recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Stasys Vainoras (1909)** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. rugsėjo 26 d.Palanga |
| Mirė | 1964 m. birželio 29 d. (54 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Stasys Vainoras** (1909 m. rugsėjo 26 d. Palangoje – 1964 m. birželio 29 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1930 m. baigė Klaipėdos lietuvių gimnaziją, 1931–1934 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonominius mokslus.

Nuo 1928 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos žinios", „Lietuvos keleivis", „Vakarai", 1935–1940 m. – leidiniuose „Lietuvos aidas", „Karys", Ūkininko patarėjas, „Talka", „Tautos ūkis", „Trimitas". 1935–1940 m. redagavo žurnalą „Jūra" („Mūsų jūra"). 1940–1941 m. Kaune leisto žurnalo „Sodyba" redaktoriaus padėjėjas, 1950–1951 m. laikraščio „Vienybė" redaktoriaus padėjėjas Brukline. 1951–1964 m. laikraščio „Naujienos" (Čikagoje) pasaulio žinių redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 541 psl.
| **Stasys Vilkas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. gegužės 22 d.Gargždai |
| Mirė | 1990 m. spalio 24 d. (62 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | spaudos ir radijo žurnalistas, redaktorius |

**Stasys Vilkas** (1928 m. gegužės 22 d. Gargžduose – 1990 m. spalio 24 d. Vilniuje) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1949 m. baigė Klaipėdos pedagoginę mokyklą. Nuo 1950 m. Klaipėdos srities laikraščio „Tarybinė Klaipėda" redakcijos literatūrinis darbuotojas, laiškų skyriaus vedėjas. Nuo 1954 m. iki 1970 m. – Lietuvos radijo visuomeninių-politinių laidų, laidų užsieniui redakcijų vyriausiasis redaktorius, 1970–1986 m. savaitraščio „Kalba Vilnius" vyriausiasis redaktorius, 1986–1989 m. – Lietuvos radijo ir televizijos Komercijos ir užsienio ryšių direkcijos redaktorius.

1950–1951 m. Klaipėdos srities jaunųjų rašytojų sekcijos pirmininkas, nuo 1960 m. – Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 559 psl.
| **Stasys Vitkus (1949)** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. sausio 26 d. (75 metai)Paiekvedis, Šilalės valsčius |
|  |
| Veikla | radijo ir televizijos žurnalistas, filologas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Stasys Vitkus** (g. 1949 m. sausio 26 d. Paiekvedyje, Šilalės valsčius) – Lietuvos radijo ir televizijos žurnalistas, filologas, redaktorius.

Biografija
----------

1975 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.

Mokydamasis universitete, dirbo savaitraščio „Gimtasis kraštas" redakcijoje, vėliau Kinematografijos komiteto reklamos redaktorius. Nuo 1976 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Vaikų ir jaunimo laidų redakcijos redaktorius, atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, prodiuseris.

Rengė diskusines laidas moksleiviams „Dialogai", „Gimnazistai", pramoginius televizijos žaidimus „Tavo profesija", „Žaidžiame detektyvą", kuravo televizijos žaidimus „Sėkmės keliai", „Paskutinis šansas", „Europa šou", vokalinės muzikos festivalį „Laumės juosta", laidą „Gustavo enciklopedija".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 568 psl.
Abelio aukuras. Rodolfo Amoedo paveikslas. 1878 m. 
**Abelis** (sen. gr. Άβελ = *Abel*, hebr. ‏הבל‏‎‏‎ = *Habel*, arab. هابيل = *Hābīl*) – Biblijos personažas. Pagal žydų ir krikščionybės mitologiją – pirmųjų žmonių Adomo ir Ievos jaunesnysis sūnus bei pirmojo žemėje gimusio žmogaus (Pr 4:1-2) ir pirmojo žmogžudžio Kaino brolis. Avių piemuo. Abelis kartu su Kainu taip pat yra minimi Korane.

Pagal Bibliją, Adomas ir Ieva susilaukė dviejų sūnų. Vyresnysis vadinosi Kainas, o jaunesnysis Abelis. Kainas dirbo žemę, o Abelis ganė avis. Kartu su savo broliu Kainu aukojo Dievui (Kainas – žemės derliaus atnašas, Abelis – avys). Dievas priėmė tik Abelio auką, kas nuliūdino ir supykdė Kainą. Nužudęs savo brolį Abelį, Kainas tapo pirmuoju žmogžudžiu. Adomas ir Ieva labai gailėjo savo sūnaus Abelio. Dievas juos paguodė ir davė kitą sūnų, vardu Setas. Paskui pirmieji žemės žmonės susilaukė dar daugiau sūnų ir dukterų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kainas ir Abelis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Abelis". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-02-11.
2. ↑  Koranas 5:27-31.
3. ↑  „Kainas". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-02-10.
'**Agojo so'jo** (tevų k. „Didžioji žvaigždė") – dievas indėnų tevų mitologijoje; įkūnijo aušrinę žvaigždę. 'Agojo so'jo taip pat buvo siejamas su karu (į jį buvo kreipiamasi per karą), laikytas ir Saulės pasiuntiniu.

'Agojo so'jo vardas dar užrašomas 'agoyo so'yu, 'agcjcsċ'jċ, be to, jis dar vadinamas *agoyonohuseh* (tevų k. „tamsusis žvaigždės vyras"). Šios dievybės vardu buvo pavadintas vienas iš *Nambé* tevų klanų.

Hano tevai garbina į 'Agojo so'jo panašią dievybę vardu *Ponu'chona*. Pastaroji taip pat tapatinama su aušrine žvaigžde, siejama su gyvūnais ir medžiokle; medžiotojai jai palikdavę maisto atnašą. Tai siejasi su San Chuano tevų pasakojimu, anot kurio, Aušrinė žvaigždė išlaisvinusi gyvūnus iš dangaus aptvaro ir išsklaidžiusi juos žemėje.

Mituose
-------

Pasakojama, kad 'Agojo so'jo buvo Vakarinės žvaigždės vyras. Iš pradžių jiedu buvę mirtingi; tuomet, Vakarinei žvaigždei mirus, 'Agojo so'jo nusekęs jai įkandin. Kai 'Agojo so'jo pasiekęs savo žmoną, jis negalėjęs prisiversti su ja miegoti, todėl pasprukęs. Tada Vakarinė žvaigždė bandžiusi vytis savo vyrą. Šis vaikymasis tęsiasi be paliovos ir, matyt, simbolizuoja perėjimą iš dienos į naktį ir nakties į dieną. Anot San Chuano tevų pasakojimų, žmona kartais pasiveja vyrą; jai esą pavyksta dėl to, kad, būdama mirusi ir neturėdama širdies, esanti greitesnė bėgikė.

Išnašos
-------

1. ↑  Harrington 1916, p. 49
2. 1 2  Parsons 1939, p. 181
3. 1 2  Parsons 1939, p. 205
4. 1 2 3  Parsons 1939, p. 211
5. ↑  Harrington 1912, p. 271
6. ↑  Curtis 1926, p. 63–64
7. ↑  Parsons 1939, p. 206

Šaltiniai
---------

* Curtis, Edward S. (1926). *The North American Indian*. **17**. Classic Books Company. ISBN 978-0-7426-9817-8.
* Harrington, John P. (1912). „The Tewa Indian Game of "Cañute"". *American Anthropologist*. **14** (2): 243–286. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2020-10-24. Nuoroda tikrinta 2020-10-21.
* Harrington, John P. (1916). *The Ethnogeography of the Tewa Indians*. U.S. Government Printing Office.
* Parsons, Elsie C. (1939). *Pueblo Indian Religion*. University of Nebraska Press. ISBN 0-8032-8735-6.
Garo mašina (animacija)

**Garo mašina** – energijos rūšies keitimo įtaisas, variklis, vandens garų termo-mechaninę plėtimosi energiją verčiantis mechanine − sukimo momentu.

Garo variklis buvo esminis žingsnis mechanikos istorijoje, nes su jo atsiradimu prasidėjo industrializacijos era. Pirmą mašina, kuri garų kondensacijos metu atsirandančias jėgas paverčia sukamuoju judesiu, „tokiu kad galėtų sukti ratą", 1705 m. užpatentavo anglas Thomas Newtommen. Ji nebuvo visai tokia pat kaip vėlesnės bet jau turėjo stūmoklius.

1769 metais anglų inžinierius ir išradėjas Džeimsas Vatas sukonstravo efektyvesnę, į visas vėlesnes panašią garo mašiną. Jis apskaičiavo, kad ta mašina kalnakasybos darbuose pakeičia 12 arklių, taigi jos galia lygi 12 arklio jėgų (dabar sakytume arklio galių). Nuo to laiko technikoje paplito arklio jėgos vienetas, nes nevykusiai buvo išverstas anglų kalbos žodis power (jėga, galia) žodžiu „jėga". Vėliau Dž. Vatas atliko bandymus, kuriais remdamasis nustatė, kad 75 kg masės krovinį į 1 m aukštį arklys gali pakelti per 1 s. Taip buvo išmatuotas vienos arklio galios didumas. Vatas, be abejo, turėjo labai stiprų arklį, kuris tokią galią demonstruodavo tik gana trumpą laiką. Kiti bandymai parodė, kad daugelio arklių galia yra mažesnė.aaaaaaaaaaaaaa laajajajaajajajjaajajj aassss s s s s s s s s s s garo masinos overrated zinau kad naudoji db sita puslapi kad padarytu istorijos pratybas

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Christoph Bernoulli (1833). *Handbuch der Dampfmaschinen-Lehre*, Basel 1833. Apie Thomas Newtommen žr. 29 puslapis, trečias skyrius. pdf
| Gilūtas |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,277 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,78 km |
| Vidutinis gylis | 3,5 m |
| Didžiausias gylis | 7,8 m |
| Įteka | Kiauna, Liedelė |
| Išteka | Kiauna |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gilūtas

  |
| **Koordinatės** |  55°15′0″ š. pl. 25°56′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25000°š. pl. 25.94167°r. ilg.﻿ / 55.25000; 25.94167Koordinatės: 55°15′0″ š. pl. 25°56′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25000°š. pl. 25.94167°r. ilg.﻿ / 55.25000; 25.94167 |

**Gilūtas** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Aukštaitijos nacionaliniame parke, 3 km į vakarus nuo Kaltanėnų. Ežero forma netaisyklinga. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,82 km, plotis iki 0,62 km. Altitudė 138,1 m. Giliausia vieta siekia 7,8 m. Kranto linija vingiuota, jos ilgis siekia 2,78 km. Krantai daugiausia lėkšti, pelkėti. Iš vakarų ir pietryčių prieina Žeimenos ir Kuklių miškai. Į šiaurės rytus plyti Kūrinių pelkė. Atabradas siauras, padengtas smėliu, žvyru, durpėmis, apaugęs nendrių, meldų, švendrų sąžalynais. Dugną dengia molingas sapropelis, o vakaruose – dumblas. Gilūto ežeru iš vakarų į rytus prateka Žeimenos intakas Kiauna, pietuose iš Liedžio ežero įteka Liedelė.

Prie šiaurinio ežero kranto įsikūręs Pagilūtės kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gilūtas (Švenčionių r. Kaltanėnų sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 615
| **Stasys Yla (1908)** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. sausio 5 d.Luciūnai, Kurklių valsčius, Ukmergės apskritis |
| Mirė | 1983 m. kovo 24 d. (75 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | kunigas, rašytojas, spaudos ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Stasys Yla** (1908 m. sausio 5 d. Luciūnai, Kurklių valsčius, Ukmergės apskritis – 1983 m. kovo 24 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, rašytojas, Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas.

Biografija
----------

Baigė Ukmergės gimnaziją, 1920–1925 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1925–1932 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) Teologijos – filosofijos fakultete. 1932 m. įšventintas kunigu. 1933–1934 m. tame pačiame fakultete studijavo pedagogiką ir psichologiją. 1933–1934 m. dirbo savaitraščio „Mūsų laikraštis", 1936–1940 m. dienraščio „XX amžius" redakcijose. 

1933–1934 m. mokytojas Kaune. 1935–1940 m. ir 1942–1943 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas. 1940–1941 m. buvo pasitraukęs į Vokietiją. Nacių suimtas, 1943–1945 m. kalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje. 1946–1950 m. Šv. Sosto delegatūros Vokietijoje patarėjas sielovados reikalams ir Spaudos skyriaus vedėjas. 1946–1947 m. Politinių kalinių sąjungos pirmininkas. 1947–1949 m. kunigų žurnalo „Auka" redaktorius. Nuo 1950 m. gyveno ir dirbo JAV. 1951–1953 m. žurnalo „Lux Christi" redaktorius, nuo 1953 m. Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo vargdienių seserų vienuolyno Putname kapelionas. Nuo 1955 m. JAV lietuvių bendruomenės tarybos narys. 1961 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos akademikas. Nuo 1963 m. Ateitininkų federacijos dvasios vadas.

Kūryba
------

Parašė pjesių, knygų apie religinį auklėjimą, Bažnyčios istoriją, kultūrą, atsiminimų. Sukūrė eilėraščių, religinių giesmių, maldų, sudarė maldynų.

Bibliografija
-------------

* Laisvamanybė Lietuvoje, 1936 m.
* Būk jo angelu sargu, pjesė, 1936 m.
* Aš nenoriu Jurgio, pjesė, 1937 m.
* Komunizmas Lietuvoje, slapyvardis *Juozas Daulius*, 1937 m.
* Laisvės problema: Krikščioniškosios ir naujoviškosios pasaulėžiūros šviesoje, 1938 m.
* Krikščionybės įvedimas Lietuvoje, 1938 m.
* Siauroji ar pilnutinė katalikybė, slap. *Juozas Daulius*, 1939 m.
* Dvasinė kaimo krizė ir kunigas, 1940 m.
* Sutryptame kely, slap. *Juozas Yluvis*, eilėraščiai, 1947 m.
* Žmonės ir žvėrys Dievų miške, atsiminimai, 1951 m. 2 leid. 1999 m.
* Ateitininkų vadovas, 1960 m.
* Dievas sutemose, 1964 m.
* Moderni mergaitė, 1964 m. 3 leid. 1996 m.
* Šiluva Žemaičių istorijoje, d. l 1970 m.
* Vardai ir veidai mūsų kultūros istorijoje: nuo Mažvydo ligi Skvirecko, 1973 m.
* Jurgis Matulaitis, 1977 2 leid. 1993 m.
* Mikalojus Konstantinas Čiurlionis: kūrėjas ir žmogus, 1984 m. 2 leid. 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 165 psl.
2. ↑  *Stasys Yla (1908)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 762 psl.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Stasys Yla (1908)***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Sunkusis metalas (reikšmės).*
Sunkiųjų metalų poveikis miežių augimui ir šaknų formavimuisi
**Sunkieji metalai** – periodinės elementų lentelės elementų grupė nuo vario iki švino, kurių atominė masė yra tarp 63,546 ir 200,590, o tankis didesnis nei 4 g/cm³.

### Biologinė reikšmė ir poveikis

Gyviesiems organizmams reikalingi labai maži kiekiai kai kurių sunkiųjų metalų: kobalto, vario, mangano, molibdeno, vanadžio, stroncio ir cinko. Gaunami per dideli šių metalų kiekiai žalingi tiek gyviesiems oranizmams, tiek augalams.

Kiti sunkieji metalai – gyvsidabris, švinas ir kadmis – neturi žinomo gyvybiškai svarbaus ar biologiškai naudingo poveikio organizmams, o patenkantys ir besikaupiantys žinduolių organizmuose gali sukelti sunkių ligų: šių metalų +2 krūvio katijonai lengvai prisijungia prie sieros atomų organizmo fermentuose, taip sutrikdydami normalų funkcionavimą.

### Sunkiųjų metalų kiekis Lietuvos dirvožemyje

Lietuvai būdingas toleruotinas sunkiųjų metalų kiekis dirvožemyje – jų koncentracijos paprastai neviršija dirvožemio DLK (didžiausia leidžiama koncentracija). Sunkiųjų metalų kiekiai gilesniuose dirvožemio sluoksniuose, t. y. 20–40, 40–60 cm gylyje, mažai skiriasi nuo jų kiekio paviršiniame dirvožemio sluoksnyje. 

Naudingų resursų sekcijoje esama papildomos nesutvarkytos informacijos šio straipsnio tema. 

Vikižodynas
| **Martynas Lisauskas** |
| --- |
| Gimė | 2008 m. balandžio 25 d. (15 metų) |
|  |
| Veikla | Šuolių į vandenį sportininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Lietuvos čempionas |

| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų šuoliai į vandenį |
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Europos jaunimo čempionatas |
| **Sidabras** | 2023 Rijeka | 1 m tramplinas |
| **Bronza** | 2023 Rijeka | 3 m tramplinas |

**Martynas Lisauskas** (g. 2008 m. balandžio 25 d.) – Lietuvos šuolių į vandenį sportininkas, šalies čempionas.

Biografija
----------

2022 m. pasaulio jaunimo čempionate užėmė 8-ą vietą šuoliuose nuo 3 m tramplino.

Sportininkas pakviestas į Lietuvos rinktinę 2023 m. Europos žaidynėse. Lisauskas liko 28-oje vietoje vyrų šuoliuose nuo 1 m tramplino.

2023 m. pasaulio vandens sporto čempionate Lisauskas dalyvavo dvejose rungtyse. Vyrų šuoliuose nuo 1 m aukšto tramplino sportininkas su 295,10 taškais liko 33-oje vietoje, o šuoliuose nuo 3 m tramplino su 246,05 taškais liko 63-oje vietoje.

2023 m. Europos jaunimo šuolių į vandenį čempionate Rijekoje, Kroatijoje, Lisauskas vaikinų šuolių į vandenį nuo 1 m tramplino rungtyje iškovojo sidabro medalį, o olimpinėje 3 m tramplino rungtyje pelnė bronzą.

2024 m. pasaulio vandens sporto čempionate Lisauskas dalyvavo trijose rungtyse. Vyrų šuoliuose nuo 1 m aukščio tramplino sportininkas su 276,70 taškais liko 26-oje vietoje, o šuoliuose nuo 3 m tramplino su 262,90 taškais liko 59-oje vietoje. Sinchroniniuose šuoliuose poroje su Sebastian Konecki užimta 24-oji vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos šuolių į vandenį čempionatas 2023 m." (PDF). Lietuvos plaukimo federacija. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 19 d..
2. ↑  „Šuolininkas į vandenį Martynas Lisauskas iškovojo antrąjį Europos jaunimo čempionato medalį". sportas24.lt. Nuoroda tikrinta 2023 m. rugpjūčio 25 d..

Nuorodos
--------

* WA svetainėje
**Kokybės ir inovacijų centras** (KIC) (iki 2011 m. **Studijų kokybės centras**) – neakademinis Vytauto Didžiojo universiteto padalinys. Įsteigtas 2002 m. Vadovė - prof. dr. Vilma Žydžiūnaitė.

Veikla
------

Pagrindinės veiklos kryptys: studijų kokybė, mokslo kokybė, reitingavimas, inovacijos.

Pagrindinės KIC funkcijos: inicijuoti ir vykdyti universiteto veiklų kokybės įgyvendinimo ir gerinimo strategijos stebėseną bei vidinės kokybės užtikrinimo sistemos įgyvendinimo vertinimą; kurti ir taikyti inovacijas, skatinančias universiteto kokybės plėtotę; inicijuoti ir taikyti veikimo priemones ir būdus, kurie sudaro prielaidas bendrai kokybės kultūros plėtotei universitete; kurti ir inicijuoti veikimo priemones ir būdus, sudarančius galimybes visaverčiam universiteto dalyvavimui nacionaliniame ir tarptautiniame reitingavime.

Nuorodos
--------

Oficiali Kokybės ir inovacijų centro svetainė Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVytauto Didžiojo universitetas |
| --- |
|  |
| Fakultetai | 

Ekonomikos ir vadybos fakultetas •
Gamtos mokslų fakultetas •
Humanitarinių mokslų fakultetas •
Informatikos fakultetas •
Katalikų teologijos fakultetas •
Menų fakultetas •
Muzikos akademija •
Politikos mokslų ir diplomatijos fakultetas •
Socialinių mokslų fakultetas •
Teisės fakultetas
 |  |
|  |
| Akademijos (*sui iuris* teisėmis) | 

Švietimo akademija •
Žemės ūkio akademija
 |
|  |
| Kiti akademiniai padaliniai | 

Azijos studijų centras •
Botanikos sodas •
Inovatyvių studijų institutas •
Užsienio kalbų institutas­­­­
 |
|  |
| Kita | 

VDU biblioteka • VDU profesinė sąjunga • VDU Studentų atstovybė • Energetinio saugumo tyrimų centras • Prezidento Valdo Adamkaus biblioteka-muziejus • Akademijos koplyčia
 |
|  |
| VDU mokyklų tinklas | 

VDU Atžalyno progimnazija • VDU klasikinio ugdymo mokykla • VDU licėjus Socratus • VDU Rasos gimnazija • VDU Ugnės Karvelis gimnazija 
 |

 |
***Christus Dominus*** (*Kristus Viešpats*) – Vatikano II susirinkimo priimtas dekretas „dėl vyskupų pastoracinių pareigų Bažnyčioje".

Vatikano I susirinkimas, vykęs 1869–1870 m. daugiausia dėmesio skyrė popiežiui ir priėmė popiežiaus neklystamumo dogmą, tačiau neaptarė kitų vyskupų. Popiežiui Jonui XXIII sušaukus Vatikano II susirinkimą, tikėtasi, kad bus imtasi šio nepadaryto darbo.

Už *Christus Dominus* dokumentą balsavo 2319 (prieš 2) iš susirinkusių vyskupų, jį 1965 m. spalio 28 d. promulgavo popiežius Paulius VI. *Christus Dominus* numatytos stiprios vyskupų konferencijos, kiekviena iš jų nustato normas atitinkamo regiono bažnyčiai, drauge visiškai palaikydama Šventąjį Sostą.

Dokumente aprašyta, kaip vyskupai trimis lygmenimis įgyvendina savo pareigas: visuotinėje bažnyčioje (pirmas skyrius), savo „dalinėje bažnyčioje" arba vyskupijoje (antras skyrius), regioniniu arba nacionaliniu lygmeniu (trečias skyrius).

Išnašos
-------

1. 1 2  P. Hahnenberg, Edward (2007). *A concise guide to the documents of Vatican II*. Cincinnati, Ohio: St. Anthony Messenger Press. ISBN 9780867165524. OCLC 76786665.
2. ↑  Sessio Publica VII, 28 Octobris 1965, Approbatio et proclamatio
decretorum Concilii, in *ASSCOV* II, IV/V, 673. cituojama Eusebio, Enrico C. (2009). „The Evolution of Christus Dominus and of its Teaching on the Catechetical Duty of Bishops". *Landas: Journal of Loyola School of Theology* **23** (2): 49. Nuoroda tikrinta 2018-12-18.
3. 1 2  „Christus Dominus". *berkleycenter.georgetown.edu* (anglų). Suarchyvuotas originalas 2017-09-24. Nuoroda tikrinta 2017-09-24.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)

Nuorodos
--------

* Dokumento tekstas
**Jeffery Taylor**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1989 m. gegužės 23 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Noršiopingas, Švedija |
| Ūgis | 2,01 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Vilniaus „Wolves" |
| **Pozicija** | lengvasis krašto puolėjas, atakuojantis gynėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2012 m. | 31 (2 r.) šaukimu,Šarlotės „Bobcats" |
| Profesionalūs klubai |
| 2012–20152014–20152015–20222022– | Šarlotės „Bobcats"→ Ostino „Spurs"Madrido „Real"Vilniaus „Wolves" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2013– | Švedija Švedija |  |
|  |

**Džefris Metju Teiloras** (*Jeffery Matthew Taylor*, g. 1989 m. gegužės 23 d.) – Švedijos ir JAV krepšininkas. Rungtyniauja lengvojo krašto puolėjo, atakuojančiojo gynėjo pozicijose.

Gimė Švedijoje apsigyvenusio buvusio NBA krepšininko Džefrio Teiloro ir švedės šeimoje. 2006 m. Džefris Teiloras jaunesnysis išvyko į JAV ir ėmė rungtyniauti už Hobso mokyklą, kurios komandoje žaidė ir jo tėvas. 2008–2012 m. lankė Vanderbilto universitetą (Nešvilis) ir žaidė už jo komandą „Commodores".

Dalyvavo 2012 m. NBA naujokų biržoje, antrame rate pasirinktas Šarlotės „Bobcats" komandos, kurios sudėtyje ir debiutavo kaip profesionalus krepšininkas. Tačiau 2013 m. gruodį jam trūko Achilo sausgyslė, o 2014 m. rugsėjį Teiloras sulaikytas dėl užpuolimo ir suspenduotas 24 NBA rungtynėms. Po to išsiųstas į Ostino „Spurs" komandą G lygoje.

2015 m. pasibaigus kontraktui su „Hornets", Džefris Teiloras perėjo į Madrido „Real" – šio klubo sudėtyje rungtyniavo 7 sezonus, 2018 m. tapo „Eurolygos" čempionu. 2022 m. gruodžio 23 d. pasirašė sutartį su Alytaus „Wolves".

Atstovavo Švedijos jaunimo rinktinėms, su nacionaline rinktine dalyvavo 2013 m. Europos čempionate.

Pasiekimai
----------

* Eurolyga: 2018 m.
* ACB lyga: 2016, 2018, 2019, 2022 m.
* Ispanijos krepšinio taurė: 2016, 2017 m.
* Ispanijos krepšinio supertaurė: 2018, 2019 m.
* FIBA tarpžemyninė taurė: 2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „New hoops recruit ready to get started at Vandy". *Nashville City Paper*
2. ↑  Jeff Taylor suspended 24 games
3. ↑  Hornets Assign Jeffery Taylor To Austin Spurs of NBA D-League
4. ↑  „„Wolves" sudėtį papildė Eurolygos čempionas". *bcwolves.com*
5. ↑  Jeffery TAYLOR (SWE), *archive.fiba.com*
*Šis straipsnis apie iki 1941 m. stovėjusią cerkvę. Apie 1989 m. įrengtą cerkvę skaitykite straipsnyje Utenos Viešpaties Pakilimo į dangų cerkvė.*
Koordinatės: 55°29′57″š. pl. 25°36′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.4991723°š. pl. 25.6003086°r. ilg.﻿ / 55.4991723; 25.6003086

|  Utenos šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм Преподобного Сергия Радонежского |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Utena |
| **Adresas** | Maironio g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1869 m. |

**Utenos Šv. Sergijaus Radonežiečio cerkvė** – Utenos mieste stovėjusi cerkvė, kuri buvo pastatyta 1869 m. ir sudegė 1941 m. birželio 20 dieną. 

Buvusios cerkvės vietą šiuo metu užima Utenos kolegija Maironio g. (buvusi Putvinskio g.).

Vaizdas į cerkvę 1930 m. iš buv. Putvinskio g.

Istorija
--------

Cerkvė buvo pastatyta prasidėjus sparčiam miesto augimui. Pagrindinės cerkvės statybų rėmėjas buvo G. Biriukovas, kuris skyrė 1200 rublių. Cerkvė pašventinta 1869 m. lapkričio 14 dieną. Cerkvę aptarnaudavo šventikas iš Užpalių. 1909 m. vasario 2 d. cerkvės pašonėje įsikūrė Šv. Sergijaus brolija bei našlaičių prieglauda. 1914 m. cerkvėje lankėsi Maskvos patriarchas Tichonas. Per I pasaulinį karą cerkvė buvo suniokota. XX a. trečiojo dešimtmečio pradžioje buvo atliktas remontas, 1927 m. cerkvę pašventino Vilniaus ir Lietuvos metropolitas Eleuteriušas (Bogojavlenskis). 1941 m. birželio 20 d. cerkvė buvo padegta ir sudegė, o plytos panaudotos kitų pastatų statyboms. 

Nauja Utenos Viešpaties Pakilimo į dangų cerkvė pastatyta 1989 metais gretimame sklype.

Literatūra
----------

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6
Juosvažemio profilis
**Juosvažemiai** (*Phaeozems*) – automorfinių dirvožemių sistematinė grupė, dažniausiai susiformuoja liosiškose dirvodarinėse uolienose po miškastepės aukštaūgių žolių ir lapuočių medžių augalija. Turi puveninį rūgštokos reakcijos 40 cm storio diagnostinį horizontą, kuriame yra 4–9 % humuso. Juosvažemiai derlingi, struktūringi, neretai karbonatingi. Juosvažemiai panašūs į juodžemius ir kaštožemius, bet mažiau išplaunami ir stokoja bazių.

Bendras juosvažemių plotas pasaulyje apie 190 mln. ha. Iš jų 70 mln. yra Jungtinių Amerikos Valstijų ir Kanados prerijose, 50 mln. – Argentinos ir Urugvajaus pampose, 18 mln. – šiaurės rytų Kinijoje, taip pat randama centrinėje Rusijoje, Vidurio Europoje (daugiausia Dunojaus baseine Vengrijoje), tropikų kalnuose.

Juosvažemių paplitimas
Juosvažemiai labai derlingi, plačiai naudojami žemės ūkiui. Juose daugiausia auginami javai, kukurūzai, saulėgrąžos, cukriniai runkeliai, sojos, pašarinės žolės. Daug kur naudojami gyvulių ganykloms. Juosvažemiams pavojų kelia vėjo ir vandens erozija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Juozas Motuzas. *juosvažemiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. 1 2  World reference base for soil resources 2014, FAO.
| Kumpuolis |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,898 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,63 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,6 m |
| Didžiausias gylis | 15,3 m |
| Įteka | Kumpuolė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Kumpuolė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kumpuolis

  |
| **Koordinatės** |  55°52′18.12″ š. pl. 25°58′31.49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8717000°š. pl. 25.9754139°r. ilg.﻿ / 55.8717000; 25.9754139Koordinatės: 55°52′18.12″ š. pl. 25°58′31.49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.8717000°š. pl. 25.9754139°r. ilg.﻿ / 55.8717000; 25.9754139 |

**Kumpuolis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Antazavės seniūnijoje, 6,5 km į šiaurės rytus nuo Antazavės, paribyje su Rokiškio rajonu. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 2,4 km, plotis iki 0,97 km. Altitudė 124,9 m. Giliausia vieta (15,3 m) yra ežero šiaurinėje dalyje. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Sudarytas iš dviejų dalių, kurias jungia 75 m pločio sąsiauris. Pietinė ežero dalis didesnė.

Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 9,63 km. Pietinis krantas žemas, šiaurės rytinis ir šiaurės vakarinis krantai aukšti (10-15 m). Ežerą iš vakarų supa Pailgio miškas, iš rytų ir pietų – Bugų šilelis. Yra 2 miškingos salos, kurių bendras plotas 4,18 ha (3,74 ha ir 0,44 ha). Iš šiaurės į pietus ežerą prateka Zalvės dešinysis intakas Kumpuolė (Šventosios baseinas).

Kumpuolyje aptinkamos 7 rūšių žuvys: karšiai, raudės, lydekos, ešeriai, plakiai, lynai.

Kumpuolis su aplinkiniais ežerais (Ilgiu, Kumpuolaičiu, Egliniu, Pirčežeriu, Samanėliu ir Katrelka) įeina į Kampuolio hidrografinį draustinį. Šalia ežero yra Joniškio, Kukariškio, Pailgių ir Trumponių kaimai.

Vandenvardis kilęs iš žodžio *kumpti* ('linkti, darytis kumpam').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kumpuolis (Zarasų r. Antazavės sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 431
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 171
Akies sandara
**Stiklakūnis** (lot. *corpus vitreum*) – skaidri, bespalvė, drebučių konsistencijos masė, praleidžianti į akį patenkančius šviesos spindulius ir laikanti akies obuolio vidinius apvalkalus. Tai didžiausia akies obuolio dalis. Stiklakūnį dengia skaidri plėvelė (*membrana vitrea*), kuri jį jungia su tinklaine. Stiklakūnio viduriu iki regos nervo disko nusitęsia kanalas, kuriame embrioninio vystymosi metu yra kraujagyslės, vėliau jos atrofuojasi. Patį stiklakūnį sudaro plonos skaidrios skaidulos, kurios yra tarp savęs susipynusios. Tarpus tarp tų skaidulų užpildo skaidrus skystis vitreinas ir hialurono rūgštis. Subrendusioje akyje stiklakūnis nei nervų, nei kraujagyslių neturi.

Stiklakūnio patologija
----------------------

* Stiklakūnio padrumstėjimas (lot. *offuscatio corporis vitrei*).
* Stiklakūnio kraujosruvos (lot. *haemophthalmus*).
* Skraidančios muselės (lot. *muscae volitantes*).
* Stiklakūnio suskystėjimas (lot. *synchysis corporis vitrei*).
* Atšokęs stiklakūnis (lot. *oblatio corporis vitrei*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stiklakūnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 530-532 psl.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros
Stiklinis kamuolys
**Stiklas** – vientisa amorfinė kieta medžiaga silicio dioksido (SiO2) pagrindu, paprastai gaminama labai greitai užšaldant tąsią išlydytą medžiagą, neleidžiant susidaryti įprastai kristalinei formai.  

*Šis straipsnis yra apie kasdienėje buityje ir statyboje naudojamą stiklą.*

Grynas stiklas yra skaidri žmonių regimajam elektromagnetinių bangų spektrui (šviesai), sąlyginai tvirta, labai ilgaamžiška ir patvari medžiaga. Biologiškai ir chemiškai itin inertiškas − atsparus korozijai, vandens bei kitam aplinkos poveikiui ir daugeliui cheminių atakų, nereaguoja su maisto medžiagomis, labai aukštos elektrinės varžos.

Iš stiklo galima formuoti itin lygius, dujoms bei skysčiams nelaidžius paviršius.  

Stiklas yra trapus, tačiau trapumas ir kitos fizikinės savybės gali būti keičiamos dedant atitinkamų priemaišų (chemiškai), laminuojat ar kitaip apdorojant paviršių, veikiant aukštoje temperatūroje. Tokiu būdu gaunamos kitos stiklo rūšys: spalvotas stiklas, krištolas, neperšaunamas stiklas, grūdintas stiklas, automobilių priekinis stiklas (angl. *windshield*), garso-izoliacinis stiklas, stiklo-keramika, pluoštinis stiklas, poliarizuotas stiklas, optinis stiklas.

Buitinis stiklas daugiausiai sudarytas iš silicio dioksido (SiO2), kaip ir kvarcas ar smėlis (polikristalinė forma). Gryno silicio dioksido virimo temperatūra yra labai aukšta − apie 2000 °C, todėl gaminant stiklą į smėlį įmaišoma sodos (natrio karbonatas, Na2CO3), kuri sumažina mišinio virimo temperatūrą iki 1000 °C. Soda padaro mišinį tirpų vandenyje, todėl dar įmaišoma kalcio oksido (CaO), atstatančio netirpumą.

Stiklas dar yra vadinamas „kietuoju skysčiu": stiklo struktūra yra tik dalinai kristalinė – jo kristalai netaisyklingos formos, panašūs į vandens ledo būsenoje. Stiklas neturi ir griežtai apibrėžtos užšalimo temperatūros − jo kristalai gali pradėti migruoti vienas kito atžvilgiu ir nepasiekus lydymosi temperatūros.

Mokslininkai iki šiol ginčijasi, kas iš tiesų yra stiklas – superšaltas skystis, ar kristalas. Stiklas užima tarpinę poziciją tarp šių dviejų būsenų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stiklas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 530-532 psl.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Stiklas***

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stiklas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kampiniškių ežeras |
| --- |
| Vaizdas nuo Latvijos pusėsVaizdas nuo Latvijos pusėsVaizdas nuo Latvijos pusės |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Zarasų raj.), Latvijos vėliava Latvija (Aukštutinės Dauguvos sav.) |
| Plotas | 0,872 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,76 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,0 m |
| Didžiausias gylis | 13,1 m |
| Įteka | K-1, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | L-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kampiniškių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°46′30″ š. pl. 26°15′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.77500°š. pl. 26.26389°r. ilg.﻿ / 55.77500; 26.26389Koordinatės: 55°46′30″ š. pl. 26°15′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.77500°š. pl. 26.26389°r. ilg.﻿ / 55.77500; 26.26389 |

**Kampiniškių ežeras** (latv. *Lielais Kumpinišķu ezers*) – ežeras Lietuvoje (Zarasų raj.) ir Latvijoje (Aukštutinės Dauguvos sav.), 4 km į šiaurę nuo Zarasų. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,89 km, plotis iki 0,88 km. Altitudė 134,1 m. Lietuvoje yra 42,4 ha ežero. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje. Kranto linija labai vingiuota, ežere yra 6 salos: 5 salos (0,56 ha, 0,35 ha, 0,14 ha, 0,13 ha ir 0,12 ha) Latvijos pusėje ir 1 sala (0,05 ha) Lietuvoje. Krantai daugiausia žemi ir pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantės kalvotos. Didelis pusiasalis ežerą dalija į dvi dalis. Dugną dengia smėlingas molis. Suteka keli upeliai, pietuose išteka L-1 upelis į Laukeso ežerą.

Greta ežero įsikūrę kaimai: Tabaras (Lietuva), Kraukliai, Kumpiniškiai (Latvija).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Kampiniškių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 198
| Ilgis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,266 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,26 km |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ilgis

  |
| **Koordinatės** |  54°58′55″ š. pl. 25°39′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.98194°š. pl. 25.65278°r. ilg.﻿ / 54.98194; 25.65278Koordinatės: 54°58′55″ š. pl. 25°39′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.98194°š. pl. 25.65278°r. ilg.﻿ / 54.98194; 25.65278 |

**Ilgis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Pabradės seniūnijoje, 6,5 km į vakarus nuo Pabradės, prie pietrytinio Asvejos ežero galo. Įeina į Asvejos regioninį parką. Ežeras pasagos formos, su galais, nukreiptais į vakarus. Ilgis šiaurės vakarų- rytų- pietų-pietvakarių kryptimi 1,25 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 139,1 m. Krantai vingiuoti, aukšti, apaugę mišku – ežerą supa Kregžlės miškas. Upeliais jungiasi su Asvejos ir Baltelio ežerais. Priklauso Asvejos ežero baseinui.

Prie Ilgio įsikūrę Abejučių, Kregžlės kaimai. Šiaurvakarinėje pakrantėje stūkso Abejučių piliakalnis. Pietiniu ežero krantu eina riba su Vilniaus rajonu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgis (Švenčionių r. Pabradės sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 48
| Staškinės ežeras |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,233 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,3 km |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Staškinės ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°12′15.97″ š. pl. 26°20′50.68″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2044361°š. pl. 26.3474111°r. ilg.﻿ / 55.2044361; 26.3474111Koordinatės: 55°12′15.97″ š. pl. 26°20′50.68″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2044361°š. pl. 26.3474111°r. ilg.﻿ / 55.2044361; 26.3474111 |

**Staškinės ežeras** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, apie 6,5 km į šiaurės vakarus nuo Svirkų. Ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,1 km, plotis – iki 0,29 km. Altitudė 162,1 m. Kranto linija vingiuota, iš vakarų yra įsiterpęs dvišakis pusiasalis. Krantai daugiausia aukšti, vietomis apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti dirbami laukai, pievos, auga miškeliai, iš šiaurės vakarų prieina Dvarykščių miškas. Šiaurės vakaruose išteka upelis link čia pat telkšančio Kančiogino ežero (Birvėtos upės baseinas).

Rytinėje ežero pakrantėje įsikūręs Staškinės kaimas, šiaurinėje – Dvarykščių kaimas. Pietrytinėje pakrantėje įrengta 14 m aukščio Staškinės ežero regykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Girutaitis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,184 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,97 km |
| Kilmė | termokarstinis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Girutaitis

  |
| **Koordinatės** |  55°12′50″ š. pl. 25°50′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21389°š. pl. 25.83889°r. ilg.﻿ / 55.21389; 25.83889Koordinatės: 55°12′50″ š. pl. 25°50′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.21389°š. pl. 25.83889°r. ilg.﻿ / 55.21389; 25.83889 |

**Girutaitis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Labanoro regioniniame parke, 7 km į pietryčius nuo Labanoro. Ilgis rytų-vakarų kryptimi 0,71 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 151,1 m. Ežeras termokarstinės kilmės. Krantai žemi, pelkėti, apaugę krūmų sąžalynais. Ežero dugne susikaupęs storas sapropelio sluoksnis. Ežerą supa Labanoro giria (Baranavos botaninio-zoologinio draustinio miškas), Girutiškio pelkė. Greta telkšo mažesni Pašilinio ir Antiniuko ežerėliai. Ežeras nenutekantis, priklauso Luknelės upės intako Paluknos baseinui (Žeimenos upės baseinas).

Girutaičio ežeras yra Girutiškio gamtiniame rezervate.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Girutaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 628
| Purvynas |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,183 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,97 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | D-1-1 |
| Išteka | D-1-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Purvynas

  |
| **Koordinatės** |  55°01′31″ š. pl. 25°37′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.02528°š. pl. 25.63000°r. ilg.﻿ / 55.02528; 25.63000Koordinatės: 55°01′31″ š. pl. 25°37′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.02528°š. pl. 25.63000°r. ilg.﻿ / 55.02528; 25.63000 |

**Purvynas** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 9,5 km į šiaurės vakarus nuo Pabradės, 5,5 km į pietus nuo Joniškio, Labanoro girioje (Varnėnų miške). Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,24 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 139,3 m. Yra 0,06 ha dydžio salelė. Ežerą supa dideli pelkynų plotai (Padubingės pelkė), krantai žemi, miškėti.

Į Purvyną šiaurės rytuose įteka D-1-1 upelis iš Leikštikėlio ežero, pietvakariuose tas pats upelis išsruvena link D-1 upelio (Žeimenos upės intako Dubingos intako).

Apyežerė negyvenama (artimiausi kaimai – Šarkiškė, Purviniškiai).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Purvynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 473
Koordinatės: 55°40′35″ š. pl. 26°33′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.67639°š. pl. 26.56361°r. ilg.﻿ / 55.67639; 26.56361

*Apie netoli telkšantį ežerą, dar vadinamą Skirnu, žr. Čeimuška*.

| Skirnas |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Zarasų raj.), Latvija (Aukštutinės Dauguvos sav.) |
| Plotas | 0,822 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,91 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Skirna |

**Skirnas** (latv. *Skirnas ezers*) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje (Zarasų rajone) ir pietryčių Latvijoje (Aukštutinės Dauguvos savivaldybėje, Demenės valsčiuje), 6 km į rytus nuo Turmanto, 0,8 km į šiaurę nuo Drūkšių ežero šiaurinio kranto. Išdrikęs iš šiaurės į pietus 2,2 km, plotis iki 0,55 km. Altitudė 142,2 m. Lietuvoje yra 50,3 ha ežero. Būdingi aukšti, statūs krantai. Yra 2 salos Lietuvos pusėje, kurių bendras plotas 0,23 ha (0,16 ha ir 0,07 ha). Iš pietų prieina Tilžės miškas (siekia Tilžės geomorfologinio draustinio pakraštys), iš pietryčių – Navikų ir Skirno miškai, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Vakaruose išteka Kumpotės intakas Skirna link Kimbartiškių ežero.

Prie Skirno įsikūrę kaimai: Paberžė, Pasiekai (Lietuva), Skirna (Latvija).

Pavadinimas siejamas su šaknimis *sker-, skir-*: *skeryčioti* („mosuoti rankomis"), *skerloti* („subirti į šipulius"), *skerla* („atplaiša, šukė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Skirnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 26
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 303
| ***Anodorhynchus hyacinthinus*** |
| --- |
| Hiacintinė mėlynoji ara |
| Apsaugos būklė |
| Pažeidžiami (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Papūginiai paukščiai  *( Psittaciformes)* |
| Šeima: | Papūginiai  *( Psittacidae)* |
| Gentis: | Mėlynosios aros  *( Anodorhynchus)* |
| Rūšis: | Hiacintinė mėlynoji ara  *( Anodorhynchus hyacinthinus)* |

 |
| Binomas |
| ***Anodorhynchus hyacinthinus***Latham, 1790 |
| **Paplitimas** |
|  |
| Hiacintinių mėlynųjų arų apytikslis paplitimo arealas pasaulyje (Pietų Amerikos žemynas), pagal 2016 m. |

**Hiacintinė mėlynoji ara** (*Anodorhynchus hyacinthinus*) – papūginių (*Psittacidae*) rūšis.

Išvaizda
--------

Tai didžiausia skraidanti papūginių paukščių (*Psittaciformes*) rūšis, tiesa, pagal svorį sunkiausios yra neskraidančios kakapo papūgos. Hiacintinės mėlynosios aros yra 1 m ilgio (nuo viršugalvio iki uodegos galo), sveria 1,2–1,7 kg. Sparnas 38,8–42,5 cm ilgio. Visas kūnas ryškiai mėlynas, apie akis ir po snapu – ryškiai geltoni apvadai. Snapas juodas.

Elgesys
-------

Hiacintinės mėlynosios aros minta įvairių palmių riešutais (pvz. slyvapalmių, atalių), vaisiais, nektaru, sėklomis. Kietus riešutų kiautus pralaužia labai tvirtu snapu, turinį išgramdo kietu, kaulingu liežuviu. Sugeba naudotis daiktais (įsprausti sunkiai įkandamus riešutus tarp medžio gabalėlių ar lapų, kad neslystų).

Lizdus įrengia daugiausia panaminių sterkulijų drevėse. Deda 1–2 kiaušinius, kuriuos patelė peri apie mėnesį. Jaunikliai pirmąsyk lizdą palieka po 110 dienų, o su tėvais laikosi maždaug 6 mėnesius. Monogamės, poras sudaro visam gyvenimui. Ilgaamžės (~50 metų).

Paplitimas
----------

Hiacintinės mėlynosios aros paplitusios Pietų Amerikos centrinėje dalyje (daugiausia Brazilijoje). Yra trys svarbiausi jų arealai – Pantanalio pelkynės, Serado regionas ir rytų Amazonija (Maražo sala, Tokantinso baseinas ir kt.). Laikosi pelkėse augančiose palmių giraitėse, pusiau atvirose vietose, vengia tamsių drėgnų miškų ir gyvena kur daugiau erdvės (upių pakrantėse, prie šlapynių).

Rūšis nyksta dėl natūralių buveinių naikinimo (žemės ūkio plėtra, hidroelektrinės), gaudymo egzotinių gyvūnų rinkai. Indėnai (kajapai ir kt.) mėlynąsias aras tradiciškai medžioja maistui ir dėl plunksnų.

Galerija
--------

* Hiacintinių mėlynųjų arų poraHiacintinių mėlynųjų arų pora
* Skrendantis paukštisSkrendantis paukštis
* Iš artiIš arti
* Lizde (Pietų Mato Grosas)Lizde (Pietų Mato Grosas)

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Anodorhynchus hyacinthinus". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-10-01.
2. ↑  terminai.vlkk.lt / Hiacintinė mėlynoji ara Archyvuota kopija 2023-01-01 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2 3 4  Anodorhynchus hyacinthinus, animaldiversity.org


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hiacintinė mėlynoji ara** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Žiegas |
| --- |
| Žiegas iš šiaurės rytų pusėsŽiegas iš šiaurės rytų pusėsŽiegas iš šiaurės rytų pusės |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,872 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,35 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6,7 m |
| Didžiausias gylis | 20,3 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Žiegelė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Žiegas

  |
| **Koordinatės** |  55°44′12″ š. pl. 25°46′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.73667°š. pl. 25.77778°r. ilg.﻿ / 55.73667; 25.77778Koordinatės: 55°44′12″ š. pl. 25°46′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.73667°š. pl. 25.77778°r. ilg.﻿ / 55.73667; 25.77778 |

**Žiegas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 4 km į pietvakarius nuo Dusetų. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,93 km, plotis iki 0,9 km. Altitudė 109,3 m. Giliausia vieta (20,3 m) yra ežero pietiniame gale. Kranto linija labai vingiuota. Būdingi aukšti, statūs krantai, tik pietvakariuose žemi ir pelkėti. Ežerą supa laukai, tik šiaurrytinėje pakrantėje auga miškas ir stūkso Antažiegės piliakalnis. Atabradas gan platus, padengtas smėliu, įlankose suvešėję nendrynai. Dugnas lėkštas, padengtas saropeliniu moliu.

Į ežerą suteka trys upeliai, vakaruose į Žiegelio ežerą išteka Šventosios intakas Žiegelė.

Prie ežero yra Pažiegės kaimas – kalbininko K. Būgos gimtinė. Veikia kaimo turizmo sodyba. Kiti kaimai: Pakniškės, Puteikiai, Antažiegė. Pietine pakrante eina kelias  **5310**  Dusetos–Užpaliai–Vyžuonos .

Vandenvardis gali būti susijęs su latv. *zaigs* ('žibantis, spindintis'), *zaiguot* ('švytėti, žibėti, spindėti'). Galima sąsaja su žodžiais *žygis*, *žygiuoti*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žiegas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 673
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 401
*Apie Telšių futbolo klubą žr. FK Mastis Telšiai*.

| Mastis |
| --- |
|  |
| Vieta | Telšių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 2,699 km² |
| Kranto linijos ilgis | 12,76 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,6 m |
| Didžiausias gylis | 5,3 m |
| Įteka | Juodupis, Berkina, Durbinis, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Mastupis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Mastis

  |
| **Koordinatės** |  55°58′28″ š. pl. 22°14′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97444°š. pl. 22.24972°r. ilg.﻿ / 55.97444; 22.24972Koordinatės: 55°58′28″ š. pl. 22°14′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.97444°š. pl. 22.24972°r. ilg.﻿ / 55.97444; 22.24972 |

**Mastis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, Telšių pietinėje dalyje.

Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 3,5 km, plotis iki 1,5 km. Altitudė 125,2 m. Gylis siekia 5,3 m. Yra 2 salos: 1,83 ha sala šiaurinėje ežero dalyje netoli kranto (su įrengta poilsio zona), šiaurėje ir pietuose tilteliais sujungta su krantu, ir 1,93 ha krūmais apaugusi sala pietinėje dalyje. Ežeras susidarė buvusio ledo luisto vietoje. Vakarinėje ežero dalyje įteka Durbino upelis, o rytinėje išteka – Mastupis (Pateklos intakas, Ventos upė baseinas). Šiaurinėje pakrantėje įrengta Telšių miesto poilsio ir laisvalaikio zona su paplūdimiu, prieplauka, dviračių ir pėsčiųjų takais, parku, vaikų žaidimo aikštelėmis, skulptūrų parku.

Krantai žemi, daug kur pelkėti. Aukščiausias šiaurinis krantas. Ežero dugnas lėkštas, dumblingas.

Prie ežero įsikūrę Paežerės, Judrėnų, Želvaičių kaimai.

Ežerėvardis bandomas sieti su žodžiu *mastas*, reiškiančiu „vienas tinklo užvilkimas, tysis, valksmas", ir latv. *masts* – „valksmas, valkšna".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mastis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, VII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1981. T.VII: Lietuvos-Mordvių, 299 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 206
Koordinatės: 55°50′57″ š. pl. 22°29′45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84917°š. pl. 22.49583°r. ilg.﻿ / 55.84917; 22.49583

| Viekšnalių ežeras |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,51 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,37 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | ~ 4,5 m |
| Įteka | Viekšnupis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Viekšnupis |

**Viekšnalių ežeras** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 5 km į pietvakarius nuo Luokės. Telkšo ledo lūstavietės sudarytame, supelkėjusiame duburyje. Ilgis iš rytų į vakarus 1,7 km, plotis iki 0,6 km. Altitudė 164 m. Kranto linija labai vingiuota, su daug įlankų ir pusiasalių. Krantai žemi, pelkėti, pakrantės užžėlusios vandens augalija, daugiausia apaugusios medžiais ir krūmynais. Yra 4 salos: pietvakarinėje dalyje užpelkėjusi 4,96 ha sala, kurioje plyti Spingiškės pelkė, šiaurrytinėje dalyje mišku apaugusi 1,82 ha sala ir 2 mažos salelės (0,14 ha ir 0,13 ha). Dugną dengia molingas sapropelis. Ežero apylinkės kalvotos, į pietus ir rytus kalvų aukštis siekia iki 25–30 metrų ir daugiau. Suteka 3 upeliai, vakaruose į Vėsos upelį išteka Viekšnupis (Virvytės baseinas). 

Apie 1990 metus ežeras buvo patvenktas ir vanduo pakilo virš 1,5 m. Buvo apsemtos žemos užpelkėjusios pakrantės su ten augančiais krūmynais ir medžiais. Iki patvenkimo ežeras buvo pupelės formos, 19,5 ha dydžio ir nutįsęs iš vakarų į rytus 0,8 km, plotis – iki 0,3 km, gylis iki 2,9 m.

Prie ežero pietryčiuose įsikūręs Viekšnalių kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viekšnalių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 506
Koordinatės: 55°50′33″ š. pl. 22°15′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84250°š. pl. 22.26028°r. ilg.﻿ / 55.84250; 22.26028


| Didovas |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,226 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,33 km |
| Įteka | Mava (D-1) |
| Išteka | Minija |

**Didovas** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 3,5 km į rytus nuo Žarėnų, Varnių regioniniame parke. Ežeras lęšio formos. Ilgis rytų – vakarų kryptimi 0,91 km, plotis iki 0,42 km. Altitudė 158,5 m. Ežero dugnas sudarytas iš rinos segmento. Šiaurinis krantas pelkėtas, žemas, stūkso Karštenių miškas, o pietinis – aukštas, sausas, plyti dirbami laukai ir pievos. Įteka Mava, vakaruose išteka viena didžiausių Žemaitijos upių – Minija (aukštupyje dar vadinama Kliurke). Jos debitas ties ištakomis 0,1 m³/s.

Pietiniame ir vakariniame Didovo krante įsikūręs Karštenių kaimas, rytiniame – Pluotinės kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didovas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 421