recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Naruhito (jap. 徳仁)** |
| --- |
| Japonijos imperatorius |
|  |
| Gimė | 1960 m. vasario 23 d. (63 metai)Tokijas, Japonija |
| Tautybė | japonas |
| Tėvas | Imperatorius Akihito |
| Motina | Michiko Shoda |
| Sutuoktinis (-ė) | Masako Owada |
| Vaikai | Princesė Aiko |
|  Japonijos imperatorius |
| Kelintas | 126 |
| Valdė | nuo 2019 m. gegužės 1 d. |
| Karūnavimas | 2019 m. spalio 22 d. |
| Pirmtakas | Imperatorius Akihito |
|  |
| Veikla | Japonijos imperatorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Naruhito |

**Naruhito** (皇太子徳仁親王, *Kōtaishi Naruhito Shinnō*; g. 1960 m. vasario 23 d. Tokijuje) – 126-asis Japonijos imperatorius, valdantis nuo 2019 m. gegužės 1 d. Naruhito yra vyriausias Japonijos imperatoriaus Akihito ir imperatorienės Mičiko sūnus. Tiesioginiu sosto įpėdiniu buvo nuo 1989 m. Dėl iš anksto planuojamo Akihito atsistatydinimo Naruhito sostą perėmė 2019 m. gegužės 1 d. Jis buvo karūnuotas 2019 m. spalio 22 d. Jis taip pat užsiima labdaringa veikla.

Naruhito per karūnavimo ceremoniją

Biografija
----------

Gimė 1960 m. vasario 23 d. Togū rūmuose, Tokijuje, Japonijoje. 1982 m. baigė bakalauro, o 1988 m. – magistro laipsnio istorijos studijas Gakušiuino universitete. 1983–1986 m. studijavo Mertono koledže, Oksforde.

Su žmona Masako turi dukterį Aiko.

Nuorodos
--------

* Kunaičio | Jo Imperatoriškosios Didenybės kronprincas ir kronprincesė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Japonijos imperatorius Akihito paskutinį kartą atliko padėkos už derlių apeigas, delfi.lt, 2018 m. lapkričio 23 d.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Akihito** | **Japonijos sosto įpėdiniai**Pirmasis įpėdinis | Po to:**Princas Akišino** |
**Sigitas Juozas Marčiukaitis** (1936 m. kovo 25 d. Kalnynuose, Gudelių valsčiuje – 2019 m. gegužės 26 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius statybininkas, ekonomistas.

Biografija
----------

Brolis Jonas Gediminas Marčiukaitis. Kauno politechnikos institute 1961 m. baigė Hidrotechnikos, 1967 m. – Statybos fakultetą. 1991 m. ekonomikos mokslų daktaras.

1969–1980 m. Statybos ministerijos Valdymo tobulinimo ir kompiuterinių sistemų diegimo skyriaus vadovas. 1978–1991 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto (1988–1990 m. Liaudies ūkio vadovaujančiųjų darbuotojų ir specialistų kvalifikacijos kėlimo institutas), 1990–1992 m. Lietuvos vadybos akademijos, 1992–2000 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1996 m. Vilniaus technikos universitetas), nuo 1995 m. Kauno technologijos universiteto, 1998–1999 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto, nuo 2001 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 1993 m. profesorius.

Mokslo pritaikymo plėtrai 1990 m. inicijavo piliečių judėjimą „Talka tėviškei", nuo 1992 m. valdybos pirmininkas. Nuo 2000 m. Mokslininkų sąjungos instituto Intelektinių investicinių projektų centro vadovas. 2007 m. Laisvės kovų (intelektinio pasipriešinimo) dalyvis.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinės sritys: funkcinių tinklų teorijos modifikavimas ir taikymas kuriant šiuolaikinį būstą, mokyklą, universitetą, ugdant bendruomenių intelektinį potencialą, jų darnią aplinką, didinant vietinių energijos išteklių vartojimo efektyvumą, modernizavimo programų ir projektų vadyba bei rezultatų stebėsena. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių. Taikomojo mokslinio tyrimo darbai:

* Aktyvių gyventojų grupių vietinės iniciatyvos projektai ir jų vadyba, 1992–1999 m.
* Vietinių energetinių išteklių efektyvaus vartojimo kompleksinės programos, energijos vartojimo vadybos tobulinimas, 1993–2004 m.
* Regiono žmogiškųjų išteklių intelektinio potencialo ugdymo vadybos tobulinimas, 1995–2004 m.
* Lietuvos tūkstantmečio minėjimo kaimiškose gyvenvietėse programų mokslinis pagrindimas ir sklaida darniam vystymuisi, 1999–2008 m.

Bibliografija
-------------

* Statybos-montavimo darbų organizavimo ir priėmimo pagrindinės sąlygos, 1966 m. rusų k.
* Automatizuotų (kompiuterinių) valdymo sistemų kūrimo patirtis ir funkcionavimo efektyvumas Statybos ministerijoje, su kitais, 1978 m. rusų k.
* Statybos projektavimo ir valdymo darbų sąnaudų matavimas, 1983 m. rusų k.
* Projektavimo ir valdymo sistemos tobulinimas statyboje, 1986 m. rusų k.
* Normatyviniai metodai mokslinės-techninės ir socialinės pažangos vystymosi spartinimui, 1986 m. rusų k.
* Statybos komplekso vystymosi strategija, su kitais, 1988 m. rusų k.
* Į talką naujo Lietuvos būsto kūrimui, su kitais, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sigitas Juozas Marčiukaitis. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2008-12-22. Nuoroda tikrinta 2022-08-03.
2. ↑  Prof. Sigitas Juozas Marčiukaitis
3. ↑  *Sigitas Juozas Marčiukaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 258 psl.
**Sigita Mikalauskaitė** (g. 1975 m. birželio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos šokėja-aktorė, choreografė, šiuolaikinio šokio kūrėja.

Biografija
----------

1993–1996 m. Vilniaus konservatorijoje studijavo choreografijos specialybę. 1998–2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos (LMTA) Teatro ir kino fakultete baigė bakalauro ir magistro studijas, įgijo aktoriaus–šokėjo specialybę (Kurso vadovė Anželika Cholina).

Vaidmenys
---------

„Lėlės" spektakliuose

Choreografija
-------------

„Lėlės" spektakliuose

Nominacijos apdovanojimams
--------------------------

* 2008 m. „Auksinis scenos kryžius" kategorijoje „Lėlių teatro menas" – už Veneros vaidmenį spektaklyje „Nedėkingųjų šokis" (Viešoji įstaiga „Banchetto musicale")

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teatro scenos pirmūnams – „Auksiniai kryžiai"[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Spektaklis suaugusiems „Eglė žalčių karalienė". Režisierius ir dailininkas: Vitalijus MAZŪRAS. Kompozitorius: Faustas LATĖNAS. Choreografė: Sigita MIKALAUSKAITĖ (Youtube)
**Sigitas Ališauskas** (1943 m. kovo 3 d. Papilvyje, Veiverių valsčius – 2016 m. rugpjūčio 3 d.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1965 m. baigė fizikos studijas VU Fizikos fakultete, apgynė disertaciją, fizikos ir matematikos mokslų daktaras (1982 m.).

1966-1976 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute, 1977-1989 m. Fizikos institute, nuo 1990 m. Teorinės fizikos ir astronomijos instituto Branduolio teorijos sektoriaus vedėjas, vyriausiasis mokslo darbuotojas.

Mokslinė veikla
---------------

Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių Lietuvos ir užsienio šalių moksliniuose žurnaluose iš tolydžiųjų Li grupių ir kvantinių algebrų įvaizdžių teorijos, neredukuotinių tenzorinių operatorių matematinio aparato taikymo atomo fizikoje. Pasiūlė ir išplėtojo originalius algebrinius bei analizinius metodus operacijoms su kartotiniais unitariųjų ir ortogonaliųjų grupių įvaizdžiais atlikti naudojant tų grupių įvaizdžių bazinių funkcijų bei Klebšo ir Gordano koeficientų biortogonaliąsias sistemas ir analizinius jų ortogonalizavimo metodus.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. LTSR valstybinė premija
* 1999 m. Lietuvos mokslų akademijos Adolfo Jucio premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sigitas Ališauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 345 psl.
| **Sigitas Mičiulis** |
| --- |
|  |
| Sigitas Mičiulis |
| Gimė | 1958 m. gegužės 27 d. (64 metai)Kalvarija |
| Sutuoktinis (-ė) | Regina |
| Vaikai | Šarūnas, Gintaras |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Tauragės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Pareigos | Tauragės rajono savivaldybės meras |
| Partija | Liberalų sąjūdis |

**Sigitas Mičiulis** (g. 1958 m. gegužės 27 d. Degučių km. Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas, Tauragės rajono savivaldybės meras (nuo 2015 m.).

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilkaviškio S. Nėries vidurinę mokyklą.

1981 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius-sistemotechnikas. 1992 m. IĮ „Bremena" savininkas.

2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Tauragės rajono skyriaus narys. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Tauragės rajono skyriaus narys.

1990–1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, 1997–2000 m. (Tėvynės sąjungos sąraše), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.

1994 m. Tauragės „Bremenos" krepšinio klubo įkūrėjas ir prezidentas. Tauragės Rotary klubo, Tauragės apskrities verslininkų asociacijos valdybos narys, Tauragės krepšinio federacijos valdybos narys. Nuo 2015 m. Tauragės rajono savivaldybės meras.

2015 m. tiesioginiuose merų rinkimuose išrinktas Tauragės rajono savivaldybės meru.

Žmona Regina, vaikai Šarūnas, Gintaras.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Sigitas Mičiulis Archyvuota kopija 2016-03-27 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Pranas Petrošius** | **Tauragės rajono meras**2015–2019 | Po to:**Dovydas Kaminskas** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rano Kau |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Čilė Čilė |
|  |
| Aukštis | 324 m |
|  |
| Tipas | kaldera |
|  |
| Amžius | plesitocenas |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | - m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 27°11′0″ p. pl. 109°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.18333°š. pl. 109.43333°r. ilg.﻿ / 27.18333; 109.43333Koordinatės: 27°11′0″ p. pl. 109°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿27.18333°š. pl. 109.43333°r. ilg.﻿ / 27.18333; 109.43333 |

**Rano Kau** (isp. *Rano Kau*) – užgesęs ugnikalnis Čilei priklausančios Velykų salos (Rapanujo) pietvakarinėje dalyje. Aukštis 324 m. 200 m gylio krateris yra po viršūnės įgriuvimo susidariusi kaldera.

Susidarė pleistoceno periode, jauniausios uolienos yra 150–210 tūkst. metų senumo.

Didžiąją Rano Kau dalį užima ~1,5 km skersmens krateris. Jame telkšo ežeras (vienas iš 3 gėlo vandens šaltinių saloje). Į jūrą nukreipta ugnikalnio dalis smarkiai paveikta erozijos, susidaręs status klifas, apgriuvusi kraterio siena. Šiaurinėje pašalaitėje įsikūręs Mataverio tarptautinis oro uostas. Vakariniame šlaite buvo Orongo kaimelis, kuriame seniau stovėjo keletas *moai*, bet jie dėl erozijos nukrito į jūrą.

Rano Kau įeina į Rapanujo nacionalinį parką (UNESCO pasaulio paveldas).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rano Kau** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Apie KLR lyderį skaitykite Mao Dzedunas.*

| Maoisp. *Mao* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

MaoMao

19°34′0″ š. pl. 71°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.56667°š. pl. 71.08333°r. ilg.﻿ / 19.56667; 71.08333﻿ (Mao (Dominikos Respublika))Koordinatės: 19°34′0″ š. pl. 71°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.56667°š. pl. 71.08333°r. ilg.﻿ / 19.56667; 71.08333﻿ (Mao (Dominikos Respublika)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Dominikos Respublikos vėliava Dominikos Respublika |
| **Provincija** | Valverdės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 47 828  |
| **Plotas** | 423,60 km² |
| **Tankumas** (2002) | 113 žm./km² |
| **Altitudė** | 78 m |

**Santa Krus de Mao** (isp. *Santa Cruz de Mao*) arba tiesiog **Mao** – miestas šiaurės vakarų Dominikos Respublikoje; Valverdės provincijos administracinis centras.

Miestas pavadintas pagal šalimais tekančią Mao upę, kuriai tokį pavadinimą davė tainai. Daugiausia verčiamasi žemės ūkiu (auginami ryžiai, bananai, plantanai).

Istorija
--------

Kai Ispanijos kolonijos gubernatorius 1606 m. davė įsakymą visiems, gyvenantiems šiaurinėje salos pakrantėje, persikraustyti į salos gilumą, keletas žmonių persikėlė gyventi į šiandieninio miesto teritoriją. Miestelis įkurtas netoli Mao ir Jakė del Nortės upių santakos. 1869 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia. 1882 m. Mao suteiktas savivaldybės statusas. 1904 m. miesto pavadinimas buvo pakeistas į ***Valverdė***, pagerbiant buvusį Dominikos Respublikos prezidentą José Desiderio Valverde.

1954 m. rugpjūčio 31 d. mieste užfiksuota aukščiausia temperatūra (+43,0 °C) šalyje. 1959 m. sukūrus Valverdės provinciją, Mao tapo jos administraciniu centru.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Brea Tió, Héctor (1997). *Mao y su gente* (ispanų). Santo Domingo: Librería La Trinitaria.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mara |
| --- |
| Maros upė Kenijoje. Maros upė Kenijoje. |
| **Ilgis** | 395 km |
| **Baseino plotas** | 13 504 km² |
| **Ištakos** | Napujapio pelkė |
| **Žiotys** | Viktorijos ežeras |
| **Šalys** | Kenija, Tanzanija |
|  |
|  **Vikiteka** | Mara |

**Mara** – Afrikos upė, tekanti per Keniją bei Tanzaniją. 395 km ilgio upė tekėdama kerta kanopinių gyvūnų migracijos kelią, taip pat Serengečio bei Masai Mara medžioklės rezervatus. Upės baseino plotas – 13 504 km². Maždaug 60 % baseino teritorijos yra Kenijoje, o likę 40 % – Tanzanijoje.

Begemotai prei Maros upės, Kenija.
Upės ištakomis laikoma Napujapio pelkė, esanti Kenijos aukštumose. Upė teka savanomis, kuriose gyvena masajų tautos žmonės, ir iki pat Tanzanijos vingiuoja pietvakarių kryptimi. Tekėdama toliau, upė pasiekia visame pasaulyje garsų Masai Mara gamtos rezervatą, kuriame susijungia su keliais nedideliais intakais. Prie Kenijos ir Tanzanijos sienos upė įteka į Serengečio nacionalinį parką. Nuo Serengečio upė pasisuka ir teka į vakarus, kol galiausiai įteka į Viktorijos ežerą.

Upės žemupyje yra gana didelis žmonių bei įvairių galvijų tankis. Apie upę esančiose teritorijose gyvena begemotai, krokodilai, buivolai, zebrai, žirafos, įvairūs galvijai, paukščiai ir daug kitų gyvūnų. Garsiausios bei dažniausiai turistų lankomos upės vietos yra ties Serengečio ir Masai Mara rezervatais.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Map of the Soul: Persona* |
| --- |
| Map of the Soul: Persona viršelis |
| BTS EP |
| Išleistas | 2019 m. balandžio 12 d. |
| Žanras | * pop
* R&B
* rap rock
 |
| Trukmė | 26:05 |
| Įrašų kompanija | * Big Hit
* iriver
* Columbia
* Virgin
 |
| Prodiuseris | * Pdogg
* Hiss Noise
* Arcades
* Fred Gibson
* Bad Milk
* Marcus McCoan
 |
| BTS chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Love Yourself: Answer"(2018) | **„Map of the Soul: Persona"**(2019) | „Map of the Soul: 7"(2020) |

 |

**„Map of the Soul: Persona"** – šeštasis Pietų Korėjos vaikinų grupės BTS EP albumas. Albumas išleistas 2019 m. balandžio 12 d. įrašų kompanijos „Big Hit Entertainment". Pagrindinis albumo singlas – „Boy With Love". Albumas debiutavo pirmoje JAV Billboard 200 albumų sąrašo vietoje, o BTS tapo pirmąja grupe nuo The Beatles, turinčia tris pirmąją vietą sąraše užėmusius albumus per mažiau nei metus. Albumas taip pat pasiekė pirmąją Didžiosios Britanijos, Škotijos, Naujosios Zelandijos bei Australijos albumų sąrašų vietą: BTS tapo pirmaisiais Pietų Korėjos atlikėjais, šiose valstybėse užėmusiais pirmąją vietą albumų sąrašuose. Per mėnesį parduota 3,2 milijono albumo kopijų, taip albumas tapo geriausiai per 24 metus parduodamu Pietų Korėjos albumu. Kitas albumo takelis, „Make It Right", įrašytas kartu su JAV atlikėju Lauv, 2019 m. spalio 18 d. išleistas kaip antrasis EP singlas.

Dainų sąrašas
-------------

| Nr. | Pavadinimas | Trukmė |
| --- | --- | --- |
| 1. | „Intro: Persona"   | 2:54 |
| 2. | „Boy with Luv (*작은 것들을 위한 시* / Jageun geotdeureul wihan si [lit. "A Poem for Small Things"]) (kartu su Halsey)"   | 3:49 |
| 3. | „Mikrokosmos (*소우주* / Souju [lit. "Small Universe"])"   | 3:46 |
| 4. | „Make It Right"   | 3:42 |
| 5. | „Home"   | 4:00 |
| 6. | „Jamais Vu (atliekama Jin, J-Hope ir Jungkook)"   | 3:46 |
| 7. | „Dionysus"   | 4:08 |
| **26:05** |
**Pranas Turūta** (1908 m. gegužės 10 d. Brazavo k. Kalvarijos valsč. Marijampolės apskr. – 1980 m. gruodžio 25 d. Grand Rapidsas, MI, JAV), pedagogas, chorvedys, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi Marijampolėje pas J. Kamaitį ir J. Bendorių. Baigęs Marijampolės mokytojų seminariją, 1927 m. paskirtas Šventaragio pradžios mokyklos vedėju. Šlavančiuose suorganizavo Šaulių būrio mišrųjį chorą, su kuriuo dalyvavo 1928 m. 2-ojoje visos Lietuvos dainų šventėje Kaune, surengė nemaža koncertų daugelyje Marijampolės apylinkių. 1930–1940 m. buvo Igliškėlių pradžios mokyklos vedėjas, subūrė Šaulių būrio mišrųjį chorą, kuris giedojo Patilčių parapijos bažnyčioje, rengė koncertus, dalyvavo 1934 m. Marijampolės apygardos Šaulių rinktinių chorų dainų šventėje Marijampolėje ir buvo jungtinio choro dirigentas. Su choru dalyvavo 1937 m. Jaunosios Lietuvos dainų šventėje Kaune ir buvo jos dirigentas. 1931 m. iš Igliškėlių, Gudelių, Igliaukos, Pamargių, Šilavoto ir Šventaragio apylinkių pradžios mokyklų suorganizavo 300 mokinių chorą, išmokė dainų ir dirigavo Igliaukoje surengtoje vaikų dainų šventėje. Bolševikams okupavus Lietuvą, buvo suimtas ir kurį laiką kalintas Marijampolėje. 1941–1944 m. Eišiškių apylinkės pradžios mokyklų vyr. inspektorius, 1942–1944 m. Eišiškių suaugusiųjų gimnazijos mokytojas. Suorganizavo mišrųjį chorą, kuris giedojo bažnyčioje per lietuviškas pamaldas, surengė koncertų Eišiškėse ir Varėnoje.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, P. Turūta dirbo įvairiuose lietuvių komitetuose. 1946–1949 m. buvo Groso-Heseno apygardos lietuvių pradžios mokyklų inspektorius, 1948–1949 m. Kaselo-Martenbergo Kassel-Martenbergo lietuvių skautų tuntininkas, tos pačios stovyklos pradžios mokyklos ir gimnazijos chorų vadovas. 1949 m. atvykęs į JAV, apsigyveno Grand Rapidse mieste. Čia įkūrė lietuvišką mokyklą, kuriai ir vadovavo, suorganizavo vaikų chorą, kuris dalyvaudavo tautiniuose renginiuose, 1966 ir 1971 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse, 1968 ir 1969 m. pavasario dainų šventėse.

P. Turūta daug metų kūrybingai dirbo su vyrų vokaliniu oktetu, kuris koncertavo apylinkės kolonijose, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose, radijo ir televizijos laidose, dalį savo koncertinio repertuaro įdainavo į juostelę ir padovanojo J. Žilevičiaus Muzikologijos archyvui. Taip pat vadovavo Grand Rapidso Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijos chorui. 1951–1954 m. dirbo vargonininku ir vadovavo Šv. Gabrieliaus parapijos chorui Milvokyje, WI. Buvo vienas iš organizatorių ir jungtinio choro dirigentų Viskonsino valstijos dainų šventės, vykusios 1953 m. Kenoshoje, WI. Aktyviai dalyvavo LB kultūrinėje veikloje, surinko apie 300 liaudies dainų melodijų, kurias su savo muzikinių knygų biblioteka padovanojo Lietuvių muzikologijos archyvui. Daug rašė lietuviškoje spaudoje, mokykloms išleido leidinį „Dainuok, jaunyste" (1963 m.). Apdovanotas Vytauto Didžiojo, Gedimino ir Šaulių sąjungos ordinais bei medaliais.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Antkapinis paminklas Skriaudžiuose
Atminimo akmuo Katiliuose
**Pranas Puskunigis** (1860 m. liepos 16 d. Katilių k. Šakių apskr. – 1946 m. lapkričio 27 d. Skriaudžių k. Prienų raj.) – pedagogas, vienas žymiausių tradicinių kanklių ir kankliavimo puoselėtojų.

Biografija
----------

Gimė Katilių kaime, Šakių apskrityje Jokūbo Vaitiekaus ir Barboros Banzaitės – Vaitiekienės septynių vaikų šeimoje. Tėvas buvo praprusęs ūkininkas, todėl apylinkių neturtingieji kartais jam atveždavo krikštyti staiga sunegalavusius kūdikius. Todėl jam prilipusi Puskunigio pravardė – palikuonims tapo pavarde.

Baigęs mokyklą Sintautuose, įstojo į Veiverių mokytojų seminariją. Jos nebaigė, nes dėl motinos mirties turėjo grįžti į tėviškę padėti ūkio darbuose. 

Kanklėmis išmoko groti būdamas devynerių metų. Pramoko groti smuiku ir klarnetu. Vargonais grojo keliose parapijose. Jis vargonavo ir Skriaudžiuose, į kuriuos atsikėlė 1906 m. Čia būrė apylinkių jaunimą mokytis kankliuoti, įkūrė „Kanklių" ansamblį. Per Pirmąjį pasaulinį karą persikėlė į Kauną. Kartu su Banaičio spaustuvės darbuotojais subūrė kanklių ansamblį. 1925 m. kanklininko pastangomis buvo įkurta kanklininkų draugija, 1930 m. atidaryta kanklių muzikos mokykla, kurioje pats dėstė. Be to, rinko liaudies dainas, muziką, parašė tris kankliavimo vadovėlius.

P. Puskunigis palaidotas Skriaudžių kapinėse. Laidojant buvo įvykdyta paskutinė jo valia – į karstą įdėtos paties darytos išdrožinėtos kanklės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranas Puskunigis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. 1 2  Pranas Puskunigis *skriaudziai.lt*

Nuorodos
--------

* „Kanklės skambės dėl Lietuvos garbės..."
* Pranas Puskunigis – kanklių ir kankliavimo propaguotojas
**Pranas Vainauskas** (1899 m. sausio 26 d. Gasčiūnuose, Joniškio vlsč. Šiaulių apskr. – 1977 m. birželio 19 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas, rezistentas.

Biografija
----------

Lietuvos laikinosios Vyriausybės posėdis Kaune. Pirmininkauja Juozas Ambrazevičius, iš kairės: Jonas Matulionis, Juozas Senkus, Balys Vitkus, Pranas Vainauskas, Vytautas Landsbergis-Žemkalnis , Ksaveras Vencius, Vytautas Grudzinskas. Iš dešinės: Jonas Šlepetys, Stasys Raštikis, Adolfas Damušis, Juozas Pajaujis, Antanas Novickis, Leonas Prapuolenis, Mečislovas Mackevičius.
Gimė Gasčiūnų bažnytkaimyje. Mokėsi Mintaujos gimnazijoje. Ateitininkas nuo 1911 m. Karo metu mokslą tęsė M. Yčo gimnazijoje Voroneže. 1919 m. baigė Šiaulių gimnaziją ir įstojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę, baigė Karo mokyklos antrąją laidą. 1922 m. būdamas leitenantas išėjo į atsargą. 1922–1927 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakulteto Teisės skyriuje. 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis. 1923–1926 m. vykdė žemės reformą. 1927–1939 m. dirbo Finansų ministerijos Prekybos departamente, Klaipėdos muitinės viršininku, Klaipėdos laisvosios zonos valdyboje. 1941 m. Laikinosios vyriausybės prekybos ministras.

Įsikūrus Lietuvių frontui, dalyvavo LF vadovaujančiojoje grupėje ir šios grupės pagrindu sudarytame Lietuvių fronto vadovaujančiajame centre, buvo įpareigotas plėsti LF veiklą Kaune. Įkūrus Tautos Tarybą įsitraukė į jos veiklą, dalyvavo aptariant LF programą, rašė straipsnius į LF spaudą.

Artėjant antrajai sovietų okupacijai 1944 m. pasitraukė į Vakarų Europą, vėliau – į Jungtines Valstijas.

Išnašos
-------

1. ↑  "Draugas" laikrastis, Chicago, 1977.06.21, 1 psl.
2. ↑  Biografija „Aidai"
| **Pranas Šemiotas** |
| --- |
| Gimė | 1896 m.Rusija Ginkūnų dvaras, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1975 m. (~79 metai)Lietuva Šiauliai |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

Lietuvos socialdemokratų partijos frakcija Steigiamajame Seime. Iš kairės: Jurgis Daukšys, Vladas Požela, Pranas Šemiotas, Jeronimas Plečkaitis, Steponas Kairys, Vladas Sirutavičius, Antanas Purėnas, Jonas Pakalka, Kazys Lekeckas, Vincas Čepinskis, Stasys Digrys, Bronislovas Cirtautas.
**Pranas Šemiotas** (*Šemetas*, 1896 m. Ginkūnų dvaras, Šiaulių apskritis, Rusijos imperija – 1975 m. Šiauliai) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kalvis. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijai.

1924 m. rugsėjo 19 d. ir 1925 m. sausio 24 d. rinkimuose išrinktas Šiaulių miesto tarybos nariu, joje dirbo iki iki 1931 m. liepos mėn.

Literatūra
----------

* Šemiotas Pranas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 58.
* Mitrulevičius G. Šemiotas Pranas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 374–375.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Pranas Šmotelis** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. balandžio 16 d.Rusija Alsėdžiai, Telšių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | (?)Lietuva |
| Steigiamojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių sąjunga |

**Pranas Šmotelis** (1890 m. balandžio 16 d. Alsėdžiai, Telšių apskritis, Rusijos imperija – (?) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Stalius. Tarnaudamas Rusijos imperijos kariuomenėje, 1912 m. baigė pradžios mokyklos kursą. 1917 m. birželio 7 d. dalyvavo pirmajame lietuvių karininkų suvažiavime Peterburge. Sugrįžęs į Lietuvą dirbo Alsėdžių valsčiaus taryboje, švietimo ir kultūros komisijose.

1921 m. lapkričio 25 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas vietoje Klemenso Skabeikos. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. Po 1922 m. grįžo į gimtinę, dalyvavo steigiant ūkines ir kooperatines bendroves Alsėdžiuose.

Literatūra
----------

* Šmotelis Pranas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 60.
* Šmotelis Pranas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1964, t. 30, p. 66.
* Selenis V. Šmotelis Pranas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 380.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
**Pranas Povilionis** (g. 1942 m. rugsėjo 18 d. Paaluonės k. (Kėdainių raj.)) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1960–1964 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys), 1964–1968 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (doc. Antano Jozėno choro dirigavimo klasė). 1976–1979 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Klemenso Griauzdės klasė).

Nuo 1968 m. rudens – Marijampolės aukštesniosios pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas, nuo 1995 m. – vyr. dėstytojas. 1968–1978 m. – merginų choro meno vadovas ir dirigentas. Į kolektyvą sutelkęs apie 120 merginų, jas išmokė daug įvairių autorių kūrinių, nemažai koncertavo, respublikinėse moksleivių chorų apžiūrose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse laimėjo pirmąją vietą, o 1975 m. analogiškos dainų šventės konkurse ir 1977 m. meno mėgėjų festivalyje – antrąsias vietas, dalyvavo 1973 ir 1978 m. respublikiniuose moterų ir vyrų chorų sąskrydžiuose Šiauliuose, Marijampolės rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose.

1970 m. Marijampolės maisto pramonės automatų gamykloje suorganizavo 100 dalyvių mišrųjį chorą ir yra jo meno vadovas bei dirigentas. 1981 m. chorui suteiktas „Šešupės" vardas, 1993 m. kolektyvas perėjo Marijampolės miesto kultūros skyriaus žinion. Vadovas chorą išmokė daug dainų ir sudėtingesnių kūrinių, surengė kelis šimtus koncertų Lietuvoje ir užsienyje: 1990 m. – Vokietijoje, 1996 m. – Slovakijoje, Austrijoje, Italijoje, Čekijoje, 1998 m. – Šveicarijoje ir Prancūzijoje.

Chorą parengė 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliui Rygoje. 1979 m. IV Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje pelnė prizą už geriausią S. Šimkaus dainos „Atsisveikinimas su giria" atlikimą. 1985 m. respublikinės dainų šventės chorų konkurse įmonių kolektyvų grupėje „Šešupė" pelnė geriausio kolektyvo vardą. Pirmųjų ir kitų prizinių vietų choras laimėjo ir kitose chorų apžiūrose bei konkursuose.

Pranas Povilionis – Marijampolės rajono dainų švenčių ir 1978 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentas. 1980 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Šis straipsnis yra apie mitinį lėktuvą. Realus lėktuvas: Lockheed CP-140 Aurora. Kitos reikšmės: aurora*

**Aurora** – dvidešimtojo a. pabaigos ganduose minimas ypač slaptas žvalgybinis JAV lėktuvas, tariamai pakeitęs SR-71 Blackbird. JAV vyriausybė nuolat neigia jo egzistavimą, ir kadangi nėra jokių patikimų įrodymų, kad jis egzistavo, Aurora laikoma šiuolaikiniu mitu.[1] Buvusio Skunk Works (Lockheed Martin tyrimų ir kūrimo padalinys) vadovo Ben Rich teigimu, „Aurora" buvo Pentagono sugalvotas pavadinimas B-2 bombonešio kūrimo konkursui, nutekėjęs spaudai. 1990 m. kovo mėn. „Aviation Week & Space Technology" žurnalas paskelbė naujienas, kad 1985 m. JAV biudžete buvo išskirti 455 mln. JAV dolerių slaptam orlaivių projektui „Aurora". Pasak to straipsnio, terminas „Aurora" reiškė grupę orlaivių o ne konkretų lėktuvą. Manoma, kad nuo šio straipsnio prasidėjo „Auroros" legenda. Dešimto dešimtmečio vidury terminas "aurora" jau buvo dažnai minimas tabloiduose bandant paaiškinti įvairių neatpažintų skraidančių objektų regėjimus.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

1. ↑
| Aurikupridas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas grynuolis |
| Cheminė formulė | vario ir aukso lydinys,Cu3Au |
| Identifikacija |
| Spalva | geltona, rausvo atspalvio |
| Brėžis | geltonas |
| Kristalo sistema | kubinė ortorombinė |
| Kietumas pagalMoso skalę | 3,5 |
| Blizgesys | Metalinis |
| Specifinis tankis | 11,5 |

**Aurikupridas** (angl. *auricupride*) – gamtinis lydinys (mineralas), sudarytas iš vario ir geležies. Cheminė formulė – Cu3Au. Lydinys kristalizuojasi kubine kristalų sistema. Jis būna nepermatomas geltonas, rausvo atspalvio. 
Kietumas 3,5, savitasis tankis 11,5.

Egzistuoja mineralo variantas tetraaurikupridas (angl. *tetra-auricupride* (CuAu). Minerale gali būti sidabro, toks variantas vadinamas *argentokuproauridas* (angl. *argentocuproauride*, Cu3(Au,Ag)).

Mineralas pirmą kartą aprašytas 1950 m. pagal radinius Uralo kalnuose (Rusija). Dažnai aptinkamas Čilėje, Argentinoje, Tasmanijoje, Rusijoje, Kipre, Šveicarijoje ir Pietų Afrikoje.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aurikupridas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. 1 2   Handbook of Mineralogy
2. 1 2  „Auricupride: Auricupride mineral information and data". *Mindat.org*.

* National Pollutant Inventory - Copper and compounds fact sheet Archyvuota kopija 2008-03-02 iš Wayback Machine projekto.
| **Aurimas Gaidžiūnas** |
| --- |
|  |
| Aurimas Gaidžiūnas |
| Gimė | 1965 m. liepos 13 d. (57 metai)Skėmiuose, Radviliškio raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Danė |
| Vaikai | Justinas, Žygimantas |
|  |
| Veikla | verslininkas, Radviliškio rajono politikas |
| Organizacijos | įmonė „Auridana" |
| Pareigos | savininkas |
| Partija | LVŽS |
|  |
| Alma mater | Panevėžio hidromelioracijos technikumas |

**Aurimas Gaidžiūnas** (g. 1967 m. gegužės 2 d. Skėmiuose, Radviliškio rajone) – technikas-mechanikas, verslininkas, Radviliškio rajono politikas, Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos Radviliškio skyriaus pirmininkas.

2016 m. vienmandatėje rinkimų apygardoje išrinktas į LR Seimą, 2020 m. nebuvo perrinktas.

Biografija
----------

Baigęs Skėmių aštuonmetę mokyklą, mokėsi Panevėžio hidromelioracijos technikume, kurį baigė 1984 m. įgijo techniko-mechaniko kvalifikaciją. Pirmoji darbovietė – Radviliškio melioracijos statybos valdyba. 1985–1987 m. atliko privalomąją karinę tarnybą. Grįžęs iš armijos, kurį laiką dirbo tuometiniame „Lenino" kolūkyje žemės ūkio technikos eksploatacijos inžinieriumi. Vėliau įkūrė Vainiūnų agroservisą, dirbo dirbtuvių vedėju.

2000 m. įregistravo savo įmonę „Auridana", kuriai vadovauja iki šiol. Įsigijęs nenaudojamas buvusio Baisogalos baseino patalpas, įkūrė sporto klubą „Auridana" (yra šio klubo prezidentas).

Nuo 2000 m. yra Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos narys, nuo 2015 m. – šios sąjungos Radviliškio skyriaus pirmininkas. 2015 m. buvo išrinktas Radviliškio rajono savivaldybės tarybos nariu.

Yra trijų Baisogalos seniūnijos teritorijoje veikiančių bendruomenių: Baisogalos, Pakiršinio ir „Imantų", narys, Baisogalos bendruomenės tarybos narys, Baisogalos seniūnaitis.

Žmona Danė, vaikai Justinas ir Žygimantas. Moka vokiečių, rusų kalbas. Pomėgiai: medžioklė, kelionės.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Aurimas Gaidžiūnas* Archyvuota kopija 2021-05-10 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2021-05-12.
2. ↑  „Susipažinkite: mokslininkai, galvijų augintojai ir kiti naujojo Seimo nariai". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-05-12.
3. 1 2  „Kokie kandidatai varžosi dėl Radviliškio rajono mero posto?", radviliskionaujienos.lt. Nuoroda tikrinta 2021-05-12.
4. ↑  Geriausias komandos vadovas – Aurimas Gaidžiūnas

Nuorodos
--------

* Aurimo Gaidžiūno biografija (*vrk.lt*)
| **Aurimas Lankas** |
| --- |
| Gimė | 1985 m. rugsėjo 7 d. (37 metai)Šiauliai |
| Tėvas | Antanas Lankas |
| Motina | Adronė Lankienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Eglė Lankienė |
| Vaikai | Aretas |
|  |
| Veikla | baidarininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2013 m. LRLS, 2019 m. Laisvės partija |
|  |
| Alma mater | 2009 m. Vilniaus universitetas |

| Medaliai |
| --- |
|
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Baidarių irklavimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2016 Rio de Žaneiras | K2-200 m |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2014 Brandenburgas | K2-200 m |
| **Bronza** | 2015 Rašicė | K2-200 m |

**Aurimas Lankas** (g. 1985 m. rugsėjo 7 d. Šiauliuose) – Lietuvos baidarininkas, Šiaulių miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Irkluoti pradėjo nuo 1996 metų. Lankė Šiaulių sporto mokyklą „Atžalynas". 2004 m. baigė Šiaulių Didždvario gimnaziją. 2009 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete įgijo teisės magistro kvalifikaciją.

Nuo 2009 m. Šiaulių kredito unijos „Žemdirbio gerovė" paskolų vadybininkas, nuo 2012 m. kredito unijos vadovas, nuo 2014 m. valdybos pirmininkas. 2017 m. išrinktas Lietuvos centrinės kredito unijos valdybos nariu. 

2013–2019 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys, 2019 m. laikinasis partijos Šiaulių skyriaus pirmininkas. 2015-2019 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. Nuo 2019 m. gruodžio mėn. Laisvės partijos narys.

Laisvai kalba ir bendrauja anglų bei rusų kalbomis.

Sportinė veikla
---------------

2014 m. Vokietijoje vykusiame Europos čempionate Aurimas Lankas ir Edvinas Ramanauskas užėmė trečią vietą dviviečių baidarių 200 m sprinto rungtyje. 2022 m. liepą patvirtina jog diskvalifikuoti antri finišavę Rusijos sportininkai ir Lietuvos duetui įteikti sidabro medaliai. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate duetas liko 5-oje vietoje. 2015 m. Europos čempionate duetas iškovojo antrąjį bronzos medalį.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse poroje su E. Ramanausku sportininkai atrankos plaukime buvo pirmi ir tiesiogiai pateko į pagrindinį finalą ir neplaukė pusfinalyje. Finale duetas didžiąją distancijos dalį pirmavo, bet ties finišu nusileido Ispanijos ir Jungtinės Karalystės komandoms ir pelnė bronzos medalius. Tai antras Lietuvos olimpinis baidarių ir kanojų irklavimo medalis (pirmasis 2012 m. - Jevgenijus Šuklinas).

2016 m. rudenį išrinktas Lietuvos baidarių ir kanojų irklavimo federacijos vykdomojo komiteto nariu.

2019 m. pasaulio baidarių ir kanojų irklavimo sprinto čempionate užėmė 13-ą vietą kartu su Lietuvos keturvietės baidarės rinktine.

Įvertinimas
-----------

* 2016 m. KKSD medalis „Už sporto laimėjimus"
* 2016 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Karininko kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2019 m. kovo 3 d. savivaldybių tarybų rinkimai
3. ↑  Prie Laisvės partijos jungiasi olimpinių žaidynių prizininkas A. Lankas, 2019-12-09
4. ↑  Diskvalifikuoti dopingu susitepę rusai: beveik po dešimtmečio lietuviams atiteko sidabro medaliai
5. ↑
6. ↑
Didžiulė pelkynių sritis Pietų Amerikoje – Pantanalis
Mangrovių ir šlapynių regionas Evergleidsas, Floridoje, JAV
**Šlapynė, šlapžemė** – sausumos teritorija, kuri nuolat arba periodiškai būna persunkta drėgme. Šlapynių ekosistemose vyrauja drėgmę mėgstantys augalai, tai yra įvairių gyvūnų rūšių prieglobstis. Šlapynės skirstomos į pelkes, užpelkėjusius miškus, maršas, viržynus, lankas.

Poledynmečiu Šiaurės pusrutulyje susiformavusios pelkės skirstomos į aukštapelkes, tarpines pelkes ir žemapelkes. Be pastarųjų pelkių šaltuose pasaulio regionuose dar išskiriamos pelkės, susidarančios pietvakarių JAV ir tropinės pelkės, susidarančios Malaizijoje, Indonezijoje, tropiniame Pietų Amerikos regione bei Afrikoje. Pastarosios užima mažiau ploto nei mangrovės ar maršos, susidarančios sūraus vandens upių žiotyse, jūrų pakrantėse ar šlapynės, susiformuojančios gėlo vandens upių deltose, estuarijose.

Ramsaro konvencija
------------------

*Pagrindinis straipsnis – Ramsaro konvencija*.
Svarbiausias pasaulio šlapynes saugo Ramsaro konvencija. Pastaroji itin plačiai taiko terminą šlapynė, įskaitant ir egzotiškoms ekosistemoms apibūdinti (mangrovėms ir kt.) Joje taip pat išskiriami Lietuvos klimato zonai būdingi kraštovaizdžiai: bemiškiai durpynai, mišku apaugę durpynai, šlapi miškai, periodiškos gėlavandenės nedurpingos šlapynės, gėlavandenės nedurpingos šlapynės ir ežerai, pastovaus nuotėkio upės ir upeliai, sezoniškai ar periodiškai susidarančio nuotėkio upės ir upeliai, žuvininkystės tvenkiniai, kūdros, dirbtiniai vandens telkiniai ir tvenkiniai, užlieti karjerai, kanalai ir sausinamieji grioviai.

Lietuvoje
---------

Iki pat XX a. pabaigos šlapios teritorijos dažniausiai buvo vadinamos tiesiog pelkėmis, arba šlapiomis žemėmis. Pelkėmis buvo vadinamos durpinės šlapynės, o šlapiomis žemėmis – dėl nuolatinio arba sezoninio drėgmės pertekliaus žemės ūkiui netinkamos arba mažai tinkamos žemės. Kartais dar buvo skiriamos supelkėjusios žemės – plotai, kuriuos nenusausinus dengia plonesnė kaip 30 cm, o nusausinus – 20 cm durpių danga.

Lietuvoje šiuo metu yra apie 16350 kv. km šlapynėms priskirtinų teritorijų (tai sudaro apie 25 % bendro Lietuvos ploto). Tarp jų 8750 kv. km plotą užima šlapi miškai, 6450 kv. km – durpynai, 1150 kv. km – atviro vandens telkiniai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  A. Povilaitis, J. Taminskas, Z. Gulbinas, R. Linkevičienė, M. Pileckas. 2011. Lietuvos šlapynės ir jų vandensauginė reikšmė. Vilnius, Gamtos paveldo fondas. PDF.
2. ↑  *Šlapynė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-06-12.
3. ↑  *Pelkė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
4. ↑  „Bog". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
5. ↑  „Swamp". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-05-07.
6. ↑  „The Convention on Wetlands and its mission". *www.ramsar.org*. Nuoroda tikrinta 2022-05-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Balsavimo paradoksas** (**Jono Kondorsė paradoksas**) – Marquis de Condorcet XVIII amžiuje pastebėtas paradoksas, teigiantis, kad kolektyvinis pasirinkimas dėl konfliktuojančių norų gali būti ciklinis, o ne tranzityvus.

#### Pavyzdys

Trijų rinkėjų pasirinkimo eiliškumas, kai yra trys balsavimo pasirinkimai (A, B ir C):

* Rinkėjas X – A, B, C
* Rinkėjas Y – B, C, A
* Rinkėjas Z – C, A, B

Kaip matyti, dviem trečdaliams rinkėjų pasirinkimas A yra geresnis negu B, dviem trečdaliams B geresnis negu C ir dviem trečdaliams C geresnis negu A.

Taigi, jei būtų išrinktas A, galima teigti, kad C yra geresnis pasirinkimas, nes dviem iš trijų rinkėjų jis tinka labiau. Tačiau jei būtų išrinktas C variantas, dviem rinkėjams geresnis variantas būtų B, todėl galima būtų teigti, kad B geresnis variantas. Analogiškai, jei išrinktas B, daugumai geresnis variantas būtų A.

Tokiu būdu apklausų ir balsavimų rezultatų išankstinis žinojimas keičia likusių rinkėjų apsisprendimą. Taip pat neįmanoma išrinkti daugumai tinkamiausio varianto.
| Ragupė |
| --- |
| **Ilgis** | 20 km |
| **Baseino plotas** | 82 km² |
| **Ištakos** | apie 2 km į vakarus nuo Pilkalnio |
| **Žiotys** | Būdupė |
| **Šalys** | Rusija |

**Ragupė** (vok. *Ragup*, *Raguppe*, nuo 1938 m. *Krebsbach*) arba ***Podlesnaja*** (rus. *Подлесная*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko rajone; Įsruties baseine, Būdupės
dešinysis intakas.

Prasideda laukuose prie Pilkalnio–Kusų kelio, apie 2 km į vakarus nuo Pilkalnio. Aukštupyje prateka netoli Žemaitkiemių, toliau teka šiaurės kryptimi, ties buvusiu Duoblindžių kaimu pasuka į šiaurės vakarus, prateka pro Didžiuosius Šorelius, ties buvusiu Stablaukių kaimu pasuka į šiaurę. Toliau teka negyvenamomis vietovėmis, Šorelių girios vakariniu pakraščiu, po santakos su Meškupe suka į vakarus ir įteka į Būdupę ties buvusiu Naujojo Liepgalio palivarku 3 km nuo jos žiočių. Vagos plotis 6 m, gylis 1,2 m, srovės greitis 0,1 m/s².

Intakai, abu dešinieji: Pjaunė, įteka ties buvusiu Šaltų kaimu, ir Meškupė, įteka 3 km nuo žiočių.

Buvusios gyvenvietės prie Ragupės: Pušynai, Šaltai, Duoblindžiai, Stablaukiai, Mažieji Tuliai, Mitenvaldė, Ragupėnai.

Šaltiniai
---------

* Ragupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec–Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11100, Schmilgen, 1937 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12100, Kussen, 1933 m.
* Река Подлесная (Рагуппе), Государственный водный реестр (rus.). Nuoroda tikrinta 2020-05-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1912 m. Prancūzijos Grand Prix lenktynių akimirka
Pirmosios **Grand Prix lenktynės** buvo surengtos įsibėgėjus automobilių sporto plėtrai – 1901 m. Tai buvo pirmas atvejis, kai lenktynės vadinosi didžiuoju prizu (pranc. *Grand Prix*) – Po miesto Grand Prix. Šias lenktynes organizavo Prancūzijos automobilininkų klubas.

Kiek vėliau Grand Prix lenktynių rengimas tapo tradicija ir kiekvienais metais (iki 1921 m. tik Prancūzijoje) buvo rengiamos Grand Prix lenktynės. Nuo 1921 m. lenktynes pradėjo organizuoti ir Italija, o vėliau bėgant metams šalių skaičius vis didėjo. 1937 m. Grand Prix lenktynių skaičius pasiekė 7 šalis. Paskutinis Grand Prix lenktynių sezonas įvyko 1949 m. Tuo metu Grand Prix lenktynės buvo vadinamos Formule A, tad nieko nuostabaus, kad 1950 m. buvo sukurtos Formulės 1 lenktynės. Jose buvo sukurta taškų skyrimo ir apdovanojimų sistema. Šiuo metu Formulė 1 tapo viena populiariausių automobilių sporto rūšių visame pasaulyje.
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| Bel canto dainavimo pavyzdys: arija *Casta diva* iš V. Belinio operos „Norma" |
|  |
|  |
| 

---

 |

 |

**Bel canto** (bel kantas, iš italų k. „gražus dainavimas", paprastai neverčiama ir neadaptuojama, taip pat *bellezze del canto* ir *bell’arte del canto*) – terminas, vartojamas apibūdinti XVIII a. ir XIX a. pirmos pusės itališką dainavimo stilių, arba, dažniau − siejamas su XIX a. pr. kompozitorių Dž. Rosinio, V. Belinio ir G. Donicečio operomis. 

Bel canto neturi tikslaus apibrėžimo ir įvairiai interpretuojamas. Bendrai jis apibūdina išraiškingą, melodingą, lengvą dainavimo stilių, naudojant legato visame vokalo diapazone ir lengvus tonus aukštame registre. Bel canto suvokiamas kaip priešprieša vokiškam ir ypač R. Vagnerio sunkiam, galingam ir kalbėjimu paremtam dainavimui. R. Vagneris pats atmetė itališką dainavimo modelį teigdamas, kad juo tesirūpinama kaip gražiau išdainuoti G ir Ab natas. Pasak. R. Vagnerio, vokiškas dainavimas yra dvasiškai energingas, pakeliantis dainavimo jausmingumą į nepralenkiamo ekspresyvumo viršūnes. XIX a. viduryje bel canto dainavimo tradicija sunyko, nusileisdama vokiškam dainavimo stiliui. 1858 m. Dž. Rosinis esą pasakęs: „Kas dėl mūsų, mes praradome savo *bel canto*" [kitiems]. XX a. pr. vokiečių muzikologai bel canto sąvoką pritaikė 1630−1640 m. išsivysčiusiam Venecijos operų ir Romos kantatų dainavimo stiliui, tuo sukeldami dar daugiau sumaišties bel canto suvokime. Paprastai bel canto siejamas su XIX a. pr. italų operos dainavimo stiliumi. Tarp paminėtinų bel canto atlikėjų: sopranas Farinelis, tenoras Manuel del Popolo García, jo duktė, dramatinis sopranas Maria Malibran ir sopranas Jenny Lind.

Šaltiniai
---------

* Grove Music Online, 2001 Archyvuota kopija 2017-08-26 iš Wayback Machine projekto.
* Encyclopaedia Britannica
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vadodaraवदोदरा |
| --- |
| *Lakšmi Vilas rūmai* |
|  |
| 

VadodaraVadodara

22°18′0″ š. pl. 73°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.30000°š. pl. 73.20000°r. ilg.﻿ / 22.30000; 73.20000﻿ (Vadodara)Koordinatės: 22°18′0″ š. pl. 73°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.30000°š. pl. 73.20000°r. ilg.﻿ / 22.30000; 73.20000﻿ (Vadodara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Gudžaratas Gudžaratas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 3 641 566  |
| **Altitudė** | 129 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vadodara |

**Vadodara** (iki 1971 m. **Baroda**) – miestas vakarų Indijoje, Gudžarato valstijoje. 1,41 mln. gyventojų (2005). Išsidėsčiusi aliuviniame dirvožemyje, derlingose žemėse, prie *Vishvamitri* upės. Išvystyta tekstilės, chemijos, mašinų, baldų pramonė. Yra aukštųjų mokyklų, muziejų, *Markapura* rūmai (su giliais ir išpuosštais šaltiniais).

Istorija
--------

Miestas minimas nuo 812 metų, anksčiau buvo žinomas įvairiais vardais. Iš pradžių minimas kaip *Vadapadraka*, netoli *Ankottaka* miesto. X amžiuje Vadapadraka ėmė nustelbti Ankotaką. Vėliau miestas vadinosi *Chandravati* (pagal valdovą radžą *Chandan*), paskui *Viravati*, o dar paskiau – *Vadpatra*. Iš pastarojo pavadinimo išsirutuliojo Vadodara. Miestą valdė Delio sultonai, Mogolų dinastija.
Koordinatės: 47°08′22″ š. pl. 09°31′28″ r. ilg.﻿ / ﻿47.13944°š. pl. 9.52444°r. ilg.﻿ / 47.13944; 9.52444

Vaduco pilis
**Vaduco pilis** (vok. *Schloss Vaduz*) – Lichtenšteino princo rūmai ir oficiali rezidencija. Piliai pavadinimas skirtas nuo šalies sostinės Vaduco, esančios kalno papėdėje.

Pilies bergfrydas ir rytinė dalis yra seniausi, pastatyti XII a. Pilies bokšto sienų storis vietomis siekia 4 m. Viduramžiais buvo pastatyta Šv. Onos koplyčia. Pagrindinis jos altorius yra vėlyvosios gotikos stiliaus. 1499 m. vykusio Švabijos karo metu Senoji konfederacija pilį sudegino. Vakarinė pilies dalis buvo išplėsta 1613–1640 m.

Pilį 1712 m. įsigijo Lichtenšteino princo šeima. Kaip tik šiuo metu imperatorius Karolis VI prisidėjo prie Lichtenšteino kunigaikštystės įkūrimo.

Nuo 1904 iki 1920 m. pilis sulaukė didelių restauracijos darbų. Nuo 1938 m. pilis yra Lichtenšteino kunigaikštystės valdovų rezidencija. Kadangi pilyje gyvena princai, ji nėra atvira turistų lankymui.

Galerija
--------

* Vaduco pilis iš sostinės pusės Vaduco pilis iš sostinės pusės
* Pilies renovacijaPilies renovacija
* Vaduco pilies bokštasVaduco pilies bokštas
* Panorama iš piliesPanorama iš pilies
* Pilis ir vynuogynaiPilis ir vynuogynai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaduc Castle
2. ↑  Castle Hunting: Schloss Vaduz
Koordinatės: 30°35′ š. pl. 30°20′ r. ilg.﻿ / ﻿30.583°š. pl. 30.333°r. ilg.﻿ / 30.583; 30.333

| Terminas hieroglifais |
| --- |
| *Sḫ.t-ḥm3.***Sechet-hemat** |  |
| „Druskos laukas" |
|  |
|  |
|  |
|  |
| **Graikų k.** | Sketis |
| **Koptų k.** | Šihetas |
| **Arabų k.** | Vadi an-Natrunas |

**Vadi Natrunas** arba ***Sketis*** (arab. وادي النطرون = *Wādī an-Naṭrūn*, kopt. Ϣⲓϩⲏⲧ = *Šihēt*, sen. gr. Σκῆτις) – slėnis Libijos dykumoje, šiaurės Egipte, 24 m žemiau jūros lygio. Yra į šiaurės vakarus nuo Nilo deltos, Beheiros muchafazoje. Ilgis – 40 km, plotis – 3–8 km. Susidarė tektoninės lomos vietoje, išgilintoje senovinės vandens ir vėjo erozijos. Dugne telkšo 10 druskingų ežerų, kuriuose susikaupusi kristalinė soda (natritas). Vykdoma jos gavyba.

Vadi Natrunas senovės Egipto laikais buvo žinomas kaip mumifikacijai bei fajanso gamybai reikalingos druskos gavybos centras. Slėnis suklestėjo kaip ankstyvosios krikščionybės centras – Vadi Natrune, tada vadintame Skečio dykuma, gyveno Dykumos Tėvai ir kiti atsiskyrėliai, asketai. IV–VII a. čia iškilo daug vienuolynų: Makarijaus Didžiojo (360 m.), Paromėjo (335 m.), Šv. Pasijaus (IV a.), Sirijos (VI a.) ir kt. Greta Skečio taip pat veikė Nitrijos ir Kelijos religiniai centrai. Sketis gyvavo ir musulmonų užkariavimo metu, bet viduramžiais sunyko. Dabar 4 vienuolynai atkurti ir pavaldūs koptų bažnyčiai.

* Druskos ežerasDruskos ežeras
* El Hamros kaimasEl Hamros kaimas
* Šv. Makarijaus vienuolynasŠv. Makarijaus vienuolynas
* Sirijos vienuolynasSirijos vienuolynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 79–80