recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Villa del Parque**| **Plotas** | 3,6 km² |
| **Gyventojų sk.** | 58 573 |
| **Gyventojų tankumas** | 16 270 žm./km² |
| ***Komuna*** | C11 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Vilja del Parkė** (isp. *Villa del Parque*) – kvartalas, esantis vakarinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Joaquín V. González, Miranda, Álvarez Jonte, Gavilán, Arregui, San Martín, Francisco Beiró* gatvių. Per kvartalą eina San Martino geležinkelis. Kvartalas įkurtas 1908 m.

Vilja del Parkės geležinkelio stotis

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Grigorijaus kalendoriuje Vasaris turi 28 arba 29 dienas. Tačiau tris kartus istorijoje kai kuriose šalyse jis turėjo 30 dienų.

Švedijos karalystė 1700 metais, kuriai tuo metu priklausė ir Suomija, planavo pereit nuo Julijaus prie Grigaliaus kalendorių, praleidžiant keliamųjų metų papildomas dienas ateinančius 40 metų. 1700 metai nebuvo keliamieji, tačiau 1704 ir 1708 buvo, tad planas nebuvo teisingas. Taip Švediškas kalendorius tapo pasuktas viena diena į priekį nuo Julijaus kalendoriaus, bet vis dešimt dienų atsiliko nuo Grigaliaus. Šis nesusipratimas buvo išspręstas, kai 1712 metais buvo pridėtos dvi papildomos dienos prie vasario, taip atsirandant tais metais vasario 30 d. i. Ta diena atitiko vasario 29 Julijaus bei kovo 11 Grigaliaus kalendoriuose. Švedija prie Grigaliaus kalendoriaus perėjo 1753 metais.

1929 metais Tarybų Sąjungoje buvo įvestas revoliucinis kalendorius, kuriame kiekvienas mėnuo turejo 30 dienų, o likusios 5 ar 6 dienos buvo šventinės. Taip 1930 ir 1931 metais egzistavo vasario 30, tačiau 1932 metais buvo sugrąžinti senieji mėnesių ilgiai.

Trylikto amžiaus mokslininkas Sakroboskas teigė, kad Julijaus kalendoriaus vasaris turėjo 30 dienų keliamaisiais metais nuo 44 iki 8 metų prieš mūsų erą. Teigiama, kad tada Augustas sutrumpino vasarį, norėdamas suteikti rugpjūčiui (lot. *augustus*), tada pavadintam jo garbei, tiek pat dienų, kiek turėjo liepa (lot. *julius*), pavadinta Julijaus Cezario garbei. Kadangi nėra jokių papildomų istorinių įrodymų, tikima, kad tai yra mitas, nors ir labai senas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Borchaisp. *San Borja* |
| --- |
| *San Borchos oro uostas* |
|  |
| 

San BorchaSan Borcha

14°51′30″ p. pl. 66°44′50″ v. ilg.﻿ / ﻿14.85833°š. pl. 66.74722°r. ilg.﻿ / 14.85833; 66.74722﻿ (San Borcha)Koordinatės: 14°51′30″ p. pl. 66°44′50″ v. ilg.﻿ / ﻿14.85833°š. pl. 66.74722°r. ilg.﻿ / 14.85833; 66.74722﻿ (San Borcha) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Departamentas** | Beni departamentas |
| **Provincija** | Chosė Baljiviano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 19 000  |
| **Altitudė** | 197 m |

**San Borcha** – miestas Bolivijoje, Chosė Baljiviano provincijoje, Beni departamente, šalies šiaurėje. San Borcha vadinama ir savivaldybė, kurios sostinė ir yra pastarasis miestas. Šioje savivaldybėje gyvena 34 000 gyventojų, o pačiame mieste – 19 000 gyventojų. Taip pat šis miestas yra didžiausias Chosė Baljiviano provincijoje.

Transportas
-----------

San Borchos oro uostas aptarnaujamas dviejų kompanijų – „Línea Aérea Amaszonas" ir „Transporte Aéreo Militar" (Bolivijos karinių oro linijų).

Į rytus nuo miesto einantis kelias veda link San Ignacio de Moxos miesto, o dar toliau iki Beni departamento sostinės Trinidado.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Deflimpiada** arba **Deflimpinės žaidynės** (angl. *deaf*-kurčias + gr. ολυμπιακοί αγώνες-olimpinės rungtynės) – tarptautinės daugiašakės sporto varžybos, kuriose dalyvauja turintys klausos sutrikimų sportininkai. Vyksta kas ketverius metus, jas savo narėms-valstybėms organizuoja Tarptautinis kurčiųjų sporto komitetas (angl. *International Committee of Sports for the Deaf*).

Istorija
--------

Pirmosios pasaulinės kurčiųjų sporto varžybos įvyko dar 1924 m. Paryžiuje. Tąkart dešimties šalių atstovai varžėsi lengvosios atletikos, šaudymo, plaukimo, futbolo ir dviračių sporto šakose. Įkvėpti sėkmingos patirties delegacijų vadovai sutarė tokias varžybas rengti ir ateityje. Nuo 1949 m. vyksta ir atskiros žiemos kurčiųjų sporto pirmenybės. Kai 1955 m. Žaidynes pripažino Tarptautinis Olimpinis Komitetas, jos įgavo dabartinį pavadinimą – Deflimpiados, o rengimo principai sutapo su olimpiniais; Deflimpiadų dalyviai neberungtyniauja Parolimpinėse žaidynėse. Paskutiniu laiku į metais vėliau po Olimpinių žaidynių vykstančias Deflimpiadas savo atstovus siunčia daugiau kaip 90 nacionalinių federacijų.

Žaidynės
--------

Vasaros deflimpinės žaidynės vyko šiuose miestuose: Paryžiuje (1924 m.), Amsterdame (1928 m.), Niurnberge (1931 m.), Londone (1934 m.), Stokholme (1939 m.), Kopenhagoje (1949 m.), Briuselyje (1953 m.), Milane (1957 m.), Helsinkyje (1961 m.), Vašingtone (1965 m.), Belgrade (1969 m.), Malmėje (1973 m.), Bukarešte (1977 m.), Kelne (1981 m.), Los Andžele (1985 m.), Kraistčerče (1989 m.), Sofijoje (1993 m.), Kopenhagoje (1997 m.), Romoje (2001 m.), Melburne (2005 m.), Taipėjuje (2009 m.), Sofijoje (2013 m.), Samsune (2017 m.), Kašias do Sulyje (2022 m.).

Rungtyniaujama šiose sporto šakose: badmintone, boulinge, dviračių lenktynėse, dziudo imtynėse, futbole, graikų-romėnų imtynėse, kalnų dviračių lenktynėse, karatė sporte, krepšinyje, kulkiniame šaudyme, laisvosiose imtynėse, lengvojoje atletikoje, orientavimosi sporte, plaukime, paplūdimio tinklinyje, stalo tenise, tekvondo imtynėse, tenise, tinklinyje.

Žiemos deflimpinės žaidynės vyko šiose vietovėse: Zėfelde (1949 m.), Osle (1953 m.), Oberamergau (1955 m.), Montanoje (1959 m.), Ėrėje (1963 m.), Berchtesgadene (1967 m.), Adelsbodene (1971 m.), Leik Pleside (1975 m.), Meribelyje (1979 m.), Madonoje di Kampiljo (1983 m.), Osle (1987 m.), Banfe (1991 m.), Juliastunturi (1995 m.), Davose (1999 m.), Sundsvalyje (2003 m.), Solt Leik Sityje (2007 m.), Vankuveryje (2015 m.).
Trys kariai
**Dedovščina** (rus. *дедовщина*) – socialinių santykių forma, kai ankstesni bendruomenės nariai žemina vėliau į bendruomenę patekusius asmenis.

Terminas
--------

Dedovščina tiesiogiai reiška „senių valdžia" (rus. *дед* 'senis').

Dedovščina būdinga uždaroms organizacijoms, iš kurių išeiti tam tikrą laiko tapą galimybės yra apribotos. „Dedovščinos" esmė – neoficialūs hierarchiniai santykiai, egzistuojantys lygiagrečiai pagrindiniams, formaliems santykiams. 

Terminas atsirado ir paprastai naudojamas apibūdinti nestatutiniams santykiams, vyravusiems Tarybų Sąjungos kariuomenės daliniuose tarp būtinąją karinę tarnybą atliekančių kareivių, išlikusiems ir Rusijos, NVS, pokomunistinių režimų valstybių kariuomenėse.

Principo turinys
----------------

Pagal šią tvarką, seniau tarnaujantys kareiviai laikomi (nepaisant laipsnių vienodumo) viršesniais už naujai atėjusius. Taigi jie dažnai verbaliai ir fiziškai tyčiojasi iš naujų kareivių: atima pinigus, atsiųstus siuntinius, liepia dainuoti dainas, pasakoti anekdotus, perkelia jiems savo darbus ir t. t.

Padariniai
----------

Manoma, kad „dedovščinos" egzistavimas dabartinėje Rusijos armijoje netiesiogiai skatina stresinių būsenų (taip pat depresijos, melancholijos ir kt.), psichinių ligų atsiradimą, jų progresavimą, taip pat savižudybes bei polinkį dezertyruoti[reikalingas šaltinis]. Buvo atvejų Rusijos armijoje, kai girti kariai seksualiai išnaudodavo fiziškai silpnesnius[reikalingas šaltinis]. Rusijos kariuomenėje dedovščinos yra gerokai daugiau nei Vakarų armijose.

Nuorodos
--------

* Dedovščina Archyvuota kopija 2007-10-12 iš Wayback Machine projekto.
**Vasaros laikas** – vietinis tam tikro regiono laikas, trunkantis tam tikrą metų periodą ir paprastai besiskiriantis nuo įprastinio (dažniausiai juostinio laiko) viena valanda. Pirminė šio laiko įvedimo paskirtis – efektyviau išnaudoti dienos šviesą.

Mėlynai pažymėtos teritorijos, kuriose naudojamas vasaros laikas Šiaurės pusrutulyje, oranžine spalva – naudojamas vasaros laikas Pietų pusrutulyje, Pilka spalva – buvo naudotas anksčiau, tamsiai pilka – niekada nenaudotas
Vasaros laikas naudojamas visose Europos valstybėse (išskyrus Islandiją, Rusiją, Baltarusiją). Laikas persukamas viena valanda į priekį visose valstybėse vienu metu (1:00 UTC) paskutinį kovo sekmadienį ir atsukamas atgal paskutinį spalio sekmadienį.

Vasaros laikas naudojamas daugelyje JAV ir Meksikos valstijų, beveik visoje Kanadoje, Australijoje, kitose šalyse. Persukimo laikas įvairus, bet dažniausiai Šiaurės pusrutulyje laikas pastumiamas pirmyn 2:00 valandą nakties paskutinį kovo sekmadienį, o atsukamas atgal paskutinį spalio sekmadienį, Pietų pusrutulyje – atvirkščiai.

Lietuvoje vasaros laikas buvo taikytas 1981–1989 m. panaikintas 2000 m. o nuo 2003 m. sausio 1 d. įvestas antrosios laiko juostos laikas, taikant vasaros laiką. Kaip ir daugumoje valstybių, jis įvedamas kovo paskutinį sekmadienį, trečią valandą nakties persukant laikrodžio rodykles valandą į priekį, o atšaukiamas spalio paskutinį sekmadienį, ketvirtą valandą nakties atsukant laikrodžio rodykles valandą atgal.

Pirmą kartą ES mastu dėl vasaros laiko įvedimo buvo sutarta 1980 m. 
2019 m. Europos Parlamentas pritarė pasiūlymui, kad šalys narės laiko nebesukiotų nuo 2021 metų.

Istorija
--------

Pirmą kartą vasaros laiką pasiūlė įvesti 1895 m. anglų kilmės mokslininkas entomologas Džordžas Hadsonas (*George Vernon Hudson*). Dažnai tokio pasiūlymo pradininko laurai priskiriami Viljamui Viletui (*William Willett*) 1907 m. parašiusio straipsnį „Dienos šviesos švaistymas" („Waste of Daylight"), kuris nepriklausomai nuo Hadsono iš naujo sugalvojo vasaros laiko idėją. Ilgą laiką tokie pasiūlymai nesusilaukė vyriausybių dėmesio.

Pirmą kartą vasaros laikas panaudotas Pirmojo pasaulinio karo metu Vokietijoje (nuo 1916 m. balandžio 30 d. iki 1916 m. spalio 1 dienos), šiek tiek vėliau panaudotas ir Jungtinėje Karalystėje (1916 m. gegužės 21 iki 1916 m. spalio 1 d.). 1918 metų gegužę vasaros laikas įvestas JAV, tačiau galiojo tik metus. Per Antrąjį pasaulinį karą taupant resursus JAV vėl įvedė vasaros laiką 1942 metais.

Išnašos
-------

1. ↑  „EP pozicija – laikrodžių turėtume nebesukioti nuo 2021 m.". *Europos Parlamentas*. 2019-03-26. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
2. ↑   On Seasonal Time.
Transactions and Proceedings of the Royal Society of New Zealand, Volume 31, 1898, Page 577
3. ↑   Archyvuota kopija 2010-09-30 iš Wayback Machine projekto. Waste of Daylight. William Willett's pamphlet. Sloane Square, London, July, 1907
4. ↑  „What is Daylight Saving Time?". *CNBC*. 2021-03-26. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
| San Chorchė |
| --- |
|  San Chorchės upė |
| **Ilgis** | 368 km |
| **Baseino plotas** | 96 500 km² |
| **Ištakos** | Vakarų Kordiljera |
| **Žiotys** | Magdalena |
| **Šalys** |  Kolumbija |
|  |
|  **Vikiteka** | San Chorchė |

**San Chorchė** (isp. *Río San Jorge*) – upė šiaurės Kolumbijoje; Magdalenos kairysis intakas. Prasideda Vakarų Kordiljeros šiauriame gale, Paramiljo nacionaliniame parke. Teka į šiaurės rytus San Cheronimo ir Ajapelio aukštumomis per Kordobos ir Bolivaro departamentus. Įteka į Magdalenos deltos kairiąją atšaką, į kurią įteka ir Kauka.

Didžiausias intakas – San Pedras.

Žemupyje slėnis pelkėtas, gausu senvagių (bendras jų plotas – 753 km²). 1971 m. upėje gyveno 85 žuvų rūšys.

Upę Šv. Jurgio garbei 1530 m. pavadino konkistadoras Alonsas de Heredija. Vietos gyventojai ją vadino Chegu ar Šegu (*Xegú, Jegú*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
| **Laurynas Tercijonas** |
| --- |
| Gimė | 1857 m. rugpjūčio 8 d.Amalviškiai, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1908 m. kovo 23 d. (50 metų)Port Artūras, Kinija |
|  |
| Veikla | gydytojas, aušrininkas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas, Sankt Peterburgo Karinės medicinos akademija |

**Laurynas Tercijonas** (1857 m. rugpjūčio 8 d. Amalviškiuose (Marijampolės apskrities Padovinio valsčius) – 1908 m. kovo 23 d. Port Artūro tvirtovė, Kinija) – gydytojas Lietuvoje ir Rusijoje, lietuvių tautinio atgimimo dalyvis.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, buvo žinomo lituanisto Petro Kriaučiūno mokinys. 1885 m. Maskvos universitete įgijo mediko diplomą. Po baigimo dvejus metus vertėsi laisvai samdomo gydytojo praktika Marijampolėje, P. Kriaučiūno įtakotas skaitė ir platino nelegalų laikraštį „Aušra".

Reikėjo grąžinti skolas, kurios susidarė studijuojant aukštojoje mokykloje ir L. Tercijonas nusprendė stoti geriau apmokomon tarnybon į Rusijos imperijos kariuomenę, studijavo Sankt Peterburgo karinės medicinos akademijoje. Paskirtas tarnauti karo gydytoju 50-tajame Balstogės pėstininkų pulke Sevastopolyje.

1895 m. į šį uostamiestį gydytis nuo džiovos atvyko sunkiai sergantis lietuvių tautinio atgimimo veikėjas Vincas Kudirka. L. Tercijonas ėmė globoti savo buvusį klasės draugą, rėmė jį finansiškai, taip pat davė lėšų laikraščio „Varpas" leidimui. V. Kudirkai skirti laiškai nuo giminių ir draugų atkeliaudavo į Sevastopolį L. Tercijono vardu.

1904 m. kilus Rusijos-Japonijos karui, kartu su daliniu buvo perkeltas į Tolimuosius Rytus. Mirė nuo vidurių šiltinės Port Artūro tvirtovėje.

Šaltiniai
---------

* Milda Budrys, M.D. *Lithuanian physicians – „Aušrininkai"* // Lituanus, Volume 31, No.2 – Summer 1985 Archyvuota kopija 2019-08-05 iš Wayback Machine projekto.
* *Rugpjūtis* – Marijampolei reikšmingos datos 2017 // www.marvb.lt Archyvuota kopija 2018-02-14 iš Wayback Machine projekto.
* Vytautas Landsbergis. *Du neskelbti Jono Jablonskio laiškai Viliui Gaigalaičiui*
Skalė laivo priekyje. Laivą pakraunant jis grimzta. Didžiausias laivo dedveitas – masė krovinio, kurį laivas gali gabenti pavojingai giliai nenugrimzdamas.
Lentelė 6000 dedveito tonų laivui.
**Dedveito tonažas** (angl. *deadweight tonnage; deadweight*; santrumpos *DWT, D.W.T. d.w.t. dwt*) – dydis, rodantis kokios masės krovinį laivas gali saugiai gabenti.

Dedveitas yra krovinio, kuro, gėlo vandens, balastinio vandens, maisto produktų, keleivių ir įgulos masių suma. Terminas paprastai naudojamas nurodant didžiausią leidžiamą laivo dedveitą, kai laivas taip pakrautas, kad jo vaterlinija siekia vandens paviršių ir dar kiek pakrovus panirtų vandenyje. Toks dedveitas yra pilnai pakrauto laivo ir visiškai tuščio laivo vandentalpų skirtumas.
  
Dedveitu gali būti nurodyta ir nevisiškai pakrauto laivo įkrova.

Dedveito tonažas pradžioje būdavo nurodomas ilgosiomis tonomis (ilgoji tona lygi 2240 svarų arba 1016,05 kg), bet dabar nurodomas metrinėmis tonomis.

Dedveitu apibūdinami prekybiniai laivai, būtent krovininiai laivai. Dedveito tonažas laikomas pagrindiniu eksploataciniu krovininio laivo parametru.

Dedveito tonažas nėra laivo vandentalpos matas, jis nesutampa su bendruoju tonažu ar naudingąja talpa.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Turpin and McEwen (1980), pages 14–21.
2. ↑  Hayler and McKeever (2004) page G-10.
3. ↑  Gilmer (1975) page 25.

Gilmer, Thomas C. (1975). Modern Ship Design. Naval Institute Press. ISBN 0-87021-399-1.
Hayler, William B. (2003). American Merchant Seaman’s Manual. Centreville, Maryland: Cornell Maritime Press. ISBN 0-87033-549-9.
Turpin, Edward A.; William A. McEwen (1980). Merchant Marine Officers' Handbook, 4th edition. Centreville, Maryland: Cornell Maritime Press. ISBN 0-87038-056-X.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sulenkta ranka per alkūnės sąnarį. Lenkime dalyvauja lenkiamieji žasto raumenys, stebimas ryškus dvigalvis žastinis raumuo (bicepsas)
**Žastas** (lot. *brachium*) – tai rankos dalis tarp peties ir alkūnės. Žastą sudaro ilgasis kaulas – žastikaulis (lot. *humerus*), kuris peties sąnariu prisijungęs prie mentės, o alkūnės sąnariu susijungęs su dilbiu. Be to, žaste yra priekiniai lenkiamieji:

* Dvigalvis žasto raumuo
* Žastinis raumuo
* Snapinis žasto raumuo

ir užpakaliniai tiesiamieji raumenys:

* Trigalvis žasto raumuo
* Alkūninis raumuo

Abi šios raumenų grupės atlieka lenkiamuosius ir tiesiamuosius judesius per alkūnės sąnarį. O ramybės metu stabilizuoja peties ir alkūnės sąnarius.

Įvairių traumų metu žastas neretai sužeidžiamas, gali išnirti petis arba lūžti žastikaulis.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Griaučiai ← **Viršutinės galūnės**  

Pečių lankas -
Žastikaulis -
Dilbis -
Stipinkaulis -
Alkūnkaulis -
Plaštaka -
Riešakauliai -
Delnakauliai -
Pirštakauliai
| Žavari |
| --- |
| Žavari ties Islandijos gyvenviete (Peru) Žavari ties Islandijos gyvenviete (Peru) |
| **Ilgis** | 1056 km |
| **Baseino plotas** | 91 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 4260 m³/s |
| **Ištakos** | Divisoro kalnai |
| **Žiotys** | Amazonė |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru, Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Žavari |

**Žavari** (port. *Rio Javari*, isp. *Río Yavarí*) – upė Amazonijoje, Brazilijoje ir Peru; Amazonės dešinysis intakas. Prasideda Peru, Divisoro kalnuose (tolimas Andų kalnagūbris), La Montanijos vietovėje. Aukštupyje vadinama Žakirina (*Yaquirina*). Teka į šiaurę Amazonės žemuma, beveik per visą savo ilgį sudaro sieną tarp Peru (Loreto reg.) ir Brazilijos (Amazonės valst.). Įteka į Amazonę ties Benžamin Konstanto miestu.

Didžiausi intakai: Galvesas, Javari Mirinas (kairieji), Bata, Kurusa, Ituji/Itakvaji (dešinieji).

Žavari laivuojama nedideliais laivais 500 km nuo žiočių.

Prie upės įsikūrę miestai: Pelotones de Froteira, Estiran du Ekvadoras, Atalaja do Nortė, Benžamin Konstantas.

Upėvardis kilęs iš njeengatu kalbos žodžio *iauarí*, reiškiančio vietinę palmių rūšį (brazilinė astrokarija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 148
2. ↑  NAVARRO, E. A. *Dicionário de tupi antigo: a língua indígena clássica do Brasil*. São Paulo. Global. 2013. p. 581.
| Žaslių piliakalnis |
| --- |
| Žaslių piliakalnis, ant jo – bažnyčia |
| 

Žaslių piliakalnisŽaslių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°51′40.6″ š. pl. 24°35′35.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.861278°š. pl. 24.593278°r. ilg.﻿ / 54.861278; 24.593278Koordinatės: 54°51′40.6″ š. pl. 24°35′35.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.861278°š. pl. 24.593278°r. ilg.﻿ / 54.861278; 24.593278 |

 |
| Vieta | Kaišiadorių rajonas |
| Seniūnija | Žaslių seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmetis – II tūkstantmečio pradžia |

**Žaslių piliakalnis** – piliakalnis Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, Žasliuose, Žaslių seniūnija, į pietryčius nuo Žaslių bažnyčios.

Piliakalnis pavasarį

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, kurį iš pietvakarių supa Žaslių ežeras, iš pietų – bevardis upelis. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, apie 40 m ilgio ir 50 m pločio šiaurės vakarų gale. Šiaurės vakarų gale turėjo būti pylimas ir griovys, tačiau viskas sunaikinta statant Žaslių bažnyčią – paviršius nukastas per 1,5 m. Išliko tik 31 m ilgio, 27 m pločio šiaurės vakarų gale piliakalnio aikštelės pietrytinis pakraštys su 0,6 m aukščio, 13 m pločio išskleistu pylimu. Ir ši piliakalnio dalis smarkiai apardyta čia stovinčios Kristaus kančios koplyčios, aplink ją esančių kapų, Zaleskių kriptos. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Pietinis šlaitas eroduoja. Čia 1952 m. buvo pastebėtas kultūrinis sluoksnis su anglimis, pelenais, keramikos šukėmis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Tartoko piliakalnis 16 km | Mančiūnų piliakalnis 3 km | Budelių piliakalnis 9 km  Paparčių piliakalnis 8,5 km |  |
| Rumšiškių piliakalnis 25 km  Žiegždrių piliakalnis 34 km |  | Latvių piliakalnis 13 km |
| Mūro Strėvininkų piliakalnis 10 km | Kalninių Mijaugonių piliakalnis 7 km | Pipiriškių piliakalnis 19 km |

Šaltiniai
---------


* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žaslių piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Žasliai
| **Venceslavas Novakas** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Vjenceslav Novak |
| Gimė | 1859 m. rugsėjo 11 d.Senis, Kroatija |
| Mirė | 1905 m. rugsėjo 20 d. (46 metai)Zagrebas, Kroatija |
| Tautybė | čekas/kroatas |
|  |
| Veikla | rašytojas, muzikos istorikas, kritikas, eseistas |
|  |
| Alma mater | Mokytojų rengimo kolegija |
| Žinomas (-a) už | „Paskutinieji Stipančičiai" |
|  |
|  **Vikiteka** | Vjenceslav Novak |

**Venceslavas Novakas** (*Vjenceslav Novak*; 1859 m. rugsėjo 11 d. – 1905 m. rugsėjo 20 d.) – Kroatijos rašytojas realistas, dramaturgas, muzikos istorikas.

Biografija
----------

Gimė čekų imigrantų šeimoje Senyje. 1879 m. baigė Mokytojų rengimo kolegiją Zagrebe ir iki 1884 m. dirbo mokytoju Senjyje. Vėliau 1887 m. baigė Prahos konservatoriją. Grįžo į Zagrebą, dirbo muzikos mokytoju, taip pat grojo vargonais, kūrė muziką, tyrinėjo muzikos teoriją ir istoriją. Išleido kelis muzikos vadovėlius mokykloms. Redagavo muzikos žurnalus *Gusle* (1892 m.), *Glazba* (1893 m.).

Gyveno skurdžiai, turėjo didelę šeimą, mirė susirgęs tuberkulioze.

Kūrybos bruožai
---------------

Venceslavas Novakas sukūrė realistinių novelių, pjesių, poezijos, parašė keletą romanų. Kūriniuose daugiausia aptariamas inteligentijos gyvenimas, neryžtingumas, būdingas psichologizmas (ypač moterų), itin išsamiai analizuojami gyvenamojo laikotarpio visuomenės procesai.

Žymiausi kūriniai
-----------------

* Pavlas Šegota (*Pavao Šegota*, 1888 m.)
* Nikola Baretičius (*Nikola Baretić*, 1896 m.)
* Paskutinieji Stipančičiai (*Posljednji Stipančići*, 1899 m.)
* Du pasauliai (*Dva svijeta*, 1901 m.)
* Titas Dorčičius (*Tito Dorčić*, 1906 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirjana Bračko. *Novak, Vjenceslav*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Bišešvaras Koirala 1951 metais
**Bišešvaras Prasadas Koirala** (angl. *Bishweshwar Prasad Koirala*, 1914 m. Biratnagare – 1982 m. liepos 21 d. Katmandu) – Nepalo rašytojas ir politinis veikėjas. Nepalo opozicijos lyderio Sušilio Koiralos tėvas.

Biografija
----------

Tėvas **Krišna Prasadas Koirala**, vienas iš Mahatmos Gandžio pasekėjų, mirė Nepalo kalėjime. Šeima 1917–1929 m. gyveno emigracijoje Indijoje. Bišešvaras studijavo ekonomiką, literatūrą ir teisę Banaro Hindu universitete, 1937 m. apgynė teisės disertaciją Kalkutos universitete. Dirbo juristu Dardžilinge, 1942–1944 m. britų kariuomenės buvo internuotas Danbado stovykloje.

Nuo 1934 m. Indijos Kongreso partijos narys, 1947 m. su indų pagalba įkūrė „Nepalo socialistinį nacionalinį kongresą" – nuo 1950 m. Nepalo kongreso partija (NCP), Nepalo kongreso pirmininkas. 1947 m. grįžęs namo į Biratnagarą buvo suimtas ir metus kalėjo. 1949 m. vėl suimtas, bet po 27 dienų bado streiko, masinių liaudies protesto demonstracijų ir Indijos ministro pirmininko Džavaharlalo Neru įsikišimo buvo paleistas.

1951 m. vadovavo ginkluotai revoliucijai, nuvertusiai Ranų dinastiją. Tačiau žymių demokratinių permainų pasiekti nepavyko dėl kitų partijų pasipriešinimo. Karaliumi išrinktas Mahendra 1959 m. paskelbė parlamento rinkimus, kuriuose NCP gavo du trečdalius mandatų žemutiniuose rūmuose. Koirala, paskirtas ministru pirmininku, pirmiausia pasistengė išspręsti teritorinius ginčus su Kinija ir Indija. Tačiau, kai buvo pabandyta apriboti išsikerojusios biurokratijos galias, Mahendra brutaliai sustabdė konstitucijos galiojimą, paleido parlamentą, o vyriausybę pasodino į kalėjimą.

1972 m. sostą paveldėjęs naujasis karalius Bihendra, nors ir buvo baigęs mokslus Anglijoje ir JAV, pirmiausia taip pat pasistengė Koiralą uždaryti į kalėjimą, kai tik jis grįžo iš užsienio 1976 m. ir paleido tik įsikišus JAV. Tačiau 1977 m. grįžęs iš JAV jis vėl buvo suimtas. Jam pavyko karalių įtikinti surengti referendumą dėl Nepalo politinės sistemos, tačiau Bihendrai atsisakius gilinti reformas, NCP boikotavo 1981 m. parlamento rinkimus. Liaudis Koiralą palaikė tūkstantiniais mitingais, tačiau paaštrėjus ligai, 1982 m. jis mirė. Jo laidotuvėse dalyvavo daugiau, kaip pusė milijono žmonių.

Koiralos grožinės ir istorinės knygos iki šiol populiarios Nepale ir kituose kraštuose, nes jis rašė hindi, bengali, nepali, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis.
| **Karolis Snežko** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. vasario 18 d. (83 metai)Gineitiškės, Vilniaus raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Zinaida |
| Vaikai | Markas, Julija |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Sritis | inžinerija |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 1996 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcija.

 |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Kauno politechnikos institutas |

**Karolis Snežko** (g. 1940 m. vasario 18 d. Gineitiškėse, Vilniaus raj.) – inžinierius, Lietuvos politinis veikėjas, buvęs Seimo narys.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius, mašinų gamybos technologas.

1962–1966 m. Vilniaus kuro aparatūros gamyklos inžinierius technologas, technologijos biuro viršininkas. 1966–1968 m. darbininkas ir gręžimo meistras Rusijoje, Čitos srityje, Udokane ir Aichale, bei Jakutijoje. 1968–1992 m. Vilniaus kuro aparatūros gamyklos cecho viršininkas, vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas, technikos direktorius, 1996–2002 m. vyr. technologas. 1992–1996 m. Seimo narys (išrinktas daugiamandatėje apygardoje).

Buvo TSKP narys, 1990–1996 m. LDDP narys, nuo 1996 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys.

Išnašos
-------

1. 1 2  A. Juodokas (1995), *Lietuvos Respublikos Seimas: 1992-1996*, Danielius, ISBN 978-9986-442-06-6
| **Vladas Adomavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1906 m. gruodžio 29 d.Rusijoje |
| Mirė | 1961 m. vasario 18 d. (54 metai)Bostone, JAV |
|  |
| Veikla | violončelininkas, architektas, chorvedys, kompozitorius. |

**Vladas Adomavičius** (1906 m. gruodžio 29 d. Rusijoje – 1961 m. vasario 18 d. Bostone, JAV) – violončelininkas, architektas, chorvedys, kompozitorius.

Biografija
----------

1926 m. baigė Kauno komercinę mokyklą, o 1926–1936 m. studijavo Kauno konservatorijoje violončelę pas G. Ludwigą ir P. Berkavičių, kompoziciją – pas Jurgį Karnavičių ir Joną Bendorių, fortepijoną – pas Vytautą Bacevičių, chorvedybą – pas Nikodemą Martinonį.

1936–1938 m. griežė Kauno simfoniniuose orkestruose, diriguojant Stasiui Šimkui, Baliui Dvarionui ir Mykolui Bukšai, kaip solistas koncertavo Kaune ir kitur.

1941 m. baigė Kauno Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultetą, suprojektavo Alytaus ir Klaipėdos bažnyčias (kilus karui projektai neįgyvendinti), baldus Kauno universiteto klinikoms, Lietuvos sveikatos apsaugos punktams, vaikų lopšeliams ir darželiams ir kt.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, 1945–1949 m. vadovavo mišriajam chorui Hanau lietuvių stovykloje. Vėliau choras pavadintas „Dainavos" ansambliu, kuriam vadovavo Bronius Jonušas ir Stepas Sodeika, o V. Adomavičius liko chormeisteriu, akompanavo dainininkams ir instrumentalistams, vedė lietuvių dainų koncertą per Frankfurto radiją.

1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Athole, kur atgaivino „Aušros" chorą ir nemažai koncertavo. Suprojektavo ir padarė vitražus Šv. Pranciškaus bažnyčiai Athole.

V. Adomavičius sukūrė solo ir choro dainų, giesmių, kūrinių fortepijonui, sonatą violončelei, kvintetą keturioms violončelėms ir arfai, 3 melodeklamacijas, 2 simfonines poemas „Šviesa ir šešėliai", „Blondinė", 2 uvertiūras simfoniniam orkestrui, mišias ir kitokios muzikos. Lietuvoje ir išeivijoje daug rašė spaudoje architektūros, urbanistikos, dailės ir muzikos klausimais, pasirašydamas įvairiais slapyvardžiais.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***San Babilo aikštė,20 valanda*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | San Babila ore 20:un delitto inutile |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Carlo Lizzani |
| Scenaristas (-ai) | Mino GiardaCarlo LizzaniUgo Pirro |
| Metai | 1976 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

 **San Babilo aikštė, 20 valanda** (it.  *San Babila ore 20: un delitto inutile*) – 1976 m. Italijoje sukurtas politinis trileris, demonstruotas 10-ame Maskvos tarptautiniame kino festivalyje. Juostos pagrindas – realūs įvykiai, nutikę Milane 1975 m. gegužės 25 d. kuomet San Babilo aikštėje buvo nužudytas dešiniųjų pažiūrų 26 metų studentas ir sunkiai sužeista jo draugė. Nusikaltimą įvykdė 5 jauni neofašistai, priklausę grupuotei, besirenkančiai šioje aikštėje. Filme pasakojama istorija trunka vieną dieną.

Visus pagrindinius vaidmenis, išskyrus prostitutės Lalos (akt. Brigitte Skay), atliko neprofesionalūs aktoriai, tuo siekiant filmą kiek įmanoma labiau priartinti prie realybės.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

San Babilo aikštė – vieta Milane, kur renkasi jauni neonaciai. Čia jų teritorija ir mieste dominuojantys komunistai stengiasi čia neužklysti. Policija nuolatos budi apylinkėse, tačiau niekada nesikiša į neramumus. Pagrindiniai herojai – 4 jaunuoliai (Fabricijus, Mikis, Franko, Alfredo), prijaučiantys neonacių politikai, tačiau norintys veikti, kovoti su nekenčiamais komunistais ir visais, nepriklausančiais, jų supratimu, arijams. Franko, turtingos motinus sūnus, vienintelis iš jų nėra turėjęs problemų su teisėsauga, todėl kitų nuolat pašiepiamas. Kuomet jaunuoliai nusprendžia padėti bombą pastate, kuriame renkasi komunistai, ši užduotis patikima būtent jam, tačiau Franko paskutinę akimirką išsigąsta ir palieka sprogmenis tualete, net neuždegęs padegamosios virvės, nors bičiuliams tvirtina, kad ši galbūt tiesiog užgeso. Fabricijui sužinojus tiesą, jis ima šantažuoti Franko, kad šis „imtų veikti", kitaip apie jo nesugebėjimą atlikti pavedimo. Šis sutinka, nors akivaizdžiai bijo.

Fabricijus pats išrenka auką – jauną porą, kurios vaikinas gatvėje nuplėšia nacistinį plakatą, o merginą jis „kažkur matė". Vaikinai pradeda persekioti nieko neįtariančią porą, nors pradžioje ir neplanuoja tragiškos gaudynių baigties...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Daniele Asti
* Brigitte Skay
* Giuliano Cesareo
* Pietro Brambilla
* Pietro Giannuso
* Grazia Baccari
* Paola Faloja
**Vladas Balsys** (1924 m. vasario 23 d. Palangoje – 1987 m. lapkričio 1 d. Kaune) – muzikos pedagogas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs vidurinę mokyklą, 1947–1949 m. Klaipėdos muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (dėst. P. Pokrovskis). 1949–1954 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Jono Motiekaičio klasė).

Nuo 1954 m. rudens iki mirties – Kauno Juozo Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1964–1977 m. – dieninio skyriaus vedėjas, vėliau – dėstytojas, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

1961–1964 m. buvo Kauno vaikų muzikos mokyklos direktorius. 1968–1971 m. vadovavo Kauno vandens ūkio projektavimo instituto moterų chorui, 1973–1977 m. Kauno radijo gamyklos mišriojo choro „Banga" chormeisteris. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Kauno miesto chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys, parašė chorų koncertų recenzijų.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| San Bernardas*San Bernardo* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys nuo aplinkinių kalvų* |
|  |
| 

San BernardasSan Bernardas

33°36′0″ p. pl. 70°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.60000°š. pl. 70.71667°r. ilg.﻿ / 33.60000; 70.71667﻿ (San Bernardas)Koordinatės: 33°36′0″ p. pl. 70°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.60000°š. pl. 70.71667°r. ilg.﻿ / 33.60000; 70.71667﻿ (San Bernardas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
| **Regionas** | Santjago metropolinis regionas |
| **Provincija** | Maipo provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1821 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 301 313  |
| **Altitudė** | 570 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Bernardas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sán Bernárdas |

**San Bernardas** (isp. *San Bernardo*) – miestas vidurio Čilėje, Santjago aglomeracijoje, į pietus nuo Santjago centro. Maipo provincijos administracinis centras. Per miestą eina Santjago–Talkos geležinkelis, Panamerikos plentas. San Bernardą aptarnauja Santjago maršrutinių autobusų tinklas. Vystoma chemijos, tekstilės pramonė, metalurgija, mašinų gamyba. Apylinkėse (dirbtinai drėkinamuose laukuose) auginami javai, vaismedžiai, vynuogės, tabakas, veisiami galvijai.

San Bernardas vadinamas Čilės folkloro sostine. Čia vyksta kasmetiniai folkloro festivaliai, kuriuose pristatomi įvairių Čilės sričių tradiciniai šokiai ir muzika.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo senų laikų. Apylinkėse aptiktas statinys, vadinamas *Huaca de Chena*. Tai inkų laikų huaka – šventvietė. San Bernardas įkurtas 1821 m. plėtojant žemdirbystės plotus aplink Santjagą ir Maipu upės slėnyje kasant drėkinimo sistemą. 1868 m. gavo miesto statusą. XIX a. pab. – XX a. pr. San Bernardas plėtojosi kaip Santjago aristokratų poilsiavietė.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  San Bernardo. *San Bernardas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
4. ↑   Archyvuota kopija 2019-02-21 iš Wayback Machine projekto.
| **Vytautas Arbačiauskas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. gegužės 13 d. (71 metai) |
| Vaikai | Kristina, Vytenis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1975 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Arbačiauskas** (g. 1951 m. gegužės 13 d.) – Lietuvos ir Kauno miesto ūkio, politinis bei visuomenės ir LSDP veikėjas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą.

1975 m. Inžinerinių tyrinėjimų instituto Kauno filialo inžinierius geologas. 1988 m. Kauno miesto Lenino rajono komjaunimo komiteto pirmasis sekretorius. Baigus Leningrado aukštąją partinę mokyklą išrenkamas Lietuvos komunistų partijos (LKP) Kauno miesto Lenino rajono ir miesto komiteto pirmuoju sekretoriumi. 1989 m. LKP prezidiumo narys ir partijos Kauno miesto tarybos pirmininkas.

1990–1992 m. uždarosios akcinės bendrovės „Darsa" direktorius. 1992–1996 m. Seimo narys, Vidaus saugumo pakomitečio pirmininkas. Išrinktas daugiamandatėje apygardoje. Nuo 1997 m. AB „Malsena" vedantysis direktorius, valdybos pirmininkas.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus narys.

Žmona Auksė. Vaikai Kristina, Vytenis.

Išnašos
-------

1. 1 2  A. Juodokas (1995), *Lietuvos Respublikos Seimas: 1992-1996*, Danielius, p. 48, ISBN 978-9986-442-06-6

Nuorodos
--------

* Kandidato anketa
* Biografija (lrs.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įlanka žemėlapyje
**San Chorchės įlanka** (isp. *Golfo de San Jorge*) – Atlanto vandenyno pietvakarinės dalies – Argentinos jūros – įlanka. Įsiterpusi į Patagonijos rytinę pakrantę ties Čubuto ir Santa Kruso provincijomis (Argentina). Iš šiaurės riboja Dos Bahijaso kyšulys, iš pietų – Tres Puntaso kyšulys. Ilgis 148 km, plotis iki 244 km, vidutinis gylis – 73–101 m.

Pakrantės skardingos, yra nedidelių užutėkių (Bustamantės, Solano, Olivijos, Langaros, Malaspinos ir kt.). Įlankoje ir jos pakrantėse gausu jūrinės gyvūnijos (pingvinai, jūrų liūtai, orkos, banginiai, įvairūs jūriniai paukščiai). San Chorchės įlanka yra svarbi žvejybinė akvatorija. Pakrantėse išgaunama nafta, gamtinės dujos.

Svarbiausi uostai ir pakrančių miestai: Komodoro Rivadavija, Rada Tilis, Kaleta Olivija, Bahija Bustamantė.

XVI a. manyta šį telkinį esant upės žiotimis, jis vadintas *río Cananor*. 1746 m. rasta, kad tai įlanka, ir pavadinta Šv. Jurgio vardu.
Lenktoji piramidė
 Lenktosios piramidės įėjimų ir patalpų schema, matmenys
**Lenktoji piramidė** – Senovės Egipto piramidė, pastatyta apie 2600 m. pr. m. e. faraono Sneferu (ar Snofru) valdymo metu Dahšūre.

Apie piramidę
-------------

Lenktoji piramidė buvo antroji piramidė, pastatyta faraono Sneferu, ir buvo pirmoji, suplanuota kaip lygiabriaunė piramidė. Jos pagrindo kraštinės ilgis 188,6 m. o originalus aukštis 101 m. Kylant nuo pagrindo jos sienų posvyrio kampas yra 54°31'13" ir nuo 49 metrų aukščio − 43°21'. Yra įvairių spėjimų, kodėl statytojai pakeitė piramidės statybų kampą. Galimas dalykas, kad piramidė pasirodė esanti per stati statyboms. Gali būti, kad statytojai pajautė, kad dėl piramidės masės centro jos struktūra taps nestabili arba dėl per stačių sienų neatlaikys ir kris žemyn jos išorės kalkakmenio blokų apdaila. Vieno iš piramidės tunelių sienos buvo pradėjusios skilinėti statybų metu ir įtrūkimai buvo taisyti skiedinio mišiniu. Tai galėjo būti dar vienas faktorius, dėl kurio statybos pratęstos mažesniu posvyrio kampu. Sumažėjęs aukštutinės dalies svoris atitinkamai sumažino tunelių ir patalpų apkrovą.

Lenktoji piramidė yra labai gerai išsilaikiusi. Ji vienintelė iš didžiųjų piramidžių turi išlikusį išorės apdailos blokų sluoksnį. Piramidė unikali taip pat tuo, kad turi du įėjimus. Vienas iš tradicinės šiaurinės pusės veda į patalpas žemiau piramidės pagrindo. Kitas įėjimas yra iš vakarinės pusės ir atidarytas tik 1951 m. Jis veda į patalpą pagrindo lygyje šiek tiek į pietryčių pusę. Į pietus nuo Lenktosios piramidės yra mažesnė piramidė-palydovė, kuri tikriausiai yra skirta karalienei Hetepherei I. Tačiau neatmetamos versijos, kad ji galėjo būti skirta Sneferu viziriui ar faraono sielai *Ka*. Ši piramidė pasižymi neįprastu įėjimu, kuris yra pagrindo lygyje ir iš pradžių eina žemyn, o po to aukštyn į laidojimo patalpą. Už keleto kilometrų į šiaurę pastatyta trečioji Sneferu Raudonoji piramidė.

Šaltiniai
---------

* Farid Atiya. *Ancient Egypt*. American Univ in Cairo Press, 2006, p. 127
*Kitos reikšmės – Jiesia (reikšmės).*
Koordinatės: 54°54′3.39″ š. pl. 24°0′3.09″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9009417°š. pl. 24.0008583°r. ilg.﻿ / 54.9009417; 24.0008583

UAB „Kauno Jiesia"|  |
| Forma | Uždara akcinė bendrovė |
| Pramonė | Indų ir suvenyrų iš kaulinio porceliano gamyba ir prekyba |
| Svarbiausi darbuotojai | Vitalijus Jurkonis |
| Produkcija | Dekoratyviniai gaminiai |
| Pajamos | 0,56 mln. Lt (2012 m.) |
| Darbuotojų | 8 |
| Tinklalapis | www.jiesia.lt |

Kauno Jiesia
**UAB „Kauno Jiesia"** – vienintelė sertifikuota serijinio kaulinio porceliano gamykla Baltijos šalyse, ilgamečių keramikos gamybos tradicijų įmonė. Buveinės adresas: Chemijos g. 29, LT-51333, Kaunas, Petrašiūnai.

Istorija
--------

Įmonė įkurta 1938 m. kuomet Vilijampolėje veikė „Š. Zalberio koklių ir keramikos fabrikas". Nuo 1964 m. pradėta sparčiai plėtoti dailiosios ir buitinės keramikos gamyba. Įmonė veikė kaip **Eksperimentinė dailiosios keramikos gamykla „Jiesia"**. 1974 m. įsteigtas eksperimentinis kaulinio porceliano gamybos baras. 
Sovietmečiu gamyklos cechai veikė Kybartuose, Kuršėnuose, Skaudvilėje, taip pat veikė filialas „Vilijampolės keramika". 1983 m. Kauno įmonėje buvo pradėti organizuoti tradiciniais tapę tarptautiniai keramikų simpoziumai, kuriuose sukurtus kūrinius yra įsigiję muziejai, galerijos.

2006 m. įkurta UAB „Kauno Jiesia", kai į dideles skolas įklimpusios įmonės vadovai pranešė apie įmonės bankrotą. Tuo metu įmonėje dirbo 96 darbuotojai. Vėliau į naują įrangą ir patalpų atnaujinimą per dvejus metus investuota apie 200.000 Lt.

Produkcija
----------

Daugiau kaip 90 % visų dirbinių įmonėje yra gaminama ir dekoruojama rankiniu būdu, todėl „Jiesios" porcelianas yra vienetinis, turintis išliekamąją vertę. Čia gaminami kavos, arbatos, pietų servizai, puodelių komplektai, indai, suvenyriniai dirbiniai, vazos. Šalia serijinės ir mažatiražės gamybos atliekami ir įvairūs individualūs užsakymai. Gaminiai papuošiami įsimintinomis datomis, vardais, monogramomis, bendrovių ir įstaigų logotipais, individualiais dekorais. Dominuoja subtilus dekoras, minimalistinis stilius. „Jiesios" asortimentą sudaro apie 200 formų indai. Pagrindinė žaliava – iš Anglijos importuojama porceliano masė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apyvarta
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-11-08 iš Wayback Machine projekto. Kauno Jiesios istorija
3. ↑   Keramikų simpoziumai Kaune
4. ↑  Netikėtos kaulinio porceliano idėjos - kauniečių simpoziume
5. ↑   Atleidžiami darbuotojai iš bankrutuojančios įmonės
6. ↑   „Kauno Jiesia" pakilo iš pelenų

Nuorodos
--------

* Oficiali UAB „Kauno Jiesia" svetainė
**Mokslo darbuotojas** (anksčiau – **mokslinis bendradarbis**) – mokslo įstaigos, aukštosios mokyklos tarnautojas, darbuotojas, vykdantis mokslinį darbą, mokslinę veiklą. Lietuvoje mokslo ir studijų institucijų mokslo darbuotojas – tyrėjas, einantis vyriausiojo mokslo darbuotojo, vyresniojo mokslo darbuotojo, mokslo darbuotojo, jaunesniojo mokslo darbuotojo pareigas (mokslininkas), ir mokslininkas stažuotojas (LR mokslo ir studijų įstatymo 59 str. 1 d.)[1]. Kai kuriose užsienio valstybėse mokslo darbuotoju taip pat yra laikomas mokslinis asistentas.

Lygiai
------

Lietuvoje mokslo darbuotojų (išskyrus mokslininkų stažuotojų pareigybes) minimalius kvalifikacinius pareigybių reikalavimus nustato Lietuvos mokslo taryba. Atitinkamai:

* **Vyriausiasis mokslo darbuotojas** turi rengti mokslininkus, vadovauti moksliniams tyrimams ir eksperimentinei (socialinei, kultūrinei) plėtrai, skelbti tyrimų rezultatus.
* **Vyresnysis mokslo darbuotojas** turi vadovauti moksliniams tyrimams ir eksperimentinei (socialinei, kultūrinei) plėtrai, skelbti tyrimų rezultatus.
* **Mokslo darbuotojas** turi atlikti mokslinius tyrimus ir eksperimentinę (socialinę, kultūrinę) plėtrą, skelbti šios veiklos rezultatus.
* **Jaunesnysis mokslo darbuotojas** – asmuo, turintis ne žemesnį kaip magistro kvalifikacinį laipsnį ar jam prilygintą aukštojo mokslo kvalifikaciją. Jaunesnysis mokslo darbuotojas turi atlikti arba padėti atlikti mokslinių tyrimų ir eksperimentinės (socialinės, kultūrinės) plėtros darbus, rengtis stoti į doktorantūrą.

Mokslininkas stažuotojas – einantis pareigas kitoje institucijoje, nei parengė daktaro disertaciją asmuo, kuris apgynė daktaro disertaciją ne anksčiau kaip prieš 5 metus iki skyrimo į šias pareigas dienos[2].

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR mokslo ir studijų įstatymo 59 str. 1 d.
2. ↑  LR mokslo ir studijų įstatymo 59 str. 2-9 d.
Koordinatės: 54°54′24″š. pl. 23°56′46″r. ilg.﻿ / ﻿54.9066°š. pl. 23.9462°r. ilg.﻿ / 54.9066; 23.9462

|  |
| --- |
| **Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
| Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras |
| **Adresas** | Radvilėnų pl. 7, Kaunas |
| **Direktorius(-ė)** | Dalia Valintėlienė |
| **Mokinių skaičius** | 314 |
| **Įkūrimo data** | 1934 m. |
| **Uždarymo data** | 2018 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 35 |

**Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Radvilėnų pl. 7, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 290137260.

Istorija
--------

Radvilėnų vidurinė mokykla, 2007 m.
1934 m. Kareivių plente (dab. Radvilėnų plentas) pastytas dviejų aukštų medinis pastatas, kuriame įsikūrė 15-oji pradžios mokykla. Mokslas vyko dviem pamainomis, buvo įsteigti kursai beraščiams. 1949 m. pavadinta Kauno 4-ąja septynmete mokykla. 1961 m. perorganizuota į Kauno 4-ąją aštuonmetę mokyklą. 1971 m. pastatytas netipinis (400 vietų) priestatas, kuriame įsikūrė Kauno 31-oji vidurinė mokykla.

1993 m. mokyklai suteiktas Radvilėnų vardas. Nuo 1993 m. mokykla dalyvauja projekte „Sveika mokykla", nuo 1996 m. vykdomas projektas „Gera pradžia", nuo 1998 m. vykdomas profilinis mokymas. Be mokymo, mokyklos patalpos naudojamos rinkimų į vietines tarybas bei LR Seimą kampanijų metu. 2009 m. mokykla reorganizuota į Jono Žemaičio-Vytauto pagrindinę mokyklą. 2012 m. suteiktas progimnazijos statusas.

2015 m. mokymo įstaiga reorganizuota į Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokyklą-daugiafunkcį centrą. 2018 m. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Liucija Verbickaitė
* Dalia Valintėlienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno Jono Žemaičio-Vytauto mokykla-daugiafunkcis centras. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-25).
Vytautas Babravičius - SimasVytautas Babravičius - Simas
**Vytautas Babravičius** (sceninis vardas **Simas**, g. 1952 m. kovo 10 d. Gailiakiemis Alytaus raj.) – lietuvių žurnalistas, dainų autorius ir atlikėjas, gitaristas, country muzikos Lietuvoje pradininkas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1976–1980 m. dirbo Lietuvos televizijoje ir radijuje, 1980–1989 m. žurnalo „Jaunimo gretos" korespondentas.

Kūrybinė veikla
---------------

Koncertuoja nuo 1976 m. Gastroliavo JAV, Kanadoje, Suomijoje, Australijoje, Afrikoje, Naujojoje Zelandijoje. 1978 m. įkūrė pirmąją Lietuvoje country grupę „Deficitai" ir jai vadovavo iki 1983 m. 1984 m. pasirodė du EP (Melodija) "Tau, Jaunyste" ir "Autostradoje Vilnius - Kaunas", 1988 m. LP (Melodija) "Vyturėliai, jūs mano". Vėliau įvairūs dainų rinkiniai leisti MC ir CD pavidalu. 1996 m. pasirodė CD „Ąžuolams, liepoms", "Deficitai 1979-1983", 2012 m. CD "...Ir sąžinė liepia".

Nuolatinis Visagino Country festivalio dalyvis. Aktyvus Lietuvos Sąjūdžio dalyvis.

Vytauto Babravičiaus dainoms būdinga ne tik tradicinė lyrinė refleksija ("Nemunui", "Lietuvai"), tačiau ir savistaba ("Pasenėjau, bet nepasenau"), socialinė kritika ("Apie bronzinius lietuvius") bei humoras ("Apie Antano norą ženytis"). 

Žymiausios dainos: „Lietuvai", „Sodžiaus jovarai", "Autostradoje Vilnius - Kaunas", „Žemaičių Robinhudas", Tau, jaunyste". Daina "Autostradoje Vilnius - Kaunas" ("Mergiotės išdykę ir geros") virtusi liaudies daina.

Įvertinimas
-----------

* Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalių (1985 m. Maskva ir 1988 m. Pchenjanas) laureatas.
* Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Klova. *Vytautas Babravičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 413 psl.

Nuorodos
--------

* VLE: Vytautas Babravičius
* Tokie jie buvo ... Dainų autorius ir atlikėjas V.Babravičius - LRT (video)
* Visagino country istorija
**Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūra (MITA)** – valstybės institucija, atsakinga už inovacijų politikos įgyvendinimą šalyje.

MITA veikla apima nacionalinių ir tarptautinių taikomųjų mokslinių tyrimų, eksperimentinės plėtros ir inovacijų programų administravimą, konkursinį šių programų projektų finansavimą. MITA teikia nemokamas paslaugas verslo, mokslo, pramonės ir viešojo sektoriaus atstovams, kurie domisi tarptautinės partnerystės galimybėmis ir nacionaline parama mokslinių tyrimų, technologijų ir inovacijų projektams.[1]

Istorija
--------

MITA įkurta 2010 m. gegužės 4 d. remiantis nuostatomis Vyriausybės patvirtintoje Inovacijų strategijoje 2010–2020 metams.[2] Agentūros steigėjai yra Ūkio bei Švietimo ir mokslo ministerijos.

MITA įsteigta Tarptautinių mokslo ir technologijų plėtros programų agentūros (2002–2010 m.), kuri veiklą pradėjo kaip Lietuvos nacionalinis informacijos centras „Eureka" (1999 m.), pagrindu.

  

* L.e.p. Direktorius Gintas Kimtys.

Nuorodos
--------

1. ↑   Mokslo, inovacijų ir technologijų agentūros nuostatai
2. ↑  Lietuvos inovacijų strategija 2010–2020 metams