recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Raimonda Židonienė-Šiurkutė** (g. 1960 m. sausio 30 d. Kulautuvoje (Kauno raj.)) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Lankė Kauno 21-ąją vidurinę mokyklą ir 1-ąją vaikų muzikos mokyklą (P. Avižėnienės fortepijono klasė). 1976–1980 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Donatas Jokūbonis). 1980–1985 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Albino Petrausko klasė).

1980–1987 m. – Kauno politechnikos instituto akademinio choro „Jaunystė" chormeisterė – dirigentė, kartu ir „Dailės" kombinato moterų ir vyrų vokalinių ansamblių vadovė. 1981–1984 m. – Kauno 3-osios klinikinės ligoninės moterų choro chormeisterė.

1984–1991 m. – Kauno siuvimo fabriko „Mada" mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė, nuo 1994 m. – Kauno chorinės dainos klubo mišriojo choro „Pinija" (buvęs „Mados" choras) meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą išmokė daug įvairių kūrinių, surengė koncertų Lietuvos miestuose, gastroliavo Latvijoje, Estijoje, Gruzijoje, Rusijoje, Moldavijoje, Rumunijoje, Jugoslavijoje.

Chorą parengė Kauno miesto dainų šventėms, 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. Kolektyvas dalyvavo 1988 m. liaudies dainų festivalyje Panevėžyje, 1989 m. su kitais Kauno miesto chorais ir Lietuvos valstybiniu simfoniniu orkestru (dirigentas Gintaras Rinkevičius) atliko solidžią programą, skirtą Juozo Naujalio gimimo 120-ųjų metinių garbei. „Pinija" dalyvavo 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų festivaliuose Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija) 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

Nuo 1988 m. – Marijampolės aukštesniosios pedagogikos mokyklos Kauno skyriaus dėstytoja, muzikos metodinės komisijos pirmininkė, nuo 1995 m. – vyr. dėstytoja.

Nuo 1991 m. – J. Naujalio muzikos gimnazijos mokytoja, nuo 1995 m. – metodininkė, parengė mokymo programų, dirigavo Kauno miesto dainų šventėse (1987, 1989, 1996 m.) ir dainų šventėse Latvijoje: 1989 m. – Cėsyse, 1995 m. – Rygoje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Koordinatės: 55°38′27″š. pl. 25°34′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.6407317°š. pl. 25.582442°r. ilg.﻿ / 55.6407317; 25.582442

|  Užpalių šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святителя Николая Чудотворца |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Užpaliai |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1872 m. |

**Užpalių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė** stovi Užpalių miestelyje, Utenos rajone.

Istorija
--------

Erdvi cerkvė Užpaliuose pastatyta rusų kolonistams, kurie buvo apgyvendinti vietoje ištremtų 1863 m. sukilimo dalyvių. Vilniaus generalgubernatorius Michailas Muravjovas skyrė lėšas statyboms.

I pasaulinio karo metu pastatas nukentėjo, pamaldos nutrauktos, 1920 m. atnaujintos. 1937 m. buvo 475 parapijiečiai. 1944 m. pastatas apgriautas. 1945 m. liko apie 200 parapijiečių, pati parapija įregistruota 1947 metais. Nors 1948 m. vasarą Utenos vykdomojo komiteto nutarimu parapija panaikinta, o cerkvė paversta žirnių sandėliu, bet gruodį cerkvė grąžinta tikintiesiems.

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto.
| **Raimondas Regimantas Martinėnas** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. spalio 18 d. (75 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | Lietuvos tapytojas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1996 m. Pabaltijo tapybos trienalės Grand Prix |

**Raimondas Regimantas Martinėnas** (g. 1947 m. spalio 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

1965-1971 m. studijavo Lietuvos dailės institute, baigė jį 1997 m. Nuo 1995 m. Čiurlionio menų mokyklos mokytojas. 1978-1981 m. Jaunųjų dailininkų susivienijimo pirmininkas.

Kūryba
------

1996-2000 m. „grupės 24" narys. Kūrybai įtakos turėjo Antanas Gudaitis, Algimantas Jonas Kuras. Nutapė peizažų („Ruduo" 2007 m.), figūrinių kompozicijų („Dažytojai" 1976, „Valpurgijų naktys" 2006 m.), sukūrė asambliažų (ciklai „Elegija" 1974 m. „Kai būtis beldžiasi į langą" 2007 m.), portretų („Aktorius Jonas Pakulis" 1973 m. „Liaudies menininkas Stanislovas Riauba" 1974 m.). Ankstyvojoje kūryboje gilinosi į spalvinių dėmių ir jų sąskambių psichologinius aspektus, vėlyvesnėje – į egzistencines prasmes. Tapybai būdingos sodrios spalvos, faktūrų raiška, ekspresyvūs potėpiai. Nuo 1973 dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Frankfurtas, Londonas, Paryžius, Stokholmas, Ryga); nuo 1978 m. surengė 12 individualių parodų Vilniuje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Tretjakovo galerija Maskvoje, kitos užsienio galerijos.

Įvertinimas
-----------

* 1996 m. Pabaltijo tapybos trienalės Grand Prix

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Raimondas Regimantas Martinėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 354 psl.
**Vida Kniūraitė** (g. 1950 m. rugpjūčio 13 d. Nagirbiuose, Užvenčio rajonas) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Baigė Vaiguvos vidurinę mokyklą. 1974 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė istorijos ir pedagogikos specialybę. 1983 m. istorijos mokslų kandidatė.

Nuo 1974 m. (su 1980–1983 m. pertrauka) dirba, o nuo 1975 m. dėsto Vilniaus pedagoginiame institute (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas), nuo 1992 m. Istorijos fakulteto dekanė, nuo 1994 m. docentė.

Bibliografija
-------------

* 1922 metų žemės reforma Lietuvoje, 1992 m.
* Baudžiavos panaikinimas Lietuvoje, su L. Bičkausku-Gentvila, 1994 m.
* 1917 metai, 2001 m.
* Lietuvos istorijos paskaitos mokytojams, 1998 m.
* Visuotinė istorija, 2002 m.
* Tarybų Sąjungos istorija, su E. Kriščiūnu, 2004 m.
* Modernioji istorija, 2005 m. skaitmeninė knyga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vida Kniūraitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 320 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dimapurasदिमापुर |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

DimapurasDimapuras

25°55′0″ š. pl. 93°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.91667°š. pl. 93.71667°r. ilg.﻿ / 25.91667; 93.71667﻿ (Dimapuras)Koordinatės: 25°55′0″ š. pl. 93°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.91667°š. pl. 93.71667°r. ilg.﻿ / 25.91667; 93.71667﻿ (Dimapuras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Nagalandas |
| **Rajonas** | Dimapuro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 379 769  |
| **Plotas** | 43 km² |
| **Tankumas** (2011) | 8 832 žm./km² |
| **Altitudė** | 195 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dimapuras |

**Dimapuras** (angl. *Dimapur*, hind. दिमापुर, IAST: *Dimāpur*) – miestas rytų Indijoje, Nagalando valstijoje (didžiausias šios valstijos miestas). Įsikūręs prie Dhansirio upės, lygumoje, ~80 km į šiaurės vakarus nuo Kohimos. Miestą pasiekia vienintelis valstijoje geležinkelis (iš Guvahačio), yra vienintelis oro uostas. Keliai į Kohimą, Nagaoną ir Numaligarhą. Dimapuras yra svarbus prekybinis centras. Tai vienintelis Nagalando miestas, į kurį pateikti nereikia specialaus leidimo. Yra technologijų institutas, zoologijos sodas, arbatos ūkis (Čumukedimos priemiestyje). Veikia baptistų bažnyčia, Kali šventykla.

Apie pusę Dimapuro gyventojų sudaro nagai, likusieji – bengalai, dimasai, asamiečiai, orijai ir kt. Tai vienintelis Nagalando miestas, kur yra ženkli ne nagų dalis.

Istorija
--------

Dimapuras buvo dimasų valstybės Kačario dalimi, kurį laiką – jos sostine. Iki šių dienų išlikę šio senovinio miesto liekanų. 1854 m. miestą užėmė britai ir priskyrė Asamo kolonijai.
**Vida Rimaitytė** (1944 m. birželio 22 d. Pakruojyje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija
----------

Baigusi Pakruojo vidurinę mokyklą, 1962–1966 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. D. Einikienė). 1966–1972 choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. H. Perelšteino klasė). Studijų metais Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje dėstė muziką, vadovavo jaunučių ir vyresniųjų klasių merginų chorui bei vokaliniam ansambliui.

1972–1974 Kaišiadorių rajoninių kultūros namų meno vadovė, moterų ir mišriojo choro bei vokalinio ansamblio vadovė. 1974–1983 Respublikinių liaudies kultūros rūmų Muzikos skyriaus darbuotoja, daug prisidėjo organizuojant „Sidabrinių balsų" ir „Šilų aidų" vokalinių ansamblių konkursus, chorų sąskrydžius, 1975 ir 1980 respublikinės dainų šventės konkursus.

Nuo 1972 Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas" chormeisterė. 1983–1989 „Ąžuoliuko" muzikos mokyklos mokytoja, 1983–1989 teorinio skyriaus vedėja ir jaunučių choro vadovė.

Nuo 1989 I–IV klasių choro vadovė, dirigavimo ir kitų disciplinų mokytoja, nuo 1993 chorinio dainavimo skyriaus vedėja, nuo 1994 vyresnioji mokytoja, nuo 1995 muzikos mokytoja metodininkė. Jaunučių choras dalyvauja koncertuose ir dainų šventėse, choras ir vokaliniai ansambliai padarė įrašų Lietuvos radijui ir televizijai, plokštelėms, prizinių vietų pelnė apžiūrose ir konkursuose.

V. Rimaitytė 1978 respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose ir 1997 Lietuvos moksleivių dainų šventės Vilniuje dirigentė. Sudarė dainų rinkinį chorams „Saulę dovanosim" (1978) ir vokaliniams ansambliams „Jaunystės saulė" (1982). 1985 mokytoja apdovanota Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Dukstynos kapinės |
| --- |
| Paminklas tremtiniams prie įėjimo |
| 

Dukstynos kapinėsDukstynos kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°16′32″š. pl. 24°48′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.275579°š. pl. 24.815237°r. ilg.﻿ / 55.275579; 24.815237Koordinatės: 55°16′32″š. pl. 24°48′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.275579°š. pl. 24.815237°r. ilg.﻿ / 55.275579; 24.815237 |

 |
| Vieta | Ukmergės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Vidiškių seniūnija (Ukmergė) |
| Plotas | 7,6 ha |
| Naudotas | veikiančios |

**Dukstynos kapinės** (*Ukmergės miesto naujosios kapinės*) – veikiančios naujausios ir didžiausios Ukmergės miesto kapinės Dukstynos kaime (Vidiškių sen.), Ukmergės rajone. Kapinės įsikūrusios miške prie šiaurės rytinio Ukmergės miesto pakraščio, netoli kelių  **A2**  Vilnius–Panevėžys  ir  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis  viaduko. Tai vienos iš Ukmergės miesto seniūnijos prižiūrimų penkerių kapinių (kitos – Vaižganto, Pašilės, taip pat sentikių ir stačiatikių). Dukstynos kapinėse, 2011 m. duomenimis, buvo beveik 500 laisvų laidojimo vietų. Prie įėjimo esančioje erdvėje numatytos kapavietės miestui nusipelniusiems ukmergiškiams.

Kapinėse yra memorialas negrįžusiems iš sovietų lagerių politiniams kaliniams ir tremtiniams atminti (paminklo aut. Jonas Jagėla), partizanų kapai.

Istorija
--------

Dukstynos kapinėse pradėta laidoti 1977 m. 2007 m. iškirstoje šilo teritorijoje, kuri nusidriekusi šalia Dukstynos kapinių, buvo suprojektuota per 700 naujų kapaviečių. Vėliau dėl kapaviečių stokos buvo susiaurinti kai kurie keliai ir takai, sumažintos atviros teritorijos ir čia įrengtos naujos kapavietės. 2008 m. čia buvo palaidota 6430 žmonių.

Partizanų kapai
Dukstynos kapinėse 1989–1991 m. garbingai perlaidoti 1944–1955 m. Ukmergės apylinkėse žuvę Didžiosios Kovos apygardos ir Vyčio apygardų partizanai, kurių palaikai buvo likę užkasimo vietose Ukmergėje, Deltuvoje, Šešuoliuose, Vidiškiuose, Vaivadiškiuose, Pivonijos šile. Vien Pivonijos šile nuo II pasaulinio karo likusiuose apkasuose buvo surasti 57-ių partizanų palaikai. Iš jų 38-ių tapatybes su artimųjų pagalba pavyko nustatyti, o 19 į Dukstynos kapines atgulė neatpažinti. Partizanų atminimui 1991 m. rugsėjo mėnesį čia atidengtas architekto Medardo Grigaliūno ir skulptoriaus Jono Žentelio suprojektuotas paminklas. Kapavietėje pastatyti Lietuvos kario kryžiai.

Kapinėse palaidoti
------------------

* Ipolitas Dailidėnas (1920-2008) – chorvedys
* Stasys Žižys (1928-2010) – rezistentas
* Liuda Kadžytė-Kuzavinienė (1925-2012) – kalbininkė, edukologė
* Alfonsas Svarinskas (1925-2014) – kunigas, disidentas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ukmergės rajono savivaldybės kapinės *gis.ukmerge.lt*
2. ↑  Neįteisintas kapinių statusas
3. ↑
4. ↑  Išplėstos Dukstynos kapinės
5. ↑  Pagerbti žuvusieji partizanai Archyvuota kopija 2014-12-24 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Didžiosios Kovos apygardos partizanų kovų keliais
Victor Vasarely
**Victor Vasarely** (liet. **Viktoras Vazarelis**, 1908 m. balandžio 9 d. Pečo mieste Vengrijoje – 1997 m. kovo 15 d.) – vengrų – prancūzų dailininkas.

Biografija
----------

1927 m. ėmė lankyti Podolini’o Volkmanno piešimo mokyklą. Nuo 1928 m. tęsė studijas „Vengriškajame Bauhauze" – Mühely akademijoje, kur susipažino su savo būsimaja žmona Klara Spinner. Su ja 1930 m. Vasarely’is iškeliavo į Paryžių, vėliau gyveno Arcueil, o galiausiai apsistojo Anė prie Marnos (Annet–sur-Marne), kur gyveno iki mirties – 1997 m.

Darbai ir karjera
-----------------

Nuo 1930 m. gyvendamas Paryžiuje Vasarely’is dirbo grafiku firmose „Havas", „Draeger" ir „Devambez". Tuo laikotarpiu menininkas sukūrė kontrastingus juodos ir baltos spalvų darbus su zebro bei tigro motyvais. Pirmaisiais pokario metais daugiau dėmesio skyrė tapybai (vėliau šio laikotarpio darbus pats Vasarely’is pavadino „Klystkeliais"). Nuo 1947 m. vystė abstraktaus vaizdo struktūras, kūrė judančius, vibruojančius juodos ir baltos spalvų paveikslus. Po 1947 m. galutinai perėjo prie geometrinės abstrakcijos ir buvo vienas iš opdailės pradininkų. 1959 m. išrutuliojo savo „unités plastigues" sistemą, kai iš pagrindinio elemento – kvadrato – sudėliojamos įvairios geometrinės formos (iš pradžių juodos ir baltos, vėliau šešių pagrindinių spalvų). Persiėmęs utopinėmis idėjomis Vazarelis svajojo apie naują, džiuginančių spalvų pasaulį, kuriame kiekvienam žmogui būtų prieinamas vertingas dailės kūrinys. Originalas jam – tik serijomis gaminamų „multiplikatų" pirmavaizdis.
1955 m. pradėjo nuosekliai dirbti siekdams „Plastinės vienybės" ir tirdamas naujas kinetinės kūrybos galimybes. Užbaigė darbų ciklą pavadinimu „Planetaire Folklore". Kūrė dviejų ir trijų išmatavimų aštuoniakampio atvaizdus, užbaigė „Bidim", „Hexagone", „Tridim", „Vega" ir „Line" ciklus.

1970 m. pradėjo pasiruošimą retrospektyvinėms parodoms, architektūrinėms bei mokomosioms programoms, pirmiausia surengtoms Vasarely’io muziejuje Gordes, o vėliau nukreiptoms į Vasarely’io fondus Amerikoje, Vokietijoje ir Norvegijoje.

Muziejai ir parodos
-------------------

1976 m. įsteigė savo muziejų Provanso Ekse (Aix–en-Provance), kuriame apjungė meną, architektūrą, bei rengė tarptautines studijas analitiniams vaizdinių bandymams atlikti.
1976 m. buvo atidarytas Vasarely’io muziejus Pečo mieste, o 1987 m. – antrasis menininko muziejus Vengrijoje – Budapešte.
Victoras Vasarely’is surengė daugybę parodų visame pasaulyje. Tarp jų žymiausiose Paryžiaus, Niujorko, Briuselio, Londono, Berlyno ir kitų miestų galerijose bei muziejuose.

Apdovanojimai
-------------

Vengrų menininkas laimėjo nemažai tarptautinių premijų, buvo apdovanotas prestižiniais prizais už pasiekimus mene, jam buvo suteiktas Paryžiaus, Provanso Ekso, Prancūzijos Garbės Legiono kavalieriaus vardas, Naujojo Orleano, Vilparizio, Provanso Ekso ir Pečo miesto garbės piliečio vardas.

Nuorodos
--------

* Kompiuterinė Lietuvos enciklopedija
| Viatskije Polianai*Вятские Поляны* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Viatskije PolianaiViatskije Polianai

56°13′0″ š. pl. 51°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.21667°š. pl. 51.06667°r. ilg.﻿ / 56.21667; 51.06667﻿ (Viatskije Polianai)Koordinatės: 56°13′0″ š. pl. 51°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.21667°š. pl. 51.06667°r. ilg.﻿ / 56.21667; 51.06667﻿ (Viatskije Polianai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kirovo sritis Kirovo sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 33 053  |
| **Plotas** | 98 km² |
| **Tankumas** (2016) | 337 žm./km² |
| **Altitudė** | 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Viatskije Polianai |
|  |
| **Kirčiavimas** | Viãtskije Poliãnai |

**Viatskije Polianai** (rus. *Вятские Поляны*) – miestas Rusijoje, Kirovo srities pietuose, prie Viatkos upės; rajono centras. Geležinkelio stotis. Veikia mašinų gamykla „Molot", kurioje gaminami ginklai, taip pat veikia mėsos kombinatas, gaminami baldai, yra sviesto gamykla.

Yra 1596 m. pastatytas soboras, stačiatikių vyrų ir moterų vienuolynai, istorijos muziejus, kultūros namai, G. Špagino namas-muziejus.

Istorija
--------

Iki XVI a. dabartinio miesto vietoje buvo udmurtų kaimas. Viatskije Polianai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1595 m. kaip Viatkos vienuolyno valda. 1914 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1938 m. tapo miesto tipo gyvenviete, o 1942 m. į Viatskije Polianus evakuota Zagorsko ginklų gamykla, tuo pačiu suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Viatskije Polianai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 199 psl.
| Gedžiūnų pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gedžiūnų pilkapynasGedžiūnų pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°26′30″ š. pl. 26°19′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.44167°š. pl. 26.33194°r. ilg.﻿ / 55.44167; 26.33194Koordinatės: 55°26′30″ š. pl. 26°19′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.44167°š. pl. 26.33194°r. ilg.﻿ / 55.44167; 26.33194 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Kazitiškio seniūnija |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | VIII a. – XII a. |
| Tirtas | 1985 m. |

**Gedžiūnų pilkapynas** – pilkapynas Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, 1 km į pietus nuo Gedžiūnėlių, į rytus nuo Gedžiūnų kaimo (Kazitiškio seniūnija) ir 0,1 km į pietvakarius nuo Dysnos dešiniojo kranto, miško pakraštyje, abipus kelio Pašilė-Gedžiūnėliai-Navikai, 0,8 km pietryčius nuo Gedžiūnėlių pilkapyno. Kultūros vertybės kodas A1433.

Tyrimai
-------

Išliko 11 pilkapių, dalis apardyti. Sampilai nuo 7-12 iki 16–22 m skersmens, 0,6-1,2 m aukščio. Sampilų pagrindus juosia grioviai. Manoma, pilkapynas XX a. pirmoji pusėje buvęs ir kaimo laukuose. Čia buvę pilkapiai suardyti ariant, iškasinėti lobių ieškotojų. Rasta žirgų kaulų, ietigalių, kirvių (radinių neišliko). Pilkapių forma ir sampilai būdingi VIII a. – XII a. 1985 žvalgomuosius tyrimus atliko Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.

2 km į vakarus yra Kazlupiškės piliakalnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Balčiūnas. *Gedžiūnų pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 482 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Kaljavajų kalba***Kallawaya*** |
| Kalbama | Bolivija (Bautista Saavedra provincija) |
| Kalbančiųjų skaičius | 10-20 |
| Kilmė | Mišrios kalbos 
**Kaljavajų kalba** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | caw |
| ISO 639-3 | caw |

**Kaljavajų kalba** (*Callawalla, Callahuaya, Kallawaya*) – nykstanti, mišri ritualinė indėnų kalba, vartojama Anduose, šiaurės vakarų Bolivijoje gyvenančių žynių kaljavajų. Sudaro regione vyraujančios kečujų kalbos ir jau išnykusios pukinų kalbos samplaika. Kalbančiųjų skaičius tesiekia 10–20 žmonių, kurie gyvena keliuose kaimuose La Paso departamente, Bautista Saavedra provincijoje.

Tai slapta, ritualinė kalba, vartojama tik žynių ir tik gydymo apeigų metų. Ji nėra atskleidžiama moterims, vaikams, yra perduodama iš kartos į kartą. Žodyną sudaro 12 tūkst. žodžių, daugiausia su gydymu ir žolelėmis susiję terminai, atkeliavę iš pukinų kalbos.

Nuorodos
--------

* caw Duomenys apie kodu „caw" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
| Viang Kosajaus nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Viang Kosajaus nacionalinis parkas vietą.Viang Kosajaus nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 17°56′50″ š. pl. 99°34′35″ r. ilg.﻿ / ﻿17.94722°š. pl. 99.57639°r. ilg.﻿ / 17.94722; 99.57639Koordinatės: 17°56′50″ š. pl. 99°34′35″ r. ilg.﻿ / ﻿17.94722°š. pl. 99.57639°r. ilg.﻿ / 17.94722; 99.57639 |
| **Plotas:** | 410,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1981 |

**Viang Kosajaus nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติเวียงโกศัย) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Frė ir Lampango provincijose. Parkas įkurtas 1981 m. spalio 9 d.

Vieta
-----

Parkas užima 410,00 km², apima Longo (Long) ir Vangčino (Wang Chin) Frė, bei Thoeno (Thoen), Sopprapo (Sop Prap) ir Metha (Mae Tha) Lampango apylinkėse, 70 km į pietvakarius nuo Frė.

Flora ir fauna
--------------

Viang Kosajaus nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai ir mišrūs miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: ksilija (*Afzelia xylocarpa*), aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), juodmedis (*Diospyros pubicalyx*), krausva (*Lagerstroemia calyculata*), stambiavaisis koralmedis (*Pterocarpus macrocarpus*), kietavaisė ksilija (*Xylia xylocarpa*), didysis tikmedis (*Tectona grandis*) ir kt.

Parke gyvena: Indinis zambaras, Indokininis tigras, Azijinis dramblys (*Elephas maximus*), Indijos muntjakas, šernas, ausytasis skujuotis (*Manis pentadactyla*), *Tupaia belangeri*, sutinkama daugiau paukščių: biulbiulis (*Pycnonotus aurigaster*), *Megalaima haemacephala*, baltastrėnė šama (*Copsychus malabaricus*), *Megaceryle lugubris* ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Mekoengluango (Mae Koeng Luang), Pančeno (Panchen), Mesino (Mae Sin) ir Mekoengnojo (Mae Koeng Noi) kriokliai.
* Mečoko (Mae Chok) karštos versmės.
* Dongtakhianas (Dong Takhian). Šimtametis „geležinio medžio" kvapiosios hopėjos (Hopea odorata) miškas.

Išnašos
-------

1. ↑  Tupaia belangeri Archyvuota kopija 2010-06-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Megalaima haemacephala Archyvuota kopija 2014-01-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Megaceryle lugubris

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Viatka (reikšmės).*

| Viatka |
| --- |
| Viatka Kirovo apylinkėse Viatka Kirovo apylinkėse |
| **Ilgis** | 1314 km |
| **Baseino plotas** | 129 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 890 m³/s |
| **Ištakos** | Kamos Aukštupio aukšt. |
| **Žiotys** | Kama |
| **Šalys** | Rusija |

**Viatka** (rus. *Вятка*, tot. *Нократ*, mar. *Виче*) – upė Rusijoje, Kirovo srityje ir Tatarstane; Kamos dešinysis intakas. Prasideda Kamos Aukštupio aukštumoje, pačioje Udmurtijos šiaurėje. Pradžioje teka į šiaurę, toliau suka į vakarus, pietvakarius, o ties Kotelnyčiumi į pietryčius. Įteka į Kamą 17 km žemiau Mamadyšo miesto, ties Sokolkos prieplauka. Viatka – tipiška lygumų upė, tekanti daugiausia plačiu slėniu, žemais šlaitais. Žemupyje smarkiai vingiuoja, sudaro meandras.

Užšalusi nuo lapkričio iki balandžio. Didžiausi intakai: Kobra, Moloma, Pižma (dešinieji), Čepca, Bystrica, Kilmezė (kairieji).

Viatka reguliariai laivuojama nuo Kirovo (700 km nuo žiočių), pavasario potvynių metu – nuo Kirso (>1000 km).

Prie Viatkos įsikūrę šie miestai: Kirsas, Slobodskojus, Kirovo Čepeckas, Novoviatskas, Kirovas, Chalturinas, Kotelnyčius, Sovetskas, Viatskije Polianai, Sosnovka, Mamadyšas.

Upėje gausu žuvies: šamai, starkiai, lydekos, lynai, ešeriai, karšiai, kuojos ir kt.

Volgos baseinas su išskirtu Viatkos baseinu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
7-Zip|  |
|  |
| Kūrėjas | Igor Pavlov |
| Pirmoji versija | 2019 m. vasaris 21 d. |
| Stabili versija | 19.00 |
| Parašyta | C++ |
| Operacinė sistema | Windows, GNU/Linux, Mac OS X |
| Tipas | Archyvavimo programa |
| Licencija | LGPL |
| Svetainė | www.7-zip.org |

**7-Zip** – laisvoji failų archyvavimo programa, daugiausia skirta Microsoft Windows operacinei sistemai.

7-Zip veikia tiek iš komandinės eilutės, tiek naudojantis grafine sąsaja. Ji taip pat gali būti integruota į Windows meniu. Ji konkuruoja su rinkos lyderiais – WinZip ir WinRAR programomis, kurios abi yra uždaro kodo.

7z glaudinimo formatas
----------------------

Programa palaiko daugelį glaudinimo formatų, tačiau pagal numatymą naudoja savo formatą – 7z.

Pagal numatymą programa kuria 7z archyvus, kurių plėtinys yra `.7z`, naudodama LZMA glaudinimo algoritmą. Šis, palyginti naujas formatas, leidžia programai pasiekti labai aukštą glaudinimo laipsnį, panašų į kitus populiarius aukšto suspaudimo formatus, pavyzdžiui, RAR (paremtas patentuotais algoritmais). 7z failų MIME-tipas yra `application/x-7z - compressed`.

7z failo formatas yra atviros, modulinės architektūros, kuri leidžia jame laikyti failus, suglaudintus skirtingais algoritmais. Failų vardai saugomi Unicode formatu.

Kiti palaikomi glaudinimo formatai ir algoritmai
------------------------------------------------

7-Zip palaiko daugelį kitų glaudinimo (ir ne tik) formatų, tokių kaip zip, Microsoft cabinet (cab), rar, arj, gzip, bzip2, lzh, tar, cpio, rpm ir Debian deb archyvus. Dėl teisinių priežasčių ace formatas nebepalaikomas.

Zip ir gzip failams 7-Zip naudoja modifikuotą deflate algoritmą, optimizuotą aukštesniems glaudinimo laipsniams aukojant glaudinimo laiką.

Savybės
-------

7-Zip turi daug savybių, kurių negalima rasti daugelyje populiarių komercinių failų archyvavimo programų.

* 7z formato failams, 7-Zip palaiko 256-bit AES failų ir direktorijų struktūros šifravimą, taip neleidžiant naudotojams be slaptažodžio pamatyti net archyvo turinio.
* 7-Zip lanksčiai palaiko archyvo dalinimą į kintamo dydžio failus, naudingus, kai reikia archyvuoti į CD ar DVD.
* Yra speciali, greitesnė, 64-bitų versija.

Nuorodos
--------

7-zip svetainė
| Burvelių alkakalnis |
| --- |
| Alkakalnis iš šiaurės |
| 

Burvelių alkakalnisBurvelių alkakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°27′37″ š. pl. 24°3′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.46028°š. pl. 24.05306°r. ilg.﻿ / 55.46028; 24.05306Koordinatės: 55°27′37″ š. pl. 24°3′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.46028°š. pl. 24.05306°r. ilg.﻿ / 55.46028; 24.05306 |

 |
| Vieta | Panevėžio rajonas |
| Seniūnija | Krekenavos seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Registro Nr. | M403 |

**Burvelių alkakalnis**, dar vadinamas **Mlečkos kalnu**, **Mileškalniu** ar **Koplytstulpiu** – senovės lietuvių alkakalnis Panevėžio rajone, Krekenavos seniūnijoje, ~1 km į pietvakarius nuo Burvelių kaimo. Stūkso Nevėžio kairiajame krante, netoli Liepupio upelio žiočių. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 250 m, aukštis (iš Nevėžio pusės) – 15 m. Iš pietų supa pelkynai, iš rytų – drėgnos pievos. Apaugęs pušimis (šiaurėje) ir beržais (likusioje dalyje).

Kalvos viršuje buvo koplyčios pamatai. Pasakojama, kad XVI a. pabaigoje čia buvęs supiltas pilkapis Jono Konstantino Mlečkos, nukritusio kartu su žirgu ir nuskendusio Nevėžyje, atminimui. Manoma, kad Mlečkai buvo pastatyta ir koplyčia. XVI a. Mlečkos valdė aplinkinius dvarus.

Alkakalnis netyrinėtas. 1968 m. žvalgė Istorijos instituto, 1975 ir 1982 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai.

Alkakalnis patenka į Krekenavos regioninio parko teritoriją.

Burvelių alkakalnis ties laiptais link Nevėžio

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-09-16 iš Wayback Machine projekto.

Galerija
--------

* Beržynas ant AlkakalnioBeržynas ant Alkakalnio
* Nevėžis Alkakalnio papėdėjeNevėžis Alkakalnio papėdėje
* Burvelių alkakalnis iš šiaurės rytų pusėsBurvelių alkakalnis iš šiaurės rytų pusės
* Burvelių alkakalnis iš šiaurės pusėsBurvelių alkakalnis iš šiaurės pusės
* Burvelių alkakalnio valstybės paminklo ženklasBurvelių alkakalnio valstybės paminklo ženklas
* Burvelių alkakalnio informacinės lentos aprašasBurvelių alkakalnio informacinės lentos aprašas
**Oro masė** – meteorologijoje, didelis vientisas kiekis oro, turinčio beveik vienodus temperatūros, atmosferos slėgio ir vandens garų kiekio rodiklius. Oro masė gali dengti šimtus ir tūkstančius kvadratinių kilometrų, ir lėtai keistis priklausomai nuo to, virš kokios vietovės yra.

Klasifikacija
-------------

Oro masės klasifikuojamos pagal temperatūrą bei drėgmės kiekį. Temperatūros aspektu – *arktinė* (šalčiausia), *poliarinė* arba *atogrąžų (tropinė)* (šilčiausia), drėgnumo aspektu – *jūrinė* (didelis drėgmės kiekis) arba *žemyninė (kontinentinė)* (palyginus mažas drėgmės kiekis). Šios dvi charakteristikos apjungiamos, gaunant bendrą pavadinimą, pvz. jūrinė atogrąžų oro masė būtų šilta ir drėgna.

Šaltos oro masės paprastai susiformuoja aukštesnėse platumose, dažnai kur yra sniego danga; šiltos daugiausiai atogrąžų regione, kur Žemės paviršius šiltas visus metus (lyginant su kitais regionais); drėgnos – virš vandens, pvz. virš Ramiojo vandenyno; sausos – virš sausų paviršių, kaip dykumos.

Europoje vartojamas apibūdinimas *ekvatorinė (pusiaujo)* pažymėti pusiaujo žemumose susiformuojančią oro masę, kuri skiriasi nuo tropinės oro masės, susidarančios subtropinėse aukštumose. Skirtinguose kontekstuose vartojami taip pat įvairūs kiti čia nepaminėti pavadinimai.

Judėjimas ir atmosferos frontai
-------------------------------

Judėdamos oro masės įgauna vietovių, virš kurių juda savybių. Šaltos arktinės oro masės dažniausios arktiniuose regionuose, o jūrinės oro masės paprastai susidaro virš vandens. Tačiau jei jūrinė oro masė pasuka virš sausumos, ji palaipsniui praranda drėgmę ir ilgainiui tampa žemynine, taip pat ir, pvz. atogrąžų oro masė, judanti šiaurės link, atšals ir taps poliarine arba arktine.

Oro masės neturi aiškiai erdvėje apibrėžiamų ribų, tačiau vietose, kur susitinka dvi ar daugiau oro masių, susidaro labai mažas regionas, vadinamas atmosferos frontu arba *oro frontu*, kuriame pasireiškia akivaizdūs ir dideli orų pokyčiai. Oro masės nesimaišo tarpusavyje, o pakeičia, išstumia viena kitą. Susiję atmosferos frontai taip pat juda, sukeldami orų pokyčius apačioje esančioms vietovėms. Frontai vadinami pagal ateinančią oro masę, pvz. šaltas frontas susidarys regione, kur šalta oro masė išstumia šiltesnę.

Oro masių nereikėtų maišyti su daug greitesniais ir mažesnio masto reiškiniais, (angl. *microburst*), kai staiga nusileidęs oro stulpas sukelia į tornadą panašius vėjus.
Laivo su oro pagalve schema.  
1. Propeleriai  

2. Oras  

3. Ventiliatorius  

4. Prisitaikanti apatinė dalis
**Oro pagalvė** (angl. *air - cushion*) – suslėgto oro sluoksnis po objektu, užtikrinantis atramą ir mažą trintį. Paprastai sudaromas pučiant orą žemyn, kur šis „atsitrenkia" į žemę ar vandenį, naudojamas laivuose ir kitur technikoje. Kitas variantas – kai oro pagalvė sudaroma po sparnais judančio oro, vadinamas ekrano efektu.

Oro pagalvė transporte
----------------------

Oro pagalvės efektas naudojamas padidinto praeinamumo transporto priemonėse, pvz. laivuose su oro pagalve (angl *hovercraft*), kurie gali judėti skriedami virš žemės ar vandens paviršiaus ir jo neliesti. Juose oro pagalvės efektyvumas padidinamas orą sulaikant specialiu guminiu ar metalu sutvirtintu „sijonu". Pvz. buvusios TSRS, o dabar Rusijos karo laivyno desantiniai laivai „Zubr" gali judėti iki 60 mazgų (~111 km/val.) greičiu, o gabendami tris tankus T-80 – iki 40 mazgų (~74 km/val.) greičiu. Pilnai pakrautas (tuomet jo masė būna iki 535 t) toks laivas gali išplaukti į krantą, įveikdamas iki 1,6 m aukščio sienelę.

Egzistuoja ir laivai, kurie šonuose turi ne „sijoną", o į vandenį panirusias plokštes, vadinamas *side – walls* ('šoninės sienelės'). Tokie laivai (pvz. Rusijos karo laivyno korvetės „Bora" ir „Samum") juda tik vandenyje ir negali išeiti į sausumą.

Oro pagalvė kitur
-----------------

Oro pagalvės principas taip pat naudojamas kai kuriose judančiose mechaninėse konstrukcijose sumažinti trinčiai. Pvz. konvejerio trinčiai sumažinti.

Nuorodos
--------

1. ↑  Convair 2000 air conveyor for empty PET bottles[neveikianti nuoroda]
|  Mandžakai |
| --- |
| Mandžakės XIX a. pab.Mandžakės XIX a. pab. |
| Gyventojų skaičius | >210 000 |
| Populiacija šalyse | Bisau Gvinėjos vėliava Bisau Gvinėja: 1400tūkst.Žaliojo Kyšulio vėliava Žaliasis Kyšulys: 400tūkst.Senegalo vėliava Senegalas: 200tūkst.Gambijos vėliava Gambija: 100tūkst. |
| Kalba (-os) | mandžakų |
| Religijos | prigimtinė tikyba, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | mankanjai, diolai, balančiai, papelai, felupai, bižogai ir kt. |

**Mandžakai** (*Manjaku, Manjaco, Manjaque*) – Vakarų Afrikos tauta. Gyvena Bisau Gvinėjoje (prie Kašeu ir Mansoa žiočių), Žaliojo Kyšulio Salose, Senegale, Gambijoje. Kultūriškai ir kalbiškai artimi mankanjams, diolams, balančiams. Mandžakų kalba priklauso Nigerio-Kongo kalbų šeimai, Atlanto-Kongo pošeimui (bakų kalbų skyriui). Tarmės: bokų, baranų-kalkusų, čuro, lundų, pejichė. Dauguma mandžakų išpažįsta prigimtinę religiją, yra katalikų (ypač Žaliojo Kyšulio Salose).

Į dabartinės Bisau Gvinėjos pakrantes mandžakai atsikėlė iš šiaurės, kur buvo išstumti mandingų. Vėliau dalis mandžakų persikėlė į vidines Bisau Gvinėjos sritis, nenutraukdami ankstesnių gimininių, ūkinių ir religinių saitų. XIX–XX a. ženklios mandžakų grupės kėlėsi į Senegalą, Gambiją ir Žaliojo Kyšulio Salas.

Žemyne daugiausia verčiasi kapline žemdirbyste (ryžiai, batatai, jamsai, medvilnė, bananai, citrusai, daržovės, pirštuotės, vietomis prekybai žemės riešutai). Užpelkėjusias vietas įsisavina įrengdami žemių dambas, saugančias nuo užliejimo. Darbuojasi universaliu kastuvu „kajendo" (iki 3 m ilgio). Žaliojo Kyšulio Salose daugiausia dirba plantacijose. Taip pat mandžakai verčiasi gyvulininkyste (laiko kiaules, rečiau ožkas, karves), rankioja kokospalmių ir aliejinių palmių vaisius. Svarbus verslas – upinė ir jūrinė žvejyba. Amatai: puodininkystė, pynimas, medienos apdirbimas. Daug mandžakų dirba jūreiviais jūriniuose ir upiniuose laivuose.

Kaimai dideli, kupetiniai. Būstas apskritas, 5–6 m skersmens, sienos sunertos iš vytelių ir apteptos moliu, stogas aukštas, kūgiškas, žemašlaitis, iš palmių lapų. Iš portugalų perėmė stačiakampio plano namus dvišlaičiu stogu.

Mandžakų šeima didžioji, giminės linija vedama pagal tėvą. Išlikusios slaptosios draugijos, suaugusiųjų klasių sistema (iki 6).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Манджак*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.


|  |  |
| --- | --- |
| **Senegambijos istoriniai regionai ir tautos** |  |
| **Regionai**: Futa Toras (Tekrūras, Denankė, Futa Toras) | Džolofas (Vaalo, Kajoras, Baolis, Sinė, Salumas) | Bambukas (Bondu, Chaso) | Futa Džalonas (Futa Džalonas) | Kaabu | Romarongas (mende, Solimana, Koya, konai, limbai, kuranko)  **Pakrantė**: volofai | sererai | džolai | bainukai | kerakai | mandžakai | bižogai | balantai | papeliai | biafai | nalu | landomai | bagai | susu | šerbrai |
**Viačeslavas Mogilnas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1971 m. gegužės 8 d. (50 metų) |
| Gimimo vieta | Dnepropetrovskas, Ukraina |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Vartininkas |
| Jaunimo klubai |
| 19??–1989 | FC Dnipro–2 |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1990–1991199219931993–199519961997–19992000–2001 | FK Baltika KaliningradFK Žemčužina SočiFK Žemčužina Soči–2FK Žemčužina SočiFK Kubanʹ KrasnodarNižnevartovsko „Samotlor-XXI"FK Baltika Kaliningrad | 75 (91)8 (?)1 (0)7 (13)17 (24)49 (56)0 (0) |
|  Treniruotos komandos |
| 2003–20042007–2008 | FK Baltika KaliningradVilniaus Žalgiris |
|  |

**Viačeslavas Mogilnas** (1971 m. gegužės 8 d. Dnepropetrovske) – ukrainiečių futbolinikas, buvęs Vilniaus Žalgirio vyr. treneris. Turi profesionalią „PRO" trenerio licenciją ir yra įgijęs teisininko išsilavinimą. 2007 m. gavo UEFA A lygio trenerio licenciją.

Karjera
-------

Vartininko pozicijoje žaidė Ukrainos jaunių rinktinėje. Nuo 1990 m. atstovavo Kaliningrado „Baltika" klubą. 1992–1995 m. žaidė Sočio „Žemčužina". 1996 m. Krasnodaro „Kuban". 1997–1999 m. Nižnevartovsko „Samotlor–XXI" klube. Vėliau trejus metus Kaliningrade dirbo Benjamino Zelkevičiaus asistentu.

### Vilniaus Žalgiris

2007 m. Arminui Narbekovui palikus Vilniaus Žalgirį, Viačeslavas Mogilnas tapo klubo vyr. treneriu, prieš tai buvo klubo vartininkų treneriu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
| Medaliai |
| --- |
| 2016 m. olimpiada |
| Vyrų tekvondo |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2017 Mudžu | +87 kg |

**Mahama Cho** (g. 1989 m. rugpjūčio 16 d. Abidžane, Dramblio Kaulo Krante) – tekvondo sportininkas, olimpinietis.

Biografija
----------

Mahama Cho gimė Dramblio Kaulo Krante, lankė Abidžano arabiškąją mokyklą. Būdamas aštuonerių Cho išvyko gyventi su tėvu Londone, Didžiojoje Britanijoje. Sportininko tėvas dirbo taksi vairuotoju ir tekvondo treneriu, buvęs Afrikos tekvondo čempionas.

Mahama Cho pradėjo savo sportinę karjerą nuo futbolo, žaidė Erith Town F.C. klube. Vėliau pasirinko tekvondo.

2011 m. pasaulio čempionato metu Cho buvo sužeistas ir pristabdė savo sportinę karjerą. Sportininkas išvyko studijuoti į Paryžių ir atstovavo ėmė atstovauti Prancūzijos rinktinę.

2013 m. Cho grįžo į Didžiąją Britaniją ir vėl ėmė atstovauti Jungtinę Karalystę. Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užimta 5-oji vieta. 2017 m. pasaulio čempionate iškovotas sidabro medalis. 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Cho pralaimėjo pirmąją kovą ir iš turnyro pasitraukė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 12 d.
| **Avrahamas Icchakas Blochas** |
| --- |
| Gimė | 1891 m.Telšiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. liepos 16 d. (~50 metų)Telšiai, Trečiasis Reichas |
| Tėvas | Josifas Blochas |
|  |
| Veikla | Rabinas, visuomenės veikėjas. |

**Avrahamas Icchakas Blochas** (1891 m. Telšiuose, Rusijos imperija – 1941 m. liepos 16 d. Telšiuose, Trečiasis Reichas) – miesto rabinas, Telšių ješivos vadovas – roš ješiva, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1891 m. Telšiuose, tėvas Josifas Leibas Blochas buvo miesto rabinas ir vienas iš Telšių ješivos vadovų, senelis Eliezer Gordon taip pat buvo miesto rabinas. Būdamas 35 buvo paskirtas dirbti į Telšių ješivą. 1928 m. buvo išvykęs į JAV ieškoti finansinių remėjų Telšių ješivai. 1929 m. mirus tėvui ir vyresniam broliui atsisakius tapti miesto rabinu A. Blochas buvo paskirtas miesto rabinu.

1940 m. sovietams okupavus Lietuvą ir užėmus visus ješivos pastatus, A. Blochas išsiuntė visus mokinius į aplinkinius miestus, kuriuose toliau vyko religinės studijos. 1941 m. liepos 16 d. buvo nužudytas kartu su savo mokiniais ir kitais rabinais. Trys A. Blocho dukterys išgyveno holokaustą ir vėliau sukūrė šeimas JAV ir Izraelyje su iš Lietuvos kilusiais rabinais. Didžioji dalis rabino užrašų ir knygų buvo sunaikintos, bet išliko dalis jo mokinių užrašų ir artimųjų išsaugoti tekstai, kurie buvo išspausdinti knygose – *Shiurei HaGrai Bloch* ir *Shiurei Daas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nikžentaitis, Alvydas; Schreiner, Stefan; Staliunas, Darius (2004). The Vanished World of Lithuanian Jews. Rodopi. p. 234. ISBN 90-420-0850-4.
Gausiais ornamentais pasižymintis Alhambros dekoras
Medžio ornamentai Užupyje
**Ornamentas** (lot. *ornamentum – papuošalas*) – puošybinis elementas dailėje bei architektūroje, kelių besikartojančių geometrinių arba vaizdinių figūrų raštas.

Ornamentų knygos pasirodė Vokietijoje jau XVI amžiuje. Jose pateikti raštų pavyzdžiai tiko audimui, rankdarbiams, raštų spausdinimui ant medžiagos, knygų, akmens, medžio, metalo dirbinių puošybai. Ornamentais gražinti namų apyvokos daiktai, amatininkų gaminiai, ginklai, baldai, statinių vidus ir išorė, žmogaus kūnas (tatuiruotės). Kai kada turi simbolinę ar maginę reikšmę. Pagal motyvą būna geometrinis, augalinis, zoomorfinis, antropomorfinis, pagal komponavimo būdą – juostinis, centriškasis, ištisinis arba tinklinis, simetriškasis, asimetriškasis, pagal atlikimo techniką – pieštas, tapytas, austas, raižytas, lipdytas, kalstytas, pjaustytas, siuvinėtas, inkrustuotas.

Pvz. Lietuvos teritorijoje jau nuo IV-III tūkst. pr. m. e. ornamentais (kontūrinė raižyba) buvo dekoruojami buitiniai dirbiniai. Vienas ankstyviausių – raižytas geometrinis ornamentas. III-II tūkst. pr. m. e. keramikos dirbiniai buvo puošiami įspaustų duobučių, šukų, virvelių motyvų ornamentais, pirmaisiais amžiais po Kr. įvairūs metalo, kaulo dirbiniai, ginklai – dažniausiai raižytais arba įspaustais akučių, taškelių, kryžiukų motyvų ornamentais, simbolizuojančiais saulę, mėnulį. Iki I tūkst. vidurio turėjo maginę reikšmę, vėliau virto ir puošybos elementu.

Literatūra
----------

* Valdis Celms, „Baltų raštai ir ženklai: baltų pasaulio modelis: struktūra, vaizdiniai, simboliai", Vilnius, Mintis, 2010 m. – ISBN 978-5-417-01001-9

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ornamentas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Liaudies meno ornamentai
* Ornamento sąvokos apibrėžimas[neveikianti nuoroda]
* Apie ornamentą (rusų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Melekeokas*Melekeok* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Palau vėliava Palau |
| **Administracinis centras** | Ngerulmudas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 391 |
| **Plotas** | 28 km² |
| **Tankumas** (2005) | 14 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | MelekeokasVikiteka |

**Melekeokas** (palau k. *Melekeok*) – Palau valstija. Įsikūrusi Babeltuapo salos rytinėje pakrantėje, prie didžiausio Mikronezijos salyno ežero – Ngardoko (493 ha). Plotas 11 km². Valstijoje gyvena 391 gyventojas.

Melekeokas dažnai įvardinamas kaip šalies sostinė, tačiau faktiškai sostinė yra valstijoje esantis Ngerulmudo kaimas.

Valstijoje yra šie kaimai: Ngeburčas, Ngerulingas, Ngermelečas, Melekeokas, Ngerubesangas, Ngeremečelučas, Ertongas, Ngerulmudas.

Istorija
--------

Melekeokas šalies sostine tapo 2006 m. spalio 7 d. ją perkėlus iš Kororo.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Palau valstijos** |  |
| Aimelikas | Airajus | Angauras | Hatohobėjus | Kajangelis | Kororas | Melekeokas | Ngarardas | Ngarčelongas | Ngardmau | Ngaremlengujis | Ngatpangas | Ngčesaras | Ngivalas | Peleliu | Sonsorolis |
| **Avraham Tory** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. gruodžio 10 d.Lazdijai, Rusijos imperija |
| Mirė | 2002 m. vasario 24 d. (92 metai)Tel Avivas, Izraelis |
|  |
| Veikla | Teisininkas, rašytojas. |

**Avraham (Golub) Tory** (1909 m. gruodžio 10 d. Lazdijuose, Rusijos imperija – 2002 m. vasario 24 d. Tel Avive, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės teisininkas ir rašytojas, daug prisidėjęs prie Kauno geto nacių nusikaltėlių išaiškinimo ir nuteisimo. 1988 m. iš savo išsaugotų dienoraščių išleido knygą apie gyvenimą Kauno gete – *Kauno getas: diena po dienos*.

Biografija
----------

Gimė 1909 m. gruodžio 10 d. Lazdijuose, kaip *Avrahamas Golubas* vietinio prekybininko šeimoje. Jaunystėje mokėsi žydų religinėje mokykloje, vėliau išvyko į Pitsburgą, kur studijavo teisę. Grįžęs į Lietuvą, 1933 m. baigė mokslus Kauno Vytauto Didžiojo universitete, kur įgijo teisininko specialybę. 1932 m. buvo išvykęs į Palestiną, kur dalyvavo Makabėjų sporto varžybose Tel Avive. Tarpukariu aktyviai dalyvavo Kauno žydų visuomeniniame gyvenime.

1940 m. sovietams okupavus Lietuvą, pradėjo slapstytis dėl pavojaus būti ištremtam už sionistinę veiklą. 1941 m. naciams okupavus Lietuvą ir įkūrus Kauno getą, į jį pateko ir A. Tory, kur teisininkas pradėjo leisti geto žurnalą jidiš kalba, kuris buvo leidžiamas iki 1944 m. sausio mėnesio. Gyvendamas Kauno gete dirbo Seniūnų tarybos sekretoriumi. Būdamas daugelio žudynių ir kitų nusikaltimų liudininku, užsirašydavo visus nusikaltimus ir nusikaltėlius į savo dienoraštį.

1944 m. kovo mėnesį kartu su žmona Pnina Sheinzon pabėgo iš Kauno geto į netoli miesto esantį kaimą. Prieš pabėgdami kartu su žmona gete paslėpė 5 dėžes įvairių dokumentų ir užrašų apie nacių nusikaltimus. Raudonajai armijai įžengus į Kauną, A. Tory grįžo į getą ir rado 3 iš 5 paliktų dėžių. 1947 m. spalio mėnesį kartu su žmona išvyko gyventi į Palestiną. 1950 m. pasikeitė savo pavardę iš *Golub* į *Tory*. Atvykęs į Palestiną apsigyveno Tel Avive, kur įkūrė teisininkų kontorą, kurioje dirbo iki 1995 metų. A. Tory buvo tarptautinės žydų advokatų ir juristų asociacijos įkūrėjas.

XX a. devintajame dešimtmetyje dalyvavo kaip liudytojas teismuose prieš nacių nusikaltėlius. 1982 m. dalyvavo teisme Tampoje, kuriame buvo teisiamas nacių nusikaltėlis *Kazys Paulciaskas*. Taip pat dalyvavo kaip liudytojas Kauno geto gestapo karininko *Helmut Rauca* teisme. 1988 m. nusprendė išversti savo dienoraščius iš jidiš į hebrajų kalbą ir išspausdinti knygą. Po dvejų metų buvo išleista knyga anglų kalba ir vėliau pastatytas dokumentinis filmas remiantis autoriaus dienoraščiais. 1997–1999 m. dienoraščiai ir dokumentai buvo eksponuojami JAV Holokausto memorialiniame muziejuje, vėliau pervežti į Jeruzalės Yad Vashem memorialinis muziejus|Jeruzalės Yad Vashem memorialinį muziejų. Mirė A. Tory 2002 m. vasario 24 d. Tel Avive.

Nuorodos
--------

* Avraham Tory biografija (ang.);
* Avraham Tory, 92, Whose Diary Told the World of Nazi Crimes (ang.);
* Avraham Tory, 92; Diary Told of Nazi Brutality in Lithuania (ang.);
* The Story of Avraham Tory and his Kovno Ghetto Diary (ang.);
* Interviu su A. Tory I;
* Interviu su A. Tory II.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Avraham Tory biografija (ang.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Oro kondicionieriaus vidinė pusė (patalpoje)
Oro kondicionieriaus išorinė pusė (lauke)
**Oro kondicionierius** – patalpas vėsinantis prietaisas. Bendresne prasme kondicionierius yra prietaisas, vėdinantis patalpas ir palaikantis patalpose nustatytas sąlygas: temperatūrą ir drėgnumą.

Šiuolaikinio **oro kondicionieriaus** pagrindas yra šilumos siurblys, panašus į buitinį šaldytuvą. Įprastame režime kondicionierius šaldo į kambarį įleidžiamą orą jo šilumą perduodamas išleidžiamam į lauką orui. Kai kurie kondicionieriai turi ir šildymo režimą kai šiluma perduodama priešinga kryptimi.

Istorija
--------

Pirmieji oro vėsinimo prietaisai naudoti Persijoje prieš tūkstančius metų, kur stoge buvo įrengiamos orlaidės, gaudančios vėją, kuris vėliau praeidavo per vandens talpyklą ir šitaip atvėsintas oras patekdavo į pastatą.

XIX amžiuje britų mokslininkas M. Faradėjus atrado, kad spaudžiant orą ir verčiant tam tikras dujas į skystą pavidalą, vėliau leidžiant šiam skysčiui garuoti, vėsinamas oras. Tačiau idėja nebuvo panaudota praktiškai.

Pirmieji modernūs oro kondencionieriai sukurti XX a. – Willis Havilandas Carrieris 1902 metais sukūrė elektrinį oro kondicionierių vienai Niujorko spaustuvių. Šis įtaisas ne tik vėsino patalpas, bet ir išlaikė žemą oro drėgnumo lygį. 1911 metais W. H. Carrieris atskleidė oro kondicionieriaus formulę, 1915 metais sukūrė Carrier kompaniją, gaminančią oro kondicionierius biurams, vėliau kondicionieriai pritaikyti namams bei automobiliams.

Patį oro kondicionavimo terminą pirmasis panaudojo tekstilės inžinierius Stuartas H. Crameris 1906 metais, terminas panaudotas oro drėkinimo sistemai įvardinti.

Pirmųjų kondicionierių šaldymo sistemoje, kaip ir to laiko šaldytuvuose, buvo naudojamos nuodingos dujos (amoniakas, metilo chloridas), kurios atsiradus nuotekiui galėjo sukelti mirtinus apsinuodijimus. 1928 metais Thomas Midgley, Jr. sukūrė šaldymo sistemas, naudojančias chlorofluorokarbono dujas (freoną), kuris nebuvo kenksmingas žmonėms, bet kenkė atmosferos ozono sluoksniui.

Oro kondicionieriai gyvenamuosiuose namuose
-------------------------------------------

Gyvenamųjų namų oro kondicionavimo sistemos yra ypač paplitusios turtingose Rytų Azijos šalyse (Japonija, Pietų Korėja, Taivanas ir kt.). Šiame regione dėl aukštos temperatūros vasarą ir gana aukšto pragyvenimo lygio oro kondicionavimas laikomas būtinybe, o ne prabanga.

JAV gyvenamojo būsto kondicionavimo sistemos labiau paplitusios pietinėse ir Rytų pakrantės valstijose, kur jų skaičius siekia Rytų Azijos šalių lygį. Vakarinėje pakrantėje, nepaisant klimato sąlygų oro kondicionavimas tebelaikomas prabanga.

Europoje oro kondicionieriai gyvenamuosiuose pastatuose mažiau paplitę, dėl to karščio bangos nusineša daug gyvybių, kaip kad per 2003 m. karščio bangą.