recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Raimundas Paliukas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. rugsėjo 14 d. (75 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona |
| Vaikai | Eglė, Žilvinas |
|  |
| Veikla | inžinierius geologas, politinis veikėjas |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis, inžinierius geologas |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus universitetas |

**Raimundas Paliukas** (g. 1947 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, LR Seimo narys.

Biografija
----------

1965 m. baigė Kauno 4-ąją vidurinę mokyklą. 1965–1970 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos fakultete, įgijo inžinieriaus geologo bakalauro laipsnį.

1970–1987 m. Kauno hidrogeologijos ekspedicijoje užėmė hidrogeologo, padalinio vadovo, vyriausiausiojo inžinieriaus pareigas. 1987–1990 m. Gargždų naftos žvalgybos ekspedicijos viršininkas. 1990–1992 m. Klaipėdos rajono valdytojo pavaduotojas, atsakingas už infrastruktūrą ir pramonę. 1992–2004 m. įvairių energetikos bendrovių Klaipėdoje ir Vilniuje vadovas. 2001–2008 m. Lietuvos dujų asociacijos prezidentas, o 2000–2001 m. UAB „Gargždų Mida" atstovybės Vilniuje vadovas.

2008 m. ėjo Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos viceministro pareigas. Nuo 2009-ųjų Lietuvos dujų asociacijos viceprezidentas, o jau 2011 m. ėjo AB „Suskystintos dujos" generalinio direktoriaus patarėjo pareigas. 2012 m. buvo VšĮ „Valstybės iniciatyvos" direktoriaus pavaduotojas strateginei plėtrai.

2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-11-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
*Kitos reikšmės – Trobos (reikšmės).*

| Trobos*Трабы* |
| --- |
| *Trobų bažnyčia* |
|  |
| 

TrobosTrobos

54°09′27″ š. pl. 25°54′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.15750°š. pl. 25.90583°r. ilg.﻿ / 54.15750; 25.90583﻿ (Trobos (Vija))Koordinatės: 54°09′27″ š. pl. 25°54′21″ r. ilg.﻿ / ﻿54.15750°š. pl. 25.90583°r. ilg.﻿ / 54.15750; 25.90583﻿ (Trobos (Vija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Vijos rajonas |
| **Kaimiškoji apylinkė** | Trobų kaimiškoji apylinkė |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 865  |
|  |
|  **Vikiteka** | Trobos |

**Tróbos**  (blrs. *Трабы*, rus. *Трабы*) – agromiestelis Baltarusijoje, Gardino srityje, Vijos rajone; apylinkės centras. Yra ~35 km į pietus nuo Ašmenos, 7,5 km nuo Lietuvos Respublikos sienos, prie Klevos upės. Keliai į Jurotiškes, Alšėnus, Surviliškes, Subatnykus. Yra Švč. Mergelės Marijos katalikų bažnyčia, Šv. Petro ir Šv. Pauliaus cerkvė. Veikia agrofirma, mokykla, ligoninė, vaistinė, kultūros namai, ryšių skyrius, biblioteka, veterinarijos ligoninė, valgykla. Prie miestelio yra piliakalnis, ant kurio XIV–XV a. stovėjo medinė pilis.

Istorija
--------

Pasak legendų, Trobų įkūrimas siejamas su kunigaikščiu Trabusu. XV a. pab. Trobos priklausė Trakų vaivadai Jonui Goštautui. Nutrūkus Goštautų giminei, 1543 m. jų valdos (tarp jų – Trobos) atiteko karaliui Žygimantui I. Šis Trobas perleido sūnui Žygimantui Augustui. 1569 m. Trobos priklausė prie karaliaus stalo turtų. 1598 m. tapo seniūnijos centru.

1410 m. pastatyta pirmoji bažnyčia Trobose (1534 m. atnaujinta, 1905 m. perstatyta). 1784 m. pastatyta stačiatikių cerkvė, taip pat veikė žydų sinagoga. 1882 m. miestelyje gyveno 1238 gyventojai, klestėjo puodininkystės, mezgimo amatai, smulkioji prekyba.

Trobų apylinkėse nuo seno vartota lietuvių kalba. Ji čia išnyko apie 1890 metus.

Lenkmečiu buvo Valažino apskrities Trobų valsčiaus centru.

Galerija
--------

* Šv. Petro ir Šv. Pauliaus cerkvėŠv. Petro ir Šv. Pauliaus cerkvė
* Troba TroboseTroba Trobose
* Trobos. Tiltas per Klevą. 1915 m.Trobos. Tiltas per Klevą. 1915 m.
* Turgaus aikštė. 1916 m.Turgaus aikštė. 1916 m.

Šaltiniai
---------

1. Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
3. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
4. ↑  *Atvirkštinis lietuvių kalboje vartotinų tradicinių Baltarusijos Respublikos (Gudijos) vietovardžių formų sąrašas*. Vilnius: MELI, 2002.
5. ↑  *Trobos*. Mūsų Lietuva, T. 1. – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1964. – 278 psl.
| **Raimundas Puškorius** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. birželio 14 d. (68 metai)Skaudaliai, Kretingos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vanda |
| Vaikai | Jurga, Anerijus, Marius |
|  |
| Veikla | tautodailininkas, skulptorius, Lietuvos ir Kretingos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga |

**Raimundas Puškorius** (g. 1954 m. birželio 14 d. Skaudaliuose, Kretingos rajonas) – tautodailininkas, skulptorius, Lietuvos ir Kretingos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Rūpintojėlis Laisvės gynėjui Juozui Vaidotui (Sitkūnų radijo stotis)

Biografija
----------

1974 m. baigė Kretingos darbo jaunimo vidurinę vakarinę mokyklą. Kretingos miesto seniūnijos sporto organizatorius.

Medžio drožėjas, nuo 1972 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos narys, Kretingos sekcijos pirmininko pavaduotojas. Dalyvavo daugelyje kūrybinių stovyklų ir parodų Lietuvoje, Japonijoje, Danijoje, Vokietijoje, JAV.

Tėvynės sąjungos Kretingos rajono skyriaus narys. Nuo 2007 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys.

Sporto klubo „Paupis" pirmininkas. Sutuoktinė Vanda, vaikai Jurga, Anerijus, Marius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Restauravo medines skulptūras
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-14 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°8′31″ š. pl. 23°46′17″ r. ilg.﻿ / ﻿54.14194°š. pl. 23.77139°r. ilg.﻿ / 54.14194; 23.77139


| Saknas |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Lazdijų rajonas) |
| Plotas | 0,105 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,42 km |
| Įteka | 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Sakna |

**Saknas** – ežeras Lietuvoje, Lazdijų rajone, 6,5 km į šiaurės rytus nuo Veisiejų. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,54 km, plotis – iki 0,26 km. Altitudė 117,8 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję (Kleboniškio pelkė), apaugę medžiais ir krūmynais. Iš pietų ežerą supa Bestraigiškės miškas. Šiaurrytinėje ir vakarinėje pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, įsikūręs Sakniavos kaimas. Vakaruose išteka Saknos upelis link Termento ežero (Baltosios Ančios baseinas).

Vandenvardis *Sãknas* galimai jotvingiškos kilmės ir susijęs su liet. *šaknis* bei prūs. *sagnis* („šaknis").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 287
Koordinatės: 54°51′37″š. pl. 24°35′49″r. ilg.﻿ / ﻿54.8604°š. pl. 24.5970°r. ilg.﻿ / 54.8604; 24.5970


|  |
| --- |
| **Žaslių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Žaslių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Vytauto g. 1, Žasliai |
| **Direktorius(-ė)** | Asta Malakauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 115 |
| **Įkūrimo data** | 1777 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 57 |
| **Pedagogų skaičius** | 32 |

**Žaslių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Žasliuose (Kaišiadorių raj.), Vytauto g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190596661.

Filialas – Kaišiadorių rajono Žaslių vidurinės mokyklos Pajautiškių pradinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

1777 m. Žasliuose veikė parapijinė mokykla, kurioje mokėsi 14 vaikų. 1864 m. įsteigta valdinė pradinė mokykla, kurioje vaikai buvo mokomi rusų kalba.

1944 m. šalia pradinės mokyklos atidaryta vidurinė mokykla, kurioje mokėsi 200 vaikų, dirbo 11 mokytojų. 1950 m. išleista 1-oji abiturientų laida. 1966 m. pastatyta nauja 640 vietų mokykla. 1979 m. pastatytas mokyklos priestatas, kur įsikūrė mokomieji kabinetai, valgykla, sporto salė. Nuo 2010 m. Žaslių pagrindinė mokykla. 2020 m. prijungta Paparčių mokykla.

Direktoriai
-----------

* 1944 m. Vytautas Černiauskas
* J. Kazakevičius, E. Ulevičius, A. Lukša, P. Bartkus, J. Ertmonas, S. Macijauskas, S. Naujokaitis, Š. Underytė, R. Čepulis, G. Naruševičiūtė, A. Adamonis, Kazimieras Grinkevičius, V. Antanėlis, L. Ptašinskas, K. Zubkus, V. Sabaliauskas, P. Jonikas
* Rimvydas Dekas – 1996-2005 m.
* Povilas Gumbis – 2005-2008 m.
* Asta Malakauskienė – nuo 2008 m.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Raimundas Samulevičius** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. rugsėjo 25 d.Kaunas |
| Mirė | 1981 m. vasario 2 d. (43 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinės |
| Tėvai | Stasė Samulevičienė |
|  |
| Veikla | dramaturgas, prozininkas |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Maksimo Gorkio literatūros institutas |

Raimundo Samulevičiaus kapas Petrašiūnų kapinėse
**Raimundas Samulevičius** (1937 m. rugsėjo 25 d. Kaune – 1981 m. vasario 2 d. Vilniuje) – Lietuvos dramaturgas, prozininkas. Dailininko Antano Samuolio sūnėnas, tautodailininkės Stasės Samulevičienės sūnus.

Biografija
----------

Gimė Kaune, tačiau vaikystę praleido pas senelę – vienkiemyje prie miško Praulių kaime Jonavos rajone. Lankė Jonavos geležinkelio stoties pradinę mokyklą, vėliau – Jonavos vidurinę mokyklą. Pirmą kartą apsakymas išspausdintas 1954 m. rajono laikraštyje „Pergalės vėliava", kurį redagavo buvęs klasės auklėtojas R. Pečiulis.

Įstojo į Veterinarijos akademiją, bet jos nebaigė. 1955–1962 m. dirbo bitininku Jonavos raj. kolūkyje. 1962 m. pavasarį dalyvavavo Dubultuose vykusiame dramaturgų seminare. Seminaro vadovo V. Pimenovo kalbinamas išvažiavo į Maskvą, į Maksimo Gorkio literatūros institutą, kurį baigė 1973 m.

1981 m. vasario 2 d. nušautas Vilniuje, saugumiečio Ričardo Vaigausko bute. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Paskelbė pjesių („Pasiklydęs tarp žvaigždžių", 1966; „Jeigu pasibels", 1967; „Aidas", 1969; „Paukšti, ateik čia!", 1975 ir kt.), novelių, apysakų (rink. „Ugniakuras pagiry", 1981).

Atminimo įamžinimas
-------------------

* 1994 m. atidaryta ekspozicija Samulevičių memorialinėje sodyboje (Jonavos raj.).
* 1997 m. rugsėjo 3 d. Jonavos 6-oji vidurinė mokykla pavadinta R. Samulevičiaus vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-01-23 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2016-01-23 iš Wayback Machine projekto.
* Buvo gabus ir perspektyvus dramaturgas // XXI amžius, 2006 m. vasario 1 d. Nr. 9 (1409)
* Petras Palilionis*.* „Baltosios obels papėdėje"*. Išlikę savimi*. Esė, pašnekesiai. – Kaunas: Varpas, 1997.
* Petras Palilionis. *Baltoji obelis*. Mažoji poema, dedikuota dailininko Antano Samuolio, dramaturgo Raimundo Samulevičiaus ir tautodailininkės Stasės Samulevičienės atminimui.. – Kaunas: Naujasis lankas, 2008.
**Sakinys** – kalbinis vienetas, sudarytas iš vieno ar daugiau žodžių. Daugumoje kalbų sakinį galima identifikuoti pagal tai, kad jame yra bent vienas veiksmažodis.

Sakinių struktūra
-----------------

Mokslas, tiriantis sakinių struktūrą ir sudedamąsias dalis, yra vadinamas sintakse. Tradiciškai laikoma, kad kiekvienas sakinys turi veiksnį ir tarinį, net jei jie yra tik numanomi, todėl šios sakinio dalys yra vadinamos pagrindinėmis sakinio dalimis, o sakinyje kartu sudaro gramatinį centrą. Be jų dar sutinkami papildiniai, pažyminiai ir aplinkybės. Kartais visos konkretaus sakinio dalys, išskyrus veiksnį, dar yra vadinamos predikatu. Jei sakiniui trūksta kurios nors sakinio dalies ir todėl nebesudaro sakinio, toks junginys vadinamas žodžių junginiu.

Sakinių klasifikacija
---------------------

### Klasifikacija pagal kalbėtojo tikslą

* **Tiesioginiai**, kuriais pasakomas tam tikras faktas ar teiginys.
* **Klausiamieji**, kuriais užduodamas tam tikras klausimas.
* **Šaukiamieji**, kurie yra tariami pakelta intonacija ir yra emocingesni nei tiesioginiai.
* **Liepiamieji**, kuriais yra duodamas tam tikras nurodymas, skatinama.

### Klasifikacija pagal struktūrą

* **Vientisiniai**, turintys vienintelį gramatinį centrą.
* **Sudėtiniai sujungiamieji**, turintys kelis gramatinius centrus, sujungtus sujungiamaisiais jungtukais.
* **Sudėtiniai prijungiamieji**, turintys kelis gramatinius centrus, kurių vienas yra prijungtas prie kito prijungiamaisiais jungtukais, įvardžiais arba rečiau prieveiksmiais. Skirtingai nuo sujungiamųjų sakinių, išskaidžius tokius sakinius dėmenimis, negaunami du prasmingi sakiniai.
* **Sudėtiniai bejungtukiai**, kurių gramatiniai centrai yra jungiami be jungtukų.
* **Sudėtiniai mišrieji**, kuriuose yra kelių skirtingų rūšių jungčių.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Sakinys***
| Stamfordo Šv. Leonardo vienuolynas |
| --- |
|  |
| 

Stamfordo Šv. Leonardo vienuolynasStamfordo Šv. Leonardo vienuolynas

52°39′14″ š. pl. 0°27′56″ v. ilg.﻿ / ﻿52.65389°š. pl. 0.46556°r. ilg.﻿ / 52.65389; 0.46556﻿ (Stamfordo Šv. Leonardo vienuolynas)Koordinatės: 52°39′14″ š. pl. 0°27′56″ v. ilg.﻿ / ﻿52.65389°š. pl. 0.46556°r. ilg.﻿ / 52.65389; 0.46556﻿ (Stamfordo Šv. Leonardo vienuolynas) |
|  |
| Vieta | Anglija Stamfordas, Anglija |
| Statusas | Kultūros paveldo paminklas |
| Paskirtis | Vienuolynas |

**Stamfordo Šv. Leonardo vienuolynas** (angl. *Stamford St Leonard's Priory*) – buvęs krikščionių vienuolynas Stamforde, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje.

Istorija
--------

658 m. vienuolyną įkūrė Šv. Vilfridas. Originalusis pastatas neišliko: buvo sugriautas danų įsiveržimo metu.

1082 m. vienuolynas atstatytas Vilhelmo I Užkariautojo ir Vilhelmo iš Kalė nurodymu. Vienuolyne vystyta žemdirbystė, gyvulininkystė, įrengti du dirbtiniai tvenkiniai žuvų žvejybai.

1538 m. vienuolyno veikla sustabdyta. 1552 m. pastatai perleisti baronui William Cecil.

1928 m. lapkričio 12 d. Šv. Leonardo vienuolyno pastatas ir jo prieigos įtrauktos į Anglijos saugomų vietų registrą. Nuo 1974 m. pastatai ir žemės priklauso Pietų Kestiveno tarybai.

* Vaizdas nuo Vienuolyno gatvėsVaizdas nuo Vienuolyno gatvės
* Architektūriniai elementaiArchitektūriniai elementai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ruins and site of St Leonard's Priory
| **Conilurus** |
| --- |
| (*Conilurus albipes*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Pelės  *( Murinae)* |
| Gentis: | Triušinės žiurkės  *( Conilurus)* |

 |

**Triušinės žiurkės** (*Conilurus*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis. Kūnas 16-5-20 cm, uodega 18-21 cm ilgio. Kailis tankus, minkštas, kai kurių rūšių šiurkštus, primenantis dyglius. Nugaros spalva nuo juodos iki smėlio. Pilvas baltas ar tamsiai gelonas. Ausys didelės. Uodegos viršutinė pusė jyuoda, apatinė balta.

Paplitusios Pietų ir Šiaurės Australijoje ir Naujosios Gvinėjos pietuose. Apsigyvena įvairiuose biotopuose – vandens telkinių pakrantėse, pelkėse, lygumose, miškuose. Aktyvios naktį. Slėptuvė drėvėje. Atrodo, kad patelės nešiojasi su savimi jauniklius savo kapliais prisikabinusius prie spenių iki kol jie tampa savarankiški.

Gentyje yra dvi rūšys:

* *Conilurus albipes*
* *Conilurus penicillatus*

Nuorodos
--------

* ADW: Conilurus: Classification
| **Karolis Sierakauskas** |
| --- |
|  |
| Sierakauskai |
| Herbas „Sierakowscy" |
| Herbas „Sierakowscy" |
|  |
| Gimė | 1752 m. |
| Mirė | 1820 m. sausio 5 d. (~68 metai)Kozenicai |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Karolis Sierakauskas |

**Karolis Juozapas Sierakauskas** (lenk. *Karol Józef Sierakowski*; 1752 m. Bresto vaivadija – 1820 m. sausio 5 d. Kozenicai) – Lenkijos karo vadas.

Biografija
----------

Kadetų korpuso, kuriame gavo išsilavinimą 1766–1772 m. absolventas. 1773 metais ten buvo vėliavos nešėju, o 1774 metais kapitonu su pabrigadininko funkcija, 1783 metais paaukštintas į majorus; tuo pat metu buvo geometrijos ir architektūros profesoriumi. Nuo 1789 m. spalio 14 d. dėstė fortifikaciją Karūnos inžinierių mokyklos korpuse. Tais pačiais metais paaukštintas į pulkininkus ir liko vadovauti Karūnos inžinierių korpusui. Pulkininko laipsnyje liko iki 1794 m. birželio.

ATR-Maskvos 1792 m. kare apdovanotas Virtuti Militari kryžiumi.

Kosciuškos sukilimo metu vadovavo divizijai ir korpusui, paaukštintas į generolus-majorus, sužeistas Maciejovicės mūšyje, pateko į nelaisvę.

Varšuvos kunigaikštystėje divizijos generolas.

Karolio Sierakausko kapas kalvinistų kapinėse, Varšuvoje
1812 metais karinio ministro Juzefo Vielhorskio pavaduotojas. 1815 metais apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Nuo 1815 metais artilerijos ir inžinerijos korpuso vadas, 1818 metais paaukštintas į artilerijos generolą ir senatorių-vaivadą.

Palaidotas kalvinistų kapinėse Varšuvoje, katakombose.

Literatūra
----------

* Jadwiga i Eugeniusz Szulcowie, Cmentarz ewangelicko-reformowany w Warszawie, Warszawa 1989

Nuorodos
--------

* Generolo Sierakausko biografija
**Žižgino sala**, *Žižginskis* (rus. *Жижгинский*) – sala Baltojoje jūroje, įeinanti į Archangelsko srities sudėtį. Yra 40 km į rytus nuo Solovkų salyno, 5 km nuo Vasaros kranto. Prie salos priplaukti sunku, nes ją supa gausios smėlio seklumos.

Salos plotas apie 5 km². Reljefas kalvotas, saloje yra trys gėli ežeriukai. Saloje tundra. Saloje auga beržai, drebulės, alksniai, nedaug pušų. Dėl atšiauraus klimato ir nuolatinių vėjų medžiai užauga iki 3–5 m aukščio, retai – iki 7 m, jų kamienai buvo išklaipyti (vadinamieji „šokantys beržai").
Saloje daug uogynų (bruknės, vaivorai, mėlynės, katuogės, tekšės, avietės) ir grybų. Saloje gyvena lemingai, lapės. Seklumose apie salą – ruonių poilsio vietos. Aplinkiniuose vandenyse būna baltųjų delfinų. Rudenį ir pavasarį saloje apsistoja daug migruojančių paukščių.

Vienintelis gyvenamasis punktas – gyvenvietė Žižginas.

Saloje yra:

* Žižgino švyturys (veikia nuo 1841 m.),
* meteorologinė stotis, priklausanti Rusijos hidrometeorologijos centrui,
* kilimo ir tūpimo takas,
* dumblių perdirbimo kombinatas (nebeveikiantis).

Aplink Žižgino salą vasarą iki šiol renkamos laminarijos.

Nuorodos
--------

* Žemėlapis Archyvuota kopija 2013-05-02 iš Wayback Machine projekto. (Mastelis 1 : 200 000. 1981 m. būklė. 1989 m. leidimas.)
* Žižgino salos padėtis Baltojoje jūroje (Wikimapia vaizdas)
* Žižgino salos palydovinė nuotrauka (Wikimapia vaizdas)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šiaurinė Palenkės žemuma** (lenk. *Nizina Północnopodlaska*) - makroregionas priklausantis Rytų Europos lygumai, Rytų Baltijos-Baltarusijos žemumai ir Palenkės-Baltarusijos aukštumai. Regionas išsidėstęs šiaurės rytų Lenkijoje ir šiaurės vakarų Baltarusijoje. Šiaurėje ribojasi su Mozūrijos ežerynu ir Baltijos aukštumomis. Vakaruose ribojasi su Šiaurine Mazovijos žemuma ir Vidurine Mazovijos žemuma. Pietuose ribojasi su Pietine Palenkės žemuma. Aukščiausia regiono vieta yra Sokulkos aukštumoje - 238 m aukštyje virš jūros lygio. Regione yra išsidėsčiusios Belovežo ir Knišino girios. Didžiausi regiono miestai yra Balstogė, Bielskas, Hainuvka ir Zambruvas.

Mezoreljefai
------------

* Aukštutinės Mazovijos aukštuma;
* Balstogės aukštumos;
* Bebro upės žemuma;
* Bielsko lyguma;
* Drohičino aukštuma;
* Kolno aukštuma;
* Narevo aukštupio slėnis;
* Sokulkos aukštuma.
|  |
| --- |
| **Kauno Eigulių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kauno Eigulių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Kauno Eigulių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Žeimenos g. 66, Kaunas |
| **Direktorius(-ė)** | Vytas Kazlauskas |
| **Mokinių skaičius** | 214 |
| **Įkūrimo data** | 1983 m. |
| **Uždarymo data** | 2013 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 29 |

**Kauno Eigulių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Žeimenos g. 66, vykdžiusi pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190139082. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.

Šiuo metu mokyklos patalpose įsikūręs Generolo Povilo Plechavičiaus kadetų licėjus.

Istorija
--------

Eigulių vidurinė mokykla įsikūrė Eigulių III mikrorajone, Neries kairiajame krante. 1284 vietų 45-oji vidurinė mokykla pradėta statyti 1983 m. o rugsėjo 1 d. Kauno 4-osios statybos aikštelės viršininkas A. Aleknavičius įteikė simbolinį raktą mokyklos direktoriui Vytui Kazlauskui. Mokslo metus naujoje mokykloje pradėjo 26 mokytojai ir 279 mokiniai. 1986 m. mokykla išleido pirmą abiturientų laidą. 1993 m. Kauno miesto mero potvarkiu mokykla pavadinta Kauno Eigulių vidurine mokykla.

1993 m. sukurta mokyklos emblema, vėliava ir himnas, pradėtas sustiprintas matematikos mokymas, pradinėse klasėse pradėtas papildomas choreografijos mokymas. 1994 m. pradėtas integruotas specialiųjų poreikių moksleivių ugdymas, 1998 m. pradėtas profilinio mokymo eksperimentas, 2000 m. 11-12 klasėse pradėtas profilinis mokymas, ankstyvasis užsienio kalbų mokymas, įsteigtas mikrorajono korekcinis konsultacinis centras. 2001 m. pradėta savarankiška ūkinė finansinė veikla, 2005 m. pradėtas kryptingas meninis ugdymas. 

2010 m. Kauno Eigulių vidurinė mokykla tapo pagrindine mokykla. 2013 m. uždaryta.

Mokiniai
--------

Mokyklą aukso medaliu baigė Inga Rodžiūtė, sidabro medaliu – Vaida Kiškionytė, Vilma Skeberytė, Jūratė Adomavičiūtė, Laura Sincevičiūtė.
Su pagyrimu baigė: Živilė Pilipavičiūtė, Sonata Bylaitė, Judita Cholopovaitė, Rasa Jankūnaitė, Jurgita Pilkaitė, Ingrida Šuipytė, Rūta Kaltauskaitė, Biruta Dapkutė, Inga Kavaliauskaitė, Gintarė Skrabulytė, Evelina Živatkauskaitė, Miglė Aleksonytė, Neringa Joneliūnaitė, Indrė Snarskytė, Jurgita Žiūraitė, Gintarė Krasnickaitė, Lauryna Pukėnaitė, Indrė Liutkutė, Rūta Čekanavičiūtė, Ieva Milašauskaitė, Gintarė Pladaitė, Simona Daunoravičiūtė, Šarūnė Kavaliauskaitė, Algis Pavasaris, Monika Vaitkevičiūtė, Simona Vinčaitytė, Almina Adomaitytė, Ingrida Kolėdaitė, Živilė Mockevičiūtė, Evelina Pociūtė, Rūta Dulaitytė, Justina Germanavičiūtė, Rūta Maldutytė, Jonė Silevičiūtė.

Direktoriai
-----------

* nuo 1983 m. Vytas Kazlauskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno Eigulių pagrindinė mokykla (*aikos.smm.lt*)

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2011-03-26 iš Wayback Machine projekto.
| Novo Mestasslovėn. *Novo mesto* |
| --- |
| *Novo Mesto panorama ir Krka upės vingis* |
|  |
| 

Novo MestasNovo Mestas

45°48′0″ š. pl. 15°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.80000°š. pl. 15.16667°r. ilg.﻿ / 45.80000; 15.16667﻿ (Novo Mestas)Koordinatės: 45°48′0″ š. pl. 15°10′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.80000°š. pl. 15.16667°r. ilg.﻿ / 45.80000; 15.16667﻿ (Novo Mestas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Novo Mesto savivaldybė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1365 |
| **Meras** | Alojz Muhič |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 36 563  |
| **Plotas** | 298,5 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 122 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.novomesto.si |
|  **Vikiteka** | Novo Mestas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nòvo Mèstas |

**Novo Mestas** – didžiausias Pietryčių Slovėnijos regiono miestas, pietryčių Slovėnijoje. Svarbus regiono ekonominis ir kultūrinis centras. Per miestą teka Krka. Miestas yra vis labiau populiarėjantis tarp turistų, ypač tarp keliaujančių po regioną. Miestą pamėgę vyno megėjai, kurie ragauja tradicinio regiono vyno *Cviček*. Mieste įsikūręs vienas žinomiausiu Slovėnijos farmacijos gamintojų „Krka".

Istorija
--------

Miestą 1365 įkūrė Rudolfas IV, Habsburgų dinastijos narys. Pirmasis miesto pavadinimas buvo *Rudolfswert*, tačiau iširus Austrijos-Vengrijos valstybei, miestas gavo dabartinį pavadinimą. Per miestą eina 1958 m. nutiesta magistralė, jungianti Liublianą ir Zagrebą. Šiuo metu tai yra viena iš Europinės magistralės E70 dalių.

Sportas
-------

* Novo Mesto Krka (krepšinis)
* NK Krka (futbolas)

Šaltiniai
---------

* 
*

Nuorodos
--------

* Novo Mesto on Geopedia
* Novo Mesto, oficialus miesto tinklalapis. (slovėnų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°53′01″š. pl. 22°00′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.883639°š. pl. 22.001343°r. ilg.﻿ / 55.883639; 22.001343

|  Žlibinų Švč. Mergelės Marijos, Krikščionių Pagalbos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Plungės |
| **Savivaldybė** | Plungės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žlibinai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1897 m. |

**Žlibinų Švč. Mergelės Marijos Krikščionių Pagalbos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žlibinų kaime, 10 km į pietryčius nuo Plungės, prie kelio į Žarėnus.

Istorija
--------

2015 m. vasarą
Žlibinuose, kurie XVIII a. vadinti Ryvėnais, Mykolas Šiukšta 1773 m. pastatė bažnyčią ir jai dovanojo 1 valaką žemės. Begriūvanti bažnyčia suremontuota 1845 m. 1863–1889 m. į Žlibinus caro valdžia neleido skirti kunigo.

1896 m. Kauno gubernatorius teigė, kad bažnyčia nereikalinga ir siūlė neleisti remontuoti. Kai nebereikėjo leidimo, 1897 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (Piotro Serbinovičiaus projektas). 1929 m. įsteigta parapija.

1960 m. bažnyčia uždaryta ir paversta mokyklos sporto sale, vėliau žemės ūkio reikmenų sandėliu. 1989 m. grąžinta tikintiesiems, suremontuota ir 1991 m. pašventinta.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė. Šventoriaus tvora metalinė, su betoniniais stulpais.
Koordinatės: 55°58′16″š. pl. 22°34′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.971059°š. pl. 22.570984°r. ilg.﻿ / 55.971059; 22.570984


|  |
| --- |
| **Telšių rajono  Kaunatavos pagrindinė mokykla** |
| Telšių rajono  Kaunatavos pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Mokyklos g. 8. Kaunatava |
| **Direktorius(-ė)** | Kazimieras Vilimavičius |
| **Mokinių skaičius** | 153 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Telšių rajono Kaunatavos pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Telšių raj. Kaunatavoje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 9058287. Steigėjas Telšių rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Tryškių Lazdynų Pelėdos gimnazijos skyrius.

Istorija
--------

1893 m. Kaunatavoje įkurta prie cerkvės veikusi mokykla; suremontavus dalį Kauneckių dvaro pastatų, juose įsikūrė pradžios mokykla. 1918 m. lietuvišką pradžios mokyklą suorganizavo K. Bubėnaitė. Pradinė mokykla Kaunatavoje veikė iki 1949 m. 1949–1992 m. veikė septynmetė, aštuonmetė, devynmetė mokykla.

2018 m. mokykloje įsteigta vaikų lopšelio-darželio grupė. Nuo 2019 m. rugsėjo Kaunatavos pagrindinė mokykla tapo Tryškių Lazdynų Pelėdos gimnazijos Kaunatavos skyriumi (pradinio ugdymo).

Direktoriai
-----------

* Kazimieras Vilimavičius.

Išnašos
-------

1. ↑  *Trumpa istorija*. kpm.zemaitijoje.lt.
2. ↑  Bronius Kviklys. Mūsų Lietuva. IV t. Lietuvių enciklopedijos leidykla, Bostonas, 1968 m. 134–135 psl.
3. ↑  *Kaunatava*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-06.
4. ↑  „Savivaldybė Kaunatavoje steigia vaikų darželio grupę". Tzinios.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-28.
5. ↑  „Rajone – mokymo lėšų trūkumas. Uždaromos mokyklos". Tzinios.lt. Nuoroda tikrinta 2022-04-28.
**Marija Mondeikaitė-Kutz** (1926 m. birželio 10 d. Cicero, IL – JAV), vargonininkė ir chemikė, žinomo vargonininko Adolfo Mondeikos duktė.

Biografija
----------

Vargonuoti mokėsi pas tėvą, o vėliau pas vienuolę Beatričę ir M. Bernardą. Gavusi stipendiją, Rosary College studijavo chemiją ir vargonavimą. Vargonuoti dar mokėsi De Paulo universiteto muzikos mokykloje pas dr. Beckerį.

Nuo 1950 m. pradėjo dalyvauti universiteto rengiamuose rečitaliuose, vėliau vargonavo bažnyčiose, koncertavo Šv. Antano lietuvių parapijos bažnyčioje ir kitose koncertų salėse. Dažnai talkino tėvui mokant chorą. Vargonuodavo „Dainavos" meno ansambliui atliekant Č. Sasnausko kantatą „Broliai" (1953 m.), L. van Beethoveno oratoriją „Kristus Alyvų kalne" (1955 m.), J. Žilevičiaus kantatą „Vytautas Didysis" (1958 m.), B. Markaičio poemą „Kančios naktis" (1959 m.), V. Jakubėno kantatą „Mano pasaulis" (1959 m.), Aleliuja iš G. F. Händelio oratorijos „Mesijas".

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Marija Regina Buračienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1936 m. gruodžio 10 d. (86 metai)Žemaitija |
| Tėvas | Antanas Jovaiša |
| Motina | Antanina Jovaišienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Antanas Buračas |
| Vaikai | Rasa, Giedrius, Rytis |
|  |
| Veikla | sociologijos ir filosofijos tyrinėtoja, poetė |
| Sritis | lituanistika, sociologija |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis, aspirantūra VU |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |
| Doktorant. vadovas | Eugenijus Meškauskas |

**Marija Regina Buračienė** (g. 1936 m. gruodžio 10 d. Lieplaukėje, Žemaitijoje) – filosofijos, sociologijos tyrinėtoja, poetė.

Biografija
----------

1956-62 m. studijavo lietuvių literatūrą Vilniaus pedagoginiame universitete. Brolis – edukologijos ir psichologijos prof. Leonas Jovaiša.

1970-1975 m. Vilniaus universiteto (VU) Filosofijos fakulteto katedros referentė, aspirantė - tarp pirmųjų socialinės psichologijos tyrinėtojų Lietuvoje.

1975-1990 m. Sociologijos, filosofijos ir teisės instituto mokslinė bendradarbė.

Nuo 1998 m. „Pilių" draugijos narė. Keliautoja.

Mokslinė veikla
---------------

Socializacijos procesų instituciniai aspektai, kolektyvų formavimosi tyrimai Sociologijos, filosofijos ir teisės institute. Kelių monografijų bendraautorė, pranešimai sąjunginėse ir respublikinėse mokslinėse konferencijose.

Bibliografija
-------------

* Renė Jovaišaitė. Kalbėjimas tyloje: lyrika, 2006.
* Latvija, kurios nepažįstame. Voruta, 2002.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naujos knygos.
2. ↑  Latvija, kurios nepažįstame.[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cassida nebulosa** |
| --- |
| Runkelinis skydinukas (Cassida nebulosa)Runkelinis skydinukas (*Cassida nebulosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Pobūris: | Įvairiaėdžiai vabalai  *( Polyphaga)* |
| Antšeimis: | Lapgraužiniai  *( Chrysomeloidea)* |
| Šeima: | Lapgraužiai  *( Chrysomelidae)* |
| Gentis: | Skydinukai  *( Cassida)* |
| Rūšis: | Runkelinis skydinukas  *( Cassida nebulosa)* |

 |
| Binomas |
| ***Cassida nebulosa***Linnaeus, 1758 |

**Runkelinis skydinukas** (*Cassida nebulosa*) – lapgraužių (*Chrysomelidae*) šeimos skydinukų genties vabalas. 

Vabalai ovalūs, plokšti, 5 - 8 mm ilgio, rudos spalvos, apatinė vabalo pusė juoda. Antsparniais eina juodų taškų eilės.

Pavasarį patelės, dažniausiai ant balandūnių (*Atriplex sp.*), lapų vidinės pusės krūvelėmis deda kiaušinėlius, kiekviena krūvelė pridengiama savotišku pusiau permatomu, gelsvo atspalvio skydeliu iš vabalų išskyrų. Lervos gelsvai žalsvos, 7 - 9 mm ilgio, apaugusios spygliškomis ataugomis, pilvelio gale yra dvi ataugos, nukreiptos aukštyn. Iš pradžių lervos maitinasi apatinėje lapo pusėje, o jau paaugusios- išgraužia lapuose kiaurymes. Lėliukėmis virsta ant mitybinių augalų lapų. Šiauriniuose regionuose per metus išsivysto viena generacija, o pietiniuose regionuose išsivysto dvi vabalų kartos. Vabalai žiemoja dirvoje, po nukritusiais lapais, sunykusios augmenijos liekanomis.

Kenkėjas. Pažeidžia cukrinius ir pašarinius runkelius, burokėlius.

Paplitimas: Europa, Azija, Šiaurės Amerika.

Runkelinis skydinukas, lerva
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Volturnas |
| --- |
| Volturnas kalnuose Volturnas kalnuose |
| **Ilgis** | 175 km |
| **Baseino plotas** | 5550 km² |
| **Vidutinis debitas** | 82,1 m³/s |
| **Ištakos** | Apeninai |
| **Žiotys** | Tirėnų jūra |
| **Šalys** | Italija |
|  |
|  **Vikiteka** | Volturnas |

**Volturnas** (it. *Volturno*, lot. *Volturnus*) – upė vidurio Italijoje, Molizės ir Kampanijos srityse. Prasideda Apeninų kalnuose, Samnijaus regione. Teka daugiausia pietvakarių kryptimi kalnuotomis vietovėmis, vidurupyje daro lankstą į rytus. Žemupyje teka Kampanijos lyguma. Įteka į Tirėnų jūros Gaetos įlanką ties Kastel Volturnu, į šiaurės vakarus nuo Neapolio.

Didžiausi intakai: Toranas, Tela, Titernas, Kalore Irpinas. Svarbiausi miestai prie Volturno yra Kajacas ir Kapuja.

Prie upės įtvirtintas miestas buvo dar etruskų laikais. Romėnų laikais upės žiotyse įkurta Volturno (*Volturnum*) kolonija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Transpozonai** (angl. *transposon, transposable element*) – DNR sekos, galinčios keisti savo vietą genome. Kartais gali sukurti arba „apsukti" mutacijas ir pakeisti genomo dydį. Transpozicija dažnai įvyksta dėl transpozonų padvigubėjimo. Už „šokinėjančių genų" atradimą 1983 m. Barbara McClintock buvo apdovanota Nobelio premija.

Transpozonai yra priskiriami prie nekoduojančių DNR, tačiau nustatyta, jog jie yra svarbūs genomo evoliucijoje ir funkcijose. Transpozonai sudaro didelę dalį eukariotų genomų.

#### Transpozonų reikšmė

##### Horizontaliam bakterijų atsparumo antibiotikams plitimui

Transpozonai bakterijose dažnai turi antibiotikų atsparumo genus. Jie gali nukeliauti į plazmides, kurios dalyvauja horizontaliame genų perdavime, taip transpozonai padeda plisti antibiotikų atsparumui bakterijose.

##### Ligų atsiradimui

Transpozonai gali įsiterpti į svarbias genų sekas ir taip pakenkti jų aktyvumui, pvz.: įsiterpus netoli transkripcijos pradmens, gali paskatinti sekos hipertransliaciją ar padidėjusį genų aktyvumą ir tokiu būdu net sukelti vėžį. Taip pat dažnai keičiant buvimo vietą bei dauginantis padidėja mutacijų tikimybė, o kai transpozonas pats atlieka svarbią funkciją ir pakeičia buvimo vietą, pažaida gali nebūti tinkamai atitaisyta.

##### Organizmų evoliucijai

Transpozonai, priklausomai nuo jų vietos genome, gali turėti tiek naudos, tiek žalos organizmams. Evoliucijai tai – svarbus veiksnys, jos metu išlieka geriausiai prisitaikę, o silpniausi yra eliminuojami. Transpozonai turi įtakos didesnei požymių įvairovei ir taip pagreitina evoliucijos eigą.

##### Biotechnologijai

Kadangi šios DNR sekos gali pačios daugintis ir plisti, jos yra naudojamos kaip vektoriai, galintys į organizmą įnešti reikiamą geną, taip pat naudojami baltymų raiškos tyrimams, gali būti pažymimi, įterpiami į genomą ir stebimas baltymų raiškos pokytis, priklausomai nuo transpozonų buvimo vietos.
| Laplandijos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Laplandijos rezervatas. Tolumoje stūkso Chibinai Laplandijos rezervatas. Tolumoje stūkso Chibinai |
| **Vieta:** | Rusija (Murmansko srities vėliava Murmansko sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Mončegorskas |
| 

Žemėlapis rodantis Laplandijos rezervatas vietą.Laplandijos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 67°49′0″ š. pl. 32°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.81667°š. pl. 32.46667°r. ilg.﻿ / 67.81667; 32.46667Koordinatės: 67°49′0″ š. pl. 32°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.81667°š. pl. 32.46667°r. ilg.﻿ / 67.81667; 32.46667 |
| **Plotas:** | 2784 km² |
| **Įkurtas:** | 1930 m. |
|  **Vikiteka:** | Laplandijos rezervatas |

**Laplandijos rezervatas** (rus. *Лапландский заповедник*) – valstybinis gamtinis biosferos rezervatas Rusijos šiaurėje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalio vakaruose, į šiaurę nuo Imandros ežero vakarinės dalies. Įsteigtas 1930 m. siekiant apsaugoti šiaurinių elnių buveines (1941–1945 ir 1951–1958 m. rezervato nebuvo, 1961–1965 m. buvo Kandalakšos rezervato padalinys). 1983 m. praplėstas. 1985 m. įtrauktas į UNESCO biosferos rezervatų tinklą. Valdyba įsikūrusi Mončegorske.

Laplandijos rezervato paviršius daugiausia kalnuotas; didžiausias aukštis 1072 m (Mončetundros kalnagūbris). 55 % ploto užima miškai (daugiausia eglynai su beržų priemaiša, pušynai), 30 % – tundra (kalnų tundra, miškatundrė), 8,4 % – pelkės, 2,5 % – ežerai (apima Imandros ežero priekrantės akvatorijos dalį).

Saugomi neliesti miškų plotai su 400–600 metų senumo medynais, retos augalų rūšys (alpinė vudsija, ežerinė slepišerė, cinoberinis kaulenis, gumbinė kalipsė, siauralapė gegūnė). Aptinkama 31 žinduolių rūšis (šiauriniai elniai, briedžiai, rudieji lokiai, bebrai, erniai, kiaunės, audinės, baltieji kiškiai, lemingai ir kt.), 210 paukščių rūšių (vandens paukščiai – gulbės, gagos, antys, taip pat kurtiniai, tetervinai, baltoji ir tundrinė kurapkos, jerubės, medžiokliniai sakalai, kilnieji ereliai, jūriniai ereliai, baltosios pelėdos ir kt.). Vandens telkiniuose gausu žuvų (arktinės palijos, sykai, kiršliai, seliavos, stintos ir kt.).

* Vaikiso krioklysVaikiso krioklys
* Ežeras rezervateEžeras rezervate
* Miškinga kalva Eljarvo ežero pakrantėjeMiškinga kalva Eljarvo ežero pakrantėje
* Laukinių šiaurinių elnių bandaLaukinių šiaurinių elnių banda

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Laplandijos rezervatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
2. ↑  Природа Лапландского заповедника

Nuorodos
--------

* Rezervato svetainė
| Ondrej Nepela Arena |
| --- |
|  |
| 

Ondrej Nepela ArenaOndrej Nepela Arena

48°09′36″ š. pl. 17°08′10″ r. ilg.﻿ / ﻿48.16000°š. pl. 17.13611°r. ilg.﻿ / 48.16000; 17.13611﻿ (Ondrej Nepela Arena)Koordinatės: 48°09′36″ š. pl. 17°08′10″ r. ilg.﻿ / ﻿48.16000°š. pl. 17.13611°r. ilg.﻿ / 48.16000; 17.13611﻿ (Ondrej Nepela Arena) |
|  |
| Vieta | Slovakija Bratislava, Slovakija |
| Statusas | Pastatytas |
| Atidarymas | 1940 m. |
| Paskirtis | ledo ritulio varžybos |
| Kaina | 108 milijonai JAV dolerių |
| Talpa | 10 055 |

**Ondrej Nepela Arena** (slk. *Zimný Štadión Ondreja Nepelu*) – 10 055 vietų arena Bratislavoje, skirta ledo ritulio renginiams ir koncertams. Šioje arenoje namų rungtynes žaidžia Kontinentinės ledo ritulio lygos klubas HC Slovan Bratislava.

Arena buvo atidaryta 1940 m. ir talpino virš 8 000 žiūrovų. 2011 m. vyko rekontrukcija, po kurio arena visiškai atnaujinta, talpa padidinta iki 10 055 vietų.

Arena pavadinta Ondrej Nepela, buvusio dailiojo čiuožimo sportininko, olimpinio čempiono, garbei.

2019 m. arenoje vyko pasaulio ledo ritulio čempionatas.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Albumo viršelis
**The Pros And Cons Of Hitch Hiking** – solinis britų atlikėjo Roger Waters teminis albumas.
Veiksmas vyksta tarp 4:30 ir 5:11 valandos iš ryto. Herojus sapnuoja košmarus apie tranzuotojus,
teroristus, šeimos problemas, kol nepabunda, ir įsitikina, kad viskas tvarkoje.

**Išleistas**: 1984 gegužės 8 d.

Dainų sąrašas
-------------

1. 4.30 AM (Apparently They Were Travelling Abroad)
2. 4.33 AM (Running Shoes)
3. 4.37 AM (Arabs With Knives And West German Skies)
4. 4.39 AM (For The First Time Today, part two)
5. 4.41 AM (Sexual Revolution)
6. 4.47 AM (The Remains Of Our Love)
7. 4.50 AM (Go Fishing)
8. 4.56 AM (For The First Time Today, part one)
9. 4.58 AM (Dunroamin, Duncarin, Dunlivin)
10. 5.01 AM (The Pros And Cons Of Hitch Hiking)
11. 5.06 AM (Every Strangers Eyes)
12. 5.11 AM (The Moment Of Clarity)

Muzikantai
----------

Roger Waters – vokalas, bosinė gitara  

Erikas Klaptonas – solinė gitara  

Andy Bown – klavišiniai ir dvylikastygė gitara  

Ray Cooper – perkusija  

Michael Kamen – klavišiniai  

Andy Newmark – būgnai  

David Sanborn – saksofonas  

Madeline Bell, Katie Kissoon, Doreen Chanter – back - vokalas  

Raphael Ravenscroft, Kevin Flanagan, Vic Sullivan – pučiamieji  

Nacionalinis Filharmoninis Orchestras, dirigentas Michael Kamen

Nuorodos
--------

* Disko žodžiai
**Devybhagavatapurana** (skr. देवीभागवतपुराण = IAST: *Devī Bhāgavatapurāṇa-*), dar žinomas kaip ***Šrymad Devybhagavatam*** – šaktistinis šventasis tekstas (purana), skirtas deivei Šaktei (Devei). Tai viena iš didžiųjų hinduistų puranų (mahapuranų), nors kitur priskiriama prie mažųjų puranų. „Devybhagavatapuranoje" Šaktė aprašoma kaip Bhuvanešvarė (pasaulio valdovė).

Sukurta maždaug IX–XIV amžiuje. Tekstas suskirstytas į 12 skyrių, sudarytas iš 18 000 posmų. I–VI puranos dalyse pateikiamas įvairių mitų, metafizinių ištarmių bei bhaktinių tekstų mišinys. Devė aukštinama kaip praamžė tikrovė, visatos pradmuo, tiek beformė, tiek su forma, tiek nekintanti, tiek kintanti. Metafizinė Devės samprata daugiausia perteikta VII–IX dalyse, ypač tekste, vadinamame „Devygyta", kuris paveiktas „Bhagavadgytos". X–XII dalyse aptariama kosmologija, etiniai, liturginiai nurodymai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Devybhagavatapurana*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Rocher, Ludo (1986). *The Puranas*. Otto Harrassowitz Verlag.

Nuorodos
--------

* Angliškas vertimas (Svamis Vidžniananda, 1921 m.)
* „Devygyta". Pirminis tekstas sanskritu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Limosa lapponica** |
| --- |
| Laplandinis griciukas (Limosa lapponica)Laplandinis griciukas (*Limosa lapponica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Tilvikiniai  *( Scolopacidae)* |
| Gentis: | Griciukai  *( Limosa)* |
| Rūšis: | Laplandinis griciukas  *( Limosa lapponica)* |

 |
| Binomas |
| ***Limosa lapponica***Linnaeus, 1758 |

 *Limosa lapponica* 
**Laplandinis griciukas** (*Limosa lapponica*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris nuo paprasto griciuko skiriasi uodega su skersinėmis juostomis ir ryškiai rudu pilvu. Kūno viršutinė pusė juosvai ruda su tamsiomis dėmėmis. Antuodegis baltas, uodega išmarginta juodai baltomis juostomis. Visa apatinė dalis ir pauodegys ryškiai rudi. Snapas iki pusės rusvas, toliau juodas; galas šiek tiek riestas į viršų. Patelė rudai gelsva; nugarinė pusė pilkesnė negu patino, pilvas balsvas. Poilsio apdaru abiejų lyčių nugarinė pusė žilai rusva, dėmėta. Krūtinė rusva, likusi kūno apačia balta.

Lietuvoje negausiai pasirodo traukimo metu pajūryje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Transpoliarinis geležinkelis. Raudona – veikiantis, pilka – sunykęs, punktyras – nepastatytas, žalia – kitos linijos
Sunykusi linija Salechardas-Nadymas
**Transpoliarinis geležinkelis** (rus. *Трансполярная магистраль*), dar vadintas „Mirties geležinkeliu" – nebeveikianti geležinkelio linija Rusijoje, kurią 1949–1953 m. statė GULAG'o kaliniai. Statybas vykdė su GULAG’o padaliniai: 501-a statyba (iš vakarų) ir 503-statyba (iš rytų). Ilgis 1459 km. Driekiasi per itin atšiaurias, retai gyvenamas vietoves. Linija prasideda už poliarinio rato, Čiumo stotyje, Komijoje, prie Usos upės. Geležinkelis kerta Poliarinio Uralo kalnus ir pasiekia Labytnangų miestą prie Obės. Nuo ten linija eina per pelkėtą Vakarų Sibiro lygumą iki Igarkos (prie Jenisiejaus), o iš ten turėjo eiti iki Norilsko.

Istorija
--------

Statybos prasidėjo 1949 m. jose dirbo apie 80 tūkst. žmonių, projektui buvo skirta 42 mlrd. rublių. Linija turėjo padėti įsisavinti šiaurės Sibirą, aprūpinti Norilsko miestą bei Arkties laivyną. 1953 m. po Stalino mirties, buvo paskelbta masinė amnestija, todėl geležinkelio statybai pritrūko darbo jėgos. Nutarta laikinai nutraukti statybas, tačiau infrastruktūra greitai sunyko ir statybos darbai niekad nebebuvo atnaujinti.

2010 m. pradėti linijos nuo Salechardo iki Nadymo atstatymo darbai. 2015 m. nutiestas tiltas per Nadymo upę, visa linija turėtų būti atidaryta ~2018 m.

Linijos būklė
-------------

Transpoliarinio geležinkelio linija daugelyje ruožų sunyko: įgriuvo tiltai, subyrėjo sankasos, išvogti bėgiai. Dalyje atkarpų bėgiai taip ir nebuvo nutiesti. Dabar pilnai eksploatuojamas 196 km ruožas Čiumas-Labytnangai. Planuojama tilto statyba per Obę į Salechardą. Geležinkelis nuo Obės iki Nadymo upių sunykęs. Ruožas nuo Senojo Nadymo iki Naujojo Urengojaus atstatytas 1970 m. radus gausius gamtinių dujų telkinius ir dabar atskiruose ruožuose naudojamas krovinių gabenimui. Ties Korotčajevu jungiasi su Sverdlovsko geležinkelio linija. Iki kitapus Pūro esančio Senojo Urengojaus tilto nėra, o iki Turuchano upės geležinkelis nebuvo pastatytas. Netoli Igarkos buvusi linija Janov Stanas-Jermakovas taip pat apleista.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Trans-Sacharos greitkelis
**Transsacharos plentas** – tarptautinis greitkelis, kertantis Sacharos dykumą, jungiantis Viduržemio jūros pakrantę ir Gvinėjos įlanką. Driekiasi nuo Alžyro iki Lagoso per Alžyro, Nigerio ir Nigerijos valstybes. Ilgis ~4500 km, 85 % kelio yra padengtas kieta danga.

Istorija
--------

Nors greitkelio statybos pradėtos dar XX a. 7-ajame dešimtmetyje, kelias iki šiol nėra išbaigtas, centrinėje dalyje gausu sunkiai pravažiuojamų ruožų.

Būklė
-----

Kelio pradžia – 625 km ruožas nuo Alžyro iki Gardajos su tvirta danga ir geros būklės. 1291 km ruožas nuo Gardajos iki Tamanraseto irgi su tvirta danga, bet prastos būklės, išdaužytas, išgraužtas nuo Achagaro tekančių vadžių. 400 km ruožas nuo Tamanraseto iki Nigerio sienos (Gezamo) taip pat prastos būklės. Nuo sienos iki Asamakos pasienio posto kelias eina smėlio kopomis. 200 km ruožas nuo Asamakos iki Arlito tėra pažymėta linija per smėlynus. 243 km ruožas nuo Arlito iki Agadeso dengtas tvirta danga, bet prastos būklės. 431 km ruožas nuo Agadezo iki Zinderio turi ir tvirtos dangos, ir grunto ruožų, o tolesnis 111 km ruožas iki Nigerijos sienos prastos būklės. Likę 1193 km driekiasi per Nigeriją (Kaną, Kadūną, Oją, Ibadaną) – čia kelias visur tvirtos dangos, tačiau jo būklė skirtingose ruožuose įvairi. Tik 127 km ruožas laikomas geros būklės.

Alternatyvus kelias
-------------------

Alternatyvus kelias, kertantis Sacharą yra šiaurinė Tripolio-Keiptauno greitkelio atkarpa. Tačiau anas kelias prastesnės būklės ir pavojingesnis – tvirta danga yra tik Libijos teritorijoje, Čade kelio būklė prasta, be to, ten dažni dykumų klajoklių antpuoliai.
Devos kalnai
**Devos kalnai** (jap. 出羽三山 = *Dewa Sanzan*) – kalnų masyvas Japonijoje, Honšiū salos šiaurės vakaruose, istorinėje Devos žemėje. Masyvo ilgis 225 km, vyraujantis aukštis 200–800 m, didžiausias – 2230 m (Tiokajaus k.). Kalnai sudaryti iš kristalinių ir nuosėdinių uolienų, yra naftos, gamtinių dujų telkinių. Šlaituose auga spygliuočių miškai.

Devos kalnai yra svarbi sakralinė erdvė šintoizme ir japonų budizme. Svarbiausi yra 3 kalnai: Haguras (414 m), Gasanas (1984 m), Judonas (1500 m). Į Devos kalnus pasitraukdavo asketai, poetai (princas Hačiko, En no Gjodža, Kūkajis, Bašio ir kt.). Prie šventųjų kalnų įrengtos pagodos, *torii* vartai.

* Gasano kalnasGasano kalnas
* Judono toriiJudono *torii*
* Kelias į Haguro kalnąKelias į Haguro kalną
* Haguro kalno pagodaHaguro kalno pagoda

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 130