą.

Džagai kaip ir kiti bantai dabartines savo žemes pasiekė XIII–XVI a. Etninė konsolidacija įvyko XIX a. viduryje.

Verčiasi rankine terasine žemdirbyste (sorgai, kukurūzai, bananus), gyvulininkyste (galvijai, avys). Kolonijiniais laikais pradėjo auginti kavą. Amatai: kalvystė, medžio raižyba.

Džagų gyvenvietės padriko plano. Būstas šalmo pavidalo, be langų, padengtas žole. Nuo XIX a. pab. statosi suahiliškus keturkampius namus.

Tradicinis džagų rūbas – pūkiniai apdangalai, galvos apdangalai, paraišalai ant kulkšnų.

Džagų virtuvės pagrindą sudaro bananai, mėsa, pienas.

Išlikęs muzikinis folkloras, dainuojamasis epas. Plačiai naudoja medinius pučiamuosius instrumentus.

* Moterys ir vaikai (XX a. pr.)Moterys ir vaikai (XX a. pr.)
* Tradicinis būstasTradicinis būstas
* Džagų patiekalaiDžagų patiekalai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Джагга*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Religinė brolija** (lot.  *(con)fraternitas, congregatio, sodalitas*) – bažnytinės valdžios įkurta ir jai pavaldi religinė dvasininkų ir (ar) pasauliečių draugija, turinti savo administraciją, įstatus ir nuosavybę.

Brolijų atsiradimas
-------------------

Brolijos atsirado katalikams rūpinantis savo sielos išganymu. Pasauliečiai norėjo pasinaudoti vienuoliams suteiktomis privilegijomis – atlaidais, įrašu gyvenimo knygoje (*liber vitae*) bei atminimu mirus. Taip prie vienuolynų pradėjo kurtis pasauliečių bendruomenės.

Veikla
------

Organizacijos tikslas – praturtinti jos narių krikščioniškąjį gyvenimą, vykdyti tam tikrą religinę ar visuomeninę veiklą. Brolijoje reguliariai vyksta maldos, pasitarimai, vyresniųjų rinkimai, pažymimos šventės, nariai su savo atributais dalyvauja iškilmėse, yra narių sąrašų ir brolijos nuostatų knyga.

Po Tridento susirinkimo atsiradusios *arkibrolijos* gali steigti naujas tokio titulo brolijas, suteikia joms privilegijas ir įgaliojimus. *Sodalicijos* – kokio nors Švč. Mergelės Marijos titulo brolijos, kuriose dalyvavo jėzuitų kolegijų moksleiviai.

Brolijos požymiai
-----------------

1646 m. lietuvis dominikonų vienuolis Valerijonas Andriejavičius nurodė geros brolijos bruožus. Visų pirma, brolija turi vadintis kurio nors šventojo ar šventosios garbei. Antra, ji turi motyvuoti teisingą dvasinę (Mišių lankymas) ar pasaulietinę pamaldžią veiklą (pagalba elgetoms, belaisviams, bažnytinių pastatų statyba). Trečia, brolija turi veikti Dievo garbei bei tikinčiųjų naudai (tarnystė Dievui, savęs marinimas) bei nemokamai priimti narius.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Sudarė Vytautas Ališauskas, Liudas Jovaiša, Mindaugas Paknys, Rimvydas Petrauskas, Eligijus Raila. Lietuvos didžiosios kunigaikštystės kultūra. Tyrinėjimai ir vaizdai. Aidai, 2001 m. ISBN 9955-445-26-2.
| **Rhea pennata** |
| --- |
| Mažasis nandas (Rhea pennata)Mažasis nandas (*Rhea pennata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Antbūris: | Beketeriai paukščiai  *( Ratitae)* |
| Būrys: | Strutiniai paukščiai  *( Struthioniformes)* |
| Šeima: | Nandiniai paukščiai  *( Rheidae)* |
| Gentis: | Nandai  *( Rhea)* |
| Rūšis: | Mažasis nandas  *( Rhea pennata)* |

 |

**Mažasis nandu** (*Rhea pennata*) – neskraidantis paukštis, priklausantis nandinių (*Rheidae*) šeimai. Gyvena Altiplano ir Patagonijos teritorijose Pietų Amerikoje.

Aprašymas
---------

Mažojo nandu ūgis siekia maždaug 90–100 cm, svoris nuo 15 iki 28,6 kg. Kaip ir daugumos nandinių, mažojo nandu galva ir snapas nedideli. Snapo ilgis būna nuo 6,2 iki 9,2 cm. Kaklas ištįsęs, kojos ilgos. Ši rūšis turi santykinai didesnius sparnus nei kiti nandiniai, todėl bėga itin greitai, gali pasiekti 60 km per valandą greitį. Nuo plėšrūnų ginasi aštriais pirštų nagais.

Mažasis nandu dažniausiai minta žole, kartais neatsisako ir mažų gyvūnų (driežų, vabalų, žiogų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elliott, Andrew (1992)
2. ↑  Davies, (2003)
| Svalia |
| --- |
| Svalia netoli Pasvalio Svalia netoli Pasvalio |
| **Ilgis** | 36 km |
| **Baseino plotas** | 72 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,38 m³/s |
| **Ištakos** | Klimbalės pelkė |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuva |

**Svalia** – upė šiaurės Lietuvoje, Panevėžio ir Pasvalio rajonuose; dešinysis Lėvens intakas. Prasideda Žaliojoje girioje, Klimbalės pelkėje, 12 km į šiaurės rytus nuo Panevėžio. Teka šiaurės rytų kryptimi, aukštupyje daugiausia pro miškus. Įteka į Lėvenį 4 km nuo jo žiočių, Pasvalio mieste.

Intakai:

* dešinieji – Ožupis;
* kairieji – Siestruvas, Lieknas, Šavienė.

Vidutinis upės nuolydis – 84 cm/km. Gyvenvietės prie Svalios: Margiai, Kliuokmaniškis, Vilkiškiai, Račiškiai, Talačkoniai, Šlamai, Čižiškiai, Pasvalys.

Pavadinimo kilmė
----------------

Manoma, kad upėvardis kilo nuo žodžių „svilti", „svelti".

* VilkiškiuoseVilkiškiuose
* ŠlamuoseŠlamuose
* Santaka su Lėveniu (priekyje) PasvalyjeSantaka su Lėveniu (priekyje) Pasvalyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Svalia*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 139
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Larus glaucoides** |
| --- |
| Mažasis poliarinis kiras (Larus glaucoides)Mažasis poliarinis kiras (*Larus glaucoides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Kiriniai  *( Laridae)* |
| Gentis: | Kirai  *( Larus)* |
| Rūšis: | Mažasis poliarinis kiras  *( Larus glaucoides)* |

 |
| Binomas |
| ***Larus glaucoides***Meyer, 1822 |

**Mažasis poliarinis kiras** (*Larus glaucoides*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis. Išvaizda ir dydžiu panašiausias į didijį poliarinį kirą, bet už jį truputį mažesnis (mažesnis ir už sidabrinį kirą). Baltijoje stebimi tik žiemos apdaru. Šių dviejų rūšių ypatumas, kad tai vieninteliai iš stambiųjų kirų, kurių didžiosios plasnojamosios plunksnos nė kiek nėra juodos. Suaugusių paukščių žiemos apdaru mantija šviesiai pilka (kaip sidabrinio kiro). Galva, kaklas ir dalis krūtinės išmarginti tokiomis nekontrastingomis pilkai rudomis dėmelėmis ar juostelėmis. Balasas labai panašus į sidabrinio kiro, tik kiek aukštesnis.

Nuo labai panašaus suaugusio didžiojo poliarinio kiro skiriasi mažesne ir apvalesne galva ir ne tokiu masyviu snapu. Kojos (taip pat jauniklių ir nesubrendusių paukščių) rusvos. Pirmamečiai jaunikliai margi. Visas jų kūnas nusėtas smulkiomis pilkai rudomis ir šviesiai balsvomis mažomis dėmelėmis. Sparnų viršuje dėmės stambesnės ir ryškesnės. Jauniklių snapo galas juodas, o pamatas pastebimai šviesesnis. Antrają žiemą jauni paukščiai daug šviesesni už pirmamečius jauniklius. Nugaroje jau matomi suaugusiam paukščiui būdingos šviesiai pilkos mantijos lopai. Galva ir kaklas panašiai dryžuoti kaip suaugusio paukščio. Trečiais metais apdaras būna dar panašesnis į suaugusių paukščių. Galutinai suaugusį apdarą įgauną ketvirtais metais.

Gyvena jūrose ir kituose vandens telkiniuose. Lietuvoje labai retai aptinkamas Baltijos jūroje.
*Kitos reikšmės – Mituva (reikšmės).*

| Mituva |
| --- |
|  Mituva Skapiškyje |
| **Ilgis** | 21 km |
| **Baseino plotas** | 114 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,59 m³/s |
| **Ištakos** | Skapiškio apylinkės |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuva |

**Mituva** – upė Lietuvoje, Kupiškio rajono šiaurės rytuose; Lėvens kairysis intakas. Prasideda į pietryčius nuo Skapiškio, Skapgirio pakraštyje. Teka į vakarus, prateka Mituvos ežerą. Įteka į Lėvenį (Kupiškio tvenkinį) 121 km nuo jo žiočių, ties Bagdoniais. Upės žiotys patvenktos.

Intakas – Ožkalaukis (kairysis). Vidutinis nuolydis – 107 cm/km. Prie Mituvos įsikūrę kaimai: Skapiškis (Dailiūnai), Kreipšiai, Biliūnai, Narbutai, Gindviliai, Jutkonys, Kauniškis.

Upėvardžio šaknis *mit-* gretinama su žodžiais *mit-rus* 'vikrus, lankstus', latv. *mit-rs* 'drėgnas'. Pirminė šių žodžių reikšmė galėjusi būti 'suspaustas, sumintas, susuktas'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mituva (Lėvuo)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 117
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Ige-halkis** arba **Igi-halkis** (*Ige-halki*[1], *Igi-halki*[2]) – Elamo karalius, valdęs XIV a. pr. m. e. apie 1320 m. pr. m. e.[1]

Manoma, kad Ige-halkis – naujos dinastijos pradininkas;[1] valdžia jam atiteko, kuomet babiloniečiai nugalėjo Elamo karalių Hurbatilą.[1][3] Viename elamitų įraše, priskiriamame Ige-halkiui, rašoma: „[deivė] Manzat-Ištarė suteikė jam karališkąją valdžią Sūzuose ir Anšane…" Būtent iš to, kad šiame įraše neminimi jokie valdovai protėviai, sprendžiama, kad Ige-halkis davė pradžią naujai dinastijai, paprastai vadinamai Igihalkidais.[2] Gali būti, kad Ige-halkį karaliumi paskyrė Babilonijos valdovas Kurigalzu, maždaug tuo metu nukariavęs Sūzus.[4]

Įrašuose ant dviejų buožių galvų, aptiktų Čoga Zanbilyje, įvardijamas Atar-kitaho (*Attar-kittah*) tėvu; karaliaus Šilhak-Inšušinako įraše minima, kad buvo karalių Pahir-išano bei Atar-kitaho tėvas.[2]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 77. ISBN 9781134787951.
2. 1 2 3  D. T. Potts (1999). The Archaeology of Elam. Cambridge University Press, p. 205–209.
3. ↑  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 72.
4. ↑   Frans van Koppen. „Inscription of Kurigalzu I". In Mark William Chavalas (ed.). The ancient Near East: historical sources in translation. Blackwell Publishing Ltd, 2006, p. 140–141.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Parazonijus
**Parazonijus** (lot. *parazonium*) – romėniškas durklas, kurio geležtė yra ilgo trikampio formos, plati ties rankena ir siaurėja link smaigalio.

Romėnų mitologijoje buvo vaizduojama, kad tokį durklą nešiojo deivė Virtutė (ypač ankstyvuosiuose vaizduose), kartais – Marsas, Roma. Taip pat su tokiu durklu vaizduodavo ir Romos imperatorius. Šio durklo vaizdavimas suteikdavo narsos atspindį.

Imperatoriaus Treboniano Galo skulptūra. Manoma, kad dešinėje rankoje buvo ietis, o kairėje – parazonijusIšlikusios romėnų skulptūros rodo, kad romėniškų parazonijų makštys buvo tokios pačios kaip ir analogiškų graikų durklų makštys, eksponuojamos Graikijos muziejuose. Tuo tarpu parazonijų efesai skyrėsi nuo graikiškų durklų. Pvz. parazonijų buoželės yra dviskiautės arba erelio galvos pavidalo. Rankenų detalės skulptūrose po 2000 m. nėra gerai įžiūrimos.

Romėnų parazonijų geležtės dažnai būdavo lapo formos ir apie 37–48 cm ilgio. Dažnai parazonijus naudodavo kaip statuso ženklą. Romėnų karininkai kautynėms parazonijus dažnai keisdavo į gladijus ar spatas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Parazonijus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amazona farinosa** |
| --- |
| Miulerio amazonėMiulerio amazonė (*Amazona farinosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | Papūginiai  *( Psittacidae)* |
| Gentis: | Amazonės  *( Amazona)* |
| Rūšis: | Miulerio amazonė  *( Amazona farinosa)* |

 |
| Binomas |
| ***Amazona farinosa***Boddaert, 1783 |

**Miulerio amazonė** (*Amazona farinosa*) – papūginių (*Psittacidae*) šeimos paukštis. Tai viena iš didžiausių genties rūšių.

Išvaizda
--------

Kūnas 38-42 cm ilgio. Pagrindinė spalva žalia su pilku atspalviu, todėl papūga atrodo lyg apiberta miltais. Užpakalinės dalies plunksnos su plačiu pilkai violetiniu apvadu. Galvos priekinėje dalyje yra geltona dėmė (kai kurių individų ji neryški arba iš viso nėra). Sparnų sulenkimas raudonai geltonas ar raudonai violetinis. Plasnojamosios plunksnos galuose violetiškai baltos. Aplink akis esantis žiedas baltos spalvos. Snapas pilkas. Rainelė raudona ar ruda. Kojos pilkos.

Paplitimas
----------

Paplitusi nuo pietų Meksikos iki Bolivijos ir šiaurinės Brazilijos.

Gyvenimo būdas
--------------

Gyvena drėgnuose tropiniuose miškuose iki 1200 m virš jūros lygio.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miulerio amazonė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Iešmutis** |
| --- |
| Iešmutis (Branchiostoma lanceolatum)Iešmutis(*Branchiostoma lanceolatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Eukariotai  *( Eukaryota)* |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Galvachordžiai  *( Cephalochordata)* |
| Klasė: | Leptocardia  *( Leptocardia)* |

 |

**Iešmutis** – primityvus chordinis į kirmėlę panašus gyvūnas. Jis gyvena sekliose jūrų vietose, įsikasęs į smėlį. Maitinasi filtruodami maisto daleles iš vandens. Azijoje auginami kaip maistas žmonėms ir naminiams gyvūnams. Iešmutis priskiriamas galvachordžių potipiui.

Iešmučio lerva iš pradžių judėjimui naudoja epidermio ląstelių blakstienėles. Vėliau pereinama prie labiau į žuvies panašaus, raumenų valdomo judėjimo. Iešmučių, ypač jų lervų, sandara svarbi zoologijos mokslui, nes ji primena stuburinių protėvius. Pagal ją galima nustatyti, kaip evoliucionavo stuburiniai gyvūnai.

Iešmučių panašumai į stuburinius buvo pastebėti dar XIX amžiuje. Buvo taip pat pastebėta jog, skirtingai nuo bestuburių, jie turi bendrų bruožų ne tik su stuburiniais, bet ir su tunikatais (tunikatų lervomis). Kaip ir tunikatai, iešmučiai turi tuščiavidurį nervinį vamzdelį ir segmentuotą kūno muskulatūrą. Paskutiniai iešmučių ir dabartinių stuburinių protėviai gyveno kambro periode prieš maždaug 550 milijonų metų. Gali būti kad šiame periode tuometinių iešmučių genomas padvigubėjo, greičiausiai netgi dukart. Daugelio taip sudvigubintų genų papildomos kopijos greitai buvo prarastos, bet kai kurios liko, taip įgalindamos sudėtingesnių organizmų, stuburinių, atsiradimą.

Iešmučiai skirstomi į dvi šeimas: *Asymmetronidae* ir *Branchiostomidae*.

Fizinės charakteristikos
------------------------

Iešmučiai išauga maždaug iki 5 cm ilgio. Kaip ir stuburiniai gyvūnai, jie turi nervinį vamzdelį nugaroje, žiauninius plyšius ryklėje ir postanalinę uodegą, jų raumenys segmentuoti. Skirtingai nei stuburiniuose, nervinį vamzdelį saugo ne stuburas, o daug primityvesnės sandaros chorda. Chorda nusitęsia į galvą, iš čia ir kilęs potipio pavadinimas – galvachordžiai. Burną supa ūseliai, kurie funkcionuoja kaip jutimo organas ir filtras maisto dalelėms.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Nicholas H. Putnam et al.: *The amphioxus genome and the evolution of the chordate karyotype.* Nature, Band 453, 2008, S. 1064–1071; doi:10.1038/nature06967
2. ↑  Stokes M. D. (1997). Larval locomotion of the lancelet *Branchiostoma floridae*. Journal of Experimental Biology. — 1997. — Vol. 200. — P. 1661—1680. pdf



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Iešmutis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vlodzimežas Cimoševičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. rugsėjo 13 d. (72 metai)Varšuva |
| Tautybė | lenkas |
| Sutuoktinis (-ė) | Barbara Cimoszewicz |
|  |
| Veikla | Lenkijos teisininkas, politikas |
| Organizacijos | Lenkijos Senato narys |
| Pareigos | buvęs Lenkijos Seimo maršalka ir Ministras pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Włodzimierz Cimoszewicz |

**Vlodzimežas Cimoševičius** (lenk. *Włodzimierz Cimoszewicz*, g. 1950 m. rugsėjo 13 d. Varšuvoje) – Lenkijos teisininkas ir politikas, buvęs Lenkijos Ministras pirmininkas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Varšuvos universiteto Teisės fakultetą, čia dėstė tarptautinę teisę ir 1978 m. apsigynė teisės mokslų daktaro disertaciją. 1980–1981 m. gavęs Fulbright programos stipendiją stažavosi Kolumbijos universitete Niujorke.

Nuo 1971 iki 1990 m. buvo LJDP narys. 1989 m. pagal šios partijos sąrašą išrinktas Lenkijos Seimo nariu. Kaip kairiųjų jėgų kandidatas dalyvavo pirmuosiuose demokratiškuose Lenkijos prezidento rinkimuose 1990 m. ir užėmė 4 vietą (1 514 025 balsų, 9,21%).

Pagal Lenkijos demokratinės kairiosios sąjungos sąrašą 1991, 1993, 1997 ir 2001 m. buvo renkamas Lenkijos Seimo nariu. Antrojoje Valdemaro Pavliako vyriausybėje 1993–1995 m. buvo vicepremjeras ir Teisingumo ministras bei Generalinis prokuroras.

1996 m. vasario 7 d. – 1997 m. spalio 31 d. buvo Lenkijos Ministras pirmininkas. 1997 m. pasirašė susitarimą dėl aukštos įtampos linijos tiesimo iš Alytaus į Elką.

2001–2005 m. buvo Užsienio reikalų ministras Lešeko Milerio ir Mareko Belkos vyriausybėse. 2005 m. buvo Lenkijos Seimo maršalka.

2007 m. išrinktas į Lenkijos senatą (vienintelis nepartinis senato narys). Po 2011 m. rinkimų tapo Lenkijos Senato Užsienio reikalų komiteto pirmininku.

2005 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Didžiuoju kryžiumi.

  

  

  

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Juzefas Oleksis** | **Lenkijos Respublikos Ministras pirmininkas** 1996 m. vasario 7 d. – 1997 m. spalio 31 d. | Po to:**Ježis Buzekas** |
| Prieš tai:**Juzefas Oleksis** | **Lenkijos Seimo maršalka**2005 m. sausio–spalio mėn. | Po to:**Marekas Jurekas** |
| Prieš tai:**Jan Piątkowski** | **Lenkijos Teisingumo ministras**1993–1995 | Po to:**Jerzy Jaskiernia** |
| Prieš tai:**Vladislavas Bartoševskis** | **Lenkijos Užsienio reikalų ministras**2001–2005 | Po to:**Adamas Rotfeldas** |
**TS Švenčionių rajono skyrius** – Tėvynės sąjungos (konservatoriai, politiniai kaliniai ir tremtiniai, krikščioniškieji demokratai) vietinė organizacija, veikianti Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje.

Istorija
--------

Savo istoriją Tėvynės Sąjunga pradėjo nuo 1993 m. gegužės 1 d. kai po pralaimėjimo Seimo rinkimuose Sąjūdžio idėjoms ištikimi politikai nusprendė sukurti naują politinę jėgą. 2004 m. vasario mėn. prie Tėvynės Sąjungos prisijungė Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjunga, tų pačių metų vasarą – Lietuvos dešiniųjų sąjunga. Šiuo metu Tėvynės Sąjunga turi 15000 narių ir yra gausiausia politinė partija Lietuvoje.

Tėvynės Sąjungos Švenčionių skyrius pradėjo kurtis tuoj po partijos steigiamojo suvažiavimo. Skyriaus pirmuoju pirmininku tapo Kęstutis Marcinkevičius.

Pirmuose savivaldos rinkimuose 1995 m. Švenčionių konservatoriai gavo 3 mandatus iš 25. Tarybos nariais tapo Kęstutis Marcinkevičius, Laimutė Šapokienė ir Bronė Zita Dicevičienė.

1997 m. savivaldos rinkimų metu Švenčionių konservatoriai išlaikė turėtas pozicijas - gavo 3 mandatus. Tarybos nariais tapo Kęstutis Štaras, Audra Brazauskienė ir Valierius Navickas.

2000 m. Tėvynės Sąjunga laimėjo tik dvi vietas. Tarybos nariais tapo – Kęstutis Štaras ir Valierius Navickas.
Po 2002 m. ir 2007 m. savivaldos rinkimų TS Švenčionių skyrių savivaldybės taryboje atstovauja vienas narys – Valierius Navickas.

Per šį laikotarpį keitėsi ir partijų pirmininkai. Jais buvo Bronius Lazaraitis, Algirdas Jasiulionis. Nuo 2007 m. gruodžio mėn. TS Švenčionių skyriaus partijos pirmininke išrinkta Daiva Jasiulionienė.

Šiuo metu partija vienija 111 narių.

Nuorodos
--------

* Tėvynės Sąjungos Švenčionių skyrius Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Vsievolod Straževskilenk. *Wsiewołod Strażewski*** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. rugpjūčio 21 d.Virbalis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1973 m. rugpjūčio 25 d. (76 metai)Varšuva, Lenkijos Liaudies Respublika |
|  |
| Veikla | Lenkijos liaudies respublikos kariuomenės ir Raudonosios armijos generolas. |

**Vsievolod Straževski** (lenk. *Wsiewołod Strażewski*, rus. *Всеволод Ильич Стражевский*) (1897 m. rugpjūčio 21 d. Virbalyje, Rusijos imperijoje – 1973 m. rugpjūčio 25 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – Lenkijos liaudies respublikos kariuomenės ir Raudonosios armijos generolas.

Biografija
----------

Gimė 1897 m. rugpjūčio 21 d. Virbalyje. 1917 m. baigė Suražo mokytojų mokyklą. 1920 m. Maskvoje baigė aukštąją pedagogų mokyklą. Nuo 1923 m. Raudonosios armijos karininkas. 1935–1936 m. baigė Maskvos karo akademiją. Per Stalino vykdytus karininkų valymus, 1938 m. birželį buvo suimtas, bet vėliau išleistas į rezervą.

1941–1944 m. kariavo įvairiose fronto linijose. 1944 m. kovo mėnesį tapo Lenkijos liaudies respublikos kariuomenės karininku. Nuo 1945 m. paskirtas Lenkijos krašto apsaugos ministerijos viceministru. 1946–1956 m. buvo įvairių Lenkijos karinių apygardų generolu. 1956 m. lapkričio 28 d. grįžo į TSRS, kur 1957 m. kovą buvo demobilizuotas ir išleistas į pensiją. Mirė 1973 m. rugpjūčio 25 d. Varšuvoje, palaidotas Povonzkų kapinėse.

* Straževskio ir jo dukros Helenos kapasStraževskio ir jo dukros Helenos kapas

Literatūra
----------

* Bohdan Urbankowski, Czerwona msza czyli uśmiech Stalina, t. I, Warszawa 1998, s. 631.
* Poznański Czerwiec 1956, Poznań 1981, ISBN 83-210-0319-2, s.88.
* H.P. Kosk, Generalicja polska, t. 2, Oficyna wydawnicza „Ajaks", Pruszków 2001.
* Mała Encyklopedia Wojskowa, Wydawnictwo MON, Warszawa 1971.
* Warszawski Okręg Wojskowy. Historia i współczesność, Wydawnictwo Bellona, Warszawa 1997.

Nuorodos
--------

* Biografija (angl.).
|  |
| --- |
| Wyn Hoop |
| Pilnas vardas | Winfried Lüssenhop |
| Gimė | 1936 m. gegužės 29 d. (87 metai)Hanoveris, Vokietijos vėliava Vokietija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |

**Wyn Hoop** (tikr. *Winfried Lüssenhop*, g. 1936 m. gegužės 29 d. Hanoveryje) – Vokietijos dainininkas.

Biografija
----------

Gimė Hanoveryje. 6 dešimtmečio pradžioje įkūrė džiazo grupę „Capitellos", rengusi koncertus iki jos žlugimo 1958 m. Atlikėjas pradėjo solinę karjerą, pirmuosius singlus įrašinėjo Fred Lyssen slapyvardžiu, o vėliau ir Wyn Hoop vardu.

1960 m. Hoop dalyvavo Vokietijos „Eurovizijos" atrankos finale, o jo daina „Bonne nuit ma chérie" tapo nugalėtoja. „Eurovizijoje" atlikėjas užėmė ketvirtą vietą tarp 13-kos dalyvių.

1961 m. vedė Vienos dainininkę Andrea Horn (žinoma Hedi Prien sceniniu vardu). Nuo 1964 m. abu dainuoja duete „Wyn & Andrea".

Nuorodos
--------

* Daina *Bonne nuit ma chérie* (1960 m.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Alice ir Ellen Kessler  *„Heute Abend wollen wir tanzen geh'n"*** |  **Vokietijos atstovas Eurovizijoje**1960 | Po to:**Lale Andersen  *„Einmal sehen wir uns wieder"*** |
**Kazimieras Meilius** (1958 m. gruodžio 8 d. Rimšėnuose, Ignalinos raj. – 2017 m. kovo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos kunigas, teologas, teisininkas kanonistas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius.

Biografija
----------

Baigė Kauno kunigų seminariją, 1982 m. įšventintas kunigu. 1996 m. baigė Popiežiškojo Laterano universiteto Civilinės ir kanonų teisės institutą Romoje, 1999 m. apgynė disertaciją, kanonų teisės daktaras.

1982–1991 m. Vilniaus Šv. Teresės (Aušros Vartų) parapijos vikaras, 1991–1994 m. Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčios klebonas. Nuo 1996 m. Vilniaus arkivyskupijos Tribunolo viceoficiolas. 1999–2003 m. Vilniaus pedagoginio universiteto, 1999–2008 m. Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 2000 m. Lietuvos teisės universiteto, (nuo 2004 m. MRU) dėstytojas; nuo 2004 m. profesorius. 2000–2005 m. Vilniaus arkivyskupijos Meno komisijos pirmininkas.

Mokslinės veiklos sritys – Bažnyčios ir valstybės santykiai, Bažnyčios teisminiai procesai, socioteisinė Bažnyčios integracija, bioteisė, šeimos kanonų teisė. Daugelio publikacijų Lietuvoje ir užsienyje autorius ir bendraautoris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Meilius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 597 psl.
Džajadeva lenkiasi Višnui
**Džajadeva** (skr. जयदेव = IAST: *Jayadeva*, or. ଜୟଦେବ) – XII a. indų poetas, kūręs sanskritu. Žymus savo epine poema „Gytagovinda", kurioje pasakojama apie dievo Krišnos ir gopės Radhos meilės žaismus. Tai svarbus kūrinys indų vaišnaviškoje bhakti tradicijoje.

Pasak legendų, Džajadeva gimė brahmanų šeimoje Orisoje, netoli Purio miesto. Konarko apylinkėse mokėsi sanskrito poezijos, vėliau vedė Padmavatę (devadasę), kuri tapusi jo įkvėpėja. Orisoje tuo metu buvo paplitęs Krišnos (*Madhava*) kultas, nulėmęs Džajadevos religines pažiūras. Džajadevos biografiniai faktai nėra gerai žinomi, daugelis jų rasta šventyklų įrašuose arba vėlesnių autorių paminėjimuose.

Be Gytagovindos Džajadeva dar sukūrė įvairių poetinių kūrinių, keletą sikhų šventraščio „Guru Grantho" himnų, prisidėjo prie Orisos klasikinės muzikos vystymo. Purio Džaganathos šventykloje susiklosčiusi tradicija recituoti Džajadevos eiles.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Jayadeva*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 106
| **Xerocomus parasiticus**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Parazitinis aksombaravykis (*Xerocomus parasiticus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Aksombaravykis  *( Xerocomus)* |
| Rūšis: | Parazitinis aksombaravykis  *( Xerocomus parasiticus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Parazitinis aksombaravykis** (*Xerocomus parasiticus*, sin. *Boletus parasiticus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, aksombaravykių (*Xerocomus*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**

Gyvos paprastosios ankštenės (*Scleroderma citrinum*) vaisiakūniai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Parazitas, augantis ant paprastosios ankštenės.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 3–7 cm skersmens, aksomiška, matinė, blyškiai žalsvai geltona, gelsvai ruda, geltonai ruda. Vamzdeliai geltoni, vėliau – žalsvai geltoni, sunkiai nuo kepurėlės atplėšiami, poros vamzdelių spalvos. Kotas 3–7×0,5–1 cm, gelsvas, rausvai geltonas, į pamatą smailėjantis. Trama pilkšva, gelsvai pilka, nekarti, silpno grybų kvapo. Sporos 11–18 (22)×4–5,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai nedideli, trama spalvos nekeičia.

Auga miškuose, parkuose, soduose, kaip parazitas. Labai retas, nevalgomas, nors kai kuriuose šaltiniuose nurodoma, kad valgomas. Šilumamėgis. Saugomas.

Paplitimas
----------

Bendras paplitimas – Europa, Š. Amerika, Š. Afrika, Azija.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 81 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Parazitinis aksombaravykis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kazimieras Muckus** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 4 d. (73 metai)Čysta Būda, Sasnavos valsčius |
|  |
| Veikla | biofizikas |
| Organizacijos | Lietuvos kūno kultūros akademija |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Kazimieras Muckus** (g. 1949 m. rugsėjo 4 d. Čysta Būda, Sasnavos valsčius) – Lietuvos biofizikas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras, sporto medicinos specialistas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1993 m. biologijos mokslų daktaras.

1972–1977 m. dirbo Z. Januškevičiaus širdies ir kraujagyslių sistemos fiziologijos ir patologijos mokslinio tyrimo institute, 1981–1987 m. – medicinos pramonės įmonėse. 1988–1991 m. dirbo Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute, 1991–2004 m. – Biomedicininių tyrimų institute; 1991–1999 m. Širdies elektrofiziologijos laboratorijos vedėjas. 1977–1980 m. ir nuo 1993 m. Lietuvos kūno kultūros instituto (nuo 1999 m. Lietuvos kūno kultūros akademija) dėstytojas, 2002–2008 m. Sporto biomechanikos informatikos ir inžinerijos katedros vedėjas; nuo 1995 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio tyrimo svarbiausios sritys – sinusinio mazgo elektrofiziologinės savybės, širdį veikiančių farmakologinių medžiagų poveikio mechanizmai, žmogaus judesių ir fizinių gebėjimų biomechanika. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių darbų, iš jų 5 mokomąsias priemones.

Bibliografija
-------------

* Biomechanikos pagrindai, vadovėlis, 2006 m.
* Graikų – romėnų imtynės, vadovėlis, su kitais, 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Muckus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 558 psl.
| **Konstanty Jeleński** |
| --- |
| Gimė | 1888 m. rugsėjo 4 d.Aukštadvaris, Rusijos imperija |
| Mirė | 1955 m. gegužės 29 d. (66 metai)Londonas, Jungtinė Karalystė |
| Tėvas | Boleslovas Jelenskis |
| Motina | Kotryna Gecevičiūtė |
|  |
| Veikla | Diplomatas, konsulas |

**Konstantinas Jelenskis** (1888 m. rugsėjo 4 d. Aukštadvaryje, Rusijos imperija – 1955 m. gegužės 29 d. Londone, Jungtinė Karalystė) – diplomatas, konsulas.

Biografija
----------

Gimė 1888 m. rugsėjo 4 d. Aukštadvaryje, Boleslovo Jelenskio ir Kotrynos Gecevičiūtės šeimoje. Baigė politikos studijas Paryžiaus universitete. 1919 m. pradėjo dirbti Lenkijos užsienio reikalų ministerijoje. 1919–1923 m. dirbo Lenkijos ambasadoje Romoje, 1923–1926 m. Madride. 1926–1927 m. dirbo užsienio reikalų ministerijos politikos ir ekonomikos departamente. 1927–1929 m. dirbo ambasadoje Bukarešte, 1929–1932 m. Vienoje. 1932–1933 m. vėl dirbo užsienio reikalų ministerijos politikos ir ekonomikos departamente. 1933–1935 m. buvo konsulas Karaliaučiuje, 1937–1939 m. Miunchene. 1939 m. liepos 31 d. išėjo į pensiją. Naciams užpuolus Lenkiją, pasitraukė į Londoną, kur ir mirė 1955 m. gegužės 29 d.

Literatūra
----------

* Stanisław Łoza (red.): Czy wiesz kto to jest ?, Wydawnictwo Głównej Księgarni Wojskowej Warszawa 1938
* Jacek M. Majchrowski (red.): Jeleński Konstanty, [w:] Kto był kim w Drugiej Rzeczypospolitej, wyd. BGW Warszawa 1994, s. 98, ISBN 8370665691
| **Kazimieras Oleka** |
| --- |
| Gimė | 1880 m. kovo 4 d.Žardeliai, Barzdų valsčius |
| Mirė | 1971 m. gruodžio 13 d. (91 metai)Miunchenas, Vokietija |
|  |
| Veikla | teisininkas, vidaus reikalų ministras, Seimų narys, centrinio valstybinio archyvo direktorius |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1907 m. Maskvos universitetas |

**Kazimieras Oleka** (1880 m. kovo 4 d. Žardeliuose, Barzdų valsčius – 1971 m. gruodžio 13 d. Miunchene, Vokietija) – Lietuvos teisininkas, vidaus reikalų ministras, Pirmojo ir Antrojo Seimų narys, Lietuvos centrinio valstybinio archyvo pirmasis direktorius.

Biografija
----------

Baigė pradinę mokyklą Pilviškiuose, vėliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje, Seinų kunigų seminarijoje, Liepojos gimnazijoje, Tartu universitete. Dar būdamas studentu, 1905 m. dalyvavo Didžiajame Vilniaus Seime, suformavusiame Lietuvos reikalavimą turėti autonomiją Rusijos imperijos sudėtyje. 1907 m. baigęs Maskvos universiteto Teisės fakultetą, dirbo Kauno apygardos teisme teismo nariu ir dėstė lotynų kalbą „Saulės" progimnazijoje. Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Maskvą.

1918 m. grįžo į Lietuvą ir tų pačių metų pabaigoje išrinktas į Kauno miesto tarybą. Jo iniciatyva centrinė laikinosios sostinės gatvė vietoj *Kaiser-Wilhelm-Strasse* pavadinta Laisvės alėja. 1919–1921 m. dirbo Kauno teismo taikos teisėju ir vyresniuoju notaru. 1921 m. paskirtas *Centralinio valstybės archyvo* pirmuoju direktoriumi.

Du kartus (1922 m. vasario 2 d. – 1923 m. vasario 23 d. ir 1923 m. vasario 23 d. – 1923 m. birželio 29 d.) Ernesto Galvanausko vadovaujamose vyriausybėse buvo vidaus reikalų ministras. Krikščionių demokratų partijos narys, išrinktas atstovu į Pirmąjį ir Antrąjį Seimus.

1923–1926 m. Žemės ūkio ministerijos juriskonsultas, tuo pat metu dirbo advokatūroje. Kauno „Paramos" kooperatyvo valdybos pirmininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur ir mirė. Jo asmeninis archyvas saugomas Vokietijos Lietuvių kultūros archyve Hiutenfelde.

Literatūra
----------

* Pirmasis Centralinio valstybės archyvo direktorius Kazimieras Oleka (1882–1971) (parengė Kazimieras Tamašauskas). – Lietuvos archyvai, 1996 m. Nr. 7.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
JAV Karinių jūrų pajėgų pėstininkas su keturkampio formos parašiutu.
**Parašiutas** – įtaisas, kuris krentančio žmogaus ar krovinio greitį sumažina iki saugaus, leidžiančio saugiai nusileisti.

Dalis šiuolaikinių parašiutų leidžia sklęsti ir nusileisti pasirinktoje vietoje. Parašiutai taip pat naudojami kaip stabdymo įtaisai aviacijoje, mažinantys stabdančio lėktuvo (ar daugkartinio naudojimo kosminio aparato) greitį ir trumpinantys stabdymo kelią.

Parašiutus naudoja kariai, kai reikia nusileisti į priešo teritoriją, lakūnai, kai tenka gelbėtis iš sugedusio ar pamušto lėktuvo. Parašiutas puikiai tinka kroviniams (pvz. maistui ir amunicijai) nuleisti į tas vietas, kur lėktuvai negali nusileisti.

Parašiutai naudojami sportui ir pramogai.

Istorija
--------

Pirmą kartą parašiutas panaudotas 852 metais, kai bandyta nušokti nuo Kordobos bokšto. Nežinomas šuolininkas liko gyvas.

1178 metais nežinomas šuolininkas bandė nusileisti parašiutu nuo vieno iš Konstantinopolio bokštų, bet nusileisdamas susilaužė nemažai kaulų ir vėliau mirė.

Leonardo da Vinči parašiuto projekto rekonstrukcija.
Parašiuto eskizų rasta ir didžiojo italų dailininko, mokslininko ir inžinieriaus Leonardo da Vinči 1485 metų rankraščiuose.

Apollo 15 kapsulė leidžiasi su dviem išskleistais parašiutais
1783 metais parašiutą iš naujo išrado prancūzas Sebastijanas Lenormandas, kuris, beje, ir pavadino šį įtaisą „parašiutu".

1785 metais parašiutą išbandė Žanas Pjeras Blanšaras (*Jean Pierre Blanchard*), iš aukštai skrendančio oro baliono sėkmingai nuleisdamas šunį.

1793 metais pats Blanšaras išbandė šuolį parašiutu. Oro balionas pradėjo kristi, ir Blanšaras išsigelbėjo nusileisdamas parašiutu.

1890 m. Polas Letemanas (*Paul Letteman*) ir Paulius Katčenas (*Kathchen Paulus*) pagamino ir išbandė pirmąjį savaime išsiskleidžiantį parašiutą.

1912 metais JAV armijos kapitonas Albertas Beris (*Albert Berry*) pirmasis sėkmingai nusileido parašiutu iš lėktuvo.

Nuorodos
--------

* Parašiutų istorija (liet. k);
* Parašiutizmas Lietuvoje Archyvuota kopija 2008-04-06 iš Wayback Machine projekto. (liet. k);
* The European Military Parachuting Association .