recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  Dogonai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 0,4–0,8 mln. |
| Populiacija šalyse | Malio vėliava Malis (Mopčio regionas) |
| Kalba (-os) | dogonų |
| Religijos | animizmas, islamas |
| Giminingos etninės grupės | mandinkai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Dogonai |

Hogonas
**Dogonai** – Vakarų Afrikos tauta, gyvenanti Malyje, Mopčio regione, Bandiagaros skardžio pašlaitėje. Populiacija – 400–800 tūkst. žmonių. Kalba dogonų kalbomis, kurių klasifikacija problematiška (tradiciškai priskirta Nigerio-Kongo šeimos gurų kalbų grupei).

Dogonai verčiasi žemdirbyste (vietomis drėkinamąja), augina avis, ožkas, vištas. Gyvena labai savituose kaimuose, įkurtuose skardžio pašlaitėje. Visi statiniai statomi iš plūkto molio, stačiakampiai, nedideli. Namo aukštis neretai viršija plotį, stogas smailas. Dogonų kaime būna specialios paskirties pastatai – vyrų svirnai (grūdų saugyklos), moterų svirnai (saugomi drabužiai, juvelyrika, keramika), togunos (vyrų posėdžių, poilsio namai), moterų namai (įrengti už kaimo, juose gyvena moterys menstruacijų laikotarpiu).

Apie pusė dogonų nominaliai yra musulmonai, kaimuose yra tipiškos architektūros mečečių. Tačiau labiausiai dogonų tarpe paplitęs vietinis animistinis tikėjimas. Dogonų dvasinis vedlys yra hogonas (jam kaime įrengiamas atskiras namas). Dogonai garbina dievybes, vadinamas *Nommo*. Tai amfibijas primenančios, hermafroditiškos būtybės, pasak dogonų, kilusios iš Sirijaus. Keletu antropologinių tyrimų nustatytos ypač gilios dogonų astronomijos žinios. Taip pat garbinamas dangaus dievas *Amma*, įvairūs totemai, augalų dievybės.

Dogonų kultūroje svarbios iniciacijos apeigos, vykdomi vyrų ir moterų apipjaustymai, sudėtingi laidojimo ritualai. Šeima patrilinijinė, pasitaiko poligamija (iki 4 žmonų), bet dabar paplitusi monogamija. Šeimos sukūrimu laikomas pirmagimio gimimas, iki tol vyras ir žmona drauge dažnai negyvena.

Pagrindinis dogonų meno objektas yra skulptūra. Jos pailgos, ištęstomis galūnėmis, veidais. Laikomos paslaptyje hogono arba šeimos saugyklose, tikima jų šventa galia. Vietomis užsiimama uolų tapyba. Ritualų metu dėvimos kaukės.

Dogonų kilmė nežinoma. Gali būti, kad juos sudaro skirtingos gentys, atsikrausčiusios į Bandiagarą siekiant išvengti islamo įtakos. Bandiagaroje jie įsikūrė XIV–XV a. ir asimiliavo čia urvuose gyvenusią telemų kultūrą.

* Dogonai ritualinėmis kaukėmisDogonai ritualinėmis kaukėmis
* Dogonų kaimasDogonų kaimas
* TogunaToguna
* Muzikanto skulptūraMuzikanto skulptūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Догон*,Большая советская энциклопедия, T. VIII (Дебитор—Евкалипт). – Москва: Советская энциклопедия, 1972
2. ↑  M.Griaule, G.Dieterlen, 'A Sudanese Sirius System' (trans. of the authors' paper, 'Un Système Soudanais de Sirius', Journal de la Société des Africainistes,' Tome XX, Fascicule 1, 1950 pp.273-94)
| Svidnykassvk. *Svidník* |
| --- |
|              |
| *Miesto centre* |
|  |
| 

SvidnykasSvidnykas

49°18′20″ š. pl. 21°34′04″ r. ilg.﻿ / ﻿49.30556°š. pl. 21.56778°r. ilg.﻿ / 49.30556; 21.56778﻿ (Svidnykas)Koordinatės: 49°18′20″ š. pl. 21°34′04″ r. ilg.﻿ / ﻿49.30556°š. pl. 21.56778°r. ilg.﻿ / 49.30556; 21.56778﻿ (Svidnykas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Prešovo kraštas |
| **Apygarda** | Svidnyko apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1355 (pirmą kartą paminėtas) |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 12 354  |
| **Plotas** | 19,9 km² |
| **Tankumas** (2004) | 621 žm./km² |
| **Altitudė** | 230 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 089 01 |
| **Tinklalapis** | www.svidnik.sk |
|  **Vikiteka** | Svidnykas |

**Svidnykas** (svk. *Svidník*) – rytų Slovakijos miestas, įsikūręs šiaurinėje Žemųjų Beskidų kalnų pusėje, prie Ondavos upės. Administracinis Svidnyko apygardos (*okres Svidník*) centras Prešovo krašte, 20 km nuo Lenkijos pasienio.

Istorija
--------

Gyvenvietė *Scyuidnyk* pirmą kartą paminėta 1355 m. Senovėje ši teritorija buvo šalia Gintaro kelio, vedusio link Baltijos jūros per strateginę Duklos perėją. Per šią kalnų perėją vyko pirkliai iš Vengrijos į Lenkiją.

Svidnyko miestas sustambintas 1944 m. apjungus Aukštutinį ir Žemutinį Svidnyką. Per abu Pasaulinius karus šiose apylinkėse vyko nuožmūs mūšiai, griovę ir niokoję miestą. Čekoslovakijos laikais tai buvo vienas iš ekonomiškai atsilikusių šalies regionų.

Demografija
-----------

Svidnyke gyvena 12,4 tūkst. žmonių (2001 m. duomenys). Iš jų 79,60 % buvo slovakai, 13,04 % rusinai, 4,07 % ukrainiečiai, 1,50 % romai, 0,39 % čekai. Pagal priklausymą religinėms bendruomenėms: 41,10 % graikų katalikai, 25,82 % stačiatikiai, 24,13 % Romos katalikai, 5,17 % netikintys, 0,93 % liuteronai.

Įžymybės
--------

Svidnyke gausu paminklų, susijusių su vykusių karų mūšiais miesto apylinkėse, įkurtas rusinų ir ukrainiečių kultūros muziejus (vyksta kasmetiniai festivaliai), apylinkės garsėja originalios architektūros medinėmis unitų ir stačiatikių bažnyčiomis.

Miestai partneriai
------------------

* Čekija Chrudimas – Čekija
* Lenkija Svidnikas – Lenkija

Galerija
--------

* Stačiatikių cerkvėStačiatikių cerkvė
* Rusinų (lemkų) bažnyčiaRusinų (lemkų) bažnyčia
* Paminklas Liudvikui SvobodaiPaminklas Liudvikui Svobodai
* Pėsčiųjų gatvėPėsčiųjų gatvė
* Karo muziejusKaro muziejus

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Doifaklongo nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Doifaklongo nacionalinis parkas vietą.Doifaklongo nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 18°09′37″ š. pl. 99°57′05″ r. ilg.﻿ / ﻿18.16028°š. pl. 99.95139°r. ilg.﻿ / 18.16028; 99.95139Koordinatės: 18°09′37″ š. pl. 99°57′05″ r. ilg.﻿ / ﻿18.16028°š. pl. 99.95139°r. ilg.﻿ / 18.16028; 99.95139 |
| **Plotas:** | 178,60 km² |
| **Įkurtas:** | 2007 |

**Doifaklongo nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติดอยผากลอง) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Frė provincijoje. Parkas įkurtas 2007 m. liepos 6 d.

Vieta
-----

Parkas užima 178,60 km², apima Longo (Long), Mueango (Mueang) ir Sungmeno (Sung Men) apylinkėse, 25 km į vakarus nuo Frė.

Flora ir fauna
--------------

Doifaklongo nacionaliniame parke vyrauja lapuočių ir mišrūs miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), miletija (Millettia brandisiana), kvapioji hopėja (Hopea odorata), krausva (Lagerstroemia calyculata), antenis (Wrightia arborea), rudoji šorėja, shorea siamensis, bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), spondijas (Spondias bipinnata) ir kt.

Parke gyvena: Indijos muntjakas, ožka (Capricornis milneedwardsii), šernas, Javinis elniukas, palminis musangas, ausytasis skujuotis (Manis pentadactyla), (Tupaia belangeri), sutinkama daugiau paukščių: baltastrėnė šama (Copsychus malabaricus), didysis kukalis (Centropus sinensis), bankivinė višta, (Lonchura punctulata) ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Thamčanfa (Tham Chan Pha), Kreangluango (Kreang Luang) ir Aravano (Arawan) urvai

Išnašos
-------

1. ↑  Tupaia belangeri Archyvuota kopija 2010-06-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lonchura punctulata

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
| Didždvaris |
| --- |
| Didždvario parkas |
|  |
| 

DidždvarisDidždvaris

 |
| **Koordinatės** | 55°56′13″š. pl. 23°18′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.937°š. pl. 23.315°r. ilg.﻿ / 55.937; 23.315﻿ (Didždvaris)Koordinatės: 55°56′13″š. pl. 23°18′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.937°š. pl. 23.315°r. ilg.﻿ / 55.937; 23.315﻿ (Didždvaris) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Didždvaris |

**Didždvaris** (arba ***Didžiadvaris***) – vienas iš Šiaulių miesto šiaurinės dalies rajonų. Ribojasi šiaurėje su Gubernija, rytuose ir pietuose su Senamiesčiu, vakaruose su Užkirkiu. Didždvaris garsus Zubovų rūmais, kuriuose įsikūręs ŠU Menų fakultetas.

Etimologija
-----------

XVIII a. kai sparčiai plėtėsi Zubovų rūmai, jų dvaras patapo gana didelis, todėl vietovė ir pavadinta ***Didždvariu***.

Istorija
--------

1800 m. Šiaulių plane, kairėje dalyje pažymėti Didždvario pastatai
1736 m. Šiaulių ekonomijos dvaro rūmai Gubernijoje sudegė, 1738 m. ten pat buvo pradėta naujų mūrinių rūmų statyba, kuri, pritrūkus lėšų, kai dėl karaliaus karūnos kovojo Augustas III ir Stanislovas Leščinskis, nebuvo pabaigta.

1765 m. Šiaulių ekonomiją kartu su kitomis karališkomis ekonomijomis Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje pradėjo administruoti Antanas Tyzenhauzas. 1774 m. jis pradėjo visos ekonomijos valdymo ir ekonomikos reformas. A. Tyzenhauzas, siekdamas padidinti miesto prestižą, į Šiaulius iš Telšių atkėlė pavieto teismus. Į miestą buvo numatyta perkelti ir pagrindinę Šiaulių ekonomijos administracijos būstinę.

Kartu pradėtos ir Šiaulių bei Joniškio miestų rekonstrukcijos. 1781 m. Šiaulių centrinės dalies planą parengė architektas Džiuzepė Sakas (*Sacco*) (1735 m. Veronoje, Italija – 1798 m. Vilniuje), jau dirbęs A. Tyzenhauzo valdomoje Gardino seniūnijoje. Iki tol buvusį radialinį miesto planą, kai visi keliai vedė į centrinę miesto turgaus aikštę, jis pakeitė klasikiniu stačiakampiu, su tiesiomis gatvėmis.

Senoji trapecijos formos turgaus aikštė taip pat perplanuota į stačiakampę, 265 × 255 m aikštę. Buvo nugriauti visi aikštės vietoje stovėję mediniai namukai, panaikinta netgi visa Joniškio gatvė. Vietoje jų suplanuotos klasikiniam didmiesčiui tinkančios tiesios gatvės, kuriose liepta statyti ne žemesnius, kaip trijų aukštų mūrinius namus.

Aikštės šiauriniu pakraščiu nutiesta grįsta gatvė, kurios rytinėje dalyje šalia Šiaulių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčios pastatyti teismo rūmai (dabartinės Šiaulių miesto savivaldybės vietoje), kitame gale pastatyti puošnūs vartai su dviem šoninėmis arkomis pėstiesiems. Už įvažiavimo vartų buvo apskritas medžiais apsodintas ratas karietoms apvažiuoti. 1783 m. plane ši gatvė vadinama Skersine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 104
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Picea smithiana** |
| --- |
| Himalajinė eglėHimalajinė eglė (*Picea smithiana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Eglė  *( Picea)* |
| Rūšis: | Himalajinė eglė  *( Picea smithiana)* |

 |

**Himalajinė eglė** (*Picea smithiana*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, eglių (*Picea*) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs Himalajuose, nuo Afganistano iki Nepalo, 2400-3600 m aukštyje.

Aukštis apie 40-55 m (kartais iki 60 m). Kamieno skersmuo 1-2 m. Spygliai 30-55 mm ilgio (ilgiausi iš visų eglių), vidutiniškai žali. Kankorėžiai cilindriškai kūginiai, 9-16 cm ilgio, 3 cm pločio.

Himalajinė eglė populiarus dekoratyvinis augalas Europos botanikos soduose.
| Matenadaranas |
| --- |
|  |
| 

MatenadaranasMatenadaranas

40°11′31″š. pl. 44°31′16″r. ilg.﻿ / ﻿40.19207°š. pl. 44.52113°r. ilg.﻿ / 40.19207; 44.52113﻿ (Matenadaranas)Koordinatės: 40°11′31″š. pl. 44°31′16″r. ilg.﻿ / ﻿40.19207°š. pl. 44.52113°r. ilg.﻿ / 40.19207; 44.52113﻿ (Matenadaranas) |
|  |
| Vieta | Jerevanas, Armėnija Armėnija |
| Statusas | Veikiantis |
| Architektas | Markas Grigorianas |
| Atidarymas | 1959 m. kovo 3 d. |

**Matenadaranas** (arm. Մատենադարան, 'knygų saugykla') – viena seniausių ir didžiausių rankraščių ir archyvinių dokumentų saugyklų pasaulyje, vienas svarbiausių Armėnijos ir Rytų šalių mokslo tiriamųjų centrų, kuris įsikūręs Jerevane.

Matenadaranas (oficialiai – Šv. Mesropo Maštoco senovinių rankraščių institutas) restauruoja, tiria, verčia ir publikuoja rankraščius. 2008 m. duomenimis, jame buvo saugoma daugiau kaip 17 000 armėnų, graikų, lotynų, arabų, persų, sirų, hebrajų, etiopų, hindi, kinų, japonų ir kitų kalbų senovinių rankraščių rinkinių. Turimos kolekcijos apima senovės ir viduramžių kultūrą, literatūrą, vertimus, meno istoriją, muziką ir teatrą, įvairių mokslų kryptis. Turima apie 300 000 archyvinių dokumentų. Veikia atviras lankytojams muziejus, kuris 2018 m. sulaukė 112 000 svečių.

Istorija
--------

Matenadaranas buvo sukurtas 1920 m. nacionalizavus Ečmiadzino vienuolyno rankraštyną. Šios kolekcijos sukūrimo pradžia siekia V a. yra susijusi su teologu, armėnų raštijos pradininku Mesropu Maštocu (362-440). 1939 m. rankraščiai buvo perkelti iš Ečmiadzino į Jerevaną. Įstaigai, pertvarkytai į mokslinių tyrimų institutą, 1959 m. pastatyti šiuolaikiniai matenadarano rūmai. 1984 m. išleistas pirmasis bendrojo kolekcijos katalogo tomas.

Galerija
--------

* Buvusi rankraščių saugykla EčmiadzineBuvusi rankraščių saugykla Ečmiadzine
* Naujasis pastatas (pastatytas 2011 m.)Naujasis pastatas (pastatytas 2011 m.)
* Vienas iš koridoriųVienas iš koridorių
* EkspozicijaEkspozicija
* Ptolemėjo geografija (kopija)Ptolemėjo geografija (kopija)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Matenadaranas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Matenadaranas, oficiali svetainė (armėnų k.)
* *Matenadaranas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
Jali genties papuasas iš vakarų Papua salos
**Papuasai** (malajų kalba reiškia „garbanoti žmonės") – vietiniai Naujosios Gvinėjos ir gretimų salų gyventojai, kalbantys papuasų kalbomis. Kalbiniu požiūriu jie skiriasi nuo austroneziečių, kurie į Naująją Gvinėją atvyko prieš 3 tūkst. metų, bet tai ne etninis skirtumas, nes čia austroneziečiai priklauso papuasų kultūrai.

2005 m. studijuojant ASPM geno variantus atrasta, kad papuasų tarpe 59,4 % atstovų turi naujausią halogrupę D, kuri yra tik 6 tūkst. metų senumo. Nors tiksliai nežinoma kokį pranašumą suteikia šis geno variantas, manoma, jog tai susiję su varianto nešiotojų elgesiu ar pažintine funkcija.

Papuasai su melaneziečiais yra vieninteliai iš dabartinių žmonių, kurių protėviai maišėsi su Denisovos hominidais. Todėl 4–6% jų genomo yra toks pat kaip šios išnykusios rūšies.

Galerija
--------

* Merginos iš Papua Naujosios Gvinėjos
* Papuasės iš Indonezijos Vakarų Papua provincijos
* Hulio genties papuasas iš pietryčių Papua salos
* Papuasai tautiniais kostiumais Džakartoje

Išnašos
-------

1. ↑  „Ongoing Adaptive Evolution of ASPM, a Brain Size Determinant in Homo sapiens", *Science*, 9 September 2005: Vol. 309. no. 5741, pp. 1720–1722.
2. ↑  Denisovans Were Neanderthals' Cousins, DNA Analysis Reveals, tikrinta 2010 m. gruodžio 22 d.

Nuorodos
--------

* Papuasų susitikimas su europiečiais
Koordinatės: 54°17′04″š. pl. 23°19′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.284417°š. pl. 23.32845°r. ilg.﻿ / 54.284417; 23.32845

|  |
| --- |
| **Būdviečio mokykla** |
| [[Vaizdas:|Būdviečio mokykla herbas|center|100px]] |
| Būdviečio mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 3, Būdvietis |
| **Direktorius(-ė)** | Birutė Sikorskienė |
| **Mokinių skaičius** | 57 |
| **Įkūrimo data** | 1919 m. |
| **Uždarymo data** | 2015 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Lazdijų rajono Būdviečio mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Būdvietyje (Lazdijų raj.), Mokyklos g. 3, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190609589. Steigėjas Lazdijų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla 2014 m.
Apie 1923 m. prasidėjo naujos mokyklos statyba. Ją statė samdomi žydai iš Lazdijų. Už darbą mokėjo valsčius. 1926 m. rudenį mokslo metai prasidėjo jau naujoje mokykloje. Tai buvo keturių skyrių pradinė mokykla, ji užėmė tris kambarius. Direktorius Julius Daugėla dėstė gamtą, istoriją, higieną. Matematiką dėstė mokytoja Skinkytė. Buvo ir mokytojas A. Ragelis, kurį, kaip ir mokytoją J. Daugėlą, 1941 m. birželį ištrėmė į Sibirą. Mokiniai patys buvo pasidarę sceną ir vaidindavo. Buvo suvaidinę net Žemaitės pjesę „Petras Kurmelis". Per šventes dainuodavo choras. Vakarus ruošdavo ir šauliai, kurie turėjo savo chorą ir pučiamųjų orkestrą.

1947 m. Būdvietyje veikė progimnazija, 1949 m. mokykla performuota į septynmetę, 1961 m. mokykloje jau veikė aštuonios klasės. 1981 m. mokykla pavadinta nepilna vidurine mokykla, nors joje tebeveikė aštuonios klasės. Nuo 1988 m. mokykloje veikė devynios klasės, nuo 1999 m. – 10 klasių. 2002 m. rugsėjo 1 d. mokykloje atidaryta priešmokyklinio ugdymo grupė.

2015 m. mokykla likviduota.

Direktoriai
-----------

* 1926 m. Julius Daugėla
* Birutė Sikorskienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sprendimas dėl Lazdijų rajono Būdviečio mokyklos likvidavimo Archyvuota kopija 2017-01-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2013-01-11 iš Wayback Machine projekto. \*Neveikianti nuoroda
* Oficiali mokyklos informacija
Eesti Raadio|  |
| Buvusi forma | Visuomeninis transliuotojas |
| Pramonė | Žiniasklaida |
| Pirmtakas (-ai) | Raadio Ringhääling |
| Perėmėjas (-ai) | ERR |
| Įkurta | 1926 m. gruodžio 18 d. (1926-12-18) |
| Uždaryta | 2007 m. gegužės 1 d. (2007-05-01) |
| Centrinė būstinė | Talinas, Estija |
| Paslaugos | Radijas |
| Savininkas (-ai) | ERR |

**Eesti Raadio** (**ER**) – viešasis radijo transliuotojas Estijoje, kurį sudarė atskiros penkios radijo stotys. 2007 m. įkūrus Eesti Rahvusringhääling (ERR), Eesti Raadio sustabdė savo savarankišką veiklą ir buvo sujungta su Eesti Televisioon.

Istorija
--------

Estijoje radijas atsirado 1926 m. kuomet buvo įkurtas Radijo transliuotojas (est. *Raadio Ringhääling, RRH*). 1934 m. ji pertvarkyta bei pradėta vadinti Nacionaliniu radijo transliuotoju (est. *Riigi Ringhääling, RRH*).

1940 m. Estijos TSR Liaudies komisarų radijo komitetas stotį pervadino į ER – jos programos sinchronizuotos su kitų sovietinių respublikų programomis, įvestos visasąjunginės radijo programos. 1941 m. šalį okupavus naciams, radijo siųstuvas buvo konfiskuotas, įkurtas Revelio nacionalinis transliuotojas (vok. *Landessender Reval*). 1944 m. radijo siųstuvas vėl perduotas Estijos TSR radijo komitetui, sugrąžinta Kominterno radijo stoties programa. 1953 m. Estijos TSR radijo komitetas pertvarkytas į Pagrindinį Estijos TSR kultūros ministerijos direktoratą (kitaip – Estijos TSR radijo administracija).

1957 m. Estijos TSR radijo administracija buvo pertvarkyta bei įkurtas Estijos TSR valstybinis televizijos ir radijo transliavimo komitetas (est. *Eesti NSV Ministrite Nõukogu Riiklik Televisiooni ja Raadio Komitee*) dar vadintas Estijos TSR valstybiniu radiju ir televizija. 1967 m. balandžio 3 d. Estijos TSR Gosteleradijo įkurė stotį „Vikerraadio". 

1990 m. Estijos TSR valstybinis radijas ir televizija buvo panaikintas – jis buvo padalintas į Eesti Televisioon ir Eesti Raadio. 1996 m. Narvoje pradėjo veikti radijo stotis rusų kalba Raadio 4. Eesti Raadio kaip nepriklausomo transliuotojo veikla buvo nutraukta 2007 m. gegužės 31 d. 2007 m. birželio 1 d. Eesti Raadio susijungė su Eesti Televisioon (ETV), buvo įkurtas bendrinis valstybinis transliuotojas Eesti Rahvusringhääling (ERR).

Išnašos
-------

1. ↑  „*Raadio kroonika [Radijo kronika]."* *Eesti Ringhäälingumuuseum (estų k.). Nuoroda tikrinta 2022-04-16.*
2. ↑  „*Estonian Public Broadcasting Act [Estijos nacionalinio transliuotojo aktas]."* *(anglų k.). www.riigiteataja.ee. Nuoroda tikrinta 2022-04-16.*
3. ↑  *„Kultuuriministeerium ei loobu rahvusringhäälingu loomisest [Kultūros ministerija neatsisako nacionalinio transliuotojo kūrimo]." (estų k.). Ärileht 2001-10-16. Nuoroda tikrinta 2022-04-16..*
|  |
| --- |
| Hindu Mahasabha |
|  |
| Įkūrėjas | Mohanas Malavyja |
| Įkurta | 1915 m. (kaip partija 1933 m.) |
| Atsiskyrė nuo | nuo Indijos nacionalinio kongreso |
| Būstinė | Naujasis Delis |
| Politinė ideologija | hindutva, ultranacionalizmas, socialinis konservatyvizmas |
| Politinė pozicija | dešinė |
| Religija | hinduizmas |
| Vietų skaičius Indijos parlamente | 0 |
| Svetainė |
| Oficiali svetainė |

**Hindu Mahasabha**, pilnas pavadinimas ***Akhil Bharatyja Hindu Mahasabha*** (hind. अखिल भारतीय हिन्दू महासभा, IAST: *Akhil Bhāratīya Hindū Mahāsabhā* 'Visos Indijos hindų didysis susirinkimas') – Indijos visuomeninė organizacija ir politinė partija, palaikanti hindų nacionalizmo idėjas.

Įkurta 1909 m. Pandito Mohano Malavyjos ir kitų „Arja samadž" judėjimo narių. Britų kolonijiniais laikais Hindu Mahasabha kovojo už Indijos nepriklausomybę. Visgi, nepriklausomybės kovose smarkiai oponavo Mahatmai Gandžiui, dėl jo pritarimo Indijos ir Pakistano padalinimui, 1948 m. Hindu Mahasabhos nariai (Nathuramas Godsė ir kt.) organizavo pasikėsinimą į M. Gandį. Organizacija siekė, kad Indijos valstybė būtų atkurta visoje Britų Indijos teritorijoje.

Po nepriklausomybės palaikė hinduistinio nacionalizmo (hindutvos) idėjas. Teigia, kad islamas ir krikščionybė – svetimos religijos Indijoje, kritikuoja vesternizaciją, socializmą, komunizmą laiko dekadentiškomis vakariečių ideologijomis, griežtai pasisako prieš kastų sistemą, siekia sanskrito atgaivinimo. Ideologija pagrįsta daugiausia Vyro Savarkaro raštais.

Hindu Mahasabha Indijos parlamento rinkimuose didelės sėkmės nepasiekė – keletą kartų buvo išrinkti 1–4 šios partijos atstovai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hindu Mahāsabhā*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 96
**Kelmės rajono savivaldybės taryba** – Kelmės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas
------------------

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.

Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Kelmės rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Rinkimai
--------

### Rinkimuose dalyvavusios partijos

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Sąrašo Nr**. | **Partijos pavadinimas** | **Paduota balsų** | **Gauta mandatų** |
| 10 | Tėvynės sąjunga (Lietuvos konservatoriai) (TSLK) | 4901 | 9 |
| 4 | Lietuvos demokratinė darbo partija (LDDP) | 4235 | 8 |
| 2 | Lietuvos krikščionių demokratų partija (LKDP) | 2106 | 4 |
| 6 | Lietuvos demokratų partija (LDP) | 1007 | 2 |
| 5 | Tautos pažangos partija (TPP) | 875 | 1 |
| 13 | Lietuvos valstiečių partija (LVP) | 815 | 1 |
| 15 | Lietuvos socialdemokratų partija | 308 | 0 |
| 1 | Respublikonų partija | 166 | 0 |
|

### Tarybos nariai

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Vardas, pavardė** | **Partija** | **Vieta sąraše** | **Pastabos** |
| Ildefonsas Vaclovas Radavičius | TSLK | 1 |  |
| Antanas Jokšas | TSLK | 2 |  |
| Vytautas Šimkūnas | TSLK | 3 |  |
| Stasys Lekšas | TSLK | 4 |  |
| Aldona Levickienė | TSLK | 5 |  |
| Juozas Kriščiūnas | TSLK | 6 |  |
| Antanas Kriaučiūnas | TSLK | 7 |  |
| Ipolitas Antanas Vidugiris | TSLK | 8 |  |
| Vytautas Kareiva | TSLK | 9 |  |
| Zenonas Mačernius | LDDP | 1 |  |
| Algimantas Armalis | LDDP | 2 |  |
| Alma Monkauskaitė | LDDP | 3 |  |
| Algirdas Kazlauskas | LDDP | 4 |  |
| Alvydas Geštautas | LDDP | 5 |  |
| Bronius Paliulis | LDDP | 6 |  |
| Antanas Lieponis | LDDP | 7 |  |
| Stepas Dzimidas | LDDP | 8 |  |
| Vladas Eitmantis | LKDP | 1 |  |
| Petras Šedys | LKDP | 2 |  |
| Jurgis Staševičius | LKDP | 3 |  |
| Regina Karašauskytė | LKDP | 4 |  |
| Bronius Vincas Rudzevičius | LDP | 1 |  |
| Kristina Balsienė | LDP | 2 | iki 1995 m. gegužės 4 d. |
| Alfonsas Alčauskis | LDP | 2 | 1995 m. gegužės 4 d. – 1996 m. sausio 11 d. |
| Eugenijus Pelenis | LDP | 2 | nuo 1996 m. sausio 11 d. |
| Saulius Bronislovas Rulys | TPP | 1 |  |
| Ildefonsas Petkevičius | LVP | 1 |  |
|

Veikla
------

Rajono meru išrinktas Stasys Lekšas, jo pavaduotoju Jurgis Staševičius. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Petras Barakauskas.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-04-15 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°37′07″š. pl. 22°56′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.618547°š. pl. 22.947864°r. ilg.﻿ / 55.618547; 22.947864

|  |
| --- |
| **Kelmės specialioji mokykla** |
| Kelmės specialioji mokykla herbasKelmės specialioji mokykla herbas |
| Kelmės specialioji mokykla |
| **Adresas** | Liolių g. 19, Kelmė |
| **Direktorius(-ė)** | Dalia Viliūnienė |
| **Mokinių skaičius** | 79 |
| **Įkūrimo data** | 1992 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 23 |

**Kelmės specialioji mokykla** – bendrojo lavinimo mokykla Kelmėje, Liolių g. 19, vykdanti pradinio, pagrindinio ir neformaliojo švietimo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190100485. Steigėjas Kelmės rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1992 m. kovo 1 d. Kelmės miesto darželio „Pasaka" patalpose. Veikė 1-6 specialiosios klasės. 1994–1995 m. m. įkurta vaikų globos grupė, kurioje buvo 20 mokinių. 1998 m. pradėtas vidutinio ir žymaus sutrikusio intelekto vaikų ugdymas. 2001 m. pereita prie dešimtmečio mokymo.

Direktoriai
-----------

* Kęstutis Veineikis
* nuo 2014m. Dalia Viliūnienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
**Lietuvos turizmo plėtros agentūra** – Lietuvos viešoji įstaiga, skatinanti turizmą, veikianti Vilniuje, Teatro g. 9A – 11 (iki 2008 m. A. Juozapavičiaus g. 13).

Veikla
------

Įkurta 2007 m. pertvarkius 1993 m. įkurtą Lietuvos turizmo fondą, steigėjas Valstybinis turizmo departamentas. Supažindina su Lietuvos turizmo galimybėmis tarptautinėse parodose, mugėse, kituose renginiuose šalyje ir užsienyje, leidžia ir platina turizmo informacinę ir reklaminę medžiagą, organizuoja užsienio šalių žiniasklaidos ir turizmo agentūrų pažintinius turus Lietuvoje, šalies turizmo specialistų kvalifikacijos kėlimą, tvarko Nacionalinę turizmo informacinę sistemą (veikia nuo 2004 m.), tiria turizmo rinką, teikia šalies turizmo informaciniams centrams ir atstovybėms užsienyje informacinę medžiagą, t. p. informaciją pagal paklausimus Lietuvos ir užsienio juridiniams ir fiziniams asmenims, rengia projektus Europos Sąjungos struktūrinių fondų lėšoms gauti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos turizmo plėtros agentūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 341 psl.
| Džohor Barumalaj. *Johor Bahru* |
| --- |
|  |
|  |
| 

Džohor BaruDžohor Baru

1°29′00″ š. pl. 103°44′00″ r. ilg.﻿ / ﻿1.48333°š. pl. 103.73333°r. ilg.﻿ / 1.48333; 103.73333﻿ (Džohor Baru)Koordinatės: 1°29′00″ š. pl. 103°44′00″ r. ilg.﻿ / ﻿1.48333°š. pl. 103.73333°r. ilg.﻿ / 1.48333; 103.73333﻿ (Džohor Baru) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Malaizijos vėliava Malaizija |
| **Valstija** | Džohoras |
|  |
| **Meras** | Haji Mohd Jaffar Bin Awang |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 1 370 738  |
| **Plotas** | 185 km² |
| **Tankumas** (2009) | 7 409 žm./km² |
| **Altitudė** | 37 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Džohor Baru |

**Džohor Baru** arba **Džohor Bahru** (malaj. *Johor Bahrul*) – Malaizijos miestas, Džohoro valstijos sostinė, išsidėsčiusi Malkos pusiasalio pietuose. Tai antrasis pagal dydį miestas pagal gyventojų skaičių, nusileidžiantis tik sostinei Kvala Lumpūrui. Mieste gyvena apie 900 tūkst. gyventojų, o aglomeracijoje apie 1,8 mln. gyventojų. Miestas turi didelę įtaką valstybei kaip pramonės, kultūros, prekybos ir turizmo centras. Į Džohor Baru atvažiuoja 60 % Malaizijos turistų, kurie tiltais keliauja į kaimyninį Singapūrą. Džohor Baru yra vienas dižiausių pramoninių miestų šalyje.

Geografija
----------

Džohor Baru – pats piečiausias Azijos miestas. Jį nuo Singapūro skiria Džohoro sąsiauris per kurį nutiesti du tiltai.

Istorija
--------

Džohor Baru įkurtas 1855 m. Daengo Ibrahimo, kuris buvo vieno žymiausių Malaizijos sultono Abu Bakaro tėvas. Iš pradžių miestas vadinosi Tandžung Puteri, iškilęs vietoje mažo žvejų kaimelio. 1866 m. Sultonas Abu Bakaras pakeitė miestelio pavadinimą į Džohor Baru ir paskelbė jį savo sultonato sostine, palikdamas buvusią sostinę Teluk Belangą, Singapūro teritorijoje.

Sultonui Abu Bakarui pavyko užtikrinti gerus santykius su britais ir kinais paskatinant investicijas į žemės ūkį, kurios lėmė sultonato gerovę.

Gyventojai
----------

Miesto gyventojus sudaro 45 % malaiziečių, 41,5 % kinų, 7,1 % indų ir 6,4 % kitų tautų gyventojai. Kaip ir Singapūre, kinai priklauso kelioms etninėms grupėms.

Sportas
-------

* Johor Darul Ta'zim FC
* „Tan Sri Dato' Haji Hassan Yunos" stadionas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 55°38′01″š. pl. 22°55′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.6337°š. pl. 22.9326°r. ilg.﻿ / 55.6337; 22.9326

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*

|  Kelmės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kelmė |
| **Adresas** | S. Nėries 18 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1908 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Kelmės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kelmėje.

Istorija
--------

Ldk Vytautas Didysis Kelmėje 1416 m. įsteigė parapiją ir pastatė bažnyčią. Antroji bažnyčia pastatyta 1484 m. Albertas Gruzdavičius 1512 m. aprūpino altariją. 1581 m. Kelmės klebonu paskirtas B. Kotarskis vėliau perėjo į reformaciją. 1596 m. bažnyčioje pamaldas pradėjo laikyti evangelikai reformatai. 1606 m. pradėta bažnyčios grąžinimo byla. Katalikams 1608 m. bažnyčia grąžinta, 1613 m. sudegė. 1672 m. atstatyta, 1745 m. perstatyta. Bažnyčiai, be jurisdikos Kelmėje, 1820 m. priklausė Dikšių, Kušleikių, Norkių, Sutkių, Tolišių kaimai.

2015 m. kovo mėn.
1900 m. patvirtintas architekto J. P. Dzekonskio mūrinės bažnyčios projektas. 1901 m. medinė bažnyčia nugriauta, pamaldos perkeltos į Verpenos koplyčią. 1901 m. pašventinti būsimos bažnyčios pamatai. Darbus prižiūrėjo architektas Nikolajus Andrejevas. Klebono Petro Janušausko rūpesčiu bažnyčia 1908 m. pastatyta (tais pačiais metais ji konsekruota). 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra
------------

Centrinis bažnyčios altorius
Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, su trisiene apside ir aukštu fasado bokštu. Stogų kryžmoje yra bokštelis. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora mūrinė, su arkiniais vartais.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kelmės Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bažnyčios vargonai Archyvuota kopija 2008-06-16 iš Wayback Machine projekto.
| **Feliksas Bieliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. vasario 13 d.Mažiškė, Griškabūdžio valsčius |
| Mirė | 1985 m. lapkričio 13 d. (71 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | partinis, valstybės ir visuomenės veikėjas |
| Partija | 1933 m. LKP / SSKP |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Feliksas Bieliauskas** (1914 m. vasario 13 d. Mažiškėje, Griškabūdžio valsčius – 1985 m. lapkričio 13 d. Vilniuje) – sovietinės Lietuvos partinis, valstybės bei visuomenės veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Nuo 1932 m. dalyvavo nelegalioje komunistinėje veikloje. 1934 m. LKP Kauno parajonio, rajono komitetų narys, sekretorius. 1934 m. ir 1936–1940 m. kalintas. 1934–1935 m. mokėsi Tarptautinėje Lenino mokykloje Maskvoje. 1935 m. LKJS CK narys, nelegalaus komjaunimo laikraščio „Darbininkų ir valstiečių jaunimas" redaktorius.

1940–1942 m. ir 1944 m. sovietams okupavus Lietuvą LLKJS CK pirmasis sekretorius. 1942–1943 m. Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos politinio skyriaus viršininkas. 1944–1945 m. 50-osios lietuviškosios atsargos šaulių divizijos vado pavaduotojas politiniams reikalams ir politinio skyriaus viršininkas; 1945 m. pulkininkas.

1945–1946 m. LKP(b) Kauno miesto komiteto sekretorius. 1946–1950 m. LKP(b) Vilniaus miesto komiteto antrasis, 1950–1951 m. ir 1957–1961 m. pirmasis sekretorius. 1951–1952 m. LKP CK sekretorius. 1952–1953 m. LKP Vilniaus srities komiteto pirmasis sekretorius. Buvo vienas pretendentų į LKP CK pirmojo sekretoriaus postą. 1954 m. LSSR MT pirmininko pavaduotojas. 1957 m. Maskvoje baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 1964–1973 m. LSSR MT Spaudos komiteto pirmininkas, 1973–1985 m. Archyvų valdybos prie LSSR MT viršininkas.

1941–1976 m. LKP CK narys, 1950–1954 m. ir 1958–1963 m. LKP CK biuro narys. 1941–1946 m. ir 1954–1958 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos, nuo 1947 m. LSSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas, 1959–1967 m. LSSR AT prezidiumo narys. 1951–1955 m. LSSR AT pirmininkas.

Paskelbė biografinių apybraižų apie lietuvių sovietinius veikėjus: „Karolis Petrikas" (1973 m.), „Juozas Bartašiūnas" (1977 m.), „Artilerijos generolas" (apie Joną Žiburkų, 1982 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Feliksas Bieliauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 246
2. ↑  Vytautas Tininis. *Feliksas Bieliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 167 psl.

Nuorodos
--------

* Беляускас Феликсас Юргевич (rusų k.)
**Feliksas Alimas** (g. 1936 m. gruodžio 20 d. Blidakių k. Plungės r.) – muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Kulių vidurinės mokyklos dešimt klasių, 1957–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos technikume (dėst. R. Varnas ir A. Kvedaraitė).

Nuo 1962 m. rudens Kartenos (Kretingos r.) vidurinės mokyklos muzikos mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Vaikų chorą parengė 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei Vilniuje.

1965–1997 m. Pagėgių (Šilutės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei pučiamųjų orkestro vadovas. Chorus lankydavo po 50-70 dainininkų, kurie dalyvaudavo koncertuose, dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Ypač skambų išugdė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, koncertavusį Pagėgiuose, Šilutėje, Klaipėdoje, Vilniuje, Tilžėje ir Karaliaučiuje, dalyvavusį respublikinėse moksleivių dainų šventėse ir kituose renginiuose.

1980 m. respublikinei dainų šventei parengė Pagėgių kultūros namų mišrųjj chorą. Nuo 1994 m. Pagėgių Šv. Kryžiaus bažnyčios choro vadovas. Buvo Kretingos, Pagėgių ir Šilutės rajonų dainų švenčių dirigentas.

Apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Laura Miller**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Laura Miller |
| Gimimo data | 2001 m. gruodžio 7 d. (20 metų) |
| Gimimo vieta | Liuksemburgas |
| Ūgis | 1,xx m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Standard Liège |
| **Numeris** | x |
| **Pozicija** | saugė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–2019 2021– | FC Jeunesse Junglinster  Standard Liège | ? 0(?)? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2016– | Liuksemburgas Liuksemburgas | 15 0(1) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 13 d.. |

**Laura Miler** (*Laura Miller*; g. 2001 m. gruodžio 7 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, saugė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.

Karjera
-------

Nuo 2017 m. atstovavo FC Jeunesse Junglinster. Šis klubas žaidė Dames Ligue 1.

2021 m. persikėlė į Belgiją. Atstovavo Lježo Standart.

Rinktinė
--------

Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2016 m.

2016 m. kovo 3 d. debiutavo rinktinėje, kai įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Kosovo rinktinių. Rezultatu 5-0 kosovietės nugalėjo Liuksemburgo atstoves.

2022 m. vasario 16 d. draugiškose rungtynėse su Taičio rinktine pasižymėjo pelnydama įvartį, o Liuksemburgo atstovės nugalėjo varžoves rezultatu 5-0.

Išnašos
-------

1. ↑  Liuksemburgo nacionalinė moterų rinktinė Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Temperatūra (reikšmės).*
**Efektinė temperatūra** – žvaigždės efektinė temperatūra, lygi temperatūrai idealaus spinduolio (t. y. absoliučiai juodo kūno), kurio paviršiaus vienetinis plotas skleidžia tiek pat energijos, kiek ir žvaigždės paviršiaus vienetinis plotas. Faktiškai ji apibūdina žvaigždės fotosferos (srities, iš kurios ateina dauguma spinduliuojamos energijos) temperatūrą. Efektinė temperatūra yra absoliučiai juodo kūno temperatūra, kurio šviesis (energijos srautas) per ploto vienetą - {\displaystyle {\mathcal {F}}\_{Bol}}. Žvaigždei galioja Stefano-Bolcmano dėsnis:

{\displaystyle {\mathcal {F}}\_{Bol}=\sigma T\_{ef}^{4}}.
kur

{\displaystyle T\_{ef}} - žvaigždės efektinė temperatūra;
σ - Stefano-Bolcmano konstanta 5.67×10−8 W·m-2·K-4.
Pilnasis (bolometrinis) žvaigždės šviesis yra {\displaystyle L=4\pi R^{2}\sigma T\_{ef}^{4}}, kur {\displaystyle R} yra žvaigždės spindulys. Žvaigždės spindulio apibrėžimas nėra vienareikšmė sąvoka. Tiksliau sakant, efektinė temperatūra atitinka tam spinduliui, kuris gaunamas iš Roselando optinio gylio. Efektinė temperatūra ir bolometrinis šviesis yra tie fizikiniai parametrai, kurie nusako žvaigždės padėtį HR diagramoje. Tiek efektinė temperatūra, tiek bolometrinis šviesis priklauso nuo žvaigždės cheminės sudėties.

Saulės efektinė temperatūra 5780 K.
Koordinatės: 59°37′28″ š. pl. 25°01′15″ r. ilg.﻿ / ﻿59.62444°š. pl. 25.02083°r. ilg.﻿ / 59.62444; 25.02083

Pranglis
**Pranglis** (est. *Prangli*) – Estijai priklausanti sala Baltijos jūroje, Suomių įlankoje, nutolusi apie 10 km nuo Vimsio pusiasalio, esančio šalies žemyninėje dalyje. Plotas – 6,44 km², ilgis – 6 km, plotis – 3,5 km. Aukščiausia vieta virš jūros lygio – *Kullamägi* (10 m). Administraciškai priskiriama Vimsio valsčiui, o šis savo ruožtu priskiriamas Harju apskričiai.

Sala iš jūros iškilo maždaug prieš 3500 metų. Pirmą kartą paminėta 1387 m. tuomet vadinta *Rango* vardu. Pirmieji gyventojai atsikraustė iš Švedijos. Estų kultūra paplito XVII a.

Sala apaugusi krūmynais, rytinėje dalyje plyti kėnių plotai, vakarinėje dalyje gausu riedulių.

Saloje gyvena apie 80 gyventojų (vasarą apie 151). Yra trys gyvenvietės: Leneotsa, Idaotsa ir Kelnasė. Kelnasėje yra prieplauka, keltų linijomis jungianti su Lepenemės kaimu žemyninėje dalyje. Verčiamasi žvejyba, turizmu. Yra 1923 m. pastatytas švyturys, aprūpinamas saulės energija.

* Kelnasės uostelis
* Prangli bažnyčia
* *Kotkakivi* riedulys

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pranglis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gustavson, Heino: *Prangli*. Talinas, 1979 m.
**Efektyvaus užmokesčio teorija** – teorija, teigianti, jog darbuotojo darbo našumas bei kokybė nėra pastovi ir priklauso nuo jam mokamo darbo užmokesčio dydžio. Šios teorijos šalininkai teigia, jog firmai naudinga parinkti tokį optimalų darbo užmokestį, kuriam esant gaunamas palankiausias darbo kokybės bei išmokėto atlyginimo santykis. Taip apskaičiuotas atlyginimas gali būti ir didesnis už tą, kuriam esant tie patys darbuotojai vis dar sutiktų dirbti (tačiau prastai).

Ši teorija buvo atrasta nagrinėjant nedarbą miestuose. Buvo pastebėta, jog iš miestus supančios periferijos žmonės migruoja į pačius miestus net ir tada, jei ten gana žymus kiekvienam gresiantis nedarbas. Rizikuoti juos skatina palyginus dideli darbą turinčiųju atlyginimai. Klasikiniu laisvosios rinkos požiūriu, darbdaviai turėtų sumažinti atlyginimus, nes norinčių dirbti yra daugiau nei darbo vietų. Nepaisant to, atlyginimai esamose darbo vietose išlieka palyginus aukšti, nors jų ir neproteguoja didelis minimalus darbo užmokestis ar kitos panašios priemonės.

Efektyvaus užmokesčio teorija pateikia keletą tokią padėtį paaiškinančių priežasčių:

* Jei visi darbdaviai mokėtų minimalų galimą atlyginimą, jų darbuotojai norėtų patekti pas šiek tiek daugiau mokėti nusprendusį darbdavį. Toks darbdavys atsidurtų palankesnėse sąlygose, nes galėtų didesniame konkurse atsirinkti tuos darbuotojus, kurių darbo kokybė, tikėtina, bus geresnė.
* Daugiau uždirbantis darbuotojas brangina savo darbo vietą ir mažiau linkęs tiek pažeidinėti darbo taisykles, tiek ir kovoti už savo teises.
* Daugiau uždirbantis darbuotojas psichologiškai jaučiasi tinkamai įvertintas, parodydamas daugiau entuziazmo. Tai padidina jo darbo kokybę.

Efektyvaus užmokesčio teorija taip pat mėgina paaiškinti, kodėl net ir nereguliuojamos darbo rinkos sąlygomis egzistuoja nedarbas. Ji teigia, jog net ir nedarbo fone žmonės vis dar renkasi sėkmės atveju palyginus didelį atlyginimą žadančias profesijas ar geografines teritorijas.

Ši teorija kai kada gali būti taikoma ne vien darbo santykiams, bet ir kitokioms rinkoms. Jos esminė išvada yra jog gali būti stabili padėtis, kuomet pasiūla ir paklausa nėra lygios tarpusavyje.

Literatūra
----------

J. E. Stiglitz (2001). Information and the Change in the Paradigm in Economics, Nobel Prize Lecture (straipsnis anglų kalba) Archyvuota kopija 2006-09-02 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie upę Bahijoje. Apie upę Maranjauno valstijoje skaitykite straipsnyje Itapekuru.*

| Itapikuru |
| --- |
| Itapikuru Arasi apylinkėse Itapikuru Arasi apylinkėse |
| **Ilgis** | 470 km |
| **Baseino plotas** | 36 100 km² |
| **Ištakos** | Tombadoro kalnai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Itapikuru |

**Itapikuru** (port. *Rio Itapicuru*) – upė šiaurės rytų Brazilijoje, Bahijos valstijoje. Prasideda Tombadoro kalnuose, 760 m aukštyje, dviem ištakomis, kurios susilieja ties Varzea Grande. Teka plokščiakalniu į rytus, pietryčius. Įteka į Atlanto vandenyną netoli Kondės, sudaro nedidelę deltą.

Didžiausi intakai: Peišė (dešinysis), Žakurisis, Pedra d’Agva (kairieji).

Aukštupyje sudarytas Ponto Novo tvenkinys. Miestai prie Itapikuru: Ponto Novas, Keimadasas, Sipo, Itapikuru, Kondė.

Upės pavadinimas tupių kalba reiškia „pailgų akmenų upė".

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  «Itapicuru». *Companhia de Desenvolvimento dos Vales do São Francisco e do Parnaíba*.
3. ↑  Mapa físico do estado de Bahia
4. ↑  Mapa Multimodal Bahia, DNIT, 2013.
5. ↑   NAVARRO, E. A. *Dicionário de tupi antigo: a língua indígena clássica do Brasil*. São Paulo. Global. 2013. p. 574.
Eesti Rahvusringhääling|  |
| Forma | Visuomeninis transliuotojas |
| Pramonė | Žiniasklaida |
| Įkurta | 2007 m. birželio 1 d. (2007-06-01) |
| Centrinė būstinė | Talinas, Estija |
| Paslaugos | Televizija, radijas, naujienų svetainė |
| Tinklalapis | err.ee |

**Eesti Rahvusringhääling,** **ERR** (liet. *Estijos viešasis transliuotojas*) – viešai finansuojama Estijos radijo ir televizijos organizacija. Įkurta 2007 m. birželio 1 d. siekiant centralizuoti Estijos radijo (*Eesti Raadio, ER*) bei Estijos televizijos (*Eesti Televisioon, ETV*) teikiamas paslaugas vadovaujantis priimtu Estijos nacionalinio transliuotojo aktu. Pirmuoju ERR pirmininku paskirtas buvęs Estijos radijo vadovas Margusas Alikma (*Margus Allikmaa*), o generaliniu direktoriumi – Erikas Roza (*Erik Roose*). ERR teikiamos paslaugos prieinamos visame pasaulyje apsilankius internetinėje svetainėje arba parsisiuntus programėlę.

Istorija
--------

2007 m. sausio 18 d. Estijos parlamentas priėmė įstatymą, pagal kurį buvo įkurta Estijos transliavimo taryba (est. *Eesti Ringhäälingunõukogu, RHN*). Šiuo sprendimu siekiama centralizuoti penkis turimus ERR nacionalinio radijo kanalus bei televizijos stotį.

Estijoje radijas nuolatos pradėjo dirbti nuo 1926 m. gruodžio 18 d. o televizija – nuo 1955 m. liepos 19 d. ERR gauna valstybės dotaciją savo penkių nacionalinių radijo kanalų ir dviejų televizijos kanalų veiklai finansuoti. ERR dalyvauja įvairiuose Europos transliuotojų sąjungoje rengiamuose projektuose ir yra šios organizacijos visateisė narė. ERR radijo dramos skyrius pelnė tarptautinį pripažinimą EBU organizuojamuose renginiuose.

2014 m. rugsėjo 19 d. Estijos valdžia pritarė tam, kad ERR būtų sukurtas specialus televizijos kanalas rusų kalba. Kanalas ETV+ savo veiklą pradėjo 2015 m. rugsėjo mėn.

2019 m. balandį Estijos nacionalinė transliavimo kompanija paskelbė, kad „Kadarik Tüür Arhitektid" laimėjo naujos televizijos būstinės projektavimo konkursą – jos statymo darbus planuojama užbaigti 2023 m. Estijos nacionalinis transliuotojas dėl prastos būklės planuoja parduoti senuosius televizijos pastatus.

Išorinės nuorodos
-----------------

* Eesti Rahvusringhääling (estų kalba)
**Mergežerio stovyklavietės ir gyvenvietės** – archeologinės stovyklavietės ir gyvenvietės Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, prie Derežnos upelio ir Mergežerio kaimo (Varėnos seniūnija), 0,9 km į pietvakarius nuo Mergežerio kaimo kapinių ir 0,2 km į šiaurės rytus nuo kelio Mergežeris – Lavysas tilto per Derežną, į pietryčius nuo šio kelio, Derežnos dešiniajame krante. Kultūros paminklo kodas A146.

Tyrimai
-------

Pirmas žinių apie Mergežerio stovyklavietes ir gyvenvietes pateikė Vandalinas Šukevičius XX a. pradžioje. Rasta dvidešimt akmens ir bronzos amžiaus gyvenviečių ir stovyklaviečių. Išsamiau ištirta Mergežerio 13 gyvenvietė, esanti 1,5 km į vakarus nuo kaimo. Ją 1955 m. rado Konstantinas Jablonskis. 1965 ir 1985 m. tyrė Lietuvos istorijos institutas (vadovė Rimutė Rimantienė). Ištirtas 80 m² plotas. Rastas iki 20 cm storio kultūrinis sluoksnis, jame – titnaginių, gintarinių, lipdytos keramikos dirbinių, židinių, stulpaviečių liekanų. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimutė Rimantienė. *Mergežerio gyvenvietė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 701 psl.
Koordinatės: 55°13′25″ š. pl. 26°16′5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.22361°š. pl. 26.26806°r. ilg.﻿ / 55.22361; 26.26806


| Mergežeris |
| --- |
| Vieta | Švenčionių rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,126 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,97 km |
| Išteka | Mergežerio upelis |

**Mergežeris** – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 3,5 km į pietus nuo Ceikinių. Kranto linija vingiuota. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,72 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 194,6 m. Krantai aukšti, miškingi – iš šiaurės prieina Garnių miškas, iš vakarų – Možerio miškas, iš pietų – Dvarikščių miškas. Rytinėje pakrantėje plyti pievos, įsikūręs nebegyvenamas Jaurų kaimas su įrengta poilsiaviete, kiek atokiau į šiaurės vakarus – Garnių kaimas. Vakaruose iš ežero išteka Mergežerio upelis link Švento ežero (Kretuono ežero baseinas).

Pietvakarinėje pakrantėje stūkso Kačėniškės piliakalnis, aplink įrengtas piliakalnio pažintinis takas, poilsiavietė. Šiauriniu ežero krantu eina riba su Ignalinos rajonu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Sviesto mišinys** (angl. *compound butter*; pranc. *beurre composé*) – sviesto ir papildomų komponentų mišinys. Dažniausi gardinti mišiniai, kurie naudojami sustiprinti kitų patiekalų skoniui, panašiai kaip ir padažai.

Sviesto mišiniai daromi namuose ar perkami fabrikinės gamybos. Sviesto mišinys daromas plakant sviestą su žolelėmis, prieskoniais ar aromatingais skysčiais. Tada gauta sviesto masė suformuojama, pakuojama plastikinėje plėvelėje ar pergamentiniame popieriuje ir atvėsinama, kad eitų pjaustyti.

Tokie gardinti sviesto mišiniai naudojami išlydyti kaip mėsos ar daržovių patiekalų padažai, kaip gaminamų padažų komponentai arba kaip užtepai.

Prancūziški sviesto mišiniai *beurres composés*
-----------------------------------------------

Valgomi šilti:

* *Beurre blanc*
* *Beurre au citron* – citrininis sviestas

Valgomi šilti:

* *Beurre à la bourguignonne* – česnakinis ir petražolinis sviestai
* *Café de Paris butter*

Nuorodos
--------

1. ↑  Auguste Escoffier (1903), *Le Guide culinaire*, Editions Flammarion
2. ↑  Julia Child (1961), *Mastering the Art of French Cooking*, Alfred A. Knopf
3. ↑  *Larousse Gastronomique* (1961), Crown Publishers  
(Verstas prancūziškas leidimas. Librairie Larousse, Paris (1938))