recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Bendžiukų piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Bendžiukų piliakalnisBendžiukų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°05′25″ š. pl. 25°35′05.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09028°š. pl. 25.584861°r. ilg.﻿ / 55.09028; 25.584861Koordinatės: 55°05′25″ š. pl. 25°35′05.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09028°š. pl. 25.584861°r. ilg.﻿ / 55.09028; 25.584861 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Joniškio seniūnija |
| Aukštis | 13 m |
| Plotas | 70x50 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmečio pabaiga - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1940 |
| Registro Nr. | A864P / 3198 |

**Bendžiukų piliakalnis** (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A864P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR652) – piliakalnis Molėtų rajone, Bendžiukuose (Joniškio seniūnija), kelio Joniškis-Žydavainiai dešinėje pasukus šiaurėn į dešinę, už 400 m, keliuko dešinėje pusėje, Narakio ežero vakariniame krante.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis labai apardytas arimų, įrengtas aukštumos rytiniame krašte. Iš pietų jį saugojo Juodonių pelkė. Aikštelė ovali, pailga šiaurės-pietų kryptimi, 70x50 m dydžio, 2 m žemesniu pietiniu galu. Joje rasta brūkšniuotos ir lygios keramikos. Piliakalnio vakariniame šlaite, 1 m žemiau aikštelės yra 30 m pločio terasa - greičiausiai sunaikintų įtvirtinimų vieta. Šlaitai vidutinio statumo, 13 m aukščio, vakarinis šlaitas nuolaidus, 4-5 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio antrąja puse - II tūkstantmečio pradžia.

200 m į pietryčius nuo piliakalnio, kitapus upelio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos. Greta jos buvo I a. - VI a. Graužinių pilkapynas, tyrinėtas 1940 m. vėliau sunaikintas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kampų piliakalnis – 20 km | Malkėsto piliakalnis – 17 km | Kertuojo piliakalnis – 9 km |  |
| Dubingių pilis – 10 km |  | Pavandenės piliakalnis – 7,5 km |
| Jonėnų piliakalnis – 7,5 km  Baluošos piliakalnis – 6 km | Danilavos piliakalnis – 10 km | Noselėnų piliakalnis – 21 km  Abejučių piliakalnis – 12 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 3198 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. 39 psl.

* Adolfas Tautavičius. Dubingių apylinkių archeologiniai paminklai. Dubingiai. Vilnius, 1960 m.

Nuorodos
--------

* Bendžiukų piliakalnis
*Kitos reikšmės – Betygalos piliakalniai.*

| Betygalos piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis 2018 m. birželį |
| 

Betygalos piliakalnisBetygalos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°22′54.89″ š. pl. 23°15′40.92″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3819139°š. pl. 23.2613667°r. ilg.﻿ / 55.3819139; 23.2613667Koordinatės: 55°22′54.89″ š. pl. 23°15′40.92″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3819139°š. pl. 23.2613667°r. ilg.﻿ / 55.3819139; 23.2613667 |

 |
| Vieta | Raseinių rajonas |
| Seniūnija | Betygalos seniūnija |
| Aukštis | 20-25 m |
| Plotas | 30x33 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkst.–II tūkst. pr. |
| Registro Nr. | u.k. 5566 |

**Betygalos piliakalnis** (dar vadinamas *Betygalos pirmuoju piliakalniu*) – piliakalnis šalia Betygalos, Raseinių rajone, patenkantis į Dubysos regioninio parko teritoriją. Pasiekiamas iš kelio  **3504**  Ariogala–Betygala–Šiluva  pasukus prie naujųjų Betygalos (Pilkalnio) kapinių, toliau nuo jų lauko keliuku pavažiavus 300 m pro kapinių šiaurinį pakraštį, laukų kraštu (yra kairėje). Prie kapinių stovėjimo aikštelės pastatyta rodyklė į Betygalos piliakalnius. Piliakalnis pažymėtas informaciniu stendu. Nuo Antrojo piliakalnio nutolęs apie 300 m į šiaurės vakarus (į Betygalos pusę).

Vaizdas į piliakalnį nuo papėdės (šaltinio pusėje)
Betygalos piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio–II tūkstantmečio pradžios laikotarpiu. Jis yra archeologinis ir kraštovaizdžio paminklas, 1992 m. spalio 15 d. įrašytas į Kultūros vertybių registrą (u. k. 5566 ). Kodas registre iki 2005-04-19: A364P, LR kultūros paminklų sąraše: AR880.

Šaltinis „Krivio akis"

Aprašymas
---------

Piliakalnis įrengtas aukštumos iškyšulyje į Dubysos slėnį, Vaškutės upelio dešiniajame krante. Iškyšulys apardytas ankstesniais laikais čia ilgai ariant, kasinėjant. Vėliau ši vieta tapo nenaudojama, dirvonuojančia, dalis - apaugusi išretintais medžiais. 

Piliakalnio aikštelė yra netaisyklingo keturkampio formos, orientuota šiaurės rytų–pietvakarių kryptimi, 30x33 m dydžio. Jos šiaurrytiniame gale supiltas 1,5 m aukščio, 15 m pločio pylimas, kurio 4 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 22 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 20-25 m aukščio. Piliakalnis apardytas arimų, griovio vietoje kasti bulviarūsiai. Aikštelė dirvonuoja, šlaituose auga medžiai. Papėdėje, į kapinių pusę, trykšta šaltinis „Krivio akis".

Piliakalnio sutvarkymas
-----------------------

2017–2018 m. buvo vykdomi piliakalnio tvarkymo darbai, siekiant jį padaryti patrauklų lankymui: kertami kraštovaizdį stelbiantys medžiai ir krūmai, daromi pėsčiųjų takai ir laiptai, jungiantys abu Betygalos piliakalnius, tvarkomas „Krivio akies" šaltinis.

Literatūra
----------

* Покровский, 1899, c. 132; Dowgird, 1909, p. 362; Krzywicki, 1909, p. 30-­33; LAA, p. 40 (Nr. 82).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5566 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑   Betygalos piliakalniai tvarkomi ir pritaikomi lankymui

Nuorodos
--------

* Betygalos piliakalnis
**Bronė Tautavičienė-Burokaitė** (1926 m. balandžio 4 d. Didėjos kaime, Zarasų apskr. – 2002 m. kovo 23 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologė, muziejininkė.

Biografija
----------

Anksti tapo našlaite. Baigė Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnaziją, 1951 m. baigė istoriją Vilniaus universitete.

Nuo 1951 m. pradėjo dirbti Vilniaus kraštotyros muziejuje, 1958 m. šį muziejų uždarius – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos ir etnografijos muziejuje, dab. Lietuvos nacionalinis muziejus. Nuo 1965 m. šio muziejaus Archeologijos skyriaus vedėja.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas reikšmingiausių jos darbų – 30 metų muziejuje išbuvusi archeologijos ekspozicija, 1980 m. išleistas ekspozicijos vadovas. Padėjo parengti nemažai archeologinių ekspozicijų Šiaulių, Kretingos, Biržų, Utenos ir kt. muziejuose.

Nuo 1948 m. pradėjo dirbti archeologinėse ekspedicijose. Daugeliui archeologinių tyrinėjimų kapinynuose ir pilkapynuose vadovavo pati. Jos tirti: Kriemalos kapinynas, Kauno raj. Šarkų kapinynas, Šilalės raj. Pamiškių kapinynas, Pasvalio raj. Judinio pilkapynas, Anykščių raj. Vyžių pilkapynas ir Minčios pilkapynas, Utenos raj. Reikšmingiausiuose archeologiniuose tyrinėjimuose – Bikavėnų kapinynas, Šilutės raj. Jauneikių kapinynas, Joniškio raj. Jakštaičių-Meškių kapinynas, Šiaulių raj. ji dirbo kartu su vyru A. Tautavičiumi, V. Urbanavičiumi ir kitais archeologais. Tyrinėjimų medžiagą skelbė tęstiniuose leidiniuose „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje", „Lietuvos archeologija" ir „Археологические открытия".

Bibliografija
-------------

* Archeologijos skyrius. Lietuvos TSR istorijos ir etnografijos muziejus, katalogas, 1980 m.
* III–XVI a. sidabriniai ir sidabru puošti dirbiniai, katalogas, 1981 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Girininkas. Bronė Tautavičienė. In memoriam. Istorija, 2002 m. cit. iš Lietuvos istorijos institutas, 2006 m. sausio 17 d.
| **Danutė Jočienė** |
| --- |
| Gimimo vardas | Danutė Sadauskaitė |
| Gimė | 1970 m. lapkričio 10 d. (53 metai)Tučiai, Mažeikių raj. |
| Tautybė | Lietuvė |
| Pilietybė |  Lietuva |
|  |
| Veikla | Teisininkė |
| Organizacijos | LR Konstitucinis teismas |
| Pareigos | Pirmininkė (nuo 2021-06)Teisėja (nuo 2014-03) |
|  |
| Alma mater | VU Teisės fakultetas (1994) |

**Danutė Jočienė** (g. 1970 m. lapkričio 10 d. Tučiuose, Mažeikių rajone) – lietuvių teisininkė, teisėtyrininkė tarptautininkė, Vilniaus universiteto (VU) docentė, buvusi EŽTT teisėja, žmogaus teisių ekspertė, Konstitucinio Teismo teisėja.

Biografija
----------

1986 m. baigė aštuonmetę mokyklą Tučiuose. 1989 m. baigė Viekšnių vidurinę mokyklą (sidabro medaliu). Planavo studijuoti lietuvių kalbą bei literatūrą, tačiau sprendimą pakeitė po VU Teisės fakultete studijavusios draugės įkalbinėjimų stoti studijuoti teisę.

1994 m. baigė VU Teisės fakultetą (su pagyrimu), įstojo į doktorontūrą bei dirbo dėstytoja, apgynė teisės mokslų disertaciją. Greta pedagoginės veiklos universitete ji vadovavo kursiniams bei baigiamiesiems darbams, koordinavo akademinius projektus žmogaus teisių srityje su užsienio universitetais bei tyrimo įstaigomis.

2002 m. gruodžio 18 d. Vyriausybė paskyrė Vyriausybės atstove Europos Žmogaus Teisių Teisme. 2003 m. sausio 1 d. ji perėmė pareigas iš Teisingumo viceministro Gintaro Švedo, turimą bylų prieš Lietuvą medžiagą ir kitus su atstovavimu susijusius dokumentus, pasirašiusi reikalų perdavimo ir priėmimo aktą. Pareigas ėjo iki 2004 m. lapkričio mėn. 1 d.

2004 m. sausį Prezidentas Rolandas Paksas savo dekretu greta kitų 2 kandidatūrų į Europos žmogaus teisių teismo teisėjus (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas Egidijus Bieliūnas, Lietuvos Vyriausiojo administracinio teismo pirmininkas Virgilijus Valančius) pateikė D. Jočienės kandidatūrą, atsižvelgiant į EŽTK Konvencijoje nustatytus aukštus reikalavimus teisėjams (aukšta moralė, kvalifikacija ir kiti).

2004 m. balandžio pabaigoje Europos Tarybos Parlamentinė Asamblėja iš pateiktų 3 kandidatų sąrašo išrinko D. Jočienę EŽTT teisėja 6 metams su galimybe būti vėliau perrinkta. Į EŽTT teismo įstoriją D. Jočienė įėjo kaip jauniausia teisėja. Ji pakeitė akademiką Praną Kūrį, nuo 2004 m. gegužės 1 d. tapusį Europos Bendrijų Teisingumo Teismo teisėju. Teisme D. Jočienė prisiekė 2004 m. lapkričio 2 d. .

Nuo 2014 m. dėsto Mykolo Romerio universiteto Teisės fakultete, profesorė.

2014 m. kovo mėn. paskirta Konstitucinio Teismo teisėja, 2021 m. birželį tapo jo pirmininke.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  „Strasbūre jauniausia – lietuvė" Dalia Gudavičiūtė, Lietuvos rytas, 2004 m. lapkričio 2 d. (interviu)
6. ↑  P. Kūrį Europos žmogaus teisių teisme pakeis D. Jočienė Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. Teisingumo ministerija, 2004 m. balandžio 29 d. pranešimas spaudai
7. ↑  Da­nu­tė Jo­čie­nė: „Lie­tu­va ne­ke­lia di­de­lių pro­ble­mų Stras­bū­ro teis­mui" Archyvuota kopija 2005-12-23 iš Wayback Machine projekto. Saulius Mikolaitis. Žurnalo „JUSTITIA" priedas Teisės žinios, 2003 m. Nr. 2, Portretas (rubrika).
8. ↑
| Daukliūnų akmuo |
| --- |
| Priekyje, už akmens – geležinkelis |
| 

Daukliūnų akmuoDaukliūnų akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°57′29″š. pl. 24°07′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.958056°š. pl. 24.121667°r. ilg.﻿ / 54.958056; 24.121667Koordinatės: 54°57′29″š. pl. 24°07′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.958056°š. pl. 24.121667°r. ilg.﻿ / 54.958056; 24.121667 |

 |
| Vieta | Jonavos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Užusalių seniūnija |
| Plotas | 100 m² |
| Registro Nr. | M268 / AR225 / 2010 (u. k.) |

**Daukliūnų akmuo** (arba ***Meškos akmuo***) – riedulys Daukliūnuose (Užusalių seniūnija, Jonavos rajonas). Jis yra 60 m į pietryčius nuo Kauno–Jonavos geležinkelio (priešingoje pusėje nei Daukliūnai, Karmėlavos oro uostas) Jonavos miškų urėdijoje, Svilonių girininkijos 71 kv. Didžiojo Raisto miške.

Vienas iš kelių pasiekti objektą veda mišku nuo Neveronių gyvenvietės Tvenkinio gatvės: važiuoti žvyruotu keliu tiesiai apie 2 km, o keliui ties vandens grioviu darant vingį į dešinę (priekyje už 100 m matyti brasta), kelionę nepasukant tęsti tiesiai per griovį nutiestu miško keliu apie 150 m. Nuo akmens gerai matyti geležinkelis, toje vietoje po jo sankasa vamzdžiu prateka upelis. 2014 m. gegužės mėn.duomenimis, riedulys vietovėje nuorodomis nebuvo pažymėtas, per audrą išvirtusios prie pat akmens stovėjusios dvi suaugusios eglės. Akmuo apie 40 cm iškilęs virš žemės, apvalytas nuo samanų, aptvertas, įrengta atokvėpio vieta. 

Akmuo – natūralus riedulys, melsvai pilko granito. Jo matmenys: 120 cm ilgio šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi ir 105 cm pločio, iki 40 cm aukščio. Jo viršuje yra apie 45 cm skersmens ir 7 cm gylio natūrali įduba. Akmens nuolaidėjančioje plokštumoje matoma kita natūrali įduba. Ją sudaro dvi dalys, viena kurių yra 26 cm ilgio, 16 cm pločio ir iki 2,5 cm gylio dalis (laikoma meškos pėda) ir antroji 8x9 cm dydžio ir iki 3 cm gylio dalis (laikoma veršiuko pėda).

Vertė
-----

Akmenyje matyti pėdos ženklas
Kaip turintis istorinę ir mitologinę vertę Daukliūnų akmuo 2004 m. sausio 20 d. buvo įrašytas į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių registro mitologinių vietų sąrašą (unik. kodas 2010). Ma­ty­ti „meš­kos" ir „veršiuko" pė­dų žen­klai. Skelbtinas saugomu gamtos objektu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Akmuo su "Meškos" ir "Veršiuko" pėdomis". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
2. ↑  Dėl objektų įrašymo į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių registro sąrašą, nr. 268
3. ↑  Gamtos paminklai ir gamtiniai kraštovaizdžio objektai // Jonavos krašto gamta (sudarytojai Vidmantas Malinauskas ir Jonas Augustauskas). „Piko valanda", Marijampolė, 2001 m. 48 psl.
4. ↑  Daukliūnų (Meškos) akmuo

Nuorodos
--------

* Daukliūnų akmuo su pėdomis (Jonavos r.) *europeana.eu*
| Druskininkėlių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Druskininkėlių piliakalnisDruskininkėlių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°5′4.8″ š. pl. 23°50′15.0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.084667°š. pl. 23.837500°r. ilg.﻿ / 54.084667; 23.837500Koordinatės: 54°5′4.8″ š. pl. 23°50′15.0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.084667°š. pl. 23.837500°r. ilg.﻿ / 54.084667; 23.837500 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Veisiejų seniūnija |
| Aukštis | 10-11 m |
| Plotas | 22x14 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1954, 1962 |
| Registro Nr. | AR584/22629, 22630, 5302/A94K |

**Druskininkėlių piliakalnis su gyvenviete**, *Saltoniškė* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22630) Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Druskininkėlių, Veisiejų seniūnija. Pasiekiamas plentu  **2505**  Leipalingis–Kapčiamiestis–Kauknoris  pavažiavus 1,1 km, už kanalo pasukus į dešinę šiaurėn, pavažiavus 300 m už sodybos yra kairėje vakaruose.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis „įrengtas atskiroje be įtvirtinimų kalvoje; jo p. papėdėje randama grublėtų puodų šukių, titnago, skaldos". Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 22x14 m dydžio, iki 1 m iškiliu viduriu. Pietiniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa, per 1,5 m nuolaidėjanti į pietus. Šlaitai vidutinio statumo, 10-11 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, duobių. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę pušimis.
Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 13 400 m².

Tyrimai
-------

1954 m. ir 1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Gyvenvietė
----------

Pietinėje piliakalnio pašlaitėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje aptikta lygios ir grublėtos keramikos.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Šlavantų piliakalnis 14 km | Vainiūnų piliakalnis 9 km | Radyščiaus piliakalnis 13 km |  |
| Mėčiūnų piliakalnis 9 km |  | Liškiavos piliakalnis 13 km |
|  |  | Černiauskų piliakalnis 2,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Druskininkėliai*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 1 (A–J). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1966, 433 psl.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 54 (Nr. 155)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.142
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 64-65.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Druskininkėliai
| Dubių piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnio papėdė |
| 

Dubių piliakalnisDubių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°6′22.3″ š. pl. 24°33′0.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.106194°š. pl. 24.550194°r. ilg.﻿ / 55.106194; 24.550194Koordinatės: 55°6′22.3″ š. pl. 24°33′0.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.106194°š. pl. 24.550194°r. ilg.﻿ / 55.106194; 24.550194 |

 |
| Vieta | Jonavos rajonas |
| Seniūnija | Upninkų seniūnija |
| Aukštis | 10-­14 m |
| Plotas | 15x8 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR214 / 1999 /A281P |

**Dubių piliakalnis**, *Batarėja, Užupiai* – piliakalnis Jonavos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Dubių, Upninkų seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **1502**  Bukonys–Upninkai–Keižonys  prieš Upninkų tiltą per Šventąją dešiniajame krante (pastatyta lankytino objekto rodyklė) pasukus į kairę žvyrkeliu šiaurės rytų kryptimi palei upę iki paskutinės sodybos kairėje, pavažiavus už jos dar 100 m į priekį.

Laiptai į piliakalnį

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Šventosios dešiniojo kranto aukštutinės terasos kyšulyje. Aikštelė trikampė, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 15 m ilgio ir 8 m pločio šiaurėje. Šiauriniame jos krašte supiltas 1,7 m aukščio, 13 m pločio pylimas, kurio 3,6 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 1,4 m gylio, 12 m pločio griovį, už kurio kyla antras 0,5 m aukščio, 5 m pločio pylimas. Šlaitai statūs, 10-­14 m aukščio.

Pylimas apardytas trianguliacijos bokšto. Piliakalnis apaugęs pušimis, pradėtas tvarkyti: pomiškis prakirstas, pietiniame šlaite įrengti gruntiniai laiptai.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio antrąja puse -­ II tūkstantmečio pradžia. 
Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 8000 m². Išmatavimai: 120 m ilgio šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi ir iki 90 m pločio.

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Normainių piliakalnis 23 km | Lokinės piliakalnis 23 km  Piliakalnių piliakalnis (Jonava) 13 km | Vaitkuškio piliakalnis 19 km  Sukinių piliakalnis 8,5 km |  |
| Gudžionių piliakalnis 13 km  Paberžės piliakalnis 14 km |  | Totoriškio piliakalnis 12 km  Sližių piliakalnis 3 km |
| Tartoko piliakalnis 11 km  Padaigų piliakalnis 9 km | Mančiūnų piliakalnis 23 km | Raudonkos piliakalnis 10 km  Mančiušėnų piliakalnis 6 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 54 (Nr. 157).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.112.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC archyvas F.1. Ap.1. B.47. P.213-218.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dubių piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos piliakalniai. Dubiai
* Heritage.lt Archyvuota kopija 2008-01-19 iš Wayback Machine projekto.
**Ignas Adamkavičius** (1896 m. lapkričio 21 d. Šiauliuose – 1987 m. rugpjūčio 12 d. Čikagoje) – Lietuvos karininkas, vienas pirmųjų Lietuvos karo lakūnų, Prezidento V. Adamkaus tėvas.

Biografija
----------

Brolis – Edvardas Adamkavičius. 1914 m. baigęs gimnaziją, įstojo į Sankt Peterburgo technologijos institutą.

### Pirmasis pasaulinis karas

Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. buvo mobilizuotas į Rusijos kariuomenę. 1916 m. Sankt Peterburge baigė pėstininkų Vladimiro karo mokyklą. Tarnavo Sibiro 13-ajame šaulių pulke. 1917 m. sausį pakeltas į poručikus. Dalyvavo kautynėse su Vokietijos imperijos kariuomene prie Rygos. Nuo 1917 m. iki 1918 m. mokėsi Gatčinos aviacijos mokykloje.

Po Spalio perversmo pasitraukė iš Rusijos kariuomenės. Dalyvavo Sankt Peterburgo lietuvių komiteto veikloje. 

### Lietuvos nepriklausomybės kovose

1918 m. lapkritį įstojo į besikuriančią Lietuvos kariuomenę. 1918 m. gruodžio 24 d. paskirtas tarnauti 2-ajame pėstininkų pulke. 

1919 m. sausio 1 d. kartu su K. Škirpa ir būriu savanorių Gedimino bokšte iškėlė Lietuvos trispalvę. 1919 m. sausio 30 d. pirmasis buvo priimtas lakūnu į besikuriančią Aviacijos dalį. 1919 m. nuo gegužės iki liepos vadovavo Lietuvos Karo aviacijos mokyklai. 1919 m. lapkritį suteiktas kapitono laipsnis. Vykstant Nepriklausomybės kovoms vokiečių pilotuojamais lėktuvais kaip žvalgas skraidė į frontą. 

1920 m. balandį paskirtas tarnauti 2-osios pėstininkų divizijos štabe, vėliau tą patį mėnesį perkeltas į 1-ąjį pėstininkų pulką. 1920 m. rugsėjį perkeltas į Atsargos batalioną. 1922 m. liepą išėjo į atsargą. Vėliau dirbo policijoje.

### Pasitraukimas į Vakarus

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1950 m. gyveno JAV.

Apdovanojimai
-------------

* Vyčio Kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ignas Adamkavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 73 psl.
2. ↑   Adamkavičius Ignas
3. ↑   Archyvuota kopija 2018-05-02 iš Wayback Machine projekto. Kodėl karžygiai tėvynei neberūpi?
| **Povilas Karazija** |
| --- |
| Gimė | 1887 m. balandžio 29 d.Mazgeliškiai, Kupiškio valsčius |
| Mirė | 1955 m. lapkričio 28 d. (68 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, pedagogas, numizmatas, bibliofilas |

**Povilas Karazija** (1887 balandžio 29 d. Mazgeliškiuose, Kupiškio valsčius – 1955 m. lapkričio 28 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, numizmatas, bibliofilas, kultūros ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Kupiškio pradžios mokykloje, Mintaujos ir Šiaulių gimnazijose, pastarojoje 1907 m. baigė 4 klases. 1905–1907 m. revoliucinių įvykių dalyvis, Lietuvos socialdemokratų partijos organizatorius Šiauliuose. 1908 m. Sankt Peterburge įgijo mokytojo cenzą ir buhalterio specialybę.

Nuo 1909 m. mokytojavo Šančiuose, Vidiškiuose, Kirkliuose.  1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, mobilizuotas, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. Voroneže mokėsi lietuvių mokytojų kursuose, dirbo Lietuvių karo pabėgėlių komitete.

1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Vilniaus lietuvių gimnazijoje ir mokytojų seminarijoje. 1919 m. Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos organizatorius, Vilniaus mokytojų sąjungos pirmininkas. Lenkams uždarius lietuvišką gimnaziją, dirbo Lietuvių kredito kooperatyve. 1921–1924 m. redagavo laikraščius „Vilnietis", „Rytų Lietuva", „Lietuvos rytai", 1924–1928 m. „Vilniaus aidas", 1929–1939 m. „Vilniaus žodis" redaktorius. 1927 m. „Kultūros" draugijos Vilniuje steigėjas, nuo 1935 m. – pirmininkas.

1936 m. Vilniaus vaivados Bocianskio įsakymu ištremtas iš Vilniaus, gyveno Varšuvoje, kur tęsė visuomeninę veiklą. 1937 m. sausio 28 d. suimtas ir išvežtas į Lietuvą. Nuo 1938 m. balandžio 5 d. iki 1949 m. Kaune Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus (nuo 1944 m. Čiurlionio dailės muziejus) Taikomosios dailės istorijos skyriaus vedėjas ir Vytauto Didžiojo karo muziejuje numizmatas. Surinko Lietuvos, Lenkijos ir Rusijos istorinių monetų kolekciją.

Bibliografija
-------------

* Vilniaus lobis, 1932 m.
* Aluonos, Šklėrių ir Krūminių monetų lobiai, 1941 m.
* Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus metraštis, redagavo, 1941 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 205 psl.
2. ↑  *Povilas Karazija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 404 psl.
| Gabrieliškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gabrieliškių piliakalnisGabrieliškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°17′40.8″ š. pl. 23°11′33.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.294667°š. pl. 23.192583°r. ilg.﻿ / 55.294667; 23.192583Koordinatės: 55°17′40.8″ š. pl. 23°11′33.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.294667°š. pl. 23.192583°r. ilg.﻿ / 55.294667; 23.192583 |

 |
| Vieta | Raseinių rajonas |
| Seniūnija | Girkalnio seniūnija |
| Aukštis | 6­-7 m |
| Plotas | 34x23 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1967 |
| Tirtas | 1910 m. |
| Registro Nr. | AR890 /23751, 23752, 5576/A372KP |

**Gabrieliškių piliakalnis su gyvenviete**, vadinamas *Viškalniu* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23752) Raseinių rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurė nuo Žvirgždžių kaimo, Girkalnio seniūnija. Pasiekiamas keliu Girkalnis – Plingiai Naukaimyje pasukus į kairę pietų kryptimi, pavažiavus 700 m – yra į kairę, šiaurės rytuose.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 34x23 m dydžio. 2 m žemiau aikštelės yra tarsi terasa. Šlaitai statūs, 6­-7 m aukščio.

Aikštelė apardyta apkasų, arimų. Piliakalnis dirvonuoja, šiaurės rytų ir šiaurės vakarų pašlaitėse auga pavieniai beržai.

Pietinėje papėdėje, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 0,76 ha, fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 3700 m².

Tyrimai
-------

1910 m. Liudvikas Kšivickis ištyrė aikštelės pietinę pusę, 350 m². Aptiktas iki 1 m storio III a. – IV a. kultūrinis sluoksnis su akmenų grindiniais, lygia ir grublėta keramika, geležiniais (ietigaliai, peiliai) ir žalvariniais (antkaklių ir apyrankių fragmentai, žiedai) dirbiniais. Aikštelėje rasta 2x2,5 m dydžio duobė siaurėjančiu dugnu su suanglėjusiais grūdais, 6 Senovės Romos monetomis. 1967 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kalnųjų piliakalnis 8 km  Raseinių piliakalnis 8 km | Padubysio piliakalnis 11 km  Šiaulelių piliakalnis 24 km | Betygalos piliakalniai 12 km  Plinkaigalio piliakalnis 30 km |  |
| Eržvilko piliakalnis 30 km |  | Kejėnų piliakalnis 8 km  Ginaičių piliakalnis 13 km |
| Antkalniškių piliakalnis 31 km  Jurbarko piliakalnis 36 km | Raudonėnų piliakalnis 21 km  Antkalnės piliakalnis 21 km | Pašilių piliakalnis 23 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 58 (Nr. 178).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.165

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai. Gabrieliškės
| **Ignas Skrupskelis** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. spalio mėn.Melgužė, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 1943 m. vasario 1 d. (~40 metų)Vorkuta, Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Alina Skrupskelienė |
| Vaikai | Kęstutis Skrupskelis |
|  |
| Veikla | germanistas, publicistas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Ignas Skrupskelis** (1903 m. spalio mėn. Melgužės kaime, Joniškio rajone, Šiaulių apskritis – 1943 m. vasario 1 d. Vorkutos Rečlago lageryje) – Lietuvos germanistas, publicistas, žurnalistas, redaktorius, ateitininkas.

Biografija
----------

1929 m. baigė Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultetą, 1930-1931 m. studijavo germanistiką Karaliaučiaus universitete. 1932 m. Vienos universitete gavo daktaro laipsnį.

1934-1940 m. žurnalo „Židinys" redaktorius bei 1936 m. įkurto dienraščio „XX amžius" redakcijos narys, 1939-1940 m. – šio dienraščio vyriausias redaktorius. Publicistinius straipsnius pasirašydavo Ig. Petrikonio slapyvardžiu.

Lietuvos žurnalistų sąjungos valdybos narys. 1936 m. vasario 23 d. 16 gerai žinomų katalikų intelektualų pasirašė deklaraciją „Į organiškosios valstybės kūrybą", kuri tapo protestu prieš egzistuojantį režimą. Ją pasirašė Juozas Ambrazevičius, Pranas Dielininkaitis, Jonas Grinius, Juozas Grušas, Zenonas Ivinskis, Juozas Keliuotis, Antanas Maceina, Ignas Malinauskas, Pranas Mantvydas, Kazys Pakštas, Česlovas Pakuckas, Jonas Pankauskas, Antanas Salys, Ignas Skrupskelis, Antanas Vaičiulaitis, Balys Vitkus.

Suimtas 1940 m. liepos 12 d. Kaune. Kalėjo Kauno kalėjime ir bolševikų nuteistas 8 m. kalėti ir 1941m. balandžio 1d. išvežtas į Vorkutos Rečlago lagerį. Ten žuvo 1943m. vasario 1d. Palaikų palaidojimo vieta nežinoma. 

Sūnus Kęstutis Skrupskelis, filosofas, istorikas, Pietų Karolinos universiteto (JAV) profesorius, ateitininkas.

Bibliografija
-------------

* *Literatūros mokslas, jo esmė, istorija ir metodai* / „Athenaeum", 1930 m.
* *Vytautas Didysis vokiečių literatūroje*, 1932 m.
* *Kultūrinis Prūsų lietuvių gyvenimas XVIII a.*, 1932 m.

Literatūra
----------

* Tatjana Maceinienė. Tikėjimas ir ateitis. Ignas Skrupskelis ir Pranas Dielininkaitis. Aidai, Vilnius, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 453 psl.
| **Isakas Kaplanas** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. rugpjūčio 21 d.Peterburgas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1988 m. gegužės 10 d. (82 metai)Amsterdamas, Olandija |
|  |
| Veikla | vertėjas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1924 m. Leningrado universitetas, 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Isakas Kaplanas** (1905 m. rugpjūčio 21 d. senuoju stiliumi rugpjūčio 8 d. Peterburge, Rusijos imperija – 1988 m. gegužės 10 d. Amsterdame, Olandija) – Lietuvos vertėjas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1924 m. baigė Leningrado universiteto Visuomeninių mokslų fakultetą. 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą.

1929–1937 m. dirbo leidinių „Diena" ir „Naujas žodis" redakcijose. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 1940–1941 m. TASS'o vertėjas. 1941 m. pasitraukęs į Maskvą, dirbo Sąjunginio radijo vertėju. 1941–1943 m. tarnavo Raudonojoje armijoje.

1944–1946 m. leidinio „Sovetskaja Litva" literatūrinio skyriaus vedėjas. 1975 m. emigravo į Vakarus.  Nuo 1980 m. gyveno Olandijoje, buvo aktyvus lietuvių išeivijos visuomeninės veiklos dalyvis, bendradarbiavo jos spaudoje, sudarė SSRS disidentų enciklopedinį žinyną.

Išvertė į rusų kalbą daug Juozo Baltušio, Kazio Borutos, Petro Cvirkos, Vinco Krėvės, Romualdo Lankausko, Vinco Mykolaičio-Putino, Viktoro Miliūno, Algirdo Pociaus, Mykolo Sluckio, Antano Venclovos, Antano Vienuolio ir kitų lietuvių rašytojų prozos bei dramaturgijos kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Isakas Kaplanas*. Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, T. 2 (K–P). Vilnius, Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1968, - 49 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 205 psl.
Koordinatės: 55°14′54.95″ š. pl. 23°30′59.45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2485972°š. pl. 23.5165139°r. ilg.﻿ / 55.2485972; 23.5165139

| Gėluvos dvaras |
| --- |
| Dvaro rūmai Dvaro rūmai |
| Vieta | Gėluva, Raseinių rajonas |
| Įkurtas | 1578 m. |
| Rūmų stilius | Mūrinis |
| Bajorų giminės | KenstaraiChlevinskiaiBurbos |
| Parkas | Pavieniai medžiai |
| Pastatų būklė | Išlikę rūmai su keliais ūkio pastatais, parko fragmentais |

**Gėluvos dvaras** – buvusi dvaro sodyba Gėluvoje, Raseinių rajone, apie 4 km į pietryčius nuo Ariogalos, už 3 km nuo kelio  **196**  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis .

Gėluvos dvaro sodyba įregistruota Kultūros vertybių registre 1995 m. (unik. kodas 520).

Dvarvietėje išlikę rūmai, keli ūkio pastatai, pavieniai parko medžiai, teritorijoje yra ne dvaro laikotarpio svetimkūnių pastatų.

Paminklas virš Chlevinskių šeimos mauzoliejaus Ariogalos senosiose kapinėse

Istorija
--------

Dvaras minimas nuo 1578 m. Žinoma, kad 1611 m. Gėluvą valdė Kenstarai. Sebastijono Kenstaro našlė, vykdydama vyro prašymą, tais metais čia pastatė evangelikų bažnyčią ir mokyklą. 

1699 m. Gėluvą nupirko Vitebsko vaivadijos pastalininkas, katalikas B. Chlevinskis. Tuo metu Gėluva buvo gana didelis dvaras. Be mūrinių rūmų, jo teritorijoje stovėjo kelios arklidės, ant upelio kranto - bravoras ir du malūnai. Dvaro savininkas S. Chlevinskis 1738 m. gavo teisę rengti čia kasmetinius turgus. XIX a. I ketv. Gėluva priklausė Mykolui Chlevinskiui (1793-1831). Tai buvo Žemaitijos šviesuolis, švietimo ir kultūros mecenatas, Vilniaus universiteto garbės narys. Tuos laikus mena akmuo su įrašu dvaro sodybos teritorijoje, genealoginiai Chlevinskių kilmės dokumentai.

XIX a. pab. Gėluvos Chlevinskių palikuonė Teodora Burbienė savo šeimininkavimo metu perstatė senuosius dvaro rūmus, sutvarkė parką. Vėliau dvarą paveldėjo iš Austrijos-Vengrijos atvykęs tolimas giminaitis Mykolas Stanislovas Puzina. 

1922 m. dvaras buvo išparceliuotas. 1925 m. dvaro centrą nusipirko Elena Baltrušaitienė, vėliau pardavusi jį Vilkijos miestiečiui Aronui Aranauskui. Dvare jis pastatė lentpjūvę, karšyklą, suremontavo seną malūną. 

Pokario metais Gėluva tapo Ariogalos valstybinio sodininkystės ūkio centru. Teritorijoje iškilo nauji pastatai, nugriauta senoji rūmų dalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gėluvos dvaro sodyba LR Kultūros vertybių registre[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Apie Gėluvos dvarą Lietuvos dvarų duomenų bazėje Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
* Apie Gėluvos dvarą Mažojoje Ariogalos enciklopedijoje
* Raseinių rajono kultūros paveldas Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
**Istorizmas** (mene) – viena iš meno krypčių. Terminas susiformavo XIX a. devinto dešimtmečio Vokietijoje.

Istorizmui būdingas praeities meno stilių pakartojimas, pagrįstas moksliniais meno istorijos tyrinėjimais. Istorizmu grindžiamos neostilių ir eklektikos meno krypčių nuostatos. Istorizmą XIX a. pirmoje pusėje suformavo romantizmo idėjos, istorizmas yra paveikęs kūrinių, sukurtų iki XX a. pradžios, stilių. Labiausiai pasireiškė architektūroje kaip neobarokas, neorenesansas, neoromanika, neobizantika.

Istoristinio stiliaus bažnyčios Lietuvoje
-----------------------------------------

* Barzdų Kristaus Karaliaus bažnyčia
* Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčia
* Krokialaukio Kristaus Atsimainymo bažnyčia
* Panevėžio Kristaus Karaliaus katedra
* Tauragės Švč. Trejybės bažnyčia
* Utenos Kristaus Žengimo į dangų bažnyčia
* Vilniaus Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia
* Žygaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia
* Naujosios Vilnios Šv. Kazimiero bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Istorizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 336-337 psl.
| Jasiuliškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Jasiuliškių piliakalnisJasiuliškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°6′55.2″ š. pl. 25°18′28.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.115333°š. pl. 25.307944°r. ilg.﻿ / 55.115333; 25.307944Koordinatės: 55°6′55.2″ š. pl. 25°18′28.6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.115333°š. pl. 25.307944°r. ilg.﻿ / 55.115333; 25.307944 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Giedraičių seniūnija |
| Aukštis | 14 m |
| Plotas | 33x16 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |

**Jasiuliškių piliakalnis**, Švedkalnis – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Radžiūnuose, Giedraičių seniūnija. Pasiekiamas plentu  **172**  Raudondvaris–Giedraičiai–Molėtai  Jasiuliškiuose pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi link Radžiūnų, pavažiavus 850 m, už kiek toliau nuo kelio esančios sodybos kairėje pasukus į kairę vakaruosna ir pavažiavus 400 m – yra 50 m į dešinę šiaurėje nuo kelio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kampe. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 33x16 m dydžio, iki 1,5 m pakilusiu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 4­-14 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimo, aikštelės pietinėje dalyje yra kapas, šiauriniu ir rytiniu šonais seniau ėjęs kelias. Dabar piliakalnis apaugęs beržais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Ambraziškių piliakalnis 4 km | Kamastos piliakalnis 2 km | Didžiokų piliakalnis 3,5 km |  |
| Kiauklių piliakalnis 15 km |  | Bendžiukų piliakalnis 17 km |
| Laužiškio piliakalnis 13 km | Piliakiemių piliakalnis 4 km | Jonėnų piliakalnis 15 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos piliakalniai. Jasiuliškiai

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
| James Stewart |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | James Maitland Stewart |
|  |
| Gimė | 1908 m. gegužės 20 d. Indiana, Pensilvanija |
| Mirė | 1997 m. liepos 2 d. (89 metai) Beverli Hilsas, Kalifornija |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| L.B. Džefris„Langas į kiemą", 1954 m.Džonas Fergiusonas„Svaigulys", 1958 m. |
| Apdovanojimai |
| 1941 m. – Oskaras – Geriausias pirmo plano aktorius („Filadelfijos istorija") |

**Džeimsas „Džimis" Meitlandas Stiuartas** (angl. *James „Jimmy" Maitland Stewart*; 1908 m. gegužės 20 d. – 1997 m. liepos 2 d.) – JAV teatro, radijo ir kino aktorius. Žinomas dėl savitai lėtos šnekos ir praktiškos asmenybės.

Per savo karjerą jis vaidino daugelyje filmų, kurie plačiai pripažįstami kaip kino klasika, vieni iš jų „Langas į kiemą" ir „Svaigulys". Garsėjo vidutinės amerikiečių klasės asmenų, susiduriančių su kasdieniais gyvenimo sunkumais, vaidmenimis. Dž. Stiuartas buvo viena žymiausių kino studijos „Metro-Goldwyn-Mayer" žvaigždžių.

Stiuartas buvo nominuotas penkiems Oskaro apdovanojimams, vieną iš jų laimėjo, jam taip pat buvo įteiktas apdovanojimas už gyvenimo pasiekimus. Amerikos filmų institutas Stiuartą išrinko trečiuoju geriausiu ekrano aktoriumi vyru kino istorijoje. Jis taip pat pasižymėjo ir karinėje karjeroje; Stiuartas buvo Antrojo pasaulinio ir Vietnamo karų veteranas, tarnaudamas JAV Karinių oro pajėgų rezerve užsitarnavo brigados generolo laipsnį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stewart James (Džeimsas Stiuartas), tikr. James Maitland*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 524-525 psl.
2. ↑  „AFI’s 100 YEARS … 100 STARS." Archyvuota kopija 2013-01-13 iš Wayback Machine projekto. *American Film Institute (Afi.com)*, 1999-06-16. Nuoroda tikrinta 2013-06-22.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: James Stewart** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* James Stewart svetainėje Internet Broadway Database
* James Stewart svetainėje Internet Movie Database
* James Stewart svetainėje TCM Movie Database
Koordinatės: 54°40′12″š. pl. 25°18′07″r. ilg.﻿ / ﻿54.670089°š. pl. 25.30208°r. ilg.﻿ / 54.670089; 25.30208

|  Jelenskių šeimos kapo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Rasos (Vilnius) |
| **Adresas** | Rasų g. |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | iki 1902 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Jelenskių šeimos kapo koplyčia** – laidojimo koplyčia, stovinti Vilniuje, istorinėse Rasų kapinėse. Neogotikinis statinys stūkso šalia pagrindinių įėjimo vartų, taip įsiliedamas į bendro aptvaro liniją.

Koplyčia yra architektūros ir istorijos paminklas, įrašytas į Kultūros vertybių registrą. 2017 m. buvo įtraukta į Rasų kapinių objektų tvarkymo programą.

Istorija
--------

Žemvaldžių Jelenskių koplyčia pastatyta iki 1902 m. pagal Boleslovo Švengrubeno projektą, Pagrindiniam kapinių įėjimui tokios stilistikos statinys suteikė stipresnę išraišką, dėl ko 1924 m. buvo perstatyti vartai, tapę taip pat neogotikiniais.

Architektūra
------------

Raudonų plytų mūro koplyčia kompaktiška, kvadratinio plano, su laidojimo rūsiu, iš pietų ir šiaurės pusių prie jos priblokuota kapinių tvora. Stogas šlaitinis, dengtas molinėmis čerpėmis. Šiaurės rytų pusėje ant stogo iškilęs bokštelis - pinaklis, užsibaigiantis kryžgėlėmis. Fasadus puošia smailiaarkės sienų angos ir nišos. Trikampė fasado viršūnė papildyta ažūrine signatūra. Šonines ir galines sienas juosia arkadiniai plytų karnizai. Statinys iš visų pusių apsuptas atramų, fasadą remia atramos su aklinomis langų angomis ir pinakliais. Profiliuotas smailiaskliautis portalas su kolonomis, pinakliai pereina į dekoratyvinę dvipusę akliną lango angą su rozete, užimančia visą sienos plokštumą. Portale įtaisytos apkaustytos metalinės durys su belstukais.

Tinkuotame cokolyje nuo pagrindinio įėjimo pusės įtaisytos dvi memorialinės lentos su įrašais lenkų kalba, skirtos Jelenskiams, seseriai ir broliui: Alinai (1848-1905) ir Mečislovui (1834-1902).

Trinavė plokščia presbiterija įrengta vakarų pusėje. Presbiterijos sienoje įrengta smailiaskliautė niša, kurioje anksčiau buvo figūrėlė. Altoriui būdingą profiliuotą plokštę laiko atrama su plačiu granitiniu laipteliu. Grindinį sudaro juodos ir pilkos plokštės. Sienos tinkuotos, baltintos.

Jelenskių koplyčiai bene artimiausia savo stiliumi laikytina Kretingos Tiškevičių koplyčia (1893 m.).

Galerija
--------

* Šalia koplyčios – istorinis prižiūrėtojo namasŠalia koplyčios – istorinis prižiūrėtojo namas
* Šalia praeina kapinių tako grindinysŠalia praeina kapinių tako grindinys
* Cokolio dalis su memorialinėmis lentomisCokolio dalis su memorialinėmis lentomis
* Nuo įėjimo vartų pusėsNuo įėjimo vartų pusės

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 34917 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Rasų kapinių objektų tvarkybos projekto schema Archyvuota kopija 2019-01-06 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2 3 4  Rasų kapinės Vilniuje. Istorija, menas, gamta POLONIKA, 2019, p. 300

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jelenskių šeimos kapo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Rasų kapinių koplyčios
| **James Watt** |
| --- |
|  |
| Džeimsas Vatas |
| Gimė | 1736 m. sausio 19 d.Grinokas, Škotija |
| Mirė | 1819 m. rugpjūčio 19 d.Birmingamas, Anglija |
|  |
| Veikla | britų inžinierius, išradęs garo mašiną, Londono karališkos bendruomenės narys 1785 m. |
|  |
|  **Vikiteka** | James Watt |
| Parašas |
|  |

**Džeimsas Vatas** (angl. *James Watt*; 1736 m. sausio 19 d. – 1819 m. rugpjūčio 19 d.) – britų inžinierius, išradęs garo mašiną. Londono karališkos bendruomenės narys 1785 m.

Nuo 1757 m. dirbo mechaniku Glazgo universitete, kur susipažino su vandens garų savybėmis ir pats su dideliu tikslumu ištyrė, naudodamasis D. Papeno katilu, prisotintų garų temperatūros ir slėgio priklausomybę.

Garo mašinos variklis
---------------------

Džeimso Vato eksperimentinis aparatas
1763–1764 m. taisydamas T. Niukomeno garo mašinos modelį, priėjo išvadą, kad gan didelė šitos mašinos garų naudojimo priežastis: cilindro sienelių atšalimas iki aušinimui naudojamo vandens temperatūros, įpurškimo metu. Išeitis sumažinti garų naudojimą kiekį – atskira kondensuotų garų patalpa. Pasinaudodamas šia idėja, Dž. Vatas 1765 m. sukonstravo eksperimentinę mašiną su 16 cm pločio cilindru, o 1768 m. pirmą didžiulę garo mašiną, kurios konstrukcija turėjo ir trūkumų: kondensatoriaus, cilindro. 1769 m. Vatas įsigijo anglišką patentą „garų vartojimo kiekiui sumažinimo, o vėliau ir benzino mašinose", kuriose buvo realizuoti nauji technikos pasiekimai: garo marškiniai naudojami palaikyti temperatūros lygi cilindre, garo rotorinio variklio projektas ir kiti. 1774 m. garo variklio konstravimas baigėsi; vėlesni tyrimai parodė, kad šitas variklis buvo daugiau nei 2 kartus našesnis už geriausius T. Niukomeno prieš tai konstruotus. 1782 m. Vatas gavo anglišką patentą garo varikliui. Džeimsas įvedė pirmąją galios matavimo sąvoką – arklio galia (vėliau jo garbei buvo pavadintas kitas matavimo vienetas – Vatas). Dėka ekonomiškumo Džeimso garo mašina tapo populiari ir suvaidino svarbiausią vaidmenį pereinant prie mašinų gamybos (Pramonės perversmas).

Po 1784 m. Džeimsas Vatas daugiausia užsiėmė garo mašinų tobulinimu savo gamykloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Watt James (Džeimsas Vatas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 468-469 psl.
*Kitos reikšmės – jaunimas (reikšmės), draugas (reikšmės).*
**Jaunimo draugas** – Vilniaus krašto katalikiškos orientacijos jaunimo mėnesinis žurnalas, leistas 1926–1937 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Leido ir redagavo Antanas Juknevičius. Nuo 1937 m. sausio 4 d. (Nr. 135) ėjo kartą per savaitę. Nuo 1937 m. kovo iki 1939 m. balandžio, uždraudus lenkų valdžiai, vietoj „Jaunimo draugo" leisti dažniausiai 2 kartus per mėnesį vienkarčiai leidiniai po 48, 40 arba 32 puslapius skirtingomis antraštėmis: „Jaunųjų Velykos", „Pavasario šnekos", „Šviesos kelias", „Sekminės", „Jaunimo aidai", „Vasaros darbai", „Mūsų žygiai", „Jaunųjų balsas", „Lietuvio mintys", „Šviesa", „Rudens aidai", „Jaunimo žodis", „Mūsų pastangos", „Švyturys", „Jaunųjų šnekos", „Spindulys", „Kalėdų mintys", „Žiburys", „Draugas", „Lietuviškoji mintis", „Jaunųjų bičiulis", „Jaunajai kartai", „Pavasaris", „Velykos", „Jaunimas", „Darbas", „Jaunųjų žingsniai", „Mūsų kelias", „Vasaros žingsniai", „Jaunųjų talka", „Jaunųjų gairės", „Mūsų gyvenimas", „Jaunimo kelias", „Jaunimo balsas", „Jaunimo ateitis", „Rudens vakarai", „Jaunųjų darbai", „Rudens aidai", „Jaunųjų siekiai", „Jaunųjų žodžiai", „Kalėdų žvaigždė", „Naujieji žodžiai", „Jaunųjų patarėjas", „Lietuviškuoju keliu", „Laiko žodis", „Mūsų viltis", „Jaunimo rytojus", „Velykų margutis", „Jaunųjų pasaulis". Išleido priedus: Iliustruotas „Velykų priedas" (1930 m.) „Sesių talka" (Nr. 1, 2, 1937 m.). Spausdino iki 1929 m. sausio spaustuvė „Zorza" Vilniuje, vėliau spaustuvė „Ruch".

Nuo 1939 m. gegužės 17 d. vietoj „Jaunimo draugo" leistas „Jaunimo kelias". Bendradarbiavo M. Babickas, Pranas Bieliauskas, Kristupas Čibiras, Adomas Jakštas, Liudas Gira, Petras Kraujalis, Rapolas Mackonis, A. Rimšaitis, Silvestras Urbonavičius, Aleksandras Vitkauskas ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Antanas Juknevičius – 1926–1937 m.
* Augustinas Burokas – 1937–1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 186 psl.
Kristjan Raua „Kalevipoegas prie pragaro vartų" (1935 m.)
**Kalevipoegas** (est. *Kalevipoeg*) – aukštas ir galingas milžinas estų mitologijoje, apie jį pasakojama padavimuose (ypač Rytų Estijoje), liaudies dainose.

Kalevipoego veiksmais aiškinama įvairių gamtos objektų (pvz. riedulių, kalvų, piliakalnių ir kt.) kilmė, tam tikri jų bruožai (pvz. duobės akmenyse, vandens daubos, duobės, kalvos, pelkės – Kalevipoego žirgo pėdsakai), jo plaukais įvardijamos pelkėse augančios pūkuotės, sakoma, kad iš milžino prakaito lašų išdygsta dagiai.

Estų liaudies padavimuose apie milžino mirtį pasakojama dvejopai: anot vieno varianto, priešas perkirtęs miegančiam arba pasilenkusiam prie upės atsigerti Kalevipoegui kojas, o kūną užkasęs; pasak kitos versijos, vilkas pasivertęs žirgu ir nugabenęs Kalevipoegą į pragarą, milžinas įsitvėręs rankomis į vartus ir iki pat dabar tebesaugąs, kad iš pragaro neištrūktų velniai.

Suomių kalbininkas A. Alkvistas milžino vardą siejo su lietuvių kalbos žodžiu 'kalvis', o estų kalbininkas P. Aristė – su estų kalbos žodžiu, reiškiančiu stiprumą, didumą.

Epe „Kalevo sūnus", kurį, pasitelkęs padavimus ir kai kurias liaudies dainas, sukūrė F. R. Kreicvaldas, nupasakoti Kalevipoego žygiai, kova su vikingais ir kryžiuočiais, blogio jėgomis.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Kalevipoegas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-10-23.
2. 1 2 3 4 5 6  *Mitologijos enciklopedija*, I tomas. V. 1997. ISBN 5-415-00507-2, p. 106–107.
| **Jean-François Le Sueur** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1760 m. vasario 15 d.Drukat-Plesielis prie Abvilio |
| Mirė | 1837 m. spalio 6 d. (77 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | prancūzų kompozitorius, dirigentas, pedagogas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Jean-François Le Sueur |

**Žanas Fransua Lesiueras** (pranc. *Jean-François Le Sueur*  1760 m. vasario 15 d. Drukat-Plesielis prie Abvilio – 1837 m. spalio 6 d. Paryžius) – prancūzų kompozitorius, dirigentas, pedagogas.

Biografija
----------

Harmonijos mokėsi Paryžiuje. 1786–1787 m. Paryžiaus Dievo Motinos katedros vargonininkas. Nuo 1795 m. ir 1818–1837 m. dėstė Paryžiaus konservatorijoje; 1795–1802 m. jos inspektorius.

1794–1800 m. kūrė Prancūzijos revoliucijos iškilmių muziką. Nuo 1804 m. Napoleono rūmų kapelmeisteris.

Kūryba
------

Sukūrė operų, tarp jų – „Ola" (*La caverne*, 1793 m.), „Paulius ir Virginija, arba Skaistybės triumfas" (*Paul et Virginie ou Le Triomphe de la vertu*, 1794 m.), „Telemachas Kalipsės saloje" (*Tėlėmaque dans l’ile de Calypso* 1796 m.), „Osianas, arba Bardai" (*Ossian ou Les Bardes* 1804 m.), mišių, 3 „Te Deum", oratorijų, motetų, „Stabat Mater", revoliucinių giesmių. Parašė muzikos teorijos veikalų.

Mokiniai: Hektoras Berliozas, Šarlis Guno, Ambruazas Tomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Burokaitė. *Žanas Fransua Lesiueras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 39 psl.