recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Koncernas** – daugelio teisiškai nepriklausomų įmonių susivienijimas (*įmonių grupė*), tampant atskiru ūkinės veiklos vienetu, esant bendram vadovavimui.

Koncerno valdomos įmonės vadinamos **dukterinėmis įmonėmis**.

Motininė bendrovė (holdingas) turi dukterinės įmonės (arba dar kitaip vad. kontroliuojamos įmonės) akcijų, suteikiančių daugiau kaip 30 procentų bendro balsų skaičiaus.

Motinines bei dukterines įmones sieja glaudus ryšys. Tarp juridinių asmenų jis pasireiškia kontrole arba dalyvavimu. Jei asmuo kontroliuoja du ar daugiau asmenų, laikoma, jog pastarieji taip pat yra susiję glaudžiu ryšiu.

Apibrėžimas
-----------

Koncernas yra tokia įmonių grupė, į kurią įeina:

* patronuojanti įmonė,
* patronuojančios dukterinės įmonės,
* įmonės, kuriose patronuojanti įmonė ar jos dukterinės įmonės dalyvauja,
* įmonė, nors ir nesusijusi ryšiais su kita ar kitomis įmonėmis, tačiau:
	+ valdoma bendrai remiantis su šiomis įmonėmis sudarytomis sutartimis ar steigimo dokumentuose esamomis nuostatomis **arba**
	+ jos ir kitos ar kitų įmonių *dauguma* administracijos, valdymo ar priežiūros *organų narių* (per finansinius metus iki konsoliduotos finansinės atskaitomybės sudarymo) *yra tie patys asmenys*.

Mišrūs koncernai
----------------

Mišrios veiklos kontroliuojančioji (holdingo) įmonė (koncernas) yra patronuojanti įmonė, kita negu prižiūrima įmonė, kuri kartu su savo dukterinėmis įmonėmis, iš kurių bent viena yra prižiūrima įmonė, kuri turi buveinę užsienio valstybėje, ir su kitomis įmonėmis sudaro įmonių konglomeratą (koncerną).

Nuorodos
--------

* leksikon.org: Multinacionaliniai koncernai (danų k.)
* Bendrovių formos, fortunecity.com **(**vok.**)**
**Koncertas fortepijonui Nr. 2 Bes-dur** (op. Nr. 83) – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus Johaneso Bramso (1833–1897) koncertas fortepijonui, parašytas 1878–1881 metais.

Antrąjį koncertą fortepijonui J. Bramsas pradėjo 1878 m. išvykoje Italijoje ir beveik po 20 metų nuo nesėkmingo pirmojo koncerto pristatymo. Ties antruoju J. Bramsas dirbo su nemažomis pertraukomis ir jį užbaigė 1881 m. Laiške Elizabetei fon Hercogenberg jis atsiliepė: „tai mažas koncertas su mažutėliu skerco". Iš tikro koncerto atlikimo trukmė siekia 50 minučių ir vietoje įprastų koncertams trijų dalių J. Bramsas jį parašė su keturiomis. Minėtasis skerco, tikima, yra smuikininko Jozefo Joachimo patarta atmesti dalis iš J. Bramso koncerto smuikui ir buvo kompozitoriaus perrašyta į antrojo koncerto fortepijonui antrąją dalį. Tuo metu J. Bramsas taip pat rašė antrąją simfoniją ir buvo savo kūrybiškumo viršūnėje.

Koncerto premjera įvyko 1881 m. lapkričio 9 d. Budapešte fortepijono partijas atliekant pačiam J. Bramsui ir nacionaliniam teatro orkestrui diriguojant Aleksandrui Erkeliui. Skirtingai nuo pirmojo koncerto fortepijonui, antrasis iškart susilaukė sėkmės. Vėliau J. Bramsas ir Hansas fon Biulovas ne kartą jį atliko išvykose po Vokietiją su Meiningeno orkestru ir visur jis buvo priimtas entuziastingai, išskyrus Leipcigą. Koncertas išleistas 1882 m. N. Zimroko Berlyne ir dedikuotas J. Bramso jaunystės muzikos mokytojui Eduardui Marksenui. Laikomas vienu iš didžiausių ir sudėtingiausių klasikinio repertuaro koncertų fortepijonui. Taip pat yra kompozitoriaus aranžuotė atlikimui su dviem fortepijonais be orkestro.

Koncerto dalys
--------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| Pirmosios dalies pradžia |
|  |
|  |
| 

---

 |
| Ketvirtosios dalies pradžia |
|  |
| Atlieka Vladimir Horowitz ir NBC orkestras diriguojant Arturo Toscanini, 1940 m. |
| 

---

 |

 |

J. Bramso „Koncertas fortepijonui Nr. 2" skirtas atlikti fortepijonu su orkestro pritarimu ir sudarytas iš keturių dalių:

1. *Allegro non troppo*
2. *Allegro appassionato*
3. *Andante*
4. *Allegretto grazioso*

Šaltiniai
---------

* San Francisko orkestro programa
* Sofijos filharmonijos programa

Nuorodos
--------

* „Koncerto fortepijonui Nr. 2" įrašai, natos IMSLP projekte
**Edmundas Gendrolis** (1938 m. birželio 28 d. Pašaltuonys, Eržvilko valsčius – 1994 m. sausio 2 d. Kaunas) – Lietuvos filosofas, kultūros antropologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1962 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą. 1970 m. filosofijos mokslų kandidatas.

1968–1974 m. Vilniaus universiteto Kauno fakulteto dėstytojas, 1973–1974 m. Marksizmo – leninizmo katedros vedėjas, 1974–1994 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1977 m. docentas.

Darbai daugiausia iš kultūrinės antropologijos, religijotyros, etikos, paleolito laikotarpio visuomenės dvasinės ir materialinės kultūros. Su V. Vilkončiumi 1998 m. išvertė M. Harriso „Kultūrinė antropologija".

Bibliografija
-------------

* Socialinė ir kultūrinė antropologija, 1984 m.
* Kultūros ištakos: Nuo Homo habilis iki Homo sapiens sapiens, 1994 m.
* Religijotyros įvadas, vienas autorių, 1981 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Edmundas Gendrolis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 526 psl.
| Konachtasair. *Cúige Chonnacht* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Konachto herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Airijos vėliava Airija |
| **Administracinis centras** | Golvėjus |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 588 583 |
| **Plotas** | 16 935 km² |
| **Tankumas** (2022) | 35 žm./km² |

**Konachtas** (air. *Cúige Chonnacht*) (*Connachta* reiškia „Kono palikuonių žemė") – vakarinė Airijos provincija, priklausanti Airijos Respublikai. Iš viso gyventojų 588 tūkst. (2022 m. duomenimis). Sudarytas iš: Golvėjaus grafystės , Leitrimo grafystės , Majaus grafystės, Roskomono grafystės ir Sligo grafystės. Provicijos centras Golvėjus. Konachtas užima 16 935 km².

Aukščiausias Konachto taškas Milris (air. *Maol Réidh*) (814 m) Majuje. Didžiausia Konachto sala, taip pat didžiausia Airijos sala – Akailo sala (air. *Oileán Acla*). Didžiausias ežeras – Koribo ežeras (air. *Loch Coirib*).

Dėl prancūzų karinės pagalbos iki 1798 metų egzistavo Konachto respublika.

Didžiausias miestas teritorijoje Golvėjus su 72 tūkstančiais gyventojų (2006 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  IRELAND: Administrative Division, *citypopulation.de*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAirijos grafystės |
| --- |
|  |
| Alsteris | 
Antrimas · Arma · Daunas · Deris · Donegolas · Fermana · Kavanas · Monachanas · Tironas | Airija |
|  |
| Konachtas | 
Golvėjus · Leitrimas · Mėjas · Roskomonas · Slaigo |
|  |
| Lensteris | 
Dublinas (Dan Lerė-Ratdaunas · Fingalas · Pietų Dublinas) · Karlou · Kilderas · Kilkenis · Lautas · Lišas · Longfordas · Midas · Ofalis · Veksfordas · Vestmidas · Viklou |
|  |
| Mansteris | 
Kleras · Keris · Korkas · Limerikas · Tipereris · Voterfordas |

 |
| **Edmundas Isevičius** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. sausio 10 d. (79 metai)Kampai, Babtų valsčius |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius |
| Organizacijos | Kauno technologijos universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Edmundas Isevičius** (g. 1944 m. sausio 10 d. Kampai, Babtų valsčius) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1984 m. technikos mokslų kandidatas.

1974–1992 m. dirbo Lietuvos tekstilės institute, 1992–1994 m. Architektūros ir statybos instituto vyresnysis mokslo darbuotojas. 1994–2007 m. Kauno technologijos universiteto Statybos ir architektūros fakulteto dėstytojas; nuo 1997 m. docentas, Geoinžinerijos katedros vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: pastatų šildymas, vėdinimas, oro kondicionavimas, taupus šilumos naudojimas. Paskelbė mokslinių straipsnių, parašė mokomųjų knygų. 9 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Oro kondicionavimas, vadovėlis, (2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Edmundas Isevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 753 psl.
**Edmundas Andrijauskas** (g. 1954 m. birželio 18 d. Palangoje) – Lietuvos architektas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1978–1987 m. „Klaipėdos Komprojektas" architektų grupės vadovas, projektų vyr. architektas. 1987–1994 m. Klaipėdos paminklų restauravimo projektavimo instituto architektas, 1994–2001 m. UAB „Restauravimo centras" vyr. architektas, nuo 1992 m. privačios įmonės „E. Andrijausko projektavimo firma" vadovas. Nuo 2000 m. UAB „Uostamiesčio projektas", projektų vadovas, nuo 2005 m. UAB „Andrijauskas ir partneriai", akcininkas ir projektų vadovas.

1988–1990 m. Sąjūdžio Klaipėdos tarybos narys. 1997–2002 m. Lietuvos architektų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas. Lietuvos liberalų sąjungos narys. Sutuoktinė Laima, dukterys Aistė, Eglė.

Projektai
---------

* Gyvenamųjų namų kompleksas Klaipėdoje, 1990 m.
* Pastatų kompleksas „Vokiečių namai" turgaus aikštėje Klaipėdoje, 1993 m.
* Viešbučio „Viktorija" Klaipėdoje rekonstrukcija, 1997 m.
* Suprojektavo gyvenamųjų namų Palangoje.

Bibliografija
-------------

* Klaipėda. Istorija populiariai: septynių autorių straipsnių rinkinys apie Klaipėdos istoriją. Klaipėda, Druka, 2002 m. ISBN 9986-848-22-9

Šaltiniai
---------

1. ↑  UAB „Andrijauskas ir partneriai" Archyvuota kopija 2007-11-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Edmundas Andrijauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 498 psl.
**Vač** (skr. वाच् = IAST: *Vāc* 'kalba, žodis, žosmė') – vedinėje mitologijoje – šventosios kalbos įasmeninimas. Jai Rigvedoje paskirta viena giesmė (10.125), kurioje anagramomis užslėptas jos vardas; pasakojama, kad ji gyvena danguje ir žemėje, jos įsčios yra vandenyje, jūroje; ji tęsiasi į visas pasaulio šalis, vėja tarsi vėjas, apima pasaulius, ji – platesnė už žemę ir dangų. Vač yra visų gerybių viešpatni ir teikėja; tą, ką ji pamilsta, apdovanoja išmintimi, regėjimu, o tuos, kurie nekenčia brahmanų, Rudra perveria savo strėle. Ji turi daugybę pavidalų, ji neša Mitrą, Varuną, Indrą, Agnį, Ašvinus, Somą, Tvaštarą, Pūšaną ir Bhagą, su ja eina Rudra, Vasūs, Aditė, Visi dievai. Ji dar vadinama dievų valdove. Kitąsyk kalbos viešpačiu (*vacaspati*) vadinamas Soma arba Višvakarmanas. Atharavedoje Vač prilyginama Viradž („visvaldystė") ir laikoma Kamos dukterimi.

Povedinėje literatūroje Vač vadinama „vedų motina", Vač trečiuoju žingsniu sukuria Višnus. Ji laikoma Indros žmona, o griaustinis – jos balsas. Šatapatha Brahmanoje Vač laikoma viena iš Pradžapačio žmonų, sukūrusi vandenį kalbos pavidalu. Epiniu laikotarpiu Vač imta laikyti iškalbos, išminties deive ir sutapatinta su Sarasvate. Žinomas mitas apie tai, kaip Vač, pasivertusi moterimi, iš Gandharvų turi išgauti pavogtą Somą.

Vač paveikslas susidarė dėl senovės arijų sekos „mintis–žodis–veiksmas" suvokimo ir itin didelės reikšmės suteikimo skambančiai kalbai. Galima rasti paralelių tarp senovės arijų teorijų apie kalbą (Vač) ir senovės graikų Logoso idėjos.

Literatūra
----------

* Scharbau С. A. 1932. *Die Idee der Schopfung in der vedisсhen Literatur*, Stuttgart, 2, S. 123;
* Еssers B. 1952. *Vāc. Het woord als godgestalten in de Veda,* Assem.

Šaltiniai
---------

1. ↑  RV 8.89.10-11
2. ↑  Мифы народов мира. *Вач* , B. H. Топоров – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
*Kitos reikšmės – Nemunėlis (reikšmės).*

| Nemunėlis |
| --- |
|  Nemunėlis Bauskėje |
| **Ilgis** | 191 km |
| **Baseino plotas** | 4048 km² |
| **Vidutinis debitas** | 95 m³/s |
| **Ištakos** | Lūšnos ežere |
| **Žiotys** | Lielupė |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nemunėlis |

Nemunėlis Lietuvos žemėlapyje
**Nemunėlis** (latv. *Mēmele*) – upė Lietuvos šiaurėje, Rokiškio ir Biržų rajonų teritorijose ir Latvijos pietuose. Ilgis 191  km (Lietuvoje – 151  km), baseino plotas 4048 km² (Lietuvoje – 3770  km²).

Pradžia Lūšnos ežere, 6 km į pietus nuo Rokiškio. Teka į šiaurės vakarus, pro Panemunėlį, Kazliškį, Panemunį, Kvetkus, Nemunėlio Radviliškį. Nuo versmių 75 km teka Lietuvos teritorija, nuo Neretos žiočių – 76  km Lietuvos–Latvijos valstybės siena, toliau neša vandenis Latvijoje ir ties Bauske susilieja su Mūša į Lielupę.

Didžiausi intakai:

* Kairieji – Beržuona (Nemunėlis), Apaščia, Bėnupė; (Lietuvos teritorijoje)
* Dešinieji – Laukupė, Vingerinė, Vyžuona, Nedžiupis, Nereta (Lietuvoje), Susėja, Viesytė, Rikonių upelis, Žiūrų upelis, Saulės upelis (Latvijoje).

Vaga aukštupyje 2–3 m pločio, vidurupyje iki 40 m, žemupyje iki 60 m. Vagos pakraščiai užželia. Gylis aukštupyje 0,3-0,7 m, žemupyje 1,5-3,5 m. Vidutinis nuolydis Lietuvoje 70  cm/km. Pavasarį žemupyje vanduo pakyla >4 m.

| Debitas, m³/s | ties Rimšiais (116 km iki žiočių) | ties Tabokine (69 km iki žiočių) | 40 km iki žiočių |
| --- | --- | --- | --- |
| Didžiausias | 168 | 636 |  |
| Vidutinis | 5,90 | 23,1 | 24 |
| Minimalus vasarą |  | 0,69 |  |
| Minimalus žiemą |  | 0,23 |  |

Pavasarį Nemunėlis ties Tabokine nuplukdo 49 %, vasarą 11 %, rudenį 20 %, žiemą 20 % metinio nuotėkio. Rimšiuose ir Tabokinėje yra vandens matavimo postai. Nemunėlio slėnio ruožas nuo Tabokinės iki Apaščios žiočių (Biržų rajonas) įeina į Nemunėlio-Apaščios geologinį draustinį.

Upėvardis arba yra vedinys nuo upėvardžio *Nemunas* (per *nemunai* „dideli vandenys"), arba tos pačios kilmės kaip *Nemunas*: iš *\*nem-, \*nam-* „linkti", arba „būti nebyliam".

Nuotraukos
----------

* Nemunėlis ties Velniapiliu
* Nemunėlis ties Muoriškių atodanga
* Muoriškių dolomito atodanga
* Nemunėlis ties Muoriškių atodanga
* Lielupės pradžia - Mūša kairėje, Nemunėlis dešinėje
* Nemunėlis ties Bauskės pilimi
* Kvetkuose

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nemunėlis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 227
|  |
| --- |
| Nenadas Kneževičius  juodkal. *Ненад Кнежевић* |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Nenadas Kneževičius |
| Dar žinomas | Knez |
| Gimė | 1967 m. gruodžio 5 d. (55 metai)  Cetinė, Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 1992–dabar |

**Nenadas Kneževičius** (juodkal. *Ненад Кнежевић*; g. 1967 m. gruodžio 5 d. Cetinėje) – Juodkalnijos dainininkas. Jis taip pat žinomas sceniniu vardu **Knez**.

Nenadas kaip dainininkas debiutavo 1992 metais, kai su daina „Da l' si ikada mene voljela" dalyvavo muzikos festivalyje „Mesam" Belgrade. Po dvejų metų atlikėjas išleido debiutinį albumą „Kao magija". 2004 metais Knez dalyvavo Serbijos ir Juodkalnijos nacionalinėje atrankoje į 2004 m. „Eurovizijos" dainų konkursą, su daina „Navika" tarp 24 dalyvių užėmė 17 vietą. 2008 m. dalyvavo Juodkalnijos atrankoje, tačiau finale liko trečias.

2014 m. spalio 31 d. Juodkalnijos transliuotojo RTCG sprendimu išrinktas šalies atstovu 2015 m. „Eurovizijoje" Austrijoje.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Kao magija* (1994)
* *Iz dana u dan* (1996)
* *Automatic* (1997)
* *Daleko, visoko* (2001)
* *Ti me znaš* (2003)
* *Vanilla* (2005)
* *Otrov i med* (2008)
* *Opa Cupa* (2012)

### Kompiliacijos

* *The Best of Knez* (1999)
* *Balade* (2006)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Montenegro: Knez to Vienna!" (anglų). esctoday.com. 2014-10-31.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nenadas Kneževičius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „Adio"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Sergejus Četkovičius  *„Moj svijet"*** |  **Juodkalnijos atstovas Eurovizijoje**2015 | Po to:**Highway  *„The Real Thing"*** |
| **Jevgenijus Krupnovasrus. *Евгений Игнатьевич Крупнов*** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. kovo 16 d.Mozdokas, Šiaurės Osetija |
| Mirė | 1970 m. rugsėjo 29 d. (66 metai)Maskva |
|  |
| Veikla | rusų archeologas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1963 m. – Lenino premija |

**Jevgenijus Krupnovas** (rus. *Евгений Игнатьевич Крупнов*, 1904 m. kovo 16 d. Mozdokas, Šiaurės Osetija – 1970 m. rugsėjo 29 d. Maskva) – rusų archeologas, istorijos mokslų daktaras. Šiaurės Kaukazo tautų archeologijos, etnogenezės, senovės ir viduramžių istorijos tyrėjas.

Biografija
----------

1930 m. baigė Maskvos universitetą. 1960 m. istorijos mokslų daktaras.

1930-1951 m. dirbo Maskvos istorijos muziejuje. Nuo 1937 m. dirbo ir TSRS mokslų akademijos Archeologijos institute, 1962-1970 m. Neolito ir bronzos amžiaus sektoriaus vadovas, nuo 1964 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Vykdė archeologijos tyrinėjimus 1946-1949 m. Kabardoje-Balkarijoje, 1957-1962 m. Šiaurės Osetijoje, 1957-1966 m. |Čečėnijoje-Ingušijoje, studijavo Kaukazo tautų folklorą, liaudies meną. Nagrinėjo Kaukazo ir Artimųjų Rytų senovės tautų ryšius, remdamasis 3 tūkstantmečio paminklų tyrimų medžiaga iškėlė hipotezę apie Užkaukazės ir Šiaurės Kaukazo tautų etninį bendrumą, ją aptarė knygoje „Kaukazo seniausioji kultūra ir Kaukazo tautų etninis bendrumas". Aprašė Kobano kultūros archeologijos paminklus ir išskyrė kultūrai būdingus bruožus. Vienas pirmųjų 1966 m. paskelbė studiją apie Čečėnijos-Ingušijos senovės istoriją.

Bibliografija
-------------

* Древняя история Кабарды (*Kabardos senovės istorija ir kultūra*), 1957 m.
* Средневековая Ингушетия (*Viduramžių Ingušija*), monografija, 1959 m.
* Древняя история Северного Кавказа (*Šiaurės Kaukazo senovės istorija*), 1960 m.
* О древних связях юга СССР и Кавказа со странами Ближнего Востока, 1963 m.
* *Kaukazo seniausioji kultūra ir Kaukazo tautų etninis bendrumas*, 1964 m.

Įvertinimas
-----------

* 1963 m. – Lenino premija už knygą *Šiaurės Kaukazo senovės istorija*
* Darbo Raudonosios vėliavos ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jevgenijus Krupnovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 147 psl.
Koordinatės: 54°38′08″š. pl. 25°21′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.6355°š. pl. 25.3572°r. ilg.﻿ / 54.6355; 25.3572

|  Nemėžio mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Miestas** | Nemėžis |
| **Adresas** | Totorių g. 6 |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1909 m. |

**Nemėžio mečetė** – totorių mečetė Vilniaus rajone, Nemėžio kaime.

Pamaldos vyksta tik tais penktadieniais, kai būna jaunas mėnulis. Į jas susirenka vos keli žmonės. Daugiau jų suvažiuoja per tradicines musulmonų šventes. Į pamaldas atvažiuoja ir arabų. Pamaldoms Nemėžio mečetėje vadovauja Vilniuje gyvenantis imamas, jis dirba ir Keturiasdešimties Totorių kaime. Nemėžyje gyvena tik imamo pavaduotojas.

Mečetė yra nekilnojamojo kultūros paveldo objektas (unik. kodas 1765). Šalia mečetės yra senosios totorių kapinės. Dar vienos kapinės yra Nemėžio gyvenvietės pakraštyje.

Istorija
--------

Pirmoji totorių mečetė pastatyta dar 1684 m. buvo medinė, su bokšteliu, bet ji sudegė. Dabartinė pastatyta 1909 m. pagal inžinieriaus A. Sonino projektą, atskiros patalpos vyrams ir moterims. Karų metais bei sovietmečiu mečetė gerokai nukentėjo. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje mečetės kapinių teritorijoje išraustose duobėse stovėjo Sovietų Sąjungos raketinės sistemos („katiušos"), apšaudančios miestą. 1956 m. sovietų valdžia mečetės vos nenugriovė su buldozeriais, tačiau totorių bendruomenė griežtai pasipriešino šiems ketinimams. 1963 m. mečetė degė, tačiau buvo spėta ją išgelbėti nupjovus atvira liepsna degantį minaretą. Iki 1968 m. mečetės patalpoje vietos kolūkis buvo įkūręs grūdų sandėlį, vėliau pastate veikė kraštotyros muziejus.

1978 m. mečetė buvo grąžinta musulmonų bendruomenei. 1993 m. ji buvo suremontuota, 2009 m. jubiliejaus proga – restauruota (pakeistos grindys, perdažyta išorė).

Architektūra
------------

Medinė, stačiakampio plano, keturšlaičiu skardiniu stogu. Stogo viršuje yra nedidelis minareto bokštelis. Galinėje sienoje įrengtas ketursienis priestatas – michrabas su langeliu, žvelgiančiu į Mekos pusę. Viduje prie michrabo nišos, iš dešinės, pastatytas minbaras sakyti pamokslams. Antrajame aukšte yra nedidelis, svečiams skirtas balkonėlis. Vyrų ir moterų maldos patalpos atskirtos siena su ilga ertme, kurioje įstatytos nedidelės medinės kolonos. Moterims skirtas mažesnis kambarys. Vyrų salės sienas puošia plakatai su arabiškais rašmenimis, kilimas su išaustu Mekos mečetės atvaizdu.

Galerija
--------

* Mečetė 2007 m.Mečetė 2007 m.
* 2015 m.2015 m.
* Nuo gatvės pusėsNuo gatvės pusės
* Galiniame fasade – michrabasGaliniame fasade – michrabas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mečetė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-03-01.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nemėžio mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nemėžio totoriai[neveikianti nuoroda]
* Lietuva – vienintelė iš Baltijos šalių, turinti mečečių
* Nemėžio mečetė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Uodlesiniai** |
| --- |
| Rudagalvis uodlesys (Conopophaga castaneiceps)Rudagalvis uodlesys  (*Conopophaga castaneiceps*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Uodlesiniai  *( Conopophagidae)* |

 |
| Binomas |
| ***Conopophagidae***Sclater & Salvin, 1873 |

**Uodlesiniai** (*Conopophagidae*) - žvirblinių paukščių (*Passeriformes*) šeima.

Išvaizda
--------

Kūnas 10-14 cm ilgio. Galva juoda, raudona ar ruda. Viršus paprastai rusvas, rudas ar juodas. Pilvelis pilkas. Patinai, skirtingai nei patelės, už akių turi nusitęsusią iš baltų plunksnų „auselę". Sparnai užapvalinti.

Biologija
---------

Gyvena ant žemės. 

### Lizdas

Rutuliškos formos lizdą įsirengia prie pat žemės. Dėtyje du kreminės spalvos kiaušiniai su rudomis ar rožinėmis dėmėlėmis ir dryželiais.

Mityba
------

Minta ant miško palotės rinkdami vabzdžius ir kitus smulkius bestuburius.

Paplitimas
----------

Paplitę Pietų Amerikos tropiniuose miškuose.

Šeimoje 2 gentys, 10-11 rūšių.

Gentys
------

* Uodlesiai (*Conopophaga*) Vieillot, 1816
* Pitasomos (*Pittasoma*) Cassin, 1860
| **Vladimiras Voroninas** |
| --- |
| Moldovos Respublikos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1941 m. gegužės 25 d. (81 metai)Corjova, Moldavija |
| Sutuoktinis (-ė) | Taisia Mihailovna |
| Vaikai | Olegas Voroninas ir Valentina Voronina |
|  |
|  **Vikiteka** | Vladimiras Voroninas |

**Vladimiras Voroninas** (rumun. *Vladimir Voronin*; g. 1941 m. gegužės 25 d.) – Moldavijos politikas, buvęs trečiasis šalies prezidentas nuo 2001 iki 2009 m. Nuo 1994 m. Voroninas buvo pirmasis Moldovos komunistų partijos sekretorius.

Biografija
----------

Nepaisant Vladimiro rusiško vardo, jo šaknys yra rumuniškos. 1961 m. politikas baigė Kišiniovo kooperacijos kolegiją, 1971 m. – maisto pramonės institutą, 1983 m. – socialinių mokslų akademiją, 1991 m. – Tarybų Sąjungos tarptautinių santykių akademiją.

1966–1971 m. vadovavo dvejoms duonos kepykloms.

1993 m. prisidėjo prie Moldovos komunistų partijos sukūrimo. Kitais metais jis buvo išrinktas šios partijos pirmuoju sekretoriumi. 1996 m. dalyvavo šalies prezidento rinkimuose. 1998 m. buvo išrinktas į šalies parlamentą. 1999 m. šalies prezidentas Petru Lucinschi paskyrė Voroniną šalies premjeru, tačiau toks sprendimas nesulaukė pritarimo parlamente ir nebuvo įgyvendintas. 2001 m. rinkimuose vėl tapo šalies parlamento nariu.

Komunistų partija 2001 m. rinkimuose surinko 50,07 % rinkėjų balsų ir gavo absoliučią daugumą parlamente. Tuo metu konstitucija skelbė, kad šalies prezidentą skiria parlamentas. Tad kovo mėnesį komunistų partija pasiūlė Voroniną į šalies prezidento postą. Balandžio 4 dieną oficialiai buvo paskelbtas šalies prezidentu. Konstitucinis teismas paskelbė, kad prezidentas gali tuo pačiu metu būti ir partijos lyderis, tad komunistų partija dar kartą Voroniną išrinko partijos prezidentu.

2005 m. parlamento rinkimuose komunistų partija surinko mažiau nei pusę rinkėjų balsų, tačiau dėka krikščionių demokratų, demokratų ir socialliberalų partijų pritarimo sugebėjo prezidento poste išlaikyti Voroniną. Prezidentui to pasiekti padėjo kalbos, kad jis sieks šalies Euro-Atlantinės integracijos. Parlamente vykusiuose prezidento rinkimuose gavo 75 balsus iš 78.

2009 m. parlamento rinkimuose komunistų partija gavo 49,48 % rinkėjų balsų, o to buvo per mažai, norint išlaikyti didesnę prezidento posto rinkimų įtaką. Nepaisant to, kad ir opozicinės partijos neturėjo daugumos, paskelbė, kad pasitraukia iš šalies prezidento posto, nes jo postas tapo „dviprasmiškas ir abejotinas". Laikinai eiti šias pareigas paskirtas Mihai Ghimpu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Voronin To Resign As Acting Moldovan President


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Petru Lucinschi** | **Moldavijos prezidentas**2001-2009 | Po to:**Mihai Ghimpu** |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMoldavija Moldavijos prezidentai |
| --- |
|  |
| 
Mircea Snegur (1990–1997) · Petru Chiril Lucinschi (1997–2001) · Vladimiras Voroninas (2001–2009) · Mihai Ghimpu (2009–2010) · Vlad Filat (2010) · Marian Lupu (2010–2012) · Nicolae Timofti (2012–2016) · Igor Dodon (2016–2020) · Maia Sandu (2020–) |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°33′33″š. pl. 26°33′11″r. ilg.﻿ / ﻿55.5591°š. pl. 26.5531°r. ilg.﻿ / 55.5591; 26.5531

|  Gaidės Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gaidė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1938 m. |

 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
**Gaidės Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gaidės kaime, 8 km į pietryčius nuo Visagino, 3 km į vakarus nuo Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos. Pamaldos laikomos lietuviškai ir lenkų kalba.

Istorija
--------

Gaidė 1514 m. paskirta Drūkšių klebonijai. 1726 m. pastatyta medinė koplyčia, per 1794 m. sukilimą gerokai apgriauta. Todėl 1812 m. kanauninko Teofilio Gruževskio buvo atnaujinta. 1849 m. Gaidė priskirta prie Žemaičių vyskupijos.

1883 m. kun. H.Beržanskio rūpesčiu pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1900–1908 m. klebonavęs Juozapas Žiogas (1868–1935 m.) nuo 1905 m. kas antrą sekmadienį pamaldas laikė lietuviškai, parapijiečiai pramoko lietuviškų giesmių. Iškėlus J. Žiogą, lietuviškos pamaldos panaikintos. 1925 m. įkurta parapija. 1938 m. kun. Marcelis Slupinskis bažnyčią padidino ir pristatė varpinę.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu. Šventoriuje yra kapinės. Palaidoti kunigai Ignacy Matutowicz, Hieronimas Beržanskis, Felicjan Michailowski, Danielius Buivys, klierikas Labuckis.

Galerija
--------

* 
* Šventoriaus vartaiŠventoriaus vartai
* Gaidės bažnyčia 1916 m.Gaidės bažnyčia 1916 m.
* Gaidės bažnyčia 2020 m.Gaidės bažnyčia 2020 m.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gaidės Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Vladimiras Talalajevas** (g. 1954 m. sausio 1 d. Gorlovkoje) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija
----------

1981 m. LTSR čempionas su „Granito" komanda.

Gimė Ukrainos mieste Gorlovkoje, šachtininko šeimoje. Vaikystėje atvyko gyventi į Kauną. Čia buvo įskikūrusi jo senelė, o Panemunės kareivinėse tarnavo dėdė. V. Talalajevo atvykimas į Lietuvą buvo lemtingas jo sportinėje biografijoje. Kaune jis futbolo abėcėlės ėmė mokytis pas gerai žinomą trenerį Romualdą Dambrauską. Šio futbolo specialisto dėka V. Talalajevo rezultatai ėmė sparčiai augti. Ne kiekvienas gali pasigirti žaidęs TSRS rinktinėje. Tačiau V. Talalajevas tuo gali didžiuotis – jis 1971-1972 m. gynė TSRS jaunių rinktinės iki 18 metų garbę. Tais laikais tai buvo didžiulis futbolininko įvertinimas. Pirmasis treneris ir V. Talalajevas ilgai keliavo vienu keliu: R. Dambrauskas 1973 m. jį pasikvietė į „Atlantą".

„Atlante" V. Talalajevas debiutavo 1973 m. balandžio 23 d. per atlantiečių rungtynes su Masinostroitel Podolsk komanda (2:0). Jis antrame kėlinyje pakeitė R. Lavrinavičių. Pirmąjį įvartį V. Talalajevas pelnė 1973 m. birželio 5 d. į Zvejnieks Liepaja vartus (2:1). Paskutines rungtynes „Atlante" sužaidė 1980 m. spalio 7 d. su Dnepr Mogilev (2:0). V. Talalajevo sužaistos rungtynės „Atlante" 288, o pelnytų įvarčių – ties 20.

Atsisveikinęs su „Atlantu" V. Talalajevas dar kurį laiką žaidė „Granite", su kuriuo tapo Lietuvos čempionu ir prizininku.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Auruškevičius. Šachtininko sūnus. // „Vakarų ekspresas", 2004-01-03.
| ***Prancūziškos skyrybos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Dorothee Sebbagh |
| Metai | 2014 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 80 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Prnacūziškos skyrybos** (pranc. *L’ex de ma vie*) – 2014 m. Prancūzijoje sukurta komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Arianos ir Nino santuoka trunka 2 metus ir galiausiai tarpusavio skirtumai pradeda imti viršų: ji smuikininkė, važėjanti po pasaulį, o jis – pradinės mokyklos mokytojas nedideliame kaimelyje netoli Romos. Ariana sulaukia dėmesio iš dirigento Kristeno, kuris pasiūlo jai kartu vykti į JAV. Ji sutinka, tačiau paaiškėja, kad, norint nutraukti santuoką, pagal Italijos įstatymus jie turi būti kartu išgyvenę mažiausiai 5 metus. Ariana pasiūlo vyrui skirtis Prancūzijoje, kur santuoką nutraukti galima po 8 dienų, praleistų šioje šalyje. Nino sutinka su viena sąlyga: jiedu turi tas 8 dienas kartu praleisti Paryžiuje, tuo pačiu taip kompensuodami savo neįvykusią povestuvinę kelionę....

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Géraldine Nakache – Ariana
* Kim Rossi Stuart – Nino
* Pascal Demolon – Kristenas
* Catherine Jacob – Dafnė
* Sophie Cattani – Barbara
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Reketas**, turto prievartavimas (it. *racket*) – suplanuotas pinigų, daiktų ar maisto atiminėjimas arba reikalavimas naudojant psichologinį ir/ar fizinį smurtą, šantažą, už tariamai suteiktas ar prievarta brukamas paslaugas, išgalvotus ar išprovokuotus įvykius, imituojamas problemas bei jų sprendimą, akivaizdžiai perteklinių formalumų, reikalavimų ar paslaugų pritaikymą, naudojimąsi viešosiomis gėrybėmis.  

Reketas - viena iš tipiškų nusikalstamų organizacijų veiklų.  

Reketo pvz.: periodinio ar vienkartinio mokesčio reikalavimas, kurio sumokėjimas apsaugo nuo tapimo nusikaltimo objektu ar verslo žlugdymo; už pasirinkimą bendradarbiauti su reketuotojui neparankiu asmeniu; už patekimą į viešą teritoriją; už neturinčio jokios praktinės reikšmės formalumo pritaikymą; už išprovokuotą nusižengimą ar turto sugadinimą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mafija
|  |  |
| --- | --- |
| Šalis | Rusija |
|  |
| Trasos pavadinimas | Sočio olimpinio parko trasa |
| Grand Prix | Гран-при России Формулы 1 сезона 2014 года |
|  |
| Trasos ilgis | 5 853 m |
| Ratų skaičius | 53 |
| Distancija | 310,209 km |
| Posūkių skaičius | 19 |
| Trasos rekordas | 1:40.896  Valtteri Bottas, 2014 m. |
|  |
| Tinklalapis |  |

**Sočio olimpinio parko trasa** (rus. *Трасса в Олимпийском парке*) – automobilių sporto trasa Rusijoje, Sočyje. 2014 m. šioje trasoje vyko pirmasis Formulės 1 Rusijos Grand Prix.

Netoli šios trasos yra 2014 m. žiemos olimpinių žaidynių parkas.

Šios trasos pastatymas baigė 30 metų pasiruošimą Rusijos GP – jau nuo 1983 m. buvo oficialiai bandoma surengti „Sovietų sąjungos Grand Prix".

2014 m. pirmas Rusijos GP lenktynes laimėjo britas Lewis Hamilton su Mercedes ekipa.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Russia to join F1 calendar in 2014
2. ↑  Формула нелюбви Archyvuota kopija 2016-06-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žinduolių pieno liaukos atsiveria spenių viršūnėse
Žmogaus pieno liaukos
**Pieno liaukos** (lot. *glandulae mammariae*) – žmogaus ir žinduolių porinės egzokrininės liaukos laktacijos metu išskiriančios pieną (vyrų ir gyvūnų patinų yra rudimentinės). Kloakinių gyvūnų šios liaukos yra labai primityvios ir sudarytos iš ilgų vamzdiškų maišelių sankaupos, labai panašios sandaros į prakaito liaukas. Jos atsiveria į plaukų makštis liaukingame patelės pilvo paviršiaus plote. Tirštas pienas varva per plaukus, o jaunikliai jį laižo. Gyvavedžių žinduolių pieno liaukos susideda iš liaukinių pūslelių ir sudėtingai išsišakojusių latakų. Jų pieno liaukos atsiveria **spenių** (lot. *mammae*) viršūnėse (žinduoliai spenių turi nuo 1 iki 14 porų). Aplink sterblinių spenius išsivysto odos raukšlė, vadinama sterble (lot. *marsupium*). Ji saugo tvirtai prisisiurbusius prie spenio mažyčius naujagimius, o pienas refleksiškai įšvirkščiamas į jų burną.

Žmogaus pieno liaukos
---------------------

Subrendusios moters spenelio viršūnėje atsiveria 15-25 pieno ištekamieji latakai. Aplink spenelį yra pigmentuotos odos laukelis, kuriame yra daug pigmento melanino. Šiame laukelyje atsiveria riebalų liaukos ir prakaito liaukos. Nėštumo metu pastarųjų liaukų funkcija kinta panašiai kaip pieno liaukų. Joms padidėjus, laukelio odos paviršiuje matomi maži iškilimai. Be to, čia yra daug elastinių skaidulų, kraujagyslių, limfagyslių, nervų galūnių. Spenelis padidėja ir sustandėja prisipildžius kraujagyslėms ir susitraukus raumeninėms skaiduloms. Speneliai sustandėja ir lytinio susijaudinimo metu, kai jie glostomi ar kitaip maloniai dirginami.

Moters pieno liauka sudaryta iš maždaug 15-25 nevienodo dydžio vamzdelių ir pūslelių pavidalo liaukos skilčių. Jos išsidėsčiusios ratu ir eina radialiai link spenelio, kurio viršūnėje kiekvienas skilties latakas atsiveria atskira piltuvėlio formos angele. Pradėjus liaukai funkcionuoti, jos ištekamieji latakėlai dar labiau išsišakoja. Latakėlių galuose susidaro sekrecinės pūslelės, kurių ląstelės išskiria pieną. Visi latakėliai priartėję prie pigmentuoto laukelio išsiplečia ir sudaro ančius, kuriuose kaip rezervuaruose kaupiamas pienas.

Vyro pieno liaukos neišsivysčiusios, jas sudaro tik stambūs išsišakoję ištekamieji latakai. Moters pieno liaukos kinta pagal lytinį ciklą, tačiau pilnai išsivysto tik nėštumo metu. Po gimdymo visą pieno liauką užima beveik vien liaukinės pūslelės.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Oda ir jos dariniai**  

Oda -
Odos liaukos -
Plaukai -
Nagai -
Pieno liaukos -
Prakaito liaukos



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
Prancūziškas skrebutis

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Prancūziškas skrebutis** (pranc. *pain perdu* 'prarastoji duona') – vakarietiškos virtuvės pusryčių patiekalas, užkandis, gaminamas iš plaktuose kiaušiniuose mirkytos ir riebaluose apkeptos duonos.

Prancūziški skrebučiai pavadinti „prarastoji duona", dėl to, kad paprastai buvo gaminami iš pasenusios duonos. Jie dar vadinami ir „auksine duona", nes apkepus įgauna auksinę spalvą.

Gali būti valgomas kaip pagrindinis patiekalas. Tuomet, prieš apkepant, skrebutis apvoliojamas kiaušinių ir pieno mišinyje.

Gali būti patiekiami kaip pikantiškas užkandis. Skrebutis pabarstomas druska ir valgomas su įvairiais padažais arba majonezu.

Jei patiektas kaip desertas, skrebutis patepamas sviestu ir apibarstomas cukrumi, cinamonu ar vanile, užpilamas sirupu, uogiene. Tinka prie arbatos, kavos, kakavos.

Šis patiekalas buvo gerai žinomas viduramžių Europoje. Pirmosios prancūziško skrebučio užuominos randamos IV–V a. šaltiniuose. Originaliai duona buvo mirkoma piene ir tik vėliau pradėti naudoti kiaušiniai. Gamintas visoje Vakarų, Pietų ir Šiaurės Europoje. Vėliau paplito ir prancūzakalbėse Kanados vietovėse.
**Rostoko universiteto Teisės fakultetas** (vok. *Juristische Fakultät der Universität Rostock*) - Rostoko universiteto struktūrinis padalinys; Teisės fakultetas Šiaurės Vokietijoje.

Istorija
--------

1409 m. į Vidurio Vokietiją atėjus universitetų steigimo „bangai", o Prahos universitete dėl ginčų daugeliui dėstytojų bei profesorių pasitraukus, Šiaurėje kilo universiteto poreikis. Rostokas ideali vieta, kadangi buvęs svarbus Hanzos miestas. Be to, Meklenburgo hercogai tame matė padidinti savo galią.

1419 m. buvo įsteigtas universitetas. Nuo pat įkūrimo dėstyta ir teisė (*Petrikloster zu Rostock* vienuolyno pastate).

1950/1951 m. m. žiemos semestro metu Teisės fakultetas uždarytas.

1990 m. nuspręsta atidaryti TF.

1991/1992 m.m. pradėtos vykdyti studijos. Buvo apie 300 studentų. Fakultete buvo dalykinė biblioteka.

2008 m. pirmajam semestrui (pradedantieji) studentai nebuvo registruojami. Iš 12 profesorių palikti 6 etatai; iš jų vėliau nuspręsta palikti tik jaunuosius profesorius (*Juniorprofessor*). Įvestos bakalauro ir magistro studijų programos su pagrindine ūkinės teisės dalimi. 

~2012 m. Fakultetas uždaromas (t. y. studijas baigus paskutiniams teisės studentams). Biblioteka sujungiama su Ekonomikos mokslų dalykinės srities dalykine biblioteka.

Šaltiniai
---------

* Juristische Fakultät der Universität Rostock (Hrsg.): *Beiträge zur Geschichte der Juristischen Fakultät der Universität*
* Blitz: „Kundgebung", „Das Sterben verweigert". 2. Juli 2006
* Norddeutsche Neuste Nachrichten: „Studenten tragen Uni zu Garbe", 11. März 2005
* Warnowkurier: „Wer nicht klagt, hat schon verloren", 10. Februar 2007
* Warnow-Kurier: „Stoma ganz – Jura bald nur teilweise", 24. Februar 2007
* Ostsee-Zeitung: „Senat der Uni Rostock stimmt Jura-Abbau zu" von B. Schmidtbauer, 1. März 2007

Nuorodos
--------

* Oficiali Rostoko universiteto Teisės fakulteto tinklavietė Archyvuota kopija 2010-02-19 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių, anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rotorua*Rotorua* |
| --- |
| *Rotorua karštųjų versmių apsuptyje* |
|  |
| 

RotoruaRotorua

38°08′0″ p. pl. 176°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.13333°š. pl. 176.25000°r. ilg.﻿ / 38.13333; 176.25000﻿ (Rotorua (miestas))Koordinatės: 38°08′0″ p. pl. 176°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.13333°š. pl. 176.25000°r. ilg.﻿ / 38.13333; 176.25000﻿ (Rotorua (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12)------ vasaros: (UTC+13) |
|  |
| **Valstybė** | Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija |
| **Regionas** | Gausybės įlankos regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 55 900  |
| **Altitudė** | 280 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Rotorua |

**Rotorua** (angl. *Rotorua*, maor. *Rotorua-nui-a-Kahu*) – miestas Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės saloje, Gausybės įlankos regione, 105 km į rytus nuo Hamiltono, Taupo vulkaninėje srityje, prie Rotorua ežero pietinio kranto. Yra geležinkelis į Putaruru, plentai į Neipirą, Fakatanę, veikia tarptautinis oro uostas.

Svarbiausias verslas – turizmas. Keliautojai lanko Fakarevareva geizerių sritį, Taraveros ugnikalnį, Rotorua ežerą ir kitus vulkaninius darinius Rotorua kalderoje. Yra botanikos sodas, meno ir istorijos muziejus, kolonijinės architektūros pavyzdžių. Veikia Vaiariki technologijų institutas. Yra „Rotorua International Stadium" stadionas.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kilo iš maorių kalbos frazės „Kahumatamomoės didysis antrasis ežeras". Čia įsikūrė Te Arawa konfederacijos maoriai. 1828–1831 m. Rotorua apsilankė pirmieji europiečiai. Miestas įkurtas 1883 m. kaip terminis kurortas. 1894 m. Rotoruą pasiekė geležinkelis, suklestėjo turizmas.
*Apie miestą prie Dono žr. Rostovas prie Dono*.

| Rostovas*Ростов* |
| --- |
|              |
| *Rostovo kremlius* |
|  |
| 

RostovasRostovas

57°11′00″ š. pl. 39°25′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.18333°š. pl. 39.41667°r. ilg.﻿ / 57.18333; 39.41667﻿ (Rostovas)Koordinatės: 57°11′00″ š. pl. 39°25′00″ r. ilg.﻿ / ﻿57.18333°š. pl. 39.41667°r. ilg.﻿ / 57.18333; 39.41667﻿ (Rostovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Jaroslavlio sritis Jaroslavlio sritis |
| **Rajonas** | Rostovo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 862 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 30 406  |
| **Altitudė** | 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Rostovas |

**Rostovas** (rus. *Ростов*) – miestas Rusijoje, Jaroslavio srityje, prie Nero ežero kranto ir Maskvos-Jaroslavlio kelio, už 53 km į pietvakarius nuo Jaroslavlio. Rajono centras. 33,6 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Ekonomika
---------

Lengvoji (linų apdirbimo), maisto, optikos pramonė. Tradicinė emalinių dirbinių gamyba.

Istorija
--------

Rostovas – vienas seniausių Rusijos miestų. Šaltiniuose minimas nuo 862 m. bet manoma, kad įkurtas gerokai seniau. Iki 1125 m. Rostovas buvo Rostovo-Suzdalės kunigaikštystės sostine. Vėliau ją Jurijus Dolgorukis perkėlė į Suzdalę. 988 m. mieste įkurta vyskupija. XIII a. tapo savarankiškos Rostovo kunigaikštystės sostine. XV a. miesto reikšmė gerokai sumažėjo, nes vis labiau kilo Maskva.

Lankytini objektai
------------------

Rostovui būdinga unikali architektūra. Jis įeina į vadinamąjį „Aukso Žiedą" (senovinius Rusijos miestus). Yra XVI–XIX a. architektūros paminklų: Rostovo kremlius, Spaso-Jakovlevo vienuolynas, Uspenskio soboras, cerkvės, turgaus aikštės. Svarbus turistinis Rusijos centras.

Pavadinimas
-----------

Vengiant painiavos su pietų Rusijos miestu Rostovu prie Dono, miestas dažnai vadinamas **Didžiuoju** **Rostovu** (*Ростов Великий*) arba **Jaroslavlio Rostovu** (*Ростов-Ярославский*).

Nuorodos
--------

* Internetinė svetainė Archyvuota kopija 2009-12-28 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Keralos istorija** |
| Čera, Alupai |
| Viduramžių Čera, Silharai |
| *Čola*, *Pandija* |
| Svarupamai: |
| Venadas, Kočinas, Kožikodė, Kolathunadas |
| *Portugalų Indija, Olandų Indija, Britų Indija* |
| *Maisoras*, Travankoras |
| Kerala |

Venado sostinė buvo Kolamas
**Venadas** (malajalių kalba: വേണാട്) – vienas iš didžiausių ir stipriausių svarupamų (feodalinių karalysčių) Keraloje, egzistavęs nuo viduramžių Čeros subyrėjimo XII a iki XVIII a. kol jį pakeitė Travankoro karalystė.

Ši karalystė valdė teritorijas pietų Keraloje (dab. Kolamo ranjonas ir Tiruvananthapuramo rajonas). Jos sostinė (*kovilakam*) buvo Kolamas.

Istorija
--------

Ši karalystė atsirado suirus Čeros imperijai, ir iš pradžių laikė save tiesioginiais Čeros paveldėtojais, nes, pasak tradicijos, paskutinysis Čeros karalius perkėlė sostinę į Kolamą.

Didžiausias Venado suklestėjimas buvo 1311-14 m. valdant Ravivarmanui Kulasecharai. Iki 1311 m. buvęs Pandijų vasalas, šis valdovas vedė Pandijų valdovo dukrą. Po šio mirties, Pietų Indiją siaubiant Delio sultonato armijai, Ravivarmanas pasinaudojo padėtimi ir pasiskelbė Pandijų sosto paveldėtoju. Jis trumpam užkariavo visą Tamilakamą, sukurdamas didžiausią istorijoje iš Keralos kilusią imperiją. Joje klestėjo menas, mokslas, ekonomika.

Po šio valdovo mirties svarupamas prarado savo reikšmę. Jo viduje įsigalėjo aštuonių šeimų (*pilai*) valdžia.

1730 m. karališkos giminės atstovas Marthanda Varma nugalėjo aštuonias šeimas ir panaikino jų valdžią. Jis Venade sukūrė galingą Travankoro karalystę.

Valdovai
--------

* Kodai Kerala Varma
* Udaya Martanda Varma (1175–1195)
* Vira Rama Kerala Varma
* Ravi Kerala Varma
* Ravivarman Kulasekhara (1299–1314).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Batavijos respublikaol. *Bataafse Republiek* |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1795 – 1806** |  → |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Haga |

**Batavijos respublika** (ol. *Bataafse Republiek*) buvo Olandijos respublikos įpėdinė. Ji egzistavo 1795 m. sausio 19 d.–1806 m. birželio 5 d. Ji baigėsi Liudvikui Bonapartui tapus Olandijos karaliumi.

Batavijos respublika buvo populiari olandų tarpe, ji atsirado po liaudies sukeltos revoliucijos, bet ji buvo įkurta su revoliucinės Prancūzijos respublikos karine parama. Ji buvo Prancūzijos satelitinė valstybė. Prancūzai labai kišosi į jos reikalus, bent tris kartus surengė perversmus, kad į valdžią respublikoje ateitų jiems palankios frakcijos. Kita vertus, rašytinės Olandijos konstitucijos atsiradimą lėmė vidiniai faktoriai, o ne prancūzų įtaka, kol Napoleonas Bonapartas padarė savo brolį Olandijos karaliumi.

Ekonominės, politinės ir socialinės respublikos reformos turėjo ilgalaikių pasekmių. Konfederacinį modelį pakeitė unitarinė valstybė. Pirmoji Olandijos istorijoje konstitucija 1798 m. buvo demokratinė, nors apribota po perversmo. Demokratinę respublikos valdžią 1801 m. nuvertė autoritarinis režimas po konstitucijos pakeitimo. Tačiau trumpas demokratinis laikotarpis padėjo 1848 m. reformoms, kai buvo apribota karaliaus valdžia. Tuo metu pirmąkart Olandijoje atsirado ministerijos, daug dabartinių vyriausybės departamentų kilo iš tų laikų.

Nors Batavijos respublika buvo Prancūzijos klientė, jos valdžia stengėsi išsaugoti nepriklausomybės likučius ir ginti olandų interesus, net jei jie kirtosi su prancūzų. Šis tariamas olandų užsispyrimas lėmė Batavijos respublikos panaikinimą, kai Napoleonas nusprendė, kad paskutinis jo į valdžią pastatytas Rutger Jan Schimmelpenninck buvo neveiklus. Jo brolis Liudvikas Bonapartas irgi nesilaikė prancūzų diktato, tad greitai buvo nuverstas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPrancūzijos klientės 1792–1815  |
| --- |
|  |
| Seserinės respublikos | 
 Rauracijos (1792–1793) **·**  Mainco (1793) **·**  Bujono (1794–1795) **·**  Batavijos (1795–1806) **·**  Albos (1796) **·**  Ligūrijos (1796–1805) **·**  Cispadanijos (1796–1797) **·**  Priešreinės (1797) **·**  Bergamo (1797) **·**  Transpadanijos (1797) **·**  Kremos (1797) **·**  Bresčios (1797) **·**  Cizalpinė (1797–1802) **·**  Italijos (1802–1805) **·**  Partenopės (1796–1797) **·**  Romos (1798–1800) **·**  Helvetijos (1798–1803) **·**  Dancigo (1807–1815) **·**  Ilyrijos (1809) |  |
|  |
| Kitos satelitinės valstybės | 
 Etrurijos karalystė (1801–1807) **·**  Šveicarijos konfederacija (1803–1815) **·**  Lukos ir Piombino kunigaikštystė (1805–1814) **·**  Italijos karalystė (1805–1814) **·**  Neapolio karalystė (1806–1815) **·**  Reino konfederacija (1806–1813) **·**  Olandijos karalystė (1806–1810) **·**  Varšuvos kunigaikštystė (1807–1815) **·**  Ispanijos karalystė (1808–1813) **·**   |

 |
Koordinatės: 11°35′ p. pl. 130°18′ r. ilg.﻿ / ﻿11.583°š. pl. 130.300°r. ilg.﻿ / 11.583; 130.300

Batersto (kairėje) ir Melvilio (dešinėje) salos
**Batersto sala** (angl. *Bathurst Island*) – sala Timoro jūroje, Tivi salų grupėje prie šiaurinių Australijos krantų (Šiaurinės teritorijos). Nuo gretimos Melvilio salos atskirta siauru sąsiauriu. Plotas – 2040 km².

Sala kalvota, jos aukštis siekia 258 m. Apaugusi ekvatorinėmis džiunglėmis. Kartu su Melvilio sala nuo atviros jūros atskiria Darvino uostamiestį.

Batersto saloje gyvena ~1640 gyventojų. Jų dauguma – Australijos aborigenai, priklausantys tivi genčiai. Pagrindinė gyvenvietė – Vurumijanga (*Wurrumiyanga*).

Sala pavadinta britų politiko Henry Bathurst garbei. 1910–1938 m. Batersto saloje veikė Pranciškaus Ksavero Gsell katalikų misija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 52