recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vytautas Bacevičius** (1905 m. rugsėjo 9 d. Lodzėje – 1970 m. sausio 15 d. Niujorke, JAV) – lietuvių kompozitorius, pianistas.

Biografija
----------

Tėvas Vincas Bacevičius, brolis Kęstutis Bacevičius, sesuo Gražina Bacevič. 1926 m. baigė Lodzės konservatorijos fortepijono ir kompozicijos klases. 1926–1927 m. studijavo Lietuvos universitete Kaune. 1927–1928 m. studijavo filosofiją Sorbonoje, mokėsi skambinti fortepijonu. 1928 m. eksternu išlaikęs egzaminus gavo Paryžiaus rusų konservatorijos diplomą.

Atminimo lenta Kaune, E. Ožeškienės g. 19
1928–1939 m. kaip pianistas Europoje surengė daugiau, kaip 300 solinių koncertų. 1931–1933 m. dėstė Kauno muzikos mokykloje, 1933–1939 m. Kauno konservatorijoje. 1933 m. redagavo ir leido žurnalą „Muzika ir teatras". 1938 m. tarptautinio E. Ysaye pianistų konkurso Belgijoje žiuri narys. Belgijos karalius Leopoldas III jį apdovanojo ordinu. Dalyvavo Tarptautiniuose šiuolaikinės muzikos draugijos festivaliuose (Londonas, 1938 m.) ir (Varšuva, 1939 m.) kaip Lietuvos sekcijos vadovas. 1939–1940 m. koncertavo Pietų Amerikoje. Nuo 1940 m. gyveno Niujorke, rengė koncertus Niujorko „Carnegie Hall", Čikagoje, Bostone. Dėstė Niujorko, Bruklino konservatorijose, Long Ailendo muzikos institute. 1969 m. gavo JAV kompozitorių asociacijos premiją.

Kūryba
------

Ankstyvuosiuose kūriniuose ryški vėlyvojo romantizmo (Richardas Vagneris), impresionizmo (Klodas Debiusi), simbolizmo (Aleksandras Skriabinas, Bela Bartokas) įtaka. Rytų filosofijos ir estetikos paveiktas iškėlė kosminės muzikos idėją, vengė žanriškumo. Vėlesnėje jo kūryboje esama konstruktyvizmo bruožų.

Soliniuose koncertuose dažniausiai skambino F. Listo, F. Šopeno, A. Skriabino, K. Debiusi, M. Ravelio, M. K. Čiurlionio, J. Gruodžio, savo kūrinius. Užsienyje propagavo lietuvių kompozitorių kūrybą.

Svarbiausi kūriniai
-------------------

* Vaidilutė, opera, 1931 m. su baletu „Auštant"
* Šokių sūkuryje, baletas, pastatytas 1933 m. Kaune
* muzika Moljero komedijai „Skapeno klastos", apie 1931 m.
* Kūriniai orkestrui, tarp jų – 6 simfonijos: I – 1925 m. II „Sinfonia de la Guerra" – 1940 m. III – 1944 m. IV – 1953 m. V – 1956 m. VI – „Cosmique" 1960 m.
* Simfoniniai kūriniai: Elektrinė poema 1932 m. Grafika 1964 m.
* Koncertai, tarp jų :
	+ 4 koncertai fortepijonui ir orkestrui, 1929–1962 m.
	+ smuikui ir orkestrui, l951 m.
* 4 styginių kvartetai, 1925–1956 m.
* Daugiau, kaip 50 kūrinių fortepijonui, tarp jų 6 poemos, žymiausios: „Poème mystique", „Poème astral", 1927 m.
* Kūriniai vargonams:
	+ Antras žodis 1934 m.
	+ Rayons cosmiques 1963 m.

Literatūra
----------

* Rodzeństwo Baceviczów. Łódź, 1996.
* Vytautas Bacevičius in context: composer and pianist: collection of articles (edited by Rūta Stanevičiūtė and Veronika Janatjeva). – Vilnius: Lithuanian Composer’s Union, 2009. – 152 p.: iliustr. – ISBN 978-609-8038-00-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bacevičius Vytautas *atminimas.kvb.lt*
2. ↑  Dana Palionytė, Adeodatas Tauragis. *Vytautas Bacevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 416 psl.
**Optatyvas** (lot. *optativus*) – viena iš indoeuropiečių prokalbei būdingų nuosakų, reiškiančių kalbėtojo norą, pageidavimą. Optatyvo ir konjunktyvo skirtumas ne visai aiškus, bet manoma, kad juo reikštas ne tiek tikėtinas veiksmas, kaip konjunktyvu.

Optatyvas taip pat būdingas japonų, mongolų, avarų, suomių, turkų, šumerų ir kai kurioms kitoms kalboms.

Ilgainiui indoeuropiečių kalbose optatyvo formos pakito ir įgijo naujų reikšmių. Lietuvių kalboje optatyvo palaikas yra vadinamoji geidžiamoji nuosaka (jusyvas, arba permisyvas), kuri išreiškia pageidavimą, netiesioginį liepimą trečiajam asmeniui: *teeiniẽ*  'tegu eina', *tedãrai* 'tegu daro', tarm. *temylỹ* 'tegu myli'. Anksčiau tokios iš optatyvo kilusios formos lietuvių ir prūsų kalbose turėjo liepiamosios nuosakos reikšmę: pvz. sen. ir tarm. liet. *rãš**ai*** 'rašyk', prūs. *wed**ais*** 'vesk' (žr. „Baltų prokalbė: Liepiamoji nuosaka"). Latvių kalboje iš optatyvo kilusią priesagą *-ie- < \*-ai-* turi liepiamosios nuosakos daugiskaitos antrasis asmuo: *dar**ie**t* 'darykite'.

Išnašos
-------

1. ↑  Fortson, B. W. (2004). *Indo-European language and culture. An Introduction*. Padstow: Blackwell Publishing. pp. 96.
2. ↑  Beekes, R. (2011). *Comparative Indo-European linguistics: an introduction*. Amsterdam — Philadelphia: John Benjamin’s Publishing Company. pp. 275.
3. ↑  Zinkevičius, Z. (1981). *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. II*. Vilnius: „Mokslas". pp. 131–132.
4. ↑  Zinkevičius, Z. (1984). *Lietuvių kalbos istorija. I*. Vilnius: „Mokslas". p. 222.

Literatūra
----------

* Pietro Umberto Dini. *Baltų kalbos.* – Vilnius, 2000. – ISBN 5-420-01444-0
* Zigmas Zinkevičius. *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. T. I.* Vilnius, 1980.
Šeštajame dešimtmetyje sukurtas inercinės navigacijos valdiklis, sukurtas Masačusetso technologijos institute.
Apollo 11 panaudotas inercinės navigacijos modulis.
**Inercinė navigacijos sistema** (**INS**; angl. *inertial navigation system*) – navigacijos įrenginys, kuris naudoja judesio jutiklius (akcelerometrus), sukimosi jutiklius (giroskopus) ir kompiuterį, kuris skaičiuoja padėtį, orientaciją ir momentinį greitį. Dažnai inerciniai jutikliai yra papildomi barometriniu aukščiamačiu, o kartais ir magnetiniais jutikliais (magnetometrais) ar greičio matavimo prietaisais. INS naudojamos mobiliuosiuose robotuose, transporto priemonėse ir kitur, įskaitant: laivuose, orlaiviuose, povandeniniuose laivuose, valdomose raketose ir erdvėlaiviuose.

Istorija
--------

Inercinės navigacijos sistemos ištakas galima rasti dar XIX amžiuje: 1852 m. Léon Foucault apibūdino giroskopą, o 1908 m. Max Schuler sukūrė girokompasą. XX amžiaus trečiajame ir ketvirtajame dešimtmetyje Sperry Corporation kurti navigacijos prietaisai rodė padėtį, bet ne greitį ar pagreitį. Pirmoji pilna inercinės navigacijos sistema buvo sukurta vokiečių 1942 m. ir panaudota V-2 raketoje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Titterton, David; Weston, John (2004). *Strapdown Inertial Navigation Technology* (2nd leid.). Institution of Engineering and Technology (IET). ISBN 9780863413582.
2. 1 2  „navigacija". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*. Nuoroda tikrinta 2024-04-14.
3. 1 2 3  Wrigley, W (1977). „History of Inertial Navigation". *Journal of the Institute of Navigation*. **24** (1): 1–6.
**Reikiamybės dalyvis** – lietuvių kalbos veiksmažodinių būdvardžių forma, sudaroma iš bendraties kamieno su priesaga *-tin-* ir galūnėmis *-as* (vyriškoji giminė), *-a* (moteriškoji giminė), *-a* (bevardė giminė). 

Reikiamybės dalyvis reiškia veiksmą, kurį reikia atlikti, o daiktavardžiai ar įvardžiai, su kuriais derinami reikiamybės dalyviai, žymi to veiksmo objektą: *giñčytinas kláusimas* (vyr. g.) 'klausimas, kurį reikia ginčyti', *spręstinà problemà* (mot. g.) 'problema, kurią reikia spręsti'. Bevardės giminės reikiamybės dalyviai vartojami tada, kai nereikia derintis prie daiktavardžio ar moteriškosios arba vyriškosios giminės įvardžio: *pasakýtina, kàd <...>* 'reikia pasakyti, kad <...>'. Bevardės giminės reikiamybės dalyviai nuo moteriškosios giminės gali skirtis kirčio vieta (*neštinà* – mot. g. *nèština* – bev. g.), tačiau kirčiuojant kamiene moteriškosios ir bevardės giminių formos sutampa (*svarstýtina* – mot. g. *svarstýtina* – bev. g.). 

Be giminės, reikiamybės dalyviai turi linksnio ir skaičiaus kategorijas. Reikiamybės dalyviai gali būti įvardžiuotiniai (*spręstinóji problemà*) ir sangrąžiniai (*pasiel̃gtina*). 

Sakinyje reikiamybės dalyviai dažniausiai eina vardine tarinio dalimi, rečiau – pažyminiu (pvz. *Būk **girtinas**, bet nesigirk*; *Šiemet **atmintinas** pavasaris*).

Kai kurie priesagos *‑tin‑* vediniai nuo seno reikiamybės reikšmės neturi, jie žymi ypatybes, susijusias su dažnai atliekamu, nuolatiniu ar galimu veiksmu (pvz. *abejótinas, ‑a, -a*; *bū́tinas , ‑à, -a*; *ganė́tinas , ‑a, -a*; *mir̃tinas , ‑à, -a* ; *pageidáutinas, ‑a, -a*; *pakàktinas, ‑à, -a*; *stebė́tinas , ‑a, -a*).

Kitaip nei dalyviai visi vediniai su priesaga *-tin-* neturi laiko kategorijos ir pagal reikiamybės reikšmę yra supriešinti ne su kuria nors dalyvių grupe, bet su visa dalyvių sistema, todėl kalbininkų dažnai vadinami ne reikiamybės dalyviais, o *reikiamybės formomis*. 

Panašių į lietuvių kalbos reikiamybės dalyvius vedinių yra ir kitose giminiškose kalbose, pvz. lotynų kalboje ir sanskrite gerundyvas. Tapačios darybos yra, pvz. latv. *gaidītins* 'lauktinas', slav. *prijętьnъ* = liet. *priimtinas*.

Išnašos
-------

1. ↑  Zinkevičius, Z. (1981). *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. II*. Vilnius: „Mokslas". p. 159.

Literatūra
----------

* Vytautas Ambrazas (2011-06-06). „Reikiamybės formos". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-10-06.
| Ševelucha |
| --- |
| **Ilgis** | 22 km |
| **Nuolydis** | 350 cm/km |
| **Baseino plotas** | 98,2 km² |
| **Ištakos** | į pietvakarius nuo Lypovyj Riho kaimo |
| **Žiotys** | Rosava prie Syniavkos kaimo |
| **Šalys** | Ukraina Ukraina |

**Ševelucha, Ščavelycha** (ukr. *Шевелуха, Щавелиха*), buvę pavadinimai **Ruda**, **Šandra** (ukr. *Руда, Шандра*) – upė Ukrainoje, Kijevo ir Čerkasų srityse, kairysis Rosavos intakas (Dniepro baseinas). Upės pavadinimas *Šandra* – vienas piečiausių baltiškų vandenvardžių.

Charakteristika
---------------

Upės ilgis 22 km, nuolydis 3,5 m/km. Upė formuojasi iš keleto bevardžių upelių ir keturių vandens telkinių. Ševeluchos baseino plotas – 98,2 km².

Geografinė padėtis
------------------

Ševelucha prasideda į pietvakarius nuo Lypovyj Riho kaimo. Teka pietryčių kryptimi palei Mažųjų Prickų, Makedonų ir Šandros kaimus. Syniavkos kaimo pakraštyje (maždaug už 93,5 km į pietryčius nuo Kijevo) įteka į Rosavos upę, kairįjį Rosės intaką.

Išnašos
-------

1. ↑  „Гімн Шандрі". myronivka.com.ua. Nuoroda tikrinta 2022-03-06.
2. ↑  Zinkevičius, Z. (1984). *Lietuvių kalbos istorija. I*. Vilnius: „Mokslas". p. 150.
3. ↑  „Syniavka–Kyiv". TripHandbook. Nuoroda tikrinta 2022-06-29.

Nuorodos
--------

* Ukrainos upių katalogas (1957 m. p. 105)
Belizo kariai.
**Belizo karinės pajėgos** sudarytos iš sausumos ir oro pajėgų bei savanoriškos krašto apsaugos karių grupės. Karinėms pajėgoms vadovauja generolas Azariel Loria. 2012 m. Belizo vyriausybė karinėms pajėgoms skyrė apie 17 milijonų dolerių, tai sudarė 1,08 % šalies BVP.

Belizo karinių pajėgų ištakos datuojamos dar 1817 m. kuomet susikūrė Hondūro karališkos savanorių karinės pajėgos. 1978 m. buvo sukurtos Belizo karinės pajėgos.

1981 m. Belizas atgavo nepriklausomybę nuo Didžiosios Britanijos, tačiau pastarosios šalies karinės pajėgos liko šalyje iki 1994 m. dėl saugumo sumetimų. Tai susiję su tuo, kad tik 1991 m. Belizo nepriklausomybę pripažino kaimyninė Gvatemala, kuri dažnai įvairiais būdais reiškia pretenzijas į Belizo teritoriją. Iki šiol Didžioji Britanija teikia įvairią pagalbą Belizo karinėms pajėgoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Brigadier General Azariel Loria Takes Command". channel5belize.com. Suarchyvuotas originalas 2023-04-08. Nuoroda tikrinta 2022 m. sausio 5 d..
2. ↑  „Belize". CIA World Factbook.
3. ↑  Phillips, Dion E. (2002). „The Military of Belize". Suarchyvuotas originalas 2012 m. gruodžio 11 d. `{{cite web}}`: `|archive-date=` / `|archive-url=` laiko žyma nesutampa; 2012-12-11 siūlomas (pagalba)
4. ↑  „No Joke Jimmy,The Brits Are Back". *7 News Belize*. Nuoroda tikrinta 2015 m. spalio 28 d..
54°53′57″š. pl. 23°58′00″r. ilg.﻿ / ﻿54.8993°š. pl. 23.9668°r. ilg.﻿ / 54.8993; 23.9668

| Kauno „Žalgirio" stadionas |
| --- |
| Vieta | Kaunas, Lietuva |
| Atidarytas | 1962 m. |
| Uždarytas | 2002 m. |

**Kauno „Žalgirio" stadionas** – buvęs stadionas Kaune, Gričiupyje, K. Baršausko g. 66, dešiniajame Nemuno krante (aukštutinėje terasoje, ties Trijų mergelių tiltu į Panemunės šilą). Dabar stadiono vietoje stovi prekybos centras „Molas", šalia stadiono yra išlikęs Kauno Žalgirio sporto kompleksas.

Istorija
--------

Semiono Tokerio iniciatyva ir rūpesčiu Kaune pastatyti „Žalgirio" sporto rūmai ir stadionas (architektai – Algimantas Zeidotas ir Vytautas Jurgis Dičius). Sovietmečiu tai buvo vienas didžiausių miesto stadionų, atidarytas 1962 m. rugpjūtį.

Atgavus Nepriklausomybę, tarp K. Baršausko gatvės ir Nemuno stovėjęs „Žalgirio" stadionas bei greta jo buvę didžiuliai plotai su sporto bazėmis priklausė Kūno kultūros ir sporto departamentui bei savivaldybei, o 1993 m. perleisti Lietuvos sporto draugijai „Žalgiris" (prezidentas Vytas Nėnius).

Po 2000 m. stadiono sklypas buvo padalintas į keturias dalis. Pietinėje jo dalyje 2003 m. pastatytas prekybos centras „Molas", kitoje vėliau iškilo naujų daugiabučių namų kvartalas, trečioje veikia „Žalgirio" sporto kompleksas, o likęs plotas priklauso bokso bazei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Žalgirio" sporto kompleksas *lse.lt*
2. ↑  Kaunas: datos ir faktai. Kvb.lt (tikrinta 2024-02-28).
3. ↑  „Žalgirio" draugija išpardavinėja stadionus. 2003-03-12, Delfi.lt (tikrinta 2024-02-28).
4. ↑  Kaunui brukama griuvena už milijoną. 2011-06-15, 15min.lt (tikrinta 2024-02-28).
| **Šv. Andriejus Bobola** |
| --- |
|  |
| Šv. Andriejus Bobola |
| Gimė | 1591 m. lapkričio 30 d.Sandomeže, Lenkija |
| Mirė | 1657 m. gegužės 16 d. (65 metai)Polesės Janovo apylinkėse) |
| Tautybė | lenkų |
| Šventasis |
| Kanonizuotas | 1938 m. |
| Šventė | gegužės 16 d. |

**Šv. Andriejus Bobola** (lenk. *Andrzej Bobola*; 1591 m.  lapkričio 30  d. Strachocina (prie Sanoko), Lenkija – 1657 m. gegužės 16 d. (Polesės Janovo apylinkėse) – šventasis, kunigas, kankinys.

Biografija
----------

Šv. Andriejaus Bobolos relikvijos Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje
Gimęs 1591 m. Strachocina (prie Sanoko, Lenkija), Andriejus Bobola 1611 m. įstojo į Jėzaus Draugiją. 1622 m. įšventintas kunigu jis buvo vienos Vilniaus marijinės kongregacijos pamokslininkas ir vadovas. Nuo 1636 m. jis tapo keliaujančiu misionieriumi ir siekė sutaikyti stačiatikius su Šventuoju Sostu.

Iš tiesų XVII amžiaus rytinėje Lietuvos–Lenkijos dalyje padėtis buvo sunki. Šiose žemėse kryžiavosi Romos ir Maskvos įtakos. Kai kurie iš krikščionių stačiatikių siekė vienybės su Roma, kiti – ne. Lotyniškoji kultūra traukė Rusijos diduomenę. Stačiatikiai jautėsi pavojuje, susidėjo su kazokais, kurie vykdė tam tikrą kryžiaus žygį prieš katalikus.

Šv. A. Bobolos palaikai Pinsko katedroje. 1780 m.
1611 metais Vilniuje jis įstojo į Jėzaus draugiją, Vilniaus universitete studijavo filosofiją ir teologiją, dirbo įvairiuose Lietuvos jėzuitų provincijos namuose. Vilniuje šv. Andriejus Bobola praleido beveik trečdalį savo gyvenimo. Net dvylika metų jis dirbo Šv. Kazimiero bažnyčioje: buvo pamokslininkas, nuodėmklausys, bažnyčios rektorius, vadovavo miestiečių Marijos sodalicijai. Būtent šioje bažnyčioje 1622 metais jis buvo įšventintas kunigu, o 1630-aisiais davė iškilmingus vienuolio įžadus.

Šv. Andriejus Bobola – vienas jėzuitų kankinių, atidavusių gyvybę už tikėjimą. Per 1655 metų Lenkijos ir Lietuvos karą su Maskva Lietuvoje siautėję kazokai rodė ypatingą neapykantą tam, kas katalikiška. Apaštalavimu pagarsėjęs tėvas Bobola buvo jų užkluptas. Atsisakęs atsižadėti katalikų tikėjimo, buvo varomas į Polesės Janovą ir žiauriai kankinamas. Nepaprastai žiaurius kankinimus užbaigė mirtini kardo kirčiai. Tai įvyko 1657-ųjų gegužės 16-ąją.

Kanonizacija
------------

1853 m. spalio 30 d. Romoje, Šv. Petro bazilikoje, popiežius Pijus IX paskelbė Andriejų Bobolą palaimintuoju. Kanonizacijos iškilmės įvyko 1938 m. Romoje, Andriejus Bobola paskelbtas šventuoju. Jo palaikai iš Italijos pervežti į Varšuvą. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje prie altoriaus yra šv. Andriejaus Bobolos paveikslas, o kriptoje saugomos relikvijos.

Literatūra
----------

* LKMA metraštis (1996, t.10), p. 189–242 : iliustr. bibliogr.

Nuorodos
--------

* Šv. Andriejus Bobola SJ, kunigas, kankinys (1591 – 1657).
* Andrew Bobola – Saint of the Roman Catholic Church Archyvuota kopija 2007-03-12 iš Wayback Machine projekto..
* St. Andrew Bobola Polish RC Church in London.
| Ramunis |
| --- |
| **Ilgis** | 11 km |
| **Baseino plotas** | 13,5 km² |
| **Ištakos** | Pajuostės miškas |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Ramunis** – upelis šiaurės Lietuvoje, Panevėžio rajone, Karsakiškio, Miežiškių ir Panevėžio seniūnijose; Lėvens kairysis intakas. Prasideda dviejose vietose, Pajuostės miške, į pietryčius nuo Teitiškio viensėdžio; abi atšakos teka mišku į vakarus, apie pusę km viena nuo kitos, susilieja Teitiškio miške. Toliau teka mišku šiaurės vakarų kryptimi, kerta Radviliškio–Daugpilio geležinkelį, už jo pasuka į šiaurę, teka Paežerio mišku ir pamiške, toliau iki žiočių – dirbamais laukais ir sodybų pakraščiais. Įteka į Lėvenį 62,9 km nuo jo žiočių, ties Paliūniškiu. Visa vaga reguliuota. Žemupyje upelį kerta krašto kelias 122.

Gyvenvietės prie Ramunio: Teitiškis, Pagojys, Bernotai, Paliūniškis.

Upėvardis kilęs nuo žodžio *ramus* – „tylus, be triukšmo; drungnas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001, 683 psl..
2. ↑  *Ramunis (upė)*, Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2024-04-05.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 272
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į patikimus šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į patikimus šaltinius. |

**Romualdas Marcinkus** g. 
1941 m. Vaiguvoje, Kelmės raj.) – lietuvis, TSRS žvalgybininkas, KGB generolas, pasiekęs aukščiausią karjerą TSRS KGB centriniame aparate iš visų lietuvių žvalgybininkų.

Biografija
----------

1959–1963 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute. 1963 m. Šiaulių vidurinės mokyklos berniukų bendrabučio auklėtojas. 1963–1965 m. tarnavo tarybinėje armijoje.

Po 1965 m. pradėjo dirbti KGB – 1965–1970 m. ėjo operatyvinio įgaliotinio pareigas Šiauliuose. Nuo 1971 m. studijavo KGB Maskvos institute (RF užsienio žvalgybos akademija), specializavosi veiklai vokiškai kalbančiose šalyse. Buvo siunčiamas į Vakarus, ten vykdė KGB Pirmosios vyriausiosios valdybos pavestas užduotis Vokietijos Federacinėje Respublikoje, Šveicarijoje.

1979–1983 m. gyveno Rytų Berlyne, TSRS ambasados diplomato Justo Vinco Paleckio dėka užmezgė glaudžius santykius su ten dirbusiais lietuviais.

1984 m. pradėjo eiti KGB Pirmosios vyriausiosios valdybos 19-ojo skyriaus viršininko pavaduotojo pareigas, koordinavo KGB rezidentūrų veiklą vokiškai kalbančiose valstybėse. 1987 m. birželį pulkininkas pateikė analitinę medžiagą, skirtą TSKP CK generaliniam sekretoriui Michailui Gorbačiovui apie politinę Vokietijos Demokratinės Respublikos krizę.

1989 m. suteiktas generolo laipsnis, pradėjo eiti 19-ojo skyriaus viršininko pareigas, apdovanotas Raudonosios vėliavos ordinu.

1990 metų kovo 4 d. pradėjo eiti LTSR KGB pirmininko pareigas, į kurias buvo anksčiau paskirtas dėl savo solidžios patirties užsienyje. 1991 metų sausio pradžioje atsistatydino iš savo pareigų dėl nesutarimų su GRU atstovais dėl kruvinųjų įvykių rengimo Vilniuje. R. Marcinkų desantininkai atgabeno į Maskvą, KGB 3 mėnesius laikė spec. režimo gydymo įstaigoje, po to išleido į dimisiją.

G. Petriko konsultantas saugos klausimais, vėliau EBSW padalinio Ekonominės saugos tarnybos, Saugumo ir informacijos tarnybos (SIT) direktorius. Dėl savo paslaptingumo ir diskretiškumo vadintas „Misteriu Nieku".

Išnašos
-------

1. ↑
2. 1 2 3 4 5 6  Gintaras Visockas. *„Misterio Nieko" įsakymas*. XXI amžius. Nuoroda tikrinta 2024-04-18.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Eduardas Eismuntas** | **LTSR KGB pirmininkas**1990-1991 m. | Po to:**Anzelmas Armonas** |
| **Eduardas Eismuntas** |
| --- |
|  |
| Eduardas Eismuntas, 1990 m. sausio 12 d. Briduose M. Gorbačiovo vizito metu |
| Gimė | 1932 m. kovo 15 d.Kaune |
| Mirė | 2019 m. (~87 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras |
| Partija | 1953 m. TSKP |
|  |
| Alma mater | 
* 1964 m. Vilniaus universitetas,
* 1968 m. TSRS KGB Maskvos aukštoji mokykla

 |

**Eduardas Eismuntas** ( 1932 m. kovo 15 d. Kaune – 2019  m.) – Lietuvos sovietinio saugumo veikėjas, generolas majoras.

Biografija
----------

1952 m. baigė LTSR MGB Vilniaus operatyvininkų mokyklą, 1964 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1968 m. – TSRS KGB Maskvos aukštąją mokyklą.

Nuo 1953 m. TSKP narys. MGB dirbo nuo 1950 m. 1952–1964 m. LTSR MGB ir KGB operatyvinis įgaliotinis Vilniuje ir Kaune, 1964–1965 m. ir 1971–1974 m. LTSR KGB poskyrio viršininkas, 1965–1966 m. ir 1974–1978 m. skyriaus viršininko pavaduotojas. 1978–1987 m. Maskvoje TSRS KGB valdybos skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1987 m. generolas majoras. 1987 m. gegužės mėn. – 1990 m. vasario mėn. LTSR valstybės saugumo komiteto pirmininkas.

Veikla
------

Prisidėjo prie Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos persekiojimo. Nuo 1988 m. rudens jo vadovaujamas LTSR KGB siekė Sąjūdžiui neleisti radikalėti, Lietuvai atkurti nepriklausomybės, prisidėjo steigiant antilietuviškas ir komunistines organizacijas „Jedinstvo" ir kitas, bandė skaldyti lietuvių organizacijas Lietuvoje ir užsienyje, diskredituoti jų veikėjus. Kreipėsi į TSRS KGB vadovybę Maskvoje, kad LTSR būtų daroma išimtis ir leista neatskleisti pasipriešinimo kovotojų palaidojimo vietų. Jo vadovavimo laikotarpiu dalis LTSR KGB archyvo dokumentų buvo sunaikinta arba išvežta į Maskvą.
2012 metais duotame interviu pripažino, jog nesugebėjo kontroliuoti situacijos tuometinėje LTSR ir todėl atsistatydino pasipiktinęs Lietuvos Nepriklausomybės paskelbimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eduardas Eismuntas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 794 psl.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Juozas Petkevičius** | **LTSR KGB pirmininkas**1987-1990 m. | Po to:**Romualdas Marcinkus** |
*Kitos reikšmės – Šv. Roko bažnyčia.*
55°29′44″š. pl. 22°22′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.4955°š. pl. 22.3789°r. ilg.﻿ / 55.4955; 22.3789

|  Varsėdžių šv. Roko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilalės |
| **Savivaldybė** | Šilalės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Varsėdžiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta (įrengta)** | 1817 m. |

**Varsėdžių šv. Roko bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Varsėdžių kaime, 12 km į rytus nuo Šilalės. Liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų. Architektūros paminklas.

Bažnyčios vidus

Istorija
--------

Varsėdžiai 1421–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupo Kaltinėnų dvarui. Apie 1570 m. Varsėdžiuose įsteigta Kaltinėnų altarija.

1720 m. pastatyta bažnyčia, 1817 m. atnaujinta, buvo Kaltinėnų parapijos filija. Kurį laiką nuolatinio kunigo neturėjo. Vyskupas Mečislovas Paliulionis paskyrė pirmą nuolatinį filialistą kunigą Povilą Žabą (palaidotas šventoriuje, žmonės jį laikė šventuoju ir meldėsi prie jo kapo). Kauno gubernatorius 1908 m. leido šventoriuje vietoj senos medinės pastatyti mūrinę Varsėdžių koplyčią.

1936 m. gruodžio 17 d. įkurta parapija. Varsėdžiai garsėjo šv. Roko ir Švč. Mergelės Marijos (Žolinės) atlaidais.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora medinių statinių. Jame stovi mūrinė koplyčia bei medinė varpinė. Nedidelė varpinė kvadratinio plano, į viršų siaurėjanti. Joje kabo 1,3 m skersmens plieninis varpas, kurį 1929 m. padovanojo Amerikoje prasigyvenęs kraštietis Petras Lingys.

Bažnyčios vienanarė vidaus erdvė baigiasi trisiene presbiterija, joje yra įkomponuoti trys mediniai barokiniai altoriai, kurie, kaip manoma, buvo įrengti XVIII a.

Galerija
--------

* Altoriaus fragmentasAltoriaus fragmentas
* Altoriaus fragmentasAltoriaus fragmentas
* VargonaiVargonai
* Varpinės varpasVarpinės varpas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 1630 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Objekto Nr. 28203 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Buvusio Kaltinėnų valsčiaus bažnyčių varpinės ir varpai bei jų liejikai Archyvuota kopija 2021-07-26 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  „Šilalės Vlado Statkevičiaus muziejus". *silalesmuziejus.lt*. Suarchyvuotas originalas 2014-07-18. Nuoroda tikrinta 2016-04-10.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varsėdžių šv. Roko bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bažnytiniai dokumentai
Fricis Bryvzemniekas
**Fricis Bryvzemniekas** (latv. *Fricis Brīvzemnieks*, tikroji pavardė *Veilands*, 1846 m. lapkričio 1 d. Ruokaižiai, dab. Liepojos rajonas – 1907 m. rugsėjo 15 d. Ruopažiai, dab. Rygos rajonas) – latvių poetas, folklorininkas.

Biografija
----------

1866-1887 m. gyveno Rusijoje, studijavo Maskvos universitete, bendradarbiavo su Maskvos universiteto Gamtos mokslų, antropologijos ir etnografijos draugija. Rinko latvių tautosaką ir etnografinę medžiagą, ją skelbė draugijos rinkiniuose. Skaitė pranešimus, rengė latvių folkloro vakarus. Bendravo su lietuvių kultūros veikėjais. Nuo 1887 m. mokyklų inspektorius Latvijoje. Jaunalatvių sąjūdžio dalyvis.

Poezijoje reiškė tautinio atgimimo idealus. Žymiausias eilėraštis „Krivių krivaitis" (*Krivu krivs*) sukurtas remiantis Petro Dusburgiečio „Kronikos" motyvais. Parašė Lietuvos istorijos praeitį aukštinančių eilėraščių. Išleido pirmąjį latvių pasakų rinkinį „Mūsų tautos pasakos" (*Mūsų tautas pasakas* 1887 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Silvestras Gaižiūnas. *Fricis Brivzemniekas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 503 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Valgomieji ledai** – iš pieno produktų (pieno, grietinės, grietinėlės) pagamintas ir sušaldytas saldus desertas. Ledais vadinami ir šaldytų sulčių desertai. Visiems patinka čiulpti ledus ir lazdas

Istorija
--------

Yra kelios legendos apie ledų atsiradimą. Pagal vieną iš jų, Markas Polas pamatė ledus kelionėje po Kiniją ir receptą parsivežė į Italiją, vėliau receptas pervežtas į Prancūziją K. Mediči vestuvėms (1533). Tačiau nėra jokių legendą patvirtinančių įrodymų. Manoma, kad tai galėjo sukurti ledų gamintojai XIX amžiuje. Labai tikėtina, kad ledai iš tiesų atrasti Kinijoje, bet nežinoma kada jie atsirado Vakarų pasaulyje.

Yra žinoma, kad įvairūs šaldyti gaminiai vartoti labai seniai. Pvz. Neronas (37-68 m.) įsakė iš kalnų atvežti ledo ir sumaišyti jį su vaisiais. Taip pat žinoma, kad Šang provincijos (Kinija) imperatorius Tangas (618–907) žinojo ledo ir pieno maišymo metodą. Tikėtina, kad žmonės, gyvenę ten, kur būna sniego, labai seniai maišė sniegą su medumi ar kitais natūraliais saldikliais.

Šiuolaikiniai vakarietiški ledai tikriausiai pradėti gaminti XVII amžiaus pradžioje JAV, kur idėją iš Prancūzijos atvežė Bendžaminas Franklinas, pirmą ledų gaminimo įmonę nusipirko Džordžas Vašingtonas, o išpopuliarino Tomas Džefersonas, įtraukęs receptą į savo receptų knygą.

Gaminimas
---------

Ledai gaminami iš pieno produktų sumaišant juos su saldikliais ir įvairiais priedais. Šaldant masė maišoma, kad susidarantys ledų kristalai būtų kuo mažesni. Šiais laikais tai daroma specialiomis mašinomis, kurios ir šaldo, ir maišo ledų masę. Tradiciškai ledai atšaldomi dedant indą į ledo ir druskos mišinį, kur druska verčia ledą keisti formą (tirpti), tokiu būdu pašalinama daug šiluminės energijos iš šaldomų ledų.

Rūšys
-----

* eskimo
* plombyras (iš prancūzų vietovės *Plombières – les-Bains*)
* šerbetas ir kt.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ledai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Rusų gatvė |
| --- |
|  |
| Rusų gatvė |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
|  |
| **Ilgis** | 0,15 km |
| **Pradžia** | Senamiestis |
| **Pabaiga** | Senamiestis |
| **Miesto dalys** | Vilniaus senamiestis |

**Tado Tumo gatvė** – Vilniaus senamiesčio gatvė, ribojasi su Maironio, Literatų ir Latako gatvėmis.

Pavadinimas
-----------

Gatvė pradžioje turėjo Spaso gatvės, taip pat Prečystenkajos bei Metropolitalnos pavadinimus.

Istorija
--------

Gatvė šioje vietoje nutiesta 1905 metais. Prieš tiesiant gatvę, nugriautas prieš 50 metų statytas dviaukštis namas. Šalia stovėjo pailgas vienaaukštis pastatas, kuris buvo perstatytas į trijų aukštų namą. Jis sudegė 1944 metais.

Rusų g. 5 pastatytas namas išlaikė autentišką išvaizdą, namas dviejų aukštų. Rusų g. 3 namas vienaaukštis, taip pat nepakito. Toliau ėjo aklina mūro siena. Jos vietoje XX a. pradžioje pastatyta keturių aukštų spaustuvė. Šis namas užbaiga gatvę ir įsilieja į Literatų gatvę. Kitoj pusės stovintis dviaukštis pastatas su mūro tvora ir vartais. Kadaise ši valda priklausė burmistrui Liachovičiui, vėliau valdą nupirko Puzinai. Šalia XIX a. buvo pastatytas triaukštis bajorų viešbutis. Trečias namas – Metropolito rūmai taip pat išliko nepakitę.

Dabartis
--------

Gatvės ilgis apie 150 metrų, gatvė išklota akmenų grindiniu (nuo Literatų g. iki Latako g.) ir trinkelėmis (likusi atkarpa iki Maironio g,). Iš viso gatvėje yra 3 namai. Rusų g. 1 įsikūrusi galerija, Rusų g. 3 -Vilniaus tarptautinė mokykla.

2016 m. Rusų ir Maironio gatvių sankirtoje atidengta lentelė žyminti gatvę rusų kalba.

Galerija
--------

* 2020 m.2020 m.
* 2020 m.2020 m.
* 2020 m.2020 m.
* 2020 m.2020 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rusų gatvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Antanas Rimvydas Čaplinskas. Vilniaus gatvės. Vilnius: Charibdė, 2000. ISBN 9986-745-23-3.
2. ↑  Morta Baužienė. Pasižvalgymas po senojo Vilniaus mūrus. Vilnius: Savastis, 2012. ISBN 978-9986-420-89-7.
3. ↑  Vladas Drėma. Dingęs Vilnius. Vilnius: Versus Aureus, 2013. ISBN 978-9955-34-401-8.
4. ↑  Rusų gatvė Vilniaus kataloge.
5. ↑  Varšuvos ir Rusų gatvėse Vilniuje pakabintos lentelės lenkų ir rusų kalbomis, 2016.
| Liškiavis |
| --- |
|  |
| Vieta | Varėnos rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,599 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,45 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,17 m |
| Didžiausias gylis | 21,2 m |
| Įteka | Vilkiautinė, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Krūčius (Liškiavė) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Liškiavis

  |
| **Koordinatės** |  54°06′04″ š. pl. 24°01′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.10111°š. pl. 24.02778°r. ilg.﻿ / 54.10111; 24.02778 |

**Liškiavis** – ežeras Varėnos rajono savivaldybės teritorijoje, 10 km į rytus nuo Leipalingio, 2 km į šiaurės vakarus nuo Liškiavos.

Ežeras rininės kilmės. Krantai neaukšti; ežero galai pelkėti. Yra 0,1 ha sala. Pakrantės daugiausia apaugusios miškais, kai kur plyti pievos ir dirbami laukai. Pietinę ežero dalį supa Liškiavos miškas. Vakariniu krantu eina riba su Druskininkų savivaldybe.

Iš Vilkiautinio ežero įteka Vilkiautinė ir dar 4 upeliai, pietryčiuose išteka Nemuno kairysis intakas Krūčius. Ežeras priklauso Nemuno vidurupio baseinui. Ežero pratakumas 139 %. Atabradas siauras, smėlingas.

Plotas 59,9 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,45 km, didžiausias plotis 0,45 km. Paviršiaus altitudė 116,2 m. Didžiausias gylis 21,2 m, vidutinis gylis 7,2 m. Baseino plotas 24,6 km². Aplink ežerą įsikūrę Vilkiautinio ir Liepiškių kaimai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos.

Ežeras nuo vakarinio kranto
Ežerėvardis *Lìškiavis* kildinamas nuo Liškiavos gyvenvietės vardo. Visgi, labiau tikėtina, kad ežero ar Liškiavės (Krūčiaus) upelio vardas pirmesnis ir kilęs iš prūsiškų-jotvingiškų žodžių *liskas, liskis* „guolis, gulykla".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liškiavis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 452 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 193
3. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 35.
**António João Belo Andrade**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | António João Belo Andrade |
| Gimimo data | 1994 m. rugpjūčio 18 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Portugalija |
| Ūgis | 184 cm |
| Svoris | 77 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | AD Camacha |
| **Pozicija** | krašto saugas |
| Jaunimo klubai |
| 20?? | Maritimo |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017  2018–2019  2018–2019  2019–2020  2020– | FK Nevėžis  Kauno „Stumbras"  → *Stumbras B*  CF Esperenca de Lagos  AD Camacha | 08 00(1)27 00(6)13 00(5)20 00(2)78 0(15) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. balandžio 18 d.. |

**António João Belo Andrade** (g. 1994 m. rugpjūčio 18 d.) – Portugalijos futbolininkas, rungtyniaujantis saugo pozicijoje. Buvęs Kauno „Stumbro" žaidėjas.

Karjera
-------

Gimė Funšalyje. Žaidė gimtojoje Portugalijoje, atstovavo Maritimo klubo jaunimo ekipoms.

### FK Nevėžis

2017 m. vasarą tapo „Nevėžio" klubo nariu. 

2017 m. rugpjūčio 19 d. debiutavo Pirmoje lygoje rungtynėse prieš „Šilutės" klubą.

2017 m. rugsėjo 2 d. rungtynėse prieį Trakai B pasižymėjo pelnydamas įvartį. Kėdainiškiai nugalėjo varžovus rezultatu 2:0.

Per sezoną sužaidė dešimt rungtynių ir pelnė vieną įvartį.

### FC Stumbras

2018 m. tapo Kauno „Stumbro" nariu. 

2018 m. kovo 7 d. debiutavo A lygoje rungtynėse prieš „Trakų" klubą.

2018 m. spalio 24 d. prieš „Palangos" klubą pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.

A lygoje sužaidė 15 rungtynių ir pelnė penkis įvarčius.

Sužaidė trylika rungtynių Stumbras B ekipoje. Pirmoje lygoje pasižymėjo penkiais įvarčiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2018-11-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* fcstumbras.lt
* ogol svetainė
| **Linas Slušnys** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. kovo 17 d. (56 metai)Vilkaviškis |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva Šukytė |
|  |
| Pareigos | Seimo narys |
| Partija | Tėvynės sąjunga (nuo 2020 m.) |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus universiteto Medicinos fakultetas (gydytojas-pediatras)ISM Vadybos ir ekonomikos universitetas (vadybos ir ekonomikos magistras) |

**Linas Slušnys** (g. 1968 m. kovo 17 d. Vilkaviškyje) – vaikų ir paauglių psichiatras, politikas, Seimo narys (nuo 2020 m.).

Biografija
----------

Mokėsi Alytaus 1-ojoje vidurinėje mokykloje (baigė 1986 m.). 1999 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą (gydytojas-pediatras). 2008 m. ISM Vadybos ir ekonomikos universitete įgijo vadybos ir ekonomikos magistro laipsnį.

1997–1999 m. buvo Respublikinės universitetinės ligoninės Vaiko raidos centro pavaduotojas, drauge su kitais įkūrė Vaikų telefono liniją. 1999–2005 m. vadovavo Respublikinės universitetinės ligoninės Vaiko raidos centrui, 2005–2007 m. – Klaipėdos priklausomybės ligų centrui. 2002–2008 m. ėjo Lietuvos telefoninių psichologinės pagalbos tarnybų asociacijos prezidento pareigas.

2004 m. vadovavo tarptautinio Baltijos jūros regiono šalių tyrimo „Paauglių požiūris į seksualumą ir seksualinę prievartą" Lietuvos tyrimui. 2008–2020 m. dirbo vaikų ir paauglių psichiatru Vilniaus psichoterapijos ir psichoanalizės centre. Iki 2020 m. lapkričio vadovavo viešajai įstaigai „LIONS QUEST Lietuva".

2020 m. įstojo į Tėvynės sąjungą, su šios partijos sąrašu tais pačiais metais išrinktas į Seimą. 2021 m. spalį tapo Sveikatos reikalų komiteto Psichikos sveikatos pakomitečio pirmininku.

Keleto knygų bendraautoris, konsultantas.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Susilaukė 6 vaikų. 2022 m. vedė ilgametę partnerę Daivą Šukytę.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Margarita Vorobjovaitė (2020-10-27). „Kas jie – į Seimą išrinkti 49 parlamento naujokai?". Alfa.lt. Nuoroda tikrinta 2024-04-19.
2. 1 2 3 4 5 6  „Slušnys Linas". Vilkaviškio rajono savivaldybės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2024-04-19.
3. ↑  Laura Adomavičienė (2020-11-08). „Seimo naujokas Slušnys – apie savo vaidmenį Garliavos istorijoje ir norimą ministro postą". LRT.lt. Nuoroda tikrinta 2024-04-19.
4. ↑  Jadvyga Bieliavska, ELTA (2021-10-14). „Seimo narys L. Slušnys vadovaus Psichikos sveikatos pakomitečiui". Diena.lt. Nuoroda tikrinta 2024-04-19.
5. 1 2  „Vilniuje susituokė Seimo narys Linas Slušnys ir socialinių mokslų daktarė Daiva Šukytė". 15min.lt. 2022-09-30. Nuoroda tikrinta 2024-04-19.
| Pabezninkų ežeras |
| --- |
| Pabezninkų ežerasPabezninkų ežerasPabezninkų ežeras |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,661 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,71 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 3,0 m |
| Įteka | Beznas, bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pabezninkų ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°21′02″ š. pl. 24°34′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.35056°š. pl. 24.56778°r. ilg.﻿ / 54.35056; 24.56778 |

**Pabezninkų ežeras** dar žinomas kaip ***Beznas*** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9,5 km į vakarus nuo Valkininkų geležinkelio stoties, 10,5 km į šiaurę nuo Senosios Varėnos. Ežeras beveik apskritas – jo skersmuo ~ 1 km. Altitudė 135,3 m. Didžiausias gylis – 3 m. Ežeras telkšo ledyno lūstavietėje. Krantai žemi. Šiaurėje stūkso Pabezninkų miškas. Kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Ežere yra didelis miškingas pusiasalis (plotas 3,3 ha) vingiuota kranto linija, vadinamas sala, kurią nuo kranto atskiria patvinęs ežero vanduo. Saloje sovietmečiu vykdavo apylinkės festivaliai.

Pabezninkų ežero dugną dengia dumblingas molis. Atabradai smėlingi.

Pietvakariniame ežero krante įsikūręs Pabezninkų kaimas ir jo kapinaitės, pietrytiniame – Aukštakalnis. Veikia kaimo turizmo sodyba. Pietine pakrante eina plentas  **128**  Naujieji Valkininkai–Daugai–Alytus , vakarine – kelias Nr. 5023 (Pabezninkai – Sarapiniškės). Apie 100 metrų piečiau, kitapus plento, telkšo Vazgirdonių ežerėlis, link jo išteka upeliukas iš Pabezninkų ežero. Ežeras priklauso Varėnės baseinui.

Etimologija
-----------

Dabartinis pavadinimas suteiktas pagal *Pabezninkų* kaimą. Anksčiau minimas kaip **Beznas** (lenk. *Bezdno*, rus. *Безняки*). Iš lenkiško pavadinimo būtų galima spręsti, kad ežero pavadinimas reiškė „bedugnis", nors ankstesnės rusiškos formos rodo, kad greičiausiai pavadinimas
iškraipytas. Galbūt galima sieti su liet. *bẽzas, bẽzdas*, lenk. *bez, bezd* „alyva; šeivamedis" arba su liet. šaknimi *bezd-* (plg. upelio vardas Rokiškio raj. *Bezdalýnė*, galimai *Bezdõnė* Vilniaus raj.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pabezninkų ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 257
2. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 45.
| Arensburgasvok. *Ahrensburg* |
| --- |
|        |
| *Arensburgo rūmai* |
|  |
| 

ArensburgasArensburgas

53°40′29″ š. pl. 10°14′28″ r. ilg.﻿ / ﻿53.67472°š. pl. 10.24111°r. ilg.﻿ / 53.67472; 10.24111﻿ (Arensburgas (Vokietija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Šlėzvigas-Holšteinas Šlėzvigas-Holšteinas |
|  |
| **Meras** | Michael Sarach |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 31 242  |
| **Plotas** | 35,3 km² |
| **Tankumas** (2011) | 885 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.ahrensburg.de |

**Arensburgas** (vok. *Ahrensburg*) – Vokietijos miestas Šlėzvige-Holšteine. Jis priklauso Hamburgo metropoliniam regionui. Jame yra 1595 m. Renesanso rūmai. Čia kasinėjo ir mirė archeologas mėgėjas Alfredas Rustas. Miesto vardu pavadinta Arensburgo kultūra.

Istorija
--------

Priešistoriniais laikais miesto apylinkėse buvo paleolitinė Arensburgo kultūra.

XIII a. Šaumburgo grafai įkūrė Voldenhorno (kuris tapo Arensburgo miestu) Arensfeldės, Meilsdorfo ir Beimoro kaimus. 1314 m. pirmąkart paminėtas Voldenhornas. 1327 m. jis atiteko cistersų Reinfeldo abatijai. Iš čia abatija buvo valdoma iki XV a. vidurio.

Arnesveldės pilis pastatyta apie 1200 m. Jos griuvėsiai yra Hageno miške į pietus nuo miesto. 1326 m. grafas Jonas III apleido pilį.

Po reformacijos teritorija atiteko Danijai, kurios karalius kaimus padovanojo generolui Daniel Rantzau 1567 m. Jo brolis ir įpėdinis Peter Rantzau pastatė renesansinius rūmus ir pilies bažnyčią apie 1595 m.

Rantzaus šeima buvo smarkiai įsiskolinusi XVIII a. vidury. 1759 m. rūmus nusipirko verslininkas Heinrich Carl von Schimmelmann, kuris pertvarkė rūmus ir kaimą baroko stiliumi.

1867 m. birželio 7 d. Voldenhornas tapo nepriklausoma Prūsijos bendruomene ir persivadino Arensburgu.

1865 m. pastatytas geležinkelis tarp Hamburgo ir Liubeko. Po to čia atvykdavo daug žmonių iš Hamburgo pasisvečiuoti ir apsigyventi. 1910 m. mieste buvo 2750 gyventojų. 1928 m. prijungus aplinkines bendruomenes miesto plotas išaugo iki 5 km².

Kai 1949 m. Arensburgas gavo miesto statusą, jame gyveno 17 775 gyventojai, pusė jų buvo pabėgėliai iš Rytų Vokietijos.

Miestai partneriai
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Ispanija Ljobregato Esplugesas, Ispanija
* Austrija Feldkirchenas, Austrija
 | * Vokietija Ludvigslustas, Vokietija
* Estija Viljandis, Estija
 |
**Valdemar Borovskij**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1984 m. gegužės 2 d. (39 metai) |
| Gimimo vieta | Vilnius, Lietuva |
| Ūgis | 174 cm |
| Svoris | 69 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigė karjerą |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
|  | FK Sūduva |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2005–20062007–201020102011–20132013–20142014201520162017–2023 | FK Geležinis VilkasFK VėtraFK ŠiauliaiFK Sūduva Daugava RigaFK ŠiauliaiBeroeFK Lietava JonavaTrakai/Riteriai | 00? 00(3)049 00(1)012 00(0)061 00(1)042 00(1)007 00(0)002 00(0)033 00(2)207 0(11) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2011–2018 | Lietuva Lietuva | 26 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gruodžio 5 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. rugsėjo 11 d.. |

**Valdemaras Borovskis** (g. 1984 m. gegužės 2 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, krašto gynėjas. Atstovavo nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo Geležiniame Vilke. Paskui žaidė Vėtroje, Šiauliuose, Marijampolės „Sūduvoje". 

Buvo išvykęs žaisti į Latviją ir rungtyniavo Rygos Daugavoje. 

2015 m. atstovavo PFK Beroe Stara Zagora klubui Bulgarijoje.

2016 m. grįžo į Lietuvą ir žaidė Jonavos „Lietavoje".

Nuo 2017 m. atstovavo FK Trakai. 2018 m. išrinktas šios ekipos kapitonu. 2019 m. gruodžio mėn. pranešta, kad sutartis su žaidėju pratęsta ir 2020 m. sezone atstovaus „riterius". Sutartis pasirašyta su galimybe ją pratęsti dar metams.

2021 m. birželio 16 d. pasižymėjo įvarčiu rungtynėse prieš FK Banga Gargždai. Žaidėjas vienu lietimu pasiuntė kamuolį į vartus ir pirmojo kėlinio pabaigoje riteriai išsiveržė į priekį 1:0. Galutinis rezultatas 3:0. Spalio mėnesį V.Borovskij oficialiai tapo „TFA-Riteriai" U-12 ekipos vyriausiojo trenerio asistentu, tačiau ir toliau rungtyniavo Riterių sudėtyje.

2022 m. sausio mėn. pratęsta sutartis. A lygoje sužaidė 34 rungtynes ir pasižymėjo įvarčiu. 2022 m. liepos 22 d. pelnė įvartį prieš FC Džiugas.

2023 m. sausio mėn. sutartis buvo pratęsta.

2023 m. gruodžio 5 d. tapo žinoma, kad futbolininkas baigia profesionalo karjerą ir imasi trenerio veiklos.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2014** | **„Šiauliai"** | 7 | 0 |
|  |  |  |  |
| **2016** | **„Lietava"** | 33 | 1 |
|  |  |  |  |
| **2017** | **„Trakai"** | 31 | 1 | 31 (1) |
| **2018** | **„Trakai"** | 31 | 2 | 62 (3) |
| **2019** | **„Riteriai"** | 31 | 1 | 93 (4) |
| **2020** | **„Riteriai"** | 19 | 2 | 112 (6) |
| **2021** | **„Riteriai"** | 35 | 3 | 147 (9) |
| **2022** | **„Riteriai"** | 34 | 1 | 181 (10) |
| **2023** | **„Riteriai"** | 26 | 1 | 207 (11) |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

su FK Trakai
* A lygos bronzos laimėtojas: 2017 m.

Nacionalinė rinktinė
--------------------

Lietuvos nacionalinėje rinktinėje debiutavo 2011 m. kovo 25 d. draugiškose varžybose prieš Lenkiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* futbolinis.lt
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
55°15′06″š. pl. 24°46′07″r. ilg.﻿ / ﻿55.251616°š. pl. 24.768614°r. ilg.﻿ / 55.251616; 24.768614

|  |
| --- |
| **Ukmergės "Ryto" ugdymo centras** |
| [[Vaizdas:|Ukmergės "Ryto" ugdymo centras herbas|center|100px]] |
| Ukmergės "Ryto" ugdymo centras |
| **Adresas** | Ukmergė |
| **Direktorius(-ė)** | Agnė Talalienė |
| **Mokinių skaičius** | 59 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 43 |

**Ukmergės „Ryto" specialioji mokykla** – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Ukmergėje, Vytauto g. 20, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190987119. Steigėjas Vilniaus apskrities viršininko administracija.

Istorija
--------

Pastatas, kuriame šiuo metu įsikūrusi Ukmergės specialioji mokykla, niekada nebuvo praradęs pedagoginės paskirties. Jau nuo XIX amžiaus vidurio jame buvo vykdoma švietiejiška veikla. Šio pastato istorija siekia 1840 m. kuomet buvo baigta statyti ir įkurta mokykla bajorų vaikams. Nuo 1846 m. joje buvo įsikūrusi rusų progimnazija, vėliau – gimnazija. Nuo 1918 m. – lietuvių gimnazija. Nuo 1938 m. – mokytojų seminarija. 1941 m. žlugus Nepriklausomos Lietuvos valstybei, mokytojų seminarija nenutraukė savo veiklos, tik mokytojai ir mokiniai buvo orientuojami į socialistinės sistemos garbinimą. Vokiečių okupacijos metais Mokytojų seminarija veikė, bet vėl su naujomis ideologijomis. Pasitraukus vokiečiams, seminarija buvo pavadinta Vlado Žvirblio pedagogine mokykla. 1956 m. Ukmergės Vlado Žvirblio vardo pedagoginės mokyklos patalpose buvo įsteigta Ukmergės pagalbinė mokykla-internatas. Pirmaisiais 1956 – 1957 mokslo metais mokykloje veikė 3 klasės su 49 mokiniais. 1957 – 1958 mokslo metais jau veikia 5 klasės su 87 mokiniais. 5 klasės išlieka iki 1964 – 1965 mokslo metų. 1962 metais mokyklą baigė pirmoji 17 mokinių laida. Jie baigė 7 klasių kursą ir įgijo siuvėjo ir staliaus amato žinių. 1962 – 1963 mokslo metais įvedamas aštuonmetis mokymas. 1965 m. pastatomas priestatas. Jame įrengti miegamieji kambariai. 1999 metais įvedamas dešimtmetis mokymas. Nuo 2006 metų sausio 16 dienos mokykla vadinasi Ukmergės specialiąja mokykla. Mokyklai vadovavo diretoriai: Henrikas Ambrazaitis (1956–1958), Vladas Amankavičius (1958–1965), Stasys Šimonis (1965–1979), Aleksandras Mackevičius (1979–1987), Eugenija Kliaugienė (1987–2005). Nuo 2005 m. mokyklai vadovauja Elena Šemetienė.

2012 m. rugsėjo 1 d. Ukmergės specialioji mokykla Ukmergės savivaldybės tarybos sprendimu sujungta su Ukmergės specialiojo ugdymo centru „Vyturėlis" ir tapo Ukmergės „Ryto" specialiąja mokykla.

Direktoriai
-----------

* Elena Šemetienė
* Agnė Talalienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija.[neveikianti nuoroda] Lm.lt (tikrinta 2022-04-23).
2. ↑   Archyvuota kopija 2021-08-04 iš Wayback Machine projekto.

* Mokyklos svetainė
| Pelkių ežeras |
| --- |
| Pelkių ežeras nuo pietvakarinio krantoPelkių ežeras nuo pietvakarinio krantoPelkių ežeras nuo pietvakarinio kranto |
| Vieta | Varėnos r. Lietuva |
| Plotas | 0,009 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,35 km |
| Kilmė | pelkinis |
| Didžiausias gylis | 3,2 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pelkių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°00′22″ š. pl. 24°34′22″ r. ilg.﻿ / ﻿54.00611°š. pl. 24.57278°r. ilg.﻿ / 54.00611; 24.57278 |

**Pelkių ežeras** (arba **Šėkinaitis, Klampynės ežeras**) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 9,5 km į pietvakarius nuo Rudnios, 2 km į šiaurę nuo Katros kaimo, Čepkelių raisto rytinėje dalyje. Ežeras beveik apvalus, jo ilgis iš vakarų į rytus – 0,12 km, plotis – iki 0,1 km. Altitudė 131,9 m.

Ežeras antrinės kilmės.

Krantai žemi, pelkėti, klampūs, neatabraduojami, apsupti aukštapelkės. Ežeras nenutekantis, priklauso Katros upės baseinui (Nemuno intakas).

Ežeras pavadintas pagal žodį *pélkė*, nes jo krantai labai pelkėti. Kitur minimas kaip *Klampỹnė* – pavadintas pagal tokį pat žodį, reiškiantį „klampi vieta, purvynas".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Čepkelių rezervatas*, sudarė K. Balevičius. Vilnius: Mokslas, 1984. p. 34–39.
2. ↑
3. ↑  Šarūnas Šimkus. Varėnos krašto vietovardžių etimologinis žodynas. – Vilnius, Liutauras Leščinskas, 2023. // psl. 49.