recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dvigubas luidoras (1789 m. Bordo monetų kalykla). Monetoje – Liudviko XVI profilis.
10 luidorų moneta (1640 m.). Monetoje – Liudviko XIII profilis.
**Luidoras** (pranc. *louis d'or* 'auksinis liudvikas') – XVII–XVIII a. Prancūzijos aukso moneta. Monetos buvo pavadintos pagal karaliaus Liudviko portretą ant monetos. Kitoje pusėje – karališkasis Prancūzijos herbas.

Liudviko XIII luidorai
----------------------

Pirmieji luidorai nukaldinti 1640 m. valdant Liudvikui XIII. Luidorai pakeitė iki tol apyvartoje buvusius frankus, kurie cirkuliavo nuo karaliaus Jono II Gerojo laikų. Naujųjų monetų pavyzdžiu buvo ispaniški dublonai, kurie Prancūzijoje buvo vadinami *pistoliais*. Ilgą laiką *luidoras* ir *pistolis* buvo sinonimai.

Luidorus kaldino iš 917 prabos aukso, monetos skersmuo buvo 26 mm, masė – 6,751 g.
Luidorų nominalai buvo 1/2 (*demi – louis d’or*), 1, 2, 4, 8, 10 luidorų.

To meto mažesnės vertės monetos buvo:

* sidabrinės monetos – ekiu (*écu*; kartais vadinti *louis d’argent* 'sidabrinis liudvikas'), kaldinti ir ½, ¼ ir ⅛ écu nominalų (60, 30 ir 15 solių)
* varinės monetos – soliai ir denjės.

Luidorai vėliau
---------------

XVIII a. pradžioje luidoro masė padidėjo iki 8,158 g. Vėliau masė ir skersmuo irgi keitėsi. Sunkiausi luidorai buvo 9,79 g masės. Luidorų išvaizda buvo gana įvairi.

Luidorus kaldino iki Didžiosios Prancūzijos revoliucijos, kai buvo pereita prie dešimtainės pinigų sistemos. 1795 m. pagrindiniu piniginiu vienetu tapo frankas.
  
Luidoro tipo monetas (20 frankų) Prancūzija kaldino iki 1803 m. kuomet ėmė kaldinti napoleondorus. Nedaug luidorų nukaldino po Burbonų restauracijos, valdant Liudvikui XVIII,

Kanados „luidorai"
------------------

1725 m. liepos mėn. iš Prancūzijos karinis transporto laivas „Chameau", ginkluotas 44 patrankomis, išvyko į Kvebeką. Jis vežė tuzinus aukštų karininkų ir valdininkų bei brangiųjų metalų krovinį. 1961 m. naras Aleksas Stormas (*Alex Storm*) aptiko jūros dugne išsimėčiusias patrankas. 1965 m. po kelerius metus trukusių paieškų, buvo aptiktas auksas, kurį vežė laivas.
  
Kanados Karališkoji monetų kalykla (*Royal Canadian Mint*) šiam įvykiui pažymėti 2006 m. spalio mėn. išleido 1/25 uncijos masės aukso monetą iš 99,99 % grynio aukso. Šios 1 Kanados dolerio nominalo monetos tiražas buvo 10 000 egzempliorių.
  
Ši kolekcinė moneta vadinama *Gold Louis* 'aukso liudvikas', jos masė – 1,555 g, o skersmuo – 14,1 mm.

* Liudviko XIII luidorasLiudviko XIII luidoras
* Liudviko XV luidorasLiudviko XV luidoras

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   The Charlton Standard Catalogue of Canadian Coins, 61st Edition

Vikižodynas
| **Gediminas Davulis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. lapkričio 20 d. (83 metai)Antabaltė, Tauragnų valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Ina Davulienė |
| Vaikai | Karolis Davulis |
|  |
| Veikla | inžinierius ekonomistas |
| Partija | Frontas |
|  |
| Išsilavinimas | socialinių mokslų daktaras |
| Alma mater | 1963 m. Kauno politechnikos institutas |

**Gediminas Davulis** (g. 1939 m. lapkričio 20 d. Antabaltėje, Tauragnų valsčius) – Lietuvos inžinierius ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1963 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą. 1969 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.

1963–1969 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Fizikinių – techninių energetikos problemų institute, 1969–1975 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos ir matematikos institute, 1975–1992 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute, 1975–1987 m. Ekonominių tyrimų matematinio aprūpinimo skyriaus vadovas. 1992–1993 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto, nuo 1993 m. Lietuvos policijos akademijos (nuo 1997 m. Lietuvos teisės akademija, nuo 2000 m. Lietuvos teisės universitetas, nuo 2004 m. Mykolo Romerio universitetas) dėstytojas, nuo 2004 m. profesorius.

Lietuvos mokslininkų sąjungos narys. Sutuoktinė Ina, sūnus Karolis.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: ekonomikos procesų modeliavimas ir valdymas, optimizacinių metodų taikymas ekonomikoje ir transporte, inžinerinė ekonomika, viešojo sektoriaus ekonomika.

Bibliografija
-------------

* Programinių priemonių kūrimas laivų remonto gamybos operatyviniam valdymui automatizuoti, rusų kalba, 1987 m.;
* Ekonomikos teorija, vadovėlis aukštosioms mokykloms, 2003 m. 2 leid. 2009 m.;
* Ekonomika, vadovėlis aukštosioms mokykloms, anglų kalba, 2005 m.;
* Savivaldos institucijų socialinis politinis veiksmingumas, su kitais, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gediminas Davulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 729 psl.
2. ↑  Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai Archyvuota kopija 2008-11-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2009-12-09 iš Wayback Machine projekto..
**Gediminas Jokimaitis** (iki 1947 m. *Jonas Jakimavičius* 1920 m. birželio 27 d. Pernarava – 1986 m. balandžio 11 d. Vilnius) – Lietuvos poetas.

Biografija
----------

Žmona Pranė Jokimaitienė. 1938–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo psichologiją, pedagogiką, literatūrą. 1941 m. ištremtas į Altajaus kraštą, vėliau į Jakutiją. 1947 m. slapta grįžo į Vilnių. Vengdamas arešto 1952–1956 m. dirbo mechaniku Rygoje. 1956–1981 m. Lietuvos mokslų akademijos Fizikos – matematikos instituto frezuotojas.

Kūryba
------

Poezija meditacinė, eilėraštis neturi griežtos struktūros, jo centre dažniausiai yra gamtos vaizdas, kartais konkreti vietovė, nuotaika, ist. reminiscencijos. Išvertė M. Trato, L. Briedžio, G. Ungareti ir kitų poezijos.

Bibliografija
-------------

* Vandenų muzika, 1969 m.
* ..su naktim kalbėsiu, 1971 m.
* Tu esi vasara, 1978 m.
* Rasa, 1981 m.
* Žiemos bijūnai, Vilnius, 1988 m.
* Jūrininko vardas, Rūpestis, Vizijos akimirka *Meresõitja nimi; Hool; Ilmutushetk*, vertė Matsas Tratas, Tallinn: Looming, 1990

Šaltiniai
---------

1. ↑  Donata Mitaitė. *Gediminas Jokimaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 681 psl.
| Betygalos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2003-06-16* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Betygalos herbas** – vienas iš Betygalos miestelio ir seniūnijos (Raseinių rajono savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo sidabriniame lauke žalias penkiašakis ąžuolas. Trys viduriniosios šakos pereina į lapus, šoninės šakos – į rudas giles žaliomis goželėmis. Stilizuotas ažuolas simbolizuoja vietos gyventojų tvirtumą ir ryžtą.

Istorija
--------

Nors Betygalos žemė pirmą kartą paminėta 1253 m. Lietuvos karaliaus Mindaugo rašte, o Betygaloje įsteigta viena iš pirmųjų bažnyčių Žemaitijoje, miestelis į didelį miestą neišaugo ir neturėjo savo herbo. Herbas sukurtas Lietuvos Atgimimo laikotarpiu, vietos gyventojų pageidavimu (miestelyje auga saugomas Mikalojaus Daukšos ąžuolas). Herbui pasirinktas stilizuotas ąžuolas, vaizduojantis seną ir garbingą praeitį, betygaliečių tvirtumą ir ryžtą, parodytą kovose už Lietuvos laisvę ir nepriklausomybę.

Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2003 m. birželio 16 d. patvirtino dekretu Nr. 106. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Heraldika.[neveikianti nuoroda] Zemaitiuzeme.lt (tikrinta 2022-09-30).
| Daunisangl. *Downey* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

DaunisDaunis

33°56′17″ š. pl. 118°07′51″ v. ilg.﻿ / ﻿33.93806°š. pl. 118.13083°r. ilg.﻿ / 33.93806; 118.13083﻿ (Daunis)Koordinatės: 33°56′17″ š. pl. 118°07′51″ v. ilg.﻿ / ﻿33.93806°š. pl. 118.13083°r. ilg.﻿ / 33.93806; 118.13083﻿ (Daunis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Kalifornija Kalifornija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1873 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 111 772  |
| **Plotas** | 32,551 km² |
| **Tankumas** (2010) | 3 434 žm./km² |
| **Altitudė** | 36 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.downeyca.org |
|  **Vikiteka** | Daunis |

**Daunis** (angl. *Downey*) – miestas JAV, Kalifornijos pietvakariuose. Įsikūręs apie 16 km į rytus nuo Ramiojo vandenyno pakrantės, tuoj į pietryčius nuo Los Andželo centro. Miestas žymus tuo, kad čia buvo pradėta „Apollo" programa. Gyventojų 111 tūkst. (2010 m. duomenys).

Istorija
--------

Įkurtas 1873 m. Keletas Daunio naujakurių buvo kilę iš Airijos, tarp jų ir miestelio įkūrėjas bei buvęs visų laikų jauniausias Kalifornijos gubernatorius Džonas Geitlis Daunis (angl. *John Gately Downey*). Jo garbei miestelis ir pavadintas. Daunis buvo įsitikinęs, kad Pietų Kalifornija yra tinkama vieta apelsinams auginti, todėl jis importavo keletą jų rūšių ir pradėjo kultivuoti jų laukus. Greitai tai tapo pelningiausias augalininkystės verslas valstijoje. Taip pat auginti javai, kukurūzai, ricinmedžiai ir kitokie vaisiai.

Po Antrojo pasaulinio karo fermas pakeitė priemiesčių namai ir fabrikai. Plėtota lėktuvų, kosminės aviacijos pramonė. Čia statyti raketos Saturn V ir Apollo programos nusileidimo moduliai. Dešimtojo XX a. dešimtmečio pabaigoje kosmoso pramonės gamyklos buvo uždarytos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Downey*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-06-20.
2. 1 2  jdcjr’s Irish History Page Archyvuota kopija 2016-03-10 iš Wayback Machine projekto.
**Georgas Reinholdas fon Lyvenas** (vok. *Georg Reinhold von Lieven*, rus. *Ю́рий Григо́рьевич фон Ли́вен*; 1696 m. rugsėjo 10 d. – 1763 m. kovo 15 d. Karksi dvare, Lifliandijos gubernija, Rusijos imperija) – Rusijos imperijos kariuomenės generolas, Trakų vaivadijos ir Lifliandijos gubernijos dvarininkas. Baronas.

Biografija
----------

Kilęs iš Livonijos bajorų, tėvas Gothardas Ernstas fon Lyvenas tarnavo karininku Danijos karalystės kariuomenėje. Brolis Matias Eberhardas fon Lyvenas taip pat tapo kariškiu, Rusijos imperijos kariuomenės generolu leitenantu. 1717 m. ir Reinholdas fon Lyvenas stojo Rusijos imperijos kariuomenės tarnybon, po dvejų metų jam suteiktas paporučikio, o 1724 m. – kapitono laipsnis. Nuo 1727 m. papulkininkiu tarnavo generolo adjutanto pareigose. Vėliau perėjo į kavaleriją, 1731 m. jam buvo suteiktas Ingermanlandijos dragūnų rotmistro laipsnis, 1734 m. tapo kavalerijos pulkininku. Nuo 1735 m. – kavalerijos gvardijos premjermajoras, nuo 1737 m. – generolas majoras. 

1735–1739 m. Rusijos–Turkijos ir 1741–1743 m. Rusijos–Švedijos karų dalyvis. 1744–1746 m. gydėsi užsienyje, grįžus buvo pakeltas į generolus leitenantus. 1748–1749 m. dalyvavo kariniame žygyje į Vokietiją, vadovavo korpusui. 1755 m. tapo generolu anšefu. 1756–1763 m. dalyvavo Septynerių metų kare, kautynėse prie Gros Jegersdorfo buvo sužeistas. 1763 m. suteiktas generolo feldmaršalo laipsnis ir išleistas dimisijon.

Buvo dukart vedęs: pirmoji žmona Anna Skoropaczka mirė vedybų (1740) metais; 1743 m. apsivedė su Elisabete fon Manteuffel. 1740–1746 m. buvo Sankt Peterburgo evangelikų Šv.Onos bažnyčios patronu (globėju).

1742 m. paveldėjimo keliu įgijo Geltonpamūšės dvarą (dabar Vileišiai prie Saločių), 1760–1761 m. valdė Raudonpamūšės dvarą. 1747 m. nusipirko Karksi dvarą (dab. Estijoje), kur praleido paskutinias gyvenimo dienas.

Įvertinimas
-----------

* Aleksandro Neviškio ordinas (1741 m.)
* Auksinė špaga su brilijantais (1744 m.)

Šaltiniai
---------

* *Lieven, Georg Reinhold v.* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* *Lieven, Matthias Eberhard v.* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* Российская гвардия. 1700–1918. Справочник. – М. 2005. – С. 169
* Список военным генералам со времени императора Петра I до императрицы Екатерины II. – СПб. 1809. – С. 48, 52, 60, 86
* *Бантыш–Каменский Д. Н.* Историческое собрание списков кавалерам четырех российских императорских орденов. – М. 1814. – С. 91
* Военный сборник. – М. 2004. – С. 45
* Кавалеры императорского ордена Святого Александра Невского, 1725–1917. Биобиблиографический словарь в трех томах. Т. 1. – М. 2009. – С. 186
Koordinatės: 55°21′45.37″ š. pl. 23°21′52.28″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3626028°š. pl. 23.3645222°r. ilg.﻿ / 55.3626028; 23.3645222

|  |
| --- |
| **Betygalos Maironio gimnazija** |
| Betygalos Maironio gimnazija herbasBetygalos Maironio gimnazija herbas |
| Betygalos Maironio gimnazija |
| **Adresas** | Dubysos g. 10, Betygala |
| **Direktorius(-ė)** | Darė Zurlienė |
| **Mokinių skaičius** | 138 |
| **Įkūrimo data** | 1579 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | {{{darbuotojai}}} |

2018 m.
**Raseinių r. Betygalos Maironio pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Betygaloje (Raseinių raj.), Dubysos g. 10, vykdanti ikimokyklinio, priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190104925. Steigėjas Raseinių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1579 m. įsteigta Betygalos parapinė mokykla, kurioje buvo mokoma lotynų ir lenkų kalbomis. 1919 m. Betygalos valsčiaus taryba nutarė atkurti Betygaloje pradžios mokyklą. 1946 m. Betygalos mokykla tapo gimnazija. 1949 m. mokyklą baigė pirmoji vidurinės mokyklos laida. 1987 m. spalio mėn. LSSR Ministrų tarybos nutarimu mokyklai suteiktas poeto Maironio (1862–1932) vardas ir įkurtas Maironio muziejus. Mokykla turėjo filialą – Požečių skyrių.

2015 m. gegužės 18 d. įregistruota Betygalos Maironio gimnazija.

Nuo 2022 m. rugsėjo 1 d. Raseinių r. Betygalos Maironio pagrindinė mokykla

Direktoriai
-----------

* Antanas Rukšėnas
* Vytautas Vizbaras
* Roma Čepulienė
* Elena Grubliauskienė
* Rasa Adomaitienė
* nuo 2008 m. Darė Liutkutė

Žymūs mokiniai
--------------

* Kalbininkas profesorius Vincentas Drotvinas
* Politologijos profesorius Petras Setkauskis
* Rašytojas ir poetas Jonas Mačiukevičius
* Teisininkas Mykolas Ignotas
* Dailininkė Violeta Digrytė-Staneikienė
* Poetai Juozas Nekrošius ir Antanas Cibulskis
* Mokslininkai broliai Antanas Mačianskas ir Feliksas Mačianskas

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2013-06-23 iš Wayback Machine projekto.
Kawai muzikinių instrumentų gamybos kompanija|  |
| Įkurta | 1927 m. |
| Centrinė būstinė | Hamamacu, Japonija |
| Produkcija | akustiniai ir skaitmeniniai pianinai, sintezatoriai |
| Tinklalapis | www.kawai-global.com |

**Kawai** – japonų akustinių ir skaitmeninių pianinų gamintojas.

„Kawai" (tariama: Kavaji) yra vienas didžiausių pagal apimtis akustinių ir skaitmeninių pianinų gamintojų pasaulyje. Gamina „Kawai", „K. Kawai" ir „Shigeru Kawai" prekės ženklų pianinus.

Istorija
--------

Įmonės įkūrėjas Kojičis Kavajis (1885−1955) nuo jaunystės dirbo pas Torakusų Jamahą (1851−1916) ir padėjo sukurti pirmąjį „Yamaha" pianiną. 1927 m. jis atsiskyrė nuo „Yamaha" ir įkūrė „Kawai muzikinių instrumentų tyrimų laboratoriją", kuri 1929 m. pervadinta į „Kawai muzikinių instrumentų gamybos kompaniją". Įmonė gamino vertikalius pianinus, fortepijonus ir fisharmonijas. Laikoma, kad K. Kavajis pirmasis Japonijoje sukonstravo ir pradėjo gaminti pianinų grojimo mechanizmą vietoj importuojamų. 1937 m. prasidėjus karams kompanija buvo nukreipta gaminti reikmes kariuomenei. 1955 m. mirus K. Kavajui įmonei pradėjo vadovauti jo sūnus Šigerus Kavajis (1926−2006). Jis daug skyrė dėmesio gamybos pajėgumų didinimui ir taikė asmeninių pardavimų taktiką, kas „Kawai" padėjo išaugti į antrą pagal didumą pianinų kompaniją Japonijoje po „Yamaha". Po 1960 m. „Kawai" turėjo 2000 asmeninių pianinų pardavėjų ir 300 000 jaunimo mokėsi „Kawai" pianino mokyklose.

1960 m. „Kawai" pradėjo gaminti „Howard" prekės ženklo fortepijonus amerikiečių „Baldwin" kompanijos užsakymu (iki 1988 m.). 1963 m. „Kawai" įsteigė filialą JAV. Jiems sekėsi pardavinėti pianinus muzikos mokykloms, studentams, nes, kaip ir „Yamaha", jų pianinai kainavo tik menką dalį to, kiek kainavo kitų gamintojų, pavyzdžiui, „Steinway & Sons", pianinai. 1989 m. atidaryta „Kawai" gamykla Šiaurės Karolinoje. 1966 m. „Kawai" įsigijo „Teisco" elektronikos gamintoją, 1982 m. pradėjo gaminti sintezatorius „Teisco" ir „Kawai" pavadinimais. 1989 m. įsigytas amerikiečių elektroninių vargonų gamintojas „Lowrey". 1982 m. kompanijos prezidentu tapo Hirotakus Kavajis, K. Kavajo anūkas. Jis iškart investavo į gamybos procesų robotizavimą. 1991 m. „Kawai" pradėjo gaminti „Boston" prekės ženklo pianinus „Steinway & Sons" užsakymu, įsteigtas padalinys Malaizijoje. 1995 m. pradėta gamyba su partneriais Kinijoje, 2001 m. atidaryta gamykla Indonezijoje. 1999 m. įmonė pristatė ypač aukštos klasės ir brangių fortepijonų liniją su „Shigeru" vardu. 2007 m. Indonezijos gamykloje pradėti gaminti skaitmeniniai pianinai. 2017 m. pristatytas hibridinis pianinas, naudojantis akustinio pianino mechaniką, bet su skaitmeniniu garsu, „Novus N10".

Gaminių galerija
----------------

* 1986 m. sintezatoriaus modelis K3 1986 m. sintezatoriaus modelis K3
* „Shigeru Kawai" fortepijonas „Shigeru Kawai" fortepijonas
* 2012 m. skaitmeninio pianino modelis CA95 2012 m. skaitmeninio pianino modelis CA95

Šaltiniai
---------

* Herbert Wise
* Įmonės istorija oficialioje svetainėje
Koordinatės: 55°08′53″š. pl. 24°43′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.147962°š. pl. 24.726772°r. ilg.﻿ / 55.147962; 24.726772


|  Daumantiškių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Daumantiškiai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1812 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Daumantiškių dvaro kapinių koplyčia-mauzoliejus** yra Daumantiškių kaime, Pabaisko seniūnijoje, Ukmergės rajone. Vietinės reikšmės architektūrinis paminklas, 1992 m. įrašytas į LR Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 2275).

Klasicizmo bruožų turinti koplyčia pastatyta 1812 m. remontuota 1992 m. (uždengtas stogas), XX a. pabaigoje vykdyti archeologiniai tyrimai, architektūriniai-fotogrametriniai matavimai, likviduota avarinė būklė, atstatytos dvi laikančios fasado kolonos. Ji stūkso ant nedidelės kalvelės, neveikiančiose Daumantiškių kapinėse, medžiais apsodintos aikštelės viduryje. Išlikę du antkapiai, akmenų mūro tvoros ir plytų mūro vartų fragmentai.

Koplyčios viduje

Istorija
--------

Kaime yra buvusio Daumantiškių dvaro pastatai. Apie šį dvarą žinoma labai mažai, nors senųjų šeimininkų palikuonys gyvena iki šiol. Dvaras minimas nuo 1654 m. Žinoma, kad tuo metu ten gyvenęs dvarininkas Gružauskas vedė Daumantaitę. Yra išlikęs Gružauskų giminės herbas. Apie dvaro koplyčią pasakojamos įvairios istorijos ir padavimai.

Nuo XVIII a. mirę dvarininkų šeimos nariai pradėti laidoti nuosavose dvaro kapinaitėse, po mūrine koplyčia įrengtame rūsyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Daumantiškių dvaro kapinių koplyčia-mauzoliejus". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-09-07 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gediminas Dalinkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. rugsėjo 3 d. (76 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalia |
| Vaikai | Eglė, Dovilė, Indrė, Vytis |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1998 m. Naujoji sąjunga;
* 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1968 m. Lietuvos valstybinė konservatorija |

**Gediminas Dalinkevičius** (g. 1946 m. rugsėjo 3 d. Kaune) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1962 m. baigė Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikumą, 1968 m. – Lietuvos valstybinę konservatoriją, smuikininkas solistas.

1972 m. Kompozitorių namų direktorius, 1975 m. Lietuvos valstybinės filharmonijos skyriaus viršininkas, direktoriaus pavaduotojas, 1988 m. Kauno kamerinio orkestro kūrėjas, meno vadovas, dirigentas. 1992 m. tarptautinio orkestro „Solisti Baltia" dirigentas, solistas. 1995 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Kultūros ir turizmo skyriaus viršininkas, 2000 m. Kauno apskrities kultūros plėtros fondo vadovas. 2000–2004 m. Seimo narys, Žmogaus teisių komiteto pirmininkas. 2006 m. Artūro Paulausko fondo pirmininkas.

1998 m. Naujosios sąjungos narys, pirmininko pavaduotojas, 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 2000–2001 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys

Žmona Dalia, vaikai Eglė, Dovilė, Indrė, Vytis.
| Stare Motulėlenk. *Stare Motule* |
| --- |
| 

Stare MotulėStare Motulė

54°11′19″ š. pl. 22°41′11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.18861°š. pl. 22.68639°r. ilg.﻿ / 54.18861; 22.68639﻿ (Stare Motulė)Koordinatės: 54°11′19″ š. pl. 22°41′11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.18861°š. pl. 22.68639°r. ilg.﻿ / 54.18861; 22.68639﻿ (Stare Motulė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Palenkės vaivadija Palenkės vaivadija |
| **Apskritis** | Suvalkų apskritis Suvalkų apskritis |
| **Valsčius** | Pilypavo valsčius |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 16-424 |

**Stare Motulė** (lenk. *Stare Motule*) – kaimas Lenkijos šiaurės rytuose, Pilypavo valsčiuje, Suvalkų apskrityje, Palenkės vaivadijoje. Per kaimą eina vaivadijos kelias Nr.DW652.

Istorija
--------

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Kaimas įkurtas XVI a. pabaigoje, pirmą kartą paminėtas 1585 m. *Moscholovo* (Moscholowo) vardu. Tuo metu kaime gyveno vien lietuviai. XVII a. antroje pusėje kaimas buvo sugriautas per karus su totoriais. XVIII a. kaimas priklausė *Puzinuvų* (Puzynów) šeimai. XIX a. pabaigoje kaimas priklausė Čostkuvo valsčiui, Pilypavo parapijai. Tais metais kaimo plotas buvo 2078 ha, iš kurių 361 ha ariamos žemės ir sodai, 256 ha pievos. Taip pat priklausė dalis *Pžistainio*, *Kreivojo* ežerų ir *Rospudos* upė. 1880 m. kaime gyveno 155 žmonės ir buvo 19 namų. 1911 m. kaimas buvo padalintas į Stare Motulė ir Nove Motulė. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė
----------------

Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo kaimo įkurėjo *Motulo Staniučico* (Motul Staniuczyc) pavardės, kartais maišomo su *Stančiku* (Stańczyk).

Šaltiniai
---------

* J. Kopciał, Krajobrazy 1978 m. nr 48, s. 13.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPilypavo valsčiaus gyvenvietės |
| --- |
|  |
| 
Agrafinuvka • Bartnia Gura • Bitkovas • Čarnė • Čostkuvas • Garbas • Jemielistė • Mėrūniškiai • Nova Dempščizna • Nove Motulė • Olšanka • Pieckai • Pilypavas • Rospuda • Smolenka • Stara Dempščizna • Stare Motulė • Supieniai • Šafrankai • Tabaluvka • Ūta • Vulka • Zusnas  |  |

 |
**Kiribačio doleris** – oficialus Kiribačio piniginis vienetas. Tai nėra nepriklausoma valiuta, bet ji yra susieta santykiu 1:1 prie Australijos dolerio. Monetos buvo išleistos 1979 m. ir cirkuliuoja kartu su Australijos dolerio banknotais ir monetomis.

Monetos
-------

1979 m. buvo išleistos tokių nominalų monetos: 1, 2, 5, 10, 20 ir 50 centų bei 1 doleris. Išskyrus 1 dolerį, monetos yra apskritos, o 1 dolerio moneta yra dvilikabriaunė. 1981 m. išleista 5 dolerių moneta, o 1989 m. ir 2 dolerių moneta. 1992 ir 2000 metais buvo kaldinamos 5 (tik 2000 m.), 10 ir 20 dolerių proginės monetos.

Nuorodos
--------

* Kiribačio monetos angl.
* Kiribačio monetos rus. (su informacija apie monetos metalą).

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • ROkeanijos valiutos |
| --- |
|  |
| 
Australijos doleris (Nauru, *Norfolkas*, Tuvalu) ·  *CFP frankas* (*Prancūzijos Polinezija,  Naujoji Kaledonija,  Volisas ir Futūna*) ·  Fidžio doleris ·  Kiribačio doleris ·  Naujosios Zelandijos doleris (*Kuko Salos*, *Niue*, *Tokelau*,  *Pitkerno salos*) ·  Kina ·  Tala ·  Saliamono salų doleris ·  Tongos paanga ·  JAV doleris (*Amerikos Samoa*, *Guamas*,  *Šiaurės Marianai*,  Maršalo salos,  Mikronezijos Federacinės Valstijos, Palau) ·  Vatu  |

 |
| **Aleksas Malakauskas** |
| --- |
| Gimė | 1923 m.Šateikiai, Plungės raj. |
| Mirė | 1948 m. rugpjūčio 12 d. (~25 metai)Lubiai, Kartenos valsčius |
| Tėvas | Antanas |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Buganto kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininkas |

**Aleksas Malakauskas** (slap. *Donelaitis, Donėlaitis*, 1923 m. Šateikių apyl. Plungės raj. – 1948 m. rugpjūčio 12 d. Lubiuose, Kartenos valsčius) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Buganto kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininkas.

Biografija
----------

Baigė Šateikių pradinę mokyklą, tarnavo pas ūkininkus. 1943 m. atvyko tarnauti į Karteną. 1944 m. pabaigoje įsidarbino sukarintoje Kretingos geležinkelio apsaugos tarnyboje.

1946 m. rudenį tapo Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanu, pasirinko *Donelaičio* slapyvardį, paskirtas kuopos štabo ir ryšių poskyrio viršininku. 1947 m. gegužės mėn. buvo sunkiai sužeistas.

1948 m. rugpjūčio 12 d. žuvo kartu su kuopos vadu Juozu Martinaičiu-Meškere ir jo pavaduotoju Kaziu Stropumi-Klevu, bandydamas išsiveržti iš stribų ir enkavedistų apsuptos slėptuvės Simono Gaudučio sodyboje Lubių kaime (Kartenos valsčius). Susišaudymo metu jį pridengti bandė namų šeimininkė Apolonija Gaudutienė, žuvusi kartu.

Šaltiniai
---------

* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina // Švyturys (Kretinga), 1966, nr. 84, p. 2, nr. 88, p. 3.
| **Kirillas Zaporožskis** |
| --- |
| Gimimo vardas | Кирилл Запорожский |
| Visas vardas | Kirillas Zaporožskis |
| Gimė | 1985 m. balandžio 25 d. (38 metai)Maskva, RTFSR |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Kirillas Zaporožskis** (g. 1985 m. balandžio 25 d. Maskvoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

2006 m. baigė Ščepkino vardo VTU, meno vadovas N. N. Afoninas. 

2002–2009 m. buvo naujosios metalo grupės FPS vokalistas. 2005 m. FPS gavo apdovanojimą MTV Discovery nominacijoje. 

Dirbo miuzikle „Mamma Mia", kurio autorius jis pats buvo. 

Pradėjo vaidinti filmuose 2005 m. debiutavo filme „Pilnatis". Vėliau filmavosi keliolikoje skirtingų antraplanių vaidmenų. Pirmąjį pagrindinį vaidmenį atliko 2011 m. Michailo Mamedovo režisuotoje istorinėje dramoje „Nesivaldantis, įsiutęs, pamišęs...". 

Populiarumo aktorius sulaukė 2013 m. kai pasirodė mistiniame trileryje „Angelas arba demonas", kuriame įkūnijo pagrindinį veikėją – Daną. Pagal siužetą septyniolikmetė moksleivė Maša Averina (akt. Anna Andrusenko) – žemiškasis angelas. Puolęs angelas galiausiai įsimylėjo Mašą.

Vėliau išleisti filmai, kuriuose aktorius atliko pagrindinius vaidmenis - „Tu būsi mano", „Antras šansas", „Krantai", „Mylimiausios Kazanovos moterys", „Nusikalstamas palikimas", „Žvilgsnis iš amžinybės" ir kt.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Neferirkarė** |
| --- |
|  |
| Penktoji Egipto dinastija |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 2446 m. pr. m. e.–2426 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Sahurė |
| Vėlesnis | Šepseskarė |
|  |
|  **Vikiteka** | Neferirkarė |

Neferirkarės piramidė Abusire
**Neferirkarė** (**Kakai**, **Neferkeris**, **Nefererkarė**) – trečiasis penktosios Egipto dinastijos faraonas.

Manoma, kad buvo svarbus karalius, kadangi rasta didelis laidojimo kompleksas Abusire. Karaliaus laidojimo vieta – šešių pakopų piramidė, kurios bendras aukštis 52 m. Tačiau vėliau buvo patobulinta ir iš jos padaryta tipiška piramidė, kuri siekė 72 m. Laidojimo kompleksas nebaigtas, įrengta tik apatinė dalis. Manoma, kad Neferirkarė buvo Sahurės brolis, Userkafo, kuris laikomas dinastijos pradininku, sūnus. Kadangi Palermo akmens analai baigiasi ties Neferirkarės valdymu, apie jo valdymą žinoma mažai. Manoma, valdė 20 metų, apie 2446–2426 m. pr. m. e. tačiau datos diskutuotinos.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Penktoji dinastija**
Userkafas → 
Sahurė →
Neferirkarė →
Šepseskarė → 
Neferefrė → 
Niuserė → 
Menkauhoras →
Isesis →
Unas |

 |
| ***Negailestingas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Lo spietato |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Renato De Maria |
| Scenaristas (-ai) | Renato De MariaValentina Strada |
| Vaidina | Riccardo Scamarcio  Sara Serraiocco  Alessio Pratico |
| Metai | 2019 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 111 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Negailestingas** (it. *Lo spietato*) – 2019 m. Italijoje sukurtas trileris, rodomas Netflix platformoje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta Milane praėjusio amžiaus 8 ir 9 dešimtmečiuose, o jo centre – Santo Ruso istorija. Kilęs iš Kalabrijos ir nekaltai patekęs į kalėjimą, iš jo išėjęs Santo kartu su dviem draugais pradeda verstis nusikalėlių amatu: plėšti, grobti žmones, prekiauti narkotikais. Jis tampa turtingas, įtakingas, sukuria šeimą, tačiau nemeta savo „amato". Keletą kartų jis vėl atsiduria už grotų, kol galiausiai supranta, kad juo ketinama atsikratyti. Mainais už laisvę, Santo išduoda visus savo bendrininkus.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Riccardo Scamarcio – Santo Ruso
* Sara Serraiocco – Mariadžela
* Alessio Pratico – Salvatorė
* Alessandro Tedeschi – Mario
* Marie-Ange Casta – Anabelė
* Sara Cardinaletti
* Angelo Libri
* Adele Tirante

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Scarmarcio è Lo spietato, film Netflix" [Scarmarcio is The Ruthless, Netflix movie]. *ANSA*. 2019-03-21. Nuoroda tikrinta 2020-08-11.
| **Aleksejus Čistiakovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1908 m. vasario 16 d.Isakovas, Maskvos sritis |
| Mirė | 1972 m. rugsėjo 21 d. (64 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | partinis ir valstybės veikėjas |
| Partija | 1927 m. VKP(b) |
|  |
| Alma mater | 1937 m. Maskvos aukštoji technikos mokykla |

**Aleksejus Čistiakovas** (Чистяков Алексей Михайлович; 1908 m. vasario 16 d. – 1972 m. rugsėjo 21 d.) – sovietinis partinis ir valstybės veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1927 m. VKP(b) narys. 1945–1950 m. LKP(b) Vilniaus miesto komiteto I sekretorius. 1950–1958 m. LTSR Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1958–1965 m. Lietuvos ekonominio-administracinio rajono Liaudies ūkio tarybos pirmininko pavaduotojas. 1949 m. vasario mėn. – 1952 m. rugsėjo mėn. LKP(b) CK biuro narys. 1947–1963 m. LTSR AT deputatas, 1947–1951 m. LTSR AT prezidiumo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Povilas Putrimas. *Aleksejus Čistiakovas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 356
| **Mykolas Pšezdzieckis** |
| --- |
| Pšezdzieckiai |
| Roch (herbas) |
| Roch (herbas) |
|  |
| Gimė | 1747 m. gegužės 1 d. |
| Mirė | 1799 m. (~52 metai) |
| Tėvas | Antanas Pšezdzieckis |
| Motina | Kotryna Oginskaitė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Mykolas Pšezdzieckis** (g. 1747 m. gegužės 1 d. – m. 1799 m.) – Lietuvos didysis raštininkas 1777 metais, pasiuntinys nuo Podolės vaivadijos į Ketverių metų seimą 1790-1792 , Pinsko seniūnas 1772 metais, Bluduinės seniūnas ir Minsko vaitas, Juodosios salos grafas.

Biografija
----------

Antano Pšezdzieckio ir Katerinos Oginskaitės sūnus. Vedęs Mariją Mostovską, turėjo saūnus: Konstantiną ir Karolį. 

Buvo Stanislovo Augusto Poniatovskio elektorius nuo Livonijos vaivadijos 1764 metais. Karūnos iždo komisijos 1775 metais narys. 

Apdovanotas Baltojo erelio ir ordinu ir Švento Stanislovo ordinais.

Išnašos
-------

1. ↑  Kalendarzyk narodowy y obcy na rok ... 1792. ... Warszawa 1791,, s. 325.
2. ↑  Rodzina, herbarz szlachty polskiej, t. XV, Warszawa 1931, s. 35.
3. ↑  Kolęda warszawska na rok 1775, Warszawa 1775 [b.n.s]

Literatūra
----------

* Urzędnicy centralni i dygnitarze Wielkiego Księstwa Litewskiego XIV-XVIII wieku spisy opracowali Henryk Lulewicz i Andrzej Rachuba, Kórnik 1994
* Złota księga szlachty polskiej, R. XXI, Poznań 1899
| **Aleksejus Šachmatovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1864 m. birželio 17 d.Narva, Rusijos imperija |
| Mirė | 1920 m. rugpjūčio 16 d. (56 metai)Petrogradas, Tarybų Rusija |
| Palaidotas (-a) | Volkovo kapinės |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | filologas, tekstologas, kalbininkas |
| Sritis | rusų kalbos istorija |
| Organizacijos | Petrogrado universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | filologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Maskvos valstybinis universitetas |
| Doktorant. vadovas | Filipas Fortunatovas |

**Aleksejus Šachmatovas** (*Алексей Александрович Шахматов*; g. 1864 m. birželio 17 d. – 1920 m. rugpjūčio 16 d.) – Rusijos kalbininkas, tekstologas, filologas. Senovės Rusios rankraščių ir literatūros žinovas. Filologijos daktaras (1894 m.), Rusijos mokslų akademijos narys (1897 m.).

Gimė dvarininkų šeimoje Narvoje. 1874–1878 m. mokėsi Kreimano gimnazijoje Maskvoje, vėliau – 4-ojoje gimnazijoje. 1883 m. įstojo į Maskvos universiteto istorijos ir filologijos fakultetą, mokėsi pas Filipą Fortunatovą. 1887 m. apgynė disertaciją „Apie balsių ilgumą ir kirčius bendrojoje slavų kalboje". 1890 m. pradėjo dėstyti rusų kalbos istoriją. 1910 m. tapo Petrogrado universiteto profesoriumi.

Daug nuveikė tyrinėdamas „Pirminį metraštį" (*Повесть временных лет*). Tyrinėjo šiaurės vakarų Rusijos tarmes (dalyvavo ekspedicijose į Archangelsko, Oloneco gubernijas). Domėjosi kitomis rytų ir vakarų slavų kalbomis, gynė ukrainiečių, baltarusių kalbų teises. Tirdamas slavų kalbas naudojosi ir lietuvių kalbos duomenimis (pvz. „Seniausiojo rusų k. istorijos laikotarpio bruožai", 1915 m.; „Rusų k. istorijos įvadas", 1916 m. d.1). Nagrinėdamas Lietuvos ir Baltarusijos vietovardžius teigė, kad šiame krašte gyvenę keltai. Tyrė slavų ir keltų kalbų sąsajas.

1897 m. Aleksejus Šachmatovas pakvietė Joną Jablonskį redaguoti Antano Juškos žodyną, rėmė Kazimiero Jauniaus darbų skelbimą (Kazimierą Būgą paskyrė Jauniaus sekretoriumi).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aleksejus Šachmatovas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 146
Dzeusas ir Olimpija, (Dž. Romano freska apie 1530 m.)
**Olimpija** (gr. Ὀλυμπιάς 375 − 316 m. pr. m. e.) − Epyro princesė, Makedonijos karaliaus Pilypo II žmona ir Aleksandro Makedoniečio motina. Olimpijos motina kildinta tiesiogiai iš Achilo.

Po sūnaus mirties, Olimpija ėmė valdyti Makedonijoje savo anūko Aleksandro IV vardu. Tačiau jau po metų ji buvo nuversta nuo valdžios diadochu Kasandru ir nužudyta.

Biografija
----------

Olimpija buvo karaliaus Neoptolemo I duktė, kuris kildino save iš Achilo giminės. Gimus Olimpijai, jai buvo duotas Poliksenos vardas, jaunystėje ji buvo vadinama Mirtala, o po vestuvių su Pilypu II buvo vadinama Olimpija − sportinių žaidynių garbei. Gyvenimo pabaigoje ji vėl pasikeitė vardą − į Stratoniku.

Pasak Plutarcho, Pilypas II ir Olimpija pirmą kartą susitiko Samotrakės saloje, kur abu buvo šventinami į misterijas. Vėliau jiems gimė sūnus Aleksandras ir duktė Kleopatra. Gyvavo legenda, kad Aleksandro tėvas buvo ne Pilypas II, o Dzeusas, kuris paėmė Olimpiją griaustinio metu. Pats Aleksandras palaikė šią legendą politiniais sumetimais, tačiau savo tėvu laikė būtent Pilypą II.

Aleksandrui išeidavus į žygį, Olimpija pastoviai jam rašydavo laiškus ir juodindavo Aleksandro aplinkos žmones. Tačiau Aleksandras Makedonietis neleido kištis motinai į valstybės reikalus.

Nuorodos
--------

* Olimpija – Epyro princesė Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
| **Mykolas Puzina** |
| --- |
| PuzInos |
| Oginecas |
| Oginecas |
|  |
| Gimė | 1664 m.Upytė, Upytės valsčius, Trakų vaivadija, LDK |
| Mirė | 1723 m. (~59 metai)Hvizdecis (dab. Ukraina) |
| Tėvas | Andrius Puzina |
| Motina | Eufrosinija Chžanstovska |
| Sutuoktinis (-ė) | Sofija Potockytė |
| Vaikai | Konstancija |

**Mykolas Puzina** (lenk. *Michał Puzyna*, ~1664–1723 m.) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės valstybinis veikėjas.

Biografija
----------

Minsko kašteliono Andriaus Puzinos ir Eufrosinijos Chžantovskos sūnus, brolis – Mstislavlio vaivada Kristupas Dominykas.

LDK mažosios kanceliarijos regentas 1699–1717 metais, Lietuvos dvaro vėliavininkas 1712–1717 metais, Lietuvos didysis raštininkas nuo 1717 metų.

Pasiuntinys iš Upytės pavieto į 1718 ir 1720 metų seimą. Valkininkų mūšio 1700 metais dalyvis.

1712 ir 1720 metais pasiuntinys pas carą Petrą I.

Šeima
-----

Vedė Sofiją Potockytę, Jablonuvo seniūno Andriaus Jurgio Potockio dukterį. Turėjo dukteris: Konstanciją, Kristupo Maževskio ir Stanislovo Kostka Potockio žmona, ir nežinomo vardo, Adomo Mrazavickio žmona.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pamiętniki Krzysztofa Zawiszy, wojewody mińskiego*, (1666–1721). Warszawa, 1862, s. 350.
2. ↑  *Teka Gabriela Junoszy Podoskiego*, t. II, Poznań 1855, s. 106.
3. ↑  Валерый Пазднякоў. *Пузыны*, Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. Мн.: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. Т. 2, С. 475.

Nuorodos
--------

* Генеалогія Пузынаў
Koordinatės: 55°04′48″š. pl. 22°45′27″r. ilg.﻿ / ﻿55.079951°š. pl. 22.757551°r. ilg.﻿ / 55.079951; 22.757551

|  Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Xрам Преображение Христа |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajono savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Jurbarkas |
| **Adresas** | Vydūno g. 21A |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1865 m. |

**Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė** – buvusi stačiatikių cerkvė Jurbarke, senamiestyje. Cerkvė stūkso Jurbarko dvaro parke, šalia kraštotyros muziejaus. Pastatas suremontuotas, išlaikęs kulto pastato formas, nors ant kupolų nelikę stačiatikių kryžių. Čia įkurta Jurbarko krašto muziejaus Parodų ir koncertų salė. Cerkvėje vyksta profesionalaus meno koncertai ir vaizduojamojo meno parodos.

Fasadas vakarų pusėje

Istorija
--------

Nedidelė mūrinė bizantinio stiliaus cerkvė pastatyta 1865 m. veikė kunigaikščių Vasilčikovų dvaro sodybos teritorijoje, parke. 1924 m. Žemės reformos valdyba jai skyrė 1,75 ha žemės. Prie cerkvės nuolat gyveno šventikas. 1937 m. turėjo 185 parapijiečius. Veikė iki 1940 m.

2001 m. cerkvėje įsikūrė Jurbarko krašto muziejaus Parodų ir koncertų salė.

2003 m. cerkvė įtraukta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 28043).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurbarko krašto muziejus
2. ↑  „Cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-04-17.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jurbarko Kristaus Atsimainymo cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Regina Laukaitytė. Lietuvos stačiatikių bažnyčia 1918–1940 m.: kova dėl cerkvių *elibrary.lt* Archyvuota kopija 2022-05-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Aleksejus Makarovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Aleksejus Makarovas |
| Visas vardas | Алексе́й Вале́рьевич Мака́ров |
| Gimė | 1972 m. kovo 15 d. (51 metai)Omskas, RTFSR |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, režisierius, prodiuseris |

**Aleksejus Makarovas** (rus. *Алексе́й Вале́рьевич Мака́ров*, g. 1972 m. vasario 15 d. Omske) – Rusijos teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

Būdamas 14 metų nusprendė tapti aktoriumi. Baigęs mokyklą, bandė patekti į GITIS, bet pirmą kartą nepavyko. Dirbo bilietų pardavėju, krovėju, netgi buvo gaisrinės darbuotojas. Antru bandymu jis vis dėlto įstojo į GITIS, kurį baigė 1994 m.

Kine debiutavo 1995 m. suvaidinęs čigoną filme „Ant kampo prie patriarchų". Pirmasis pagrindinis vaidmuo Aleksejui atiteko 2004 m. – veiksmo filme „Asmeninis numeris", kuriame jis vaidino FSB majorą Aleksejų Smoliną. Po šio filmo pradėtas kviesti į pagrindinius vaidmenis. Filmavosi eilėje projektų: „Apie ką kalba vyrai", „Pareigūnai", „Teismas", „Tylus Maskvos kiemas", „Angelika", „Caras", „Ulano baladė", „Reikalinga auklė", „Majoro Baranovo asmens byla", „Trys muškietininkai", „2-oji rinkimų diena".

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| ***Pornografas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Pornographer |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Doug Atchison |
| Scenaristas (-ai) | Doug Atchison |
| Metai | 1999 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Pornografas** (angl.  *The Pornographer*) – 1999 m. JAV sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michael DeGood – Polas Rajenas
* Craig Wasson – Spano
* Monique Parent – Klarisė
* Katheryn Cain – Keitė
* Todd Feder – Rendis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Polas Rajenas – vienišas jaunas vyriškis, nepajėgiantis užmegzti santykių su moterimis, savo aistras malšina lankydamasis pas prostitutes ir žiūrėdamas pornografinius filmus. Po kurio laiko, nusprendęs, kad jam gali pavykti kur kas geriau, Polas pradeda pats kurti filmus. Vienas jo darbų patenka prodiuseriui Spano, kuris pažada jam kontraktą ir galimybę dirbti su pačia geriausia technika, jei jis įvykdys vieną užduotį – ras ir įkalbins filmuotis pornografiniame filme jauną ir nesugadintą merginą.

Netrukus Polas Los Andželo gatvėje susipažįsta su Keite – jauna, iš provincijos atvykusia mergina, kuri svajoja apie aktorės karjerą. Jiems pradėjus bendrauti, Polas pradeda jaustis merginai neabejingas. Kas nugalės: meilė ar galimybė įgyvendinti seną svajonę?

Apdovanojimai
-------------

* Arizona International Film Festival – geriausias režisierius (Doug Atchison)
**Oligopsonija** – rinkos santykių atvejis, kuomet pirkėjų ar paslaugų vartotojų skaičius nėra pakankamas teisingai konkurencijai. Kitaip tariant, yra pakankamai gamintojų, tačiau pernelyg mažai (tegul ir didelės perkamosios galios) pirkėjų.

Oligopsonija paprastai susidaro rungtyniaujant daugeliui smulkių firmų, kurių produkciją superka nedaugelis stambių vartotojų ar platintojų. Ji neretai stebima žemės ūkyje, jei esama labai daug smulkių ūkininkų, tačiau tik keleto žemės ūkio produkcijos supirkėjų bei perdirbėjų. Oligopsonija taip pat galima kuomet daugelis darbuotojų parduoda darbo jėgą tik nedaugeliui juos pagal kvalifikaciją galinčių įdarbinti darbdavių.

Oligopsonija yra iškreiptos konkurencijos atvejis, kuriam negalioja įprastiniai laisvosios konkurencijos dėsningumai. Kaip ir kiti panašūs atvejai, jis turi būti tiriamas specifiškai, ir gaunamos išvados gali ir nesutapti išvadomis, galiojančiomis teisingai konkurencijai.

Jei lieka tik vienas labai stambus pirkėjas, arba jei oligopsonininkai susitaria dėl pirkimo kainų suformuodami kartelį, susidaro monopsonija.

Literatūra
----------

* Bhaskar, V. A. Manning and T. To (2002) 'Oligopsony and Monopsonistic Competition in Labor Markets,' *Journal of Economic Perspectives,* **16,** 155–174.
* Bhaskar, V. and T. To (2003) 'Oligopsony and the Distribution of Wages,' *European Economic Review,* **47,** 371-399.

  


|  |  |
| --- | --- |
| **Nukrypimai nuo teisingos konkurencijos** |  |
| Monopolija  |
Oligopolija |
Oligopsonija |
Monopsonija |
Monopolistinė konkurencija |
Informacijos trūkumas  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Porsche 997 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Porsche |
| Metai | 2004–2012 |
| Gamykla | Štutgartas, Vokietija |
| Chronologija |
| Prieš tai | Porsche 996 |
| Po to | Porsche 991 |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų kupė2 durų targa2 durų kabrioletas2 durų spydsteris |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 3,6 L H63,8 L H64,0 L H6 |
| Transmisija (-os) | 5 pavarų automatinė6 pavarų mechaninė7 pavarų PDK |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2 350–2 360 mm |
| Kita informacija |

**Porsche 997** – tai šeštosios kartos Porsche 911 modelis, gamintas 2004–2012 m. laikotarpyje. Šio modelio Carrera ir Carrera S buvo pradėti gaminti 2004 m. Jau kitais metais pasirodė visais ratais varomi Carrera 4 ir Carrera 4S automobiliai. 2006 m. pradėta prekyba Turbo ir GT3 versijomis, o 2007 m. ir 911 GT2. Be kupė ir kabrioleto versijų, buvo galima įsigyti ir targa modelį.

Didžiausias skirtumas nuo prieš tai buvusio 996 modelio yra išorės ir vidaus dizaino pakitimai. Taip pat buvo dedami didesnio skersmens ratai, šiek tiek galingesnis variklis, nors techniškai šie abu modeliai labai panašūs.

997 modelis yra sėkmingiausias kompanijos 911 linijos automobilis. Nuo 2005 iki 2007 m. jų buvo parduota virš 100 000. Taip pat modelis susilaukė geriausių profesionalų įvertinimų, net žinomas Porsche 911 pesimistas, JK žurnalistas, laidos Top Gear vedėjas Jeremy Clarkson yra teigiamai įvertinęs 997 modelį.

Galingiausias buvo GT2 RS automobilis – jis turi 612 AG variklį ir išvysto didžiausią 330 km/val greitį. JAV rinkoje toks modelis kainuoja nuo 245 000 dolerių.
Šiame straipsnyje aprašoma Mozambiko ryšių statistika.

* **Telefonija**
	+ fiksuoto ryšio: 78 000 mln. (2008 m.)
	+ mobilaus ryšio: 7,7 mln. (2011 m.)

Mozambiko telefono kodas – **258**

* **Radijas**
	+ Radijo stotys: AM 13, FM 17, 11 trumpųjų bangų (2001).
	+ Radijo naudotojai: 730 000 (1997 m.)

* **Televizija**
	+ Televizijos kanalai: 5 (2010 m.)
	+ Televizorių naudotojų: 90 000 (1997 m.)

* **Internetas**
	+ Interneto tiekėjai: 27 (2014 m.)
	+ Interneto vartotojai: 5,2 mln. (2017 m.)
	+ Internetinis kodas: .mz

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-01-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

v • a • r **Afrikos šalių ryšiai** 

Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena
Mozūrijos ežerynas. Goldopivo ežeras.
Mozūrijos ežerynas žemėlapyje.
**Mozūrijos ežerynas** (lenk. *Pojezierze Mazurskie*) – ežerynas šiaurės rytų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijoje, netoli sienos su Lietuva ir Rusija. Apima ~52 000 km² teritoriją. Čia telkšo apie 2700 ežerų, susidariusių pleistoceno ledynmečiu. Paviršius kalvotas (Baltijos aukštumos, aukštis iki 312 m). Vyrauja pušynai ir mišrieji miškai, pelkės, viržynai. Ežerai tarpusavyje jungiasi protakomis, upeliais ir priklauso Vyslos bei Priegliaus baseinams.

Pagrindiniai ežerai:

* Sniardvai
* Mamrai
* Negocinas
* Nidsko ežeras
* Taltai
* Darginas

* Alėckos ežerasAlėckos ežeras
* ArysArys
* SniardvaiSniardvai
* MamraiMamrai

Apylinkėse vystomas turizmas, tai vienas iš pagrindinių Lenkijos turizmo traukos centrų. Krašte galime užsiimti buriavimu, baidarių ir kanojų irklavimų, žūkle, žygiavimu, kalnų dviračių sportu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 265
2. ↑  The Great Masurian Lakes. Lonely Planet.
|  |
| --- |
| Marian van de Wal |
| Gimė | 1970 m. sausio 21 d. (53 metai)Vianenas, Utrechto provincija, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 2004–dabar |

**Marian van de Wal** (g. 1970 m. sausio 21 d. Vianene, Utrechto provincija) – olandų dainininkė, šiuo metu gyvenanti Andoroje.

2004 m. pabaigoje išrinkta Andoros atstove 2005 m. „Eurovizijos" dainų konkurse Kijeve (Ukraina). 2005 m. sausio mėn. vykusiame nacionaliniame finale ji atliko tris dainas: „No Demanis", „Dona’m La Pau" ir „La Mirada Interior". Po komisijos ir žiūrovų balsavimo paaiškėjo, kad nugalėtoja daina tapo „La Mirada Interior". Marian van de Wal pasirodė „Eurovizijos" pusfinalyje, tačiau į finalą nepateko. Viena pritariančiųjų atlikėjų buvo Anabel Conde, užėmusi antrąją vietą 1995-ujų konkurse.

2007 m. „Eurovizijos" finale pristatė Andoros balsus.

Nuorodos
--------

* Daina „La Mirada Interior" (2005 m.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Marta Roure  *„Jugarem a estimar-nos"*** |  **Andoros atstovė Eurovizijoje**2005 | Po to:**Jenny  *„Sense tu"*** |