recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Palydovinė Beringo sąsiaurio nuotrauka.
Vaizdas iš šiaurės: Kruzenšterno (kairėje) ir Ratmanovo (dešinėje) salos.
Palydovinė Diomedo salų nuotrauka.
Diomedo gyvenvietė Kruzenšterno saloje.
**Diomido salos**, *Diomedo salos* (rus. *Острова́ Диоми́да*, angl. *Diomede Islands*) – dvi salos Beringo sąsiaurio viduryje, nutolusios nuo Aliaskos ir Čiukotkos ~ 35 km.

* Ratmanovo sala (rus. *остров Ратманова*, angl. *Big Diomede*, ipk. *Imaqliq, Inaliq, Nunarbuk*) priklauso Rusijai, yra ryčiausias jos taškas. Plotas – 29 km².
* Kruzenšterno sala (rus. *остров Крузенштерна*, angl. *Little Diomede*, ipk. *Ignaluk*) priklauso JAV. Plotas – 7,3 km².

Atstumas tarp salų – 4160 m. Tarp salų eina Rusijos-JAV siena ir datos keitimosi linija. Laikas skirtumas tarp salų – 20 h. 9,3 km į pietryčius yra nedidelė salelė *Fairway Rock*, priklausanti JAV.

Tarybų Sąjunga iškėlė vietinius vakarinės salos gyventojus į žemyną, dabar joje įsikūręs nedidelis karinis dalinys. Rytinėje saloje – 170 gyventojų, eskimų, daugiausia Diomedo gyvenvieteje.

Istorija
--------

Vitas Beringas atrado salas 1728 m. rugpjūčio 16 d. Šią dieną Rusijos stačiatikių bažnyčia švenčia kankinio šv. Diomedo atminimą. 1732 m. Michailas Gvozdiovas pažymėjo salas žemėlapyje.

Nuo Aliaskos pardavimo 1867 m. tarp salų eina JAV-Rusijos siena, Šaltojo karo metais dar vadinta *ledo uždanga* (angl. *ice curtain*). 1987 m. *Lynne Cox* perplaukė salas skiriančius vandenis, ją apdovanojo abiejų šalių vadovai.

Koordinatės: 65°47′ š. pl. 169°01′ v. ilg.﻿ / ﻿65.783°š. pl. 169.017°r. ilg.﻿ / 65.783; 169.017
**Priemenė** (arba ***priesienis***) – lietuvių tradicinio gyvenamojo namo patalpa, esanti prie laukųjų durų. Aukštaičių viengalėje dūminėje pirkioje tai buvo viena iš patalpų, o nuo XIX a. – dvigalių pirkių vidurinė patalpa.

Priemenėje yra užlipimas (laiptai ar kopėčios) ant aukšto, laikomi įvairūs rakandai (auseklis, skrynia, indauja, piesta, kartais girnos). Iki XX a. pr. Dzūkijos ir Suvalkijos priemenėse šertos kiaulės. XX a. pr. priemenė pradėta dalinti: Aukštaitijoje ir Suvalkijoje nuo priemenės atitverta virtuvė bei pirkaitė, Žemaitijoje – kaminu perskirta į gerąją ir prastąją priemenes.

Dabar priemenę atitinka koridorius. Tai patalpa kasdieniams drabužiams, apavui laikyti, gali būti sustatomos kokios nors spintos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Priemenė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 444


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių liaudies architektūra |
| --- |
|  |
| Gyvenamieji namai | 
 gryčia **·**  numas **·**  pirkia **·**  rūmas **·**  stuba  **·**  troba |  |
|  |
| Ūkiniai statiniai | 
 daržinė  **·**  diendaržis  **·**  išvietė  **·**  jauja **·**  klėtis  **·**  klojimas  **·**  kluonas  **·**  ledainė  **·**  pirtis  **·**  svirnas  **·**  šulinys  **·**  tvartas  **·**  vežiminė  |
|  |
| Patalpos ir detalės | 
 alkieriukas **·**  asla **·**  čiukuras **·**  gonkos  **·**  kamara  **·**  kamaraitė **·**  kaminas  **·**  krikštasuolė  **·**  langinės **·**  lėkis  **·**  liepys  **·**  lunginė **·**  numogalis  **·**  prieklėtis  **·**  priemenė  **·**  priešinė  **·** seklyčia  **·**  vėjalentė  **·**   |

 |
**Vadymas Antipovas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Вадим Петрович Антіпов |
| Gimimo data | 1988 m. rugsėjo 11 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Ukraina |
| Ūgis | 1.73 m |
| Svoris | 68 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–2007 2008 200920092010201120122012–20132013–20142013–20142014–20152015 | FK DesnaNaftovykFeniks-IljičivecZirka KirovogradDukla PrahaFK MažeikiaiFK KruojaFK StalFC PoltavaKarlivka Krybas FK Enerhija | 26 0(1)13 0(1)07 0(0)0? 0(?)07 0(0)25 0(3)13 0(0)13 0(2)09 0(0)17 0(6)05 0(0)15 0(1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2008 | Ukrainos U-21 rinktinė | 3 0(1) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Vadymas Antipovas** (Вадим Петрович Антіпов), (g. 1988 m. rugsėjo 11 d.) – Ukrainos futbolo žaidėjas, žaidžiantis saugo pozicijoje.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo 2006 m. Černigovo „Desna" klube, tuo metu žaidusiame Ukrainos I lygoje. 

2008 m. persikėlė į Ukrainos aukščiausioje lygoje žaidusio Ochtyrkos „Naftovik" gretas. 2009 m. „Naftovik" klubui iškrito iš aukščiausios lygos.

Vėliau rungtyniavo Kalinino „Feniks-Iljičivec" ir Kirovohrado „Zirka" klubuose. 

2010 m. persikėlė į Čekiją, kur žaidė Prahos „Dukla" klube. 

2011 m. sausio 20 d. pasirašė sutartį su „Mažeikių" klubu.

2015 m. vasarą perėjo į „Enerhijos" klubą iš Naujosios Kachovkos.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Ukrainos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinei, kurioje žaidė 3 draugiškas rungtynes, prieš Portugalijos ir Olandijos jaunimo rinktines , bei Kijevo „Arsenal" klubą. 

Rungtynėse prieš Kijevo „Arsenal", V. Antipovas pelnė pirmą savo įvartį nacionalinės jaunimo komandos gretose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Богдан Буга (2008 m. spalio 2 d). „Квартет дебютантів Яковенка". *Ukrainos futbolo federacija*.
2. ↑  Богдан Буга (2008 m. spalio 10 d). „Два хет-трики динамівців". *Ukrainos futbolo federacija*.

Nuorodos
--------

* Transfermarkt
* SOCCERWAY
| **Hideki Tōjō** |
| --- |
|  |
| Hidekis Todžio |
| Gimė | 1884 m. gruodžio 30 d.Tokijas, Japonija |
| Mirė | 1948 m. gruodžio 23 d. (63 metai)Tokijas, Japonija |
| Sutuoktinis (-ė) | Katsuko Ito |
|  |
|  **Vikiteka** | Hideki Tojo |
| Parašas |
|  |

**Hideki Tōjō** (Kyūjitai: jap. 東條 英機; Shinjitai: jap. 東条 英機; *Tōjō Hideki*, 1884 m. gruodžio 30 d. – 1948 m. gruodžio 23 d.) buvo Japonijos imperatoriškosios armijos generolas, didžiąją Antrojo pasaulinio karo dalį ėjęs Japonijos ministro pirmininko pareigas. Pasibaigus karui, Tarptautinio karinio Tolimųjų Rytų tribunolo buvo nuteistas mirties bausme už karinius nusikaltimus.

Biografija
----------

Hideki Tojo gimė 1884 m. Kodžimačyje, Tokijuje, Japonijoje ir buvo trečias Japonijos imperatoriškosios armijos generolo leitenanto Hidenorio Todžio (*Hidenori Tōjō*) sūnus. Du vyresnieji Hidekio broliai mirė gimdami. 1909 m. vedė Katsuko Ito, su kuria susilaukė 3 sūnų ir 4 dukterų.

### Ankstyvoji karinė karjera

Tojo baigė septynioliktąją Japonijos imperatoriškosios armijos akademiją 1905 m. kaip 42-as iš 50 kadetų ir buvo įgaliotas būti antruoju pėstininkų leitenantu.

### Ministras pirmininkas

Tojo išlaikė savo padėtį Armijos ministro poste jau tapęs ministru pirmininku. Jis taip pat tuo pačiu metu ėjo vidaus ministro (1941–1942), užsienio reikalų ministro (1942 m. rugsėjį), švietimo ministru (1943) ir komercijos ministru (1943).

Būdamas švietimo ministru, jis tęsė militaristinę ir nacionalistinę indoktrinaciją valstybinėje švietimo sistemoje, vėl patvirtindamas antiliberalią vyriausybės politiką.

Sugavimas, teismas ir egzekucija
--------------------------------

Po Japonijos besąlyginės kapituliacijos 1945 m. JAV generolas Daglas Mak Arturas įsakė suimti pirmus 40 įtariamųjų karo nusikaltimais, įskaitant Tojo.

Hideki Tojo Tarptautinio Tolimųjų Rytų karinio tribunolo buvo apkaltintas ir pripažintas kaltu dėl karinių nusikaltimų ir 1948 m. lapkričio 12 d. nuteistas mirties bausme pakariant, kuri buvo įvykdyta tų pačių metų gruodžio 23 d.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Hideki Tojo***

* Hidekio Todžio Archyvuota kopija 2009-02-24 iš Wayback Machine projekto. biografija;
* WW2DB: Hideki Tojo;
* Hidekio Todžio posakiai.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Hajime Sugiyama** | **Japonijos imperatoriškosios armijos generalinio štabo viršininkas**1944 | Po to:**Yoshijiro Umezu** |
| Prieš tai:**Shunroku Hata** | **Armijos ministras**1940-1944 | Po to:**Hajime Sugiyama** |
| Prieš tai:**Harumichi Tanabe** | **Vidaus ministerija**1941-1942 | Po to:**Michio Yuzawa** |
| Prieš tai:**Shigenori Togo** | **Užsienio reikalų ministras**1942 | Po to:**Masayuki Tani** |
| Prieš tai:**Kunihiko Hashida** | **Švietimo ministras**1942 | Po to:**Nagakage Okabe** |
| Prieš tai:**Nobusuke Kishi** | **Komercijos ministras**1943 | Po to:**postas panaikintas** |
| Prieš tai:**nėra** | **Amunicijos ministras**1943-1944 | Po to:**Ginjiro Fujiwara** |
| Prieš tai:**Fumimaro Konoe** | **Japonijos ministras pirmininkas**1941-1944 | Po to:**Kuniaki Koiso** |
|  |
| --- |
| **Vagaro oro uostas** |
|  |
| IATA: FAE - ICAO: EKVG |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Civilinė aviacijos administracija |
| Miestas | Siorvaguras |
| Aukštis virš jūros lygio | 85 m |
| Koordinatės | 62°3′49″ š. pl. 7°16′38″ v. ilg.﻿ / ﻿62.06361°š. pl. 7.27722°r. ilg.﻿ / 62.06361; 7.27722 |
| Tinklalapis |  |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 13/31 | 1799 |  | Asfaltas |

**Vagaro oro uostas** (far. *Vága Floghavn*, dan. *Vágar Lufthavn*) (IATA kodas: **FAE**, TCAO kodas: **EKVG**) – vienintelis Farerų salų oro uostas, nutolęs 1,9 km į rytus nuo Siorvaguro. Oro uoste įsikūrusi Farerų nacionalinė aviakompanija – „Atlantic Airways".

Istorija
--------

Vagaro saloje esantį Vagaro oro uostą Antrojo pasaulinio karo metu pastatė britų inžinieriai. Vieta buvo pasirinkta dėl prasto matomumo iš jūros pusės ir dėl galimo vokiečių karinių laivų antpuolio. 1942 m. pavasarį nutūpė pirmasis lėktuvas.

Po karo aerodromas buvo apleistas ir nenaudojamas. 1963 m. buvo atidarytas, kaip civilinis oro uostas dviejų Siorvaguro gyventojų, *Hugo Fjørðoy* ir *Lars Larsen*, kurie dirbo Islandijos oro linijų kompanijoje „Icelandair", dėka. Iš Vagaro oro uosto buvo pradėti reguliarūs skrydžiai į Bergeno, Kopenhagos ir Glazgo oro uostus, naudojant *Douglas DC-3* lėktuvą. Vėliau skrydžius pradėjo vykdyti „Faroe Airways" aviakompanija. 1967 m. rugsėjo 28 dieną įmonė nutraukė savo veiklą. Iki 2004 m. „Maersk Air", kartu su „Atlanto Airways", vykdė kelis skrydžius.

2011 m. buvo pratęsti kilimo–tūpimo takai nuo 1 250 metrų iki 1 799 metrų.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vagaro tarptautinis oro uostas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Tyrėjas ima vandens mėginį.
**Hidrochemija** – chemijos šaka, tirianti gamtinio vandens cheminę sudėtį ir jos kitimus, susijusius su aplinkoje vykstančiais cheminiais, fizikiniais ir biologiniais procesais. Hidrochemija tiria vandens kaip tirpiklio savybes, cheminius procesus, vykstančius vandeniui sąveikaujant su uolienomis, dirvožemiu, įvairiais organizmais, oru, cheminių elementų pernašą hidrosferoje. Nustatoma, kokio pavidalo (joninio ar nejoninio) cheminiai elementai yra vandenyje, vandens sudėties priklausomybė nuo atmosferinių ir kitų sąlygų.

Skiriama *upių ir ežerų hidrochemija*, *jūrų hidrochemija*, *požeminio vandens hidrochemija* ir kt. Hidrocheminiuose tyrimuose naudojami cheminės analizės, spektrinės analizės, chromatografijos, poliarografijos metodai. Tyrimų rezultatai naudojami organizuojant geriamojo ir pramoninio vandens tiekimą, nustatant mineralinio vandens vartojimo ypatumus, išgaunant iš vandens kai kurias druskas (NaCl, NaBr ir kt.), rūdų, naftos ir dujų telkiniams žvalgyti, vandens telkinių biologiniam produktyvumui įvertinti, hidrosferos taršai mažinti ir kitur.[1]

Taip pat skaitykite
-------------------

* Hidrologinis ciklas
* Vanduo
* Vandens gerinimas
* Teršalai
* Hidrologija
* Hidrosfera

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mudėnienė R. ir kt. 2015. Chemijos enciklopedija.– Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, p 286.ISBN 978542001753
| ***Déjà Vu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Déjà Vu |
| Režisierius | Tony Scott |
| Prodiuseris (-iai) | Jerry Bruckheimer |
| Scenaristas (-ai) | Bill MarsiliiTerry Rossio |
| Vaidina | Denzel WashingtonVal KilmerPaula PattonBruce GreenwoodAdam GoldbergJim Caviezel |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Mokslinės fantastikos trileris |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Touchstone Pictures |
| Montažas | Chris Lebenzon |
| Kinematografija | Paul Cameron |
| Biudžetas | 75 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Déjà Vu** – 2006 m. JAV mokslinės fantastikos trileris. Filme aprašomas nusikaltimo tyrimas žiūrint ir veikiant praeitį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Doug Carlin (Denzel Washington) – ATF agentas, kuriam tenka tirti teroristinį aktą, kai susprogdinamas keltas su daugiau nei 500 žmonių. Žudiką pavyksta išaiškinti naudojantis naują technologiją, su kuria galima tam tikru kanalu pažiūrėti praeities įvykius. Tyrėjų grupė pamėgina įtakoti praeities įvykius per žiūrėjimo kanalą perkeldami pranešimą užrašytą ant lapelio, paaiškėja, kad tai padaryti įmanoma. Tada, nors ir pavyko surasti žudiką, o tyrimas nutrauktas pasiryžta persikelti į praeiti pamatęs žinutę nužudytos merginos (kurios automobilis buvo panaudotas kaip bombai patalpinti) name „tu gali ją išgelbėti". Jis persikelia į praeitį išgelbėja merginą ir nukauna žudiką, o bomba su užminuota mašina sprogsta su agentu. Tačiau pas iš vandens išgelbėtos merginos ateina tas pats agentas, kadangi jis gyvas dabartyje ir tik jo ateities versija žuvo.

Aktoriai
--------

| Aktorius | Vaidmuo |
| --- | --- |
| Jim Caviezel | Carroll Oerstadt |
| Matt Craven | Larry Minuti |
| Adam Goldberg | Alexander Denny |
| Bruce Greenwood | Jack McCready |
| Val Kilmer | Agent Pryzwarra |
| Paula Patton | Claire Kuchever |
| Denzel Washington | Douglas Carlin |
| **Jonas Kastytis Matulionis** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. vasario 10 d.Pelyšiai, Šimonių valsčius |
| Mirė | 2015 m. sausio 12 d. (83 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | kunigas, dainininkas, rezistentas, jėzuitas |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Vilniaus universitetas,  1959 m. Lietuvos konservatorija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1999 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas |

**Jonas Kastytis Matulionis** (1931 m. vasario 10 d. Pelyšiai, Šimonių valsčius – 2015 m. sausio 12 d. Kaunas) – SJ, Lietuvos kunigas, dainininkas (tenoras), pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis, jėzuitas.

Biografija
----------

1955 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1953–1956 m. dainuoti mokėsi Vilniaus J. Tallat Kelpšos muzikos mokykloje, 1956–1959 m. Vilniaus konservatorijoje. Dalyvavo vokalistų konkursuose, 1956 m. respublikiniame konkurse Vilniuje laimėjo I vietą. Dainavo solo Maskvoje, Paryžiuje, Osle, Stokholme.

Pašalintas iš trečio kurso už giedojimą bažnyčiose dirbo Muzikos bibliotekoje, Respublikinėje bibliotekoje, Vilniaus universiteto bibliotekoje, iš jos atleistas dėl politinių motyvų. Vėliau dirbo Teatro ir muzikos muziejuje, Paveikslų galerijoje, Šv. Onos bažnyčios zakristijonas Vilniuje. Už bendradarbiavimą Lietuvos katalikų bažnyčios kronikoje 1976–1977 m. kalintas Vilniaus saugumo, nuteistas 3 m. lygtinai. 1977 m. pogrindyje įstojo į Jėzaus draugiją, 1992 m. davė amžinuosius įžadus.

1980 m. baigęs pogrindinę kunigų seminariją įšventintas kunigu. Dirbo sielovados darbą Kybartuose, 1984 m. vėl suimtas, iki 1987 m. kalėjo Smolensko ir Novo-Orlovsko (Čitos sritis) lageriuose. 1988 m. jo paties prašymu paskirtas Kaišiadorių katedros altaristu su vikaro teisėmis.

1989 m. paties prašymu paskirtas į Vilniaus arkivyskupiją dirbti sielovados darbo, 1990 m. ėjo vikaro pareigas atgautoje Vilniaus katedroje, 1991–1994 m. Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčios vikaras, nuo 1992 m. ir Karaliaus Mindaugo šaulių rinktinės Vilniuje dvasios tėvas. 1994–1996 m. Pažaislio vienuolyno kapelionas. 1997–2008 m. Šv. Kazimiero bažnyčios Vilniuje, nuo 2008 m. Kauno Šv. Pranciškaus Ksavero bažnyčios kunigas.

2015 m. sausio 12 d. po sunkios ligos mirė Kaune, palaidotas Kauno Petrašiūnų kapinėse.

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Margarita Morkvėnaitė. *Jonas Kastytis Matulionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 455 psl.
2. ↑
Lenktas irminsulas iš reljefo Eksternšteine.
**Saksai** (lot. *Saxones*, s. angl. *Seaxe*, vok. ž. *Sassen*, vok. *Sachsen*, ol. *Saksen*) buvo germanų genčių konfederacija. Jų palikuonys Šiaurės Vokietijoje laikomi vokiečiais, rytinėje Nyderlandų dalyje – olandais, o pietų Anglijoje – anglais. Seniausia žinoma jų apgyvendinta vieta yra Šiaurės Albingija, atitinkanti dabartinę Holšteino teritoriją.

Saksai dalyvavo germanų gentims keliantis į Angliją V a. ir vėliau. Nežinoma kiek jų persikėlė iš žemyno, bet visų persikėlusių germanų skaičius yra 10 000–200 000. Per pastaruosius du šimtmečius daugybė žemyno saksų įsikūrė įvairiose pasaulio dalyse, ypač Šiaurės Amerikoje, Australijoje, Pietų Afrikoje ir net buvusioje Tarybų Sąjungoje, kur kai kurios bendruomenės išlaikė savo kultūrą ir kalbą, bet yra priskiriami vokiečiams ar olandams.

Dėl Hanzos sąjungos tarptautinių prekybos kelių ir migracijos viduramžiais, saksai paveikė skandinavų ir baltų kalbą ir kultūrą.

Senovės graikų geografas Klaudijus Ptolemėjus teigė, kad prieš mūsų erą saksai gyveno teritorijoje, kuri apima dabartinę šiaurės vakarų Vokietijos sritį su Jutlandijos pusiasalio pietine dalimi ir rytinių Nyderlandų dalimi. Susimaišius anglams ir saksams susiformavo anglosaksai.

Saksų pavadinimas kilo nuo **Sax** (kitaip Seax, Seaxe ar Hadseax), vienašmenio germaniško peilio. Karolio Didžiojo istorikas Einhardas juos laikė ypač karingais.

Išnašos
-------

1. ↑  Germans set up an apartheid – like society in Britain
2. ↑  *Vita Caroli* c.7
Sakon Yamamoto|  
S. Yamamoto parodomųjų važiavimų su Renault komanda 2009 m. metu |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Japonija japonas |
| Komanda | Super Aguri F1,Spyker F1,Renault,HRT F1 Team,Virgin Racing |
| Dalyvauta GP | 21 |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 0 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | 2006 m. Vokietijos GP |
| Pirmoji pergalė | - |
| Paskutinė pergalė | - |
| Paskutinis GP | 2010 m. Vengrijos Grand Prix |

**Sakon Yamamoto** (jap. *山本 左近* , g. 1982 m. liepos 9 d.) – buvęs Formulės 1 lenktynininkas iš Japonijos.

Karjera
-------

Savo lenktynininko karjerą Sakonas pradėjo 1994 m. kartingų varžybose. Vėliau jis lenktyniavo vis aukštesnėse lenktynių klasėse, o 2005 m. tapo Jordan ekipos lenktynininku bandytoju. Kitais metais jis tapo Super Aguri komandos lenktynininku. 2007 m. sezone jis atstovavo Spyker komandai. Po šių metų japonas karjerą tęsė GP2 čempionate.

2010 m. sezone japonas vėl grįžo į Formulės 1 lenktynes – jis tapo naujos Hispania Racing komandos lenktynininku bandytoju, o sezonui įpusėjus startavo lenktynėse.

2011 m. sezone japonas 3 etapams tapo Virgin Racing komandos atsarginiu lenktynininku.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sakon Yamamoto** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali S. Yamamoto svetainė Archyvuota kopija 2006-06-21 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Zimbabvės geležinkelių emblema
Traukinys Gveru stotyje
Šiame straipsnyje pateikiama **Zimbabvės transporto** sistemos apžvalga.

Kadangi šalis neturi priėjimo prie vandens, Zimbabvėje naudojami tik sausumos ir oro keliai.

Geležinkeliai
-------------

Geležinkelių sistemą šalyje sudaro daugiau 3 000 km kelių. Visi keliai yra 1 067 mm pločio. Traukiniais galima pasiekti visas šalies kaimynes – PAR, Mozambiką, Botsvaną ir Zambiją. Traukinių linijos jungia visus pagrindinius Zimbabvės miestus.

Sausumos keliai
---------------

Šalyje iš viso yra 18 338 km sausumos kelių tinklas. Iš jų 8 692 km yra asfaltuoti, kiti keliai neturi asfaltuotos dangos (2002 m.).

Vamzdynai
---------

Šalyje yra nutiesti 212 km ilgio vamzdynai kurui tiekti.

Oro uostai
----------

Šalyje veikia 430 oro uostų (2002). Iš jų 17 oro uostų yra su dengtais pakilimo-tūpimo takais. Pagrindinis šalies oro uostas aptarnaujantis sostinę Hararę yra Hararės oro uostas.

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tibeto regionasU-cangas དབུས་གཙང་ |
| --- |
|  |
| Šalis | Kinija (Tibetas) |
| Tautos | centriniai tibetiečiai |
| **Kalba** | Tibetiečių kalba |
| **Miestai** | Lasa, Šigacė |
|  |
| Tibeto istoriniai regionai:U-cangas, Ngaris, Amdo, Khamas, Čangtangas, Ladakas, A. Himalajai, Sikimas, Butanas, Monjulas |

**U-cangas** (tibet. དབུས་གཙང་ , *Dbus-gtsang*, kin. 卫藏, pinyin: *Wèizàng*) arba **Centrinis Tibetas** – vienas iš Tibeto istorinių regionų. Šuo metu regionas užima didelę dalį KLR Tibeto autonominio regiono.

Regioną sudaro keletas mažesnių regionų – U (su centru Lasoje), Cangas (su centru Šigacėje) ir dažnai prie jo priskiriamas Ngaris. Tai – istoriškai svarbiausias Tibeto regionas: čia yra svarbiausi Tibeto miestai, svarbiausias Tibeto budizmo vienuolynas Džokhangas, o vietos kalba naudojama kaip *lingua franca* visame istoriniame Tibete.

Geografija
----------

Regionas sutampa su Cangpo baseinu Tibeto plynaukštėje ir driekiasi nuo Kailašo kalno vakaruose iki Brahmaputros posūkio rytuose. Pietuose regioną uždaro Aukštieji Himalajai, šiaurės vakaruose yra retai gyvenamos Čangtango stepės, o šiaurės rytuose – Amdo regionas.
*Kitos reikšmės – Panerių piliakalnis (reikšmės).*

| Panerių piliakalnis II |
| --- |
| Piliakalnis iš šiaurės rytų pusės |
| 

Panerių piliakalnis IIPanerių piliakalnis II

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°38′57″ š. pl. 25°11′3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.64917°š. pl. 25.18417°r. ilg.﻿ / 54.64917; 25.18417Koordinatės: 54°38′57″ š. pl. 25°11′3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.64917°š. pl. 25.18417°r. ilg.﻿ / 54.64917; 25.18417 |

 |
| Vieta | Vilnius |
| Seniūnija | Panerių seniūnija |
| Plotas | 3,348 ha |
| Naudotas | I tūkstm. – II tūkstm. pradžia |
| Registro Nr. | 33087 |

**Panerių piliakalnis II** – piliakalnis, stūksantis Vilniuje, šalia Žemųjų Panerių pramoninio kvartalo vakarinio pakraščio, piečiau Jankiškių, miško masyve ties Titnago g. 14. 

Piliakalnis yra archeologijos ir kraštovaizdžio paminklas, 2009 m. rugsėjo 11 d. įrašytas Į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 33087). Užima 33482 m² teritoriją Neries kairiojo kranto šlaito kyšulyje, šalia įlomės, kuria anksčiau iš slėnio Žemuosiuose Paneriuose kilo kelias. Datuojamas I m. e. tūkstantmečiu – II m. e. tūkstantmečio pradžia. 

Piliakalnio aikštelėPiliakalnio aikštelė netaisyklinga trikampė, orientuota beveik šiaurės pietų kryptimi, maždaug 22 m ilgio ir 14 m pločio pietiniame gale, kiek žemėjanti į šiaurinį galą ir į kraštus. Apaugusi medžiais ir krūmais. Piliakalnio pietiniame gale supilti du pylimai: vienas maždaug 15 m pločio, 0,7 m aukščio nuo aikštelės bei 1,5 m aukščio nuo išorės, ir toliau išorėje, už griovio esantis antras, maždaug 5 m pločio, 18 m ilgio ir iki 0,7 m aukščio. Pylimai iš dalies nusklidę. Tarp pylimų yra maždaug 4,5 m pločio, 18 m ilgio ir 0,8 m gylio griovys, o antrojo pylimo išorinėje papėdėje antras – maždaug 5 m pločio, 18 m ilgio ir iki 1,5 m gylio kiek lenktas griovys. Grioviai iš dalies užslinkę. Šlaitai vidutinio statumo ir statūs, iki 30-35 m aukščio, apaugę mišku. Šiauriniame šlaite, maždaug 2 m žemiau piliakalnio aikštelės krašto yra senas, lenktas, maždaug 0,5 m gylio, 1,5 m pločio ir apie 25 m ilgio griovys, panašus į seną apkasą, tame pačiame šlaite, keliais metrais žemiau yra maždaug 3-4 m skersmens duobė su jos išorėje esančiu iš išmestų žemių susidariusiu lyg pylimu, o žemiau šiame šlaite irgi yra dar bent kelios panašios duobės. Jos išsidėsčiusios kas keletą metrų beveik iki pat kalvos pašlaitės.

Šalia stūkso pirmasis Panerių piliakalnis.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Panerių piliakalnis 200 m | Gariūnų piliakalnis 1 km | Gedimino pilis 8 km |  |
| Varnikų piliakalnis 15 km |  | Leoniškių piliakalnis 30 km |
| Senųjų Trakų piliakalnis 14 km | Tetervinų piliakalnis 38 km | Papiškių piliakalnis 15 m |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Panerių piliakalnis II". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.

Nuorodos
--------

* Išaiškinti nauji piliakalniai prie Gariūnų Archyvuota kopija 2014-08-19 iš Wayback Machine projekto.
XII a. budistinė Aštasahasrika Pradžniaparamitos sūtra
**Sūtra** (skr. सूत्र = IAST: *sūtra-*, pali *sutta*) – senovės Indijos didaktinių sentencijų rinkiniai, įvairūs religiniai, filosofijos, teisės, dorovės, politikos, gramatikos traktatai. Sūtrų kūrimo tradicija žinoma tiek hinduistinėje, tiek budistinėje, tiek džainistinėje kultūroje.

Žodis *sūtra* reiškia 'gija, siūlas', o perkeltine prasme – 'santrauka, rinkinys'. Indų literatūroje sūtros žanras skiriamas nuo šlokos (poetinių posmų), anuvjakhajos (teksto paaiškinimo) ir vjakhajos (aiškintojo komentarų). Sūtros sukurtos kiek įmanoma glausčiau, perduoda esminius teiginius, jų struktūra tokia, kad būtų lengvai įsimenamos. Sūtrų tekstai dažnai tokie koncentruoti, gausūs techninių sąvokų, jog reikalingi išaiškinimo (bhašjos).

Ankstyvosios hinduistinės sūtros (Ašvalajana, Manava, Nidana, Kušika ir kt.) sukurtos ~ 6–4 a. pr. m. e. nors sūtrų elementų gausu ir daug ankstyvesnėje brahmanų, aranjakų literatūroje. Pagal mokymo tematiką vedinės sūtros grupuojamos į kalpasūtras, smartasūtras, šrautasūtras, dharmasūtras, grihjasūtras ir šulbasūtras. Vėlesnėje hinduistinėje tradicijoje daugelis įvairių mokymo sistemų ar autorių kūrė savo sūtras, kuriose sistemintai perteikė mokymą: pvz. Patandžalio „Jogasūtra", Vatsjajanos „Kamasūtra", vedantinė „Brahmasūtra", Kanados „Vaišešikasūtra", Čanakjos „Arthasūtra" ir kt.

Budizme sūtromis (sutomis) vadinama kanoninė literatūra – Budos pasakymai ir ištarmės. Paprastai tai ne glausti, o gana išsamūs ir išpėtoti tekstai. Šios sutos sudaro Tripitakos dalį – „Sutapitaką". Mahajanos tradicijoje sūtros laikomos tiek Budos, tiek kitų iškilių bodhisatvų žoždiais. Įvairios mahajanos mokyklos ir šakos turi savus sūtrų kanonus, tačiau populiariausios yra „Lotoso sūtra", „Pradžniaparamitos sūtra", „Širdies sūtra" ir kt.

Džainizme sūtros – glausti tekstai apie mokymo esmę, asketizmo taisykles, tyrthankarų hagiografijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sūtros*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  Max Muller, *History of Ancient Sanskrit Literature*, Oxford University Press
3. ↑  Tubb, Gary A.; Emery B. Boose. „Scholastic Sanskrit, A Manual for Students". *Indo-Iranian Journal*. 51: 45–46.
4. ↑  M Winternitz (2010 Reprint), *A History of Indian Literature*, Volume 1, Motilal Banarsidass
5. ↑  Jacobi, Hermann (1884). Max Müller (ed.). Kalpa Sutra, Jain Sutras Part I. Oxford University Press.
**Zina Jockutė-Martinaitienė** (g. 1934 m. birželio 17 d. Darbėnuose) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė, tapytoja.

Biografija
----------

1966 m. baigė Lietuvos dailės instituto Kauno vakarinį taikomosios dailės skyrių. 1961–1974 m. Kauno „Dailės" kombinato dailininkė.

Kūryba
------

Sukūrė batikų („Vestuvės" 1973 m. Lazdijų civilinės metrikacijos biuras), gobelenų („Seno ąžuolo giesmė" 1978 m. „Apmąstymai", „Veržimasis", abu 1981 m. diptikas „Diena" 1983–1986 m. „Pilėnai" 1986 m.), mini tekstilės, sienų tapybos. Nuo 1990 m. atsidėjo daugiausia tapybai (ciklas „Į niekur", 2003–2005 m.) Gobelenams būdingos tautos praeities, filosofinės temos, ornamentinė vaizdo struktūra, vientisa spalvų gama. Tapybos kūriniai – spalvingos abstrahuotos kompozicijos. Nuo 1967 m. dalyvauja parodose, individuali paroda surengta Kaune 1972 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Zina Jockutė-Martinaitienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 667 psl.
|  |
| --- |
| **Panevėžio „Gabijos" pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio „Gabijos" pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio „Gabijos" pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Šiaulių g. 60, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Vilija Sinickiėnė |
| **Mokinių skaičius** | 239 |
| **Įkūrimo data** | 1960 m. |
| **Uždarymo data** | 2008 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Panevėžio „Gabijos" pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Šiaulių g. 60, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190421142. Steigėjas Panevėžio miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Panevėžio miesto 6-oji vidurinė mokykla pradėta statyti 1957 m. balandžio 8 d. pagal tipinį 880 vietų mokyklos projektą. Užsakovas – Panevėžio miesto kapitalinės statybos skyrius. Statybai vadovavo techninės priežiūros vykdytojas A. Gumbinas, darbų vykdytojai V. Virbickas ir V. Eidukas. Mokykla atvėrė duris 1960 m. 1960–1961 m. m. 32 klasėse mokėsi 1015 mokinių, dirbo 61 pedagogas. 

1962 m. mokykloje buvo dvi pedagoginės klasės. Jose buvo ruošiami būsimieji pradinių klasių mokytojai, nes jų labai trūko respublikoje. 1963 m. birželio 3 d. 46 žmonių grupė gavo kelialapius į pradinių mokyklų klases. 1965/1966 m. m. mokykloje mokėsi didžiausias mokinių skaičius per visą jos istoriją – 1247 moksleiviai. 1993 m. liepos 1 d. 6-oji vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 1998 m. mokykla pavadinta „Gabijos" vardu.

2008 m. mokykla uždaryta, tame pačiame pastate įsikūrė Panevėžio suaugusiųjų mokymo centras.

Direktoriai
-----------

* 1960 m. Ona Uzėlienė
* 1993 m. Vilija Sinickiėnė

Žymūs mokiniai
--------------

* Nijolė Steiblienė-Narečionytė, Seimo narė
* Vitalija Šiškaitė, operos solistė
* Egidijus Jarašiūnas teisininkas
* Juozas Žilys, teisininkas
* Ričardas Ničajus, dailininkas
* Ričardas Vaitiekūnas, geologas, politinis veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio "Gabijos" pagrindinė mokykla. Vz.lt (tikrinta 2022-06-19).
| **Viktorija Zabolotnaja** |
| --- |
| Gimimo vardas | rus. *Виктория Заболотная* |
| Visas vardas | Viktorija Zabolotnaja |
| Gimė | 1990 m. rugpjūčio 6 d. (32 metai)Leningradas, RTFSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Viktorija Zabolotnaja**, (g. 1990 m. rugpjūčio 6 d. Leningarde) – Rusijos aktorė.

Labiausiai žinoma dėl Jaroslavos vaidmens seriale „Ivanko", pasirodymų filmuose „Laiko valdovas", „Rikošetas" ir „Ryklys".

Biografija
----------

Aktorės debiutas kine įvyko 2000-ųjų pradžioje - ji gavo nedidelį vaidmenį jaunimo seriale „OBŽ". 2012 m. baigė studijas, o nuo 2013 m. dirbo teatre. Tais pačiais metais (2013) pakviesta atlikti Sašos Bojer (akt. Dmitrijus Orlovas) žmonos vaidmenį detektyviniame seriale „Kaubojai" (Zabolotnają galima pamatyti trečioje serijoje). 2013 m. pasirodė ir serialo „Sudaužytų žibintų gatvė" (13 sezonas) keletoje serijų. 2015 m. filmavosi dviejuose televizijos projektuose - tačiau abiem atvejais epizodiniuose vaidmenyse: Aleksandro Baršako nuotykių filme „Laiko valdovas" ir detektyviniame seriale „Toks darbas". 2019 m. pasirodė „Rikošetas", o 2020 m. vaidino seriale „Ivanko", 2022 m. filmavosi juostoje „Ryklys". 2023 m. pasirodė antroji populiarumo susilaukusio serialo „Ivanko" dalis.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sarono įlanka
**Sarono įlanka** – (gr. Σαρωνικός κόλπος, Saronikós kólpos) įlanka Egėjo jūros vakarinėje pakrantėje, Graikijoje. Šiaurės rytuose ją riboja Atikos pusiasalis, pietvakariuose – Argolio pusiasalis, šiaurės vakaruose – Korinto sąsmauka, rytuose atsiveria į Egėjo jūrą. Atikoje, prie įlankos, įsikūrę Atėnai. Įlankoje išsidėsčiusios Eginos, Salamio, Poro ir Angistrio salos ir keletas mažesnių.

Įlanka eina vakarinis Pietų Egėjo vulkaninės arkos pakraštys. Eginos sala, pietinė Poro salos dalis, įlankos pietuose esantis Metanos pusiasalis yra vulkaninės kilmės. Paskutinį kartą ugnikalnio išsiveržimas vyko XVII a. po vandeniu, į šiaurę nuo Metanos pusiasalio.

Įlankoje vyko Salamio mūšis. 

Koordinatės: 37°40′57″ š. pl. 23°36′00″ r. ilg.﻿ / ﻿37.68250°š. pl. 23.60000°r. ilg.﻿ / 37.68250; 23.60000
|  |
| --- |
| **Panevėžio Beržų progimnazija** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio Beržų progimnazija herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio Beržų progimnazija|250px]] |
| **Adresas** | Beržų g. 37, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Rasa Macė |
| **Mokinių skaičius** | 285 (2022/2023 m. m.) |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 56 |

**Panevėžio Beržų progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Beržų g. 37, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190422397. Steigėjas Panevėžio miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1973 m. rugsėjo 1 d. Žemaičių mikrorajone, Beržų g. Nr. 37, duris atvėrė Panevėžio 10-oji vidurinė mokykla. Jai vadovauti pradėjo direktorius B. Ciemnolonskis. 1978–1979 m. m. mokėsi daugiausiai mokinių - 1748. Mokykla buvo viena didžiausių mieste ir dirbo dviem pamainom. Jai vadovavo direktorius A. Donskis. 1989 m. sausio mėn. 10-ajai vidurinei mokyklai pradėjo vadovauti S. Ambrazaitis. Jam vadovaujant 1992–1996 m. 10-oji vidurinė mokykla buvo kapitališkai suremontuota ir atnaujinta.

Direktoriai
-----------

* 1989–2022 m. Stanislovas Ambrazaitis
* Nuo 2022 m. Rasa Macė

Išnašos
-------

1. Beržų progimnazija
2. ↑  Beržų progimnazija

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Cryptoheros sajica** |
| --- |
| T-juostis cichlidas (*Cryptoheros sajica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | *Cryptoheros*  *( Cryptoheros)* |
| Rūšis: | T-juostis cichlidas  *( Cryptoheros sajica)* |

 |

**T-juostis cichlidas**, sin. *Archocentrus sajica* (lot. *Cryptoheros sajica*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvis.

Gamtoje yra paplitusios kelios spalvinės formos, kurių raštai priklauso nuo vietovės. Kartais ši rūšis supainiojama su panašia *Cryptoheros spilurus*. Patinai iki 12 cm, patelės mažesnės. Gina teritoriją, bet dažniausiai pakantesni kitoms žuvims, išskyrus dauginimosi periodą. Paplitęs Kosta Rikoje.

Akvariumas įrengiamas erdvus, gerai apsodintas, su slaptavietėmis, prieglobsčiais ir olomis. Tinka įvairios sudėties vanduo. Temperatūta 22-25 °C. Ikrus deda olose arba atvirose vietose. Patelė prižiūri ikrus ir mailių, kuris išsirita per keletą dienų, o patinas gina teritoriją.

Nuorodos
--------

* Amerikos ciklidai, nerštas. Foto galerija Archyvuota kopija 2008-10-26 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: T-juostis cichlidas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pažymėtas mėlynai.
Raumenų pozicija skeleto atžvilgiu.
**Žastinis raumuo** (lot. *musculus brachialis*) – žasto priekinės dalies lenkiamasis raumuo. Raumuo prasideda ant žastikaulio priekinio paviršiaus šalia deltinio raumens sausgyslės (lot. *m. deltoideus*). Raumens skaidulos tęsiasi žemyn iki alkūnkaulio, kur prisitvirtina prie šio kaulo vainikinės ataugos (lot. *pr. coronoideus*) ir alkūnkaulio šiurkštumos – (lot. *tuberositas ulnae*). Raumuo uždengia alkūnės sąnario priekį ir formuoja alkūninės duobės (lot. *fossa cubitalis*) dugną.

Raumuo yra po dvigalviu žastiniu raumeniu ir kartu su juo atlieka rankos lenkiamąjį judesį per alkūnę. Jo antagonistai yra tiesiamieji žasto raumenys: trigalvis žasto raumuo ir alkūninis raumuo.

Žastinis raumuo inervaciją gauna iš raumeninio odos nervo (lot. *n. musculocutaneus*), krauju aprūpina grįžtančioji stipininė arterija (lot. *a. recurrens radialis*).
| Adomo sutvėrimas |
| --- |
|  |
| Menininkas | Mikelandželas |
| Metai | 1511 |
| Meno kryptis | Aukštasis renesansas |
| Medžiagos, technika | freska |
| Matmenys | 280 cm × 570 cm |
| Miestas (vieta) | Siksto koplyčia, Vatikanas |
| Muziejus | Vatikano muziejai |

„**Adomo sutvėrimas**" (arba „Adomo sukūrimas") – italų Renesanso dailininko Mikelandželo freska, esanti Siksto koplyčios lubose, Vatikane. Tai vienas iš žinomiausių, kada nors sukurtų, dailės kūrinių ir, apskritai, Vakarų kultūros vaizdinių.

Aprašymas
---------

Freską Mikelandželas sukūrė popiežiaus Julijaus II užsakymu, kaip bendrą Siksto koplyčios lubų ištapimo dalį. Kūrinys buvo atidengtas 1511 m. Jame pavaizduotas Dievas, įžiebiantis gyvybę (arba sielą) tik ką sukurtam Adomui. Abu pagrindiniai veikėjai pasižymi mikelandželiškų figūrų antžmogiškomis savybėmis, kaip ypač raumeningi kūnai. Italų menininkas ir biografas, Mikelandželo draugas, Giorgio Vasari rašė, kad Adomas yra toks gražus, tarsi pats Dievas jį būtų nupiešęs.

Freska simboliškai vaizduoja Adomą jau Žemės sferoje, o Dievą - Dangaus. Ištiestos rankos tarsi susieja žemiškąjį žmogaus pradą su dangiškuoju. Dievas vaizduojamas apsuptyje angelų. Po Dievo kairiąja ranka esanti moteris, spėjama, yra Mergelė Marija arba Ieva. Arba ji, galbūt, simbolizuoja neišvengiamą žmogaus gyvybės moteriškąjį pradą.

XX amžiaus pabaigoje, ilgamečio Siksto koplyčios freskų restauravimo metu, freska buvo visiškai atnaujinta:. Panaikinti smulkūs įtrūkimai, smilkalų suodžiai ir 1989 m. atidengta naujai.

Mikelandželo „Adomo sutvėrimo" vaizdinys per istoriją buvo panaudotas daugybę kartų, netgi komiksuose ir animaciniuose serialuose. Katastrofų filme „2012" freska vaizduojama skylanti tarp Dievo ir Adomo pirštų.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Mikelandželas
* Siksto koplyčia
* Siksto koplyčios lubų freskos

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adomo sutvėrimas (Mikelandželas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tinklalapis skirtas „Adomo sutvėrimui" Archyvuota kopija 2020-08-12 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
|  |
| --- |
| **Kazachijos istorija** |
| Skitai (Sakai) > *Šiongnu* |
| Kangdžu, Alanai, Eftalitai, Vusuniai, Juebanai |
| Vakarų tiurkų kaganatas |
| Chazarai, Kangarai, Tiurgešai |
| Pečenegai, Ogūzai, Kimakai, Karlukai |
| Kipčiakai, Karakitajai, Karachanidai |
| Aukso orda, Čagatajaus ulusas |
| Nogajų orda, Uzbekų chanatas |
| Kazachų chanatas |
| *Rusijos imperija* |
| *Tarybų Sąjunga:* |
| Kirgizijos ATSR > Kazakijos ATSR > Kazachijos TSR |
| Kazachija |

**Kangdžu** (kin. 康居, pinyin: *Kangju*), kitaip **kangiujai** (rus. *Кангюй*), **kangli** − nenustatytos kilmės senovinė tauta gyvenusi teritorijose dab. Kazachstano pietryčiuose bent iki III a. Pagal juos bent iki VIII a. vadinamas ir senovinis jų gyventas regionas Syrdarjos vidurupyje. Į rytus nuo jų buvo Fergana, o į vakarus gyveno alanai (kin. 奄蔡, pinyin: *Yancai*).

Istorija
--------

Vidurinė Azija I a. Kangdžu kontroliuojamos teritorijos pažymėtos tamsiai mėlynai.
Kadangi kangdžu gyveno apsupti indoeuropiečių tautų (skitų, tocharų), dažniausiai yra daroma prielaida, kad jie irgi buvo indoeuropiečiai. Tačiau japonų mokslininkas Sh. Kurakichi bandė įrodyti jų tiurkišką kilmę Šis klausimas kol kas nėra atsakytas.

Kangdžu pradedami minėti kinų šaltiniuose nuo II a. pr. m. e. Kinų keliautojas Zhang Qian apie juos rašo: *„Kangdžu yra maždaug 2000 li (832 km) į šiaurės vakarus nuo Dajuano. Čia žmonės yra klajokliai ir papročiais panašūs į juedži. Jie turi 80 ar 90 tūkstančių gerų lankininkų. Šalis yra maža ir ribojasi su Dajuanu. Ji pripažįsta valdžią juedži pietuose ir šiongnu šiaurėje"*.

Kuomet pietiniai kaimynai tocharai (juedži) II a. pr. m. e. pabaigoje išplėtė teritorijas į pietus ir perkėlė savo galios centrą į Baktriją, kangdžu pradėjo plėsti savo hegemoniją aplinkinių tautų atžvilgiu. Kinų metraštis Han dinastijos istorija rašo, kad I a. pr. m. e. jų valdžioje buvo alanai (vakaruose), Fergana (pietryčiuose) ir „Penki mažieji karaliai" (kin. 小王五) Sogde (pietuose). 125 m. metraštis patvirtina, kad Kangdžu valdė Sogdą, alanus, šiauriau jų buvusią *Yan* gentį ir Chodžentą (kin. 北烏伊, pinyin: *Beiwuyi*).

Pasiuntiniai iš Kangdžu lankydavosi Kinijoje iki III a. Po to jų istorija nutrūksta. Manoma, kad Kangdžu absorbavo eftalitai. Vėliau teritoriją valdė Tiurkų kaganatas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Shiratori Kurakichi. Shiratori Kurakichi Zenshü. Tokyo: Iwanami Shoten, 1970, pp. 48.
2. ↑  Records of the Great Historian, Han Dynasty II", Sima Qian, translated by Burton Watson, Revised edition (1993) Columbia University Press, p. 234.
3. ↑  Hulsewé, A.F.P. (1979) China in Central Asia: The Early Stage (123 B.C.–A.D. 23). Leiden, E.J. Brill.
|  |
| --- |
| Viktorija Perminaitė |
| Gimė | 1981 m. birželio 17 d. (42 metai) |
| Kilmė | Klaipėda, Lietuva Lietuva |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė, laidų vedėja |
| Instrumentai | smuikas |
| Aktyvumo metai | 1998 - 2008 (grupės Mango narė)
2008 - dabar (solinė karjera) |
| Svetainė |  |

**Viktorija Perminaitė** (g. 1981 m. birželio 17 d. Klaipėdoje) – Lietuvos pop-muzikos dainininkė, buvusi grupės „Mango" narė.

Biografija
----------

2008 m. pranešė pradedanti solinę karjerą ir ėmėsi naujųjų dainų įrašų, o gruodžio 2 d. per grupės „Pikaso" naujojo albumo pristatymo koncertą gimtajame uostamiestyje surengė pirmąjį solinį pasirodymą, kurio metu atliko debiutinę dainą „Aš viena".

2009 m. birželį pasirodė debiutinis Viktorijos Perminaitės albumas.

Diskografija
------------

* (2009) *Aš viena*

Radijo singlai
--------------

|  |
| --- |
| * (2008) *Aš viena*
* (2008) *Sustoja Laikas*
* (2009) *Maža maža*
* (2009) *Aš rožė*
* (2009) *Sunku mylėt*
* (2009) *Patinka*

Nuorodos
* Viktorijos Perminaitės forumas

 |
Chen Kaige 26-ajame Tokijo tarptautiniame filmų festivalyje.
**Chen Kaige** (**Čen Kaige**, kin. 陈凯歌, pinyin: *Chén Kǎigē*; g. 1952 m. rugpjūčio 12 Pekine) – kino režisierius iš Kinijos.

Biografija ir kūryba
--------------------

Čen Kaige gimė Pekine, vaikystėje draugavo su kitu būsimuoju režisieriumi Tian Džuangdžuangu. Prasidėjus Kultūrinei revoliucijai, paauglys prisijungė prie chunveibinų. Kaip ir daug kitų vaikų, Čen Kaige išsižadėjo savo tėvo, ko vėliau labai gailėjosi. Kultūrinės revoliucijos įvykių įtaka jaučiama jo kaip režisieriaus kūryboje.

Pasibaigus revoliucijai, Čen Kaige 1978 m. įstojo į Pekino kino akademiją ir ją baigė 1982 m. Drauge su kitais šios laidos absolventais, buvo priskirtas vadinamajai „penktajai kartai".

Pirmasis Čen Kaige režisuotas, Džang Imou (*Zhang Yimou*) nufilmuotas filmas – „Geltona žemė" (1984 m.) vadinamas „penktosios kartos" eros pradžia ir padarė didelę įtaką vėlesniems kūrėjams. Vakaruose ypač išgarsėjo 1993 m. sukurtas filmas „Sudie, mano sugulove", apdovanotas Auksine palmės šakele ir susilaukęs dviejų Oskaro nominacijų. 1999 m. nemažos sėkmės susilaukė grandiozinis epinis filmas „Imperatorius ir žudikas" pagal garsią legendą apie imperatorių Čin Šihuangą. 2002 m. Čen Kaige sukurė pirmąjį filmą anglų kalba („Nužudyk mane švelniai").

1996 m. Čen Kaige vedė aktorę Čen Hong (*Chen Hong*).

Filmai
------

### Režisuoti

* 1984 m. – „Geltona žemė" (黃土地 *Huáng tǔdì*)
* 1986 m. – „Didysis paradas" (大阅兵)
* 1987 m. – „Vaikų karalius" (孩子王 *Háizi wáng*)
* 1991 m. – „Eidamas dainuoju" (边走边唱 *Biān zǒu biān chàng*; arba „Life on a String")
* 1993 m. – „Sudie, mano sugulove" (霸王别姬 *Bàwáng Bié Jī*)
* 1996 m. – „Vilioklis mėnuo" (风月 *Fēng yuè*; „Temptress Moon")
* 1999 m. – „Imperatorius ir žudikas" (荊柯刺秦王; *Jīng Kē cì Qín Wáng*)
* 2002 m. – „Nužudyk mane švelniai" (*Killing Me Softly*)
* 2002 m. – „Ten Minutes Older: The Trumpet"
* 2002 m. – „Kartu su tavimi" (和你在一起 *Hé nǐ zài yìqǐ*)
* 2005 m. – „Bekraštis" (无极 *Wújí*; arba „The Promise")
* 2008 m. – „Mei Lanfang" (梅兰芳)

### Vaidmenys

* 1987 m. – „Paskutinis imperatorius" (imperatoriaus apsaugos viršininkas)
* 1999 m. – „Imperatorius ir žudikas" (Liu Buvei)
* 2002 m. – „Kartu su tavimi" (Ju Šifengas)

### Prodiusuoti

* 2002 m. – „Kartu su tavimi"

### Scenarijai

* 1984 m. – „Geltona žemė"
* 1991 m. – „Eidamas dainuoju"
* 1996 m. – „Vilioklis mėnuo"
* 1999 m. – „Imperatorius ir žudikas"
* 2002 m. – „Kartu su tavimi"
* 2005 m. – „Bekraštis"

Nuorodos
--------

* imdb puslapis
| Adomo viršukalnė |
| --- |
| Adomo viršukalnė |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** |  Šri Lanka |
| **Aukščiausias taškas** | 2224 m |
| **Koordinatės** | 06°48′41″ š. pl. 80°29′59″ r. ilg.﻿ / ﻿6.81139°š. pl. 80.49972°r. ilg.﻿ / 6.81139; 80.49972Koordinatės: 06°48′41″ š. pl. 80°29′59″ r. ilg.﻿ / ﻿6.81139°š. pl. 80.49972°r. ilg.﻿ / 6.81139; 80.49972 |

**Adomo viršukalnė** arba **Šri Pada** („*šventoji pėda*") ir **Drugelių kalnas** (si සමනළ කන්ද) − vienas aukščiausių kalnų Šri Lankoje, 40 km į šiaurės rytus nuo Ratnapuros miesto ir 65 km į pietryčius nuo sostinės Kolombo.

Pasak legendos, Buda šio kalno viršūnėje paliko savo pėdos antspaudą, o Katalikai ir musulmonai tiki, kad antspaudas priklauso Adomui, kuris kaip tik čia bandė išpirkti savo nuodėmę, už kurią buvo išvarytas iš rojaus. Hinduistai šią pėdą priskiria dievui Šivai. Adomo kalnas yra vienas didžiausių piligrimystės centrų Šri Lankoje: į jį traukia minios maldininkų, kad prisiliestų prie šventosios relikvijos, išpirktų nuodėmes ir apvalytų sielą. Kalnas skendi sodrioje ir gausioje atogražų žalumoje, kurią puošia daugybė margaspalvių drugelių (iš čia ir antrasis kalno pavadinimas).

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adomo viršukalnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Adomo viršukalnė (anglų k.)
* Adomo viršukalnė - šventasis kalnas (anglų k.)
| Dainių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Dainių piliakalnisDainių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°02′14.2″ š. pl. 24°50′47.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.037278°š. pl. 24.846500°r. ilg.﻿ / 55.037278; 24.846500Koordinatės: 55°02′14.2″ š. pl. 24°50′47.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.037278°š. pl. 24.846500°r. ilg.﻿ / 55.037278; 24.846500 |

 |
| Vieta | Širvintų rajonas |
| Seniūnija | Širvintų seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio vidurys |

**Dainių piliakalnis** – buvęs piliakalnis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Dainių kaime, Širvintų seniūnija.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis buvo Širvintos kairiajame krante. Detalesnių žinių apie jį neliko, nes 1971 m. jis buvo nustumdytas rengiant karjerą autostrados Vilnius – Ryga tiesimui. 1973 m. rugsėjį iš jo buvo likęs tik šlaito fragmentas, kuriame rasta brūkšniuotos ir grublėtos keramikos, molinio cilindrinio verpstuko dalių, titnago skelčių. Vėliau piliakalnis visiškai sunaikintas. Dabar jo vietoje yra rekultivuoto karjero vieta.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga – I tūkstantmečio viduriu.

100 m į rytus nuo piliakalnio buvo I tūkstantmečio vidurio pilkapynas, jis taip pat sunaikintas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Totoriškio piliakalnis 10 km | Bartkūnų piliakalnis 11 km | Kiauklių piliakalnis 17 km |  |
| Maskoliškių piliakalnis 12 km  Raudonkos piliakalnis 11 km |  | Laužiškio piliakalnis 17 km |
| Janionių piliakalnis 12 km | Kernavės piliakalniai 17 km | Sadūniškių piliakalnis 13 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Dainiai