recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Sochas |
| --- |
| **Ilgis** | 124 km |
| **Baseino plotas** | 3510 km² |
| **Ištakos** | Alajaus klng. šiaurinis šlaitas |
| **Žiotys** | anksčiau įtekėjo į Syrdarją |
| **Šalys** | Kirgizija, Uzbekija |

**Sochas** − upė Pietų Kirgizijoje (Batkeno sritis) ir Uzbekijoje (Ferganos vilajetas). 

Socho upės ilgis − 124 km, baseino plotas − 3 510 km². Maitinimas mišrus − dalis iš ledynų, dalis − iš požeminių vandenų. Potvyniai būna intensyviai tirpstant sniegui birželio−rugsėjo mėnesiais. Vidurupyje iš upės vanduo imamas Socho eksklavo reikmėms. Ferganos slėnyje visas vanduo sunaudojamas drėkinimui. Syrdarjos nepasiekia nuo XX a. 5-ojo dešimtmečio galo. Ties Sarykondos kišlaku kas sekundę sunaudojama 42,1 m³ vandens.

Sochas ištakos yra Alajaus kalnagūbrio šiauriniame šlaite, daugiau nei 3 000 m aukštyje.

Problemos
---------

Vanduo sunaudojamas drėkinimui ir gyventojų reikmėms. Sparčiai didėjant gyventojų skaičiui Socho slėnyje jaučiamas vandens stygius, kurį apsunkina politinis ir administracinis susiskaldymas. Socho aukštupyje kalnų kirgizai sulaiko vandenį, kuris teka į Uzbekijos Socho eksklavą ir kur jį naudoja eksklavo gyventojai tadžikai. Tadžikai sumažina vandens kiekį, nutekantį žemiau slėnyje gyvenantiems kirgizams, kurie savo ruožtu sulaiko vandens likučius, tekančius į Uzbekiją. 

Pagal įvertinimus Burgandino priekalnių ryžių laukuose Kirgizija sunaudoja 23−30 % Socho upės vandens. Priekalnių aukščiau pagrindinės Ferganos vilajeto teritorijos įsisavinimas pakėlė gruntinių vandenų lygį Uzbekijos Rištano ir Altyaryko tumanuose (rajonuose). Dėl to Rištano tumane prarasta 6 313 ha žemės ūkio paskirties žemių, kuriose žuvo sodai ir sumažėjo kitų kultūrų derlingumas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Сох — БСЭ — Яндекс.Словари[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Северный Сох: Узбекистан и Кыргызстан делят нефтегазовые месторождения | ЦентрАзия | Афганистан | Казахстан | Кыргызстан | Таджикистан | Туркменистан | Узбекистан | Archyvuota kopija 2017-09-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Juozas Kancleris** (**Kanclerius, Kanclierius, Kancerius, Kancležis**) (1859 m. lapkričio 3 d. Iglaukoje – 1936 m. liepos 21 d. Kalvarijoje) – valstietis, knygnešys.

Biografija
----------

Tėvai – valstiečiai. Kai Juozui Kancleriui buvo 3 m. mirė motina. Augo pas gimines Paulionius Santakoje (Marijampolės raj.). Skaityti, rašyti išmoko pats jau grįžęs iš kariuomenės.

Paulionio svainis J. Barkauskas apie 1887 m. supažindino su knygnešiu Petru Mikolainiu, kuris jo ūkyje Juodeliuose (Marijampolės raj.) buvo įsirengęs knygų slėptuvę. J. Kancleris padėjo P. Mikolainiui platinti spaudą. 1890 m. dėl žandarų persekiojimų P. Mikolainiui išvykus į Mažąją Lietuvą, pradėjo pats gabenti spaudą iš Tilžės. Dažniausiai nešdavo per sieną ties Slibinais (netoli Naumiesčio) ir paslėpdavo Šūkliuose (Vilkaviškio raj.) pas Jurgį Baliūną. Iš čia arkliais išvežiodavo spaudos platintojams.

Tapo knygnešiu profesionalu. Buvo nepaprastos valios, drąsos ir gabumų, pramintas Suvalkijos knygnešių karaliumi. Turėjo daug bendradarbių – knygnešių ir spaudos platintojų. Pas pažįstamus valstiečius buvo įsirengęs slėptuvių. Per metus vidutiniškai parsigabendavo apie 20 transportų (100–120 panešamų ryšulių už 10 000 rublių). Vienu kartu iš Tilžės imdavo už 500 rb. Nešdavo įvairaus turinio spaudinius. Mėgo pasaulietinius. Parsigabeno ir išplatino „Aušros" likučius.

Pavyko iš Mažosios Lietuvos pargabenti ir spausdinimo mašinėlę, taip pat nemažai šrifto. Mašinėlė buvo nuvežta iki Dargužių k. už Valkininkų, o toliau atsidūrė už Vilniaus. Lietuviška spauda aprūpindavo daugelį pietinės Suvalkijos ir Vilnijos knygų platintojų, Vilniaus inteligentų. Nuveždavo už Nemuno į Gudakiemį ir Kaniūkus. Spaudinius pats pristatydavo Vincui Kudirkai, Adomui Grinevičiui, Kaziui Griniui, Stasiui Matulaičiui ir kt.

„Sietyno" draugijoje buvo vienas pagrindinių knygnešių. Išaiškinus draugiją, buvo ieškomas žandarų, bet spėjo pasislėpti. Buvo ir „Artojų" draugijos narys.

1899 m. lapkričio mėn. pasienio sargybinių sužeistas ir areštuotas, sugebėjo pabėgti. 1901 m. lapkričio 26 d. sulaikytas prie Rumokų (Vilkaviškio raj.). Per kratą rado drabužiuose paslėptus 25 spaudinius. Kardomasis areštas taikytas Vilkaviškyje, Marijampolėje, Kalvarijoje. Nuo 1901 m. gegužės mėn. Kalvarijos kalėjime ėmė vaidinti išprotėjusį. Išvežtas į Tvorkų psichiatrijos ligoninę netoli Varšuvos. Pripažintas nepagydomu ligoniu ir grąžintas į Suvalkus. 1902 m. gegužės 1 d. paleistas iš kalėjimo.

Dalyvavo 1905 m. revoliucijoje, į Lietuvą gabeno revoliucinę spaudą ir ginklus. Nuo 1931 m. gruodžio 1 d. paskirta 50 Lt knygnešio pensija. Kalvarijoje iš valstybės gavo pusę gyvenamojo namo (Dariaus ir Girėno g. 92).

Atmintinos vietos ir paminklai
------------------------------

* Gyvenamasis namas Kalvarijoje, Dariaus ir Girėno g. 92, pažymėtas memorialine lenta, atidengta 1987 m. birželio 4 d. (autorius Leonas Juozonis).
* Kapas su antkapiniu paminklu Kalvarijos kapinėse.
* Pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje Kauno Vytauto Didžiojo karo muziejaus sodelyje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Clavariaceae** |
| --- |
| Žagarenis  (Clavulinopsis)Žagarenis (*Clavulinopsis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Žagarūniniai  *( Clavariaceae)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žagarūniniai** (*Clavariaceae*) – agarikiečių (*Agaricales*) eilės grybų šeima.

Vaisiakūniai geltoni ar šviesiai rudi, dažniausiai buožių ir išsišakojusių krūmelių pavidalo, kotuoti arba bekočiai. Auga ant žemės ir ant išvirtusių medžių kelmų bei kamienų pavieniui arba grupėmis. Paprastai jie yra saprofitai, retai kada parazitai.

Daugelis rūšių yra valgomų, bet menkaverčiai. Kai kurios rūšys yra labai aitrios, tačiau nuodingų grybų šioje šeimoje nėra. Kai kuriose rūšyse rasta antibiotinių medžiagų.

Lietuvoje auga šios gentys:

* Žagarūnas (*Clavaria*)
* Žagarenis (*Clavulinopsis*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Parakaso nacionalinis rezervatas |
| --- |
| IUCN Kategorija VI (Valdomų išteklių saugoma teritorija) |
| Vandenyno krantas Parakase Vandenyno krantas Parakase |
| **Vieta:** | Ikos departamentas, Peru |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Piskas |
| 

Žemėlapis rodantis Parakaso nacionalinis rezervatas vietą.Parakaso nacionalinis rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 14°15′0″ p. pl. 75°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.25000°š. pl. 75.46667°r. ilg.﻿ / 14.25000; 75.46667Koordinatės: 14°15′0″ p. pl. 75°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.25000°š. pl. 75.46667°r. ilg.﻿ / 14.25000; 75.46667 |
| **Plotas:** | 3350 km² |
| **Įkurtas:** | 1975 m. |
|  **Vikiteka:** | Parakaso nacionalinis rezervatas |

**Parakaso nacionalinis rezervatas** (isp. *Reserva Nacional de Paracas*) – saugoma teritorija vakarų Peru, Ikos departamente, Ramiojo vandenyno pakrantėje ties Parakaso pusiasaliu.

Įkurtas 1975 m. siekiant apsaugoti sausringos pakrantės augaliją ir gyvūniją, jūrinius paukščius. Dėl šaltosios Humbolto srovės aplinkiniai vandenys pasižymi labai didele žuvų ir kitų jūrinių gyvūnų gausa.

Baljestos salose yra ypač gausios paukščių kolonijos. Ten ir žemyno pakrantėje sutinkami pelikanai, pilkieji kirai, inkinės žuvėdros, juodieji žirkliasnapiai, jūriniai sėjikai, raudonkojai kormoranai, Humbolto pingvinai, Čilės flamingai ir kt. Yra pietinių jūrų liūtų, Pietų Amerikos kotikų, jūrinių ūdrų gulyklos.

Rezervatas taip pat žymus savo archeologinėmis vertybėmis – Parakaso kandeliabru, Parakaso kultūros radiniais.

Parko žemėlapis
La Catedral, 2007
|  Kohistaniai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~250 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Pakistano vėliava Pakistanas: ~2000000Afganistano vėliava Afganistanas: ~5000 |
| Kalba (-os) | kohistanių |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | khojai, šinai, pašajai, kalašai ir kt. dardai |

**Kohistaniai** („kalniečiai") – giminingų tautų grupė, gyvenanti šiaurės Pakistane (daugiausia prie Indo vingio ir aplinkiniuose kalnų rajonuose) bei Afganistane. Vartoja kohistanių kalbas, priklausančias indoeuropiečių kalbų šeimai, indoiranėnų pošeimiui, dardų skyriui. Tikintieji – musulmonai-sunitai.

Tradiciškai verčiasi nugintine gyvulininkyste (daugiausia ožkų, avių), Indo ir jo intakų slėniuose – ariamąja žemdirbyste, kalnų šlaituose – terasine žemdirbyste (miežiai, kukurūzai, kiti javai). Taip pat veisia vaismedžių sodus (obuoliai, kriaušės, abrikosai), renka laukines uogas ir vaisius.

Išlaikę ikimusulmoniškos tikybos bruožų, gimininės sanklodos elementų. Skirstosi į būrius, primenančius puštūnų gimines (heli).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Кохистанцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Po 1358 m. pabaigoje Abu Inano Fariso nužudymo, Maroke prasidėjo neramumų metas. Faktiškai šalį valdė viziriai, kurie stengėsi į sostą paskirti kuo silpnesnį pretendentą.

* **Mahometas II Assaidas** (أبو زيان السعيد محمد بن فارس) (1359)

1359 m. į sostą viziris Umaras ibn Abdalahas paskelbė Abu Inano Fariso sūnų Mahometą II-jį, kuris valdė tik kelis mėnesius. Jį pakeitė Abu Inano Fariso brolis Ali II-sis.

* **Ali II Abu Salimas** (أبو سالم إبراهيم بن عل) (1361–1359)

Ali II Abu Salimano trumpas valdymas buvo tik kova su sukilėliais ir 1361 m. viziris Umaras sultonu paskelbė Ali II brolį Tašufiną.

* **Abu Umaras Tašufinas** (تاشفي) (1361)

Abu Umaras Tašufinas buvo silpnaprotis ir po kelių mėnesių tas pats viziris sostą perdavė Usmano II-jo anūkui Abdal Chalimui.

* **Abdal Chalimas** (1361–1362) (أبو يحي أبو بكر بن فارس)

Abdal Chalimas sultonu pabuvo keletą mėnesių ir 1362 m. pradžioje valdžia perėjo Ali I-jo anūkui Mahometui III-jam.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Abu Inanas Farisas** | **Marinidų dinastija**1359-1362 | Po to:**Mahometas III Abu Zaijanas** |
**Juozas Karaciejus** (g. 1948 m. spalio 28 d. Cimaniūnuose, Leipalingio valsčius) – Lietuvos kalbininkas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1973 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1987 m. filologijos mokslų kandidatas.

1970–1973 m. dirbo Vilniaus universiteto bibliotekoje, 1973–1987 m. Lietuvių kalbos ir literatūros institute. 1976–1978 m. stažavo TSRS mokslų akademijos Kalbotyros institute. 1987–1996 m. Vilniaus universiteto, 1995–1999 Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 1997 m. docentas. Nuo 1996 m. dirba Lietuvių kalbos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrinėja socialinius lietuvių kalbos terminus. Šia tema paskelbė straipsnių lietuvių filologiniuose leidiniuose. Iššifravo ir paskelbė rankraštį „Volfenbiutelio Postilė" (1995 m.). Parengė spaudai K. Lukausko rankraštį „Pamokslai" (1996 m. su komentarais), M. Mažvydo „Kalėdų giesmes" (1997 m.). Iš prancūzų k. išvertė R. Gauthiot knygą „Buivydžių šnekta" (*Le Parler de Buividze*, 1990 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Juozas Karaciejus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 371 psl.
**Koinė̃** (nekaitomas daiktv.; gr. κοινὴ διάλεκτος 'bendroji kalba') – bendrinė kalba arba tarmė, susidariusi sąveikaujant, maišantis ir neretai supaprastėjant dviem ar daugiau tarpusavyje suprantamoms tos pačios kalbos atmainoms.

Kartais koinė nagrinėjama drauge su pidžinais, tačiau koinė susidarymas iš esmės skiriasi nuo pidžino formavimosi, nes susidarant pidžinui reikšmingai pakinta pagrindinės kalbos struktūra, o koinė dažniausiai rutuliojasi išlaikydama ir praturtindama koinė tampančią kalbą ar tarmę. Pidžinas susidaro sąveikaujant skirtingoms kalboms, o koinė paprastai (nors ir ne visada) formuojasi tos pačios kalbos tarmių arba artimų kalbų pagrindu. Tam tikrais atvejais pidžinas gali įgyti koinė paskirtį, vėliau vystytis kaip kreolų kalba.

Pradžioje terminas *koinė* kalbotyroje buvo vartojamas kalbant tik apie bendrinę graikų kalbą, susiklosčiusią helenizmo laikotarpiu (IV–III a. pr. m. e.) jonėnų–Atikos tarmių pagrindu, iki II–III a. ji buvo pasitelkiama kaip bendroji kalba dalykiniams, moksliniams reikalams ir literatūrai.

Dabartinėje sociolingvistikoje terminas *koinė* vartojamas plačiau – tai bet kokia bendravimo priemonė (daugiausia žodinė), užtikrinanti nuolatinį tam tikro regiono komunikacinį ryšį.

Išnašos
-------

1. ↑  Siegel, Jeff (2001). „Koiné formation and creole genesis". *Creolization and Contact*. John Benjamins Publishing Company. p. 175. ISBN 978-90-272-9771-6.
2. ↑  Siegel, Jeff (1985). *Koines and koineization*. *Language in Society* **14**. pp. 357–378. doi:10.1017/s0047404500011313.
3. ↑  Siegel, 1985, p.358; Bubenik, 1993, Dialect contact and koineization: the case of Hellenistic Greek.
**Juozas Kazlauskas** (1941 m. sausio 6 d. Žvirbliškės, Molėtų valsčius – 2002 m. vasario 20 d. Vilnius) – Lietuvos fotografas, kino operatorius, režisierius.

Biografija
----------

1949–1957 m. gyveno tremtyje Irkutsko srityje. 1972 m. baigė Kinematografijos institutą Maskvoje. 1969–1975 m. Lietuvos kino mėgėjų draugijos, 1975–1987 m. Lietuvos kino studijos dokumentinių filmų operatorius, režisierius. Nufilmavo filmus, kuriuos statė režisieriai Saulius Beržinis, Algirdas Dausa, Laima Pangonytė, Robertas Verba ir kiti. Sukūrė dokumentinių filmų, reportažinių fotografijų. Surengė individualių parodų Lietuvoje ir užsienyje (Miunchenas 1989 m. Paryžius ir Meksikas 1991 m. Berlynas 1995 m.).

Dokumentiniai filmai
--------------------

* Dulkės saulėje, 1977 m.
* Lobių ieškotojai, 1980 m.

Fotografijų ciklai
------------------

* Žuvusių poliarinių ekspedicijų pėdsakais, 1975-1992 m.
* Vilemo Barenco karavelės pėdsakais, 1978-1988 m.
* Prie Karos ir Laptevų jūrų, 1978–1992 m.
* Tremtis, l987-1992 m.
* Lietuva nuo Sąjūdžio iki šių laikų, 1987-1999 m.
* Čečėnija, 1992–1995 m.
* Černobylis, 1997 m.

Fotoalbumai
-----------

* Teesie, 1990 m.
* Tarp Nemuno vingių: Birštonas, 1996 m.

Įvertinimas
-----------

* 1994 m. Tarptautinės meninės fotografijos federacijos menininkas fotografas
* 1999 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Juozas Kazlauskas (1942)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 674 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Caesalpinia paraguariensis** |
| --- |
| Paragvajinė cezalpinija (*Caesalpinia paraguariensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Cezalpinija  *( Caesalpinia)* |
| Rūšis: | Paragvajinė cezalpinija  *( Caesalpinia paraguariensis)* |

 |

**Paragvajinė cezalpinija** (*Caesalpinia paraguariensis*, sin. *Libidibia paraguariensis*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimai, cezalpinijų (*Caesalpinia*) genčiai priklausanti rūšis. Paplitusi Gran Čiake (Argentinoje, Bolivijoje, Paragvajuje, Brazilijoje).

Tai 5-25 m aukščio medis. Kamienas palyginti trumpas (2-8 m), o laja plati. Lapai 12 cm ilgio, elipsiški arba ovalūs; kasmet nukrenta. Žydi rugsėjo – lapkričio mėnesiais geltonais ar oranžiniais, 2-3 cm ilgio žiedais.

Mediena labai tvirta, naudojama baldų, muzikos instrumentų, įvairių prietaisų gamyboje. Medienoje yra 8 % tanino. Paragvajinės cezalpinijos žievė naudojama gydant dizenteriją, odos ligas, sifilį.
| Kojamputūrasகோயமுத்தூர் |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KojamputūrasKojamputūras

11°01′0″ š. pl. 76°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.01667°š. pl. 76.96667°r. ilg.﻿ / 11.01667; 76.96667﻿ (Kojamputūras)Koordinatės: 11°01′0″ š. pl. 76°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.01667°š. pl. 76.96667°r. ilg.﻿ / 11.01667; 76.96667﻿ (Kojamputūras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Tamilnadas Tamilnadas |
| **Rajonas** | Kojamputūro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 050 721  |
| **Plotas** | 246 km² |
| **Tankumas** (2011) | 4 271 žm./km² |
| **Altitudė** | 411 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kojamputūras |

**Kojamputūras** arba ***Koimbaturas***, taip pat ***Kovajus*** (tamil. கோயமுத்தூர்  = *Kōyamputtūr*, hind. कोयंबतूर, IAST: *Koyambatūr*, angl. *Coimbatore*) – miestas pietų Indijoje, Tamilnado vakaruose, Nilgirio priekalnėse, prie Nojalio upės. Svarbiausias Pietų Indijos medvilnės auginimo ir apdirbimo centras. Medvilnės, tekstilės ir elektrotechnikos, chemijos, cemento pramonė, kavos, cukranendrių perdirbimas. Kino industrija. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, plentų sankirta. Kojamputūre veikia 7 universitetai (seniausias – žemės ūkio, įk. 1971 m.), keletas žemės ūkio ir miškininkystės tyrimų centrų bei institutų. Yra XII a. viešpaties Murugano (Kartikėjos) šventykla, taip pat Šivos Patyšvaros šventykla (Perure), Dhjanalingos šventykla ir kt. Apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, kriokliais, įsteigtas Indiros Gandhi nacionalinis parkas.

83 % gyventojų – hinduistai, 8,6 % – musulmonai, 7,5 % – krikščionys. Dauguma gyventojų – tamilai, taip pat yra telugų, malajalių, kanadų, gudžaratų.

Istorija
--------

Kojamputūras augo kaip miestas prie svarbaus kelio pro Palakado koridorių – perėją, jungiančią rytinę ir vakarinę Pietų Indijos pakrantes. Jis tapo svarbiausiu vidinio Tamilnado – Kongu Nadu – miestu. Senovėje kraštą valdė Čolai, nuo XV a. Vidžajanagaros imperija. XVIII a. pateko į Maisūro karalystę. 1804 m. Kojamputūras tapo rajono centru. XIX a. pab.–XX a. pr. smarkiai nukentėjo nuo bado ir maro. XX a. 4–5 dešimtmečiais suklestėjo kaip medvilnės pramonės centras.

* Peruro Patyšvaros šventyklaPeruro Patyšvaros šventykla
* Laikrodžio bokštasLaikrodžio bokštas
* Gangos ligoninėGangos ligoninė
* Miesto rotušėMiesto rotušė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 217
**Juozas Kajeckas** (1897 m. birželio 17 d. Šenandoa – 1978 m. kovo 2 d. Vašingtonas) – Lietuvos teisininkas, diplomatas.

Biografija
----------

1909 m. atvyko į Lietuvą. Baigė Kidulių mokyklą, 1927 m. baigė Monpeljė universitetą (Prancūzija, finansai ir administravimas), 1928 m. įgijo teisės licenciato laipsnį, 1929 m. baigė Politinių mokslų mokyklą Paryžiuje.

1929–1930 m. ir 1935–1939 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos referentas, nuo 1938 patarėjas. 1930–1935 m. Lietuvos pasiuntinybės Didžiojoje Britanijoje, taip pat Olandijai ir Šveicarijai sekretorius, dar ėjo generalinio konsulo, pasiuntinio pareigas. 1935–1939 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus generalinis sekretorius. 1938 m. vieno Lietuvos – Vokietijos ruožo sienai nustatyti derybų delegacijos pirmininkas. 1939–1940 m. Lietuvos pasiuntinybės Berlyne, nuo 1940 m. rugpjūčio Vašingtone patarėjas, pastarosios pasiuntinybės biuletenio redaktorius, 1949–1951 m. neoficialus Lietuvos stebėtojas Jungtinių Tautų posėdžiuose Niujorke. Nuo 1957 m. laikinasis Lietuvos reikalų patikėtinis, 1958–1976 m. – reikalų patikėtinis.

Rašė Lietuvos aneksijos klausimais žurnaluose „Social Science", „Baltic Review", leidinyje „Annexation of the Baltic States".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Kajeckas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 157 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Koisanai |
| --- |
|  |
| Populiacija šalyse | Namibija, PAR, Botsvana |
| Kalba (-os) | Koisanų kalbos |

**Koisanai**, **choisanai** (*khoisan*, *khoesan*) – Afrikos tautų grupė, gyvenanti Pietinėje Afrikoje, apgyvendinusi daugiausia dykumingas, sausringas sritis dab. PAR, Namibijoje, Angoloje, Botsvanoje. Nors juos sudaro daugybė smulkių genčių ir tautų, iš aplinkinių tautų išsiskiria savo rase bei kalbomis.

Ypatumai
--------

Koisanų lingvistinė šeima pažymėta žaliai
Rasiškai koisanai tapatinami su kapoidine rase, kuri kartais laikoma viena iš penkių didžiųjų žmonijos rasių, o kartais – negridų rasės atšaka. Iš gretimos negridinės rasės, kuri paplitusi didelėje Afrikos dalyje, kapoidai išsiskiria šviesesne oda, ypač stipriai garbanotais plaukais, žemu ūgiu (149–163 cm) ir epikantine raukšle. Moterims būdinga steatopigija.

Nuo aplinkinių tautų koisanus išskiria ir specifinės kalbos: visos jos priklauso koisanų kalbų šeimai. Jų išskirtinis, kitur pasaulyje beveik nepasitaikantis, bruožas yra kliksintys priebalsiai, ortografijoje žymimi specialiais ženklais (ʘ, ǀ, ǃ, ǂ, ǁ). Šį lingvistinį bruožą iš koisanų yra perėmę aplinkinės bantu tautos – zulai, kosai ir kt.

Įvairovė
--------

Koisanus sudaro dvi didelės kultūrinės grupės, kurios savo ruožtu skirstomos į daugybę genčių:

* Sanai (*san*) – kitaip vadinami bušmėnais. Jie verčiasi pirmykščiais verslais – medžiokle, rinkimu, žvejyba. Vienos primityviausių pasaulio etninių grupių.
* Koikojai (*khoekhoe*) – kitaip vadinami hotentotais. Jie perėmė daug kultūrinių pasiekimų iš kaimynų bantų ir verčiasi gyvulininkyste. Didžiausia išlikusi jų grupė yra nama.

Istorija
--------

Seniausiais laikais koisanų rasės atstovai buvo apgyvendinę dideles teritorijas ne tik pietinėje, bet ir rytinėje Afrikoje. Paleolito laikotarpiu jie tapatinti su Sangojine kultūra.

Bantų migracijų laikais dauguma koisanų gyvenamų teritorijų buvo užkariautos karingesnių ir kultūriškai pažangesnių bantų. Šie asimiliavo vietos gyventojus arba juos išnaikino. Koisanų likučiai išliko gyventi tik sausringose teritorijose pietvakarinėje Afrikoje.

Ilgamečių kultūrinių santykių su bantais metu koisanai perėmė tam tikrus pasiekimus. Maždaug tuo metu išsiskyrė ir dvi kultūrinės grupės – koikojai ir sanai.

Nuo XVII a. įkūrus Kapo koloniją, europiečiai sparčiai vykdė kolonizaciją, stumdami koisanus į dar nederlingesnes sritis. Europiečių apgyvendinimo metu kultūringiausios koisanų grupės buvo asimiliuotos ir sunaikintos. Išliko tik nederlingiausiose srityse gyvenusieji. Vienas žymiausių genocidų, nukreiptų prieš koisanus buvo hererų ir namų genocidas XX a. pradžioje.
**Juozas Juškauskas** (1931 m. gruodžio 13 d. Kriauniai, Alytaus apskr. – 2000 m. kovo 20 d. Vilainiai) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1955 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

1956–1962 m. dirbo Raseinių melioracijos mašinų stotyje, 1958–1962 m. direktorius. 1962–2000 m. dirbo Hidrotechnikos ir melioracijos mokslinio tyrimo institute (1990–1995 m. Melioracijos institutas, nuo 1995 m. Vandens ūkio institutas), 1970–1993 m. Polderių skyriaus vedėjas. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių. Keturių išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Polderinės sausinimo sistemos, su L. Zelionka, 1969 m.
* Polderinis sausinimas Lietuvos TSR, 1974 m.
* Polderinių sistemų eksploatacija, su kitais, 1981 m.
* Kompleksinis dirvų kultūrinimas, su kitais, 1983 m. rusų k.

Įvertinimas
-----------

* 1976 m. TSRS valstybinė premija, su kitais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Juškauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rudolf Reicke** |
| --- |
| Gimė | 1825 m. vasario 5 d.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1905 m. spalio 16 d. (80 metų)Karaliaučius, Vokietijos imperija |
|  |
| Veikla | istorikas |

**Rudolf Reicke** (1825 m. vasario 5 d. Klaipėdoje – 1905 m. spalio 16 d. Karaliaučiuje) – istorikas.

Biografija
----------

Gimė 1825 m. vasario 5 d. Klaipėdoje, mokytojų šeimoje. 1858 m. pradėjo dirbti Karaliaučiaus karališkoje bibliotekoje, 1894 m. tapo šios bibliotekos vadovu. Taip pat prižiūrėjo Valenrodo biblioteką ir buvo vienas iš labiausiai tyrinėjusių Imanuelio Kanto kūrybą. Jis buvo vienas iš Kantianos knygos pradininkų. Nuo 1863 m. iki 1903 m. kartu su rašytoju Ernst Wichert rašė istorinius straipsnius į Altpreußische Monatsschrift apie Rytų Prūsijos istoriją. Mirė 1905 m. spalio 16 d. Karaliaučiuje. Jo sūnus Georg Reicke (1863–1923) buvo Berlyno miesto tarybos narys.

Literatūra
----------

* Jedermanns Lexikon in zehn Bänden, Berlin-Grunewald 1930.
| Aukštutinio Siūro nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Liuksemburgas |
| 

Žemėlapis rodantis Aukštutinio Siūro nacionalinis parkas vietą.Aukštutinio Siūro nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 49°54′07″ š. pl. 05°52′19″ r. ilg.﻿ / ﻿49.90194°š. pl. 5.87194°r. ilg.﻿ / 49.90194; 5.87194Koordinatės: 49°54′07″ š. pl. 05°52′19″ r. ilg.﻿ / ﻿49.90194°š. pl. 5.87194°r. ilg.﻿ / 49.90194; 5.87194 |
| **Plotas:** | 183,87 km² |
| **Įkurtas:** | 1999 m. |

**Aukštutinio Siūro nacionalinis parkas** (liuks. *Naturpark Uewersauer*) yra Liuksemburge, Eslingo šiaurės vakaruose. Parkas įkurtas 1999 m.

Parko plotas − 183,87 km². Jis įkurtas siekiant apsaugoti aplinkinę gamtą, nykstančius augalus ir gyvūnus. Pirmasis jo tikslas yra apsaugoti vietinę florą ir fauną, taip pat išsaugoti švarų orą, vandenį ir dirvožemį. Antrasis tikslas yra ekonominės veiklos įgyvendinimas − miškotvarkos ir turizmo plėtra, aukšto pragyvenimo lygio pasiekimas ir naujų darbo vietų sukūrimas. Trečiasis tikslas yra išsaugoti architektūrinį paveldą.

Parko lankytojams sudarytos įvairiapusės pramogos − pasivaikščiojimai gamtoje, kultūros paminklų apžvalga, užsiėmimai vandens sportu *Aukštutiniame Siūro* ežere. Parko turistams siūloma ir apgyvendinimo galimybė. Kasmet, pirmąjį liepos savaitgalį parke vyksta įvairūs festivaliai.

Nuorodos
--------

* Oficiali nacionalinio parko svetainė (liuksemburgiečių k.)
| Monique Covet |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Monika Visi |
|  |
| Gimė | 1976 m. liepos 14 d. (46 metai)Budapeštas, Vengrija |
|  |
| Šalis |  Vengrija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| Venus apdovanojimas  Geriausiai Rytų Europos aktorei (2002 m.) |

**Monika Kovet** (tikrasis vardas – *Monika Visi*; g. 1976 m. liepos 14 d. Budapeštas) – iš Vengrijos kilusi buvusi pornografinių filmų aktorė.

Biografija
----------

Nuo 16 metų Monika dirbo modeliu gimtojoje Vengrijoje. 1995 m. ji atvyko į Paryžių, tikėdamasi čia sulaukti geresnių pasiūlymų. Modelių agentūra, į kurią ji kreipėsi, per klaidą nukreipė Moniką į kompanijos „Private Media", kuriančios pornografinius filmus, atranką. Čia ji susipažino su režisieriumi Pierre Woodman, iš kurio sulaukė pasiūlymo filmuotis. Pirmasis epizodas vėliau pateko į rinkinį „Private Video Magazine 21".

1995-1998 m. Monika gyveno Vokietijoje, kur buvo pasirašiusi sutartį su kompanija „Helen Duval". Šią buvo įkūrusi iš Olandijos kilusi pornografinių filmų aktorė Helen Duval ir vokietis prodiuseris Oliver Chezc. 1995 m. po kivirčo Duval paliko kompaniją ir Monika tapo kompanijos veidu.. Kurį laiką ji net buvo painiojama su Helen Duval, nors pati šiuo vardu niekad neprisistatydavo. 1998 m. ji ne itin gražiai išsiskyrė su kompanija ir trečiuoju „Helen Duval" veidu tapo Drew Berrymore.

1998-2001 m. Monika turėjo sutartį su kompanija „Private Media Group". Šiai pasibaigus, ji susidomėjo gimnastika ir jodinėjimu. 2003 m. ji pasirašė sutartį su „Boss Films", o po metų liovėsi filmuotis ir įkūrė savo kompaniją „Monique Covét Group" bei kurį laiką rengdavo kassavaitinius erotinius pasirodymus viename Budapešto restoranų.

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija |
| --- | --- | --- |
| 1998 | Kompanijos „Private" apdovanojimas | Private Girl of the Year |
| 2002 | Venus apdovanojimas | Best Eastern European Erotic Actress (kartu su Rita Faltoyano) |
| 2004 | Berlin Erotic Film Festival | Jury Actress Award |
| Brussels Erotic Film Festival | Lifetime Achievement Award |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Monique Covet". Nuoroda tikrinta May 22, 2013. [neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monique Covet** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-09-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kolonija Tovaras*Colonia Tovar* |
| --- |
|        |
| *Miesto bažnyčia* |
|  |
| 

Kolonija TovarasKolonija Tovaras

10°24′0″ š. pl. 67°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.40000°š. pl. 67.28333°r. ilg.﻿ / 10.40000; 67.28333﻿ (Kolonija Tovaras)Koordinatės: 10°24′0″ š. pl. 67°17′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.40000°š. pl. 67.28333°r. ilg.﻿ / 10.40000; 67.28333﻿ (Kolonija Tovaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Aragva Aragva |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1843 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 14 309  |
| **Altitudė** | 2 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolonija Tovaras |

**Kolonija Tovaras** (isp. *Colonia Tovar*) – miestas šiaurės Venesueloje, Aragvoje, Pakrantės Kordiljeros kalnuose, 42 km į vakarus nuo Karakaso. Pro miestą eina La Viktorijos–Karakaso plentas. Svarbus turistinis centras. Tradicinis daržovių ir vaisių (braškės, slyvos) auginimas. Alaus gamyba. Amatai.

Kolonija Tovaras įkurtas vokiečių ir yra išlaikęs visą tradiciniams pietų Vokietijos miesteliams būdingą architektūrą. Yra bažnyčia, miesto vartai, alaus varykla, tradicinės krautuvėlės ir turgūs, muziejus. Mieste vyksta Oktoberfesto, Velykų festivaliai.

Istorija
--------

1843 m. Kolonija Tovarą įkūrė vokiečių imigrantai iš Badeno. Naujakurių gyvenvietė pavadinta tuometinio Venesuelos prezidento, suteikusio vokiečiams šias žemes, Manuelio Felipės de Tovaro garbei. Miestas buvo statomas pagal Endingeno miesto Vokietijoje, iš kurio buvo dauguma atvykėlių, pavyzdį. Gyventojai vertėsi daugiausia vaisių ir daržovių, kurias parduodavo Karakaso turguje, pardavimu. Atoki gyvenvietės padėtis kalnuose leido išlaikyti jos unikalumą.

* Gyvenamieji namaiGyvenamieji namai
* Daržovių turgusDaržovių turgus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mongolijos vėliava** – vienas iš oficialių Mongolijos simbolių. Vėliava yra dviejų spalvų: vidury yra mėlyna spalva, o spalvos šonuose raudonos spalvos. Kairėje yra geltonos fono simboliai. Jie simbolizuoja ugnį, žemę, mėnulį, vandenį ir taijitu ženklą. Dabartinė vėliava pripažinta 1992 m. vasario 12 d.

 Mongolijos vėliavos proporcijos 1:2

Istorija
--------

Mongolijos vėliava (1921-1924)
Mongolijos vėliava (1924-1940)
Mongolijos vėliava (1940-1992)
Dabartinė vėliava (nuo 1992) .Proporcijos 1:2
Anksčiau, valdant kinams, 1921 m. vėliava turėjo raudoną foną, su kairinėje, viršutiniame kampe simbolizuojančiu žeme ir mėnuliu. 1924 m. atgavus nepriklausomybę, vėliavą pakeitė į to paties fono, su tais pačiais simboliais, kurie yra dabartinės vėliavos kairėje, tik jie buvo mėlyno fono ir su lapeliais apačioje. Per Antrąjį pasaulinį karą vėliavą dar kartą pakeitė. Ji buvo panaši į dabartinę, tik su socialistine žvaigžde viršuje. 1992 m. įvedus demokratiją, socialistinė žvaigždė panaikinta ir tapo dabartine vėliava.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mongolijos herbas
* Mongolija

**Azijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Afganistanas · Armėnija · Azerbaidžanas · Bahreinas · Bangladešas · Brunėjus · Butanas · Filipinai · Gruzija · Indija · Indonezija · Irakas · Iranas · Izraelis · Japonija · Jemenas · Jordanija · JAE · Kambodža · Kataras · Kazachija · Kinija · Kipras · Kirgizija · Kuveitas · Laosas · Libanas · Malaizija · Maldyvai · Mianmaras · Mongolija · Nepalas · Omanas · Pakistanas · Pietų Korėja · Rusija · Rytų Timoras · Saudo Arabija · Singapūras · Sirija · Šiaurės Korėja · Šri Lanka · Tadžikija · Tailandas · Taivanas · Turkija · Turkmėnija · Uzbekija · Vietnamas
Abchazija · Kalnų Karabachas · Honkongas · Makao · Palestina · Pietų Osetija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
| Koperis |
| --- |
| Reginys į Koperio upę Reginys į Koperio upę |
| **Ilgis** | 460 km |
| **Baseino plotas** | 63 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1600 m³/s |
| **Ištakos** | Vrangelio kalnai |
| **Žiotys** | Aliaskos įlanka |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV (Aliaska) |

**Koperis** (angl. *Copper River*, ahtna k. *'Atna*) – upė JAV, centro pietų Aliaskoje. Prasideda Vrangelio kalnuose, ledyne Vrangelio kalno papėdėje, Vrangelio-Sent Elijo nacionaliniame parke. Teka į vakarus, sudaro ribą tarp Vrangelio ir Mentastos kalnų. Toliau pasuka į pietryčius, prateka pelkėtą Čitinos lygumą. Kerta Čugačo kalnus. Įteka į Ramiojo vandenyno Aliaskos įlanką 80 km į pietryčius nuo Kordovos.

Didžiausias intakas – Čitina.

Apie 6 mėnesius upę dengia ledas. Vykdoma laivyba. Lašišų žvejyba. Upės pavadinimas kilo dėl vario telkinių jos baseine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 223
|  |
| --- |
| Monika Kuszyńska |
|  
Monika Kuszyńska 2012 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Monika Kuszyńska |
| Gimė | 1980 m. sausio 14 d. (43 metai)  Lodzė, Lenkijos vėliava Lenkija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |
| Aktyvumo metai | 2000–dabar |
| Įrašų kompanija | EMI Music Poland |
| Svetainė | monikakuszynska.pl |

**Monika Kuszyńska** (g. 1980 m. sausio 14 d. Lodzėje) – lenkų dainininkė ir dainų autorė. 2000–2010 metais buvo Lenkijos poproko grupės „Varius Manx" vokalistė.

Biografija
----------

Scenoje Monika debiutavo 2000 metais, kai ji buvo pasirinkta naująja grupės „Varius Manx" vokaliste, pakeisdama Kasia Stankiewicz. 2001 m. su šia grupe išleido pirmąjį albumą „Eta". Kitais metais pasirodė antrasis albumas pavadinimu „Eno".

2006-aisiais dainininkė M. Kuszyńska pateko į automobilio avariją, dėl kurio liko dalinai paralyžiuota.

2015 m. nacionalinio Lenkijos transliuotojo TVP sprendimu atlikėja išrinkta atstovauti šaliai 2015 m. „Eurovizijoje". Ji konkurse atliko dainą „In The Name of Love". Kūrinio tekstą parašė ji pati, o muziką sukūrė jos vyras Kuba Raczyński.

Diskografija
------------

### Albumai

* 2012: *Ocalona*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monika Kuszyńska** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus tinklalapis – monikakuszynska.pl

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Donatan ir Cleo  *„My Słowianie"*** |  **Lenkijos atstovė Eurovizijoje**2015 | Po to:**–** |
**Aukštutinė Gvinėja** (pranc. *Haute-Guinée*, angl. *Upper Guinea*) – gamtinė sritis Vakarų Afrikoje, iš pietų ir vakarų supama Atlanto vandenyno ir Gvinėjos įlankos. Šiaurėje riboja 10–12 ° š. pl. lygiagretė, rytuose – 9–10 ° r. il. dienovidinis. Į Aukštutinę Gvinėją visiškai ar iš dalies patenka Bisau Gvinėja, Gvinėja, Siera Leonė, Liberija, Dramblio Kaulo Krantas, Togas, Gana, Beninas, Nigerija.

Didžioji teritorijos dalis yra Šiaurės Gvinėjos aukštumoje (aukštis iki 1948 m, Bintumanio k.). Klimatas į pietus nuo 7–8 ° lygiagretės pusiaujinis, nuolat drėgnas, kitur – musoninis, su lietinga vasara ir sausa žiema. Metinis kritulių kiekis nuo 1000–1500 mm šiaurėje iki 4000 mm pajūrio žemumoje. Svarbiausios upės – Nigeris, Volta. Būdingi drėgnieji atogrąžų miškai, aukštažolės savanos.

Taip pat Aukštutine Gvinėja vadinamas Atlanto vandenyno pakrantės ruožas nuo Rošo kyšulio (Bisau Gvinėja) vakaruose iki Biafros įlankos (Nigerija) rytuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 111–112
| Sruoja |
| --- |
|  Sruoja Sedoje |
| **Ilgis** | 51,6 km |
| **Baseino plotas** | 177,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,77 m³/s |
| **Ištakos** | Telšių rajonas |
| **Žiotys** | Varduva |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Sruoja |

**Sruoja** – upė Telšių, Plungės ir Mažeikių rajonų teritorijoje; Varduvos dešinysis intakas. Nuo versmių iki 36,1 km vadinama ***Lūšine***.

Geografija
----------

Sruoja Alsėdžiuose
Prasideda Brazdeikių apylinkėse (Telšių raj.), 7 km į pietvakarius nuo Telšių. Teka į šiaurę pro Lieplaukę į Alsėdžių ežerą; toliau vadinama Sruoja. Teka per Alsėdžių miestelį ir Domėnų k. (Mažeikių raj.) įteka į Varduvą, 66,4 km nuo jos žiočių. Santakos altitudė 108,5 m. 28 km nuo žiočių, ties Alsėdžiais, nuo 1978 m. yra 14 ha nuotėkio reguliavimo tvenkinys, 19 km nuo žiočių, ties Pasruojės kaimu (Telšių raj.) nuo 1968 m. – 36 ha žuvininkystės tvenkinys. Prie šių tvenkinių galima hidroelektrinės statyba. Upės ištakų ir intako aukščių skirtumas 56 m, nuolydis – 108 cm/km.

Intakai
-------

* Dešinieji:
	+ Germantupis 37,6 km nuo žiočių, ilgis 8,8 km, baseino plotas 16,4 kv. km
	+ Alkupis 24,5 km, ilgis 3,8 km, baseino plotas 6,3 kv. km
	+ Domija 5,7 km
* Kairieji:
	+ Rukupis 30,9 km, ilgis 9,0 km, baseino plotas 14,4 kv. km

Pavadinimas
-----------

Upėvardis Sruoja siejamas su žodžiu *sraujas* („sraunus, greitas") ir *srūti* („tekėti").

Šaltiniai
---------

* Lietuvo upių kadastras. – Vilnius, 1959. – D. 1. – P. 124.
* Lietuvių enciklopedija. – Boston, 1963. – T. 28. – P. 396.
* Tarybų Lietuvos enciklopedija. – Vilnius, 1988. – T. IV.
* Lietuvių enciklopedija. – V. 1991. – T. 15. – P. 34.

1. ↑  *Sruoja*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 85
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 312–313
| Aukštutinis Takutu-Aukštutinis Esekvibasangl. *Upper Takutu-Upper Essequibo* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Gajanos vėliava Gajana |
| **Administracinis centras** | Letemas |
| **Tarybų skaičius** | 2 |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 24 238 |
| **Plotas** | 57 750 km² |
| **Tankumas** (2012) | 0,42 žm./km² |

**Aukštutinis Takutu-Aukštutinis Esekvibas** (angl. *Upper Takutu-Upper Essequibo*) – vienas iš 10-ies Gajanos regionų. Yra šalies pietvakariuose, ribojasi su Brazilija. Didžioji dalis įeina į Guajana Esekiba regioną, į kurį pretenduoja Venesuela. Administracinis centras – Letemas.

Regionas vadinamas pagal pagrindines upes – Esekvibą ir Takutu. Kitos svarbios upės – Kujuvinis, Rupununis, Reva. Šiaurinę regiono dalį užima Rupuninio savana, pietuose iškilę Akarajaus kalnai.

Svarbiausios gyvenvietės: Letemas, Eišaltonas, Buena Esperansa ir Surama.

Kaimyninės tarybos
------------------

* IX-1 Vakarų Rupununis
* IX-2 Reva/Aukštutinis Esekvibas

Šaltiniai
---------

1. ↑  GUYANA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Gajanos regionai** |  |
| Barima-Vainis | Pomerūnas-Supenamas | Esekvibo salos-Vakarų Demerara | Demerara-Mahaika | Mahaika-Berbisas | Rytų Berbisas-Koranteinas | Kujunis-Mazarunis | Potaras-Siparunis | Aukštutinis Takutu-Aukštutinis Esekvibas | Aukštutinė Demerara-Berbisas |
| Prevezos nomasgr. Νομός Πρεβέζης |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija** | Epyro periferija |
| **Administracinis centras** | Preveza |
| **Demų skaičius** | 8 |
| **Kinotitų skaičius** | 1 |
| **Įkūrimo data** | 1913 |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 59 600 |
| **Plotas** | 1 036 km² |
| **Tankumas** (2005) | 58 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GR-34 |
| **Pašto kodas** | 48x xx |
| **Tel. kodas** | 268x0 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.preveza.gr |

**Prevezos nomas** (gr. Νομός Πρεβέζης) – vienas iš Graikijos nomų, Epyro periferijos dalis. Sostinė – Preveza (19,6 tūkst. gyv.). Prefektūra įkurta 1913 m. kai po Pirmojo Balkanų karo kartu su visu Epyru buvo prijungta prie Graikijos. 1955 m. nuo kono buvo atskirta Lefkados sala, kuri sudarė Lefkados nomą, dabar priklausantį Jonijos salų periferijai.

Po Ambrakijos įlanka iškastas tunelis jungia Prevezos nomą su piečiau esančiu Etolijos ir Akarnanijos nomu. Nome yra antikinio Nikopolio miesto griuvėsiai.

Prevezos miesto ir oro uosto vaizdas iš aukštai.

Geografija
----------

Nomo teritorija kalvota. Šiaurės rytuose yra *Xerovouno* kalnai. Nomo upės – Louras rytuose, Arachtas šiaurės rytuose ir Tiamis vakaruose.

Su nomu ribojasi:

* šiaurėje – Tesprotijos ir Janinos nomai,
* rytuose – Artos nomas,
* pietuose – Ambrakijos įlanka ir už jos Etolijos ir Akarnanijos nomas,
* vakaruose – Jonijos jūra.

Klimatas tipiškas Viduržemio jūros su karštomis sausomis vasaromis it vėsiomis žiemomis. Aukščiau kalnuose žiemomis šalčiau, gan dažnas sniegas.

Istorija
--------

Krašte pirmiausia apsigyveno graikų gentis tesprotai. Vėliau kraštas buvo Epyro karalystės ir Romos imperijos dalis. 31 m. pr. m. e. Prevezos pakrantėje įvyko Akcijaus mūšis, po kurio netoliese imperatorius Augustas įkūrė Nikopolio miestą (gr. Νικόπολις 'pergalės miestas'). Vėliau kraštas tapo Bizantijos dalimi, nuo kurios po Ketvirtojo kryžiaus žygio kartu su likusiu Epyru atskilo ir sudarė Epyro despotatą.
  
XIV a. kraštą užkariavo osmanai, jis priklausė Osmanų imperijai iki 1913 m. Pasibaigus Pirmajam Balkanų karui kraštas atiteko Graikijai, buvo sukurtas Prevezos nomas.

Savivaldybės
------------

Prevezos nomo savivaldybės

| Demas(Nr. žemėlapyje) | YPES kodas | Centras(jei vadinasi kitaip) | Pašto kodas |
| --- | --- | --- | --- |
| *Anogeio* (2) | 4301 | *Gorgomylos* | 482 00 |
| *Fanari* (7) | 4308 | *Kanallaki* | 480 62 |
| *Filippiada* (8) | 4309 |  | 482 00 |
| *Louros* (5) | 4305 |  | 480 61 |
| *Parga* (6) | 4306 |  | 480 60 |
| Preveza (1) | 4307 |  | 481 00 |
| *Thesprotiko* (4) | 4303 |  | 483 00 |
| *Zalongo* (3) | 4302 | *Kanali* | 481 00 |
| Kinotita(Nr. žemėlapyje) | YPES kodas | Centras(jei vadinasi kitaip) | Pašto kodas |
| *Kranea* (9) | 4304 |  | 483 00 |
|
**Tauragės rajono savivaldybės taryba** – Tauragės rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Klemensas Paulius – 1995–1997 m.
* Petras Jokubauskas – 1997–2000 m.
* Viktoras Kovšovas – 2000–2003 m.
* Pranas Petrošius – 2003–2007 m. ir 2010–2014 m.
* Robertas Piečia – 2007–2010 m.
* Sigitas Mičiulis – 2015–2019 m.
* Dovydas Kaminskas – nuo 2019 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Tauragės rajono taryba 1990–1995 m.
* Tauragės rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Tauragės rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Tauragės rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Tauragės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Tauragės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Tauragės rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2021-05-07 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie salą Kotoro įlankoje. Apie pusiasalį pietų Kroatijoje skaitykite straipsnyje Prevlaka (pusiasalis).*
**Prevlaka**, *Micholska Prevlaka*, *Šv. Archangelo Michailo sala*, *Gėlių sala* (juodkal. *Михољска Превлака, острво Св. Арханђел Михаило, острво Цвијећа*) – sala Kotoro įlankoje (Adrijos jūra), viena iš trijų ten esančių salų. Visos priklauso Tivato opščinai. Sala yra netoli Tivato miesto.

Sala yra 300 m ilgio ir 200 m pločio. Su žemynu jungia siaura sąsmauka.

Sala nuo XIII iki XV a. Zetos vyskupijos metropolito rezidencija. Socialistinėje Jugoslavijoje sala buvo kariškių poilsio zona, uždaryta kitiems žmonėms. Dabar saloje gyvena apie 100 žmonių.

Prevlakos salą kartais painioja su Kroatijai priklausančiu Prevlakos pusiasaliu, kuris irgi yra Kotoro įlankoje.
| **Yehezkel Streichman** |
| --- |
|  |
| 1977 m. |
| Gimė | 1906 m.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1993 m. sausio 12 d. (~87 metai)Tel Avivas, Izraelis |
|  |
| Veikla | dailininkas |

**Ezekielis Streichmanas** (1906 m. Kaune – 1993 m. sausio 12 d. Tel Avive, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio dailininkas. Laikomas vienu iš Izraelio modernizmo dailės pradininkų.

Biografija
----------

Gimė 1906 m. Kaune. 1924 m. emigravo į Palestiną, 1924-1927 m. studijavo *Bezalelio* dailės ir dizaino kolegihoh Jeruzalėje. Vėliau mokėsi Paryžiaus *École des Beaux-Arts* mokykloje ir Florencijos dailės akademijoje 1928-1931 metais. Baigęs mokslus grįžo į Izraelį, kur dirbo dailės dėstytoju įvairiose mokyklose. 1944 m. kartu su Avigdor Stematsky įkūrė savo dailės mokyklą. Priklausė Tel Avivo dailininkų modernistų grupei *Ofakim Hadashim*. Paveikslus tapė prancūziškąja lyrinės abstrakcijos tematika. 1948, 1954 ir 1966 m. dalyvavo Venecijos bienalėje. Už savo kūrybą apdovanotas įvairiais Izraelio valstybiniais apdovanojimais. Mirė 1993 m. sausio 12 d. Tel Avive, po jo mirties viena iš miesto gatvių buvo pavadinta jo garbei.

* Apie 1930 m.Apie 1930 m.

Nuorodos
--------

* Darbai
* Biografija (ang.)