recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Iskeras |
| --- |
| Iskero upė teka tarpekliu Iskero upė teka tarpekliu |
| **Ilgis** | 368 km |
| **Baseino plotas** | 8646 km² |
| **Vidutinis debitas** | 54 m³/s |
| **Ištakos** | Rilos kalnai |
| **Žiotys** | Dunojus |
| **Šalys** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
|  |
|  **Vikiteka** | Iskeras |

**Iskeras** (bulg. *Искър*) − upė vakarų Bulgarijoje, dešinysis Dunojaus intakas.

Iskaras susidaro iš trijų upių: Juodojo Iskero (bulg. *Черни Искър*), Baltojo Iskero (bulg. *Бели Искър*) ir Kairiojo Iskero (bulg. *Леви Искър*), prasidedančių Rilos kalnuose. Teka į šiaurę per Sofijos įdubą, Sofijos miesto rytinį pakraštį, Stara Planiną, iš ten pasuka į rytus, toliau – šiaurės rytus; žemupys teka Dunojaus žemupio lyguma. Įteka į Dunojų prie sienos su Rumunija, netoli Korabijos miesto. Iskeras yra vienintelė upė, kuri prasideda pietvakarių Bulgarijoje ir tekėdama per Stara Planinos kalnus, įteka į Dunojų.

Iskeras prateka per šešias Bulgarijos sritis: Perniko sritį, Sofijos miestą, Sofijos sritį, Vracos sritį, Lovečo sritį ir Pleveno sritį.

Vidutinis debitas 54 m³/s, didžiausias 800 m³/s. Balkanų kalnuose Iskeras teka giliu tarpekliu (ilgis apie 65 km), kertančiu karstinę sritį; tarpeklio šlaituose daug karstinių urvų (Tamsusis urvas, Prochodna Dupka). Iskero slėniu eina Sofijos–Mezdros geležinkelis ir plentas. Aukštupyje – 3 hidroelektrinės, Iskero tvenkinys (tiekia vandenį Sofijai). Vanduo naudojamas pasėlių drėkinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Isker*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 174

Nuorodos
--------

* Iskeras Archyvuota kopija 2007-10-30 iš Wayback Machine projekto. (bulgarų k.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDunojus |
| --- |
|  |
| Šalys | 
Vokietija · Austrija · Slovakija · Vengrija · Kroatija · Serbija · Bulgarija · Rumunija · Moldavija · Ukraina | Dunojus žemėlapyje |
|  |
| Miestai | 
Ulmas · Ingolštatas · Rėgensburgas · Pasau · Lincas · Viena · Bratislava · Dėras · Budapeštas · Novi Sadas · Belgradas · Rusė · Breila · Galacis · Izmajilas · Tulča |
|  |
| Intakai | 
Ileris · Lechas · Regenas · Izaras · Inas · Morava · Vahas · Hronas · Ipelis · Drava · Tisa · Sava · Tamišas · Didžioji Morava · Timokas · Žiu · Iskeras · Oltas · Osemas · Jantra · Vedeja · Ardžešas · Jalomica · Siretas · Prutas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Egretta rufescens** |
| --- |
| Rausvasis garnys (Egretta rufescens)Rausvasis garnys (*Egretta rufescens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Baltieji garniai  *( Egretta)* |
| Rūšis: | Rausvasis garnys  *( Egretta rufescens)* |

 |
| Binomas |
| ***Egretta rufescens***J. F. Gmelin, 1789 |

**Rausvasis garnys** (*Egretta rufescens*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis.

Paplitę Centrinėje Amerikoje, Karibuose, JAV valstijose Meksikos įlankos pakrantėse bei Kalifornijoje, po veisimosi pasklinda šiauriau. 

Rausvieji garniai yra apie 65 cm ilgio, išskleistų sparnų ilgis – 115 cm; ilgų kojų, ilgu kaklu, snapas ilgas, pereinantis iš šviesiai rožinio į juodą gale. Patinėlių ir patelių išvaizda vienoda, bet skiriami du išvaizdos tipai. Tamsusis – melsvai pilkos spalvos ir rausva galva, kaklo plunksnos pašiauštos. Baltojo tipo paukščiai visiškai balti. Jaunų paukščių kūnas, galva ir kaklas rudi. Poruojantis, patinėlių galvos, kaklo ir nugaros plunksnos pasišiaušia. Šie paukščiai gali klykauti gan įvairiai.

Veisiasi atogrąžų pelkėse. Lizdus suka kolonijomis, dažnai su kitais balų paukščiais, medžiuose, krūmuose, 3-7 melsvai žalsvi kiaušiniai lizde.

Minta žuvimi, varlėmis, vėžiagyviais, vabzdžiais. Medžioja daug aktyviau nei dauguma panašių paukščių, dažnai energingai bėgdamas sekliame vandenyje, išskleistais sparnais sudarydamas šešėlį, kas pašaliniam stebėtojui gali priminti grakštų šokį. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rausvasis garnys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Moters šviesa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Clair de femme |
| Kilmės šalis |  Prancūzija  Italija  Vokietija |
| Režisierius | Costa-Gavras |
| Scenaristas (-ai) | Costa-Gavras |
| Metai | 1979 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Moters šviesa** (pranc.  *Clair de femme*) – 1979 m. sukurta drama pagal to paties pavadinimo Romain Gary romaną.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Yves Montand – Mišelis
* Romy Schneider – Lidija
* Romolo Valli – Galba
* Lila Kedrova – Sonia
* Heinz Bennet – Džordžas
* Roberto Benigni – barmenas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas trunka vieną parą. Pagyvenęs vyras Mišelis, negalintis susitaikyti su žmonos mirtimi, nori nuo visko pabėgti išskrisdamas pirmu pasitaikiusi lėktuvu. Oro uoste jis susitinka su nejauna moterimi Lidija, kuri avarijoje neteko dukters ir kurios vyras tapo psichiniu ligoniu. Kiekvienas kankinamas savo skausmo ir ieškantis išeities, jie išsiskiria ir vėl susitinka, negalėdami priimti sprendimo dėl ateities. Mišelis susipažįsta su Lidijos vyru ir anyta, vėliau siūlo moteriai kartu su juo skristi į Karakasą. Lidija priima pasiūlymą, tačiau kuomet jis lanko mirštantį naują pažįstamą, dirbantį cirke klounu, moteris sėda į kitą lėktuvą ir išskrenda viena...

Apdovanojimai
-------------

| Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Cezaris | geriausias garsas |  | Laimėjo |
| geriausias filmas | Costa-Gavras | Nominacija |
| geriausia aktorė | Romy Schneider | Nominacija |
| geriausias režisierius | Costa-Gavras | Nominacija |
|
| Pliavinių hidroelektrinė |
| --- |
| Pliavinių hidroelektrinėPliavinių hidroelektrinė |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Latvija |
| Būklė | veikianti |
| Upė | Dauguva |
| Statybos pradžia | 1961 m. |
| Pradėjo veikti | 1966 m. |
| Instaliuota galia | 868,5 MW |
| Metinė elektros gamyba | 1,733 TWh (2004 m.) |
| Užtvanka |
| Užtvankos tipas | betoninė |
| Slėgio aukštis | 42 m |
| Užtvankos ilgis | 4032 m |
| Šliuzai | nėra |
| Turbinos ir generatoriai |
| Hidrogeneratorių kiekis ir markė | 10, „Francis" tipo |

**Pliavinių HE** – galingiausia hidroelektrinė Latvijoje ir visose Baltijos valstybėse, taip pat didžiausias elektros energijos gamintojas Latvijoje. Ji buvo pastatyta per labai trumpą laiką – penkerius metus – nuo 1961 m. iki 1966 m. Pliavinių HE statybų sąlygas galima laikyti gana sudėtingomis, nes šioje vietoje buvo sudėtingos geologinės ir hidrogeologinės sąlygos. Pliavinių HE vietoje buvo nepalanki vaga – priesmėlis, bet nepaisant to, buvo pasiektas palyginus aukštas nuolydis, kuris užtikrina didelę hidroelektrinės galią. Pliavinių HE tvenkinio talpa – 500 mln. m³. Elektrinė iš esmės skiriasi nuo didžiosios dalies panašios galios elektrinių tuo, kad jos pastatas, elektrinės didelę galią, yra labai kompaktiškas, o vandens slenksčiai ir gamybos patalpos yra viename bloke. 1991 m. – 1996 m. buvo atlikta Pliavinių HE keturių hidroagregatų rekonstrukcija, 1999 m. – 2001 m. dar dviejų, kuri leido padidinti elektrinės galią ir efektyvumą.

Nuorodos
--------

* Pliavinių hidroelektrinė Archyvuota kopija 2014-12-29 iš Wayback Machine projekto.
| **Rausvasis gvazdikmedis** |
| --- |
| Rausvasis gvazdikmedis |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Tipas: | Induočiai*( Tracheophyta)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai*( Magnoliophyta)* |
| Potipis: | *Euphyllophytina**( Euphyllophytina)* |
| Klasė: | Magnolijainiai*( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai*( Rosidae)* |
| Eilė: | Mirtiečiai*( Myrtales)* |
| Šeima: | Mirtiniai*( Myrtaceae)* |
| Gentis: | Gvazdikmedis*( Syzygium)* |
| Rūšis: | Rausvasis gvazdikmedis*( Syzygium jambos)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Syzygium jambos***L. (Alston) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
* **Vikiteka**Vikiteka

 | 
* GBIF: **15649984**
* ITIS: **505420**
* NCBI: **334483**

 |

 |

**Rausvasis gvazdikmedis** (*Syzygium jambos*) – mirtinių (*Myrtaceae*) šeimos visžalis vaismedis, augantis viso pasaulio tropinėje zonoje.

Augalo morfologija
------------------

Rausvasis gvazdikmedis – 7,5-12 m aukščio tankios lajos visžalis medis. Lapai kieti, tamsiai žali, elipsiškos formos, blizgūs, 10-22 cm ilgio ir 2,5-6,25 cm pločio. Jauni lapai rožinės spalvos.

Žiedai kreminės-baltos arba žalsvos spalvos, 5-10 cm pločio su 4 cm ilgio 300 šviesių kuokelių išeinančių iš keturių baltai-žalių įgaubtų žiedlapių taurės.

Vaisiai ovalios, kriaušės arba apvalios formos, 4-5 cm ilgio, su plona, lygia, šviesiai žalia arba balta odele. Vaisiaus vidus rožių aromato, saldus. Sėklidėje yra 1-1,6 cm ilgio rudos 1-4 sėklos.

Rausvojo gvazdikmedio vaisiai.

Vardai
------

Rausvasis gvazdikmedis dar vadinamas: angl. *Apel En Wai, Iouen Wai, Jambos, Kavika Ni India, Kavika Ni Vavalangi, Malabar Plum, Malabar-Plum, Plum Rose, Pomarosa, Pomarrosa, Pomme Rosa, Rose Apple, Rose-Apple, Water Apple, Wax Apple*, vok. *Jambubaum, Rosenapfel, Rosenapfelbaum*, isp. *Jambo Amarillo, Manzana Rosa, Manzanita Rosa, Poma-Rosa, Pomarrosa, Pomarrosa (Puerto Rico), Pomarrosa Manzana Rosa (Cuba), Pomarrosa Pomo (Dominica Rep), Yambo, Yambo (Philippines)*, port. *Jambeiro, Jambo Amarelo, Jambo Branco, Jambo Rosa, Maçâ Rosa*, taj. Chomphûu Náam Dok Mái (Chomphuu Namdokmai), Ma Nom Hom (Northern Thailand), jap. Futo Momo ir kt.

Panaudojimas
------------

Rausvojo gvazdikmedžio vaisiai valgomi žali. Iš jų gaminami džemai, žele, sirupai ir padažai. Iš lapų gaminamas eterinis aliejus. Rausvojo gvazdikmedžio žievė turi daug tanino.

Išnašos
-------

1. ↑  Syzygium jambos (Kavika Ni Vavalangi)

Nuorodos
--------

* Syzygium jambos (L.) Alston Archyvuota kopija 2011-11-27 iš Wayback Machine projekto.
| Isetė |
| --- |
| Isetės upė Isetės upė |
| **Ilgis** | 606 km |
| **Baseino plotas** | 58 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 65,4 m³/s |
| **Ištakos** | Isetės ežeras |
| **Žiotys** | Tobolas |
| **Šalys** | Rusija |

**Isetė** (rus. *Исеть*) – upė Rusijoje, Urale (Sverdlovsko, Kurgano ir Tiumenės srityse); Tobolo kairysis intakas. Išteka iš Isetės ežero 25 km į šiaurės vakarus nuo Jekaterinburgo. Teka į rytus, aukštupyje Vidurinio Uralo rytiniu šlaitu, toliau – Vakarų Sibiro lyguma.

Didžiausi intakai: Miasas, Teča, Sinara (dešinieji). Laivuojama nuo Šadrinsko. Isetės aukšupyje įrengta tvenkinių kaskada ir kanalas, skirtas Jekaterinburgo aprūpinimui vandeniu. Prie Isetės įsikūrę miestai: Jekaterinburgas, Uralo Kamenskas, Kataiskas, Dalmatovas.

Upės pavadinimas mansių kalba reiškia „daug žuvies".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 174
| **Pseudocraterellus sinuosus**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Raukšlėtasis trimitėlis (*Pseudocraterellus sinuosus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Voveraitiniai  *( Cantharellaceae)* |
| Gentis: | Trimitėlis  *( Pseudocraterellus)* |
| Rūšis: | Raukšlėtasis trimitėlis  *( Pseudocraterellus sinuosus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Raukšlėtasis trimitėlis** (*Pseudocraterellus sinuosus*) – trimitėlių (*Pseudocraterellus*) genties grybų rūšis.

Kepurėlė 4-6 cm skersmens, gilaus piltuvėlio, net siekiančio koto pamatą, formos, nuo pilkai rudos iki rudos spalvos, plaušuota, melsvai pilkos spalvos, su apnašu.
Himenoforas ryškus, pilkai gelsvas, nuo rusvos iki pilkšvai ochrinės spalvos.
Grybo kotas 2-7 cm ilgio ir 0,3-0,8 cm storio, pilkas, pilkai, gelsvai rudas, kepurėlės spalvos.
Trama pilka, malonaus kvapo.
Sporos 8-12 x 5,5-8 μm.

Būdingi požymiai: labai panašus į pilkąją voveraitę, tik šio vaisiakūniai didesni, himenoforas ryškesnis, melsvo atspalvio.

Augimo laikas: vasara ir ruduo. Auga grupėmis. Valgomas, menkavertis. Randamas retai. Saugomas, įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

Literatūra
----------

* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 398
| **Tatera** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Smiltpelės  *( Gerbillinae)* |
| Gentis: | Plikapėdės smiltpelės  *( Tatera)* |

 |

**Plikapėdės smiltpelės** (*Tatera*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kailis švelnus. Nugara šviesiai pilka, tamsiai pilka, juodai ruda ar smėlio spalvos. Pilvas baltas arba šviesus. Kūnas 9-19 cm, uodega – 12-24,5 cm ilgio. Masė apie 30-100 g. Akys didelės. Ausys ilgos, apvalios. Užpakalinės kojos žymiai ilgesnės už priekines. Letenų pagalvėlės plikos. Pėda siaura. Užpakalinių kojų penktasis pirštas žymiai trumpesnis už tris vidurinius. Priekinių kojų pirštų nagai dažnai ilgi. Uodega apaugusi plaukais, gale būna ilgesnių plaukų šepetėlis. Turi 3-4 poras spenelių.

Gyvena lygumose, savanoje ir miškingose vietose. Aktyvios naktį. Dieną slepiasi urvuose, kuriuos išsikasa gana sudėtingus, iki 1 m gylyje, su daug išėjimų ir lizdo kamera (paprastai centre). Išėjimus dažnai uždengia. Ištikus pavojui šoliuoja iki 1,5 aukščio šuoliais (indinė plikapėdė smiltpelė net iki 3,5 m į tolį). Maitinasi augalų dalimis, sėklomis, vabzdžiais. Nėštumas vidutiniškai trunka 22 dienas. Vadoje 4-8 jaunikliai, kurie lizde išbūna iki 3-4 savaičių.

Paplitusios Afrikoje, Mažojoje Azijoje ir Arabijos pusiasalyje, Irane, Pakistane, Indijos pusiasalyje.

Gentyje žinoma 14 rūšių, tačiau jos sistematika dar nenusistovėjusi, kai kurie autoriai išskiria iki 25 rūšių:

**Pogentė. Gerbilliscus**

* Boemo plikapėdė smiltpelė (*Tatera boehmi*)

**Pogentė. Taterona**

* Baltapilvė plikapėdė smiltpelė (*Tatera leucogaster*)
* Juodauodegė plikapėdė smiltpelė (*Tatera nigricauda*)
* Šukauodegė plikapėdė smiltpelė (*Tatera robusta*)
* Gvinėjinė plikapėdė smiltpelė (*Tatera guineae*)
* *Tatera phillipsi*
* Pietų Afrikos plikapėdė smiltpelė (*Tatera afra*)
* Savaninė plikapėdė smiltpelė (*Tatera valida*)
* Kempo plikapėdė smiltpelė (*Tatera kempi*)
* *Tatera gambiana*
* Bransto plikapėdė smiltpelė (*Tatera brantsii*)
* *Tatera inclusa*
* *Tatera pringlei*

**Pogentė. Tatera**

* Indinė plikapėdė smiltpelė (*Tatera indica*)

Nuorodos
--------

* Tatera gentis **(**angl.**)**
Medinis skląstis
Standartinis metalinis skląstis
**Skląstis** (*sklendė, klingė, velkė, šovynė, stūma*) – medinis ar geležinis kaištis durims, vartams užsklęsti.

Iki XX a. vid. Lietuvos kaime naudoti daugiausia mediniai skląsčiai. Jie būdavo stumiamieji (įtaisomi vienos arba dviejų trinkelių išpjovose) ir sukamieji (ant ašelės). Gyvenamuosiuose namuose ir svirnuose skląsčiai buvo pritaisomi staktos vidaus pusėje, o tvartuose – iš išorės. Stumiamieji skląsčiai būdavo iš vidaus užstumiami arba iš lauko pusės stumdomi geležiniu raktu, kurio viename gale buvo ašele pritvirtintas liežuvėlis, kitame – žiedas. Raktui skylė daryta sienojuje, kartais ir duryse. Sklendė lygi arba su vienu arba dviem išsikišimais, kad neiškristų iš trinkelių. Sudėtingesni svirnų skląsčiai turėdavo dėžutę (joje buvo sklendė ir vožtuvėliai), uždaromą mediniu raktu.

Tarpukariu pradėjo plisti fabrikiniai metaliniai skląsčiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Skląstis*. Lietuvių kalbos žodynas, T. I–XX, 1941–2002: elektroninis variantas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2005 (atnaujinta versija, 2017). – www.lkz.lt.
2. ↑  Vacys Milius. *Skląstis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
| Raumos senamiestis |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Suomijos vėliava Suomija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iv, v |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 582 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1991  (15 sesija) |
|  **Vikiteka:** | Raumos senamiestis |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Raumos senamiestis** (suom. *Vanha Rauma*) – Suomijos miesto Raumos medinis senamiestis. Senamiestis yra įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Saugomos teritorijos dydis apie 0.3 km², kuriame yra maždaug 600 pastatų (įskaičiuojant sujungtus namus bei smulkesnius pastatus, pvz. pašiūres). Teritorijoje gyvena apie 800 žmonių. Raumos miestas išplėstas toliau nuo senamiesčio apie 1800 m. Seniausi pastatai siekia XVIII amžių, nes prieš tai 1640 m. ir 1682 m. kilę gaisrai sudegino senamiestį. Dauguma pastatų yra apgyvendinti, tik keliose gatvėse šalia miesto rotušės yra įsikūrusios parduotuvės.

Dėmesį traukia senas žvejo *Kirsti* namas, menantis XVIII–XIX amžių ir *Marela* namas, kurį kadaise valdė jūrininkas, menantis XVIII amžių, tačiau XIX amžiaus fasadu. Abejuose namuose veikia muziejai. Mediniame senamiestyje garsūs yra ir keli mūriniai namai – Šventojo Kryžiaus bažnyčia, senas XV amžiaus Pranciškonų vienuolynas, kuriame yra viduramžius menančių piešinių, ir miesto rotušė, pastatyta 1776 m. Kita bažnyčia Raumoje – Švč. Trejybės – buvo pastatyta XV amžiuje, bet sudegė 1640 m.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Suomijoje |
| --- |
|  |
| 
Suomenlinos tvirtovė (1991) · Raumos senamiestis (1991) · Petejevesio senoji bažnyčia (1994) · Verlos medienos dirbtuvės (1996) · Samalahdenmekio bronzos amžiaus laidojimo vieta (1999) · Aukštasis krantas/Kvarkeno salynas (2000, kartu su Švedija) · Struvės geodezinis lankas (2005, kartu su kitomis devyniomis valstybėmis) | Suomijos vėliavaSuomijos vėliava |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hygrocybe nigrescens** |
| --- |
| *Hygrocybe nigrescens* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Guoteniniai  *( Hygrophoraceae)* |
| Gentis: | Guotenė  *( Hygrocybe)* |
| Rūšis: | Juostančioji guotenė  *( Hygrocybe nigrescens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Juostančioji guotenė** (*Hygrocybe nigrescens*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guotenių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 4–9 cm skersmens, kūgiška, vėliau paplokščia, su gūbreliu, plaušuota, raudonai geltona, oranžiškai geltona, vėliau gelsvai pilka, pilka, net juosva, paspaudus juoduoja. Lakšteliai oranžiškai geltoni, nešvariai geltoni, prie pagrindo raudonai geltoni, senų vaisiakūnių juodi. Kotas 5–8 cm ilgio, 0,5–2,5 cm storio, plaušuotas, vagotas, oranžiškai geltonas, raudonai geltonas, prie pamato balsvas, senų vaisiakūnių juosvas. Trama gelsva, turi klampių sulčių, kurios sąlytyje su oru pasidaro pilkos, galiausiai pajuoduoja. Be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos elipsiškos 9–11 (13)×5–6 μm.

Auga rugpjūčio-spalio mėn. miškų pakraščiuose, kirtavietėse, pakelėse. Valgoma, bet menkavertė. Vertingas saprotrofas.
| Zversa |
| --- |
|  Zversa už Karmėlavos kapinių |
| **Ilgis** | 10 km |
| **Baseino plotas** | 23,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,08 m³/s |
| **Ištakos** | Neveronys |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Zversa** – upelis Lietuvoje, Kauno rajone; Neries kairysis intakas. Prasideda ties Neveronių vakariniu pakraščiu, netoli Kauno marių šiaurinio kranto. Teka į šiaurės vakarus Karmėlavos miško pakraščiu, toliau – tarp Karmėlavos ir Ramučių. Prateka po Aukštaitijos plentu, žemupyje kerta Pilėnų mišką. Įteka į Nerį 15,4 km nuo jos žiočių, priešais Lapes.

Turi 2 kairiuosius bevardžius intakus. Ties Karmėlava upėje sudarytas 6,8 ha Ramučių tvenkinys. Vaga iki Karmėlavos sureguliuota.

Manoma, kad upėvardis kilo iš lyties *Žversa*, kurios šaknis *žver-, žvar-* susijusi su spindėjimu (*žvyruoti* „mirgėti, ribėti", latv. *zveruot* „rusenti, žėrėti, spindėti").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Saulius Liausa** (g. 1965 m. birželio 12 d. Panevėžyje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas. 1980–1984 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio J. Švedo pedagoginėje muzikos mokykloje (dėst. E. Kriščiūnaitė). 1984–1991 m. su pertrauka (1984–1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. P. Vailionio klasė).

Dar studijų metais pradėjo vadovauti chorams. Kurį laiką buvo Vilniaus mergaičių choro „Liepaitės" chormeisteris, vadovavo Lentvario kilimų fabriko chorui ir folkloro ansambliui. 1990–1994 m. buvo Valstybinio dainų ir šokių ansamblio „Lietuva" chormeisteris. 1993 m. prie ansamblio subūrė mišrųjį chorą „Linas", su kuriuo tarptautiniame chorų konkurse Austrijoje (Spittal) pelnė antrąją vietą. 1993–1994 m. Vilniaus vyrų choro „Varpas" meno vadovas ir dirigentas. Surengė keletą koncertų, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės konkurse Vilniuje laimėjo trečiąją vietą.

Nuo 1989 m. Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų mišriojo choro „Ave Vita" chormeisteris – dirigentas, nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Muzikos katedros fortepijono ir choro dirigavimo dėstytojas. Chorą išmokė daug sudėtingų kūrinių: G. Faurė „Requiem", S. Moniuszkos „Aušros Vartų litaniją Nr. 1", J. Haydno „Missa St. Bernardi von Offida", V. Bartulio „Missa brevis" ir kt. Chorui dirigavo koncertuose Lietuvoje, Latvijoje, Ukrainoje, Lenkijoje, Belgijoje, Vokietijoje, Italijoje, Šveicarijoje, Maltoje. Taip pat dirigavo tarptautiniuose konkursuose: 1995 m. Vokietijoje (Darmstadt) pirmoji vieta, 1995 m. X tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse Klaipėdoje trečioji vieta, 1997 m. XI tarptautiniame Stasio Šimkaus chorų konkurse pirmoji vieta, 1995 m. Nyderlanduose (Heythuysen) – trys pirmosios vietos ir pagrindinis prizas, 1996 m. Slovėnijoje (Maribor), 1996 m. Maltoje (Valletta) trečioji vieta ir 1998 m. Šveicarijoje (Montreux); religinės muzikos festivaliuose Šiauliuose (1995) ir Loreto mieste Italijoje (1996), 1997 m. studentų chorų konkurse „Juventus" Kaune ir 1997 m. tarptautiniame chorų festivalyje „Riga dimd" Latvijoje.

Nuo 1994 m. S. Liausa – Lietuvos liaudies kultūros centro Muzikos sektoriaus vyresnysis specialistas. Daug prisideda prie dainų švenčių (1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventės Dainų dienos, 1998 m. I tarptautinio studentų chorų festivalio ir 1999 m. Baltijos studentų dainų šventės „Gaudeamus-XIII" Vilniuje direktorus), festivalių, konkursų ir kitų kultūros renginių organizavimo, yra įvairių konkursų žiuri narys. Sudarė leidinius „Kūriniai liaudiškos muzikos kapeloms" (1997), „Gimtinės dainos" moksleivių chorams (1997), „Vasaros paukštis" jaunimo chorams (1998). Yra Lietuvos chorų sąjungos narys, nuo 1998 m. prezidiumo narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Zvi Kolitz** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. gruodžio 14 d.Alytus, Rusijos imperija |
| Mirė | 2002 m. rugsėjo 29 d. (89 metai)Niujorkas, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Mathilde |
|  |
| Veikla | Kino ir teatro režisierius. |

**Zvi Kolitz** (1912 m. gruodžio 14 d. Alytuje, Rusijos imperija – 2002 m. rugsėjo 29 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio bei JAV kino ir teatro režisierius. Labiausiai žinomas dėl savo 1946 m. sukurto kūrinio *Yosl Rakover kalbasi su Dievu* (angl. *Yosl Rakover Talks to God*), kuris tapo Holokausto literatūros klasika.

Biografija
----------

Gimė 1912 m. gruodžio 14 d. Alytuje. Jaunystėje mokėsi Slabados Ješivoje. 1937 m. išvyko į Italiją, kur mokėsi Florencijos universitete. Prasidėjus II pasauliniam karui išvyko į Palestiną, kur dalyvavo sionistiniame judėjime siekiant Izraelio nepriklausomybės, tačiau už savo politinę veiklą buvo suimtas vietinės britų valdžios ir pasodintas į kalėjimą. 1946 m. išvyko į Buenos Airės, kur parašė žymiausią savo knygą – *Yosl Rakover kalbasi su Dievu*. 1948 m. Izraeliui paskelbus nepriklausomybę pradėjo aktyviai dalyvauti šalies literatūriniame ir kultūriniame gyvenime.

1954 m. buvo pirmojo Izraelio pilnametražio filmo *Hill 24 Doesn’t Answer* bendraautoris. Filmą pristatė 1955 m. vykusiame Kanų kino festivalyje. Vėliau persikėlė gyventi į JAV, kur 1964 m. kartu su *Rolf Hochhuth* parašė pjesę *Deputy* apie Vatikano tylą Holokausto metu. Ši pjesė buvo rodoma devynis mėnesius Brodvėjuje. 1968 m. sukūrė pjesę *The Megilla of Itzik Manger* bei miuziklą *I’m Solomon*. Gyvendamas JAV parašė dar kelias knygas, taip pat rašydavo straipsnius į žydų laikraštį *Algemeiner Journal* bei dėstė kelis kursus žydų kalba Yeshiva universitete. Mirė 2002 m. rugsėjo 29 d. Niujorke.

Darbai
------

### Knygos

* *Yosl Rakover Talks to God*. Buenos Aires, 25. September 1946.
* *Tiger beneath the Skin. Stories and parables of the years of death.* Creative Age Press, New York 1947
* *Survival for what?* Philosophical Library, New York (1969)
* *The Teacher. An existential approach to the Bible.* Crossroad, New York 1982, ISBN 9780824505073
* *Confrontation. The existential thought of Rabbi J.B. Soloveitchik.* Ktav Publishing House, Hoboken (NJ) 1993, ISBN 0881254312.

### Filmai

* *Hill 24 Doesn’t Answer* (24 kalva neatsako). Izraelis 1955. 101 min.

Nuorodos
--------

* Autoriaus darbai ir darbai apie autorių (vok.);
* Biografija www.imdb.com (angl.);
* Zvi Kolitz, 89, Who Wrote an Enduring Holocaust Story (angl.).
| **Hygrophorus pustulatus** |
| --- |
| Juosvataškė guotė (*Hygrophorus pustulatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Guoteniniai  *( Hygrophoraceae)* |
| Gentis: | Guotė  *( Hygrophorus)* |
| Rūšis: | Juosvataškė guotė  *( Hygrophorus pustulatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Juosvataškė guotė** (*Hygrophorus pustulatus*) – guoteninių (*Hygrophoraceae*) šeimos, guočių (*Hygrophorus*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai smulkūs arba vidutinio didumo. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia ar net įdubusi, dažniausiai su gūbreliu, šiek tiek lipni arba sausa, plaušuota, žvynuota. Lakšteliai jaunų grybų balti, senesnių – pilki, pusiau nuaugtiniai. Kotas 3–7 cm ilgio, 0,5–1 cm storio, pilkšvas, viršutinė dalis balta, išmargintas rusvai juosvais taškeliais, į pagrindą smailėjantis. Trama balta, minkšta, nekarti. Sporos 7–10×4,5–5,5 μm.

Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais spygliuočių miškuose. Vartojama šviežia, sūdyta, tinka grybų miltų gamybai. Grybas naudingas miškui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 122.

Nuorodos
--------

* Juosvataškės guotės nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juosvataškė guotė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Saulius Paliūnas** |
| --- |
| kunigas |
| Gimė | 1964 m. kovo 17 d.Šiauliai |
| Mirė | 2022 m. sausio 9 d. (57 metai) |
| Palaidotas (-a) | Šiaulių katedros šventoriuje |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Alfonsas Paliūnas |
| Motina | Angelė Paliūnienė |
| Religija | Romos Katalikų |
| Romos katalikų kunigas |
|  |
| Pareigos | nuo 2021 m. iki mirties buvo Dievo tarno Mečislovo Jurevičiaus beatifikacijos bylos postulatoriumi |
|  |
| Išsilavinimas | 2004 m. VDU baigė bažnytinės teisės studijas ir įgijo licenciato laipsnį. |
| Alma mater | 1991 m. Kauno kunigų seminarija |

**Saulius Paliūnas** (1964 m. kovo 17 d. Šiauliuose – 2022 m. sausio 9 d.) – visuomenės veikėjas, kunigas.

Biografija
----------

Gimė Alfonso ir Angelės Paliūnų šeimoje Šiauliuose.

1971 m. pradėjo lankyti Šiaulių m. VI vidurinę mokyklą, kurią baigė 1979 m. Tais pačiais metais įstojo Šiaulių Karolio Didžiulio politechnikumą ir jį baigė 1983 m. su pagyrimu, įgydamas techniko – mechaniko kvalifikaciją.

Nuo 1983 iki 1985 m. tarnavo Sovietinėje armijoje. Grįžęs iš karinės tarnybos, dirbo gatvių apšvietimo meistru Šiauliuose.

1991 m. baigė Kauno kunigų seminariją, buvo įšventintas kunigu ir įgijo teologijos bakalauro laipsnį.

Studijavo bažnytinę teisę VDU, jį baigė 2004 m. ir įgijo licenciato laipsnį.

1991–1994 m. dirbo Joniškio parapijos vikaru. Kartu dėstė tikybą Joniškio Aušros gimnazijoje, II ir III vidurinėse mokyklose. Be to, pastarojoje (dabar Mato Slančiausko gimnazija) dėstė lotynų kalbą.

1994–1999 m. dirbo Meškuičių, Rudiškių parapijų ir Kryžių kalno šventovės klebonu.

1994–2000 m. Rudiškių pagrindinėje mokykloje dėstė tikybą.

1999–2009 m. buvo Linkuvos Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčios klebonas.

Nuo 2009 m. rugsėjo 28 d. buvo Šiaulių vicedekanas ir Kuršėnų klebonas. Šiaulių vyskupijos kunigų tarybos narys, Šiaulių vyskupijos Tribunolo teisingumo saugotojas ir Ryšio gynėjas.

2016 m. birželio 28 d. buvo atleistas iš Kuršėnų Šv. Jono Krikštytojo parapijos klebono bei Šiaulių dekanato vicedekano pareigų ir paskirtas Šiaulių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapijos klebonu.

2021 m. spalio 29 d. Šiaulių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčioje paskirtas Dievo tarno Mečislovo Jurevičiaus beatifikacijos bylos postulatoriumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Miręs kunigas Saulius Paliūnas amžinybėn bus palydėtas ketvirtadienį*. Šiaulių kraštas. 2022-01-10. Nuoroda tikrinta 2023-01-26.
2. ↑  *Mirė Šiaulių Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo parapijos kunigas Saulius Paliūnas*. Laikmetis. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.

* Katalikų žinynas 2023, išleido UAB „Katalikų pasaulio leidiniai". Vilnius, 2022. P. 303–304. ISSN 1822-6272
* V. Didžpetris. „Linkuva". Žiemgalos leidykla. Kaunas. 2018 m. p. 251-265.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Symphyla** |
| --- |
| Scutigerella immaculata*Scutigerella immaculata* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Trachėjiniai  *( Tracheata)* |
| Antklasis: | Šimtakojai  *( Myriapoda)* |
| Klasė: | Skolopendrelės  *( Symphyla)* |

 |
| Binomas |
| ***Symphyla***Ryder, 1880 |
| Sinonimai |
| * Simfilai

 |

**Skolopendrelės** (sin. **Simfilai**) (*Symphyla*) – šimtakojų (*Myriapoda*) klasė.

  

Tai smulkūs (1 – 8 mm ilgio), balti šimtakojai. Neturi akių. Kaip jutimo organai tarnauja ilgos antenos. Kūno gale yra cerkai su šilko liaukomis. Priekinės liemens dalies poriniai segmentai (4, 6, 8, pas dalį genčių 10 ir 12) turi dvigubus tergitus. Iš kiaušinio išsirita lerva su galva ir 9 segmentų liemeniu - 3 krūtinės, 4 bazaliniais ir 2 terminaliniais pilvelio segmentais. Gyvena iki 4 metų, visą gyvenimą neriasi.

Gyvena dirvožemyje, po akmenimis, rąstais ar kitose drėgnose vietose. Minta augaliniu maistu: detritu, šaknim, įvairiom augalinės kilmės atliekom. *Symphylella* genties rūšys plėšrios. Kai kurios rūšys yra žemės ūkio kenkėjai. 

Klasei priklauso tik vienas būrys ir dvi šeimos: *Scolopendrellidae* ir *Scutigerellidae* kuriom priskiriama apie 160 rūšių. Europoje paplitusi *Scutigerella immaculata*.
| Zvišavanė*Zvishavane* |
| --- |
| *Zvišavanės gatvė* |
|  |
| 

ZvišavanėZvišavanė

20°20′0″ p. pl. 30°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.33333°š. pl. 30.03333°r. ilg.﻿ / 20.33333; 30.03333﻿ (Zvišavanė)Koordinatės: 20°20′0″ p. pl. 30°02′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.33333°š. pl. 30.03333°r. ilg.﻿ / 20.33333; 30.03333﻿ (Zvišavanė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Zimbabvės vėliava Zimbabvė |
| **Provincija** | Midlandso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 59 717  |
|  |
|  **Vikiteka** | Zvišavanė |

**Zvišavanė** (angl. *Zvishavane*, iki 1982 m. buvo žinomas kaip **Šabani**) – Zimbabvės miestas centrinėje šalies dalyje, Midlandso provincijoje.

Istorija
--------

Miesto ištakos siekia 1916 m. kai šalia buvo atidarytos Šabani kasyklos, kurios Pirmojo pasaulinįio karo metu, pradėjo tiekti asbestą. Augimas buvo lėtas dėl prasto susisiekimo, bet 1928 m. geležinkelis sujungė miestą su kitais regionais.

Asbesto kasykla tapo didžiausia gamintoja regione, kuriame esama platinos, aukso, berilio, chromo, geležies rūdos ir didžiuliai deimantų telkinių.

1921 m. buvo įsteigta kaimo valdyba, o 1930 m. pakeista į miesto valdybą. 1968 m. miestui suteikta savivaldos teisė.

Gyventojai
----------

1982 m. gyveno 26,7 tūkst. žmonių, 1992 m. pasiekė 32,9 tūkst. o 2012 m. – 45,3 tūkst.

2022 m. gyventojų skaičius siekė 59,7 tūkst.

Sportas
-------

* FC Platinum – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje lygoje. Daugkartiniai šalies čempionai.

Namų rungtynes žaidžia „Mandavos" stadione (angl. *Mandava Stadium*), talpinančiame 3 tūkst. žiūrovų.
* Shabanie Mine FC – futbolo klubas;

Garsesni gyventojai
-------------------

* Zimbabvė Emmerson Mnangagwa, Zimbabvės prezidentas;

Išnašos
-------

1. ↑  *Encyclopedia Zimbabwe* (2nd ed.). Worcester: Arlington Business Corporation. 1989. ISBN 0-9514505-0-6.
2. ↑
3. ↑  SOCCERWAY FC Platinum – apie futbolo klubą
4. ↑  Globalsportarchive FC Platinum – apie futbolo klubą
5. ↑  Stadiono talpa pagal Soccerway (talpa: 3 tūkst.)

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė
Plieno paktas| Vokietijos ir Italijos draugystės ir bendradarbiavimo sutartis |
|  
Galeacas Čanas, Adolfas Hitleris ir Joachimas fon Ribentropas pasirašo Plieno paktą |
| Tipas | Karinė-politinė sutartis |
| Data | 1939 m. gegužės 22 d. (1939-05-22) |
| Vieta | Berlynas, Vokietija |
| Šalys | Trečiojo Reicho vėliava VokietijaItalijos karalystės vėliava Italija |
| Kalbos | Vokiečių, italų |

**Plieno paktas** (vok. *Stahlpakt*; it. *Patto d'Acciaio*), oficialiai **Vokietijos ir Italijos draugystės ir bendradarbiavimo sutartis** – karinė ir ekonominė savitarpio pagalbos sutartis tarp fašistinės Italijos, valdomos Benito Mussolini, ir nacistinės Vokietijos, valdomos Adolfo Hitlerio. Sutartį pasirašė Italijos ir Vokietijos užsienio reikalų ministrai Galeacas Čanas ir Joachimas fon Ribentropas 1939 m. gegužės 22 d.

Sutartį sudarė dvi pagrindinės dalys: pirmoji dalis buvo atvira deklaracija apie gerų Vokietijos ir Italijos santykių tąsą. Antroji, vadinamasis „Slaptas pridėtinis protokolas", skelbė keletą susitarimų dėl abiejų šalių ekonominių ir karinių išteklių. Vis dėlto kai kurie Italijos politikai buvo nepatenkinti sutartimi.

Iš pat pradžių sutartį norėta pavadinti **Kraujo paktu**, tačiau, manant, kad toks pavadinimas būtų nepriimtinas Italijos tautai, Benito Mussolini sutartį pavadino **Plieno paktu**.

Sutartis
--------

Pirmiausia sutartis įgaliojo Vokietiją ir Italiją paremti viena kitą karo atveju, suteikiant karinę arba kitokią pagalbą bei bendradarbiauti karinės gamybos srityse. Taip pat šis paktas įgaliojo abi valstybes karo metu nesudarinėti separatinės taikos, negavus kitos valstybės sutikimo. Sutartis buvo pasirašyta, manant, kad karas prasidės per ateinančius trejetą metų. Karo pradžia rugsėjo 1 d. ir išplitimas rugsėjo 3 d. Italijai buvo kiek netikėtas ir ji dėl prasto kariuomenės parengtumo lygio turėjo sunkumų vykdant sutarties sąlygas. Į karą Italija įsitraukė tik 1940 m. birželio 10 d. užpuolus Prancūziją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  .
| Jastšembis Zdrujuslenk. *Jastrzębie-Zdrój* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Jastšembis ZdrujusJastšembis Zdrujus

49°57′0″ š. pl. 18°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.95000°š. pl. 18.58333°r. ilg.﻿ / 49.95000; 18.58333﻿ (Jastšembis Zdrujus)Koordinatės: 49°57′0″ š. pl. 18°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.95000°š. pl. 18.58333°r. ilg.﻿ / 49.95000; 18.58333﻿ (Jastšembis Zdrujus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Silezijos vaivadija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 92 462  |
| **Plotas** | 85 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 088 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Jastšembis Zdrujus |

**Jastšembas Zdrujus** (lenk. *Jastrzębie-Zdrój*, vok. *Bad Königsdorff-Jastrzemb*) – miestas-apskritis Lenkijos pietuose, prie Čekijos sienos. 92 tūkst. gyventojų (2010). 1963 m. suteiktos miesto teisės. Iškilo kaip kurortas, tačiau XX amžiaus 7-ąjį dešimtmetį pradėjus angliakasybą, populiarumas sumažėjo.

Istorija
--------

1293 m. pirmasis vietovės paminėjimas rašytiniuose šaltiniuose. Juose minima Bzė (lenkiškai Bzie), kuri įėjo į Opolės kunigaikštijos sudėtį. 

Iki 1742 m. priklausė Silezijos kunigaikštystėms. O nuo 1742 m. Prūsijos karalystės dalis.

Iki pat 1922 m. priklausė Vokietijai. 1922 m. atiteko Lenkijai. 1922-1939 m. priklausė autonominei Silezijos vaivadijai. 

Lenkai valdė miestą iki Hitlerio invazijos į šalį 1939 m. O 1945 m. atiteko lenkijai, kuri miestą valdo iki šiol.

Po administracinės reformos nuo 1999 m. sausio 1 d. priskirtas Silezijos vaivadijai.

Sportas
-------

* GKS 1962 Jastrzębie futbolo klubas.
* Miesto stadionas, kurio talpa 15 000 žiūrovų.

Galerija
--------

#### Miesto pastatai

* Futbolo stadionasFutbolo stadionas
* Futbolo stadionasFutbolo stadionas
* Dvaras miesteDvaras mieste
* RūmaiRūmai
* Fachverkinė architektūraFachverkinė architektūra
* MiesteMieste
* JAS-MOS bendrovėJAS-MOS bendrovė
* GeležinkelisGeležinkelis
* MosnovkaMosnovka
* PastatasPastatas
* sanatorijasanatorija
* Tiltelis parkeTiltelis parke

#### Kulto pastatai

* Šv.Barboros ir Šv.Juozapo bažnyčiaŠv.Barboros ir Šv.Juozapo bažnyčia
* bažnyčiabažnyčia
* bažnyčiabažnyčia
* koplyčiakoplyčia
* bažnyčiabažnyčia
* bažnyčiabažnyčia
* SinagogaSinagoga

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė (lenkų k.)
| **Thesium ebracteatum**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Plikažiedis linlapis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Santaliniai  *( Santalaceae)* |
| Gentis: | Linlapis  *( Thesium)* |
| Rūšis: | Plikažiedis linlapis  *( Thesium ebracteatum)* |

 |

**Plikažiedis linlapis** (*Thesium ebracteatum*) – santalinių (*Santalaceae*) šeimos linlapių (*Thesium*) genties augalas.

Daugiametis, 10-30 cm aukščio, pusiau parazitinis žolinis augalas. Šakniastiebis išleidžia daug šakotų požeminių palaipų, iš kurių išauga po stiebą. Stiebai statūs, nešakoti, lygūs, apaugę retais lapais. Lapai pražanginiai, bekočiai, siauri, linijiški, 1-5 cm ilgio ir 1-4 mm pločio, neryškiai trigysliai, smailūs. Žiedynas – nešakota kekė, kurios apatinėje dalyje yra žiedai su pažiedėmis, o viršutinėje dalyje – tik pažiedės. Pažiedė linijiška, priaugusi prie žiedkočio, todėl po kiekvienu žiedu yra tarsi lapelis. Žiedai maži, trumpais koteliais, dvilyčiai. Apyžiedis nenukrintantis, vamzdiskas, išorinė pusė žalia, vidinė gelsva, penkialapis (viršuje lapeliai laisvi, o prie pamato suaugę), vaisiams atsiradus, lapeliai susisuka. Kuokeliai 5. Mezginė apatinė. Vaisius ne daugiau kaip 2 kartus ilgesnis už nesuaugusią susisukusią apyžiedžio dalį.

Žydi gegužės – birželio mėnesiais. Auga šlaituose, pamiškėse, miško aikštelėse, pakrūmėse. Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Lietuvoje paplitęs rytinėje ir pietinėje dalyje, tik viena radavietė yra Karšuvos žemumoje. Mėgsta pietinius šlaitus, sausus karbonatingus priesmėlio, priemolio ar molio dirvožemius. Grėsmę kelia buveinių nykimas (invazinės rūšys, pievų naudojimo nutraukimas).

Šaltiniai
---------

* *Pavasarį žydintys augalai*, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 106 psl.

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 60
2. ↑  Egidijus Žalneravičius. „Plikažiedis linlapis": *Lietuvos raudonoji knyga*. Vilnius: Lututė, 2021. p. 478.
**Saulius Kuzminskas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1982 m. gegužės 30 d. (40 metų) |
| Gimimo vieta | Vilnius, Lietuva |
| Ūgis | 2,10 m |
| Svoris | 110 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | centro puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1999-20002000-20012001-20032003-20052005-20062006-2007.0220072007-20092009-20102010-201120112011-201220122012-20132014-2015 | Vilniaus „Sakalai"Berklio universitetasŠiaulių „Šiauliai"Vilniaus „Lietuvos Rytas"Gravelino-Diunkerko „Maritime"Liublijanos „Union Olimpija"Oldenburgo „EWE Baskets"Šiaulių „Šiauliai"Sopoto "Trefl"Ventspilio "Ventspils"Kremonos „Vanoli"Prienų "Rūdupis"Sopoto "Trefl"Šiaulių „Šiauliai"Molėtų Ežerūnas-karys | 4,30,46,83,35313,98,445,33,57,211,4 |
|  |

**Saulius Kuzminskas** (g. 1982 m. gegužės 30 d. Vilniuje) – Lietuvos krepšininkas rungtyniavęs  Molėtų Ežerūno-kario komandoje. Jo jaunesnysis brolis Mindaugas rungtyniauja Turkijos Izmiro „Pınar Karşıyaka" komandoje.

Karjera
-------

S. Kuzminskas savo karjerą pradėjo „Sakalų" komandoje, joje per vienerias rungtynes pelnydavo vidutiniškai po 4,3 taško. Pasibaigus sezonui krepšininkas nusprendė vykti į NCAA lygos Berklio universitetą, tačiau taip ir nepritapo šioje ekipoje, tad praleidęs JAV tik vieną sezoną grįžo į LKL ir tapo „Šiaulių" komandos vienu iš lyderiu. „Šiauliuose" talentingą aukštaūgį pastebėjo „Lietuvos Ryto" komandos vadovai ir pakvietė į savo gretas.

Vilniuje krepšininkas praleido du sezonus, tačiau žaidė labai nedaug, geriausias jam buvo 2003–2004 m. LKL sezonas, kuriame per rungtynes S. Kuzminskas pelnė po 10,3 taško. Po 2004–2005 m. sezono krepšininkas išvyko į Prancūzijos komandą „Maritime", šalies lygoje vidutiniškai pelnė po 5,1 taško, o FIBA Europos taurės varžybose po 8,4 taško.

2006–2007 m. sezoną lietuvis pradėjo Liublijanos komandoje, tačiau šiai pasitraukus iš Eurolygos turnyro paliko komandą ir 2007 m. vasario mėnesį perėjo į Vokietijos Oldenburgo klubą.

Pasibaigus 2006–2007 m. sezonui krepšininkas paliko Vokietiją ir grįžo į „Šiaulių" komandą, kurioje jau buvo žaidęs 2001–2003 m.

2009 m. rugsėjo 24 d. sudarė vienrių metų sutartį su Lenkijos Sopoto „Trefl" klubu. 2010 m. rugsėjo 6 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Ventspilio „Ventspils" klubu.

2012 m. rugsėjo 17 d. pasirašė sutartį iki sezono pabaigos su Šiaulių „Šiaulių" klubu.
2015 m. gegužės 6 d. paskelbė apie karjeros pabaigą.

Pasiekimai
----------

* 2004, 2005 m. LKL vicečempionas
* 2005 m. ULEB taurės laimėtojas
* 2005 m. BBL vicečempionas
* 2007 m. Slovėnijos taurės vicečempionas
* 2014 m. NKL 3 vietos laimėtojas
* 2015 m. NKL vicečempionas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Koordinatės: 54°59′51″š. pl. 23°02′56″r. ilg.﻿ / ﻿54.997594°š. pl. 23.048837°r. ilg.﻿ / 54.997594; 23.048837


|  Plieniškių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Plieniškiai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. |

**Plieniškių koplyčia** – veikianti kapinių koplyčia, esanti Plieniškių kaime, Šakių rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Šakių, šalia kelio  **3810**  Šakiai–Prūseliai .

Priklauso Šakių Šv. Jono Krikštytojo parapijai.

Istorija
--------

Ant galinės sienos pakabintas altorėlis
Plieniškių kapinėse koplyčia pastatyta XIX a. Aplink ją yra įsikūrusios pirmosios Šakių miesto krikščionių kapinės, kuriose buvo laidojami šakiečiai, išpažįstantys Romos katalikų tikėjimą. Šakiuose kapines turėjo tik žydai ir liuteronai. Krikščionys buvo laidojami 5 km už miesto esančiose Plieniškių kapinaitėse. Velionį į kapines veždavo arkliais traukiamu vežimu, kurį lydėdavo būgnininkai. Ritmingas būgnų mušimas girdėdavosi toli, todėl apylinkėse visi žinodavo, kad vyksta laidotuvės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šakių Šv. Jono Krikštytojo parapija[neveikianti nuoroda]
2. ↑

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Plieniškių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Grabų darymas zanavykų krašte
* Plieniškių koplyčia (*miestai.net*)
**Saulius Alfonsas Sidaras**, rus. *Саулюс-Альфонсас Домининкович Сидарас* (g. 1941 m. lapkričio 1 d. Salomiškio kaime, Kaišiadorių raj.) – Rusijos geologas, tremtinys ir rašytojas.

Biografija
----------

Augo ūkininkų šeimoje, kurią 1948 m. pagal NKVD operaciją „Vesna"  nuspręsta ištremti iš Lietuvos TSR. Suėmimo metu tėvas bandė bėgti, bet buvo nušautas. Likę šeimos nariai atsidūrė Krasnojarsko krašto Jenisejaus rajono Jarcevo kaime. Motina nuo patirtų išgyvenimų netrukus mirė. 

Globojamas aštuoneriais metais vyresniojo brolio, Saulius baigė septynmetę mokyklą ir Kansko kalnų technikumą. 1967 m. Krasnojarsko kalnakasybos institute įgijo geologo diplomą. Dalyvavo skaitlingose ekspedicijose Tuvoje, Chakasijoje, Jakutijoje, Evenkijoje, Sajanuose ir kt. Sibiro bei Tolimųjų Rytų vietovėse. Tyrė ir nukritusio Tunguskos meteorito paleomagnetinį poveikį. Teko nemažai laiko praleisti laukinėje gamtoje, todėl kalnų slidinėjimo ir nusileidimo srauniomis upėmis profesiniai įgūdžiai ilgam tapo aistringu pomėgiu. 

Vėliau dirbo Krasnojarsko geologijos instituto Analitinės laboratorijos vedėju. Mokslinio domėjimosi sritis – paleomagnetiniai ir izotopiniai tyrinėjimai, geologinių žemėlapių sudarymas. Parašė virš 40 mokslinių darbų, septynias monografijas. 1980 m. apgynė disertaciją geologijos–mineralogijos mokslų kandidato vardui gauti. Apdovanotas *Gelmių žvalgo garbės ženklu* (1999 m.) ir jubiliejiniu ženklu *300 metų Rusijos kalnų geologijai* (2000 m.). 

Sukaupė unikalių akmenukų kolekciją, iš jų pagamintus meniškus darbus eksponavo parodoje Krasnojarsko valstybinėje bibliotekoje. Išėjęs į užtarnautą poilsį aktyviai dalyvauja Krasnojarsko krašto Lietuvių kultūros draugijos veikloje, vadovauja lituanistinei mokyklai. Parašė kelias knygas tremties ir Sibiro tematika. Fotografuoja, kartu su žinomu fotomenininku Antanu Sutkumi Krasnojarsko Tautinių kultūrų centre 2007 m. surengė parodą „Lygumų Lietuva".

Bibliografija
-------------

* Два берега = Du krantai // [Cоставитель С.Д. Сидарас]. – Красноярск: Красноярское общество литовской культуры „Lituanica", 2007
* Ускользающий горизонт // Саулюс Сидарас [ред. Р. Раценас]. – Красноярск: Saulutė, 2009
* Окно в сказку // Саулюс Сидарас – Красноярск, 2012
* Saulius Sidaras. Vis tolstantis horizontas. – Vilnius: Margi raštai, 2016

Išnašos
-------

1. ↑  Бояреина А.Л. Сидарас С.Д. Палеомагнитные исследования в районе Тунгусcкого метеорита // „Геология и геофизика", 1974, N 23. С. 79-89
2. ↑  Bыставкa „Камни Сибири"[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Окно в Прибалтику

Šaltiniai
---------

* *Sauliaus Sidaro biografija* Archyvuota kopija 2012-05-11 iš Wayback Machine projekto.
* *Саулюс Сидарас* Archyvuota kopija 2013-05-24 iš Wayback Machine projekto.
* *Сидарас Саулюс-Альфонсас Доминикович* (1941)
* Danutė Klumbytė. *Naujas memuarų adresatas* // „Mokslo Lietuva", 2010 m. gegužės 15 d. Nr. 9 (431) Archyvuota kopija 2014-05-08 iš Wayback Machine projekto.
* Alma Vijeikytė. *Nauja prof. Sauliaus Sidaro knyga* // bernardinai.lt