recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Zond 2

|  |
| --- |
| **Zond 2** |
|  |
| **Organizacija:** | SSRS |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Programa** | Zond programa |
| **Misijos tipas:** | praskriejimas |
| **Paleidimo data:** | 1964 m. lapkričio 30 d. |
| **Misijos rezultatas:** | nesėkminga |

**Zond 2** – SSRS nepilotuojmas kosminis apartas, jo pagrindinė užduotis – praskriejimas pro Marsą.

*Zond 2* buvo paleistas 1964 lapkričio 30. Atliekant manevrus 1965 gegužę su šiuo aparatu buvo prarastas ryšys. Pagal apskaičiavimus *Zond 2* Marsą turėjo praskrieti 1965 rugpjūčio 6, lekiant 5,62 km/s greičiu, 1500 km virš šios planetos paviršiaus.

*Zond 2* turėjo tokias pačias kameras, Marso paviršiaus fotografavimui, kaip ir *Zond 3* – Mėnuliui fotografuoti. Kamera turėjo du ultravioletinių spindulių spektrometrus. Kaip ir *Mars 1* – infraraudonųjų spindulių spektrometrus – metano paieškoms Marse.
**Zoran Zlatkovski**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Zoran Zlatkovski |
| Gimimo data | 1987 m. balandžio 5 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Makedonijos Kamenica, Šiaurės Makedonija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2004–20052005–2007200820092009–201020112011–201220132013–20142014–2015201620162017–2019 | Pirin BlagoevgradLokomotiv PlovdivSlavia SofiaVihren SandanskiPirin BlagoevgradPFK Ludogorec RazgradMalavan FCFK Bregalnica ŠtipPAS Lamia 1964Panachaïkī́Akademija PandevKaválaFK Sasa | 14 0(0)26 (11)13 0(1)12 0(1)30 0(6)06 0(1)10 0(1)13 0(4)25 (12)14 0(4) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| nežinoma | Makedonijos U-21 | 0?  |
|  Treniruotos komandos |
| 2017– | ŽFK Kamenica Sasa |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Zoranas Zlatkovskis** (maked. *Зоран Златковски*; g. 1987 m. balandžio 5 d.) – buvęs Makedonijos futbolininkas, rungtyniavęs jaunimo rinktinėje. 

ŽFK Kamenica Sasa savavininkas, vadovas ir treneris.

Karjera
-------

### Žaidėjo karjera

Atstovavo Bulgarijos klubams, rungtyniavo Makedonijoje, Irane ir Graikijoje.

2004–2005 m. sezone atstovavo Pirin Blagoevgrad (Bulgarija). 

Vėlesniais metais rungtyniavo Lokomotiv Plovdiv, Slavia Sofia, Vihren Sandanski, Pirin Blagoevgrad, PFK Ludogorec Razgrad.

2011 m. išvyko į Iraną, kur rungtyniavo Malavan FC (Iranas).

2013 m. pirmoje pusėje rungtyniavo FK Bregalnica Štip (Makedonija). 

Tais pačiais (2013) metais perėjo į PAS Lamia 1964 (Graikija).

Nuo 2014 m. atstovavo Panachaïkī́ (Graikija). 

2016 m. trumpai rungtyniavo Akademija Pandev (Makedonija).

2016 m. persikėlė į Graikiją, kur atstovavo „Kavalos" klubui.

2017–2019 m. priklausė FK Sasa (Makedonija).

### Vėlesnė karjera

*Pagrindinis straipsnis – ŽFK Kamenica Sasa*.
Persikėlė į Makedoniją, kur baigė profesionalo karjerą. 

2017 m. birželio mėn. įkūrė ŽFK Kamenica Sasa. Tapo šio moterų futbolo klubo savininku, vadovu ir treneriu. Nuo 2017 m. ekipa rungtyniavo moterų Pirmoje lygoje.

Rinktinė
--------

Atstovavo šalies U-21 jaunimo rinktinei.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY (apie žaidėją)
* SOFASCORE
* Transfermarkt
* weltfussball
* Globalsportsarchive
Koordinatės: 55°35′47″š. pl. 23°11′55″r. ilg.﻿ / ﻿55.5964124°š. pl. 23.198476°r. ilg.﻿ / 55.5964124; 23.198476

|  Tytuvėnų Dievo Motinos ikonos „Kazanskaja" cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Казанской иконы Божией Матери |
| **Dekanatas** | Kauno stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tytuvėnai |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1875 m. |

**Tytuvėnų Dievo Motinos ikonos „Kazanskaja" cerkvė** stovi Tytuvėnuose.

Istorija
--------

Laikinąją cerkvę Tytuvėnuose 1872 m. savo dvare pastatė A. Christianovičius, tačiau jau 1873–1875 m. pastatyta nauja akmeninė cerkvė. Parapija rūpinosi Raseinių ir Kolainių šventikai. Po II pasaulinio karo šventykla priskirta Raseinių parapijai, vėliau – Kolainių ir Šiaulių. Tarybų valdžia siekė šią cerkvę uždaryti: 1947 m. norėjo įrengti sandėlį, 1953 m. liepė sumokėti skolas, kurias dvasininkai sugebėjo padengti. Šiuo metu cerkvė yra Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvės filija.

*

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
| Tyrelio kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| Draustinio nuoroda pamiškėje Draustinio nuoroda pamiškėje |
| **Vieta:** | Tauragės rajono savivaldybės vėliava Tauragės rajonas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Balskai, Jociai |
| 

Žemėlapis rodantis Tyrelio kraštovaizdžio draustinis vietą.Tyrelio kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 55°19′21.4″ š. pl. 22°11′31.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.322611°š. pl. 22.192139°r. ilg.﻿ / 55.322611; 22.192139Koordinatės: 55°19′21.4″ š. pl. 22°11′31.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.322611°š. pl. 22.192139°r. ilg.﻿ / 55.322611; 22.192139 |
| **Plotas:** | 950 ha |
| **Įkurtas:** | 1996 m. |

**Tyrelio (Tyrelių) kraštovaizdžio draustinis** – vienas iš draustinių, plytinčių Pagramančio regioninio parke, Tyrelio miško pietrytinėje dalyje. Užima 950 ha ploto teritoriją. Draustinis driekiasi nuo kelio  **4509**  Tauragė–Dapkiškiai–Balskai  į rytus, priešingoje pusėje nuo Plynosios pelkės, maždaug pusiaukelėje tarp Balskų ir Dapkiškių, rytinė dalis siekia Jocius. Miške teka Jūros dešinieji intakai Vynija, Alanga.

Draustinis įsteigtas 1996 m. Dabartinės ribos nustatytos 2019 m. Į jį patenka Tauragės miškų urėdijos Balskų girininkijos 100–104, 114–119, 130–134, 143–145, 154, 169–171 ir 183 kvartalai bei 99, 142 kvartalų dalys, o taip pat agrarinė teritorija Voveraičių kaimavietėje.

Kraštovaizdžio draustinis Tyrelyje skirtas išsaugoti vietovės miškingą kraštovaizdį. Jam būdingos brandžių eglynų, beržynų, juodalksnynų miško fitocenozės, didžiausia įvairaus brandumo pušų medynų sankaupa regioniniame parke. Yra Europos bendrijos svarbos natūralių pievų (ganyklų ir ganomų pievų, šienaujamų mezofitų pievų) ir miškų buveinių. Aptinkama saugomų rūšių populiacijų: baltnugarių genių (*Dendrocopos leucotos*), vapsvaėdžių (*Pernis apivorus*), drugių machaonų ir juodųjų apolonų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pagramančio regioninis parkas. Tyrelių kraštovaizdžio draustinis *pagramanciorp.lrv.lt*
2. ↑  Tyrelio kraštovaizdžio draustinis *saugoma.lt*
3. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų teritorijų valstybės kadastras *stk.am.lt*
| **Dentaria bulbifera**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Svogūninė dantažolė (*Dentaria bulbifera*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Dantažolė  *( Dentaria)* |
| Rūšis: | Svogūninė dantažolė  *( Dentaria bulbifera)* |

 |

**Svogūninė dantažolė** arba **svogūninė kartenė** (lot. *Dentaria bulbifera*, sin. *Cardamine bulbifera*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Šakniastiebis šakotas. Apatiniai lapai plunksniški, ilgakočiai. Žiedai violetinės, baltos arba rausvos spalvos. Vaisius – ankštara. Svogūninė dantažolė dauginasi lapų pažastyse augančiais svogūnėliais. Auga ūksminguose lapuočių ar mišriuose miškuose, mėgsta kalkingą dirvožemį.

Lietuvoje svogūninė dantažolė labai reta, įrašyta į Raudonąją knygą. Žinomos augavietės Čepkeliuose, Vidgirio miške (Alytaus raj.), Kretuono ežero saloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Svogūninė dantažolė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 383

Augalo požymiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Svogūninė dantažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Abu Abdalahas Alburtukali Mahometas ibn Mahometasarab. أبو عبد الله البرتقالي محمد بن محمدي** |
| --- |
| Maroko sultonas |
| Vatasidai |
| Mirė | 1526 m. |
| Tėvas | Mahometas Alšeichas |
| Maroko sultonas |
| Valdė | 1504-1526 m. |
| Pirmtakas | Mahometas Alšeichas |
| Įpėdinis | Achmadas |

**Abu Abdalahas Alburtukali Mahometas ibn Mahometas** (*abū `abd allah al - burtuqālī muḥammad ben muḥammad*, arab. أبو عبد الله البرتقالي محمد بن محمدي, g. nežinoma – 1526 m.) – nuo 1504 m. Vatasidų dinastijos Maroko sultonas.

Mahometas Alburtukali buvo Mahometas Alšeichas sūnus.

Sultonas Mahometas Alburtukali valdė apylinkes nuo Feso iki Salė. Visa Atlanto vandenyno pakrantė atiteko Portugalijai: 1508 m. – Safi, 1513 m. – Azemuras, 1514 m. – Mazaganas, o 1515 m. portugalai užpuolė ir Marakešą. Tais pačiais metais iš pietų pusės puolimą prieš Vatasitus pradėjo Sadi giminė. Jų vadas Abu Abdalahas Alkaimas pradėjo šventą karą su portugalais Giro iškyšulyje (į šiaurę nuo Agadiro). 1511 m. Alkaimas pasiskelbė Suso valdovu. Jo sūnus Ahmadas Alaradžas kovai prieš krikščionis, Tarudantą pavertė gynybine baze. 1525 m. Sadi armija užėmė Marakešą, kuris tapo Sadi dinastijos sostine.

Nuorodos
--------

* Istorinis žodynas Archyvuota kopija 2008-02-25 iš Wayback Machine projekto.;
* Musulmonų vadovai.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Mahometas Alšeichas** | **Vatasidų dinastija**1504-1526 m. | Po to:**Achmadas** |
| Koninaslenk. *Konin* |
| --- |
|        |
| *Konino Rinkos aikštė* |
|  |
| 

KoninasKoninas

52°13′00″ š. pl. 18°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.21667°š. pl. 18.25000°r. ilg.﻿ / 52.21667; 18.25000﻿ (Koninas)Koordinatės: 52°13′00″ š. pl. 18°15′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.21667°š. pl. 18.25000°r. ilg.﻿ / 52.21667; 18.25000﻿ (Koninas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Didžiosios Lenkijos vaivadija |
| **Apskritis** | Konino apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 69 858  |
| **Plotas** | 82,2 km² |
| **Tankumas** (2021) | 850 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Koninas |

**Kòninas**  (lenk. *Konin*) – miestas vidurio vakarų Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, į pietryčius nuo Poznanės, prie Vartos upės bei prie Goslavicų ir Pantnuvo ežerų. Apskrities centras, turintis ir miesto-apskrities statusą. Eina Poznanės–Varšuvos geležinkelis ir plentas, Bydgoščiaus–Kališo plentas. Spalvotoji metalurgija (aliuminio lydymas ir valcavimas), mašinų (atvirosios kasybos įranga) gamyba, elektrotechnikos, statybinių medžiagų, siuvimo, maisto (cukraus, pieno, malimo, vaisių perdirbimo) pramonė. Veikia didelė šiluminė jėgainė. Apylinkėse kasamos rusvosios anglys. Yra krašto muziejus, meno galerijos. Vyksta kasmetinis tarptautinis vaikų dainų ir šokių festivalis.

Yra XIV–XX a. architektūros paminklų: gotikinė Šv. Baltramiejaus bažnyčia, pranciškonų reformatų vienuolyno kompleksas, klasicistinė rotušė, neogotikinė evangelikų bažnyčia, XVIII–XIX a. gyvenamieji namai ir kita.

Istorija
--------

II a. graikų geografo Ptolemėjaus žemėlapyje pažymėta dakų tvirtovė Setidava (ar Getidava) buvo netoli dabartinio Konino miesto.

Ankstyvaisiais viduramžiais pastatyta pilis, XII a. greta susikūrė prekybinė gyvenvietė. 1293 m. Koninui suteiktos miesto teisės. 1331 m. sugriautas kryžiuočių. Iki XVII a. buvo svarbus gelumbės gamybos centras. 1656 m. Koniną sugriovė Švedijos kariuomenė. Miestas vėl išaugo XIX a. pradėjus plėtoti tekstilės, o vėliau aliuminio metalurgijos pramonę.

XIX a. buvo miestas, Kališo gubernijos Konino apskrities centras.

Sportas
-------

* KS Avans Górnik Konin (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. POLAND: Major Cities
2. ↑  POLAND: Major Cities
3. POLAND: Major Cities
4. ↑  POLAND: Major Cities
5. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 223
7. ↑  Konin. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-06-11).
8. ↑  *Konin*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. IV (Kęs — Kutno). Warszawa, 1883, 333 psl. **(**lenk.**)**
Kongo olimpinis komitetas| Nacionalinis olimpinis komitetas |
| --- |
| Šalis/Regionas | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |
| Kodas | COD |
| Įkurtas | 1963 |
| Pripažintas | 1968 |
| Žemynoasociacija | ANOCA |
| Būstinė | Kinšasa, Kongo Demokratinė Respublika |
| Prezidentas | Marcel Amos Mbayo Kitenge |
| Generalinis sekretorius | Honoré Mazombo Aenge |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Kongo olimpinis komitetas** (**COD**, pranc. *Comité Olympique Congolais*) – nevyriausybinė sporto organizacija, prižiūrinti Kongo Demokratinės Respublikos sportinę veiklą ir atstovaujanti šaliai tarptautiniame olimpiniame komitete.

Istorija
--------

Kongo olimpinis komitetas įkurtas 1963 m. o 1968 m. oficialiai pripažintas tarptautiniame olimpiniame komitete. Šalis debiutavo 1968 m. Meksiko vasaros olimpiadoje. Dėl ekonominių sunkumų šalis nedalyvavo 1972 m. ir 1976 m. olimpiadose.

1980 m. Kongo olimpinis komitetas prisidėjo prie masinio boikoto ir nedalyvavo 1980 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  About: Democratic Republic of the Congo at the Olympics
2. ↑  Reconsidering the 1980 Moscow Olympic Boycott

Nuorodos
--------

* TOK svetainėje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Karintijos marka** – pasienio regionas (marka) pietrytinėje Rytų Frankijos dalyje, o vėliau Šventojoje Romos imperijoje 889–976 m. Markos teritorijos apėmė sritis, kur dabar yra pietinė Austrija ir Slovėnija.

Iki 889 m. būsimosios markos teritorijos priklausė Karantanijai, kuri buvo pavaldi Bavarijai, kuri savo ruožtu buvo pavaldi Rytų Frankų karalystei. Jos paskutinis kunigaikštis buvo Arnulfas Karintietis, Karolingo Karlomano neteisėtas sūnus.

887 m. ėmęs valdyti visą karalystę, Arnulfas sudalino pietrytines teritorijas į kelias atskiras markas. Kitos tuo metu sukurtos markos buvo Austrijos marka, Krainos marka ir Istrijos marka. Karintijos marka buvo nuolat puldinėjama barbarų madjarų, kurie nusiaubė jos teritorijas. Didžiausios markos gyvenvietės buvo Fryzachas ir Filachas. 952 m. marka, kartu su Kraina, Istrija ir Friuli priskirtos Bavarijos kunigaikštystei. Joje viešpatavo Luitpoldingų giminės markgrafai.

976 m. Imperatorius Otonas II nusprendė sukurti savo imperijoje šeštąją kunigaikštystę. Dėl to jis pakėlė Karintijos marką į kunigaikštystę, ir į ją sujungė pietrytines markas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Kariokos sala (viduryje). Apačioje – Grenada.
**Karioka** – Grenadai priklausanti sala Mažųjų Antilų salyne, Karibų jūroje. Karioka yra didžiausia šio regiono sala, užimanti 34 kvadratinių kilometrų plotą. Didžiausias salos miestas ir sostinė yra Hilzboras.

6010 gyventojų (2019 m. su Mažąja Martinika).

Istorija
--------

Ankstyvieji atvykėliai į salą ją pavadino Karioka (*Kayryouacou*), reiškiančią rifų salą.

1656 m. saloje apsilankė Père du Tertre – vėžių žvejys iš Gvadelupės. Jis tapo pirmuoju europiečiu, apsilankiusiu saloje. Nuo to laiko sala priklausė Prancūzijai. 1750 m. saloje buvo atliktas pirmasis gyventojų surašymas – tuo metu saloje gyveno 199 gyventojai. 1763 m. sala tapo Didžiosios Britanijos kolonija; kaip tik tuo metu britai užgrobė ir šalia esančią Grenadą. 1776 m. saloje gyveno jau 3 289 gyventojai (skaičiuojant tik vergus ir jų prižiūrėtojus).

Nuo 1974 m. kai Grenada tapo nepriklausoma, Kariokos sala priklauso jai.

Kariokos salos gyventojai dažnai migruoja į Didžiąją Britaniją, ypač į Bedfordo miestą. Tarp gyventojų yra toks posakis: „jei tu gyveni Kariokoje, tu tikrai turi giminių Bedforde, jei tu gyveni Bedforde, tu tikrai pažįsti ką nors iš Kariokos".

Koordinatės: 12°29′ š. pl. 61°28′ v. ilg.﻿ / ﻿12.483°š. pl. 61.467°r. ilg.﻿ / 12.483; 61.467

Šaltiniai
---------

1. ↑  GRENADA, *citypopulation.de*
**Karinė administracija Prancūzijoje** (vok. *Militärverwaltung in Frankreich*, pranc. *Occupation de la France par l’Allemagne*) – laikina okupacinė valdžia, įkurta nacistinės Vokietijos per Antrąjį pasaulinį karą ir skirta administruoti okupuotą zoną šiaurės ir vakarų Prancūzijoje.

Istorija
--------

*Pagrindinis straipsnis – Mūšis dėl Prancūzijos*.
Vokietijos karių maršas prie Triumfo arkos Eliziejaus laukuose, Paryžiuje, 1940 m. birželis.
1940 m. gegužės 10 d. Hitlerio armija įsiveržė į Prancūziją ir į neutralias valstybes – Nyderlandus, Belgiją, Liuksemburgą. Jėgų santykis, palyginti su 1939 m. rudeniu, buvo pasikeitęs vokiečių naudai. Jų tankai bei aviacija buvo techniškai pranašesni ir sutelkti pagrindinių smūgių kryptimi. Šias valstybes Vermachtas okupavo per dvi savaites ir tęsė puolimą į Prancūzijos gilumą. Birželio 14 d. be mūšio užimtas Paryžius. Karą Prancūzijai paskelbė ir Italija. Prancūzų politikai ir karinė vadovybė matė tik vieną išeitį – pasiduoti Hitleriui. Vyriausybės vadovu tapo susitarimo su Vokietija šalininkas, maršalas Filipas Petenas.

1940 m. birželio 22 d. buvo pasirašytos paliaubos (antrasis Kompjenas), reiškiančios Prancūzijos kapituliaciją. Nacistinė Vokietija okupavo šiaurinę ir rytinę Prancūzijos dalis (jos buvo labiausiai pažengusios ūkiniu atžvilgiu), likusią šalies dalį valdė Peteno vyriausybė. Vokiečiai perėmė Prancūzijos ginkluotę ir visas karines atsargas, kariuomenė buvo paleista, išskyrus 100 tūkst. paliaubų armiją.

Vokiečių karinė administracija Prancūzijoje baigėsi Prancūzijos išlaisvinimu po Normandijos ir Provanso išsilaipinimų. Ji formaliai egzistavo nuo 1940 m. gegužės iki 1944 m. gruodžio mėn. nors didžiąją jos teritorijos dalį Sąjungininkai išlaisvino iki 1944 m. vasaros pabaigos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Antrojo pasaulinio karo pradžia (1939 m. – 1941 m. birželis). *Istorijai.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-02-19.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTrečiojo Reicho administraciniai vienetai  |
| --- |
|  |
| Didžioji Vokietija | 
 Trečiojo Reicho gau ir reichsgau **·**  Bohemijos ir Moravijos protektoratas **·**  Generalgubernija  **·**  Adrijos pajūris **·**  Alpių papėdės |  |
|  |
| Reichskomisariatai | 
 Norvegijos (1940-45) **·**  Nyderlandų (1940-45) **·**  Belgijos ir Šiaurės Prancūzijos (1940-44) **·**  Ostlando (1941-45) **·**  Ukrainos (1941-44) |
|  |
| Karinės administracijos | 
 Prancūzija (1942-44) **·**  Belgija ir Šiaurės Prancūzija (1940–1944) **·**  Serbija (1941-44) **·**  Graikija (1941-45) **·**  Danija (1941-44) **·**  TSRS (1941-44) **·**   |
|  |
| Satelitai | 
Viši Prancūzija **·**  Suomija **·**  Slovakija **·**  Italija **·**  Rumunija **·**  Vengrija **·**  Bulgarija **·**  Kroatija **·**  Juodkalnija **·**  Albanija |

 |
*Kitos reikšmės – Svyla (reikšmės).*

| Svyla |
| --- |
| Svyla ties Guntauninkais Svyla ties Guntauninkais |
| **Ilgis** | 60,8 km |
| **Baseino plotas** | 169,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,38 m³/s |
| **Ištakos** | Baltarusija |
| **Žiotys** | Birvėta |
| **Šalys** | Baltarusija, Lietuva |

**Svyla** (blrs. *Свіла*) – upė Baltarusijoje ir Lietuvoje (Švenčionių ir Ignalinos raj.); Birvėtos dešinysis intakas (Dysnos baseinas). Prasideda Baltarusijoje, netoli Lietuvos sienos, 8 km į rytus nuo Švenčionių. Teka šiaurės, šiaurės rytų kryptimi, pirmuosius 11 km per Baltarusiją, toliau – per Lietuvą. Įteka į Birvėtą 24 km nuo jo žiočių, 2,5 km į pietryčius nuo Tverečiaus, ties Pečiurkomis.

Intakai:

* dešinieji – Skaistupis;
* kairieji – Gilūta, Šakelėlė.

Svyla ties Katinautiške
Upės vaga labai vingiuota. Vidutinis nuolydis Lietuvoje – 113 cm/km. Ties Guntauninkais (9 km nuo žiočių) yra vandens matavimo stotis. Ties ja upės vidutinis debitas yra 0,75 m³/s, didžiausias 19 m³/s, mažiausias 0,014 m³/s. Didesnės gyvenvietės prie Svylos (visos Lietuvoje): Milkūnai, Švalkūniškė, Rakauskai, Stajėtiškis, Svylionys, Užupis, Gilūtos, Svylė, Guntauninkai, Senoji Katinautiškė, Bobėnai.

Etimologija
-----------

Upėvardis siejamas su žodžiu *svilti* („degti be liepsnos, skrusti"): šis kilęs iš ide. *\*su̯el-* „rusenti, svilti". Matyt, pirminė žodžio reikšmė buvo susijusi su šiluma.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-12-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Svyla*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 143
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 323

Svyla ties matavimo stotimi Guntauninkuose
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*
Koordinatės: 56°10′06″š. pl. 21°45′12″r. ilg.﻿ / ﻿56.1684°š. pl. 21.7534°r. ilg.﻿ / 56.1684; 21.7534

|  Šačių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šatės |
| **Adresas** | S. Dariaus ir S. Girėno g. 23 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1886 m. |

**Šačių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šačių kaime, 7,5 km į vakarus nuo Barstyčių.

Parapijoje stovi Šačių kapinių koplyčia, Kaukolikų šv. Ansgaro koplyčia.

Istorija
--------

Klebono V. Senkaus kapas šventoriuje
Jonas Volskis 1670 m. pastatė bažnyčią. Jai 1690 m. dovanoti 3 valakai žemės. A Sapiega 1771 m. pastatė naują medinę bažnyčią. 1802 m. įsteigta altarija. 1806 m. veikė parapinė mokykla. 1851 m. įkurta parapija.

1871 m. pradėta rūpintis mūrinės bažnyčios statyba. Leidimas gautas tik 1880 m. Klebono Simono Lukoševičiaus rūpesčiu 1882–1886 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją konsekravo žemaičių vyskupas sufraganas Aleksandras Kazimieras Beresnevičius.

Šventoriuje palaidotas nuo 1956 m. Šatėse gyvenęs klebonas kunigas Vincentas Senkus (1912–1986; 1947–1956 m. politinis tremtinys).

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė. Bažnyčioje yra 23 langai, 6 durys, 14 meniškų stacijų, sakykla. Įrengti 3 altoriai. Didysis altorius pastatytas 1891 m. klebono Ignaco Stankūno rūpesčiu. Altoriuje du paveikslai: šv. Jono Krikštytojo ir Marijos belaisvių globėjos. Šoniniai altoriai pastatyti 1904 m. 1906 m. įsigyti 17 balsų vargonai. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazys Misius, Romualdas Šinkūnas. Lietuvos katalikų bažnyčios. – Vilnius: Pradai, 1993. – P. 397
2. ↑  skuodoparapija.lt
3. ↑  skuodoparapija.lt
4. ↑  skuodoparapija.lt

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šačių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žemaitijos paveldas: Šačių šv. Jono Krikštytojo bažnyčia Archyvuota kopija 2016-06-24 iš Wayback Machine projekto.
| Šaučikių II senosios kapinės |
| --- |
| Kapinės iš šiaurės rytų pusės |
| 

Šaučikių II senosios kapinėsŠaučikių II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°06′20″š. pl. 21°34′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.105584°š. pl. 21.580999°r. ilg.﻿ / 56.105584; 21.580999Koordinatės: 56°06′20″š. pl. 21°34′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.105584°š. pl. 21.580999°r. ilg.﻿ / 56.105584; 21.580999 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,04 ha |
| Naudotas | XVIII a. – 1920 m. |
| Žvalgytas | 2003, 2004 m. |

**Šaučikių (Nerėpų) kaimo antrosios senosios kapinės**, vadinamos **Senkapiais, Markapiais** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės dalyje, Šaučikių kaime (Imbarės seniūnija), 0,73 km į rytus nuo kelio Salantai-Skuodas, kairiajame Erlos upelio krante, Šaučikynės miško pietiniame pakraštyje.

Vieta
-----

kapines juosiančio griovio ir pylimo vakarinė dalis iš šiaurės pusėskapines juosiančio griovio ir pylimo vakarinė dalis iš šiaurės pusės
Įrengtos aukštumoje, lygioje vietoje, miške. Keturkampio plano, 19 x 19 m dydžio, orientuotos pagal pasaulio dalis, apjuostos iki 70 cm gylio ir pločio griovio, kurį kasant žemės piltos išorinėje pusėje. Ties kapinių pietinės kraštinės viduriu paliktas apie 2 m pločio tarpas įėjimui. Laidojimo žymių nesimato, mažosios architektūros paminklų ir anotacinio ženklo nėra. Apaugusios spygliuočių mišku. Pietvakarinėje dalyje iškasta duobė.

Teritorijos plotas – 0,04 ha, perimetras – 76 m.

Istorija
--------

Įrengtos XVIII a. vadinamos Senkapiais, Markapiais. Jose iki XIX a. laidoti Nerėpų užusienio (už gatvinio kaimo bendro naudojimo žemėje įsikūrusių vienkieminių sodybų) ir Šaučikių kaimo gyventojai. Yra duomenų, kad 1919-1920 m. čia palaidoti nuo šiltinės mirę apylinkės gyventojai, o kapinės tuo metu apkastos grioviu. Jose stovėjo medinis kryžius, kuris sunyko ir nuvirto XX a. 8 dešimtmetyje. 

Kapinės kaip kultūros paveldo objektas išaiškintos 2003 m. rudenį Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus senovės žemdirbystės vietų archeologinių žvalgymų ekspedicijos (vadovas Algimantas Merkevičius) metu. 2004 m. kapines žvalgė Julius Kanarskas, kartografavo Renaldas Augustinavičius (Kultūros paveldo centras).

Šaltiniai
---------

* Julius Kanarskas. Kultūros paminklų, vertybių ir saugotinų objektų žvalgymo 2004 metais ataskaita. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 504
* Julius Kanarskas. Nerėpų kaimo antrosios senosios kapinės. Kultūros vertybės dosjė, 2006. – Salantų regioninio parko direkcijos paveldosaugos rankraštynas.
| Šavaša |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 18,2 km |
| **Baseino plotas** | 48,2 km² |
| **Ištakos** | Garnių apylinkės |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Šavaša** (lenk. *Czużka*)– upė Rytų Lietuvoje, kairysis Šventosios intakas, įsiliejantis į ją ties Antaliepte. Upelės ilgis 18,2 km, baseino plotas 48,2 km², iš jų Utenos rajonui (iki Šavašo ežero) tenka atitinkamai 9,5 km ir 31 km². Dar apie 1,5 km Šavaša teka Utenos–Zarasų rajonų sandūra.

Savašos upė prie Lužų akmens
Upelės versmės yra apie 1 km į pietryčius nuo Garnių kaimo, netoli Daugailių–Juknėnų kelio. Rytuose ir pietuose jos baseinas šliejasi prie Ligajos, o į vakarus – Indrajos baseinų. 6 km ilgio atkarpa aukščiau Alekniškio ežero yra ištiesinta.

Šavaša – ypatinga Lietuvos upė. Jos slėnio vaizdingiausia atkarpa pačiame žemupyje, kuriame įrengtas Šavašos pažintinis takas. Čia būdingi aukšti upės slėniai, gausu krioklių.

Etimologija
-----------

Upėvardžio pirminė lytis, matyt, buvusi *Savaša* (taip upė tebevadinama ir dabar). Jo šaknis laikoma senovine, susidariusia iš ide. *\*sou̯s* („drėgnumas, skystis") bei ide. *\*seu-* („varvėti, drėgti, sunktis"). Plg. Balkanų upę Sava, sen. air. *suth* „sultys, pienas", toch. *swese* „lietus", alb. *shi* „lietus", s. angl. *séaw* „sultys" ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

* 
* Archyvuota kopija 2015-05-05 iš Wayback Machine projekto.
**David William Moyes** (g. 1963 m. balandžio 25 d. Glazge) – buvęs škotų futbolininkas.

Karjera
-------

Pradėjo savo karjerą Glazgo Celtic klube, su kuriuo laimėjo čempionato medalį. Yra žaidęs Preston North End FC klube, kuriame vėliau dirbo treneriu. Moyes kaip futbolininkas yra sužaidęs daugiau kaip 550 lygos rungtinių.

### Yra žaidęs šiuose klubose

* 1980–1983 Celtic FC (Glazgas – Škotija)
* 1983–1985 Cambridge United FC (Kembridžas – Anglija)
* 1985–1987 Bristol City FC (Bristolis – Anglija)
* 1987–1990 Shrewsbury Town FC (Šrusberis – Anglija)
* 1990–1993 Dunfermline Athletic FC (Danfermlinas – Škotija)
* 1993 Hamilton Academical FC (Hamiltonas – Škotija)
* 1993–1998 Preston North End FC (Prestonas – Anglija)

Preston North End klubo treneris
--------------------------------

1998 m. sausį pradėjo dirbti klubo treneriu, pakeisdamas Gary Peters, tuo metu kai Prestonui sunkiai sekėsi antroje divizijoje ir grėsė perkelimas į žemesnę lygą. Vadovaujant Moyes, klubas laimėjo 113 kartų, 63 kartus patyrė nesekmę ir 67 kartus sužaidė lygiosiomis. 2002 m. kovą paliko Prestono klubą ir pradėjo treniruoti Everton FC pakeisdamas Walter Smith.

Evertonas
---------

Palikęs Prestoną Moyes 2002 m. kovo 14 d. tapo nauju Everton FC vyr. treneriu. Debiutavo rungtinėse prieš Fulham FC. Tą dien rungtinės baigėsi 2-1 Evertono pergale, Goodison Park stadione.

### 2007–2008 m. sezonas

Vadovaujant klubui, šeštą sezoną, Evertonoas pasiekė penktą vietą Premier lygos lentelėje. Anglijos lygos taurėje pasieke pusfinalį. Žaidė UEFA Taurėje, bet pralaimėjo Fiorentinos klubui baudinių serijoje. Moyes pasirašė sutartis su šiais žaidėjais: Yakubu Aiyegbeni, Steven Pienaar, Phil Jagielka.

Pasiekimai
----------

**Futbolininko:**

* Škotijos jaunimo ir mokyklų tarptautinės rungtinės
* Škotijos Premier lygos čempionatas
* Anglijos trečios divizijos čempionatas
* Sąjunginis Anglijos narių taurė

**Trenerio:**

* 2002–2003, 2004–2005 Lygos trenerių asociacija Metų treneris (LMA)
* 2008 m. vasaris Premier lygos mėnesio treneris

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2014-04-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Davidasisp. *David* |
| --- |
| *Centrinė aikštė ir bažnyčia* |
|  |
| 

DavidasDavidas

8°26′00″ š. pl. 82°26′00″ v. ilg.﻿ / ﻿8.43333°š. pl. 82.43333°r. ilg.﻿ / 8.43333; 82.43333﻿ (Davidas (miestas))Koordinatės: 8°26′00″ š. pl. 82°26′00″ v. ilg.﻿ / ﻿8.43333°š. pl. 82.43333°r. ilg.﻿ / 8.43333; 82.43333﻿ (Davidas (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Provincija** | Čiriki provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 89 442  |
| **Altitudė** | 6 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Davidas |

**Davidas** (isp. *David*) arba **San Chosė de Davidas** (*San José de David*) – miestas vakarų Panamoje, lygumoje į pietus nuo Talamankos Kordiljeros, prie Davido ir Platanalio upių, 30 km į rytus nuo Kosta Rikos sienos. Čiriki provincijos administracinis centras. Pro miestą eina Panamerikos plentas, greta yra Enrikės Maleko tarptautinis oro uostas.

Davidas yra vienas svarbiausių ekonominių šalies centrų. Vystoma metalo apdirbimo, įrengimų gamybos, maisto pramonė. Gyvulininkystės ir žemdirbystės rajono prekybinis centras. Turizmas. Yra Šv. Jono katedra, Bolivaro parkas, universitetas.

Istorija
--------

Davidą 1602 m. įkūrė Fransiskas da Gama. Iki XIX a. tai tebuvo mažas miestelis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Davidas Rikardasangl. *David Ricardo*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1772 m. balandžio 18 d.Londonas |
| Mirė | 1823 m. rugsėjo 11 d. (51 metai)Glosteršyras |
| Tautybė | anglas |
|  |
| Veikla | britų politinis ekonomistas, kuriam priskiriamas ekonomikos susisteminimas |
|  |
|  **Vikiteka** | David Ricardo |

**Davidas Rikardas** (**David Ricardo**, 1772 m. balandžio 18 d. Londonas – 1823 m. rugsėjo 11 d. Glosteršyras) – britų politinis ekonomistas, kuriam priskiriamas ekonomikos susisteminimas, buvo vienas įtakingiausių klasikinės ekonomikos atstovų. Taip pat jis buvo sėkmingas verslininkas, finansininkas ir spekuliantas, stebinęs didele sėkme.

Veikla
------

1817 m. išleido „Politinės ekonomijos ir apmokestinimo principus", joje D. Rikardas darbinės vertės teoriją vystė toliau ir pritaikė šiuolaikinei ekonomikai. Jis pripažino, kad darbas visada nulemia vertę. Tačiau, paskirstymą paskelbęs svarbiausiu tyrimo objektu, gamybos dėsnius skelbė esančius natūralius ir amžinus, o paskirstymo dėsnius – visuomeninius ir istorinius. Pagrindinė problema, kurią bandė išspręsti D. Rikardas – tai nekintančio vertės mato nustatymas.
Kategato sąsiauris, sekliausia vieta
*Storebæltsforbindelsen* tiltas
**Baltimax** – terminas įvardinti laivui, kuris pakrautas gali įplaukti į Baltijos jūrą (arba iš jos išplaukti). Norint saugiai praplaukti giliausiu galimu keliu per Kategato sąsiaurį, grimzda negali siekti daugiau nei 15 m gylio, ten esančiu *Storebæltsforbindelsen* tiltu apribotas ir didžiausias aukštis virš vandens (65 m). Šiek tiek apribotas ir ilgis (240–260 m). Pagal kitą šaltinį uoste tokiam laivui reikalingas net 17 metrų gylis. Dauguma Baltijos jūros uostų tokių didelių laivų priimti negali.

Į Baltijos jūrą gali įplaukti (bei čia yra naudojami) ir ilgesni laivai (300–400 m). Jie priskiriami *B-max* kategorijai. Šie laivai yra apgalvotai pritaikyti: dvigubų vairų bei sraigtų dėka jie pasisuka geriau nei įpastiniai pusės jų dydžio laivai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  angl. *Double rudders and double propellers allow the Stena B-MAX to turn faster and tighter than any conventional tanker of half her size.* Archyvuota kopija 2011-01-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
|  |
| --- |
| Baltic Management Institute |
| Įkurtas | 1999 metais |
| Tipas | Privatus |
| Vieta | Vilnius, Lietuva |
| Svetainė | www.bmi.lt |

**Baltic Management Institute** (BMI;liet. *Baltijos vadybos institutas*) – vienintelė Lietuvoje verslo vadybos mokykla, rengianti mokymo programas anglų kalba verslo vadovams.

Tai penkių Europos verslo mokyklų konsorciumas, kurį sudaro HEC Paris vadybos mokykla Prancūzijoje, Kopenhagos verslo mokykla Danijoje (angl. *Copenhagen Business School, CBS*), Liuveno vadybos mokykla Belgijoje (angl. *Louvain School of Managmenent, IAG*), Norvegijos ekonomikos mokykla (angl. *NHH Norwegian School of Economics*) bei Vytauto Didžiojo universitetas. Verslo vadybos magistro diplomą kartu išduoda šios penkios partnerės verslo mokyklos.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Pasikeitė „Baltic Management Institute" vadovas, Lietuvos rytas, 2008.01.07 ()
3. ↑  Study process and degrees, BMI interneto puslapis:  Archyvuota kopija 2012-07-25 iš Wayback Machine projekto.
**Baltijos cirkas** – vienintelė profesionali cirko organizacija Lietuvoje. Cirko programoje dalyvauja Lietuvos ir užsienio cirko artistai. 1995 m. kilnojamąjį „Baltijos cirką" įkūrė buvęs „Vilniaus" cirko artistas Petras Variakojis (dabartinis cirko direktorius).

### Pagrindiniai faktai

* Statusas – viešoji įstaiga
* Cirko direktorius – Petras Variakojis
* Įkūrimo data – 1995 m.
* Repeticinė bazė – Kaune
* 2007 m. Baltijos cirkas priimtas į Europos cirkų asociaciją (ECA)

Baltijos cirkas gastrolėse

### Cirko veikla

„Baltijos cirkas" savo veikla siekia populiarinti profesionalų cirko meną Lietuvoje, programas žiūrovui pristato ištisus metus. Vasarą gastrolės vyksta šapito palapinėje įvairiuose šalies miestuose, žiemą – vaidinimai rengiami Lietuvos sporto ir pramogų arenose, Kauno sporto halėje ir kt. Pastarųjų metų programos - „Ant dramblių aplink pasaulį", „Big Top" cirko gastrolės Kauno sporto halėje, „Ekstremalų ir stebuklinga. Europos cirkas".

Kasmet cirkas pristato naują tarptautinę cirko programą, kurioje būna visų cirko žanrų numeriai. Gastrolėms kviečiami profesionalūs aukšto meninio lygio cirko artistai iš Rytų ir Vakarų Europos, Afrikos cirkų. Vaidinimuose taip pat dalyvauja profesionalūs Lietuvos cirko artistai.

Kaune veikia „Baltijos cirko" repeticinė bazė. Joje savo meistriškumą tobulina cirko artistai, vaikai mokomi cirko meno. 2008 m. Kaune pradėtas įrengti "Baltijos cirko" stacionaras (buvusiame kareivinių pastate).

#### Klounų muziejus

Cirko būstinėje Kaune veikia klounų muziejus, įkurtas P. Variakojo iniciatyva. Muziejaus ekspozicijoje pristatoma apie 2000 eksponatų - lėlių. Tai klounai - piešti, megzti, susiūti iš medžiaginių lopynėlių, drožti iš medžio, lieti iš stiklo, keramikiniai, sidabriniai ir pan. Tarp eksponatų yra nemažai unikalių. Nuolat papildoma klounų ekspozicija yra viena didžiausių Europoje.

### Žymesni Lietuvos cirko artistai

Po Nepriklausomybės atkūrimo šalyje iškilo ir nauja profesionalių lietuvių cirko artistų karta.

Žymesni Lietuvos cirko artistai, kurių menas buvo arba yra pristatomas „Baltijos cirko" arenoje:

* Petras Variakojis
* Stasys Pažerinis
* Jolanta ir Raimondas Pažeriniai
* Jurgita Bujanauskaitė
* Albertas Chazbijavičius
* Pavelas Isakovas
* Darius Ščesnulevičius
* Itana ir Raimundas Januševičiai ir kt.
* Vytautas Kazlauskas

Nuorodos
--------

* „Baltijos cirko" svetainė (LTU, ENG)
|  |
| --- |
| Baltijos dujotiekis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Danijos vėliava Danija, Lenkijos vėliava Lenkija, Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Trasa** | Redvigas – Niehoržė |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Gaz-System (POL), Energinet.dk (DEN) |
| **Statybų vertė** | 350 mln. € |
| **Atidarymas** | 2022 m. spalį |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 230 km |
| **Jungties pajėgumai** | 5 mlrd. m³ per metus |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Baltijos dujotiekis** – statomas dujotiekis tarp Danijos ir Lenkijos. Skirtas Norvegijos gamtinėms dujoms transportuoti tranzitu per Daniją į Lenkiją.

Istorija
--------

Projekto darbai pajudėjo 2001 m. kai buvo pasirašyta sutartis tarp Danijos bendrovės DONG Energy ir Lenkijos PGNiG. Sutartyje nutarta statyti bendrą dujotiekio liniją, kurios 2/3 visų akcijų priklausytu Danijos bendrovėms, o likusi dalis Lenkijos įmonėms. Taip pat patvirtintas galimas Statoil dalyvavimas projekte. 2008 m. Lenkijos vyriausybė pakeitė savo dalyvaujančią įmonę projekte ir jiems pradėjo atstovauti Gaz-System. 2009 m. Europos Sąjunga pasiūlė skirti iki 150 milijonų € finansinės paramos projektui. Tais pačiais metais Lenkija sustabdė projekto vykdymą dėl Skanled dujotiekio projekto stabdymo Norvegijoje, Danijoje ir Švedijoje. 2010 m. Lenkija vėl atnaujino projekto įgyvendinimą. Lenkija siekia apsirūpinti priėjimu prie norvegiškų dujų iki 2022 m. kuomet baigsis šalies sutartis su Rusijos dujų tiekėja Gazprom

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Plans to Ship Norwegian natural gas to Poland resurface" (anglų). ICIS. 2014. Nuoroda tikrinta 2015-05-07.
**Generalgevaldigeris** (rus. *генерал-гевальдигер*) – aukščiausios karo policijos pareigos carinės Rusijos kariuomenėje 1711–1864 m. įtvirtintos 1716 metų Petro I Karinio statuto. Generalgevaldigeris turėjo ir jurisdikcinių (teisminės valdžios) įgaliojimų.

Pareigos
--------

Generalgevaldigerio pareigos:

* prižiūrėti, kaip vykdomi aukščiausių vadų įsakymai
* stebėti, kaip profesionalią markitantų ir jų pagalbininkų veiklą
* kiekvieną savaitę inspektuoti kariuomenės stovėjimo vietas
* aptikus marodieriavimo, plėšimo, prievartavimo, padegi(nėji)mo požymių – ištirti bylas, paskelbti nuosprendį ir perduoti jį įvykdyti nepriklausomai nuo asmens laipsnio.

Statusas, kompetencija
----------------------

Generalgevaldigeris turėjo pulkininko laipsnį. Jo padėjėjas rumormeisteris turėdavo du pavaldžius seržantus. Generalgevaldigeriui paklusdavo budintys pulko profosai. Tam, kad generalgevaldigeris galėtų įvykdyti mirties bausmę, jo žinioje būdavo dvasininkas ir budelis.

Pagal 1720 m. lauko armijos etatus lauko armija turėdavo turėti du generalgevaldigerius (papulkininkius). Pagal rangų lentelę generalgevaldigeriai buvo priskirti VII klasei. 1792 m. Jekaterina II generalgevaldigerius perkėlė į VI klasę (pulkininkų analogas).

1812 m. „Didžiosios veikiančios armijos valdymo nuostatose" buvo rašoma: „Generalgevaldigeris yra karinis policmeisteris armijos stovykloje, bazavimosi vietoje ir vagenburge. Generalgevaldigerį išrinkdavo iš vyresniųjų karininkų, jis paklusdavo Vyriausiojo armijos štabo budinčiajam generolui. Generalgevaldigeris turėdavo kelis padėjėjus iš jaunesniųjų karininkų (gevaldigerius), jam pavaldus konvojaus būrys.

Gevaldigerių pareigos buvo panaikintos 1862–1864 m. kai buvo kuriamos karinės apygardos ir sausumos kariuomenėje buvo panaikinti atskiri korpusai ir atskiros armijos.

Nuorodos
--------

* Генерал-гевальдигер
General Electric|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Energetika, infrastruktūra, finansai, žiniasklaida |
| Įkurta | 1892 m. |
| Centrinė būstinė | Konektikutas, JAV |
| Darbuotojų | 304,000 (2009) |
| Tinklalapis | GE.com |

**General Electric** (*GE*) – įmonių konglomeratas, turintis verslų pramonės, paslaugų ir finansiniuose sektoriuose. Beveik pusę General Electric pajamų atneša jos finansiniai padaliniai, todėl dabar GE galima vadinti finansų institucija, turinčia ir stiprų pramoninį padalinį. General Electric savo veiklą skaido į penkias sritis, kurias vadina verslais. Tai – energetika, technologijos, kapitalas, NBC Universal bei vartojimo ir pramoninė produkcija. Iš viso GE metų apyvarta siekia apie 150 mlrd. dolerių, joje dirba virš 300 tūkst. žmonių. Pagrindinė darbo specifika - darbas su įmonėmis.

Verslo modelis
--------------

Bendrovė gamina daugiau kaip pusę oro lainerių variklių, iš jų transatlantiniams, komerciniams, karo lėktuvams, sraigtasparniams ir kitiems. Viena iš jos gamybos sričių - elektros įranga ir varikliai dideliems automobiliams, lokomotyvams, elektros turbinos, įranga dujotiekiams, laivams, dujų ir naftos gavybos platformoms. Medicinos sričiai ji tiekia sudėtingą diagnostinę aparatūrą. Iš buitinių gaminių jau platesniam vartotojui yra skirti šaldytuvai, apšvietimo įranga, įvairūs plastikai elektros ir telekomunikacijų aparatūrai, automobiliams. Energetikos verslas gamina įrengimus atominėms, šiluminėms, vėjo ir saulės elektrinėms, turbinas. GE taip pat siūlo įrangą ir paslaugas naftos apdirbimo, vandens valymo pramonei. Finansų sektoriuje GE paprastai finansuoja didelius infrastruktūros objektus, pavyzdžiui, dalyvauja ir investuoja į elektros objektų privatizavimą, teikia išperkamosios nuomos paslaugas nuomojant ir įsigyjant lėktuvus. Mažesniems klientams teikia būsto ir kitas paskolas. GE priklauso NBC ir kitos televizijos.

Ištakos
-------

Garsus JAV išradėjas Tomas Edisonas buvo vienas iš pirmųjų, pritaikiusių masinės produkcijos principus ir platų komandinį darbą išradimų kūrimo procesui. Edisonas buvo ne tik puikus išradėjas, bet ir gabus verslininkas. Per savo gyvenimą jis įkūrė net 14 sėkmingų verslų. 1890 m. išradėjas įkūrė Edison General Electric kompaniją, kuri užsiėmė veikla, susijusia su Edisonui priklausančiais patentais elektros srityje. Po poros metų įvyko Edison General Electric ir konkuruojančios Thomson-Houston Company susijungimas. Abiem kompanijoms priklausė dalis svarbių patentų elektros srovės praktinio taikymo srityje, todėl susijungę jos galėjo daug paprasčiau plėtoti savo veiklą. Naujoji bendra įmonė buvo pavadinta General Electric.

Išnašos
-------

1. ↑  Elintosprekyba apie General Electric.
2. ↑  Balsas.lt:General Electric žvalgosi po Lietuvą ir planuoja rasti nišą investicijoms.
3. ↑  Elintosprekyba apie General Electric.
| Generolo Bernardo O’Higinso bazė*Base General Bernardo O'Higgins* |
| --- |
| *Bazės reginys iš jūros* |
|  |
| 

Generolo Bernardo O’Higinso bazėGenerolo Bernardo O’Higinso bazė

63°19′15″ p. pl. 57°53′59″ v. ilg.﻿ / ﻿63.32083°š. pl. 57.89972°r. ilg.﻿ / 63.32083; 57.89972﻿ (Generolo Bernardo O'Higinso bazė)Koordinatės: 63°19′15″ p. pl. 57°53′59″ v. ilg.﻿ / ﻿63.32083°š. pl. 57.89972°r. ilg.﻿ / 63.32083; 57.89972﻿ (Generolo Bernardo O'Higinso bazė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Čilės vėliava Čilė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1948 m. |
|  |
| **Gyventojų** () | 21  |
|  |
|  **Vikiteka** | Generolo Bernardo O’Higinso bazė |

**Generolo Bernardo O’Higinso bazė** (isp. *Base General Bernardo O'Higgins*) – Čilės mokslinė-karinė bazė šalia Antarktidos pusiasalio (čiliečiai tą teritoriją vadina O’Higinso žeme) esančioje Isabelės Rikelmės salelėje. Yra aerodromas, mokykla. Administraciškai bazės gyvenvietė vadinama ***Puerto Kovadonga*** (*Puerto Covadonga*) ir laikoma Antarktidos komunos sostine (Čilės Antarktidos provincijos pretenzijų teritorijoje). Bazė pavadinta Čilės nacionalinio didvyrio Bernardo O’Higinso garbei.

Bazė įkurta 1948 m. vykdant Antrąją Čilės ekspediciją, prezidento Gabrielio Gonsaleso Videlos įsaku. 1991 m. bazėje Vokietija pastatė savo antarktinį radijo bangų imtuvą.

Per žiemą Puerto Kovadongoje lieka apie 20 gyventojų (daugiausia karinis personalas), vasarą atvyksta mokslininkų personalas ir būna apie 50–60 gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Decreto ley 2868
2. ↑  INTERCAMBIO DE INFORMACIÓN PRE TEMPORADA 2006–2007 DEL GOBIERNO DE CHILE
| Badžaباجة |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

BadžaBadža

36°44′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.73333°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 36.73333; 9.18333﻿ (Badža)Koordinatės: 36°44′0″ š. pl. 9°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.73333°š. pl. 9.18333°r. ilg.﻿ / 36.73333; 9.18333﻿ (Badža) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Badžos vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 106 441  |
|  |
|  **Vikiteka** | Badža |

**Badža** (arab. باجة‎ = *Bāǧa*) arba ***Bedža*** (pranc. *Béja*) – miestas Tuniso šiaurėje, 105 km į vakarus nuo Tuniso miesto, Chrumiro masyvo papėdėje. Badžos vilajeto centras. Iš miesto plentai veda į Tunisą, Džendubą, geležinkeliai – į Tunisą, Anabą. Kviečių ir cukrinių runkelių auginimo rajono prekybinis centras. Maisto (cukraus, malimo) pramonė. Išlikusios romėnų tvirtovės liekanos.

Istorija
--------

Badžos vietoje buvo įsikūręs finikiečių miestas ***Vaka***. Vėliau jį užvaldė kartaginiečiai, numidai, romėnai. Vandalai miestą sunaikino. Šiuolaikinė Badža įkurta VI a. bizantiečių. VII a. miestas užkariautas arabų.

Sportas
-------

* Olympique Béja
* Badžos miesto stadionas.

Galerija
--------

* Badžos tvirtovėBadžos tvirtovė
* Turgus (souk)Turgus (*souk*)
* MečetėMečetė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Badža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| **Švabijos istorija** |
| Germanija: Svebai > Alemanai |
| Alemanija |
| *Frankų imperija* |
| Švabijos kunigaikštystė |
| *Šventoji Romos imperija* |
| Konradinai > Hohenštaufenai |
| Švabijos imperinė apygarda |
| *Reino konfederacija > Vokietijos imperija:* |
| Badenas, Viurtembergas, Hohencolernas |
| *Veimaro Respublika:* |
| Badenas, Viurtembergas, Hohencolernas |
| *Trečiasis Reichas* |
| *Vokietija* (Badenas-Viurtembergas) |
| **Svarbiausi regionai:** |
| Badenas, Viurtembergas, Hohencolernas |

**Badeno didžioji hercogystė** (vok. *Großherzogtum Baden*) buvo istorinė valstybė, egzistavusi 1806–1918 m. pietvakarių Vokietijoje, dešiniajame Reino krante, istoriniame Badeno regione.

Vakarinę ir pietinę sieną sudarė Reinas. Rytinėje pusėje iš trijų pusių ji supo Viurtembergo karalystę. Šiaurėje ši valstybė ribojosi su Bavarijos karalyste ir Heseno-Darmštato didžiąja hercogyste, vakaruose Reinas Badeną skyrė nuo Bavarijos Reino Palatinato ir Elzaso (dabartinėje Prancūzijoje), pietuose ribojosi su Šveicarija, o pietryčiuose su Hohencolernų-Zigmaringeno hercogyste.

Valstybės plotas buvo 15 071 km². Gyventojų buvo apie 1 mln. Apie pusę jų buvo katalikai, kiti – protestantai.

Didžiausi valstybės miestai: Karlsrūjė, Manheimas, Freiburgas, Pforcheimas, Heidelbergas, Baden-Badenas.

Istorija
--------

*Apie ankstesnę istoriją žr straipsnį Badenas*

### Badeno augimas

Badeno valstybės augimas XIX a. pradžioje
1803-6 m. po Šventosios Romos imperijos panaikinimo iki tol buvusi labai maža Badeno markgrafystė teritoriškai labai išsiplėtė ir tapo didžiąja hercogyste. 1803 m. hercogas Karolis Fridrychas (1738–1811 m.) prarado žemes Reino kairiajame krante, tačiau už tai Napoleonas I jam kompensavo kitomis vokiečių žemėmis ir valstybės teritorija 1803–1810 m. padidėjo nuo 700 km² iki 15 000 km², o gyventojų nuo 190 000 iki 1 000 000. Prisidėjęs prie Reino sąjungos, hercogas gavo ir didžiojo kunigaikščio titulą.

Jo vaikaitis ir įpėdinis Karolis Liudvikas (m. 1818) vedė Napoleono įdukrą Stefaniją Beauharnais ir 1815 m. prisidėjo prie Vokietijos konfederacijos, 1818 m. išleido konstituciją. Tuo metu Badeno didžiosios hercogystės teritorija sutampa su viso Badeno regiono teritorija. Tuo metu visa Švabija buvo padalinta tarp trijų didelių valstybių, iš kurių viena buvo Badenas.

### Klestėjimas

1848 m. revoliucijos Vokietijoje metu Badenas buvo vienas iš revoliucionierių veiksmų centrų. 1849 m. tai buvo vienintelė Vokietijos valstybė trumpam tapusi respublika. Badenas dalyvavo 1870–1871 m. Prancūzijos-Prūsijos kare ir įėjo į Vokietijos imperijos sudėtį.

### Pabaiga

Paskutinis didysis kunigaikštis Fridrychas II (1857–1918 m.) atsisakė sosto 1918 m. vokiečių revoliucijos metu. Badenas tapo respublika, Vokietijos Veimaro respublikos sudėtine dalimi.