recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vytautas Sirijos Gira** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. balandžio 12 d.Vilnius |
| Mirė | 1997 m. vasario 14 d. (85 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | JaninaAlmonė (1932–2003 m.) |
| Vaikai | Danutė (g. 1948 m.), Algirdas (g. 1952 m.) |
|  |
| Veikla | poetas, prozininkas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas (Medicinos fakultetas) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Gabrielės Petkevičaitės-Bitės premija (1986 m.) LDK Gedimino ordinas, Karininko kryžius (1996 m.) |

V. Sirijos Giros ir jo žmonos kapas Antakalnio kapinėse
**Vytautas Sirijos Gira** (1911 m. balandžio 12 d. Vilniuje – 1997 m. vasario 14 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas, prozininkas, vertėjas, poeto Liudo Giros sūnus.

Biografija
----------

Nuo 1920 m. gyveno Kaune. 1931 m. baigė Kauno Jėzuitų gimnaziją ir tais pačiais metais išleido pirmąją eilėraščių knygą „Golas į ateitį". Pirmajame romane „Buenos Airės" (1956 m.) vaizduojamas ikikarinio Kauno gyvenimas. Baigęs gimnaziją įstojo į Vytauto Didžiojo Universitetą, medicinos specialybę, kurią įgijo būdamas 36 metų Vilniaus universitete, dirbo Respublikinėje vaikų ligoninėje gydytoju, o būdamas jau pagyvenęs įsidarbinęs laivo gydytoju plaukė į Afriką.

Kino filmų „Adomas nori būti žmogumi" (kartu su Vytautu Žalakevičium) bei „Raudonmedžio rojus" (kartu su Algirdu Kratuliu ir Bronium Talačka) scenarijaus bendraautoris. Kūriniai išversti į vokiečių, lenkų, rusų, čekų, estų ir latvių kalbas.

Žmona Janina Sirijos Girienė, vėliau Almonė Sirijos Girienė (1932-2003), dukra Danutė Sirijos Giraitė (g. 1948), sūnus Algirdas Sirijos Gira.

Kūryba
------

V. Sirijos Gira vienas pirmųjų lietuvių prozoje panaudojo sąmonės srauto principą. Daugumos kūrinių veikėjai – impulsyvaus, kiek egocentriško būdo inteligentai. Romanų populiarumą lemia išradinga intriga, meilės trikampiais ir fatališkais atsitiktinumais grindžiamas dinamiškas veiksmas, įtaigus stilius.

### Poezijos knygos

* Golas į ateitį, Klaipėda, 1931
* Širdys formaline, 1934
* Mergaitės ir asonansai, 1935
* Šešėliai nuo ekrano, 1937
* Pro amžių bėgį, 1947
* Ekranas (rinktinė), 1967

### Apsakymų rinkiniai

* Žmonės iš didžiojo laivo, 1951
* Susitikimas su Brunhilda, 1974
* Aleksoto tiltas, 1979

### Romanai

* Buenos Airės, Vilnius, 1956
* Štai ir viskas, 1963
* Voratinkliai draikės be vėjo, 1968
* Afrika be liūtų: laivo gydytojo užrašai, 1970
* Raudonmedžio rojus, 1972
* Bėgimas nuo šešėlio, 1975
* Kai neliepsnojo tik vanduo, 1980
* Kanarėlės, 1983
* Nakties muzika, 1986 m. (Gabrielės Petkevičaitės-Bitės premija)
* Paskutinis sekmadienis, 1989

### Pjesės

* Ponas Pirsonas jau nebegrįš: 4 veiksmų 7 paveikslų pjesė. Vilnius, 1953
* Aštuntojo laivyno draugiškas vizitas: 4 veiksmų, 7 paveikslų pjesė. Vilnius, 1954

Apdovanojimai
-------------

* Gabrielės Petkevičaitės-Bitės premija (1987 m. už romatą *Nakties muzika*)
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius (1996 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Sirijos Gira
2. ↑  Vytautas Sirijos Gira (VLE)
3. ↑  Panevėžio rajono savivaldybės viešoji biblioteka

Nuorodos
--------

* Vytautas Sirijos Gira (rasytojai.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Irenidae** |
| --- |
| Mėlynanugarė irena (Irena puella)Mėlynanugarė irena (*Irena puella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Ireniniai  *( Irenidae)* |

 |

**Ireniniai** (*Irenidae*) – žvirblinių (*Passeriformes*) būrio paukščių šeima. Šiems paukščiams būdingos labai ilgos antuodegio ir pauodegio plunksnos, beveik nesiekiančios uodegos galą. Dieną medžių lapijoje ieškodamos vaisių irenos taip pat minta medžių žieduose randamu nektaru. Paukščiams būdingas garsus balsas. Mėlynanugarė irena peri neaukštų nendrių išsišakojimuose; patelė iš šakelių susuka lizdą ir išperi 2 ar 3 kiaušinius. Patinas padeda maitinti jauniklius.

Gyvena medžiuose visžaliuose ir pusiau sausuose Azijos miškuose. Šeimoje dvi rūšys: **mėlynanugarė irena** (*Irena puella*) ir **juodauodegė irena** (*Irena cyanogaster*).
**Romanas Andriuškevičius** (1931 m. gegužės 20 d. Marijampolėje – 1997 m. gruodžio 28 d. Marijampolėje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1949–1953 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. A. Kairys). 1953–1958 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. K. Kavecko klasė). Studijų metais dirbo metodininku Respublikiniuose liaudies kūrybos namuose.

1958–1981 m. Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas, choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas (1959–1977 m.), moksleivių choro studijos vadovas (1960–1919 m. – 1967 m. ir 1970–1973 m.), parengė būrį jaunųjų chorvedžių. 1981–1983 m. Šiaulių pedagoginio instituto Muzikos pagrindų katedros vyr. dėstytojas, e. doc. pareigas.

1974–1983 m. Šiaulių televizorių gamyklos vyrų choro (50 dalyvių) „Tauras" (1981) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvas pirmąsias vietas pelnė 1975 m. respublikinės dainų šventės, 1977 m. II ir 1979 m. IV Stasio Šimkaus chorų konkursuose, prizinės vietos pripažintos 1977 m. meno mėgėjų festivalyje ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse. „Tauras" daug koncertavo Lietuvoje, dainavo Vokietijoje, Bulgarijoje ir Vengrijoje, dalyvavo 1978 ir 1983 m. respublikiniuose moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose. Koncertų programose buvo sudėtingesnių Vakarų Europos klasikų ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių. 1983–1991 m. Marijampolės kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas. Išėjęs į pensiją, iki mirties gyveno Trakiškių kaime (Marijampolės r.).

R. Andriuškevičius nuo 1960 m. Šiaulių miesto dainų švenčių, 1978 ir 1983 m. respublikinių moterų ir vyrų chorų sąskrydžių Šiauliuose dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, daug metų buvo Šiaulių miesto chorvedžių tarybos pirmininkas. 1977 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. 1980 m. jam suteiktas nusipelniusio dėstytojo vardas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Princų koplyčia
**Medičių koplyčios** (it. *Cappelle medicee*) – muziejus Florencijoje, apimantis Šv. Lauryno bazilikos Princų koplyčią ir Naująją zakristiją.

Istorija
--------

Medičių giminės ryšiai ir rėmimas, susiję su Šv. Lauryno bažnyčia, žinomi nuo XIV a. pabaigos. Bankininkas Džovanis di Bičis Medičis buvo palaidotas su žmona XV a. pradžioje Bruneleskio projektuotoje Senojoje zakristijoje. XVI a. pradžioje įtakingos Florencijos Medičių giminės atstovai, popiežius Leonas X ir Džulijus Medičis (būsimasis popiežius Klemensas VII), nusprendė pradėti dedikuoto giminei mauzoliejaus statybas. 1520 m. prasidėjo Naujosios zakristijos statybos, kurioms vadovavo Mikelandželas. Joje Mikelandželas turėjo sukurti kapus 4 Medičių giminės nariams: Lorencui Medičiui Puikiajam, jo broliui Džuljanui, Lorencui, Urbino hercogui, ir Džuljanui, Nemuro hercogui. Po 1534 m. Mikelandželui išvykus į Romą buvo sukurti tik 2 kapai, nelabai garsiems Urbino ir Nemuro hercogams. Be šių kapų koplyčioje yra Mikelandželo nebaigta Madonos su Kūdikiu statula, bei Šv. Kozmės ir Šv. Damiano statulos, kurias atliko Mikelandželo mokiniai Montorsoli ir Baccio da Montelupo atitinkamai.

Nuo 1604 iki 1644 m. vyko Princų koplyčios statybos, kurioms vadovavo architektas Matteo Nigetti, daugiausia remdamasis hercogo brolio Džuljano de Medičio, kuris buvo architektas mėgėjas, eskizais. Princų koplyčios kupolas buvo projektuotas Bernardo Buontalenti ir baigtas tik XX a. Vidinio koplyčios interjero dekoras, kuriame gausu pusbrangiųjų akmenų ir marmuro, buvo baigtas XIX a. pradžioje, kai Medičių giminė jau buvo išmirusi ir Florenciją valdė lotaringiečiai. Princų koplyčia yra skirta Medičiams – Toskanos didiesiems hercogams, palaidoti. Viso šeši hercogai palaidoti koplyčioje. Koplyčios kriptoje yra vieno garsiausių Medičių narių Kozimo Medičio Senojo kapo sarkofagas, kurį XV a. sukūrė Andrea del Verokjas. Medičių koplyčių muziejus visų pirma vertinamas dėl Mikelandželo skulptūros ir architektūros, kurie yra ryškūs manieristinio meno pavyzdžiai.

Vaizdai
-------

* Naujoji zakristija Naujoji zakristija
* Mikelandželo kurta hercogo Lorenco Medičio statula Mikelandželo kurta hercogo Lorenco Medičio statula
* Mikelandželo kurta hercogo Džuljano Medičio kapo statula „Naktis" Mikelandželo kurta hercogo Džuljano Medičio kapo statula „Naktis"
* Princų koplyčios vidaus vaizdas Princų koplyčios vidaus vaizdas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Medičių koplyčios** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* florenceartmuseums.com
* museumsinflorence.com
* visitflorence.com
*Šis straipsnis apie Kazachstano upę. Apie Rusijos upę skaitykite straipsnyje Didysis Irgizas.*

| Irgizas |
| --- |
| **Ilgis** | 593 km |
| **Baseino plotas** | 31 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 8 m³/s |
| **Ištakos** | Mugodžarai |
| **Žiotys** | Turgajus |
| **Šalys** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |

**Irgizas** (rus. *Иргиз*, kaz. *Ырғыз*) – upė rytų Kazachstane, Aktiobės ir Kostanajaus srityse; Turgajaus dešinysis intakas. Prasideda Mugodžarų kalnų rytiniuose šlaituose. Teka į pietus, pietryčius lygiomis stepėmis. Įteka į Turgajų netoli Kuilyso gyvenvietės.

Didžiausi intakai: Kairakty, Aščisajus (dešinieji).

Vagos plotis 80–100 m, slėnio 0,2–3 km. Vasarą aukštupio ir žemupio ruožuose išdžiūsta. Žemupyje vanduo druskingas. Balandį upė patvinsta, vandens lygis 4–5 m viršija įprastinį. Irgizas užšąla nuo lapkričio iki balandžio. Vanduo naudojamas drėkinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Irgiz*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 172
**Romanas Alekna Švoinickis** (lenk. *Roman Alekna Szwoynicki*, 1845 m. Rodai, Panevėžio apskr. – 1915 m. ten pat) – Lietuvos tapytojas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Kilęs iš bajorų. Nuo 1862 m. tapybos mokėsi Vilniaus bajorų institute pas K. Rusecką. Dalyvavo 1863 m. sukilime, 1864 m. ištremtas į Kazanės guberniją. Po amnestijos 1869 m. apsigyveno Varšuvoje. Mokėsi piešimo mokykloje ir privačioje V. Gersono studijoje. 1873-1875 m. studijavo Miuncheno dailės akademijoje. 1900 m. grįžo į gimtinę.

Iš natūros tapė peizažus. Realistine maniera kūrė daugiausia buitinio žanro kompozicijas – vaizdavo bajorų ir valstiečių gyvenimą („Politinis ginčas" 1874 m. „Bajorų peštynės" 1875 m. „Parduodamas arklys" 1889 m.), sukūrė alegorinių kompozicijų („Idealo siekiant" 1891 m.), portretų.

Palaidotas Rodų koplyčioje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Romanas Alekna Švoinickis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 304 psl.

Nuorodos
--------

* Aušrinė Slavinskienė. Litauische Maler in München
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pilaras*Pilar* |
| --- |
| *Pilaro bazilika nuo Njeembuku upelio kranto* |
|  |
| 

PilarasPilaras

26°52′0″ p. pl. 58°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.86667°š. pl. 58.30000°r. ilg.﻿ / 26.86667; 58.30000﻿ (Pilaras (Paragvajus))Koordinatės: 26°52′0″ p. pl. 58°18′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.86667°š. pl. 58.30000°r. ilg.﻿ / 26.86667; 58.30000﻿ (Pilaras (Paragvajus)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Njeembuku departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1779 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 28 716  |
|  |
|  **Vikiteka** | Pilaras |

**Pilaras** (isp. *Pilar*) – miestas pietų Paragvajuje, 358 km į pietvakarius nuo Asunsjono, Paragvajaus upės pakrantėje, pelkėtame šios upės žemupio slėnyje, Argentinos pasienyje; Njeembuku departamento centras. Praeina plentas *Ruta 4*, yra vietinės reikšmės aerodromas. Veikia upių uostas. Tekstilės (medvilnės), maisto (pieno) pramonė. Verčiamasi žemės ūkiu (gyvulininkystė, kukurūzų, cukranendrių auginimas), žvejyba. Vystomas turizmas. Yra Pilaro Švč. Mergelės mažoji bazilika, teatras, muziejus. Yra išlikę XVIII–XIX a. architektūros.

Istorija
--------

Miestas 1779 m. įkurtas portugalų keliautojo Pedro Melo. Pradžioje gyvenvietė vadinta *Villa del Ñeembucú* pagal gretimą Njeembuku upelį. 1783 m. pervadinta į *Villa del Pilar* pagal Saragosoje garbinamą Pilaro Švč. Mergelę. Trigubo Aljanso karo metu miestas atsidūrė kovų sūkuryje, 1867 m. rugsėjo 20 d. čia įvyko Pilaro mūšis, kuriame paragvajiečiai laimėjo, bet neilgai trukus buvo priversti miestą apleisti. 1930 m. Paolo Federico Alberzoni įkūrė tekstilės fabriką. 1983 m. Pilaras nukentėjo dėl smarkaus potvynio. 2000 m. miestą pasiekė plentas, sujungęs su likusia šalimi sausuma.
| Paplakalatv. *Paplaka* |
| --- |
| *Buvusi Paplakos geležinkelio stotis* |
|  |
| 

PaplakaPaplaka

56°27′05″ š. pl. 21°27′12″ r. ilg.﻿ / ﻿56.45139°š. pl. 21.45333°r. ilg.﻿ / 56.45139; 21.45333﻿ (Paplaka)Koordinatės: 56°27′05″ š. pl. 21°27′12″ r. ilg.﻿ / ﻿56.45139°š. pl. 21.45333°r. ilg.﻿ / 56.45139; 21.45333﻿ (Paplaka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Kuržemė Kuržemė |
| **Savivaldybė** | Pietų Kuršo savivaldybė |
| **Valsčius** | Virgos valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 87  |
| **Altitudė** | 50 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Pãplaka |

**Paplaka** (latv. *Paplaka*) – kaimas Latvijoje, Pietų Kuršo savivaldybėje, 8 km į vakarus nuo Priekulės. Virgos valsčiaus centras. Vieškeliai į Priekulę, Bunką, Virgą, Mazkalėtus. Veikia biblioteka.

Istorija
--------

Paplakos dvaras minimas nuo 1422 m. Jis 1802 m. atiteko Židikų seniūnui Johanui fon der Ropui. 

1829 m. rūmuose Paplakoje lankėsi garsus keliautojas, tyrinėtojas Aleksandras Humboldtas. Savo atsiminimuose jis rašė, kad Kurše prie Paplakos dvaro netikėtai juos pasivijęs raitas barono fon der Ropo liokajus puošnia livrėja. Nulipęs nuo žirgo, ant sidabrinio padėklo įteikė Humboldtui puikių prancūziškų saldainių bei butelį brangaus vyno ir perdavė savo pono kvietimą užsukti į Paplakos rūmus. 

Paplakos barono Johano Frydricho fon der Ropo sūnėnas Teodoras pasistatė Pakruojo dvarą, kuris panašus į Paplakos rūmus.

1837 m. dvare gimė Nikolajaus Rericho tėvas, notaras Konstantinas Rerichas.

1848 m. atidaryta mokykla. Per Antrąjį pasaulinį karą dvaras sugriautas. Tarybiniais metais – „Pionieriaus" kolūkio centrinė gyvenvietė.

Galerija
--------

* Panoraminis vaizdas (R. Minkeldės litografija, 1808 m.)Panoraminis vaizdas (R. Minkeldės litografija, 1808 m.)
* Paplakos dvaro rūmai po 1920 m.Paplakos dvaro rūmai po 1920 m.
* Interjeras (1902 m.)Interjeras (1902 m.)
* Paplakos dvaras XX a. pr.Paplakos dvaras XX a. pr.

Šaltiniai
---------

1. Vietvārdu datubāze
2. ↑  Vietvārdu datubāze
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Torniojokis |
| --- |
| Torniojokis Suomijoje Torniojokis Suomijoje |
| **Ilgis** | 521,63 km |
| **Baseino plotas** | ~40 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 381 m³/s |
| **Ištakos** | Turnetreskas |
| **Žiotys** | Botnijos įlanka |
| **Šalys** | Švedija, Suomija |
|  |
|  **Vikiteka** | Torniojokis |

**Torniojokis** arba **Turneelvenas** (suom. *Tornionjoki*, šved. *Torne älv, Torneälven*) − upė Švedijoje ir Suomijoje. Prasideda Švedijoje, Turnetresko ežere, prie Norvegijos sienos. Teka į pietryčius, už Pajalos pasuka į pietus, sudaro Švedijos − Suomijos sieną.

Prie Junosuando, nuo Torniojokio atsišakoja *Tärendö* upė pasiimanti 56 % vandens. Tai viena iš keturių bifurkacijų baseine. Prie Karungio miesto atsišakoja Liakanjokis.

Didžiausi intakai − Muonionjokis, Lainijas. Miestai prie Torniojokio − Haparanda, Tornijas, Pajala, Kolaris.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Toringtonasangl. *Thorrington* |
| --- |
| *Potvynių ir atoslūgių malūnas* |
|  |
| 

ToringtonasToringtonas

51°50′20″ š. pl. 1°02′30″ v. ilg.﻿ / ﻿51.83889°š. pl. 1.04167°r. ilg.﻿ / 51.83889; 1.04167﻿ (Toringtonas)Koordinatės: 51°50′20″ š. pl. 1°02′30″ v. ilg.﻿ / ﻿51.83889°š. pl. 1.04167°r. ilg.﻿ / 51.83889; 1.04167﻿ (Toringtonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Eseksas |
|  |
|  **Vikiteka** | Toringtonas |

**Toringtonas** – kaimas ir apylinkė pietinėje Anglijoje, Tendringo rajone, 5 km į rytus nuo Vaivenhou ir 3 km į šiaurę nuo Braitlinsy. Nors bažnyčia yra pašventinta Marijos Magdalenos vardu, ji yra Šventojo Jono koledžo Kembridže dovana ir bažnyčioje dabar gyvena žmonės.

Vakarinėje pusėje *Tenpenio Upokšnis* yra riba, skirianti Toringtono ir Alresfordo parapijas. Toje vietoje kur upokšnis tampa Alresfordo užtakiu(viena atšaka iš Kolnės estuarijos) stovi Toringtono malūnas. Tai yra potvynių ir atoslūgių malūnas, pastatytas 1831 metais ir dabar tai yra valstybės saugomas istorinis paminklas.

Kolčesterio-Klaktono geležinkelis eina ties kaimo šiaure, seniau ten buvo Toringtono stotis, bet dabar ji uždaryta, liko tik geležinkelio pervaža su užtvaru, artimiausia geležinkelio stotelė yra Didžiajame Bentlyje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Romaldas Gadeikis** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. vasario 28 d. (66 metai)Notėnuose, Skuodo raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Angelė Gadeikienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Joniškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus inžinerinės statybos institutas |

**Romaldas Gadeikis** (g. 1957 m. vasario 28 d. Notėnuose, Skuodo raj.) – Lietuvos ir Joniškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1964–1972 m. mokėsi Notėnų aštuonmetėje, 1972–1975 m. Klaipėdos 1 – oje vidurinėje mokyklose, 1975–1980 m. studijavo Vilniaus inžineriniame statybos institute.

1980–1982 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1982–1983 m. Joniškio Melioracijos statybos valdybos baro mechanikas, 1983–1990 m. vyr. mechanikas, 1990 m. LKP Joniškio rajono komiteto pirmasis sekretorius. 1990–1995 m. Joniškio meras, 1995–2000 m. UADB „Hermis draudimas" Joniškio skyriaus viršininkas, 2000–2003 m. ADB „Preventa", 2003–2007 m. „Ergo – Lietuva" Joniškio atstovybės vadovas. 2007–2011 m. Joniškio rajono savivaldybės meras.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Joniškio rajono skyriaus narys.

1995–1997 m. 2000–2003 m. (LDDP sąraše) ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys, 2000–2003 m. valdybos narys.

Joniškio šokių klubo „Senjorai" narys, šokių klubo „Jievaras" prezidentas.
| **Romanas Algimantas Sedlickas** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. liepos 23 d. (80 metų)Vievis |
|  |
| Veikla | advokatas, JAV lietuvių ir Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas. |

**Romanas Algimantas Sedlickas** (g. 1942 m. liepos 23 d. Vievyje) – advokatas, JAV lietuvių ir Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas prieš karą tarnavo Lietuvos policijoje, o karo metais dalyvavo įvairiose Lietuvoje vykusiose akcijose, todėl 1944 m. šeima buvo priversta trauktis į Vokietiją. Mokyklą lankyti pradėjo Vokietijoje, mokslus tęsė Jungtinėse Amerikos Valstijose ir 1960 m. Ročesteryje (Niujorko valstijoje) baigė Aqvinas institutą. 1964 m. baigė Niujorko Fordhamo universitetą ir įgijo filosofo specialybę. 1967 m. Niujorko valstijos Bafalo universitete apgynė teisės mokslų daktaro disertaciją.

Baigęs mokslus tarnavo JAV karinėse oro pajėgose Vietname. Šios tarnybos metu buvo apdovanotas bronzinės žvaigždės Bronze Star Medal  ordinu. Vėliau pradėjo advokato karjerą, specializavosi baudžiamosios ir verslo teisės srityse, konsultavo įmonių steigimo, jų veiklos organizavimo ir tarptautinių sandėrių sudarymo klausimais. Kartu dirbo mokslinį darbą politinės filosofijos ir ekonomikos mokslų srityje.

Į Lietuvą sugrįžo 1991 m. Lietuvoje konsultavo privačius asmenis, firmas ir valstybės pareigūnus tarptautinės ir verslo teisės bei autorinių teisių klausimais, dirbo Lietuvos mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto konsultantu ryšiams su užsieniu. 2000–2004 m. Seimo narys. 2003 m. buvo išrinktas Kauno miesto savivaldybės tarybos nariu, bet mandato atsisakė.

Žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos narys. Dalyvavo Kėdainių Skrydžių mokymo centro, užsiimančio sportine aviacija, veikloje.
Nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 2003 m. Liberalų ir Centro Sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* War in Chechnia. (bendraautoris Stasys Knezys). Texas A&M University Press, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronze Star Medal
Gvatemalos gyventojų sk. kitimas 1961-2003 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Gvatemalos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 13 276 517 (2010 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 39,4 %
* *15-64 m.:* 56,8 %
* *65 m. ir vyresni:* 3,8 % (2010 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 19,7 m.
* *vyrų:* 19,1 m.
* *moterų:* 20,4 m. (2010 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 2,066 % (2010 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 27,98 gimimų/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5,11 mirčių/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -2,21 migrantų/1000 gyv. (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 49 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 3,4 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,94 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,86 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 0,97 vyro vienai moteriai (2010 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 27,84 mirusiųjų/1000 gimimų (2010 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 70,29 m.
* *vyrų:* 68,49 m.
* *moterų:* 72,19 m. (2010 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 69,1 %
* *vyrų:* 75,4 %
* *moterų:* 63,3 % (2002 m.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Gvatemala (angliškai) Archyvuota kopija 2015-10-02 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Gvatemalos miestai
**Pilatesas**, **Pilateso metodas** (vok. *Pilates*) - treniruočių metodas, jungiantis įvairius rytų (taiči ir joga) ir vakarų kultūrų treniravimosi metodus, skirtas lavinti giliuosius kūno raumenis (fitneso metu didžiausias krūvis tenka paviršiniams). Judesiai atliekami tolygiai, pakartojami minimaliai. Svarbus plastiškumas. Dėmesys koncentruojamas į treniruojamus raumenis. Pilates užsiėmimais gerinamas sąnarių paslankumas, raiščių elastingumas, raumenų balansas. Ugdoma koordinacija bei ištvermė. Tinka reabilitacijai po traumų. Pilateso treniruotės tinka bet kokio fizinio pasirengimo, įvairaus amžiaus žmonėms.

Istorija
--------

Vokietis Džozefas Pilatesas (Joseph Hubert Pilates; 1883–1967) Pirmojo pasaulinio karo metu buvo internuotas J. Karalystėje, kur būdamas silpnos sveikatos ir norėdamas sustiprėti, sukūrė savo treniruočių metodiką ir pagal ją intensyviai treniravosi. Vėliau jis tapo cirko artistu, gimnastu. Būdamas 70 m. pozuodavo dailininkams, stebino savo jaunatvišku kūnu.

Nuorodos
--------

* Kas tai yra pilatesas
| Baikalo kalnagūbris |
| --- |
| Kalnai ties Bolšyje Kotų gyvenvieteKalnai ties Bolšyje Kotų gyvenviete |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Aukščiausias taškas** | Čerskio kalnas (2572 m) |
| **Koordinatės** | 54°0′ š. pl. 108°0′ r. ilg.﻿ / ﻿54.000°š. pl. 108.000°r. ilg.﻿ / 54.000; 108.000Koordinatės: 54°0′ š. pl. 108°0′ r. ilg.﻿ / ﻿54.000°š. pl. 108.000°r. ilg.﻿ / 54.000; 108.000 |
| **Uolienos** | skalūnai, kvarcitas, klintis, granitas |

**Baikalo kalnagūbris** (rus. *Байкальский хребет*) – kalnagūbris Rusijoje, Priebaikalėje, Irkutsko srities ir Buriatijos teritorijose. Nusidriekęs pagal šiaurės vakarinę Baikalo ežero pakrantę ~300 km. Būdingas aukštis – 1900–2200 m, o aukščiausia vieta siekia 2572 m (Čerskio k.).

Sudarytas iš kvarcitų, kristalinių skalūnų, klinties, granito. Būdingas aukštikalnių reljefas. Vakariniuose šlaituose (iki 1400 m aukščio) auga tamsioji spygliuočių taiga, rytiniuose – maumedžių miškai. Aukščiau plyti kalnų tundra. Kalnagūbryje prasideda Lenos upė. Šiuo kalnų masyvu eina Jenisiejaus–Lenos vandenskyra.

Kalnagūbryje yra Davano perėja, kuria nutiesta Baikalo–Amūro geležinkelio linija. Pietinėje dalyje yra Baikalo–Lenos draustinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 47
| Baikalo rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
|   |
| **Vieta:** | Rusija (Buriatijos vėliava Buriatija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Babuškinas |
| 

Žemėlapis rodantis Baikalo rezervatas vietą.Baikalo rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 51°20′0″ š. pl. 105°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.33333°š. pl. 105.15000°r. ilg.﻿ / 51.33333; 105.15000Koordinatės: 51°20′0″ š. pl. 105°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.33333°š. pl. 105.15000°r. ilg.﻿ / 51.33333; 105.15000 |
| **Plotas:** | 1657,24 km² |
| **Įkurtas:** | 1969 m. |
|  **Vikiteka:** | Baikalo rezervatas |

**Baikalo valstybinis gamtinis biosferos rezervatas** (rus. *Байкальский государственный природный биосферный заповедник*) – saugoma gamtos teritorija Rusijoje, Buriatijoje. Apima pietines Baikalo ežero pakrančių terasas bei Chamar Dabano kalnagūbrio (aukštis iki 2900 m) šlaitus. Įkurtas 1969 m. ir apima 165 724 ha teritoriją.

Rezervatas įkurtas siekiant ištirti ir apsaugoti Užbaikalės kalnų tamsiosios spygliuočių taigos, parkinio tipo kėnių giraičių, subalpinių pievų ir kerpių tundros gamtinius kompleksus. Draustinio teritorijoje auga 787 augalų rūšys, o miškai dengia ~70 % ploto. Čia sutinkamos 49 žinduolių, 251 paukščių, 6 roplių ir varliagyvių, 12 žuvų rūšių. Būdingos žinduolių rūšys: rudasis lokys, sabalas, šiaurinis elnias, taurusis elnias, stirna, ūdra, šernas, pilkasis vilkas, lūšis, ernis. Iš retesnių paukščių pasitaiko kurtinių, tundrinių kurapkų, sibirinių kėkštų, vapsvaėdžių, jerubių ir kt.

Baikalo rezervate esantis Kabansko rezervatas 1975 m. įtrauktas į Ramsaro konvencijos šlapynių sąrašą. 1996 m. draustinis įtrauktas į Baikalo UNESCO pasaulio paveldo objektą.

* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 47
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Skjold* klasės kateris (Norvegija), išvystantis iki 60 mazgų greitį.
*Gepard* klasės greitasis atakos kateris (Vokietija)
*Hamina* klasės raketinis kateris (Suomija)
**Greitasis atakos kateris** (angl. *Fast Attack Craft; FAC*) – kateris (100–400 tonų vandentalpos karo laivas), skirtas puolamosioms užduotims vykyti, paprastai galintis išvystyti iki 40 mazgų greitį, paprastai ginkluotas priešlaivinėmis raketomis ir/ar torpedomis. T.y. torpediniai ir raketiniai kateriai yra greitieji atakos kateriai.

Dėl mažo dydžio greitieji atakos kateriai labiausiai tinka veikti pakrantės vandenyse, kai jūra yra palyginti rami. Pvz. tokius laivus naudoja Azijoje ir Europoje veikiantys laivynai, tačiau jie retai naudojami Atlanto ar Ramiajame vandenynuose.

Istorija
--------

Atsiradus vidaus degimo varikliams XIX a. pabaigoje atsirado galimybė statyti mažus greitus karo laivus. Pionierėmis šioje srityje tapo Italija ir D. Britanija. Pradžioje tokie kateriai buvo ginkluoti mažo kalibro patrankomis ir neseniai išrastomis torpedomis. Viena sėkmingų torpedinių katerių atakų buvo Austrijos-Vengrijos linijinio laivo *SMS Szent István*, atakuoto italų MAS 15 katerių, nuskandinimas 1918 m.

Po Antrojo pasaulinio karo šio tipo laivų naudojimas JAV ir D. Britanijos karo laivynuose pastoviai mažėjo, nors TSRS turėjo daug torpedinių ir patrankinių katerių. Po 1960 m. ėmus naudoti priešlaivines raketas atsirado raketiniai kateriai (pradžioje tai buvo TSRS gamybos laivai), kurie atnaujino susidomėjimą greitaisiais atakos kateriais. V. Europoje juos statė Prancūzija (ji daug jų eksportuodavo) ir Vokietija.

1991 m. vykusiame Pirmajame Persijos įlankos kare išaiškėjo vienas iš greitųjų atakos katerių trūkumų – grupę tokių Irako katerių sunaikino D. Britanijos sraigtasparniai *Lynx*, ginkluoti *Sea Skua* raketomis. Tokie kateriai praktiškai neturi oro gynybos sistemų. Tiesa, Vokietijos gamybos *Gepard* klasės kateriai turi tokias oro gynybos priemones kaip „tranų" ir atšvaitų leidimo įrenginiai bei RIM-116 zenitinės raketos, tad turi gerą oro gynybą. Suomijos *Hamina* klasės raketiniai kateriai turi po 8 *Umkhonto* raketas vertikalaus leidimo įtaisuose, kurios gali numušti artėjančias raketas ir lėktuvus iki 12 km nuotolio. Be to, jie ginkluoti *Bofors 57 Mk3* universaliomis patrankomis.

Pastaraisiais metais greitieji atakos kateriai vis dažniau aprūpinami zenitinėmis raketomis, todėl darosi didesni, jų vandentalpa ima siekti 800 tonų. Didžiausi tokie laivai gali nešti sraigtasparnį.
| Gvaruža*Guarujá* |
| --- |
|        |
| *Gvaružos paplūdimiai* |
|  |
| 

GvaružaGvaruža

23°59′0″ p. pl. 46°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.98333°š. pl. 46.25000°r. ilg.﻿ / 23.98333; 46.25000﻿ (Gvaruža)Koordinatės: 23°59′0″ p. pl. 46°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.98333°š. pl. 46.25000°r. ilg.﻿ / 23.98333; 46.25000﻿ (Gvaruža) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | San Paulo valstija San Paulo valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1926 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 318 107  |
| **Altitudė** | 10 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gvaruža |

**Gvaruža** (port. *Guarujá*) – miestas pietryčių Brazilijoje, San Paulo valstijoje, 95 km į pietryčius nuo San Paulo, Atlanto vandenyno pakrantėje esančioje Santo Amaro saloje. Patenka į San Paulo, o smulkesniu mastu – į Santoso aglomeraciją. Į Gvaružą iš Santoso plukdo daugybė keltų ir laivelių, taip pat iš šiaurinės pusės salon nutiestas tiltas. Žvejybos uostas. Vystoma laivų statyba, chemijos pramonė, medžio, keramikos dirbinių amatai.

Gvaruža yra didelis tarptautinės reikšmės pajūrio kurortas. Mieste yra 27 paplūdimiai, kurių bendras ilgis – 22,3 km. Yra 1938 m. pastatyta Andradoso tvirtovė.

Istorija
--------

Miesto pavadinimas kilo nuo tupių kalbos žodžio *agûarausá* (toks krabas). 1502 m. Santo Amaro salos pakrantėse buvo išsilaipinęs Amerigas Vespučis. Ilgą laiką pelkėta ir miškinga sala nebuvo gausiau apgyvenama. Gvaruža ėmė kurtis XX a. pr. kai amerikiečiai saloje pradėjo plėtoti turizmą. 1926 m. sudaryta atskira nuo Santoso Gvaružos savivaldybė. Ypač sparčiai miestas ėmė plėstis XX a. antroje pusėje.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Gvaruža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
4. ↑  NAVARRO, E. A. *Dicionário de tupi antigo: a língua indígena clássica do Brasil*. São Paulo. Global. 2013. p. 563.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gvarambarė*Guarambaré* |
| --- |
| *Guarambarės bažnyčia* |
|  |
| 

GvarambarėGvarambarė

25°29′0″ p. pl. 57°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.48333°š. pl. 57.46667°r. ilg.﻿ / 25.48333; 57.46667﻿ (Gvarambarė)Koordinatės: 25°29′0″ p. pl. 57°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.48333°š. pl. 57.46667°r. ilg.﻿ / 25.48333; 57.46667﻿ (Gvarambarė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Centrinis departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1538 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 26 744  |
| **Altitudė** | 105 m |

**Gvarambarė** (isp. *Guarambaré*, gvar. *Guarambare*) – miestas Paragvajuje, Centriniame departamente, 31 km į pietryčius nuo Asunsjono. ~27 tūkst. gyventojų.

Miestas pasiekiamas Nacionalinio kelio Ruta 1 atšaka. Svarbus cukraus pramonės centras. Mieste veikia *Azucarera Guarambaré* ir *Ingenio Azucarero La Felsina* bendrovės, gaminančios cukrų iš vietinių cukranendrių ir eksportuojančios į JAV ir Europą. Miestui būdinga kolonijinė architektūra, yra XIX a. vilų, bažnyčia.

Gvarambarėje gimė žymus Paragvajaus rašytojas, muzikas Emiliano R. Fernández. Mieste vyksta didžiausias šalyje menų festivalis „Festival del Takuare'ẽ". Jo metu pristatymus rengia muzikos ir šokių kolektyvai, teatrai, amatininkai.

Istorija
--------

Gvarambarė įkurta 1538 m. konkistadoro Domingo de Iralos. Pavadinta gvaranių kasiko vardu.

Galerija
--------

* Centrinė miesto aikštėCentrinė miesto aikštė
* Kolonijinių laikų pastato fragmentasKolonijinių laikų pastato fragmentas
| **Leo Frobenijusvok. *Leo Viktor Frobenius*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. birželio 29 d.Berlynas |
| Mirė | 1938 m. rugpjūčio 9 d. (65 metai)Bigancola, Pjemontas |
|  |
| Veikla | vokiečių archeologas, etnografas |
|  |
|  **Vikiteka** | Leo Frobenius |

**Leo Frobenijus** (vok. *Leo Viktor Frobenius*, 1873 m. birželio 29 d. Berlynas – 1938 m. rugpjūčio 9 d. Bigancola, Pjemontas, Italija) – vokiečių archeologas, etnografas.

Biografija
----------

1922 m. Frankfurte prie Maino įsteigė Kultūrmorfologijos institutą (dab. Frankfurto universiteto Frobenijaus institutas), vėliau jam perdavė savo rinkinius. Nuo 1932 m. dėstė Frankfurto universitete, nuo 1934 m. Etnografijos muziejaus direktorius.

Mokslinė veikla
---------------

1904–1935 m. surengė 12 ekspedicijų į Afriką, surinko daug etnografinių, archeologinių ir istorinių duomenų. Išplėtojo difuzionizmo teoriją, kultūros ciklų teoriją. Nurodė Okeanijos ir Afrikos tautų kultūrų bendrumus; juos aiškino bendra tų tautų kilme.

Leo Frobenijus bandė jungti evoliucionizmą su difuzionizmu. Pirmasis suformulavo kultūros ratų (vok. *Kulturkreise*) koncepciją. Kultūros ratus jis suvokė ne kaip paprastą kultūros elementų rinkinį, o kaip holistinį objektų, idėjų ir elgesio būdų kompleksą, kuris susidaro tam tikromis gamtinėmis-geografinėmis sąlygomis ir migruoja, sklisdamas į kitas gamtines-geografines sąlygas ir ten prigydamas. Analizuodamas panašumus tarp Okeanijos ir Rytų Afrikos kaukių, namų, būgnų, drabužių ir skydų, ėjo toliau nei Frydrichas Racelis ir teigė, kad ne tik atskiri kultūros elementai ar bruožai, bet ištisos kultūros ir net kultūrų grupės (kultūros ratai) yra panašūs.

Leo Frobenijus į atskirą kultūrą žiūrėjo kaip į pasižyminčią savita – atskira dvasia, kurią jis pavadino *paideuma* („išsilavinimas") ir gretino ją su *Volksgeist* („tautos dvasia"). Be to, jis į antropologiją įvedė pasaulėžiūros (*Weltenschaung*) sąvoką, kurią aiškino esant tam tikrą plačiai paplitusią apibendrintą ir giluminę mąstyseną, archetipinę psichę, apimančią pačius didžiausius kultūrinius arealus, paplitusius skersai išilgai pasaulio.

Bibliografija
-------------

* Kultūros problemos (*Probleme der Kultur*) 4 t. 1899–1901 m.
* O Afrika kalbėjo (*Und Afrika sprach*), 3 t. 1912–1913 m.
* Patirtos pasaulio dalys (*Erlebte Erdteile*), 1925–1929 m.
* Urvų priešistoriniai piešiniai Europoje ir Afrikoje (*Prehistorie Rock Pictures in Europe and Africa*), 1937 m.) vienas autorių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leo Frobenijus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 270 psl.
2. ↑  Vytis Čiubrinskas. SOCIALINĖS IR KULTŪRINĖS ANTROPOLOGIJOS TEORIJOS. Kaunas: VDU, 2007.
Koordinatės: 54°55′02″š. pl. 25°07′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.917117°š. pl. 25.121809°r. ilg.﻿ / 54.917117; 25.121809

|  |
| --- |
| **Širvintų rajono  Barskūnų pagrindinė mokykla** |
| Širvintų rajono  Barskūnų pagrindinė mokykla herbasŠirvintų rajono  Barskūnų pagrindinė mokykla herbas |
| Širvintų rajono  Barskūnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Ringės g. 11, Barskūnai |
| **Direktorius(-ė)** | Irina Semaško |
| **Mokinių skaičius** | 102 |
| **Įkūrimo data** | 1910 m. |
| **Uždarymo data** | 2019 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Širvintų rajono Barskūnų pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Širvintų raj. Barskūnuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 190363326. Steigėjas Širvintų rajono savivaldybės taryba. Filialas: Širvintų rajono Barskūnų pagrindinės mokyklos Medžiukų pradinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Šalia mokyklos – kryžius ir mokyklos 100-mečio jubiliejaus akmuo
Barskūnuose mokykla įkurta 1910 m. rugsėjo 1 d. darbas mokykloje prasidėjo lapkričio 6 d. Ji vadinosi liaudies mokykla. Pagal socialinę padėtį daugiausia valstiečių vaikai iš aplinkinių kaimų, buvo mokoma rusų kalba. Mokykla buvo privačiame name. Baigiantis II pasauliniam karui sudegė Vincento Matulianeco sodyba, kurioje buvo įsikūrusi mokykla, o kartu sudegė ir visi dokumentai. Žinoma, kad tuo metu buvo mokoma lenkų kalba. Karo metais darbas mokykloje nenutrūko, tik persikėlė į kitą didesnę sodybą. Mokyklos archyve išlikę dokumentai nuo 1946 m. Šalia lenkų gimtąja kalba mokymo atsiranda ir lietuviškos klasės. Mokykla vis dar tebebuvo pradinė (4 klasės). 1952 m. mokykla tapo septynmete su dėstomąja lenkų kalba. Pamokos vyko atskiruose pastatuose, taip pat gretimame Levaniškių kaime. 1959 m. mokykla pertvarkyta į aštuonmetę, 1964 m. ji mokykla persikėlė į naujai pastatytą dviejų aukštų mūrinį pastatą, kuriame vaikai mokėsi iki XXI a. 1986 m. liko tik lenkų gimtąja kalba mokomos klasės, mokykla vadinosi nepilna vidurinė, nuo 1989 m. – devynmetė, nuo 1996 m. – pagrindinė. Nuo 2000 m. mokykloje įkurtos klasių gimtąja lietuvių kalba grupės. 2005 m. sausį prie mokyklos prijungtas Medžiukų pradinio ugdymo skyrius, kuriame mokyta lietuviškai.

2019 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Irina Semaško

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija ir emblema. Lm.lt (tikrinta 2022-04-25).
2. ↑  Širvintų r. Barskūnų pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-25).

* Mokyklos tinklalapis
| Šimkaičių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Šimkaičių piliakalnisŠimkaičių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°29′31″ š. pl. 22°38′42.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.49194°š. pl. 22.645028°r. ilg.﻿ / 55.49194; 22.645028Koordinatės: 55°29′31″ š. pl. 22°38′42.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.49194°š. pl. 22.645028°r. ilg.﻿ / 55.49194; 22.645028 |

 |
| Vieta | Kelmės rajonas |
| Seniūnija | Pakražančio seniūnija |
| Aukštis | 17 m |
| Plotas | 14x10 m |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | A1345 / 5125 / AR407 |

**Šimkaičių piliakalnis**, *Vaidatonių piliakalnis, Pilalė* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1345, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR407) – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Šimkaičių ir Vaidatonių kaimų, Pakražančio seniūnija. Pasiekiamas nuo magistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  išvažiavus į kelią  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  link Kelmės ir keliu Stulgiai – Vaidatoniai už pralaidos kelyje, prieš kalną pasukus į dešinę šiaurės kryptimi, lauko keliuku pavažiavus 400 m iki antro lauko įlinkimo, skaičiuojant nuo rytinės pusės – yra kairėje šiaurėje, miške, lauko pakraštyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas kranto kyšulyje, Ančios kairiajame krante. Iš šiaurės vakarų, šiaurės ir rytų jį juosia Ančios upė ir jos slėnis. Aikštelė trikampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 14 m ilgio, 10 m pločio prie pylimo, 2 m žemesne šiaurės rytine dalimi. Jos pietvakariniame krašte supiltas kūgio formos 2 m aukščio, 14 m pločio pylimas 2,5 m aukščio išoriniu šlaitu. Šlaitai statūs, 17 m aukščio.

Pylimas ir aikštelė apardyti erozijos bei bulviarūsių. Apaugęs lapuočiais.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1964 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pilių piliakalnis 15 km  Pagrybio piliakalnis 12 km | Šilgalio piliakalnis 10 km  Gudelių piliakalnis 1 km | Papilių piliakalnis 12 km  Plūsčių piliakalnis 7 km |  |
| Gegužkalnis 11 km  Prienų piliakalnis 12 km |  | Pabalčių piliakalnis 7 km |
| Simėnų piliakalnis 4 km  Juškaičių piliakalnis 11 km | Ivangėnų piliakalniai 7 km  Nosaičių piliakalnis 9 km | Molavėnų piliakalniai 15 km  Pužų piliakalnis 11 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 173 (Nr. 775)

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 28-29.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.128.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas. F.1. Ap.1. B.100. P.262-268.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| **Leokadija Ginelevičienė-Klimantavičiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. birželio 27 d. (75 metai)Zabarijos k. Trakų r. |
|  |
| Veikla | muzikos mokytoja ir chorvedė. |

**Leokadija Ginelevičienė-Klimantavičiūtė** (g. 1947 m. birželio 27 d. Zabarijos k. Trakų r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Mokėsi Vievio vidurinėje mokykloje ir vaikų muzikos mokykloje (fortepijono klasė). 1965–1969 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė doc. A. Jozėnas).

Nuo 1969 m. rudens Vievio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Jaunučių choras 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, berniukų vokalinis ansamblis 1978 m. respublikinio „Dainų dainelės" konkurso laureatas, solistė ir duetas 1988 ir 1990 m. tokio pat konkurso laureatai. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrusis choras, vadovaujamas kartu su A. Pulauskiene, 1990 m. vaikų ir jaunimo festivalio „Dainuok, jaunoji Lietuva" ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės konkurso laureatas, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje dalyvis.

Ypač kūrybiškai L. Ginelevičienė dirba su Vievio vidurinės mokyklos merginų choru „Pušaitės" (1981). Choras (60-70 dalyvių) yra 1975 m. respublikinės dainų šventės konkurso prizininkas, 1977, 1980, 1987 m. respublikinių dainų švenčių konkursų laureatas, 1990 m. Lietuvos tautinės dainų šventės, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų švenčių bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dalyvis. „Pušaitės" dalyvauja Trakų rajono ir tarprajoninėse dainų šventėse, dažnai koncertuoja, turi sukaupusios didelį įvairių kūrinių repertuarą, padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, tris kartus viešėjo ir koncertavo Vokietijoje.

L. Ginelevičienė diriguoja Trakų rajono ir tarprajoninėse dainų šventėse, buvo 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. 1980 m. apdovanota Kultūros žymūno ženklu, o 1994 m. jai suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Greitatrauka** (angl. *fast draw*) – kovinė sporto šaka, kurios esmė kuo sparčiau iš užsegto dėklo išsiimti pistoletą ir iššauti į taikinį.

Greitatraukos sportas pagrįstas romantiniu JAV Laukinių vakarų šaulių (angl. *gunslingers, gunmen*), ginkluotų revolveriais, įvaizdžiu. Gebėjimas sparčiai išsitraukti ginklą yra praktiškas įgūdis, tačiau dabartinės greitatraukos varžybos yra pagrįstos daugiau vesternais, negu realiomis XIX a. šaulių kovomis.

Greitatraukos varžybose ir treniruotėse naudojami tuštieji šoviniai ar šoviniai su parafininėmis kulkomis. Tuo skiriasi nuo *Vesternų veiksmo šaudymo* (angl. *Western Action Shooting* ), kur šaudoma koviniais šoviniais.

Vienose greitatraukos varžybose nugalėtojai nustatomi varžantis poromis – kuris greitesnis, tas laimėjo, kitose naudojami laikmačiai, ir matuojamas laikas.

Greitatraukos varžybose šauliai pradeda su revolveriu užsegtame dėkle, ranka dėklo neliečia. Davus garsinį ir vizualinį signalą įjungiamas chronometras. Naudojant šovinius su vaškinėmis kulkomis šaudoma į taikinius metalines plokštes, o naudojant tuščiuosius šovinius šaudoma į oro balionus. Laikmatis nustatytas taip, kad užfiksuotų laiką tuo momentu, kai kulka pataiko į plokštę ar sprogsta balionas.
  
Varžybose gali būti šaudoma ne į vieną taikinį, o į kelis, gali skirtis šaulių pozicijos – gali šaudyti stovėdami ar eidami, arba pradėti stovėdami nugara į taikinį.

Greitrauka yra vienas sparčiausių sporto šakų. Pasaulinės klasės šaulys gali išsitraukti revolverį ir iššauti sparčiau nei per pusę sekundės. Dabartinis pasaulio rekordas šaudant tuščiaisiais šoviniais stovint yra 0,208 sekundės. Į šį laiką įeina ir reakcijos trukmė (vidutinė žmogaus reakcijos trukmė yra 0,20-0,25 s), kol šaulys sureaguoja į duotą signalą. Geriausių greitatraukos šaulių reakcijos trukmė yra 0,145 s, tad revolverį ištraukti, atlaužti gaiduką, nusitaikyti nuo klubo ir iššauti trunka apie 0,06 s.

Pasaulinė greitatraukos asociacija užregistruoja rekordą, jeigu tose pačiose varžybose šaulys sugeba iššauti dar kartą panašia į rekordinę sparta (antroji trukmė turi būti didesnė ne daugiau kaip 0,03 s). Taip siekiama išvengti atvejų, kai šaulys nuspėja, kada pasigirs signalas. Varžybose, kur šaunami du šūviai į skirtingus taikinius, tarpas tarp šūvių trunka mažiau kaip 0,10 s.

Panaši greitojo ginklo išsitraukimo ir atakos sporto šaka yra japoniškasis *iaido* – katanos išsitraukimas ir ataka.