recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

The Clash - viena populiariausių britų pankroko grupių
**Pankrokas** (**Punk Rock**; angl. *punk* 'atliekos', amer. angl. 'kekšė') – roko muzikos atmaina, susiformavusi JAV XX a. aštuntojo dešimtmečio pradžioje iš *garage rock*, pasižyminti paprastumu, energingumu, greitumu.

Jungtinę Karalystę pankroko banga užplūdo 1976-aisiais. Esminis postūmis buvo minėtais metais įvykęs niujorkiečių „The Ramones" turas Didžiojoje Britanijoje, nors nemažai įtakos turėjo ir ankstesnė britų glamroko banga.

Nors iš esmės takoskyra tarp *garage rock* ir pankroko nėra griežta. Kaip pirmąsias JAV punk grupės būtų galima įvardinti *The Stooges* ir MC5 iš Detroito bei *New York Dolls*, *The Ramones* ir *The Dictators* iš Niujorko. Tarp pirmųjų grupių Jungtinėje Karalystėje – *Sex Pistols*, *The Clash*, *The Damned*
.
Tokios pankroko grupės kaip *Rancid*, *The Offspring*, *Bad Religion*, *Screeching Weasel*, *Green Day* pankroką iškėlė iš pogrindžio ir pristatė platesnėms masėms.

Pankroko muzikai būdinga paprasta muzikinė struktūra, didžioji dalis pankroko dainų neviršija dviejų minučių. Pankroko muzika yra neatsiejama pankų judėjimo dalis.

Punk muzikos stiliai
--------------------

* Anarcho-punk
* Anti-folk
* Dance punk
* Deathrock/Goth punk
* Garage punk
* Glam-punk
* Electro-punk
* Hardcore punk
* Horror punk
* Oi!
* Grunge-Punk
* Pop punk
* Proto punk
* Psychobilly
* Queercore
* Ska punk
* Skate punk
* Straight edge
* Street punk

Susiję muzikos stiliai
----------------------

Pankrokui taip pat artimi stiliai yra:

* Deathrock
* Garage rock
* Glam rock
* Grindcore
* Grunge
* No Wave
* Post-punk
* Psychobilly
* Thrash
* New Wave
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Transmalakinės prekybos šalis:Panpanas |
| --- |
|  |
| Šalis | Malaizija |
| Tautos | monai-khmerai?, proto-malajai |
| Valstybės | III-V a. |
|  |
| Tikėtina valstybės vieta |

**Panpanas** (kin. 盘盘, pinyin: *Panpan*) – induizuota valstybė Malakos pusiasalio rytinėje pakrantėje, viena seniausių Malajų salyne. Ji žinoma tik iš kinų šaltinių, ir dėl jos vietos yra ginčijamasi. Galimos valstybės lokalizacijos yra dabartinės Kelantano arba Terenganu valstijos Malaizijoje. Yra hipotezė dėl jos tapatybės su vėlesne Patanio valstybe. Labiausiai įsigalėjusi teorija sieja Panpaną su Terenganu.

Istorija
--------

Karalystės pradžia sietina su I m. e. tūkst. stiprėjančia Transmalakinės prekybos reikšme tarp Indijos ir Kinijos.

Kinų šaltiniai mini šios valstybės pasiuntinius 529, 533, 534, 535, 571, 616 ir 637 m.

Tikėtina, kad I tūkst. viduryje valstybė pripažino stipresnės Langkasukos hegemoniją. VIII a. pabaigoje Langkasuką nukariavo Šrividžaja, ir ši tapo jos vasale. Nuo tada bet kokios žinios apie šią valstybę nutrūksta.

|  |  |
| --- | --- |
| **Induistinės malajų valstybės** |  |
| Transmalakinė prekyba (Malakos pusiasalis): Tambralinga | Kedahas | Langkasuka | Čitu | Panpan | Ganga NegaraSumatra: Kandali | Šrividžaja | Melaju | Minanga | Dharmasraja | Panai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį ar jo skyrių reikėtų peržiūrėti.**Būtina ištaisyti gramatines klaidas, patikrinti rašybą, skyrybą, stilių ir pan.Ištaisę pastebėtas klaidas, ištrinkite šį pranešimą.  |

4-as pagal aukštį pasaulyje vėliavos stiebas, laikantis Šiaurės Korėjos vėliavą, yra netoli Panmundžono
**Panmundžonas** (*Hangul* 판문점; *Handža* 板門店) – buvęs Šiaurės ir Pietų Korėjos pasienio kaimelis, kuriame buvo pasirašytos paliaubos, užbaigusios Korėjos karą. Tam tikslui atminti čia buvo Šiaurės Korėjos taikos muziejus. Čia rengiamos abiejų valstybių derybos, tarpininkaujant JT daliniams. Kaimas yra 53 km į šiaurės vakarus nuo Seulo ir 10 km į rytus nuo Kesongo.

Panmundžome Jungtinių Tautų pajėgos susitikinėjo su Šiaurės Korėjos ir Kinijos pareigūnais tarp 1951 ir 1953 m. Derybos vyko daugelį mėnesių, pagrindinė diskusijų tema buvo klausimas, susijęs su karo belaisviais. Be to, Pietų Korėja norėjo vieningos valstybės. 1953 m. birželio 8 d. buvo pasiektas susitarimas.

Paskutinis susitarimas buvo pasiektas 1953 m. liepos 27 d. kuomet Jungtinių Tautų vadovybė, Kinijos tautų išlaisvinimo armija ir Šiaurės Korėjos tautų armija susitarė dėl apsiginklavimo sąlygų. Susitarime taip pat buvo sukurta 4 kilometrų pločio demilitarizuota zona, dalijanti Korėją į dvi atskiras šalis. Nors dauguma karių ir visų sunkiųjų ginklų turėjo būti išvežti iš teritorijos, abi pusės vis tiek liko ginkluotos.
**Kalbos garsas**, arba **fonas** – garsas, sukuriamas žmogaus kalbos aparato, kad būtų galima bendrauti šnekant. Kalbos aparatui priklauso: gerklė, burna ir liežuvis, plaučiai, nosies ertmė, lūpos, dantys.

Mokslas apie kalbos garsus vadinamas fonetika.

Apskritai kalbos garsai skirstomi į **triukšmą** ir **tonus**: *tonai* kalbant atsiranda dėl balso stygų virpesių; *triukšmą* sukelia netolygūs iš plaučių išeinančių oro srovių svyravimai.
Paprastai tonai yra balsiai; beveik visi duslieji priebalsiai priklauso triukšmui. Skardieji priebalsiai susidaro liejantis triukšmui ir tonams.
Triukšmas ir tonai tiriami pagal jų aukštį, tembrą, stiprumą ir daugybę kitų ypatybių.

Žinomiausia kalbos signalo ypatybė yra ***pagrindinis tonas***. Ši ypatybė – tai paprasta signalo dažnio moduliacija, jos parametrai lengvai išmatuojami (nustatyta, kad įvairių žmonių (vaikų, moterų, vyrų) pagrindinio tono dažnis priklauso 50-450 hercų diapazonui). Klasifikuojami santykinis dažnio pokytis ir tariamo žodžio arba frazės trajektorija laike. Santykinis dažnio pokytis gali siekti 15 %, Europos kalbose tai perteikia kalbos emocinę dedamąją. Pokyčių gali būti tariant priegaides ir skiemenų tonus. 

Dėl savo ypatumų kalbos garsai nagrinėjami trimis atžvilgiais:

* *akustiniu*, nes garsas – akustinis reiškinys;
* *fiziologiniu*, mat garsai yra centrinės nervų sistemos veiklos padarinys ir sukuriami kalbos organų;
* *kalbotyros* (socialiniu), nes, pasitelkiant kalbos garsus, yra bendraujama; kiekvienoje kalboje garsai lemia žodžių reikšmių skirtumus. Nagrinėjant šiuo atžvilgiu, garsams suteikiamas fonemos pavadinimas, o fonemos kiekvienoje kalboje turi savo sistemą. Svarbiausias yra kalbotyros atspirties taškas: būtent šiuo aspektu tiriami kalbos garsai.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Garsų klasifikacija" (PDF). šaltiniai.info. Nuoroda tikrinta 2021-02-03.

Literatūra
----------

* *Зиндер, Лев Рафаилович|Зиндер Л. Р.* Общая фонетика. Изд. 2, перераб. и доп. М. 1979.
* *Кодзасов С. В. Кривнова О. Ф.* Общая фонетика. М.: Изд-во РГГУ, 2001.
*Kitos reikšmės – Skerdupis (reikšmės).*

| Skerdupis |
| --- |
| **Ilgis** | 4,5 km |
| **Baseino plotas** | 3,6 km² |
| **Ištakos** | Klebiškio miškas |
| **Žiotys** | Jiesia |
| **Šalys** | Lietuva |

**Skerdupis** – upelis Prienų rajone, kairysis Jiesios intakas. Teka šiauriau Šilavoto miestelio, kryptis: iš vakarų į rytus. Ilgis – 4 km, žiotys – ties Kliokiškės kaimu (31,8 km nuo Jiesios žiočių).

VDU stovykla prie Skerdupio
---------------------------

Antrojo pasaulinio karo metais Skerdupio apylinkėse buvo organizuota Vytauto Didžiojo universiteto studentų ir dėstytojų talka malkoms ruošti. Poreikį apsirūpinti kuru paskelbė šios aukštosios mokyklos vadovybė, nepaisant Universiteto uždarymo 1943 m. kovo 17 d.

Nepabūgę galimų suėmimų ir okupacinės nacių valdžios persekiojimų talkininkai prie Skerdupio susirinko 1943 m. liepos 21 d. ir iki rugpjūčio 3 d. be jokio atlyginimo kirto mišką, ruošė rąstus. Keli šimtai studentų ir studenčių, vadovaujami profesorių, ne tiktai savo noru dirbo, bet ir prie laužo vakarodavo (laužavedys V.Bražėnas). Palapinių miestelyje rytais buvo keliama ir vakarais nuleidžiama Lietuvos Trispalvė, sekmadieniais stovyklautojai lankė pamaldas Šilavoto ir Veiverių bažnyčiose. Organizuotas bendras maitinimas, suteikti medicininę pagalbą buvo pasiruošęs gyd. Jonas Adomavičius. Talkos organizacinio štabo vadovu buvo paskirtas prof. Jonas Šimoliūnas, stovyklos komendantu – prof. Steponas Kolupaila.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.

* Lietuvių enciklopedija 28 t.: Skara–Stoska, 13 psl.
**Žydrūnas Kelys**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1987 m. balandžio 29 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Biržai, Lietuva |
| Ūgis | 1,88 m |
| Svoris | 65 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Įžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2004–20052005200620062007–20082008–201020102011–20122012-2013201320142014-201520152015-20162016-20172017 | Kauno „Buratina"Kauno ŽalgirisVilniaus „Sakalai"Toljačio „Standart-2"Toljačio „Standart"Vilniaus „Perlas"Vilniaus „Lietuvos rytas"Pasvalio „Pieno Žvaigždės"Vilniaus „Perlas-MRU"Alytaus „Dzūkija"Kėdainių „Nevėžis"Vilniaus „Vilnius" (NKL)Biržų „KK Biržai" (RKL)Raseinių „KK Rasai" (NKL)Biržų „KK Biržai" (RKL)Šiaulių „Šiauliai" | 26,89,525,313,510,798,712,819,27,6 |
| Šalies rinktinė |
| 2006 |  Lietuva (jaunimo) | 2 |
|  |

**Žydrūnas Kelys** (g. 1987 m. balandžio 29 d. Biržuose) – Lietuvos krepšininkas.

Karjera
-------

Ž. Kelys karjerą pradėjo Kauno „Buratinos" klube žaidusioje LKAL, joje žaidėjas rungtyniavo ganėtinai sėkmingai, todėl 2005 m. krepšininkas tapo „Žalgirio" komandos nariu, tačiau tuometinių LKL čempionų gretose neįsitvirtino kaip ir 2006 m. sausyje perėjęs į „Sakalų" klubą.

Pasibaigus sezonui Ž. Kelys išvyko į Rusiją ir pasirašė sutartį su šios šalies aukščiausiosios lygos debiutante „Standart", bet netrukus buvo paskolintas žemesnėje lygoje rungtyniaujančiai dublerių komandai. 2007 m. vasario 1 d. lietuvis buvo pakviestas į pagrindinę komandos sudėtį.

2010 m. vasario 11 d. pasirašė ilgalaikę sutartį su Vilniaus „Lietuvos ryto" komanda, tačiau 2009–2010 m. LKL sezoną baigs Vilniaus „Perlo" klube. 2010 m. kovo 10 d. perėjo į Vilniaus „Lietuvos ryto" klubą. 2011 m. sausio 27 d. iki sezono pabaigos buvo paskolintas Vilniaus „Perlas" klubui. 2011–2012 m. sezone Ž. Kelys rungtyniavo Pasvalio Pieno Žvaigždžės ekipoje. 2012 m. liepos 26 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Vilniaus „Perlas-MRU" ekipa.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
*Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°18′36″š. pl. 22°01′56″r. ilg.﻿ / ﻿55.3100°š. pl. 22.0322°r. ilg.﻿ / 55.3100; 22.0322

|  Žygaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Tauragės |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žygaičiai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 18 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1863 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Žygaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žygaičių miestelyje, prie kelio  **199**  Tauragė–Žygaičiai–Vainutas , Ežeruonos (Jūros dešiniojo intako) dešiniajame krante. Istoristinė, turi neoromaninės architektūros bruožų.

Žygaičių bažnyčios 400-mečio paminklinis akmuo

Istorija
--------

Manoma, kad Žygaičiuose 1608 m. pastatyta koplyčia, 1785 m. – bažnyčia. Ji XIX a. vid. sudegė. Klebono Vincento Norvaišo rūpesčiu 1861 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1862 m. įkurta parapija. XIX a. viduryje veikė parapinė mokykla. Klebono Motiejaus Petronio rūpesčiu 1908 m. apmūrytas šventorius, nišose įrengtos gipsinės Kryžiaus kelio stotys.

1868–1869 m. klebonas Vincentas Norvaišas redagavo ir rengė spaudai Žemaičių vyskupo Motiejaus Valančiaus rankraščius. 1871 m. ištremtas į Tomsko guberniją.

Bažnyčios bokšte du varpai - vienas lietas 1772 m. kitas 1875 m. Varšuvoje.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninės architektūros bruožų, halinė, stačiakampio plano, su bokšteliu. Viduje įrengtas trijų mūrinių altorių ansamblis. Dabartiniame interjere esanti XIX a. antrojoje pusėje sukurta puošyba derinta su išsaugotais nuo gaisro senaisiais XVIII a. pabaigos ir XIX a. pradžios dirbiniais. Šventoriaus tvora ažūrinio mūro.

Bažnyčia neabejotinai projektuota profesionalaus architekto. Motiejus Valančius Žygaičių, Vainuto ir Truikinų (Aleksandrijos) bažnyčias priskiria „žemaičių architektui" Kalėdai, apie kurį, deja, žinomi tik pavieniai faktai.

Bažnyčios bokšte įkelti du žalvariniai varpai. Vienas, galbūt priklausęs senajai bažnyčiai, nulietas 1772 m. Antrąjį varpą naujajai mūrinei šventovei 1875 m. parūpino Antano Zvalinskio dirbtuvė Varšuvoje. Šventoriuje stovi 1934 m. statytas paminklas šventiesiems 1934-iesiems metams atminti, liudijantis, kad tais metais Lietuva pasiaukojo Švč. Jėzaus Širdžiai.

Galerija
--------

* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Tvoros ir langų angų dermėTvoros ir langų angų dermė
* Šventorius su kryžiumi ir pastatu kampeŠventorius su kryžiumi ir pastatu kampe
* Skulptūra ant koplytėlės (1934 m.)Skulptūra ant koplytėlės (1934 m.)
* Šoninio bokštelio kryžiusŠoninio bokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Žygaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia *lituanistika.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žygaičių šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žygaičių parapija (*telsiuvyskupija.lt*)
* Žygaičių parapija (*taurageskatalikai.lt*)
* Žygaičių bažnyčios panoraminės nuotraukos (*panoramas.lt*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pietų Kazachstano srities akimas (2009 m.)
**Akimas** (kaz. *әкім*; kirg. *аким*) – vietinės vykdomosios valdžios vadovo titulas Kazachijoje ir Kirgizijoje. Uzbekijoje tokias pareigas einantis asmuo vadinasi chokimas.

Kazachija
---------

Akimai būna srities, respublikinio pavaldumo miesto ar sostinės ir vadovauja atitinkamam *akimatui* (srities, miesto ar sostinės administracijai). Akimai yra prezidento ir respublikos vyriausybės atstovai.
Akimus Kazachijos premjero teikimu skiria Kazachijos prezidentas.

Kitų administracinių teritorinių vienetų akimai skiriami į pareigas ar renkami pagal tvarką, kurią apibrėžia Kazachijos prezidentas. Prezidentas savo nuožiūra gali atleisti bet kurį akimą. Naujai išrinktam Kazachijos prezidentui ėmus eiti pareigas sričių, respublikinio pavaldumo miestų ir sostinės akimai automatiškai praranda įgaliojimus, tačiau pareigas eina tol, kol prezidentas paskiria naujus akimus.

Kirgizija
---------

Kirgizijoje akimai yra akimato (rajono administracijos) vadovai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 38°20′30″ š. pl. 43°02′07″ r. ilg.﻿ / ﻿38.34167°š. pl. 43.03528°r. ilg.﻿ / 38.34167; 43.03528

 Sala iš pietinės Vano ežero pusės
**Akdamaro sala** (turk. *Akdamar Adası*, arm. Աղթամար) – nedidelė sala Turkijos rytuose esančiame Vano ežere. Plotas 0,3 km², aukštis virš ežero lygio – 80 m. Yra 3 km nuo ežero kranto.

Istorija
--------

Šv. Kryžiaus bažnyčia
X–XI a. buvo armėnų karalių rezidencija. X a. Vaspurakano karalystės valdovas Gagikas Ardzrunis salą sutvirtino, pastatė tvirtovę, miestą, įkūrė uostą (dabar griuvėsiai apsemti). Statybos darbams vadovavo architektas Manuelas, suprojektavęs rūmus su kupolu (neišliko) bei kryžiškąją kupolinę Šv. Kryžiaus bažnyčią (915–921 m.), pastatytą pagal VII a. Hripsime bažnyčios modelį. Bažnyčios fasadai iš akmens plokščių, puošti šešių juostų bareljefais (unikalūs armėnų architektūroje, pirmieji viduramžių krikščionių mene), vaizduojančiais mitologinės, religinės bei pasaulietinės tematikos scenas, Ardzrunio karalių dinastijos atstovus, jų herbus. Bažnyčios vidaus erdvę puošia freskos (daugiausia išliko augalinių ornamentų, scenų bibliniais motyvais); jų stilistika turėjo įtakos Vano miniatiūrų mokyklai. 1325 m. bažnyčia remontuota (sutvirtinti įėjimai). 1915 m. armėnų genocido metu sala nusiaubta.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Akdamaro sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Akeči Micuhidejap. 明智 光秀** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1528 m. kovo 10 d. |
| Mirė | 1582 m. liepos 2 d. (54 metai) |
| Tautybė | japonas |
|  |
| Veikla | Sengoku samurajus |
|  |
|  **Vikiteka** | Akeči Micuhide |

**Akeči Micuhide**(明智 光秀, 1528 m. kovo 2 d. – 1582 m. liepos 2 d. ) , kurio pravardė buvo **Jūbei** ar **Koretō Hyūga no Kami**(惟任日向守), buvo Sengoku laikotarpio samurajus. Jis buvo daimio Odos Nobunagos, kurį išdavė ir privertė padaryti sepuku, generolas.

Micuhide gimė Mino žemėje (dabar Gifu prefektūra). Jis kilęs iš šugo Toki klano ir pradėjo tarnauti Nobunagai, kai šis užėmė Mino žemę 1566 m. ir už tai Micuhide gavo Sakamoto (Omio žemėje) 1571 m. Nors Nobunaga retai pasitikėdavo vasalai, Kacuie Šibata, Hašiba Hidejoši ir Akeči Micuhide nusipelnė ypatingo jo palankumo. Gavęs Sakamoto, Micuhide išvyko nuraminti Tambos regioną ir nugalėjo kelis klanus, pvz.: Isšiki iš Taigo.

Šventykla, skirta Akeči Micuhidei, Kiotas
1579 m. Micuhide atėmė Jakami pilį iš Hatano Hideharu, pažadėdamas jam taiką. Bet Nobunaga nepaisė sutarties ir nužudė Hideharu. Tai papiktino Hatano šeimą ir netrukus keli Hataro vasalai nužudė Micuhide motiną (ar tetą). Situaciją pablogino tai, kad Nobunaga kelis kartus viešai įžeidė, taip atkreipdamas net vakariečių dėmesį. Micuhide kaltino Nobunagą dėl motinos mirties ir keršydamas užpuolė jį Honnō-dži šventykloje Kiote 1582 m. birželio 21 d. ir privertė kautis. Pralaimėjęs Nobunaga nusižudė.

Sužinoję apie Nobunagos mirtį Hidejoši ir Tokugava Iejasu puolė keršyti Mitcuhidei, kad užimtų Nobunagos vietą. Hidejoši pirmasis atvyko į vietą, o Akeči Micuhidės sąjuningai, tokie kaip Hosokava Fudžitaka, susijęs su juo per santuoką, jį išdavė. Micuhide išgyveno 13 dienų ir žuvo Jamazaki mūšyje. Sklido gandai, kad jį nužudė valstitis-karys Nakamura su bambuko ietimi, o kitas gandas teigia, jog Akeči išgyveno ir pradėjo naują gyvenimą kaip šventikas Tenkai.
Ali Paša ir jo mylimiausia sugulovė (ar žmona) Kira Vassiliki. Tapyta Paul Emil Jacobs.
**Ali Paša** (1740–1822 m. sausio 24 d.) – iš Tepelenos ar Janinos, vadinamas, Aslanas „Liūtas" ar „Janinos liūtas." Albanų kilmės Osmanų valdytojas (paša) vakarinės Rumelios dalies, Osmanų Europinės teritorijos, kuri taip pat buvo vadinama Janinos Pašaliku.

Jo rūmai stovėjo Jonijoje. Ali turėjo tris sūnus: Achmetą Muchtarą Pašą (tarnavusį 1809 m. kare prieš rusus), Veli Morėjos Pašą ir Salimą Vlorėjos Pašą. Ali Paša mirė 1822 m. sausio 24 d. būdamas virš aštuoniadešimties metų. Netgi būdamas 80 metų jis užsiėmė trejus metus trukusiu karu prieš nepopuliarųjį Osmanų sultoną Machmudą II.

Vardas
------

Jo vardas vietine kalba buvo: alb. *Ali Pashë Tepelenjoti*, arumun. *Ali Pãshelu*, gr. Αλή Πασάς Τεπελενλής = *Ali Pasas Tepelenlis* ar *Αλή Πασάς των Ιωαννίνων* = *Ali Pasas ton Ioanninon* (Ali Paša iš Jonijos), o turk. *Tepedelenli Ali Paşa*.

„Ali Paša medžioja ežere", tapytojas Louis Dupré (1825).

Literatūra
----------

* Claude Fauriel: *Die Sulioten und ihre Kriege mit Ali Pascha von Jannina nebst den neugriechischen Volksliedern, welche sich auf diese Kriege beziehen. Verlag Peucher, Breslau 1834* (populäre zeitgenössische Darstellung).
* Katherine E. Fleming: *The Muslim Bonaparte. Diplomacy and orientalism in Ali Pasha’s Greece*. University Press, Princeton, N. J. 1999, ISBN 0-691-00194-4.
* Llambro Ruci: *Ali Pashë Tepelena. Tiran apo reformator? Rrëfime, dokumente dhe këngë historike*. Tirana 2002, ISBN 99927-779-0-7.
* Ilir Ushtelenca: *Diplomacia e Ali Pashe Tepelenes (1786–1822)*. Tirana 1996.
* Dennis N. Skiotis: *From Bandit to Pasha: First Steps in the Rise to Power of Ali of Tepelen, 1750–1784*. in: International Journal of Middle East Studies Bd. 2, Cambridge 1971, S. 219–44.
* Frederick F. Anscombe: *Albanians and „mountain bandits"*. in: Frederick F. Anscombe (Hrsg.): *The Ottoman Balkans, 1750–1830.* Princeton 2006. S. 87-113. ISBN 1-55876-382-1
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ali Sabiho regionas*Région d'Ali Sabieh*إقليم علي صبيح |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Džibučio vėliava Džibutis |
| **Administracinis centras** | Ali Sabihas |
| **Rajonų** | 1 |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 90 005 |
| **Plotas** | 2 400 km² |
| **Tankumas** (2012) | 38 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | DJ-AS |

**Ali Sabiho regionas** (pranc. *Région d'Ali Sabieh*, som. *Gobolka Cali Sabiix*, arab. إقليم علي صبيح = *Aqlim `ali Sabīh*) – regionas Džibučio pietuose. Administracinis centras – Ali Sabihas.

Geografija
----------

Rytuose ribojasi su Somaliu, pietuose – su Etiopija, vakaruose – Dikilio regionu, šiaurėje – Artos regionu. Pietuose iškilę Arėjaus kalnai, siekiantys 1301 m aukštį. Kiti kalnai – Rahle Godlė, Bouros, Dagueino. Ali Sabiho regioną kertą Dėjdėjaus, Holholio, Beje Adėjaus, Danano, Gestiro vadžiai.

Suskirstymas ir gyvenvietės
---------------------------

Ali Sabiho regioną sudaro vienintelis Ali Sabiho rajonas.

Didesnės gyvenvietės:

* Ali Sabihas
* Holholis
* Gubetas
* Ali Adė
* Dasbijus
* Gelilė
* Asamas
* Guistis

|  |  |
| --- | --- |
|  **Džibučio regionai** |  |
| Ali Sabihas | Arta | Dikilis | Džibutis | Obokas | Tadžura |
| **Aliaksandras Liaudanskisblrs. *Аляксандар Ляўданскі*** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. rugpjūčio 29 d.Jurjevas, Minsko sritis |
| Mirė | 1937 m. rugpjūčio 27 d. (43 metai)Minskas |
|  |
| Veikla | Baltarusijos archeologas |
|  |
| Alma mater | Smolensko universitetas |

**Aliaksandras Liaudanskis** (blrs. *Аляксандар Ляўданскі*, 1893 m. rugpjūčio 29 d, Jurovas, Minsko sritis – 1937 m. rugpjūčio 27 d. Minskas) – Baltarusijos archeologas, baltų materialiosios kultūros tyrėjas.

Biografija
----------

1922 m. baigė Maskvos Archeologijos instituto Smolensko skyrių. 1922–1927 m. dirbo Smolensko muziejuje ir 1922–1925 m. studijavo Smolensko universitete, 1925–1927 m. jame dėstė (privatdocentas). Nuo 1927 m. Baltarusijos mokslų akademijos istorijos instituto mokslinis sekretorius, nuo 1931 m. archeologijos sekcijos vadovas. Per 1937 m. vykdytas stalinines represijas sušaudytas. Kartu sušaudyti archeologai Sergejus Dubinskis ir Aleksandras Kavalenia. 1958 m. reabilituotas.

Mokslinė veikla
---------------

Surinko ir paskelbė akmens, bronzos ir geležies amžių archeologinės medžiagos. Surengė daug žvalgomųjų ir tiriamųjų ekspedicijų; tyrė neolito laikiną gyvenvietę Nižnije Nemykariai, piliakalnius Smolenske. Išsamiai aprašė archeologinių paminklų kompleksus Gnezdove, kasinėjo pilkapius. Tyrė senuosius Rusios miestus (Polockas, Vitebskas, Orša, Zaslavlis, Borisovas). Suklasifikavo, datavo ir nurodė piliakalnių etninę priklausomybę, brūkšniuotosios keramikos kultūros piliakalnius priskyrė baltų gentims. Nustatė geležies amžiaus kapinynų datavimą. Parašė daugiau kaip 40 veikalų.

Bibliografija
-------------

* Smolensko gubernijos archeologinio žemėlapio šaltiniai, 1924 m.
* Kai kurie duomenys apie piliakalnius Smolensko gubernijoje, 1926 m.
* Kai kurie duomenys apie akmens amžių ir bronzos epochos kultūrą Smolensko gubernijoje, 1927 m.
* Archeologinės vietovės Sožo, Dniepro ir Kasplios upių baseinuose Smolensko gubernijoje, 1930 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aliaksandras Liaudanskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 69 psl.

* Сымон Кандыбовіч. Разгром нацыянальнага руху ў Беларусі. Менск, БГА, 2000
Koordinatės: 41°54′2,6″ š. pl. 12°29′21,7″ r. ilg.﻿ / ﻿41.90000°š. pl. 12.48333°r. ilg.﻿ / 41.90000; 12.48333

 Šv. Andriejaus bažnyčios fasadas
**Kvirinalo Šv. Andriejaus bažnyčia** (it. *Chiesa di Sant'Andrea al Quirinale*) – Romos jėzuitų bažnyčia Kvirinalo kalvoje. Vienas iš žymiausių baroko architektūros pavyzdžių. Adresas: *Via dei Quirinale 30*.

Istorija
--------

Šv. Andriejaus bažnyčia pastatyta 1658−1670 m. Bažnyčia buvo skirta jėzuitų misionierių paruošimo vienuolynui. Jauni vienuoliai buvo mokomi misijoms įvairiausiose pasaulio vietose skleisti krikščionybės, tikėtina, mirti dėl tikėjimo. Pasiaukojimas ir patirtos kančios, misionierių tikėjimu, turėjo jiems pelnyti amžinąjį gyvenimą Rojuje po mirties. Bažnyčios statybos buvo patikėtos pirmaujančiam to meto Romos architektui Džianlorencui Berniniui (1598−1680). Jai tinkama vieta vienuolyno teritorijoje buvo labai siaura ir popiežius Aleksandras VII norėjo ją atskirti siena nuo gatvės. Dž. L. Berninis pateikė savo sumanymą. Jis bažnyčią sukūrė rotondos formos, turinčią panašumų su Panteonu. Ovalo formos centrinė bažnyčios erdvė buvo apsupta 10 koplyčių ir uždengta kupolu. Išilginę ovalo ašį Dž. L. Berninis padarė lygiagrečią gatvei ir tokiu būdu trumpoji ovalo ašis tapo centrine bažnyčios išplanavimo ašimi. Eiliniam bažnyčios lankytojui susidaro netikėtas įspūdis įėjus į bažnyčią beveik iš karto atsidurti prieš centrinį altorių. Be to, marmuriniai piloriai blokavo išilginės ovalo ašies kryptis. Bažnyčia buvo pradėta statyti nuo koplyčių, kupolas pastatytas po 1661 m. centrinio altoriaus koplyčios puošyba užbaigta 1668 m. ir fasadas − 1670 m. pabaigoje. Kaip ir daugelyje kitų savo architektūrinių kūrinių, Dž. L. Berninis siekė sukurti bendrą architektūros, skulptūros ir tapybos formą, kurią jis vadino *bel composto* (gražiuoju mišiniu). Jam darbuose padėjo mokinys Matija de Rosis ir Dž. L. Berninis prižiūrėjo darbus veikiau kaip dekoracijų dizaineris.

Bažnyčios vaizdai
-----------------

* Bažnyčios planas
* Fasado puošybos elementas
* Stanislovo Kostkos koplyčia noviciate
* Kupolo vidiniai papuošimai iš stiuko

Šaltiniai
---------

* Castex, Jean. *Architecture of Italy*. ABC-CLIO, 2008, p. 160

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvirinalo Šv. Andriejaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Of. svetainė
* www.greatbuildings.com
* Khan Academy video apžvalga (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kvintas |
| --- |
| Kvintas prie Vilja Mersedeso Kvintas prie Vilja Mersedeso |
| **Ilgis** | 375 km |
| **Ištakos** | *Sierra de San Luis* |
| **Žiotys** | *Bañados de la Amarga* |
| **Šalys** | Argentina |

**Kvintas** (isp. *Río Quinto*; „Penktoji upė") arba ***Popopis*** – upė centrinėje Argentinoje. Prasideda San Luiso provincijoje, *Sierra de San Luis* kalnagūbryje, Retamos kalno (2213 m) šaltiniuose. Aukštupyje slenkstėta ir vandeninga. Teka į pietryčius. Maždaug už *Paso de las Carreteras* užtvankos pradeda tekėti pampų lygumomis. Iš kairės įteka Rosarijaus upė. Prateka Vilja Mersedeso miestą, ties kuriuo upės plotis – 45 m. Toliau teka Kordobos provincija. Žemupyje teka pelkynais ir užsibaigia *Bañados de la Amarga* pelkėse.

Potvynių metu susidariusios laikinos protakos pasiekia Santa Fė ir Buenos Airių provincijas. Gali pasiekti netgi Salado baseiną. Upės vandeningumas labai priklauso nuo metų laiko.

Ilgis 375 km, tačiau gali pasiekti net 878 km.
Dvikova kvotestafais
**Kvotestafas** (angl. *quarterstaff*) – nelanksčios karties tipo viduramžių anglų medinis, kartais – metalu apkaustytais galais. Kartais šiuo pavadinimu vadina kitų tautų kovines kartis (japonų bo, kinų guną, prancūzų batoną).

Kvotestafo sandara
------------------

Kvotestafus darydavo iš įvairios kietos lapuočių medienos, dažniausiai – iš uosio, ąžuolo, lazdyno ar gudobelės. Vienas ar abu galai gali būti apkaustyti ar turėti metalinius spyglius. Ilgis gana įvairus, nuo 1,8 iki 2,7 m. Kartais naudodavo ir labai ilgas kartis – nuo 3,6 iki 5,4 m. Vėliau kvotestafai trumpėjo ir lengvėjo. Viktorijos laikų Anglijoje kartais naudojo 3 m ilgio bambukines kartis.

Kvotestafas gali būti laikomas ginklu, artimu dvirankei kuokai, nors jo masė tolygiai pasiskirsčiusi per visą ilgį (išskyrus kvotestafus apkaustytais galais). Kvotestafu galimi triuškinantys smūgiai, buki baksniai ar ietiški dūriai, jei apkaustai su spygliais. Kvotestafo naudojimas panašus į kautynes daugeliu kitų ilgakočių ginklų, todėl kvotestafus neretai naudojo kaip pradinio apmokymo ginklą prieš pereinant prie alebardų, gleivų ir pan.

Kvotesatfo naudojimo istorija
-----------------------------

Kvotesafus lengva pasidaryti, todėl juos ar panašius naudojo daugelyje šalių. Kartis naudoja daugelyje Azijos kovos menų. Kvotestafas buvo įprastinis ginklas Anglijoje. Apie 1500 m. kvotestafas tapo populiariu kovos mokymo ginklu Londone. Apie 1700 m. kvotestafai asocijavosi su dvikovomis dėl piniginių prizų.

XIX a. antroje pusėje bambukinius bei uosinius kvotestafus vėl ėmė naudoti kaip mokomuosius ginklus (kartu su fechtavimo ir panašiomis apsaugomis) kai kuriose Londono fechtavimo mokyklose. XX a. pradžioje kai kur supaprastinto fechtavimo kvotestafais mokydavo skautus.[1]

Nuorodos
--------

1. ↑  Boy Scout Quarterstaff

* British Quarterstaff Association
| Kamranis*Cam Ranh* |
| --- |
| *Kamranio gatvė* |
|  |
| 

KamranisKamranis

11°54′50″ š. pl. 109°08′10″ r. ilg.﻿ / ﻿11.91389°š. pl. 109.13611°r. ilg.﻿ / 11.91389; 109.13611﻿ (Kamranis)Koordinatės: 11°54′50″ š. pl. 109°08′10″ r. ilg.﻿ / ﻿11.91389°š. pl. 109.13611°r. ilg.﻿ / 11.91389; 109.13611﻿ (Kamranis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Vietnamo vėliava Vietnamas |
| **Provincija** | Kanhoa provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 155 747  |

**Kamranis** (viet. *Cam Ranh*) – miestas pietiniame Vietname, Kanhoa provincijoje, Kamranio pusiasalyje, prie Pietų Kinijos jūros (Kamranio įlankos). Yra jūrų ir oro uostai. Verčiamasi žvejyba, koralų ir kriauklių rinkimu, metalo apdirbimu, laivų remontu, maisto pramone. Kamranio apylinkės pasižymi plačiais smėlėtais paplūdimiais, ir yra lankomos poilsiautojų.

Istorija
--------

Vietnamo karo metu, nuo 1965 m. iki 1973 m. Kamranyje veikė JAV oro ir jūrų pajėgų kariniai uostai; 1973–1975 m. uostą perėmė TSRS laivynas. Nuo 1991 m. Kamranyje įsikūrusi Vietnamo karinio laivyno bazė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kamranis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Kamusas** (rus. *камус*) – specialus kailis, kuriuo pakalamos slidės, kad būtų sumažintas slydimas atgal, ypač šliaužiant aukštyn įkalne. Taip pakaltas slides rusiškai vadina *камусные лыжи* (kamusinės slidės).

Kamusu pakaltomis slidėmis galima greitai šliuožti giliu puriu sniegu, paprastu žingsniu kilti į įkalnę (nereikia kilti „eglute" ar „laipteliais").

Kamusas – tai stangriaplaukė kailio dalis, nunerta nuo briedžio, elnio ar arklio kojų apatinės dalies. Medžiotojai paprastai teigia, kad arklio kamusas užtikrina greičiausią judėjimą, briedžio kamusas pats patvariausias, o šiaurinio elnio – pats tyliausias, nes šliaužiant negirgžda sniegas. Kamusui naudoja ir stirnų, kabargų, tauriojo elnio kojų kailį. Pakrantės rajonuose naudoja ir ruonių kailį.

Kamusui naudojamo kailio plaukai turi būti sugulę viena kryptimi. Odos sluoksnį nugramdo kuo ploniau, kad kamuso masė būtų kuo mažesnė. kamusą tvirtinant prie slidžių plaukų turi būti pakrypę tiesiai atgal, lygiagrečiai slidžių kraštams. Jei kamuso plaukai bus sugulę įstrižai, slidė slys kreivai. Kamusą prie slidžių prikala vinelėmis, prisiuva ar priklijuoja.

Kamusinių slidžių trūkumas – kailis primirksta vandens, ir slidės pasidaro labai sunkios. Todėl medžiotojai neretai daro kombinuotas slides – prie medžioklinių slidžių pliku apatiniu paviršiumi priklijuoja apie 8 cm pločio kamuso juostą. Tokios slidės irgi neslysta atgal, o sušlapusios nepasidaro pernelyg sunkios.

Nuorodos
--------

* Охотничьи лыжи. Изготовление
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Asadabadasاسعدآباد |
| --- |
| *JAV kariai miesto gatvėje* |
|  |
| 

AsadabadasAsadabadas

34°52′0″ š. pl. 71°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.86667°š. pl. 71.15000°r. ilg.﻿ / 34.86667; 71.15000﻿ (Asadabadas)Koordinatės: 34°52′0″ š. pl. 71°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿34.86667°š. pl. 71.15000°r. ilg.﻿ / 34.86667; 71.15000﻿ (Asadabadas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Provincija** | Kunaro provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 57 150  |
| **Altitudė** | 827 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Asadabadas |

**Asadabadas** (pers. اسعدآباد = *Asadābād*) – miestas rytų Afganistane, tarpukalnių slėnyje prie Kunaro ir Pečo upių santakos, 13 km nuo Pakistano sienos; Kunaro provincijos centras. Pro miestą eina Džalalabado–Čitralio kelias, čia yra svarbiausias sienos kirtimo punktas į šiaurę nuo Chaibero perėjos. Verčiamasi žemės ūkiu (ryžiai, kviečiai, cukranendrės, daržovės), prekyba. Yra turgus, mečetė, rotušė.

Istorija
--------

Gyvenvietė susikūrė prie svarbaus kelio, ilgą laiką buvo neislamizuoto Kafiristano krašto paribyje. Viduramžiais miestas buvo žinomas kaip ***Čagasarajus***. Babūras mini užėmęs šį miestą. TSRS invazijos metu čia veikė tarybinė karinė bazė. Vėliau Asadabadą atkovojo mudžachedinai.
**Maisto teisė**, **Maisto produktų teisė** – visuma teisės normų, reguliuojančių visuomeninius santykius, susijusius su maisto produktais.

Tikslai
-------

Maisto teisės normomis siekiama užtikrinti, kad:

* į rinką būtų teikiamas maistas, atitinkantis šio įstatymo ir kitų teisės aktų nustatytus saugos reikalavimus;
* maistas atitiktų tarptautinius laisvam prekių judėjimui keliamus reikalavimus ir nacionalinis maisto gamintojas galėtų plėsti savo prekių eksportą į kitas šalis, o tam tikroje valstybėje pagamintas maistas galėtų lengviau konkuruoti tarptautinėje rinkoje;
* būtų skatinama ekologiškų žemės ūkio produktų gamyba, sveikesnė gyventojų mityba, gerinama su maistu ir mityba susijusi žmonių sveikata.

Objektas
--------

Maisto teisė nustato teikiamo į rinką maisto bei jo tvarkymo reikalavimus, valstybės institucijų bei visuomeninių vartotojų teisių gynimo organizacijų kompetenciją užtikrinant maisto saugą, taip pat reglamentuoja maisto gamintojų, paslaugų teikėjų bei pardavėjų pareigas ir atsakomybę.

Nustato maisto ūkio politikos tikslus, valstybės, tarptautinių organizacijų (pvz. Europos Sąjungos) paramos maisto ūkiui įgyvendinimo principus, paramos priemones, šias priemones ir maisto ūkio politiką įgyvendinančias bei žemės ūkio, maisto ūkio oficialiąją statistiką.

Lietuva
-------

Lietuvoje pagrindinis šios teisės šakos teisės aktas – 2000 m. balandžio 4 d. LR Maisto įstatymas (Nr. VIII-1608). Kiti teisės aktai – 2002 m. birželio 25 d. LR žemės ūkio, maisto ūkio ir kaimo plėtros įstatymas (Nr. IX-987), LR ŽŪM ministro 2007 m. lapkričio 29 d. Nr. 3D-524 įsakymas Dėl išskirtinės kokybės žemės ūkio ir maisto produktų etc.

Nuorodos
--------

* LR maisto įstatymas
| **Silphidae** |
| --- |
| Juodbuožis duobkasys (*Nicrophorus vespilloides*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Maitvabaliai  *( Silphidae)* |

 |

**Maitvabaliai** (*Silphidae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. 

Vabalai vidutinio dydžio arba stambūs. Antenos prisegtos po kaktos šoniniais kraštais, sudarytos iš 11, rečiau 10 narelių, į galus kiek storėjančios arba su 3-5-nare didoka buožele. Priekiniai dubenėliai kūgiški, labai išsikišę. Antsparniai dažniausiai juodi ar raudoni su juodais skersiniais dryžiais, dažniausiai pridengia visą pilvelį. Kai kurių rūšių (pvz. duobkasių (*Nicrophorus*) genties) viršūnės nukirstos, todėl pilvelio galas būna nepridengtas.

Pasaulyje žinoma apie 300 rūšių.

Biologija
---------

Vabalai ir lervos dažniausiai minta dvėseliena. Kai kurie maitvabaliai gali misti išmatomis, grybais, yra taip pat grobuoniškų rūšių: mintančių kitų vabzdžių lervomis, šliužais, sliekais.
Dalis maitvabalių yra augalų kenkėjai ir todėl žalingi.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje gyvena 19 rūšių ir dar 3 ieškotinos. Viena rūšis – Plėšrusis maitvabalis (*Xylodrepa quadrimaculata*) – įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* Pilnas Lietuvos maitvabalių rūšių sąrašas.

Nuotraukos
----------

* Plėšrusis maitvabalis (*Xylodrepa quadrimaculata*)
* Paprastasis duobkasys (*Nicrophorus vespillo*)
* Raudonnugario maitvabalio (*Oiceoptoma thoracicum*) Lerva.
* Raudonnugaris maitvabalis (*Oiceoptoma thoracicum*)
* *Silpha obscura*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „A catalogue of Lithuanian beetles (Insecta, Coleoptera)" (PDF). *Vytautas Tamutis, Brigita Tamutė, Romas Ferenca*. Nuoroda tikrinta 2011-11-06.
Koordinatės: 54°52′08″š. pl. 25°03′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.868795°š. pl. 25.063848°r. ilg.﻿ / 54.868795; 25.063848

|  |
| --- |
| **Maišiagalos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo gimnazija** |
| Maišiagalos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo gimnazija herbasMaišiagalos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo gimnazija herbas |
| Maišiagalos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo gimnazija |
| **Adresas** | Vilniaus g. 15a, Maišiagala |
| **Direktorius(-ė)** | Kristina Bajevienė |
| **Mokinių skaičius** | 228 |
| **Įkūrimo data** | 1991 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 40 |

Įėjimas iš Vilniaus g.
Įėjimas iš Algirdo g.
**Vilniaus rajono Maišiagalos Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Algirdo gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Maišiagaloje (Vilniaus rajonas), Vilniaus g. 15A, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191315633.

Istorija
--------

1992 m. iki tol Maišiagalos miestelyje buvusi mišri kalbiniu požiūriu vidurinė mokykla suskilo į dvi dalis. Mokyklos tipiniame pastate liko lenkų ir rusų dėstomosiomis kalbomis dirbanti mokykla, pasivadinusi Maišiagalos 1-ąja vidurine, o lietuviškos klasės persikėlė į XIX a. pr. Hauvaltų giminės statytų dvaro rūmų pastatą. Kurį laiką mokykla vadinosi Maišiagalos 2-ąja vidurine mokykla, o 1996 m. gegužės 10 d. mokyklai suteiktas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo vardas. Šio Lietuvos valdovo vardu mokykla pavadinta neatsitiktinai, ji įsikūrusi greta kunigaikščio Algirdo piliakalnio. 1992 m. mokyklos direktoriumi tapo Valdas Kuzelis, nuo 2006 m. direktoriaus pareigas eina Kristina Bajevienė. 1992–1993 m. m. Maišiagalos 2-ojoje vidurinėje mokykloje mokėsi 151 mokinys. Laikui bėgant mokinių skaičius klasėse augo, nepritaikytame ugdymo procesui pastate darėsi ankšta. 1997 m. pradinės klasės įkurdintos netoliese esančio vaikų darželio laisvose patalpose. 1998–1999 m. m. mokyklos mokinių skaičius perkopė 200, o 2004–2005 m. m. mokykloje mokėsi jau 281 mokinys. 2008 m. pradėtos naujojo mokyklos pastato statybos. 2010 m. žiemą viename iš keturių mokyklos korpusų įkurdintos pradinės klasės. 2010 m. reorganizuotos Airėnų pagrindinės mokyklos lietuviškos pradinės klasės tapo Maišiagalos Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo vidurinės mokyklos Airėnų pradinio ugdymo skyriumi. 2011 m. 2-is keturių mokyklos korpusų įkurdintos pagrindinio ir vidurinio ugdymo klasės.

2013 m. mokykla veikė adresu Algirdo g. 4, 2014 m. gegužės 30 d. mokykla pertvarkyta į gimnaziją.

Direktoriai
-----------

* Kristina Bajevienė
* Valdas Kuzelis

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pliva |
| --- |
| Vandens malūnai prie Plivos krioklio Jaicėje Vandens malūnai prie Plivos krioklio Jaicėje |
| **Ilgis** | 33 km |
| **Baseino plotas** | 768 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3 m³/s |
| **Ištakos** | Dinarų kalnai |
| **Žiotys** | Vrbasas |
| **Šalys** | Bosnija ir Hercegovina |

**Pliva** (bosn. *Pliva*, serb. *Плива*) – nedidelė upė Bosnijoje ir Hercegovinoje; Vrbaso kairysis intakas. Prasideda Dinarų kalnuose, Smiljevaco – Jastrebniako kalnų papėdėje, 483 m aukštyje virš jūros lygio, į vakarus nuo Šipovo. Teka kalnų tarpekliu į šiaurės rytus ir rytus, įteka į Vrbasą ties Jaice.

Svarbiausias intakas – Janjis (dešinysis). Upė žymi savo 22 m aukščio Plivos kriokliu Jaicėje. Krioklio pakrantėse yra gamtos, istorinių, architektūros paminklų, todėl susidaro unikalus kraštovaizdis. Kita įdomi vieta Plitvoje – ežerų grandinė ties Jezero kaimu. Ten upė prateka 3 ežerus (Didįjį Plivos, Mažąjį Plivos ir Okruglo), kuriuos tarpusavyje skiria travertino barjerai. Plivos slėnis saugomas gamtos rezervato.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| ZIL-130 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Lichačiovo vardo automobilių gamykla |
| Metai | 1962-2010 |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | sunkvežimis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų, bortinis |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | ZIL-130 |
| Transmisija (-os) | 5 pavarų mechaninė |
| Išmatavimai |
| Ilgis | 6675 mm |
| Plotis | 2500 mm |
| Aukštis | 2400 mm |
| Kita informacija |
| Susiję automobiliai | ZIL-131 |

 **ZIL-130** (*ЗИЛ-130*) – tarybinis (vėliau Rusijos) sunkvežimis, 1962–2010 m. gamintas Lichačiovo vardo automobilių gamykloje (nuo 1992 iki šiol šiuos sunkvežimius renka AMUR gamykloje). Tai buvo vienas gausiausių, plačiausiai naudojamų tarybinių sunkvežimių – jų pagaminta virš 3 mln. vienetų.

Automobilio kūrimas pradėtas nuo 1953 m. (tada vadintas ZIS-125). Pirmieji prototipai pasirodė 1957 m. o serijinė gamyba pradėta 1962 m. Sunkvežimis turėjo hidraulinį vairo stiprintuvą, kabinoje – trys sėdimos vietos. Nuo 1977 m. pasikeitė kabinos dizainas – pakeistos radiatoriaus grotelės, posūkių lemputės įrengtos virš (o ne po, kaip anksčiau) žibintų.

Standartinis ZIL-130 modelis buvo bortinis sunkvežimis, kurio ilgis 6675 mm, plotis 2500 mm, aukštis 2400 mm, ratų bazė 3800 mm, masė 4300 kg. Sunkvežimio keliamoji galia – ~6 t. Automobilį varė 8 cilindrų, 6 l darbinio tūrio, 150 AG benzininis variklis.

Sukurta daug įvairių ZIL-130 modifikacijų: vilkikai (ZIL-130V1), savivarčiai (ZIL-130D1), varomi dujomis (ZIL-138), taip pat gaisriniai automobiliai, autokranai ir kt. Sunkvežimiai gausiai eksportuoti į užsienį: Afganistaną, Laosą, Vietnamą, Kubą, Mongoliją ir kt.

* Vilkikas (seno modelio kabina)Vilkikas (seno modelio kabina)
* SavivartisSavivartis
* Kuboje naudojamas žmonių pervežimuiKuboje naudojamas žmonių pervežimui
* Lenkijos armijojeLenkijos armijoje
* GaisrinėGaisrinė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: ZIL-130** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Helmandasهلمند |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Administracinis centras** | Laškar Gahas |
| **Rajonai** | 14 |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 1 441 769 |
| **Plotas** | 58 584 km² |
| **Tankumas** (2012) | 25 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | AF-HEL |
|  |
|  **Vikiteka** | HelmandasVikiteka |

**Helmando provincija** (pers. هلمند = *Halmand*) – provincija Afganistano pietvakarinėje dalyje, turi sieną su Pakistanu. Tai didžiausia pagal plotą ir 4-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Laškar Gahas.

Geografija
----------

Šiaurinėje dalyje driekiasi Hindukušo kalnagūbriai, o kitą, didžiąją, provincijos dalį užima lyguma. Joje daugiausia plyti dykumos – Registanas ir Dašti Margo. Svarbiausia upė – Helmandas (su intaku Argandabu). Įrengta viena svarbiausių šalyje, Kadžaki užtvanka.

Helmando provincija garsi kaip pagrindinis opijaus surinkimo rajonas šalyje.

Gyventojai
----------

Dauguma gyventojų yra puštūnai (didelė jų dalis klajokliai kočiai). Svarbiausi, Helmande gyvenantys, puštūnų klanai yra barkzajai, nurzajai, alakozajai, ešakzajai. Dar yra baludžų, tadžikų, hazarų, pandžabiečių. Absoliuti dauguma tikinčiųjų yra musulmonai sunitai, yra šiek tiek šiitų ir sikhų.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Helmando rajonai
Provincija padalinta į 14 rajonų.

Svarbiausios gyvenvietės:

* Laškar Gahas
* Musa Kala
* Mardža
* Sanginas
* Nauzadas
* Garmsiras
* Bagranas
* Giriškas
* Dišu
* Chanašinas
* Vaširas

Nuotraukos
----------

* Kadžaki užtvankaKadžaki užtvanka
* Helmande plyti aguonų plantacijosHelmande plyti aguonų plantacijos
* Dykuma Sangino apylinkėseDykuma Sangino apylinkėse
* Naujas keliasNaujas kelias
* Laškar Gaho mečetėLaškar Gaho mečetė

|  |  |
| --- | --- |
|  **Afganistano provincijos** |  |
| Badachšanas | Badgisas | Baglanas | Balchas | Bamijanas | Chostas | Daikondis | Farahas | Farjabas | Gaznis | Goras | Helmandas | Heratas | Džouzdžanas | Kabulas | Kandaharas | Kapisa | Konaras | Kundūzas | Lagmanas | Logaras | Nangarharas | Nimrūzas | Nuristanas | Paktija | Paktika | Pandžširas | Parvanas | Samanganas | Sari Pulis | Tacharas | Urozganas | Vardakas | Zabulis |
|  |
| --- |
| Ilinca |
|  
Ilinca 2017 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Maria Ilinca Băcilă |
| Gimė | 1998 m. rugpjūčio 17 d. (24 metai)Tirgu Murešas, Rumunijos vėliava Rumunija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2012–dabar |

**Maria Ilinca Băcilă** (g. 1998 m. rugpjūčio 17 d. Tirgu Mureše) – Rumunijos dainininkė. Yra žinoma dėl savo jodliavimo.

Ilinca gimė muzikantų šeimoje. 2013 metais merginų grupės „Quattro" sudėtyje pasirodė rumunų „X Faktoriaus" atrankoje. Grupė iškrito po pirmųjų gyvų pasirodymų. 2014 m. kaip solistė sėkmingai pasirodė projekte „Vocea Romaniei" (*Balsas*). Nors prizinių vietų nepasiekė, vien dalyvavimo laidoje pilnai užteko išplėsti muzikinę karjerą. Ilinca yra vienintelė profesionali jodliavimo meistrė gimtinėje, be to, ji gali dainuoti operiniu stiliumi.

2017 metais Ilincos ir Alex Florea duetas su daina „Yodel It!" laimėjo nacionalinę atranką ir atstovavo Rumunijai „Eurovizijos" dainų konkurse Kijeve.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ilinca Băcilă** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ilinca ir Alex Florea daina „Yodel It!"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Voltaj  *„De la capăt"*** |  **Rumunijos atstovė Eurovizijoje  (su Alex Florea)**2017 | Po to:**—** |
**Miltų baliklis** – cheminės medžiagos, naudojamos maisto pramonėje miltams balinti. Šviežiai sumalti miltai būna gelsvi.

Įprasti miltų balikliai yra:

* organiniai peroksidai, pvz. benzoilperoksidas
* kalcio peroksidas
* azoto dioksidas
* chloras
* chloro dioksidas (yra pranešimų, kad ši cheminė medžiaga gamina diabetą sukeliantį teršalą aloksaną, kai reaguoja su grūdų organinėmis medžiagomis)
* azodikarbonamidas
* atmosferos deguonis (veikia natūraliai laikant miltus)

Europos Sąjungoje neleidžiama naudoti chlorą, bromatus ir peroksidus.

Balikliais ir gerikliais apdoroti miltai padidina iš jų kepamų kepinių tūrį. Tačiau žmonės su jautresniu skonio jutimu jaučia kartoką poskonį.

Tešla iš chlorintų miltų turi geresnes formuojamąsias savybes, todėl recpetūrose su jais galima dėti mažiau miltų ir daugiau cukraus. Biskvitų kepime chlorinti miltai mažina tešlos sklidą, jos paviršius būna stangresnis. Spėjama, kad miltų baltymų savybių pokyčius sukelia jų oksidacija.

Nuorodos
--------

1. ↑  Lenzen, S: The mechanisms of alloxan- and streptozotocin-induced diabetes. Diabetologia 51, 216–226, 2008 (Review)