recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lietuvos kariuomenės maisto davinys** – sauso maisto davinys, Lietuvos kariuomenės Materialinių resursų departamento išduodamas kariams, kai nėra galimybės juos aprūpinti karštu maistu lauko pratybų ir mokymu metu, per karines operacijas. Kariams jų išduodama tiek, kiek priklauso pagal patvirtintas maitinimo normas, t. y. vienam maitinimui – vienas sausojo davinio paketas.
Sausojo davinio paketai tiekiami tik kariuomenei, o nedideliais kiekiais pagal sutartis gali būti aprūpinami ir ugniagesiai bei šauliai. Per metus nuperkama apie 200 tūkstančių sausųjų davinių.

Pakuotės sudėtis
----------------

Sauso davinio kaloringumas siekia 1500 kcal. Vienkartinį maisto davinį sudaro 10 įvairių variantų produktų, tarp kurių: kareiviška košė, jos šildyklė, gėrimo milteliai, šokoladas, riešutai, traški duonelė, medus, džemas, arbata, kava, cukrus, sausas spiritas, degtukai.

Davinio sudėtis skiriasi priklausomai nuo pagrindinio patiekalo, kurį gali sudaryti skirtingų mėsos rūšių, kruopų ir daržovių deriniai. Konservus su garnyru gali sudaryti guliašas su bulvėmis, mėsos troškinys su daržovėmis, rūkyta šoninė su perlinėmis kruopomis padaže, mėsos troškinys su raugintais kopūstais. Troškinta mėsa tiekiama su skirtingais garnyrais (grikių, perlinių, kvietinių, miežinių kruopų ar ryžių koše). Tirpus gėrimas gali būti citrinų, vyšnių arba apelsinų sulčių koncentratas. Džemas gali būti braškių, juodųjų serbentų ar abrikosų. Džemą gali pakeisti medus. 

| Eil. nr. | Komponento pavadinimas | Svoris, g | Kiekis, vnt. |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Mėsos konservai su garnyru | 240–250 | 1 |
| 2. | Duona (traški duonelė) | 90 | 1 |
| 3. | Riešutai | 56 | 1 |
| 4. | Natūralus medus arba džemas | 30 | 1 |
| 5. | Tirpus gėrimas (natūralių sulčių koncentratas) | 30 | 1 |
| 6. | Šokoladas | 35-40 | 1 |
| 7. | Arbata (tirpi kava, sultys-koncentratas-10 g) | 2 | 1 |
| 8. | Cukrus | 12 | 1 |
| 9. | Drėkinamoji servetėlė |  | 1 |
| 10. | Degtukai (dėžutė) |  | 1 |
| 11. | Sausas kuras | 10 | 1 |
| 12. | Pašildytojas (mėsos konservų su garnyru) |  | 1 |
| 13. | Padėklas maistui pašildyti |  | 1 |
| 14. | Dirželis pakuotei užveržti |  | 1 |

Maisto davinių sudėtis nepriklauso nuo to, kurioje šalyje Lietuvos karys dislokuotas. Jo sudėties nekeičia ir metų laikas. Esant specialiems karių maitinimo misijose poreikiams, gali būti pasitelkiami užsienio partneriai, kurie aprūpina specialioms sąlygoms pritaikytus sausus davinius. Lietuvos kariams jau duodamas išbandyti visai parai skirtas sauso maisto davinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-12-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ar apgintų šalį taip maitinami kariai? Archyvuota kopija 2017-06-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Lietuvos kariuomenės sausas davinys Archyvuota kopija 2016-11-01 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuviško sauso davinio naudojimas (*youtube.com*)
| ***Rasi draugą – rasi lobį*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Chi trova un amico, trova un tesoro |
| Kilmės šalis |  Italija  JAV |
| Režisierius | Sergio Corbucci |
| Scenaristas (-ai) | Sergio Corbucci  Mario Amendola |
| Kompozitorius | La Bionda |
| Vaidina | Terence Hill  Bud Spencer |
| Metai | 1981 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Rasi draugą – rasi lobį** (it.  *Chi trova un amico, trova un tesoro*) – 1981 m. italų sukurta veiksmo komedija, kurioje pagrindinius vaidmenis atlieka komikų duetas Terensas Hilas ir Badas Spenceris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

Badas Spenceris ir Terensas Hilas
*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Alanas Loidas
* Bud Spencer – Čarlis O‘brajenas
* John Fujioka – samurajus Kamasuka
* Louise Bennett – Mama
* Sal Borgese – Anulu

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Avantiūristas Alanas, bėgdamas nuo persekiotojų, pasislepia Čarlio, plaukiančio aplink pasaulį ir reklamuojančio marmeladą, jachtoje. Pastarasis įsibrovėlį aptinka jau vandenyne, todėl turi kęsti svetimą draugiją.

Negana to, Alanas turi žemėlapį, kuriame nurodyta vieta, kur Antrojo Pasaulinio karo metais buvo paslėptas didžiulis lobis, todėl sugadina laivo prietaisus ir nukreipia jį į reikiamą salą. Čarliui išsiaiškinus suktybes, jiedu susipeša ir atsiduria vandeny, o laivas nuplaukia.

Galiausiai jiedu pasiekia salą. Čarlis skeptiškas ir netiki lobio egzistavimu, tačiau vis tik prisideda prie Alano. Saloje jie sutinka draugiškus čiabuvius, kuriems vadovauja Mama, ir padeda jiems atremti piratų puolimą. Atsidėkodama Mama papasakoja, kad vieta, parodyta žemėlapyje, yra šioje saloje ir joje stovi nuo karo laikų likęs japonų fortas.

Vienintelė problema – fortą vis dar gina vienas samurajus, nežinantis, kad karas baigėsi dar prieš 36 metus.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTerenso Hilo ir Bado Spencerio filmai |
| --- |
|  |
| Filmai | 
*Hanibalas* • *Dievas atleidžia... Aš ne!* • *Keturi tūzai* • *Batų kalnas* • *Mano vardas Trejybė* • *Mano vardas vis dar Trejybė* • *Juodasis korsaras* • *Nagi, vaikinai!* • *Kitaip mes supyksim!* • *Atsuk kitą skruostą* • *Kovotojai su nusikalstamumu*• *Herbas arba skaičius* • *Aš ir hipopotamai* • *Rasi draugą – rasi lobį* • *Visada pasiruošę* • *Dvigubi nemalonumai* • *Majamio superpolicininkai* • *Nemalonumų mėgėjai* |
|  |
| Pagrindiniai aktoriai | 
Terence Hill • Bud Spencer |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Viktoras Vailokaitis** (1887 m. Pikžirniuose, Sintautų valsčius – 1956 m. rugpjūčio 21 d. Kaune) – mokytojas, visuomenininkas, kraštotyrininkas ir Šakių Zanavykų muziejaus įkūrėjas.

Biografija
----------

Augo daugiavaikėje turtingų Suvalkijos ūkininkų šeimoje – tėvai turėjo 130 margų ūkį. Be Viktoro, augo broliai Jonas, Juozas, Antanas, Pranas ir trys seserys (pirmieji du išgarsėjo Lietuvoje įsteigę stambiausią šalyje „Vailokaičių banką", taip pat savo vardo prekybos ir pramonės bendrovę).

Baigęs Marijampolės gimnaziją, įstojo į Seinų kunigų seminariją, bet po 3 metų iš jos išstojo ir išvyko į Peterburgą studijuoti pedagoginius mokslus. Grįžęs mokytojavo Giluišiuose (prie Punsko), žinomo knygnešio Vinco Markevičiaus sodyboje. Įsitraukė į lietuvišką veiklą, „Žiburio" draugijos susirinkimuose skaitė paskaitas.

Pirmojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Rusiją, mokytojavo Tambove. Grįžęs į Lietuvą dėstė Šakių „Žiburio" gimnazijoje. 1924 m. iškėlė mintį, kad reikia steigti Zanavykų krašto muziejų. Nors jį palaikė mokytojai Antanas Jusaitis ir Pranas Dovydaitis, muziejus įkurtas tik 1928 m. birželio 21 dieną, Šakių „Žiburio" gimnazijos viename kambarėlyje. Vėliau muziejus plėtėsi ir 2008 m. atšventė 80 metų jubiliejų.

Persikėlęs iš Šakių į Kauną, Viktoras dirbo brolių Jono ir Juozo Vailokaičių įsteigtoje bendrovėje „Maistas" ūkio dalies vedėju, „Ūkio banko" Šiaulių skyriaus direktoriumi. 1921 m. Brolių Vailokaičių iniciatyva įsteigta draudimo akcinė bendrovė „Lietuva", jos valdybos narys. Senatvę praleido Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Duktė Aldona 1938 m. Europos čempionate Romoje su Lietuvos krepšinio rinktine laimėjo sidabro medalį.
Kauno kariljonas Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte
**Kauno kariljonas** – kariljonas, įrengtas Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte.

Istorija
--------

1937 m. Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte gen. Vlado Nagevičiaus ir kompozitoriaus Juozo Tallet-Kelpšos iniciatyva įkurtas 35 varpų kariljonas. Jo varpai išlieti Belgijoje „Michiels jr. Tornau" liejykloje (Turnė). Varpams suteikti žuvusių Lietuvos vaduotojų-gynėjų, laisvės kovų vardai.  Vienas varpas nuliedintas Filadelfijoje (JAV) ir 1922 m. padovanotas lietuvių emigrantų kaip Laisvės simbolis išsivadavusiai tautai. Vienoje varpo pusėje buvo išlietas Vytis, kitoje – priesakas: „O, skambink per amžius Vaikams Lietuvos, kad laisvės nevertas, kas negina jos".

Giedrius Kuprevičius Kauno kariljone
1956 m. pradėti nuolatiniai koncertai. Pirmieji kariljonieriai - Viktoras Kuprevičius ir Giedrius Kuprevičius. 1983 m. koncertuoti pradėjo Julius Vilnonis, vėliau Raimundas Eimontas. Kauno kariljonui kūrinių parašė Mindaugas Urbaitis, Algimantas Kubiliūnas, Vidmantas Bartulis, Viktoras Kuprevičius, Giedrius Kuprevičius, Kęstutis Kačinskas ir kt.

2005–2006 m. balandį iš esmės restauruotas. Asteno (Nyderlandai) varpų liejykloje „Royal Eijsbouts" naujai suderinti 35 varpai. Į Kauną grįžo su 14 naujų varpų, nauja klaviatūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno karilionas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kauno kariljonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Matome, girdime, bet... mažai žinome
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK196 |
| --- |
| **Ariogala-Kryžkalnis** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 69,24 km |
| Pradžia | Ariogala |
| Pabaiga | Kryžkalnis |
| Sritys | Kauno |
| Apskritys | Kauno |
| Miestai | Ariogala, Raseiniai |
|  |
| KK196 netoli Nemakščių |

**KK196** – krašto kelias, jungiantis Ariogalą ir Kryžkalnį. Tai Žemaičių plento atkarpa, kuri baigiasi ties Kryžkalnio viaduku. Kelio ilgis – 69,24 kilometro. Šiame krašto kelyje yra trys „juodosios dėmės".

Maršrutas
---------

Kelias ties Ariogala, prie Dubysos slėnio.
Netoli Sujainių
Kelias prasideda netoli Paaluonio, kai viaduku atsišakoja nuo magistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  ( **E85**  Klaipėda-Kaunas-Vilnius-Lyda-Černovcai-Bukareštas-Aleksandropolis ). Eina Raseinių rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Ariogala, Didžiuliai, Verėduva, Girkalnis, Norgėlai, Raseiniai, Sujainiai, Paliepiai, Viduklė, Viduklės GS gyvenvietė, Nemakščiai, Užkalniai. Baigiasi Kryžkalnyje, sankryžoje (viadukas) su  **197**  Kryžkalnis–Rietavas–Vėžaičiai  ir  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  ( **E77**  Pskovas-Ryga-Šiauliai-Karaliaučius-Varšuva-Krokuva-Budapeštas ). Ties Jučiais kelias kerta Gynėvės upę, už Ariogalos – Dubysą (Ariogalos tiltu), ties Anulynu – Šaltuoną, ties Sujainiais – Alėją ir Upę, Norgėluose – Gintaro upę, Ylių kaime – Šešuvį, ties Užkalniais – Upynos upę. Raseiniuose kelias turi sankryžas su  **146**  Raseiniai–Šilinė ,  **148**  Raseiniai–Tytuvėnai–Radviliškis , dalinai su  **225**  Raseiniai–Baisogala .

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
Koordinatės: 54°53′51″š. pl. 23°58′48″r. ilg.﻿ / ﻿54.8975°š. pl. 23.9799°r. ilg.﻿ / 54.8975; 23.9799

|  |
| --- |
|    **Kauno-1 geležinkelio stotis** |
|  |
| *Kauno-1 geležinkelio stotis 2009 m.* |
| **Adresas** | Kaunas, Petrašiūnai |
| **Aptarnaujanti įmonė** | AB „Lietuvos geležinkeliai" |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

Kaunas
**Kaunas-1**
Amaliai

 |

**Kauno-1 geležinkelio stotis** – laikina geležinkelio stotis rytinėje Kauno dalyje, Petrašiūnuose.

Istorija
--------


Žemėlapis 
[Interactive fullscreen map]
Kauno geležinkelio tunelis ir gretimos stotys:  
1 Kauno geležinkelio stotis  
2 Kauno geležinkelio tunelis  
3 Kauno-1 geležinkelio stotis

Iki XX a. vidurio panašioje vietoje yra buvusi ***Petrašiūnų geležinkelio stotelė***, vėliau panaikinta. Poreikis vėl įkurti stotelę atsirado 2008 m. pradėjus Kauno geležinkelio tunelio kapitalinį remontą. 2008 m. vasario 1 d. buvo nutrauktas traukinių eismas Kauno geležinkelio tuneliu ir tada atidaryta laikina keleivinių traukinių stotelė, kuriai suteiktas pavadinimas „Kaunas-1". Stotelėje padarytas peronas, prieigose išasfaltuotas kelias nuo R. Kalantos gatvės, įrengta nedidelė automobilių aikštelė. Planuota, kad naujosios stotelės prireiks iki 2009 m. rugpjūčio, tačiau po rekonstrukcijos Kauno geležinkelio tunelis vėl atidarytas kiek vėliau – 2009 m. lapkričio 17 d. Netrukus Kauno stotis įgavo įprastines funkcijas ir maršrutus, o „Kauno-1" stotis uždaryta, jos infrastruktūra išardyta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR administracinis-teritorinis suskirstymas 1959 m. vasario 1 dienai. – Vilnius, Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1959. // psl. 1–1034
2. ↑  Laikinai perkelta Kauno geležinkelio stotis. 2008-02-01, Vz.lt (tikrinta 2023-08-11).
3. ↑  Tadas Širvinskas. Atidaromas Kauno geležinkelio stoties pastatas. 2008-04-10, Delfi.lt (tikrinta 2023-08-11).
4. ↑  Raimonda Mikalčiūtė-Urbonė. Atidaromas rekonstruotas Kauno geležinkelio tunelis: modernesnis, bet išlaikęs istorines detales. 2009-11-16, 15min.lt (tikrinta 2023-08-05).
|  |
| --- |
| **Raseinių Šaltinio progimnazija** |
| Raseinių Šaltinio progimnazija herbasRaseinių Šaltinio progimnazija herbas |
| Raseinių Šaltinio progimnazija |
| **Adresas** | Ateities g. 23, Raseiniai |
| **Direktorius(-ė)** | Vaiva Zubrickienė |
| **Mokinių skaičius** | ~753 |
| **Įkūrimo data** | 1989 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 23 |
| **Pedagogų skaičius** | 59 |

**Raseinių Šaltinio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Raseiniuose, Ateities g. 23, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190106171.

Filialai:

* Raseinių „Šaltinio" pagrindinės mokyklos Gruzdiškės skyrius

Nuo 2013 m. gegužės 30 d. mokykloje veikia mokinių televizija „Šaltinio TV".

Istorija
--------

Raseinių Šaltinio progimnazija iš paukščio skrydžio
Nuo 2011 m. rugsėjo 1 d. pagrindinė mokykla.

Mokykloje veikia Konsultacinis centras, kuriame padedama mokiniams, turintiems mokymosi sunkumų.

Direktoriai
-----------

* 1989–2007 m. Arvydas Bradulskis
* nuo 2007 m. Vaiva Zubrickienė

Nuorodos
--------

Mokyklos svetainė

* Mokyklos laikraštis „Versmė" Archyvuota kopija 2007-09-03 iš Wayback Machine projekto.
* Mokyklos televizija „Šaltinio TV"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kauno bigbendas** – profesionalus džiazo orkestras, Bigbendas.

Veikla
------

1991 m. įsteigtas Kauno miesto savivaldybės. 2012 m. steigėjo sprendimu, orkestras tapo koncertinės įstaigos "Kauno santaka" dalimi.

Dalyvauja visos Lietuvos muzikiniame gyvenime. Repertuaras aprėpia nuo klasikinio iki šiuolaikinio džiazo.

Su bigbendu bendradarbiauja Lietuvos džiazo instrumentalistai ir vokalistai – Petras Vyšniauskas, Valerijus Ramoška, Vytautas Labutis, Saulius Šiaučiulis, Arvydas Jofė, Olegas Molokojedovas, Eugenijus Kanevičius, Arkadijus Gotesmanas, Pavelas Giunteris, Vytautas Mikeliūnas, Neda Malūnavičiūtė ir kt.

Sukurti projektai su pasaulyje žinomais džiazo kūrėjais ir atlikėjais – Roger Pontare (Švedija), Jukka Linkola, Eero Koivistoinen (Suomija), Barbara Dennerlein (Vokietija), Daniel Messina (Argentina), Frank Mantooth, Randy Brecker, Jiggs Whigham (JAV), Arkady Shilkloper (Rusija), Henk Meutgeert (Nyderlandai), Richard Galliano (Prancūzija) ir kt. Orkestras yra gerai žinomas už Lietuvos ribų: koncertavo įvairiuose festivaliuose Suomijoje, Švedijoje, Norvegijoje, Estijoje, Latvijoje, Rusijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Nyderlanduose.

Įvairių netikėtų projektų iniciatorius ir dalyvis, pvz. edukacinio ciklo „Džiazo pamokos", „Džiazas prie Gariūnų", 2002 m. „K+M+B bliuzo maratonas", „Konrado džiazo klubas", „Būgnų šou", „Nuo džiazo iki bliuzo", „Jazz & Breakdance show", „Samba Del Gringo", „Šokiai! Gros džiazas!" ir kt.

Koncertuose pasirodo ne tik orkestras, džiazo atlikėjai, bet ir cirko, pantomimos, teatro, kino, dailės meistrai.

Vadovai
-------

* Iki 2009 m. rugpjūčio 27 d. dirigentas Romualdas Grabštas;
* Nuo 2015 m. rugsėjo 2 d. Vaidas Andriuškevičius;
* Nuo 2023 m. vyr. dirigentas – saksofonistas Tomas Botyrius.

Nuorodos
--------

* Svetainė
**Sebastianas Ričis** (it. **Sebastiano Ricci**, 1659 m. rugpjūčio 1 – 1734 m. gegužės 15 d.) – italų baroko tapytojas. Priskiriamas Venecijos dailės mokyklai.

Biografija
----------

Sebastianas Ričis gimė 1659 m. rugpjūčio 1 d. Belune, Veneto regione. Būdamas 14 m. amžiaus jis persikraustė į Veneciją, kur įstojo į tuomet Venecijoje gyvenusio milaniečio dailininko Federico Cervelli dirbtuves. 1678 m. jis įsipaniojo į skandalą dėl nesantuokinio vaiko tėvystės ir bandymo esą nunuodyti nėščiąją. Buvo suimtas. 1681 m. S. Ričis paliko Veneciją ir keliavo į Boloniją, mokėsi pas dailininką Karlą Činjanį. Po to keliavo po Lombardiją ir Emiliją Redžą. Parmoje studijavo Koredžo ir Parmidžanino darbus. Su Parmos kunigaikščio Ranučio II Farnezės parama 1691 m. S. Ričis išvyko mokintis į Romą, kur sėmėsi patirties iš Karačių, Pjetro da Kortonos, Lukos Džordano monumentaliosios tapybos. Gali būti, kad turėjo ryšių su A. Manjasku.

1696 m. S. Ričis trumpam buvo grįžęs į Veneciją, kur jo technika buvo praturtinta venecijietiškos dailės, visų pirma Paolo Veronezės, įtaka. Apie 1700 m. S. Ričis buvo žymiu dailininku. Gavo užsakymų Vienoje ir Florencijoje. Jo darbų yra Šionbruno ir Piti rūmuose. 1713 m. lydėjo pusbrolį Marką ir kartu su juo dirbo Anglijoje. 1716 m. grįždamas pro Paryžių buvo priimtas į Karališkąją tapybos akademiją. Po to gyveno Venecijoje, kur nestokojo užsakymų iš vietos kilmingųjų. Jam paveikslus užsakinėjo Savojos valdovai ir imperatorius Karolis VI. Sebastianas Ričis mirė 1734 m. gegužės 15 d. Venecijoje. Didžiąją jo kūrybos dalį sudaro freskos ir paveikslai religinėmis, mitologinėmis bei antikinių istorijų temomis.

Darbų galerija
--------------

* „Romulo ir Remo vaikystė" (apie 1708, Ermitažas, Sankt Peterburgas) „Romulo ir Remo vaikystė" (apie 1708, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Diana ir Kalista" (1710-12, Akademijos galerija (Venecija)) „Diana ir Kalista" (1710-12, Akademijos galerija (Venecija))
* „Prisikėlimas" (apie 1715-16, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas) „Prisikėlimas" (apie 1715-16, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)
* „Venera ir satyras" (1716-20, Szépművészeti muziejus, Budapeštas) „Venera ir satyras" (1716-20, Szépművészeti muziejus, Budapeštas)
* „Bakchas ir Ariadnė" (Londono nacionalinė galerija) „Bakchas ir Ariadnė" (Londono nacionalinė galerija)
* „Išminčių pagarbinimas" (apie 1726-30, Karališkoji kolekcija, Vindzoro pilis) „Išminčių pagarbinimas" (apie 1726-30, Karališkoji kolekcija, Vindzoro pilis)
* „Malda Alyvų sode" (apie 1730, Meno istorijos muziejus Vienoje) „Malda Alyvų sode" (apie 1730, Meno istorijos muziejus Vienoje)
* „Šv. Pijus, Šv. Tomas Akvinietis ir Šv. Petras" (apie 1730-33, Santa Maria del Rosario, Venecija) „Šv. Pijus, Šv. Tomas Akvinietis ir Šv. Petras" (apie 1730-33, Santa Maria del Rosario, Venecija)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sebastiano Ricci** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sebastiano Ricci WGA tinklalapyje
* Sebastiano Ricci J. Paul Getty muziejaus tinklalapyje
* oxfordreference.com
* museothyssen.org
| Siberijos apžvalgos bokštas |
| --- |
| 

Siberijos apžvalgos bokštasSiberijos apžvalgos bokštas

56°01′50″š. pl. 21°48′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.030465°š. pl. 21.814336°r. ilg.﻿ / 56.030465; 21.814336﻿ (Siberijos apžvalgos bokštas)Koordinatės: 56°01′50″š. pl. 21°48′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.030465°š. pl. 21.814336°r. ilg.﻿ / 56.030465; 21.814336﻿ (Siberijos apžvalgos bokštas) |
|  |
| Vieta | Beržoras |
| Atidarymas | 2013 m. |
| Aukštis | 15 m |

**Siberijos apžvalgos bokštas** – 15 m aukščio kraštovaizdžio apžvalgos bokštas Plungės rajone, Platelių seniūnijoje, Beržoro kaime, Žemaitijos nacionalinio parko teritorijoje. Pastatytas ant 165,7 m virš jūros lygio iškilusio Sidabro (Cidabro) kalno. Iš bokšto matyti Platelių ir Beržoro ežerai, Siberijos pelkė, Liepijų miškas, Beržoro kaimas ir Platelių miestelio pietinė dalis. Pasiekiamas apie 400 m ilgio medinių lentelių ir natūralaus grunto taku pagal nuorodas nuo stovėjimo aikštelės prie Platelių kapinių, šalia kelio  **3202**  Pauošniai–Plateliai .

Pastatytas iš metalinių konstrukcijų 2013 m. Europos regioninės plėtros fondo ir Lietuvos Respublikos biudžeto lėšomis. Projektą parengė ir statybos darbus atliko UAB „Empower-Fidelitas". Tako pradžioje ir apžvalgos aikštelėje įrengti informaciniai stendai.

Galerija
--------

* Bokštas iš vakarų pusėsBokštas iš vakarų pusės
* Apžvalgos aikštelėApžvalgos aikštelė
* Į bokštą vedantis takasĮ bokštą vedantis takas

Susiję straipsniai
------------------

* Sąrašas:Lietuvos kraštovaizdžio apžvalgos bokštai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Siberijos apžvalgos bokštas*, Pamatyk Lietuvoje. Nuoroda tikrinta 2023-08-07.
2. ↑  *Siberijos apžvalgos bokštas*, Žemaitijos nacionalinis parkas. Nuoroda tikrinta 2023-08-07.
3. ↑  Pagal informacinio stendo, esančio tako pradžioje, duomenis
4. ↑  *Siberijos apžvalgos bokštas*, Nesėdėk namuose. Nuoroda tikrinta 2023-08-07.
Antikinės Graikijos sunkieji pėstininkai - hoplitai

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sunkusis pėstininkas** – sunkiai ginkluotas ir šarvuotas pėstininkas, kuris buvo mokomas rengti priekines atakas ir (arba) įtvirtinti gynybinį mūšio linijos centrą. Tuo jie skyrėsi nuo lengvosios pėstininkų kariuomenės, kuri yra palyginti judri ir lengvai šarvuota kariuomenė, skirta žvalgybai ir kitoms taktinėms užduotims, nepritaikytoms sunkesnės apkrovos kariams. Sunkieji pėstininkai paprastai naudojosi tankiomis mūšio lauko formacijomis, tokiomis kaip skydo siena ar falanga, padaugindami savo veiksmingą ginklų svorį, sutelkdami jėgas.

Sunkieji pėstininkai buvo labai svarbūs daugeliui senovės kariuomenių, pavyzdžiui, graikų hoplitams, makedonų falangitams ir romėnų legionieriams. Žlugus Romai, Europoje sunkiųjų pėstininkų skaičius sumažėjo, tačiau vėlyvaisiais viduramžiais vėl ėmė dominuoti šveicarų pikininkai ir vokiečių landsknechtai. Parako eros karyboje paplitus šaunamiesiems ginklams, tankūs būriai tapo vis pavojingesni, o sunkieji šarvai buvo arba neveiksmingi, arba per daug nepatogūs, kad būtų naudingi taktiniu požiūriu. XVIII a. pradžioje sunkiąją pėstininkų kariuomenę pakeitė linijinė pėstininkų kariuomenė, ginkluota muškietomis ir durtuvais.
*Kitos reikšmės – Šventosios Dvasios bažnyčia.*
Koordinatės: 54°40′12″š. pl. 25°05′47″r. ilg.﻿ / ﻿54.6700°š. pl. 25.0964°r. ilg.﻿ / 54.6700; 25.0964

|  Grigiškių Šv. Dvasios bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Grigiškės |
| **Adresas** | Kovo 11-osios g. 36 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |

**Grigiškių Šv. Dvasios bažnyčia** – katalikų bažnyčia Grigiškėse, 200 m į kairę nuo magistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda .

Bažnyčios statybos, 2017 m. lapkritis

Istorija
--------

1992 m. įsteigta Grigiškių Šv. Dvasios parapija, jos pamaldos vykdavo Grigiškių Šv. Dvasios koplyčioje, pašventintoje 1995 m. Pirmasis klebonas (koplyčios statytojas) – kunigas Edvardas Minkevičius. Parapijai augant iškilo erdvesnių maldos namų poreikis. 2016 m. pradėti naujos bažnyčios statybos darbai. Spalio 2 d. Vilniaus arkivyskupas Gintaras Grušas pašventino jos kertinį akmenį. Bažnyčios projekto autoriai – architektai Kęstutis Pempė, Emilis Petkevičius ir Eugenija Dedok. 2017 m. pabaigoje stovėjo bažnyčios pastatas su uždengtu stogu. 

Bažnyčia buvo statoma už rėmėjų lėšas. Tarp stambiausių – Grigiškėse veikianti bendrovė „Grigeo Grigiškės", Gariūnų verslo parkas. Parėmusių bažnyčios statybą 1000 eurų ir didesne auka vardus, įmonių pavadinimus žadama įamžinti paminklinėje lentoje būsimos bažnyčios sienoje. Šalia bažnyčios turima erdvė su pušynu pritaikoma žmonių laisvalaikiui, šią miesto dalį paverčiant grigiškiečių traukos centru, kurio iki šiol nebuvo.

Naujoji bažnyčia pašventinta 2020 m. rugpjūčio 29 d. ją pašventino Vilniaus arkivyskupas Gintaras Grušas.

Architektūra
------------

Bažnyčia pastatyta šalia senosios koplyčios, jos priekyje. Statinys šešiakampio plano, su kūginiu šešiašlaičiu stogu ir aukštu bokšteliu, pagrindiniu fasadu orientuotas į vakarus. Bažnyčios sienų karkasas suręstas iš monolitinio gelžbetonio.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Pašventintas Grigiškių bažnyčios kertinis akmuo. 2016-10-07, Bernardinai.lt (tikrinta 2023-08-07).
3. ↑  Vilniaus savivaldybės parama bažnyčių statyboms
4. ↑  Grigiškėse pašventinta naujoji Šventosios Dvasios bažnyčia. 2020-08-29, Bernardinai.lt (tikrinta 2023-08-07).

Nuorodos
--------

* Parapijos *Facebook* paskyra
Žmogaus riešas ir jo kaulai
**Riešas** (lot. *carpus*) – žmogaus rankos apatinė dalis, plaštakos artimoji dalis. Riešo griaučius sudaro 2 eilėmis išsidėstę 8 riešakauliai: didysis daugiakampis, mažasis daugiakampis, galvinis, kablinis, žirnis, trikampis, mėnulis, laivelis. Riešas labiausiai nukenčia nuo traumos, kai griūnama atsirėmus į žemę.

Kaulai
------

6. Riešakauliai tarp kitų rankos kaulų
Riešakauliai (lot. *ossa carpi*) – tai trumpieji kaulai, išsidėstę dviem eilėmis – proksimaline ir distaline. Proksimalinėje eilėje, pradedant nuo nykščio pusės, yra laivelis (lot. *os scaphoideum*), mėnulis (lot. *os lunatum*), trikampis (lot. *os triquetrum*), o nuo pastarojo šiek tiek į delno pusę yra žirnis (lot. *os pisiforme*). Distalinę eilę ta pačia seka sudaro didysis daugiakampis (lot. *os trapezium*), mažasis daugiakampis (lot. *os trapezoideum*), galvinis kaulas (lot. *os capitatum*) ir kablinis kaulas (lot. *os hamatum*). Visi riešakauliai sudaryti iš akytosios medžiagos, dengiamos plono standžios medžiagos sluoksnio.

Sąnariai
--------



Riešo raiščiai:
* priekinė dalis (kairėje),
* galinė dalis (dešinėje).

Rieše 3 eilės sąnarių – stipininis riešo sąnarys, vidurinis riešo sąnarys ir riešiniai delno sąnariai:

* Stipininis riešo sąnarys jungia stipinkaulio galą su 3 riešakauliais: laiveliu, mėnuliu ir trikampiu. Šiame sąnaryje juda visa plaštaka, jis leidžia lenkti, tiesti, lenkti į šonus ir atlikti visos plaštakos judesį. Iš visų pusių sąnarį sustiprina raiščiai, kurie tęsiasi ir per kitus tolesnius plaštakos sąnarius.
* Vidurinis riešo sąnarys yra tarp riešakaulių 2 eilių. Jis padidina riešo lenkimo ir tiesimo amplitudę.
* Riešiniai delno sąnariai jungia riešakaulius su II–V delnakauliais, dar labiau didindami riešo kartu ir plaštakos lankstymą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Riešas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2021-12-18).
**Yusuf Demir**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Yusuf Demir |
| Gimimo data | 2003 m. birželio 2 d. (20 metų) |
| Gimimo vieta | Viena, Austrija |
| Ūgis | 1,73 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Galatasaray SK |
| **Pozicija** | vingeris |
| Jaunimo klubai |
| 2010–2013  2013–2019 | First Vienna FC  SK Rapid Wien |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–20222019–20202021–20222022– | SK Rapid Wien Rapid Wien II → FC Barcelona (skol.)  Galatasaray SK | 42 0(7)11 0(1)09 0(0)05 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2021– | Austrija Austrija | 4 0(0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Jusufas Demiras** (vok. *Yusuf Demir*, g. 2003 m. birželio 2 d. Vienoje) – Austrijos futbolininkas, vingeris.

Biografija
----------

### Žaidėjo karjera

Kitados atstovavo Austrijos klubams: 2010–2013 m. rungtyniavo First Vienna FC jaunimo komandose, 2013–2019 m. SK Rapid Wien jaunimo ekipose, o nuo 2019 m. dublerių (Rapid Wien II) ir pagrindinėje komandose.

2021–2022 m. sezone nuomos pagrindais perleistas FC Barcelona (Ispanija).
2022 m. rugsėjo 8 d. Galatasaray SK paskelbė, kad su žaidėju sudaryta ketverių metų sutartis. Tapo 2022–2023 m. Turkijos čempionu.

Pasiekimai
----------

su Galatasaray
* Süper Lig: 2022–2023 m.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Austrijos jaunimo rinktinėms. 2018 m. pakviestas į U-15 rinktinę, o vėlesniais metais rungtyniavo U-17, U-19 ir U-21 rinktinėse.

2021 m. kovo 28 d. debiutavo Austrijos nacionalinėje rinktinėje prieš Farerus. Austrai nugalėjo varžovus rezultatu 3-1.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „CUMHURİYETİN YÜZÜ, TÜRKİYE'NİN EN BÜYÜĞÜ, ŞAMPİYON GALATASARAY!". Galatasaray S.K. May 30, 2023. Nuoroda tikrinta May 30, 2023.

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Koordinatės: 54°40′13″š. pl. 25°05′46″r. ilg.﻿ / ﻿54.6702°š. pl. 25.0960°r. ilg.﻿ / 54.6702; 25.0960

|  Grigiškių Šv. Dvasios koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Trakų |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Grigiškės |
| **Adresas** | Kovo 11-osios g. 36 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |

**Grigiškių Šventosios Dvasios koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Vilniaus miesto savivaldybės vakarinėje dalyje, Grigiškėse, 200 m į kairę nuo magistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda . Koplyčioje vykdomos kasdienės pamaldos lietuvių ir lenkų kalbomis. Šalia pastatyta nauja Grigiškių Šv. Dvasios bažnyčia.

Istorija
--------

Koplyčia
1992 m. įsteigta Grigiškių Šv. Dvasios parapija. Naująją koplyčią pašventino 1995 m. kardinolas Audrys Bačkis. Pirmasis klebonas (koplyčios statytojas) – kunigas Edvardas Minkevičius. Pradinė pastato paskirtis turėjo būti parapijos namai, o bažnyčia statoma atskirai. Neužtekus lėšų ir nepastačius bažnyčios, parapijos namuose įrengta koplyčia, kur šiuo metu ir laikomos pamaldos.

Tai viena iš jauniausių Vilniaus arkivyskupijos šventovių. Projekto autorės – architektės Felicija Vilimienė ir Danutė Juškienė. Koplyčioje įrengtas įspūdingas vitražas. Šalia koplyčios veikia parapijos namai, juose yra biblioteka, šarvojimo salė. Pastato dalį užima Seserų eucharistiečių (SJE) vienuoliniai namai.

2020 m. pašventinta Grigiškių Šv. Dvasios bažnyčia.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Seserys eucharistietės

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grigiškių Šv. Dvasios koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Grigiškių Šv. Dvasios parapija Archyvuota kopija 2017-11-05 iš Wayback Machine projekto.
* Parapijos *Facebook* paskyra
| Alakurtis*Алакуртти* |
| --- |
|        |
| *Alakurčio daugiabučiai* |
|  |
| 

AlakurtisAlakurtis

66°58′0″ š. pl. 30°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.96667°š. pl. 30.33333°r. ilg.﻿ / 66.96667; 30.33333﻿ (Alakurtis)Koordinatės: 66°58′0″ š. pl. 30°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿66.96667°š. pl. 30.33333°r. ilg.﻿ / 66.96667; 30.33333﻿ (Alakurtis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Murmansko sritis Murmansko sritis |
| **Rajonas** | Kandalakšos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 3 424  |
| **Altitudė** | 192 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Alakurtis |

**Alakurtis** (rus. *Алакуртти*) – kaimas Rusijoje, Murmansko srityje, Kandalakšos rajone, 115 km į vakarus nuo Kandalakšos, prie Tuntsajokio upės (netoli jos sąlajos į Tumčią). Apylinkėse telkšo Kutujarvio ir Achkiojarvio ežerai. Į gyvenvietę ateina geležinkelio atšaka iš Ručių (*Ручьи*; keleivinių traukinių eismas nuo 1997 m. nutrauktas), yra veikiantis karinis aerodromas bei sraigtasparnių tūpimo aikštelė. Į Kalndalakšą veda asfaltuotas kelias, o iki Suomijos sienos (Salos sienos perėjimo posto) – žvyrkelis. Miškų kirtimas ir medienos apdirbimo pramonė. Veikia karinis dalinys. Taip pat Alakurtyje yra vidurinė mokykla, ambulatorija, psichoneurologinis internatas, pašto skyrius, kultūros ir sporto centras.

Būdingi 2 ir 5 aukštų daugiabučiai. Pagrindinės gatvės – Tarybų (*Советская*), Žemutinė Krantinės (*Нижняя Набережная*) bei Miško skersgatvis (*Лесной переулок*). Pramoninė dalis yra gyvenvietės šiaurėje.

Istorija
--------

Vietovardis kildinamas iš suomių kalbos – *ala* („žemuma") ir *kurtti* („rupus, gruoblėtas").

XIX a. Alakurčio gyvenvietė priklausė Suomijos kunigaikštystei, įėjo į Uleoborgo guberniją. 1939 m. čia gyveno ~600 žmonių, kurie daugiausia vertėsi žemės ūkiu, žvejyba, medienos apdirbimu. 1939 m. kaimą sudegino suomių kariuomenė, gyventojai evakuoti Suomijon. Nuo 1940 m. gyvenvietė tapo TSRS dalimi. Žiemos karo metais buvo svarbi karinė bazė su aerodromu.

* Paminklas-tankasPaminklas-tankas
* Autobusų stotisAutobusų stotis
* Alakurčio apylinkėsAlakurčio apylinkės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Алакуртти[neveikianti nuoroda] // Кольская энциклопедия. В 5 т. Т. 1. А – Д / Гл. ред. А. А. Киселёв. – СПб. : ИС ; Апатиты : КНЦ РАН, 2008. – С. 218.

Alakurčio reginys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Valstybės saugumo seržantas** (rus. *сержант государственной безопасности*) – specialusis jaunesniojo vadovaujančio personalo laipsnis TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Valstybės saugumo vyriausiosios valdyboje (NKVD VSVV; *ГУГБ НКВД СССР*) ir Valstybės saugumo liaudies komisariate (NKGB), įvestas 1935 m. spalio 7 d. TSRS CVK ir LKT nutarimu.

Žemesnio specialiojo laipsnio valstybės saugumo sistemoje nebuvo. Sekantis vyresnis laipsnis buvo valstybės saugumo jaunesnysis leitenantas.

Valstybės saugumo seržanto laipsnis atitiko armijos ir laivyno leitenanto laipsnį. Skiriamieji ženklai – du emaliniai kvadratai apykaklės antsiuvuose.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis nebuvo (jaunesnysis leitenantas) | ***TSRS valstybės saugumo specialieji laipsniai*****valstybės saugumo seržantas**(leitenantas) | vyresnis laipsnis**valstybės saugumo jaunesnysis leitenantas**(vyresnysis leitenantas) |
|
*Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°30′25″š. pl. 23°04′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.5070°š. pl. 23.0812°r. ilg.﻿ / 55.5070; 23.0812

|  Lyduvėnų šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Raseinių |
| **Savivaldybė** | Raseinių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lyduvėnai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1761 m. |

**Lyduvėnų šv. apaštalą Petro ir Pauliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Lyduvėnų miestelyje, Dratvens (Dubysos dešiniojo intako) dešiniajame krante. Turi vėlyvojo baroko bruožų.

Istorija
--------

Lyduvėnų katalikų bažnyčia XVI a. antrojoje pusėje atiteko evangelikams reformatams. 1613 m. minima katalikų bažnyčia. XVIII a. pirmojoje pusėje pradėta statyti mūrinė bažnyčia. Mirus Lyduvėnų dvaro savininkui, statyba sustojo. Vėl pradėta 1755 m.

1761 m. bažnyčia pastatyta. Stanevičiai 1754 m. jai skyrė 6 valakus ir 7 margus žemės. Lyduvėnuose gyveno 2 kunigai. 1853 m. minima parapinė mokykla. Klebonas Antanas Opulskis 1863 m. ištremtas į Sibirą (ten 1872 m. mirė). Architektas Nikolajus Andrejevas 1902 m. suprojektavo bažnyčios bokštą. Jis 1907 m. pastatytas ne pagal projektą. Statinį komisija priėmė tik 1911 metais. 1914 m. įsteigta „Saulės" draugijos mokykla. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, vėliau suremontuota. Bokštas pastatytas žemesnis už buvusį.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi vėlyvojo baroko bruožų, stačiakampio plano, vienabokštė, su pusapskrite apside. Šventoriaus tvora mūrinė. Jame yra kapinės.

Nuorodos
--------

* Lyduvėnų šv. apašt. Petro ir Pauliaus bažnyčia

Lyduvėnų bažnyčia nuo kapinių pusės
*Kitos reikšmės – VŽ (reikšmės).*
„Valstybės žinių" leidyklos pastatas
**Valstybės žinios** – oficialus LR teisės aktų leidinys, leistas 1993–2013 m. Leido valstybės įmonė Seimo leidykla „Valstybės žinios".

Struktūra
---------

„Valstybės žinios" turėjo šiuos skyrius:

I skyrius. Lietuvos Respublikos įstatymai;
II skyrius. Lietuvos Respublikos tarptautinės sutartys;
III skyrius. Kiti Lietuvos Respublikos Seimo priimti teisės aktai;
IV skyrius. Respublikos Prezidento dekretai;
V skyrius. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimai;
VI skyrius. Konstitucinio Teismo sprendimai, nutarimai, išvados, Konstitucinio Teismo pirmininko potvarkiai;
VII skyrius. Įsiteisėję teismų sprendimai;
VIII skyrius. Ministrų, Vyriausybės įstaigų, kitų valstybės valdymo institucijų vadovų norminiai teisės aktai;
IX skyrius. Kolegialių institucijų norminiai teisės aktai.

Vyr. redaktoriai
----------------

* Žilvinas Dautartas – 1993–2005 m.
* Darius Jonutis – 2005–2007 m.
* Kastytis Trapinskas – 2008 m.
* Jonas Lionginas – 2009–2013 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos įstatymų ir kitų teisės aktų skelbimo ir įsigaliojimo įstatymas.
2. ↑
| Charbinas哈尔滨 |
| --- |
|        |
| *Songpu tiltas Harbine* |
|  |
| 

CharbinasCharbinas

45°45′0″ š. pl. 126°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.75000°š. pl. 126.63333°r. ilg.﻿ / 45.75000; 126.63333﻿ (Charbinas)Koordinatės: 45°45′0″ š. pl. 126°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.75000°š. pl. 126.63333°r. ilg.﻿ / 45.75000; 126.63333﻿ (Charbinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Heilongdziangas |
| **Prefektūra** | Charbinas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 4 754 753  |
| **Plotas** | 7 086 km² |
| **Tankumas** (2006) | 671 žm./km² |
| **Altitudė** | 150 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Charbinas |

**Charbinas** (*pinyin*: Hārbīn) – miestas šiaurės rytų Kinijoje, Heilongdziango provincijos sostinė. 3,23 mln. gyventojų (2005), kartu su priemiesčiais – 9,5 mln. Išsidėstęs prie Songhua upės, didelis uostas ir geležinkelio mazgas, pagrindinis regiono verslo, pramonės ir transporto centras. Pramonė: elektros, įrengimų, chemijos, maisto, cemento.

Istorija
--------

Miestą kaip geležinkelio centrą 1898 m. įkūrė rusai, tiesdami Transmandžiūrijos geležinkelį. Senesniuose Harbino rajonuose iki šiol galima surasti rusiškos architektūros pavyzdžių. Valdant japonams 1932–1945 m. vadinosi *Pinkiang*. Po 1949 m. tapo įvairios pramonės centru.

### Išeiviai iš Lietuvos

Išeiviai iš Lietuvos į Charbiną kėlėsi pradedant XIX a. antra puse, tarp jų buvo lietuviai, litvakai, karaimai. 1909–1914 m. veiklą vykdė lietuvių draugija „Aušra", 1918–1923 m. įsteigtas Lietuvių komitetas, o 1923 m. įkurtas lietuvių konsulatas. Nuo 1935 m. suburta Vlado Mažono vadovaujama lietuvių bendruomenė. Manoma, kad 1938 m. Charbine galėjo gyventi apie 1000 asmenų, kilusių iš Lietuvos.

Kultūra
-------

Mieste nuo 1985 m. rengiamas kasmetinis Charbino tarptautinis ledo ir sniego skulptūrų festivalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bukelevičiūtė, D. *Kinija, Tolimieji Rytai ir lietuvių palikimas, Lietuvos istorijos studijos, 2016, 38*
**Valstybės įmonė**, **valstybinė įmonė** (**VĮ**), užsienio valstybėse – taip pat **viešoji įmonė** – valstybei priklausanti arba jos įsteigta įmonė.

Lietuvoje
---------

Valstybės įmonė yra iš valstybės turto įsteigta arba įstatymų nustatyta tvarka valstybei perduota įmonė, kuri nuosavybės teise priklauso valstybei ir jai perduotą ir jos įgytą turtą valdo, naudoja bei juo disponuoja patikėjimo teise. Valstybės įmonės tikslas – teikti viešąsias paslaugas, gaminti produkciją ir vykdyti kitą veiklą siekiant tenkinti viešuosius interesus.

Įmonė yra ribotos civilinės atsakomybės viešasis juridinis asmuo. Valstybės įmonės pavadinime turi būti jos teisinę formą nusakantys žodžiai „valstybės įmonė" arba šių žodžių santrumpa „VĮ".

Įmonė privalo turėti bent vieną sąskaitą banke. Įmonės buveinė turi būti Lietuvos Respublikoje.
Įmonė savo veikloje vadovaujasi LR civiliniu kodeksu, LR valstybės ir savivaldybės įmonių įstatymu, kitais teisės aktais bei savo įstatais.

VĮ pavyzdžiai – VĮ Teisinės informacijos centras ir kt.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Public Social Private Partnership

Literatūra
----------

* Felix Böllmann: *Formalprivatisierung kommunaler Aufgabenerfüllung und Transformation – Rechtsökonomische Analyse am Beispiel Russlands und Ostdeutschlands*, Leipziger Universitätsverlag, Leipzig 2007, ISBN 978-3-86583-169-9.
* Werner Hoppe/Michael Uechtritz (Hrsg.): *Handbuch Kommunale Unternehmen*, 2. Aufl. Verlag Dr. Otto Schmidt, Köln 2007, ISBN 978-3-504-40090-3.

Nuorodos
--------

* Viešosios įmonės Vokietijoje Archyvuota kopija 2009-05-17 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**
* LR valstybės ir savivaldybės įmonių įstatymas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tarudantasتارودانت‎ |
| --- |
| *Tarudanto gynybinė siena* |
|  |
| 

TarudantasTarudantas

30°28′0″ š. pl. 8°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿30.46667°š. pl. 8.86667°r. ilg.﻿ / 30.46667; 8.86667﻿ (Tarudantas)Koordinatės: 30°28′0″ š. pl. 8°52′0″ v. ilg.﻿ / ﻿30.46667°š. pl. 8.86667°r. ilg.﻿ / 30.46667; 8.86667﻿ (Tarudantas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Suso–Masos–Dra regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 71 133  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tarudantas |

**Tarudantas** (arab. تارودانت‎ = *Tārūdānt*, ber. ⵜⴰⵔⵓⴷⴰⵏⵜ = *Tarwdant*) – miestas pietų Maroke, Suso–Masos–Dra regione, Suso upės slėnyje, 80 km į rytus nuo Agadiro. Provincijos centras. Pro miestą eina Agadiro–Urzazato kelias. Maisto pramonės (ypač aliejaus) centras. Prekyba žemės ūkio produkcija (mandarinai, apelsinai, alyvuogės, arganai), amatai (odos apdirbimas, kilimų gamyba, juvelyrika, keramika). Veikia tradicinis sūkas (turgus). Tarudantą supa 6 km gynybinė siena su 9 vartais.

Istorija
--------

1056 m. Tarudantą užkariavo Almoravidai. Miestas suklestėjo XVI–XVII a. valdant Saadi dinastijai. 1528 m. Mohamadas aš Šeichas čia įkūrė mečetę su minaretu, įrengė gynybinę sieną. Kurį laiką miestas buvo Saadi sostine, iš čia rengti žygiai prieš portugalus į Agadirą. Valdant Alavitams miestas nusiaubtas.

Galerija
--------

* Miesto sienaMiesto siena
* MečetėMečetė
* SūkasSūkas
**Ramunė Marcinkevičiūtė** (g. 1957 m. liepos 24 d. Vilniuje) – Lietuvos teatrologė, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos (LMTA) profesorė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Tėvas Justinas Marcinkevičius. 1980 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 2000 m. humanitarinių mokslų daktarė.

1980–1983 m. dirbo LTSR teatro draugijoje Vilniuje, 1983–1990 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto Menotyros sektoriuje, 1990–1994 m. Kultūros ir meno institute, nuo 1997 m. žurnalo „Kultūros barai" redakcijoje. Nuo 1990 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytoja, nuo 2002 m. akademijos Meno istorijos ir teorijos katedros vedėja; nuo 2007 m. docentė. LMTA Teatro ir kino fakulteto profesorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrinėjimų pagrindinė sritis – XX a. antrosios pusės ir šių laikų teatro istorija ir teorija. Paskelbė teatro istorijos, teorijos, kritikos straipsnių lietuvių ir užsienio spaudoje.

Bibliografija
-------------

* Eimuntas Nekrošius: Erdvė už žodžių, monografija, 2002 m.
* Modernus teatras, sudarytoja, su G. M. Mareckaite, 1995 m.
* Vsevolodas Mejerholdas. Apie teatrą, sudarytoja, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ramunė Marcinkevičiūtė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 252 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tuntsajokis |
| --- |
| Tuntsajokis Rusijoje Tuntsajokis Rusijoje |
| **Ilgis** | 150 km |
| **Ištakos** | Vjerietunturio kalnai |
| **Žiotys** | Tumčia |
| **Šalys** | Suomija, Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Tuntsajokis |

**Tuntsajokis** (rus. *Тунтсайоки*, suom. *Tuntsajoki*) – upė Suomijoje ir Rusijoje; viena iš sudarančių Tumčios upę. Prasideda Suomijos miškuose, Vjerietunturio kalnuose netoli Suomijos-Rusijos sienos. Teka į pietus, pietryčius pelkėtomis ir miškingomis vietovėmis. Susilieja su Kutsajokiu ir sudaro Tunčią.

Intakai: Peurahara, Puolugoja, Alimainenas-Nuolusoja, Jaurukioja, Sorkajokis, Sorsajokis, Karchuoja, Achvenoja, Mikelinoja, Niatiaoja, Vatsimanjokis, Danilovka, Jukujokis, Kiunsichara, Kutsijokis, Kutujokis, Achkioja, Enjanjokis.

Upės vaga slenkstėta. Prie Tuntsajokio įsikūręs suomių Tuntsos pasienio postas bei Rusijos gyvenvietė Alakurtis.

Pavadinimas Tuntsajokis suomių kalba reiškia „mirties upė".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°28′13″ š. pl. 26°32′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47028°š. pl. 26.54250°r. ilg.﻿ / 55.47028; 26.54250

|  Pūškų Švč. Mergelės Marijos Gailestingumo Motinos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pūškos |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras ir medis |
| **Pastatyta** | 1845 m. |

**Pūškų Švč. Mergelės Marijos, Gailestingumo Motinos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pūškų kaime, ant Pūškų piliakalnio, Prūto ežero pietvakariniame krante, Baltarusijos pasienyje. Tradicinio gyvenamojo namo formos. Pamaldos laikomos lietuviškai ir lenkų kalba.

Istorija
--------

1845 m. pastatyta mūrinė laidojimo koplyčia. 1936 m. pristatytas medinis priestatas. 1938 m. įkurta parapija. Kunigo Česlovo Taraškevičiaus rūpesčiu 1970 m. bažnyčia restauruota.

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos.

Galerija
--------

* 
* 
*
|  |
| --- |
| Tarteziečių kalba |
| Kalbama | Pietvakarių Pirėnų pusiasalis |
| Kalbančiųjų skaičius | - |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | mirusi |
| Kilmė | neklasifikuota |
| Rašto sistemos | pietvakarių paleoispaninis raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | txr |
| Geografinis paplitimas |
|  |
| ██ Tarteziečių kalbos paplitimas |

**Tarteziečių kalba** – mirusi (maždaug po V a. pr. m. e.) paleoispaninė kalba, kurios rašytinių paminklų randama Pirėnų pusiasalio pietvakariuose. Į šią teritoriją patenka pietų Portugalija (Algarvė ir pietinis Alentežas) bei pietvakarių Ispanija (pietinė Estremadūra ir vakarinė Andalūzija).

Tarteziečių užrašas
Pietvakarių abėcėlės versija (Rodríguez Ramos, 2000)
Turimi 95 užrašai šia kalba, iš kurių ilgiausiame yra 82 įskaitomi ženklai. Maždaug trečdalis jų rasta ankstyvojo geležies amžiaus nekropoliuose ar kitose geležies amžiaus laidojimo vietose, susijusiose su gausiais ir sudėtingais palaidojimais. Paprastai jie datuojami VII a. pr. m. e. ir išlieka seniausiais pietvakarių paleoispaninio rašto pavyzdžiais, kurių ženklai labiausiai primena konkrečias finikiečių rašto simbolių formas, datuojamas 825 m. pr. m. e. Penki iš užrašų, rastų ant stelų, įvardinti kaip vėlyvojo bronzos amžiaus raižiniai ant kario ginkluotės laidojimo laukų kultūroje.

Mokslininkų nuomone, tarteziečių kalba nėra priskirtina indoeuropiečių kalbų šeimai, tačiau tolesnė kalbos klasifikacija išlieka neaiški. Tarteziečiai, atrodo, pasiskolino daug vietovardžių iš kai kurių keltų ir (arba) kitų indoeuropiečių kalbų. Tačiau jos skiemenų struktūra yra visiškai nesuderinama su bet kurios indoeuropiečių kalbos fonologija ir daug labiau suderinama su vaskonų ir iberų kalbų fonologija. Nepaisant šio fonologinio suderinamumo, dėl duomenų trūkumo iki šiol neįmanoma paaiškinti ryšio su vaskonų ar iberų kalbomis.

Senovės miestas Tartesas  dabartinėje Andalūzijoje pirmą kartą paminėtas I tūkstantmečio pr. m. e. vidurio Senovės Graikijos ir Artimųjų Rytų rašytiniuose šaltinuose. Tarteso vieta tiksliai nežinoma, tačiau manoma, jog jis galėjo būti ties Huelva, Gvadalkivyro upės slėnyje, nors tarteziečiai savo veikla įtakojo platesnį regioną. Už Tarteso menamų ribų rasti senoviniai užrašai gali būti priskiriami arba atskirai kalbai, arba galbūt tarteziečių dialektui. Archeologinių kasinėjimų duomenys nurodo ties šia menama vietove gyvavus savitą kultūrą, finikiečių ir senovės graikų prekybos kolonijas. Rasti tarteziečių tekstai, išlikę daugelis toponimų byloja, kad Tarteso civilizacija žlugo graikams pralaimėjus Alalijos mūšį (apie 550–535 m. pr. m. e.) su kartaginiečiais ir pasitraukus iš Ispanijos pietinės dalies.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Koch, John T. (2013). *Celtic from the West 2 - Prologue: The Earliest Hallstatt Iron Age cannot equal Proto-Celtic*. Oxford: Oxbow Books. pp. 10–11. ISBN 978-1-84217-529-3. [neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Tartesas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013

Nuorodos
--------

* Detailed map of the Pre-Roman Peoples of Iberia (around 200 BC)
* Experts trying to decipher ancient language, *International Herald Tribune*, March 1. 2009