recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Kazimieras Kuzminskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. kovo 7 d.Jaskynė, Baisogalos valsčius |
| Mirė | 2023 m. gegužės 2 d. (76 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos krikščionys demokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Kauno medicinos universitetas |

**Kazimieras Kuzminskas** (1947 m. kovo 7 d. Jaskynėje, Baisogalos valsčiuje – 2023 m. gegužės 2 d.) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1948 m. su tėvais ištremtas į Krasnojarsko kraštą. Į Lietuvą grįžo 1957 m. 1966 m. baigė Radviliškio rajono Pociūnėlių vidurinę mokyklą. 1973 m. baigė Kauno medicinos institutą, įgijo gydytojo chirurgo specialybę.

1973–1975 m. Plungės rajono centrinės ligoninės chirurgas. 1975–1979 m. Plungės rajono centrinės ligoninės vyr. gydytojo pavaduotojas poliklinikos reikalams. 1979–1985 m. Kauno miesto III klinikinės ligoninės chirurgas. 1985–1992 m. Kauno miesto III klinikinės ligoninės III chirurginio skyriaus vedėjas.

1992 m. Kauno miesto savivaldybės Sveikatos ir socialinių reikalų skyriaus vedėjo pavaduotojas, Sveikatos apsaugos poskyrio vedėjas. 1992–2000 m. ir 2008–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, 1992–2000 m. ir 2012–2016 m. Sveikatos reikalų komiteto narys, 2008–2012 m. Ekonomikos komiteto narys. 2000 m. Kauno medicinos universiteto VI klinikų Vidaus audito tarnybos viršininkas. 2000–2003 m. Kauno onkologinės ligoninės onkologas – chirurgas. 2003–2008 m. Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

1990–1992 m. Kauno miesto tarybos deputatas. 2003–2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

1990 m. Krikščionių demokratų partijos (LKDP) narys, 1992 m. LKDP valdybos narys, 1997–2000 m. LKDP valdybos pirmininkas, 2000 m. LKDP valdybos narys, Kauno skyriaus pirmininkas. Nuo 2005 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai (LKD) pirmininko pavaduotojas.

1992 m. Medikų profesinės sąjungos narys, 1995 m. Lietuvos Darbo federacijos pirmininkas. 2003 m. Lietuvos darbo federacijos garbės pirmininkas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė ilgametis Seimo narys Kazimieras Kuzminskas. LRT. 2023-05-02. Nuoroda tikrinta 2023-05-02.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazimieras Laureckas** |
| --- |
| Gimė | 1902 m.Darbėnai |
| Mirė | 1948 m. birželio 7 d. (~46 metai)Vaineikiai |
| Tėvas | Aloyzas Laureckas |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Narimanto kuopos Vanago būrio vadas |

**Kazimieras Laureckas (Laureckis)**, slap. **Jucys Jonas, Zubris** (1902 m. Darbėnuose, Darbėnų vls. Telšių aps. Kauno gub. – 1948 m. birželio 7 d. Vaineikių k. Darbėnų vls. Kretingos aps.) – Žemaičių apygardos partizanas, Kardo rinktinės būrio vadas.

Biografija
----------

Gyveno Pasertupyje prie Darbėnų. Dirbtuvių savininkas, Lietuvos šaulių sąjungos Darbėnų kuopos narys. Nuo 1944 m. rudens Lietuvos laisvės armijos (LAA), nuo 1945 m. – Kardo rinktinės narys. Rinktinės vado 1945 m. gruodžio 25 d. įsakymu organizavo Darbėnų valsčiuje Drebulės partizanų būrį, buvo paskirtas jo vadu. Vėliau vadovavo Vanago būriui, kuris 1946 m. priklausė Palangos valsčiuje veikusiai Narimanto kuopai.

Žuvo 1948 m. birželio 7 d. kartu su būrio kovotoju Kaziu Pudžmiu–*Martynu* prie Barkelių miško Vaineikiuose. Vardas 1992 m. įamžintas Kretingos senųjų kapinių paminkle partizanams atminti ir žuvimo vietoje Vaineikių kaime 2001 m. pastatytame kryžiuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina. - Švyturys - 1966, liepos 16. - P. 3
2. ↑  LLA Žemaičių legiono Kardo rinktinės vado Kontauto 1945-12-25 įsakymas Nr. 2. - Laisvės kovų archyvas. - Kaunas, 1997. - T. 7. - P. 9
3. ↑  Lietuvos ypatingasis archyvas. - F. K-1, ap. 3, b. 1236. - L. 234; - B. 1237. - L. 105; B. 1243. - L. 188, 195. - Ap. 47, b. 246. - L. 52v–53  
Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma. - L. 8
| **Petras Kriaučiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1850 m. rugsėjo 16 d.Papečkiuose, dab. Girėnai, Kaupiškių valsčius |
| Mirė | 1916 m. sausio 20 d. (65 metai)Jaroslavlyje, Rusija |
|  |
| Veikla | knygnešys, mokytojas, varpininkas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |

**Petras Kriaučiūnas** (slapyvardis *Kazimiero sūnus*, 1850 m. rugsėjo 16 d. Papečkiuose, dab. Girėnai, Kaupiškių valsčius – 1916 m. sausio 20 d. Jaroslavlyje, Rusija, kapinės neišlikusios) – Lietuvos mokytojas, knygnešys.

Biografija
----------

Tėvai buvo pasiturintys valstiečiai. Baigė Vištyčio pradinę mokyklą, 1863–1871 m. mokėsi Marijampolės gimnazijoje, 1871–1875 m. Seinų kunigų seminarijoje. 1875–1879 m. studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje. Peterburge pažintis su tuo metu studijavusiais Kazimieru Jauniumi ir Silvestru Gimžausku turėjo įtakos Petro Kriaučiūno tolesnei veiklai.

Nenorėdamas dirbti Mogiliavo arkivyskupijos parapijose, šventintis į kunigus atsisakė. Baigęs mokslus Varšuvos universitete ir gavęs mokytojo diplomą, įsidarbino Marijampolės gimnazijoje. Čia dėstė lotynų ir lietuvių kalbą. Gimnazijos bibliotekos lietuviškų knygų skyriuje turėjo lietuviškų knygų, tarp jų Peterburge išleistus Kristijono Donelaičio raštus, naudojo juos pamokose lietuvių kalbos ir raštijos istorijai atskleisti. Subūrė gimnazistų būrelį lietuviškai spaudai skaityti ir platinti.

Pasirodžius „Aušros" laikraščiui, rėmė jį pinigais, taisė rankraščius, padėjo laikraštį platinti. Užsisakydavo apie 200 egzempliorių, skleisdavo juos gimnazijoje tarp moksleivių ir visoje Suvalkijoje. „Aušrą" gaudavo per muitininką Jakubauską iš Virbalio, parsivežti lietuviškos spaudos į Mažąją Lietuvą vykdavo pats. Palaikė ryšius su draudžiamos spaudos platintojais kunigais ir buvusiais mokslo draugais. Tai Adomas Grinevičius, Simonas Norkus, Antanas Radušis, Jonas Kriaučiūnas ir kiti.

Dalyvavo pirmajame varpininkų susirinkime, redagavo „Varpo" straipsnius. Buvo Marijampolėje įsikūrusios Sietyno draugijos narys. Kazio Griniaus duomenimis, turėjo apie 80 įžymių mokinių (23 iš jų buvo nukentėję nuo persekiojimų). Bendradarbiavo, o vėliau ir padėjo sunkiai sergančiam Vincui Kudirkai. Manoma, kad V. Kudirkos satyra „Cenzūros klausimas. Pasaka ne pasaka" remiasi P. Kriaučiūno gyvenimo medžiaga.

1887 m. buvo atleistas iš mokytojo pareigų, įsidarbino apygardos teismo suvažiavimo raštvedžiu. 1889 m. sausio 30 d. paskirtas Plokščių (Šakių raj.) teisėju. Čia su studentais, kunigais, šviesuomene, aptardavo lietuvybės gaivinimo, spaudos leidimo bei platinimo klausimus. 1889 m. vedė Petro Armino našlę Sofiją Zalevskaitę-Arminienę. 1899 m. iš teisėjo pareigų atleistas. Grįžo į Marijampolę, dirbo advokatu. 1906-1914 m. vėl Marijampolės gimnazijos mokytojas. Pirmojo pasaulinio karo metu kartu su gimnazija pasitraukė į Rusiją, apsigyveno Jaroslavlyje.

Mokėjo lietuvių, lotynų, graikų, latvių, lenkų, rusų, vokiečių, prancūzų kalbas. Jo vardu pavadinta Vištyčio Petro Kriaučiūno vidurinė mokykla.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincas Kudirka: poezija, proza, publicistika. - Kaunas: Šviesa, 1990. - 432 psl.
2. ↑
| **Petras Limanauskas** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. balandžio 24 d.Dambrava, Rumšiškių valsčius |
| Mirė | 1999 m. gruodžio 16 d. (75 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius mechanikas, tekstilės technologas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1966 m. LTSR valstybinė premija
 |

**Petras Limanauskas** (1924 m. balandžio 24 d. Dambrava, Rumšiškių valsčius – 1999 m. gruodžio 16 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius mechanikas, tekstilės technologas.

Biografija
----------

1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1951-1956 m. Kauno P. Ziberto šilko kombinato inžinierius mechanikas, 1956-1961 m. vyr. mechanikas). 1957-1993 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 1966 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys – audimo technologijos tobulinimas, naujų prietaisų kūrimas audinių ir kitų tekstilės medžiagų eksploatacinėms ir mechaninėms savybėms (daugkartiniam tempimui, varginimui, nuovargiui) tirti. Sukūrė ir įdiegė audimo staklių priežiūros mechanizmų verpalams įriesti, jų ritiniams nuimti ir transportuoti. 8 išradimų autorius. Su kitais parengė žinyną „Tekstilininko vadovas" (1964 m.).

Įvertinimas
-----------

* 1966 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petras Limanauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 384 psl.
| **Stasys Filipavičius** |
| --- |
| Gimė | 1913 m. rugsėjo 9 d.Raseiniuose |
| Mirė | 1983 m. spalio 20 d. (70 metų)Vilniuje |
|  |
| Veikla | lietuvių politinis veikėjas |
| Partija | 1933 m. TSKP |
|  |
| Alma mater | 1948 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Stasys Filipavičius** (1913 m. rugsėjo 9 d. Raseiniuose – 1983 m. spalio 20 d. Vilniuje) – Lietuvos komunistų partijos veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1933 m. LKP ir TSKP narys. 1935–1940 m. už komunistinę veiklą buvo kalintas. 1940–1941 m. LKP Raseinių apskrities komiteto pirmasis sekretorius. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos pulko partijos biuro sekretorius. 1943–1945 m. dirbo Maskvoje Lietuvos partizaninio judėjimo štabe. 1945 m. LKP CK atsakingasis organizatorius. 1948 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1948–1950 m. LKP CK skyriaus vedėjo pavaduotojas ir vedėjas. 1950–1952 m. LKP CK sekretorius. 1952–1953 m. LTSR Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas. 1953–1957 m. LTSR lengvosios pramonės ministras, 1957–1961 m. LTSR Liaudies ūkio tarybos valdybos viršininkas. 1962–1976 m. LTSR prekybos ministerijos valdybos viršininkas.

1941–1961 m. LKP CK narys. 1941–1946 m. TSRS, 1951–1963 m. – LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Stasys Filipavičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 538
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 5°17′38″ š. pl. 52°35′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.29389°š. pl. 52.58333°r. ilg.﻿ / 5.29389; 52.58333

Alfred Dreyfus namelis Velnio saloje
**Velnio sala** (pranc. *Île du Diable*) – mažiausia iš Išsigelbėjimo salų grupės, esančios Atlanto vandenyne, šalia Prancūzijos Gvianos krantų. Plotas 0,14 km². Iki 1946 m. naudota kaip Prancūzijos kalinių kolonija.

Uolėta, palmių giraitėmis padengta 40 m aukščio sala išgarsėjo kaip politinių kalinių trėmimo vieta. Įkurta Napoleono III nurodymu. Ne tik į Velnio, bet ir į kitas kaimynines salas bei Kourou miestą buvo tremiami garsūs Prancūzijos politiniai veikėjai. Naudota 1852 – 1946 m. Čia buvo tremiami ne tik politiniai kaliniai (pvz. anarchistas Klemenas Diuvalis), bet ir pavojingiausi vagys bei žudikai. Daugiau nei 80 tūkst. žmonių buvo išsiųsta į šią nesvetingą salą. Tik nedaugeliui pavyko iš čia pabėgti. Į Velnio salą per klaidą buvo ištremtas prancūzų generolas Alfred Dreyfus, dėl kurio kilo didžiulis skandalas. Kadangi į salą buvo ištremta nemažai talentingų rašytojų, apie kančias ir siaubą saloje išleistos kelios knygos. Garsiausia – Henri Charrière knyga *Papillon*. 1938 m. nutrauktas trėmimas į Velnio salą, o 1946 m. kalėjimas uždarytas. Dauguma kalinių grįžo į Prancūziją, o kai kurie pasiliko gyventi Prancūzijos Gvianoje.
Stasys Girdzijauskas
**Stasys Albinas Girdzijauskas** (g. 1941 m. vasario 16 d. Bulzgeniškiuose, Jurbarko raj.) – VU Kauno humanitarinio fakulteto profesorius.

Biografija
----------

1958 m. baigė Vadžgirio vidurinę mokyklą, 1963 m. – KPI Mašinų gamybos fakultetą. 1972 m. apgynė technikos mokslų kandidato (dr.) disertaciją. 1979 m. suteiktas docento vardas, 2007m. praėjo habilitacijos procedūrą.

1963–1967 m. dirbo Vilniaus šlifavimo staklių, Žalgirio ir PKB eksperimentinėje gamyklose meistru, konstruktoriumi ir cecho viršininku. 1967–1975 m. KPI Vibrotechnikos laboratorijoje inžinieriumi ir mokslo darbuotoju. 1975–1995 m. VU Kauno humanitarinio (vakarinio) fakulteto prodekanas, 2002–2008 m. dekanas,1976-2007 m.- docentas, nuo 2007 m. – profesorius.

Daugiau nei 100 ekonomikos teorijos, finansų valdymo, technologijos mokslų, aukštojo mokslo pedagogikos ir dėstymo metodikos mokslo darbų (iš jų 21 išradimas) autorius ir bendraautoris.

Parašė knygas:

* The Logistic Theory of Capital Management: Deterministic Methods; Monograph No 1, published a peer – reviewed Supplement A to Transformations in Business & Economics, Vol. 7, No 2(14), 2008, 163 p.
* Logistinė kapitalo valdymo teorija; determinuotieji metodai, Vilnius: VU leidykla, 2006. – 232 p.
* Finansinė analizė: kiekybiniai metodai (bendrasis vadovėlis – 2005 m.)
* Aukštosios matematikos savarankiško darbo užduotys (su bendraautoriais; 1993, 2006 m.)
* Draudimas: kiekybinė finansinė analizė (2002 m.)
* Matematikos kartojimo pratimai (2000 m.)
* Finansiniai skaičiavimai (1997 m.)

  

Sukūrė ir išplėtojo logistinę finansų valdymo teoriją. Suformulavo kapitalo nišos, kaip kapitalo augimo erdvės baigtinumo koncepciją. Nagrinėdamas kapitalo nišos ribotumą, autorius savo darbuose atskleidė ekonominį reiškinį, vadinamą "kainų burbulu", ištyrė jo atsiradimo priežastis ir vystymosi tendencijas, nurodė galimą jo įtaką ekonominių ciklų susiformavimui, pateikė kainų burbulų matematinius modelius. Ištyrė ir parodė, kad kapitalo nišos poveikyje atsirandantys kredito spąstai yra daugelio finansinių krizių pagrindinė priežastis.

Nuorodos
--------

* Stasio Girdzijausko namų puslapis
**Petras Krakauskas** (lenk. *Piotr Krakowski* g. 1957 m. kovo 15 d. Seinuose) – Lenkijos lietuvių futbolininkas, žinomas Farerų salų futbolo klubų treneris.

Biografija
----------

Vaikystę praleido Žvikeliuose, vėliau šeima persikėlė į Suvalkus, kur Petras baigė miesto 2-ąją pagrindinę mokyklą ir M. Konopnickos bendrojo lavinimo licėjų. 1980 m. magistro laipsniu baigė Poznanės kūno kultūros akademiją. Dar pagrindinėje mokykloje pradėjo žaisti Suvalkų klubo „Wigry" jaunių komandoje, vėliau perėjo į pagrindinį sąstatą. Šios komandos puolėjo pozicijoje žaidė Lenkijos antrojoje lygoje, o 1976-88 metais – šalies aukščiausios lygos Poznanės „Lech" komandoje, 1980–1985 m. – Pozanės „Olimpia" klube. 1985–88 m. gynė Liubino „Zagłębie" futbolo klubo spalvas.

1989 metais persikėlė į Farerų salas (Danijos Karalystė), kur šešerius metus žaidė Sanduro B-71 klube. Vėliau pradėjo trenerio karjerą, treniravo Farerų salų Aukščiausios lygos komandas: VB Vágur, ÍF Fuglafjørður, B36 Tórshavn, EB/Streymur, 07 Vestur. Turi UEFA A klasės futbolo trenerio licenciją.

Šeima
-----

* Žmona Alicija – Lenkijos valstybinių geležinkelių tarnautoja
* Sūnus Petras – elekronikos inžinierius-magistras, verslininkas
* Sūnus Paulius – Poznanės technikos universiteto Mechatronikos fakulteto studentas

Šaltiniai
---------

* Petras Krakauskas (90minut.pl)
* Kostas Leončikas. Futbolininkas Petras Krakauskas[neveikianti nuoroda]
| Didysis Ikas |
| --- |
| Didysis Ikas Orenburgo srityje Didysis Ikas Orenburgo srityje |
| **Ilgis** | 341 km |
| **Baseino plotas** | 7670 km² |
| **Vidutinis debitas** | 61 m³/s |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | Sakmara |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Baškirija, Orenburgo sritis) |
|  |
|  **Vikiteka** | Didysis Ikas |

**Didysis Ikas** (rus. *Большой Ик*, bašk. *Оло Эйек*) – upė Rusijoje, pietų Baškirijoje ir Orenburgo srityje; Sakmaros dešinysis intakas (Uralo baseinas). Prasideda Pietiniame Urale, Zilairo plynaukštėje. Teka stačiašlaičiu slėniu pradžioje į vakarus, paskui pietop. Aukštupyje sudaro Muramdymovo tarpeklį. Įteka į Sakmarą Saraktašo apylinkėse (Orenburgo sritis).

Didžiausi intakai: Aselis, Didžioji Surenė, Urginka, Iniakas, Berdiašas (kairieji), Uskalykas, Nakasas, Mažasis Ikas (dešinieji).

Maitinasi daugiausia sniego tirpsmo vandenimis.

Didesnės gyvenvietės prie upės: Mrakovas, Isiangulovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ик Большой Ик*,Большая советская энциклопедия, T. IV (Брасос—Веш). – Москва: Советская энциклопедия, 1971
| **Stasys Gailevičius** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. lapkričio 28 d.Peterburge, Rusija |
| Mirė | 1997 m. gegužės 4 d. (92 metai)Toronte, Kanada |
| Tėvas | Emerikas Gailevičius (1874 – 1949 m.) |
|  |
| Veikla | chorvedys ir kompozitorius. |

**Stasys Gailevičius** (1904 m. lapkričio 28 d. Peterburge, Rusija – 1997 m. gegužės 4 d. Toronte, Kanada) – chorvedys ir kompozitorius, žinomo muziko Emeriko Gailevičiaus (1874–1949 m.) sūnus.

Biografija
----------

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo, o 1920 m. su šeima grįžęs į Lietuvą, pradėjo studijuoti Kauno konservatorijoje – pas E. Laumenskienę ir prof. Vladimirą Ružickį – fortepijoną, o pas kitus pedagogus – muzikos teoriją ir kompoziciją. Vėliau dar tobulinosi Paryžiuje.

Nuo 1927 m. buvo Valstybės teatro muzikos reikalų tvarkytojas, dramos muzikos dalies vedėjas, apie 15 metų dirbo Operos koncertmeisteriu, akompanavo solistams. Dirigavimo meno mokėsi iš operos dirigentų M. Bukšos, Juozo Tallat-Kelpšos ir Vytauto Marijošiaus. Rašydamas muziką radijo vaidinimams, bendradarbiavo su Kauno radiofonu. Įsikūrus Vilniaus operai, nuo 1942 m. buvo jos dirigentas – dirigavo Džiuzepės Verdi operą „Rigoletto".

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, vadovavo Spakenburgo stovyklos lietuvių chorui, koncertavo kaip solistų akompaniatorius. 1951 m. atvyko į Kanadą ir apsistojo Monrealyje pas dukrą ir motiną – Lietuvos operos koncertmeisterę.

1952 m. persikėlė į Torontą, kur 15 metų vargonininkavo Šv. Jono lietuvių parapijoje. Čia suorganizavo mišrųjį chorą (27 moterys ir 30 vyrų), kuris pasivadino „Varpo" vardu. Su choru surengė apie 150 koncertų, jų programose buvo per 50 lietuviškų dainų, giesmių ir ištraukų iš klasikinių operų. Tai Stasio Šimkaus kantata „Atsisveikinimas su tėvyne", Antano Vanagaičio „Laisvės varpas", antrasis paveikslas iš Dž. Verdi operos „Aida" ir kt.

„Varpas" koncertavo Kanadoje ir JAV, išleido plokštelių, 1966 m. dalyvavo 3-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje – S. Gailevičius buvo šventės akompaniatorius. 1978 m. buvo 5-osios analogiškos dainų šventės Toronte komiteto pirmininkas ir dirigentas. Taip pat buvo 1975 m. 1-osios Kanados lietuvių dainų šventės Hamiltone garbės dirigentas. Kurį laiką vadovavo ir Toronto lietuvių vyrų vokaliniam kvartetui.

Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei solistams. Dar Kaune 1939 m. buvo išleistos „Jaunųjų ūkininkų dainos", o 1947 m. JAV – solo dainos „Klajūnai", „Nauja daina" ir „Juokdarys mėnulis". Jo dainos „Tėvynės gėlės", „Oi toli, toli" ir „Iš visų kraštų" skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Velniapupių lipai |
| --- |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| CAS numeris | 11078-30-1 |
| EINECS | 234-299-6 |
| Cheminė formulė | : (C6H10O5)n |
| Molinė masė |  |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) | pH 6,6-8,5 (1% tirpalo) |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° |  |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas | 250 mPas (1% tirpalo) |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi polisacharidai |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

Bukalapės velniapupės sėklos, iš kurių gaminami lipai
**Velniapupių lipai** (angl. *Cassia gum*), *E427* – maisto papildas, lipai, gaunami iš bukalapės velniapupės (*Senna obtusifolia*, sinonimas *Cassia obtusifolia*) arba iš tikrosios velniapupės (*Sena tora*, sinonimas *Cassia tora*) sėklų. Naudojami kaip tirštiklis ir drebučius sudaranti medžiaga. Pramoniniai lipai yra miltai, gaminami iš bukalapės ir tikrosios velniapupių sėklų valytų endospermų. 

Velniapupių lipai 2009 m. daugiausiai naudojami gyvūnėlių maisto gamyboje. Europos Sąjungoje velniapupių lipams kaip maisto priedui suteiktas kodas *E427*. Juos leidžia naudoti maisto gamyboje Japonija, Kinija ir Australija. Rusijoje gali būti naudojama gavus specialų leidimą.

Velniapupių lipuose mažiausiai 75% masės sudaro polisacharidas, kurio skeletinę grandinę sudaro manozė (1,4-β-D manopiranozė), o šoninės šakos yra galaktozės (1,6-α-D galaktopiranozė) liekanos, prijungots prie kas 5 manozės liekanos. Manozės ir galaktozės santykis apie 5:1.

Velniapupių lipai, kaip ir saldžiųjų ceratonijų lipai, gali sudaryti gelius su kitomis gelius sudarančiomis medžiagomis – karaginanu, ksantano lipais, todėl maisto ir pašarų pramonėje dažnai naudojami mišiniuose su kitais koloidais.

Nuorodos
--------

1. ↑  Cassia Gum Global Market Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.

* Cassia Gum for use in selected foods as a thickener, to improve texture and for water retention Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°47′03″š. pl. 22°39′22″r. ilg.﻿ / ﻿55.7843°š. pl. 22.6560°r. ilg.﻿ / 55.7843; 22.6560

|  |
| --- |
| **Užvenčio Šatrijos Raganos gimnazija** |
| Užvenčio Šatrijos Raganos gimnazija herbasUžvenčio Šatrijos Raganos gimnazija herbas |
| Užvenčio Šatrijos Raganos gimnazija |
| **Adresas** | P. Višinskio g. 5, Užventis |
| **Direktorius(-ė)** | Albertas Pumputis |
| **Mokinių skaičius** | 275 (2017 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1944 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 66 |
| **Pedagogų skaičius** | 33 |

**Užvenčio Šatrijos Raganos gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Užventyje (Kelmės raj.), P. Višinskio g. 5, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190092914. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba.

Filialai:

* Užvenčio Šatrijos Raganos vidurinės mokyklos Junkilų pradinio ugdymo skyrius (iki 2011 m.)
* Užvenčio Šatrijos Raganos vidurinės mokyklos Pašilėnų pradinio ugdymo skyrius (2005–2008 m.)
* Užvenčio Šatrijos Raganos gimnazijos muzikos skyrius
* Užvenčio Šatrijos Raganos gimnazijos Minupių universalus daugiafunkcis centras
* Užvenčio Šatrijos Raganos gimnazijos Kolainių pagrindinio ugdymo skyrius-daugiafunkcis centras

Istorija
--------

Pirmoji mokykla Užventyje buvo parapinė – ji įsteigta 1609 m. 1804 m. joje mokykloje mokėsi 30 mokinių. 1853 m. veikė pradžios (parapinė) mokykla, kurią lankė 39 mokiniai, tačiau po 1863 m. sukilimo ji buvo uždaryta, o jos vietoje 1876 m. įsteigta rusiška liaudies mokykla. Prasidėjus anticariniam judėjimui, 1905 m. lapkričio 18 d. žmonės pareikalavo, kad rusas mokytojas paliktų mokyklą. Užvenčio klebono kunigo Boleslovo Vėgėlės rūpesčiu 1907 m. miestelyje įsteigta lietuviška mergaičių mokykla. 1904–1906 m. Užvenčio apylinkių vaikus dvare mokė Sofija Pečkauskaitė (rašytojos Šatrijos Raganos sesuo).

XX a. tarpukariu Užventyje veikė 6 skyrių pradžios mokykla, o progimnazija įsteigta 1944 m. gruodžio 9 d. (jai vadovavo lietuvių kalbos mokytojas J. Vaišnys). 1949 m. pertvarkyta į vidurinę mokyklą, kuri 1951 m. išleido savo pirmąją 23 abiturientų laidą.

2002 m. minint rašytojos Šatrijos Raganos (1877–1930) 125-ąsias gimimo metines mokykla pavadinta rašytojos vardu. 2010 m. vidurinė mokykla tapo gimnazija. 2013 m. prijungta Kolainių mokykla, 2021 m. – Vaiguvos Vlado Šimkaus pagrindinė mokykla, ikimokyklinio ir priešmokyklinio ugdymo skyrius.

Direktoriai
-----------

* Genė Pulkienė

Žymūs mokiniai
--------------

* Gediminas Beržinis
* Eligijus Butkus
* Klemensas Kučinskas
* Romualdas Neimantas
* Petras Skirmantas
* Aurelijus Veryga

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Uzvenciogimnazija.lt (tikrinta 2022-06-21).

* Mokyklos svetainė
| Didysis Chinganas |
| --- |
|  |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** |  Kinija |
| **Aukščiausias taškas** | 1494 m |
| **Koordinatės** | 49°22′ š. pl. 123°09′ r. ilg.﻿ / ﻿49.367°š. pl. 123.150°r. ilg.﻿ / 49.367; 123.150Koordinatės: 49°22′ š. pl. 123°09′ r. ilg.﻿ / ﻿49.367°š. pl. 123.150°r. ilg.﻿ / 49.367; 123.150 |
| **Uolienos** | granitas |

**Didysis Chinganas** (kin. 大兴安岭, pinyin: *Dà Xīng'ānlǐng*, mong. *Их Хянганы нуруу*) – kalnagūbris šiaurės rytų Kinijos teritorijoje, sudaro ribą tarp Centrinės ir Rytų Azijos. Skiria Mandžiūrijos, Mongolijos, Daūrijos gamtinius regionus. Nusidriekęs iš pietvakarių į šiaurės rytus per 1200 km. Aukštis siekia 1949 m. Sudarytas daugiausia iš granito, kitų vulkaninių uolienų. Viršūnės plokščios, šlaitai lėkšti.

Šiauriniuose šlaituose auga šviesiųjų spygliuočių taiga, yra amžino įšalo teritorijų, pietuose – miškų plotai, miškastepės ir stepės.

Didysis Chinganas buvo kidanių tautos tėvynė. Dabar čia gyvena daugiausia mongolai, oročenai ir evenkai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mažasis Chinganas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 69
| **Stasys Grigaliūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. sausio 10 d. (76 metai)Vismantuose Pakruojo rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Viktorija |
| Vaikai | Tomas |
|  |
| Veikla | inžinierius, Šiaulių politinis ir visuomenės veikėjas, daugiausia partijų Lietuvoje pakeitęs politikas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos komunistų partija;
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 1993 m. Lietuvos ūkio partija
* 1998 m. Naujoji sąjunga;
* 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjunga
* 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partija;
* 2004 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga;
* 2005 m. Darbo partija;
* 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga.

 |

**Stasys Grigaliūnas** (g. 1947 m. sausio 10 d. Vismantuose Pakruojo rajonas) – inžinierius, Šiaulių politinis ir visuomenės veikėjas, daugiausia partijų Lietuvoje pakeitęs politikas.

Biografija
----------

1963 m. baigė Aukštelkų aštuonmetę mokyklą ir įstojo į Šiaulių politechnikumo žemės ūkio mašinų gamybos skyrių, kurį 1967 m. baigęs įgijo techniko mechaniko specialybę. Tais pačiais metais neakivaizdiniu būdu pradėjo studijuoti Kauno politechnikos instituto Mašinų gamybos fakultete, kur 1973 m. įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1978–1981 m. Kauno politechnikos instituto Ekonomikos fakultete įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę.

1967–1968 m. Radviliškio profesinės technikos mokyklos meistras. 1968–1973 m. Šiaulių dviračių-variklių gamyklos „Vairas" technikas technologas, inžinierius technologas, Techninio skyriaus viršininkas. 1973–1974 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1974 m. Šiaulių televizorių gamyklos „Tauras" meistras, 1975 m. Studijų aparatūros technologinio biuro viršininkas, 1980 m. Mechaninio cecho viršininko pavaduotojas gamybai, 1982 m. vyr. technologas, 1985 m. gamyklos vyriausiasis inžinierius, 1993–1994 m. technikos direktoriaus pirmasis pavaduotojas. 1994–1997 m. UAB „Galminas" direktorius. 1997–2000 m. UAB „Televizijos institutas" technikos direktoriusi ir kartu nuo 1997 m. audito įmonės UAB „Revizorius" Šiaulių filialo direktorius.

Žmona Viktorija, sūnus Tomas.

Politinė karjera
----------------

1974 m. TSKP narys, 1989 m. LKP narys, 1990 m. LDDP narys, 1993 m. Ūkio partijos narys, 1998 m. Naujosios sąjungos narys, pirmininkės pavaduotojas politiniam darbui, 2000 m. Nuosaikiųjų konservatorių sąjungos narys, 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, grupės pirmininkas, 2004 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, 2005 m. Darbo partijos narys, 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių miesto skyriaus narys, Šiaulių regiono koordinatorius, nuo 2008 m. LVLS Šiaulių rajono skyriaus narys.

2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, 2007–2008 m. Miesto ūkio ir plėtros komiteto pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Stasys Dabušis** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. birželio 5 d.Vilkanastrai, Leipalingio valsčius |
| Mirė | 1974 m. lapkričio 2 d. (76 metai)Vilnius, palaidotas Leipalingyje |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkas, vertėjas, kultūros veikėjas. |

**Stasys Dabušis** (1898 m. birželio 5 d. Vilkanastrai, Leipalingio valsčius – 1974 m. lapkričio 2 d. Vilnius, palaidotas Leipalingyje) – Lietuvos kalbininkas, vertėjas, kultūros veikėjas.

Biografija
----------

1915–1920 m. J. Jablonskio sekretorius, vienas pirmųjų J. Jablonskio biografijos ir darbų bibliografijos autorių. 1920–1921 m. studijavo Aukštuosiuose kursuose, nuo 1922 m. – Lietuvos universitete. Studijuodamas ir 1927–1938 m. dirbo Švietimo ministerijos Knygų leidimo komisijoje, vėliau Kriūkų mokykloje. 1941 m. sovietų valdžios suimtas, kalintas Komijos lageriuose. Apie 1950 m. grįžo į Lietuvą.

Mokslinė veikla
---------------

1923–1924 m. parengė rusų – lietuvių kalbų žodyną (neišleistas). Užrašė daugiau, kaip 1000 dzūkų dainų, žodžių lietuvių kalbos žodynui, apie 60 000 kortelių kartoteką įsigijo Kazys Būga. Buvo puristinių nuostatų terminologijos komisijos narys. Parašė mokslo populiarinimo knygų. Paskelbė daugiau, kaip 200 kalbos, rašybos straipsnių.

Sukūrė daug naujadarų, iš kurių prigijo *aklavietė, darbuotojas, indauja, santuoka, sąveika, viryklė* ir kiti.

Išvertė E. Ožeškovos, A. Čechovo, M. Saltykovo-Ščedrino ir kt. autorių kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Stasys Dabušis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 383 psl.
Palydovinė Didžiojo Glazgo nuotrauka
**Didysis Glazgas** (angl. *Greater Glasgow*) arba ***Klaidsaidas*** (*Clydeside*) – aglomeracija Jungtinėje Karalystėje, pietų Škotijoje, išsidriekusi pagal Klaido upę. Didžiausia gyventojų santalka visoje Škotijoje ir 5 pagal dydį urbanistinė teritorija Jungtinėje Karalystėje. 2020 m. apskaičiavimais čia gyveno 1,028 mln. gyventojų (tačiau priskyrus dar keletą gretimų miestų – 1,7 mln.).

Didžiajam Glazgui (Klaidsaidui) priskiriamas Glazgas, Peislis, Hamiltonas, Koutbridžas, Erdris, Madervelis, Raterglenas, Kambuslengas, Višou ir kt. miestai. Klaidsaidas apima Glazgo miesto, Rytų Danbartonšyro, Vakarų Danbartonšyro, Šiaurės Lanarkšyro, Pietų Lanarkšyro, Rytų Renfrušyro, Renfrušyro, Inverklaido sričių teritorijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 215
3. ↑  „Glasgow and Clyde Valley Structure Plan". Gcvore.gov.uk.
| **Vlasas Čiubarisrus. *Чубарь Влас Яковлевич*** |
| --- |
|  |
| Vlasas Čiubaris |
| Gimė | 1891 m. vasario 22 d.Dnepropetrovske |
| Mirė | 1939 m. vasario 26 d. (48 metai)Maskva, Rusija |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, vienas holodomoro Ukrainoje organizatorių, pats žuvęs nuo stalininių represijų |
|  |
|  **Vikiteka** | Vlasas Čiubaris |

**Vlasas Čiubaris** (rus. *Чубарь Влас Яковлевич*, 1891 m. vasario 22 d. Dnepropetrovske – 1939 m. vasario 26 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, vienas holodomoro Ukrainoje organizatorių, pats žuvęs nuo stalininių represijų.

Biografija
----------

1911 m. baigė Aleksandrovsko mechanikos-technikos mokyklą. 1917 m. Petrogrado centrinės gamyklų komitetų tarybos bei Darbininkų kontrolės tarybos narys. 1918 m. tapo RTSFR Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos prezidiumo nariu. 1920–1921 m. buvo Ukrainos TSR Aukščiausiosios liaudies ūkio tarybos prezidiumo pirmininku.

1922 m.- Angliakasybos pramonės centrinės valdybos pirmininkas, 1923–1934 m. – Ukrainos TSR Liaudies komisarų tarybos pirmininkas, 1923–1925 m. – kartu ir TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas.

1934 m. perkeltas į Maskvą, dirbo TSRS Liaudies komisarų tarybos bei Darbo ir gynybos tarybos pirmininko pavaduotoju, 1937–1938 m. tuo pat metu ir TSRS Finansų liaudies komisaras. 1938 m. birželio mėn. nuo pareigų nušalintas ir iki lapkričio mėn. dirbo NKVD įkalinimo įstaigos statybos viršininkas Solikamske.

Nuo 1921 m. – VKP(b) CK narys, nuo 1926 m. – kandidatas į VKP(b) CK Politinio biuro narius, 1935–1938 m. – Politinio biuro narys.

1938 m. birželio mėn. areštuotas, TSRS Aukščiausiojo teismo karinės kolegijos 1939 m. vasario 26 d. nuteistas mirties bausme ir tą pačią dieną sušaudytas. 1955 m. reabilituotas, grąžintas į TSKP narius.

Papildoma informacija
---------------------

* V. Čiubaris laikomas vienu svarbiausių holodomoro Ukrainoje 1932–1933 m. kaltininkų. 2010 m. sausio 13 d. Kijevo apeliacinis teismas pripažino jį kaltu dėl genocido;
* Kai kurie istorikai mano, jog V. Čiubario likimą nulėmė tai, jog jis 1934 m. kartu su S. Kosioru pasiūlė S. Kirovui pakeisti J. Staliną partijos vadovo poste, o S. Kirovas atsisakė ir apie tai pranešė Stalinui.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų kalba).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ifranasإفران |
| --- |
| *Ifranas žiemą* |
|  |
| 

IfranasIfranas

33°32′0″ š. pl. 5°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.53333°š. pl. 5.11667°r. ilg.﻿ / 33.53333; 5.11667﻿ (Ifranas)Koordinatės: 33°32′0″ š. pl. 5°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿33.53333°š. pl. 5.11667°r. ilg.﻿ / 33.53333; 5.11667﻿ (Ifranas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Mekneso-Tafilaleto regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 12 104  |
| **Altitudė** | 1 665 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ifranas |

**Ifranas** (arab. إفران = *Ifrān*, ber. ⵉⴼⵔⴰⵏ = *Ifran*) – miestas šiauriniame Maroke, Mekneso-Tafilaleto regione, Viduriniojo Atlaso kalnuose, 1665 m aukštyje. Populiarus slidinėjimo kurortas. Veikia slidinėjimo trasos, yra sanatorijos, poilsio namai, vilos, sodai. Apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais (įsteigtas Ifrano nacionalinis parkas), auga nykstančių Atlaso kedrų giraitės, sutinkamos retos beždžionės – magotai. Veikia Al-Achvaino universitetas (1995 m.).

Ifranas žymus kaip Afrikos šalčio polius – 1935 m. vasario 11 d. čia užfiksuota -24 °C. Įprastai žiemos čia nėra labai šaltos (0–5 °C), bet sniegas iškrenta neretai.

Istorija
--------

Vietovė nuo XVI–XVII a. gyvenama berberų, tačiau šiuolaikinis Ifranas 1929 m. įkurtas prancūzų. Šis miestas tapo populiarus aukštuomenės kurortas – prancūzų kolonistai čia statėsi vilas, Maroko karališkoji šeima įkūrė rūmus. Aplink Ifraną ėmė augti skurdūs kvartalai, kuriuose apsigyvendavo poilsiautojus aptarnaujantys vietiniai gyventojai. Po Maroko nepriklausomybės Ifranas pertvarkytas.

Galerija
--------

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Poilsio namaiPoilsio namai
* Skulptūros prancūzų parkeSkulptūros prancūzų parke
Šveicariško stiliaus pastatas Osle
**Šveicariškas stilius** (vok. *Schweizerstil*), taip pat vadinamas **Šveicarų šalė stiliumi** – vėlyvojo istorizmo architektūros atmaina, kurios atsiradimui stilistinę įtaką padarė Šveicarijos ir kitų Alpių regiono valstybių būdingi tradiciniai šalė (pranc. *chalet*) tipo mediniai namai.

Istorija
--------

Šveicariškas stilius atsirado XVIII ir XIX a. sandūroje kaip viena iš romantizmo judėjimo idėjinių atmainų. Tuo metu plintant angliškų parkų madai, romantizavusiai natūralaus kraštovaizdžio ypatumus, ši pasiekė ir vokiškai kalbančius kraštus ir tapo labai populiari. Aristokratijos tarpe plito susižavėjimas „paprastesniu" tradiciniu kaimo vietovių gyvenimo būdu bei aplinka.

Šveicariško stiliaus pradžia galima laikyti tradicinio Alpių regiono namo šalė formas, ypatingai išskirtinas plačiai išsikišusiais stogais, gausiu balkonų naudojimu bei drožybiniu dekoru. Stilius ypač išplito antrojoje XIX a. pusėje, kai tapo populiarus nauju reiškiniu tuomet buvusiose kurortinėse gyvenvietėse.

XIX ir XX a. sandūroje stilius buvo populiarus ne tik vilų statyboje, tačiau, ypač vokiečių kraštuose, tapo populiarus poilsinių vietovių viešbučių bei dvarų architektūroje. Stilius dar labiau išplito atsiradus pirmosioms turizmo užuomazgoms - turtingųjų sluoksnių atstovams keliaujant, stiliaus idėjos plito po Skandinaviją, Didžiąją Britaniją ir net Šiaurės Amerikoje.

Charakteristika
---------------

* Šlaitiniai, smarkiai išsikišę stogai
* Atviros, matomos karkasinės konstrukcijos, įskaitant stambias gembes
* Drožybinis dekoras
* Platūs balkonai
* Dideli langai
* Dailylentės dažnai dažomos ryškiomis spalvomis

Pavyzdžiai Lietuvoje
--------------------

* Geležinkeliečių gyvenamasis namas Tunelio g. 17 Kaune
* Vila „Anapilis" Palangoje
* Vila „Bein" Juodkrantėje
* Vila „Flora" Juokdrantėje
* Vila „Imperial" Druskininkuose
* Vila „Jenny" Juodkrantėje
* Vila „Lilly" Juodkrantėje
* Vila „Mahorta" Palangoje
* Vila „Maurė" Druskininkuose
* Vila „Radium" Druskininkuose
* Vilos „Romeo" ir „Džiuljeta" Palangoje
* Vila Šlaito g. 10 Giruliuose
* Vila Šlaito g. 12 Giruliuose

Galerija
--------

* Vila „Flora", JuodkrantėVila „Flora", Juodkrantė
* Vila „Maurė", DruskininkaiVila „Maurė", Druskininkai

Šaltiniai
---------

* Stiliaus aprašas Norvegų kalba
* Vila „Mahorta"
| Šveicarijos herbas (Jonava) |
| --- |
|  *LR priimtas 2011-10-10* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Šveicarijos herbas** – Šveicarijos kaimo (Jonavos rajonas) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Raudoname lauke sidabrinis graikiškasis kryžius, iš kiekvieno kryžiaus galo išaugę trys sidabriniai ąžuolo lapai.

Istorija
--------

Svarstant galimus Šveicarijos herbo motyvus, bendruomenės atstovai į Lietuvos heraldikos komisijos posėdį atsivežę 1998 m. dailininko Jono Butkevičiaus sukurtą herbą, bet Lietuvos heraldikos komisija atkreipė dėmesį į tai, kad herbe vaizduotas šalmas yra kilmingųjų heraldikos atributas, nebūdingas miestų heraldikai, ir į tai, kad herbe negali būti tiek daug simbolių. Po Lietuvos heraldikos komisijos ir Šveicarijos atstovų diskusijų nuspręsta Šveicarijos herbo raudoname lauke panaudoti du ankstesniajame nepatvirtintame herbe įdėtus simbolius: sidabrinį kryžių, kuris yra aliuzija į Šveicarijos heraldiką ir kartu siejamas su Dumsių seniūnijos centro pavadinimu, bei iš jo galų išaugančius po tris ąžuolo lapus, simbolizuojančius garbę, tvirtybę ir ilgaamžiškumą. Šveicarijos herbo etaloną sukūrė dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Herbą 2011 m. spalio 10 d. dekretu 1K-836 patvirtino Lietuvos prezidentė.
| **Stanislovas Pijus Rimkus** |
| --- |
| Dievo Tarnas |
|  |
| Gimė | 1912 m. sausio 15 d.Pašlynio vnk. prie Kvėdarnos |
| Mirė | 1942 m. gegužės 20 d. (30 metų)Sol Ileckas, Čkalovo sritis, Rusija |
| Tautybė | lietuvis |
| Dievo Tarnas |
|  |
| Veikla | kunigas, visuomenininkas, kankinys, Dievo tarnas |

**Stanislovas Pijus Rimkus** (1912 m. sausio 15 d. Pašlynio vienkiemyje (prie Kvėdarnos) – 1942 m. gegužės 20 d. Sol Ilecke (Čkalovo sritis, Rusija)) – Lietuvos katalikų kunigas, visuomenininkas.

Biografija
----------

Augo penkių vaikų šeimoje. Jam būnant septynerių, mirė tėvas. Stanislovas lankė Kvėdarnos pradinę mokyklą, Rietavo progimnaziją ir Švėkšnos gimnaziją. Besimokydamas įstojo į skautų organizaciją, kartu su broliu Antanu leido laikraštėlį moksleiviams „Saulutės spinduliai". Savo tėviškėje įsteigė „Pavasario" organizaciją.

1929–1936 m. mokėsi Telšių kunigų seminarijoje. Po baigimo paskirtas Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios vikaru. 1938 m. įsteigė „Kražių skerdynių" muziejų. Po metų pradėjo leisti laikraštį „Kražių aidai", bendradarbiavo kitoje katalikiškoje spaudoje. Parapijoje aktyviai dirbo su pavasarininkais ir šauliais, rengdavo susibūrimus. Jis taip pat įsteigė pavasarininkų biblioteką, atidarė „Liaudies universitetą". 

1940 m. rugpjūčio 6 d. suimtas sovietinių organų. Apkaltinus antivalstybine agitacija, St.Rimkus patalpintas Raseinių kalėjime. Prieš prasidedant Antrajam pasauliniam karui išvežtas į Sol Ilecko kalėjimą tuometinėje Čkalovo srityje, Rusijoje. Nuteistas 10 m. kalėti ir 5 m. tremties. Su nuosprendžiu nesutiko, rašė kasacinius protestus. 1942 m. gegužės 10 d. pakartotinai įvykęs teismas nusprendė kaliniui paskirti mirties bausmę. Po dešimties dienų ji buvo įvykdyta.

2022 m. gegužės 21 d. Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje Šiaulių vyskupas Eugenijus Bartulis paskelbė buvusio Kražių parapijos vikaro kunigo Stanislovo Pijaus Rimkaus (1912-1942) beatifikacijos (paskelbimo Palaimintuoju) proceso pradžią.

Įvertinimas
-----------

* pripažintas Laisvės kovų dalyviu.
* Vyčio Kryžiaus ordinas. Komandoro didysis kryžius (po mirties, 2006 m.).

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Laukuvoje buvo įsteigtas kun. Stanislovo Rimkaus muziejus. Juo iki mirties rūpinosi kunigo sesuo Kristina Rimkutė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šventųjų skelbimo kongregacija Vatikane 2019 m. gruodžio
mėn. 17 d. Prot. N. 3509 - 1/19
2. ↑  muziejai.lt inf.

* Aukštieji idealai, vilkų įstatymų pasmerkti: Kankinys Kun. S. Rimkus (1940 m. rugpjūčio 6 dienos auka) / Petronis P.; Sudarė Paulius Petronis. Vilnius, 2000 ISBN 5-430-01238-6, antras leidimas
* Kun. Stanislovas Rimkus
**Stanislovas Mastauskis** (1890 m. birželio 14 d. Dauburaičiai, Krekenavos valsčius – 1978 m. balandžio 24 d. Kaunas) – Lietuvos agronomas, zoologas entomologas ir fitohelmintologas, biologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1917–1920 m. studijavo agronomiją Simferopolio universitete. 1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1961 m. biologijos mokslų daktaras.

1920–1924 m. Dotnuvos žemės ūkio technikumo dėstytojas, 1924–1974 m. dirbo žemės ūkio akademijoje. 1927–1940 m. dar ir Augalų apsaugos stoties Dotnuvoje Entomologijos skyriaus vedėjas. 1940–1943 m. Vilniaus universiteto Miškų fakulteto dėstytojas. 1945–1948 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Taikomosios zoologijos, 1948–1962 m. Fitopatologijos ir zoologijos, 1962–1969 m. Augalų apsaugos katedros vedėjas, 1952–1955 m. dar ir Miškų ūkio fakulteto dekanas; nuo 1962 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Taikomosios entomologijos pradininkas Lietuvoje, daugelio vabzdžių kenkėjų lietuviškų pavadinimų autorius. Paskelbė apie 400 straipsnių. 25 knygų autorius ir bendraautoris.

Bibliografija
-------------

* Augalų kenkėjai ir kova su jais, vadovėlis, 1925 m.
* Miškų kenkėjai ir kova su jais, 1928 m.
* Taikomosios entomologijos kursas, 4 d. 1928-1934 m.
* Zoologija ūkininkams ir šeimininkėms, 1939 m.
* Taikomoji zoologija, vadovėlis, 1947 m.
* Lauko kultūrų apsauga nuo kenkėjų, 1952 m. 1961 m.
* Biologinės kovos priemonės prieš augalų kenkėjus, su O. Pusvaškyte, 1969 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Stanislovas Mastauskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 402 psl.
| **Stanislovas Ramelis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. gruodžio 26 d.Lietuva Rukliai, Daugailių valsčius |
| Mirė | 2011 m. kovo 12 d. (74 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos futbolininkas, treneris, sporto veikėjas |

**Stanislovas Ramelis** (1936 m. gruodžio 26 d. Rukliai, Daugailių valsčius – 2011 m. kovo 12 d. Vilnius) – Lietuvos futbolininkas, treneris, sporto veikėjas.

Biografija
----------

Sportinį kelią 1953 m. pradėjo Utenos „Žalgirio" komandoje, 1959-1973 m. Vilniaus „Žalgirio" komandos žaidėjas, saugas, sužaidė 441 rungtynes ir įmušė 33 įvarčius. Vienintelis žaidėjas su sostinės meistrų komanda žaidęs visose keturiose buvusios TSRS pirmenybių klasėse ir lygose. 1966 m. gegužės 25 d. draugiškose rungtynėse su Libijos komanda – Lietuvos rinktinės kapitonas.

1977-1985 m. Vilniaus „Žalgirio" trenerio asistentas, su ekipa 1977 m. tapo TSRS II lygos čempionu ir 1982 m. TSRS I lygos čempionu.

Įvertinimas
-----------

* 1967, 1968 m. Geriausias Lietuvos futbolininkas
* 2006 m. Kūno kultūros ir sporto departamento „Sporto garbės komandoro ženklas"
* 2006 m. Lietuvos futbolo federacijos II laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Ramelis. Futbolinis.lt
**Kuogastachas** (rus. *Куогастах*, jak. *Куогастаах*) – buvusi žvejų gyvenvietė prie Laptevų jūros, Jakutijos šiaurėje, Ust Janos ulusas, Rusijos Federacija.

Lietuviai
---------

1942 m. rugpjūčio į Kuogastachą iš Leningrado srities ištremta apie 300 vokiečių ir suomių, iš Altajaus krašto perkelta 1941 m. į ten ištremtų TSRS okupuotos Lietuvos gyventojų, 55 šeimos, 186 žmonės, iš jų 19 – mokytojai. Iš pradžių tremtiniai gyveno palapinėse, žiemai pasistatė jurtas. Pastatė žuvų apdorojimo cechą, kepyklą. Žvejojo ir dorojo žuvis. Pirmąją tremties žiemą nuo ligų (skorbutas), bado ir šalčio mirė apie trečdalis tremtinių. Po Antrojo pasaulinio karo Kuogastacho uoste veikė lageris, kalėjo ir lietuvių. 1949 m. sumažėjus žuvų dauguma tremtinių iš Kuogastacho perkelta į Lenos deltos gyvenvietes; Kuogastachas sunyko. 1989 m. į Kuogastachą iš Vilniaus nuvykusi buvusių tremtinių ekspedicija tremtinių atminimui Kuogastacho kapinėse pastatė kryžių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Kuogastachas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 273 psl.

Koordinatės: 71°13′12″š. pl. 135°06′00″r. ilg.﻿ / ﻿71.2200°š. pl. 135.1000°r. ilg.﻿ / 71.2200; 135.1000
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Velkamoji artilerija** (angl. *towed artillery*; rus. *буксируемая артиллерия*) – judrioji artilerija, kurios pabūklus ir minosvaidžius gabena vilkikai – automobiliai, specialūs artilerijos vilkikai, traktoriai ir kitos vilkimo priemonės. Tam velkamosios artilerijos pabūklai turi ratus, bet neturi savo variklio. Tik kai kurie velkamieji artilerijos pabūklai turi silpną variklį, kurio dėka pabūklas gali pavažiuoti kelis šimtus metrų į kitą poziciją.

Istoriškai pirmieji artilerijos pabūklai buvo beračiai, juos perveždavo įkeltus į vežimus ir kitais panašiais būdais. Po to pabūklai įgijo ratus ir tapo velkamaisiais. Dalis pabūklų yra visiškai stacionarūs (pvz. fortifikacijoje naudojami kaponiriniai pabūklai), kiti juda kartu su laivu (laivų pabūklai).
  
XX a. atsirado savaeigiai pabūklai, kuriems vilkikai nebereikalingi – tai savaeigė artilerija.

* Pirmieji velkamieji pabūklai (viduramžiai)Pirmieji velkamieji pabūklai (viduramžiai)
* Velkama vokiška patranka Feldkanone C/96 (1914 m. nuotrauka). Tuo metu ši patranka buvo visiškai pasenusi.Velkama vokiška patranka *Feldkanone C/96* (1914 m. nuotrauka). Tuo metu ši patranka buvo visiškai pasenusi.
* Arklių kinkiniai velka Austrijos-Vengrijos patrankasArklių kinkiniai velka Austrijos-Vengrijos patrankas
* Britų 6 colių patranką Mk VII velka Holt traktorius (1917)Britų 6 colių patranką Mk VII velka *Holt* traktorius (1917)
* Vokiškas velkamas reaktyvinis minosvaidis NebelwerferVokiškas velkamas reaktyvinis minosvaidis *Nebelwerfer*
* JAV džipas velka 37 mm prieštankinę patranką M3(poligoniniai bandymai)JAV džipas velka 37 mm prieštankinę patranką M3(poligoniniai bandymai)
* Amerikiečių 37 mm velkamoji prieštankinė patranka M3 (1942)Amerikiečių 37 mm velkamoji prieštankinė patranka M3 (1942)
* Tarybinė velkamoji 152 mm haubica D-1 (1943 m. modelis)Tarybinė velkamoji 152 mm haubica D-1 (1943 m. modelis)
* Tarybinė velkamoji 85 mm priešlėktuvinė patranka KS-1 (1944 m. modelis)Tarybinė velkamoji 85 mm priešlėktuvinė patranka KS-1 (1944 m. modelis)
* JAV sunkvežimis ir jo vilkta 155 mm haubica M114 po pataikymo (Korėjos karas, 1953)JAV sunkvežimis ir jo vilkta 155 mm haubica M114 po pataikymo (Korėjos karas, 1953)
* Tarybinė velkama automatinė zenitinė patranka ZU-23-2Tarybinė velkama automatinė zenitinė patranka ZU-23-2
* JAV 105 mm haubica M119A1 Afganistane (2004)JAV 105 mm haubica M119A1 Afganistane (2004)