recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Luscinia luscinia** |
| --- |
| Lakštingala (Luscinia luscinia)Lakštingala (*Luscinia luscinia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Musinukiniai  *( Muscicapidae)* |
| Gentis: | Lakštingalos  *( Luscinia)* |
| Rūšis: | Lakštingala  *( Luscinia luscinia)* |

 |

**Lakštingala** (*Luscinia luscinia*) – musinukinių (*Muscicapidae*) šeimos gana dažnas ir įprastas Lietuvos žvirblinis paukštis.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitusi nuo Skandinavijos iki Altajaus. Arealas šiaurėje siekia pietų Švediją ir Suomiją, Volgos aukštupį ir Obės vidurupį. Pietinė arealo riba eina per Altajų, Irtyšiaus aukštupį, šiaurės Kazachstaną, Uralo žemupį, Kaukazą, Juodosios jūros pakrantę ir Dunojaus vidurupį. Žiemoja Rytų Afrikoje. 

Vakarų Europoje gyvena šiai lakštingalai artima vakarinė lakštingala (*Luscinia megarhynchos*).

Išvaizda
--------

Kūno viršutinė dalis pilka, rusvo atspalvio, uodega pilkšvai rusva. Apatinė kūno pusė šviesiai pilka, krūtinė tamsesnė. Snapas ir kojos rudi. Jaunikliai margi, plunksnų kraštai tamsesni. Sveria 25-28 g.

Elgsena
-------

Lietuvoje aptinkama balandžio – rugpjūčio mėn. Gyvena krūmuose prie vandens, karklų, lazdynų, ievų sąžalynuose. Taip pat įsikuria laukuose esančiose giraitėse jei netoliese yra vandens telkinių. Tankiose giriose aptinkamos retai. Lizdą iš nendrių, alksnių lapų, žolių stiebų krauna pakrantėse ant žemės. Deda 4-5 žvilgančius žalsvo ar rusvo atspalvio kiaušinius, gegužės-birželio mėnesį. Peri 13 dienų. Išaugina vieną vadą. Jaunikliams pavojų kelia katės ir šarkos. 

Maitinasi dieną, tačiau aktyvi ryto ir vakaro prieblandoje. Naktimis gieda ir keliauja. Giesmė labai maloni, melodinga, lengvai atpažįstama. Gieda krūmų sąžalynuose. Žeme keliauja straksėdama, kilsteldama aukštyn uodegą.

Mityba
------

Lakštingalos giesmė
Iš purios žemės ir prikritusių lapų renka vabalus, sliekus, lesa prinokusias aviečių, serbentų uogas.

Tautosaka
---------

Lakštingala ypač minima lietuviškoje tautosakoje, jos giesmė labai mėgstama ir žmonių pamėgdžiojama. Tai gana mielas ir labai paprastas savo išvaizda giesmininkas.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lakštingala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Lietuvos fauna": Paukščiai 2. Vilnius, „Mokslas", 1991 m.
|  |
| --- |
| Ribinis asmenybės sutrikimas |
|  
Norvegų tapytojo Edvardo Muncho paveikslas *„Sagė. Eva Mudocci"* |
| ICD-10 | F60.3 |
| ICD-9 | 301.83 |

**Ribinis asmenybės sutrikimas** – asmenybės sutrikimas, pasireiškiantis nuotaikos nestabilumu ir prastu savęs vertinimu. Žmonės su šiuo sutrikimu linkę į pastovius nuotaikos svyravimus ir pykčio protrūkius. Jie dažnai pyktį kaupia savyje, dėl to žaloja savo kūną. Neretai grasina savižudybe ar bando nusižudyti. Mąsto juodai – baltai, įsivelia į intensyvius, konfliktiškus santykius. Greitai supyksta, kuomet kas nors neatitinka jų lūkesčių. Ribinis asmenybės sutrikimas taip pavadintas, kadangi manyta, jog jis yra psichozės riba.

Simptomai
---------

Ribiniam asmenybės sutrikimui būdinga:

* savižala ar bandymai nusižudyti;
* stiprūs baimės, nerimo, depresijos jausmai;
* impulsyvus elgesys;
* piktnaudžiavimas alkoholiu, narkotikais, maistu;
* valgymo sutrikimai;
* žemos savivertės jausmas;
* nestabilūs santykiai su draugais, šeima, partneriais.

Viskas apie Diana Čižikaite

Gydymas
-------

Sutrikimas gan dažnas, paveikiantis 2% suaugusiųjų. Moterys bei vyrai kenčia nuo šio sutrikimo vienodai, tačiau dažniau diagnozuojamas moterims. Dažnai neteisingai diagnozuojamas kaip bipolinis sutrikimas. Beveik 20% psichiatrinių hospitalizacijų vyksta dėl ribinio asmenybės sutrikimo. Efektyviausios terpijos yra dialektinė elgesio terapija (DBT), priėmimo ir įsipareigojimo (ACT), bei kartais kognityvinė elgesio terapija (CBT). Dialektinė elgesio terapija moko įrankių emocinei reguliacijai, pastabumui (Mindfulness), streso toleravimui bei tarpasmeniniam efektyvumui. Mokoma tinkamai reikšti jausmus, atsisakyti destruktyvaus elgesio, medituojant, jei reikia, padedant atsikratyti žalingų įpročių.

Nuorodos
--------

* Apie sutrikimą 4degreez.com svetainėje **(**angl.**)**
| **Janas Frydrichas Niškovskislenk. *Jan Friedrich Niszkowski*** |
| --- |
|  |
| Jono Rustemo portretas |
| Gimė | 1774 m. kovo 18 d.Vilnius, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė |
| Mirė | 1816 m. rugsėjo 3 d. (42 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
| Palaidotas (-a) | Evangelikų kapinės Vilniuje |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto teorinės chirurgijos profesorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Janas Frydrichas Niškovskis** (lenk. *Jan Friedrich Niszkowski*, 1774 m. kovo 18 d. Vilnius – 1816 m. rugsėjo 3 d. Vilnius) – Vilniaus universiteto teorinės chirurgijos profesorius.

Biografija
----------

Jano Frydricho Niškovskio koplyčia-mauzoliejus. Kalinausko g. Vilniuje
Janas Frydrichas Niškovskis gimė 1774 m. kovo 18 d. Vilniuje. Baigė Vilniaus universitete medicinos studijas. 

Buvo Jokūbo Briotės geriausias mokinys. Kartu su mokytoju įkūrė Chirurgijos katedrą, iš pradžių turėjusią 6 lovas. Niškovskis atlikdavo operacijas kartu su Jokūbu Briote. Nuo 1797 m. tapo chirurgijos profesoriaus padėjėju, nuo 1799 m. apsigynęs mokslų disertaciją – adjunktu.

1802-1806 m. tobulinosi Berlyne, Paryžiuje, Romoje. Iš savo stažuočių laikotarpio universitetui pateikė išsamų raportą apie pamatytas ligonines.

Grįžęs į Vilnių universitete skaitė teorinės chirurgijos paskaitas, kaulų ligas, desmurgiją. Pirmasis Lietuvoje ir Lenkijoje ėmė šalinti akmenis iš šlapimo takų. 

Nuo 1810 m. vadovavo Chirurgijos klinikai. Pasenus Jokūbui Briotei, jį pakeitė. Buvo teorinės chirurgijos profesorius.

Janas Frydrichas Niškovskis buvo Vilniaus medicinos draugijos vicepirmininkas, 1815 m. ėjo pirmininko pareigas, ketverius metus dirbo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto sekretoriumi. 
Vilniaus medicinos draugijos žinyne išspausdino straipsnius: „Apie polypus, išaugančius išeinamojoje žarnoje" bei „Apie pilvo vandenę". Dar vieną straipsnį „Apie chirurgijos ir medicinos ryšį" išspausdino savaitraštyje „Dziennik Wileński".
Buvo Paryžiaus medicinos akademijos narys.

Janas Frydrichas Niškovskis mirė netikėtai 1816 m. rugsėjo 3 d. Vilniuje. Palaidotas evangelikų kapinėse (K.Kalinausko g. ). Yra išlikęs jo mauzoliejus.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Redaktorius Rolandas Pavilionis. Vilniaus universiteto istorija 1579–1994, Valstybinis leidybos centras, 1994.ISBN 9986-09-047-4.
2. 1 2 3  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013. ISBN 978-5417-01062-0.
3. 1 2 3 4 5  A.Piročkinas, A.Šidlauskas. Mokslas senajame Vilniaus universitete. Vilnius: Mokslas, 1984.
4. 1 2  Vilniaus universiteto istorija 1803–1940. Vilnius: Mokslas, 1977.
5. 1 2  Tomas Venclova. Vilniaus vardai. Vilnius: R. Paknio leidykla, 2017. ISBN 978-995-57367-21.
6. ↑  Jano Frydricho Niškovskio biografija Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje.
7. 1 2  Adomas Honoris Kirkoras. Pasivaikščiojimai po Vilnių ir jo apylinkes. Iš lenkų kalbos vertė Kazys Uscila. Vilnius: Mintis, 2012. ISBN 978-5-417-01035-4.

Išorinės nuorodos
-----------------

* Jano Frydricho Niškovskio koplyčia mauzoliejus Vilniuje
| **Vilija Blinkevičiūtė** |
| --- |
|  |
| 2012 m. |
| Gimė | 1960 m. kovo 3 d. (63 metai)Linkuva |
| Tautybė | Lietuvė |
| Pilietybė |  Lietuva |
|  |
| Veikla | Politikė |
| Pareigos | Pirmininkė (nuo 2021) |
| Partija | NS (2000–2006)LSDP (2006 –)
 |
|  |
| Išsilavinimas | Teisininkė |
| Alma mater | Vilniaus universitetas (1983) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius (2004) |

**Vilija Blinkevičiūtė** (g. 1960 m. kovo 3 d. Linkuvoje) – Lietuvos teisininkė, politikė.

Biografija
----------

1978 m. baigė Linkuvos vidurinę mokyklą (aukso medaliu), įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto teisės fakultetą, kurį baigė 1983 m. ir įgijo teisininkės kvalifikaciją.

1983–1990 m. LSSR socialinės apsaugos ministerijos revizorė, Pensijų valdybos Valstybinių pensijų skyriuje vyresnioji inspektorė. 1990–1994 m. Socialinės apsaugos ministerijos darbo santykių teisinio reguliavimo skyriaus konsultantė, vėliau vyriausioji juriskonsultė. 1994–1996 m. LR SADM sekretorė, 1996–1999 m. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministrė.

2000 m. lapkričio 9 d. – 2008 m. gruodžio 9 d. LR socialinės apsaugos ir darbo ministrė. 2004–2009 m. Lietuvos Respublikos Seimo narė. Nuo 2009 m. Europos Parlamento narė. 2014 m. išrinkta Europos Parlamento Moterų teisių ir lyčių lygybės komiteto pirmininko pavaduotoja, 2017 m. Moterų teisių ir lyčių lygybės komiteto pirmininke. 2019 m. išrinkta Europos Parlamento Užimtumo ir socialinių reikalų komiteto pirmąja pavaduotoja.

2021 m. tapo Lietuvos socialdemokratų partijos pirmininke.

### 2008 m. krizė

2008 m. ekonominės krizės išvakarėse buvo socialinės apsaugos ir darbo ministrė. Po 11 metų sudarytas Seimo biudžeto ir finansų komitetas, tyręs krizės priežastis, kaltino V. Blinkevičiūtę dėl „beatodairiško pensijų didinimo" ir fiskalinės drausmės pažeidimų, kas prisidėjo prie gilaus ekonominio nuosmukio šalyje.

Apdovanojimai
-------------

* Lietuvos valstybės ordino Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžius, 2004 m.

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Vilija Blinkevičiūtė***

* Asmeninė svetainė
* Puslapis oficialioje Europos Parlamento svetainėje
* V. Blinkevičiūtės puslapis oficialioje LR Seimo svetainėje Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto.;
* V. Blinkevičiūtės puslapis oficialioje LR Vyriausybės svetainėje Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.;
* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Irena Degutienė** | **Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministrė**2000–2008 m. | Po to:**Rimantas Jonas Dagys** |
| Partijos politinės pareigos |
| Prieš tai:**Gintautas Paluckas** | **LSDP pirmininkė** 2021 m. – | Po to:**–** |
**Lietuvos socialdemokračių moterų sąjunga** (**LSDMS**) – Lietuvos moterų visuomeninė ir politinė organizacija.

Istorija
--------

Įkurta 1991 m. spalio 19 d. konferencijoje Kaune. Sudėtinė Lietuvos socialdemokratų partijos dalis, turinti tam tikrą autonomiją. Vienija LSDP nares ir rėmėjas, nesančias kitų partijų narėmis.

Struktūra
---------

Struktūra klubinė – vietos narės ir rėmėjos buriasi į LSDMS klubus, su kuriais taryba palaiko nuolatinį ryšį. Klubai veikia pagal savo nustatytą ir klubo taryboje patvirtintą reglamentą. Šiuo metu Lietuvoje veikia 47 klubai, vienijantys 1300 moterų.

Aukščiausias sprendžiamasis organas yra ne rečiau, kaip kas dvejus metus tarybos šaukiama Konferencija, kurioje renkama LSDMS pirmininkė ir taryba, priimama programa ir dokumentai, keičiami įstatai.

LSDMS Tarybą sudaro pirmininkė, penkios pirmininkės pavaduotojos, Seimo narės (LSDMS), apskričių koordinatorės, atsakingoji koordinatorė ir iždininkė. Taryba vykdydama priimtą programą, vadovauja kasdienei sąjungos veiklai tarp konferencijų.

LSDMS pirmininkė pagal LSDP statutą yra LSDP Tarybos narė. Toks pat ir klubų, veikiančių LSDP skyriuose, pirmininkių statusas.

1999 m. konferencijoje LSDMS pirmininke buvo išrinkta Birutė Vėsaitė, pavaduotojomis Regina Lopienė, ir Giedrė Purvaneckienė. 2001 m. po LSDP ir LDDP susijungimo LSDMS pirmininke liko B. Vėsaitė, pavaduotojomis G. Purvaneckienė, Irena Šiaulienė ir Janina Puidienė.

2017 m. konferencijoje LSDMS pirmininke buvo išrinkta Orinta Leiputė, pavaduotojomis Vilma Bartašienė, Margarita Jankauskaitė, Indrė Kižienė, Auksė Kontrimienė, Modesta Petrauskaitė, Milda Petrauskienė ir Birutė Vėsaitė.

Veikla
------

LSDMS propaguoja socialdemokratines idėjas. Siekia, kad Konstitucijos ir įstatymų deklaruojamas moterų ir vyrų lygiateisiškumas taptų kasdienine norma, siekia lygių galimybių realizavimo darbo rinkoje bei versle, lyčių balanso partijos rinkimų sąrašuose.

LSDMS gina moterų teises, kai kuriuose miestuose yra įsteigusi moters arba moters ir vaiko centrus, moterų prieglaudas. Sąjunga rengia mokymo kursus moterims, siekiančioms tapti politikėmis.

Bendradarbiaujama su daugelio šalių panašiomis moterų organizacijomis. Socialistinio Moterų Internacionalo (SIW) narė, Europos socialistų partijos Moterų grupės narė.

Nuorodos
--------

* lsdp.lt Archyvuota kopija 2009-10-21 iš Wayback Machine projekto. apie Lietuvos Socialdemokračių Moterų Sąjungos ir Lietuvos Demokratinės Moterų Kolegijos jungimąsi
* apie Lietuvos Socialdemokračių Moterų Sąjungą
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šaris–Bagirmis*Chari-Baguirmi* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Čado vėliava Čadas |
| **Administracinis centras** | Masenija |
| **Departamentai** | 3 |
| **Subprefektūros** | 13 |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 1 777 000 |
| **Plotas** | 82 910 km² |
| **Tankumas** (2007) | 21 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TD-CB |

**Šario–Bagirmio regionas** (pranc. *Région du Chari-Baguirmi*, arab. منطقة شاري باقرمي = *Minṭaqâtu Šārī Bāqirmī*) – administracinis regionas Čado pietinėje dalyje. Vakaruose turi sieną su Kamerūnu. Administracinis centras – Masenija.

Šis regionas apima buvusias Bagirmio sultonato žemes.

Geografija
----------

Regionas yra Masenijos lygumoje. Vakariniu pakraščiu teka Šaris, plyti Logonės ir Tupurio įdubų šlapynės. Kraštas yra Sahelio gamtinėje srityje.

Gyventojai
----------

Regionas priklauso Kanem-Bornu kultūrinei zonai. Didžioji gyventojų dalis yra Centrinio Sudano kalba kalbantys bagirmiai, nuo XVI a. turėję savo atskirą sultonatą. Kiti regiono gyventojai: kanuriai, bei smulkiomis čadinėmis kalbomis kalbantys lagvanai, madžerai, sarua, gadangai ir kt.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Šario–Bagirmio regionas padalintas į 3 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Bagirmio departamentas (Masenija)
* Šario departamentas (Mandelija)
* Lug Šario departamentas (Busas)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Čado regionai** |  |
| Bata | Bahr El Gazelis | Borku | Enedis | Ežerų | Gera | Hadžeras-Lamisas | Kanemas | Mandulas | Ndžamena | Rytų Logonė | Rytų Majo Kebis | Salamatas | Sila | Šaris–Bagirmis | Tandžilė | Tibestis | Vadajus | Vadi Fira | Vakarų Logonė | Vakarų Majo Kebis | Vidurio Šaris |
| Cchinvalis*Цхинвал* |
| --- |
| *Cchinvalio reginys* |
|  |
| 

CchinvalisCchinvalis

42°14′00″ š. pl. 43°58′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.23333°š. pl. 43.96667°r. ilg.﻿ / 42.23333; 43.96667﻿ (Cchinvalis)Koordinatės: 42°14′00″ š. pl. 43°58′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.23333°š. pl. 43.96667°r. ilg.﻿ / 42.23333; 43.96667﻿ (Cchinvalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Nepripažinta valstybė** | Pietų Osetija Pietų Osetija |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 30 432  |
| **Plotas** | 17,46 km² |
| **Tankumas** (2015) | 1 743 žm./km² |
| **Altitudė** | 871 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Cchinvalis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Cchinvãlis |

**Cchinvalis** (oset. *Цхинвал, Чъреба*, gruz. ცხინვალი) – miestas Užkaukazėje, *de facto* nepriklausomos Pietų Osetijos respublikos sostinė (laikoma Gruzijos teritorija). Yra prie Liachvės upės, ~100 km į šiaurės vakarus nuo Tbilisio.

Istorija
--------

1934 m. iki 1961 m. miestas vadinosi Staliniriu. 2008 m. rugpjūčio 7-8 d. mieste prasidėjo mūšiai tarp Gruzijos armijos iš vienos pusės bei Rusijos armijos ir Pietų Osetijos sukilėlių – iš kitos.

2008 m. rugpjūtį kilus kariniam konfliktui tarp P. Osetijos separatistinę teritoriją mėginusios atsiimti jėga Gruzijos ir Rusijos, miestas atsidūrė karo veiksmų centre. Miestą buvo užėmusios Gruzijos pajėgos, tačiau vėliau rusai jį grąžino Pietų Osetijos kontrolėn.

Sportas
-------

### Futbolas

* FC Spartaki Cxinvali
* Liaxvi Tamarašeni

Šaltiniai
---------

1. Cites & towns of Georgia
2. ↑  Cites & towns of Georgia
3. Cites & towns of Georgia
4. ↑  Cites & towns of Georgia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Platano upės biosferos rezervatas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Platano upė Platano upė |
| **Vieta:** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Brus Laguna |
| 

Žemėlapis rodantis Platano upės biosferos rezervatas vietą.Platano upės biosferos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 15°44′40″ š. pl. 84°40′30″ v. ilg.﻿ / ﻿15.74444°š. pl. 84.67500°r. ilg.﻿ / 15.74444; 84.67500Koordinatės: 15°44′40″ š. pl. 84°40′30″ v. ilg.﻿ / ﻿15.74444°š. pl. 84.67500°r. ilg.﻿ / 15.74444; 84.67500 |
| **Plotas:** | 5250 km² |
| **Įkurtas:** | 1982 |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 196 |

**Platano upės biosferos rezervatas** (isp. *Reserva de la Biosfera de Río Plátano*) – saugomos gamtos teritorija rytų Hondūre, Moskitų krante, Platano upės baseine. Užima 5250 km² plotą, nors ribos ne kartą keistos.

Teritorijoje saugomi neliesti tropiniai miškai, jų gyvūnija ir augalija, senovės Mezoamerikos kultūrų archeologinės vietos, indėnų kaimeliai. Parko paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta siekia 1326 m (Punta Piedros k.). Tankus upių tinklas. Lygumose jos sudaro senvagių, meandrų, lagūnų labirintą. Teritoriją tankiai dengia tropinės džiunglės. Prie vandens telkinių sužėlę tankūs mangrovių sąžalynai. Parke auga apie 2000 induotinių augalų rūšių.

Platano upės biosferos rezervate aptiktos 39 žinduolių, 377 paukščių, 126 varliagyvių ir roplių rūšys. Dažnai sutinkami gyvūnai yra karliškasis grifas, harpija, didysis kraksas, purpurinė penelopė, raudonoji ara, mažoji karingoji ara, paprastasis kapucinas, kolumbinis staugūnas, koata, tripirštis tinginys, paka, kibiauodegis meškėnas, paprastasis koatis, puma, pekaris, baltabarzdis pekaris, didžioji mazama. Iš retų gyvūnų sutinkama didžioji skruzdėda, jaguaras, ocelotas, ilgauodegė katė, amerikinis lamantinas.

Platano upės biosferos rezervatas 1982 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Dėl intensyvaus miškų kirtimo 1996 m. pateko į objektų pavojuje sąrašą, bet vėliau, pagerėjus padėčiai, iš jo buvo išbrauktas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Hondūre |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Majų vietovė Kopanas (1980) · *Platano upės biosferos rezervatas* (1982) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
Garifūnų kalba, šokis ir muzika (2008, kartu su Belizu, Gvatemala ir Nikaragva) |

 |
**Radviliškio rajono savivaldybės taryba** – Radviliškio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 27 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Rajono valdytojai, merai
------------------------

* Vytautas Simelis – 1992–2003 m. ir 2021–2023 m.
* Antanas Čepononis – 2003–2020 m.
* Kazimieras Račkauskis – nuo 2023 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Radviliškio rajono taryba 1990–1995 m.
* Radviliškio rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Radviliškio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Radviliškio rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Radviliškio rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Radviliškio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Radviliškio rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2018-08-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Pakapės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Pakapės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Pakapės pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Darželio g. 3, Pakapė |
| **Direktorius(-ė)** | Raimondas Galkus |
| **Mokinių skaičius** | 105 |
| **Įkūrimo data** | 1921 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 20 |

**Pakapės pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj. Pakapėje, Darželio g. 3, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190076529. Dabar tai Kairių jungtinės mokyklos skyrius.

Istorija
--------

1921 m. lapkričio 1 d. įkurta parapijinė pradinė mokykla, 1949 m. rugsėjo 1 d. ji tapo septynmetė mokykla. 1962 m. rugsėjo 1 d. įkurta aštuonmetė mokykla, 1991 m. rugsėjo 1 d. - devynmetė, 1999 m. rugsėjo 1 d. - dešimtmetė mokykla. Nuo 1998 m. rugsėjo 1 d. mokykloje veikia priešmokyklinio ugdymo klasė. Mokykloje veikia biblioteka, kuri tenkina ne tik mokinių, bet ir kaimo gyventojų poreikius, joje yra įrengta skaitykla. Mokykla turi valgyklą, aktų bei sporto sales, naudojamas ir kaimo gyventojų.

2021 m. rugsėjo 1 d. prijungta prie Kairių jungtinės mokyklos.

Direktoriai
-----------

* Vilma Bagdonienė – iki 2018 m.
* Margarita Pavilionienė – 2018 m.

Žymūs mokytojai
---------------

* Edvardas Ruseckas, direktoriaus pavaduotojas ugdymui;
* Vilma Bagdonienė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nauja mokyklos svetainė. 2021-11-24, Lm.lt (tikrinta 2022-06-14).
2. ↑

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2012-10-26 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 5°31′ š. pl. 87°04′ v. ilg.﻿ / ﻿5.517°š. pl. 87.067°r. ilg.﻿ / 5.517; 87.067

Čatamo paplūdimys Kokosų saloje
**Kokosų sala** (isp. *Isla del Coco*) – negyvenama sala Ramiajame vandenyne, 550 km nuo Kosta Rikos krantų. Priklauso Kosta Rikai, Puntarenaso provincijai. Plotas 23,85 km². Sala stačiakampio formos, 8 km ilgio, 3 km pločio. Sala yra vulkaninės-tektoninės kilmės ir tai yra vienintelis sausumos taškas tektoninėje Kokosų plokštėje. Paviršius kalnuotas, šlaitai statūs. Aukščiausia vieta – Sero Iglesijas (575,5 m). Yra daug trumpų, vandeningų upokšnių. Klimatas tropinis, drėgnas. Vidutinė metinė oro temperatūra 23,6 °C, o metinių kritulių kiekis dėl intensyvių jūros srovių – net virš 7000 mm.

Kokosų salą dengia tankūs drėgnieji tropikų miškai, kalnuose būdingi debesų miškai. Dėl savo nuotolio nuo žemyno Kokosų saloje susidarė unikali ekosistema. Saloje žinomos 235 žiedinių augalų rūšys, iš kurių 30 % – endeminės. Taip pat rasta ~400 vabzdžių, 50 kitų nariuotakojų, 2 driežų ir 90 paukščių rūšių. Be to, yra 5 žinduolių rūšys, visos įveistos žmonių. Aplinkiniuose vandenyse ir rifuose gyvena įvairios ryklių, žuvų, jūros vėžlių rūšys.

Kokosų sala atrasta XVI a. bet jos atradėjas nėra gerai žinomas. 1832 m. sala tapo Kosta Rikos valstybės dalimi. Joje sustodavo banginių medžiotojai, čia taip pat lankydavosi piratai (tikima, kad čia paslėptas didelis Limos lobis). 1863 m. čia buvo išsodinti buvę polineziečių vergai, gabenti namo. Vėliau jie išgabenti iš salos, bet dauguma jų jau buvo mirę nuo raupų. 1897 m. saloje buvo apsigyvenęs vokiečių nuotykių ieškotojas August Gissler, ieškojęs piratų lobių.

1978 m. Kokosų sala paskelbta nacionaliniu parku, o 1997 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Sala yra populiari tarp povandeninio nardymo entuziastų. Saloje pastoviai gyvena tik nacionalinio parko reindžeriai. Turistai į salą gali patekti tik gavę parko leidimą.

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 820  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Kosta Rikoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Kokosų salos nacionalinis parkas (1997) · Guanakastės aplinkosaugos sritis (1999) · Talamankos kalnagūbris/La Amistado tarptautinis parkas (1990, kartu su Panama) · Dikių kultūros ikikolumbinės valstybėlės su akmeniniais rutuliais · (2014) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
Jaučių auginimas ir jaučių traukiami vežimai Kosta Rikoje (2008) |

 |
Kaišiadorių rajono savivaldybė
**Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba** – Kaišiadorių rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Kęstutis Jakelis – 1995–1997 m.
* Darius Mikučauskas – 1997–2000 m.
* Juozas Matulevičius – 2000–2001 m.
* Pranas Zaveckas – 2001–2003 m.
* Gintautas Mišeikis – 2003–2005 m.
* Romualdas Urmilevičius – 2005–2015 m.
* Vytenis Tomkus – 2015–2023 m.
* Šarūnas Čėsna – nuo 2023 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Kaišiadorių rajono taryba 1990–1995 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 2015–2019 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 2019–2023 m.
* Kaišiadorių rajono savivaldybės taryba 2023–2027 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
| **Canaan Banana** |
| --- |
| Zimbabvės prezidentas |
| Gimė | 1936 m. kovo 5 d.Hararė, Zimbabvė |
| Mirė | 2003 m. lapkričio 10 d. (67 metai)Londonas, JK |
| Zimbabvės prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1980 balandžio 18 d. – 1987 m. gruodžio 31 d. |
| Vėlesnis | Robert Mugabe |
|  |
| Partija | Zimbabvės Afrikos nacionalinė sąjunga |

**Canaan Banana** (1936 m. kovo 5 d. – 2003 m. lapkričio 10 d.) – pirmasis Zimbabvės prezidentas, vadovavęs šaliai nuo 1980 balandžio 18 d. iki 1987 m. gruodžio 31 d.

Savo politinės veiklos metu prezidentas sujungė dvi svarbiausias Zimbabvės partijas – Zimbabvės Afrikos nacionalinę sąjungą ir Zimbabvės Afrikos žmonių sąjungą. C. Banana buvo diplomatas Afrikos vienybės organizacijoje, vadovavo religijos departamentui Zimbabvės universitete.

Biografija
----------

C. Banana gimė 1936 m. tuometinėje Pietų Rodezijoje. 1961 m. C. Banana vedė, vėliau susilaukė 4 vaikų.

Būsimas politikas baigė teologijos mokslus Solsberio koledže Jungtinėje Karalystėje, o 1962 m. tapo metodistų ministru. 1974–1975 m. C. Banana mokėsi JAV, o 1975 m. grįžęs į Zimbabvę tapo Afrikos nacionalinio konsulo viceprezidentu.

1975 ir 1976 m. jis du kartus buvo areštuotas už Zimbabvės Afrikos vienybės sąjungos rėmimą, tačiau greitai buvo paleistas.

Šaliai priėmus naująją konstituciją 1980 m. pirmuoju šalies vadovu tapo C. Banana. 1987 m. jį šiame poste pakeitė Robert Mugabe.

Po prezidentavimo pabaigos C. Banana dirbo diplomatu Afrikos vienybės organizacijoje. 1988 m. politiko dėka susijungė dvi svarbiausios šalies politinės jėgos – Zimbabvės Afrikos nacionalinė sąjunga ir Zimbabvės Afrikos žmonių sąjunga.

Kaltinimai sodomija ir areštas
------------------------------

1997 m. buvęs šalies vadovas buvo areštuotas ir apkaltintas lytiniu nukrypimu sodomija. Šie įtarimai kilo tiriant buvusio prezidento asmens sargybinio Jefta Dube nužudymo bylą. Prezidentas buvo kaltinamas 11 sodomijos atvejų, sodomijos ketinimais ir nepadoriais išpuoliais 1998 metų bėgyje. C. Banana neigė visus kaltinimus, sakydamas, kad homoseksualumas „yra įžūlu, bjauru ir neteisinga" ir visi kaltinimai mesti norint sugriauti asmens politinę karjerą. Vėlesnėse diskusijose politiko žmona Janet Banana pritarė galimam jos vyro homoseksualumui, tačiau teigė, kad kaltinimuose buvo daug politinių motyvų.

Paleistas už užstatą C. Banana išskrido į PAR, bijodamas, kad esamas prezidentas R. Mugabe planuoja jo nužudymą. Jis grįžo į Zimbabvę 1998 m. gruodį po susitikimo su Nelson Mandela, kuris įtikino politiką priimti savo likimą. C. Banana buvo nuteistas 1999 m. sausio 18 d. 10-čiai metų kalėjimo, iš kurių devyneri – lygtinai. Taip pat jam buvo atimtos visos religinės teisės. Iš viso kalėjime politikas praleido 6 mėnesius ir buvo paleistas 2001 m. sausį. Jo žmona gavo politinį prieglobstį Jungtinėje Karalystėje 2000 m.

2003 m. lapkričio 10 d. C. Banana mirė nuo vėžio Londone. Jis buvo palaidotas Zimbabvėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zimbabwe’s Ex-President Convicted of Sodomy
2. ↑  'They say that power corrupts – and it does'


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **Zimbabvės prezidentas**1980–1987 | Po to:**Robert Mugabe** |
| Obidosas*Óbidos* |
| --- |
|        |
| *Obidoso miestas* |
|  |
| 

ObidosasObidosas

1°55′04″ p. pl. 55°31′04″ v. ilg.﻿ / ﻿1.91778°š. pl. 55.51778°r. ilg.﻿ / 1.91778; 55.51778﻿ (Obidosas)Koordinatės: 1°55′04″ p. pl. 55°31′04″ v. ilg.﻿ / ﻿1.91778°š. pl. 55.51778°r. ilg.﻿ / 1.91778; 55.51778﻿ (Obidosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1697 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 27 090  |
|  |
|  **Vikiteka** | Obidosas |

**Obidosas** (port. *Óbidos*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurėje, Paros valstijoje, 105 km į šiaurės vakarus nuo Santareno. Išsidėstęs Amazonės kairiajame krante, netoli Trombetaso žiočių. Upių uostas, oro uostas, keliai į Orišiminą, link Alenkero. Verčiamasi žvejyba, medienos kirtimu ir apdirbimu, žemės ūkiu (manijokai, kakava), maisto pramone. Yra 1697 m. statytas fortas.

Savivaldybės plotas – 28 021 km², gyventojų skaičius – 52 473 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Flešalas, Igarape Asu, Kurumu, Silensijas, San Žozė, Arapuku, Mata.

Savivaldybės padėtis Paros valstijoje

Istorija
--------

Obidosas pradėjo kurtis 1697 m. Antonijui de Albukerkei čia pastatydinus fortą. XVIII a. čia veikė Paušiso jėzuitų misija. 1758 m. Obidosui suteiktas miestelio statusas, o nuo 1854 m. – miestas.

1981 m. prie Obidoso krantinės nuskendo keltas *Sobral Santos II*, žuvo virš 300 žmonių.

Šaltiniai
---------

1. PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Óbidos, IBGE
4. ↑  „300 Die as Amazon Boat Sinks". *New York Times*. 20 September 1981
**Skalmantas** (kiti galimi rekonstrukciniai variantai: *Komantas*, *Gomantas*, *Kalmantas*, *Galmantas* ir pan.; rus. *Skolomend* g. apie 1210 m. – m. po 1285 m.) – Gediminaičių protėvis (pasak S. Rouvelo, šis asmuo gali būti tapatus Sūduvos kunigaikščiui Komantui).

Minimas tik rusų poemoje „Zadonščina" („Uždonė"; XIV a. pab.). Joje Kulikovo mūšio (1380 m.) dalyviai Andriejus ir Dmitrijus Algirdaičiai pirmojo šių brolių lūpomis įvardyti kaip Skalmanto provaikaičiai (*pravnuki Skolomendovy*; kt. poemos nuoraše − *Skoldimerovy*:

„Patys sau esame du broliai, Algirdo sūnūs, o anūkai mes − Gedimino (*Domentovy*, *Jedimentovy*), o provaikaičiai esame Skalmanto".

Lenkų istorikas J. Ochmanskis (Jerzy Ochmański), „Zadonščinos" informaciją apie Gediminą kaip Skalmanto sūnų bandydamas suderinti su tradiciniu Gediminaičių kildinimu iš Butvydo, aukščiau pateikto fragmento žodį *pravnuki* verčia platesne prasme − „protėvis", ir Skalmantą siūlo laikyti Gedimino seneliu. T. Baranauskas tokiai interpretacijai prieštarauja, − esą Andriejus Algirdaitis nuosekliai „žingsniuoja" į savosios giminės praeitį: nusakęs savo paties ir savo brolio tarpusavio giminystę („Patys sau esame du broliai"), po to jis įvardija savo ir Dmitrijaus tėvą Algirdą, po jo − savo ir Dmitrijaus senelį Gediminą, o iškart po pastarojo − savo ir Dmitrijaus prosenelį Skalmantą; kadangi tokiame kontekste Algirdaičio pasakojimo „peršokimas" per vieną dinastijos kartą mažai tikėtinas, „Zadonščinos" Skalmantą, pasak T. Baranausko, adekvačiausia būtų laikyti Gedimino tėvu.

Išnašos
-------

1. ↑  Rowell S. C. *Iš viduramžių ūkų kylanti Lietuva*, V. 2001, p. 58.
2. ↑  Skalmanto įvardijimą dar ir „Skaldimieru" (\*<*Кол(o)-димер* <*Волoдимер*?) galima būtų interpretuoti kaip tikėtino stačiatikiško Skalmanto (= „stačiatikišką" Gardino sritį (?) kurį laiką valdžiusio sūduvio Komanto?) krikšto Vladimiro vardu atgarsį.
3. ↑  Baranauskas T. *Gedimino kilmė* // „Voruta", 1996 11 23-30, Nr. 44 (278), p. 6.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuva Lietuvos valdovai (1236–1795 m.) |
| --- |
|  |
| Ankstyvieji kunigaikščiai | 
 Mindaugas **·**  Treniota **·**  Vaišelga **·**  Švarnas **·**  Traidenis **·**  Daumantas |  |
|  |
| Gediminaičiai | 
 Butigeidis **·**  Butvydas **·**  Vytenis **·**  Gediminas **·**  Jaunutis **·**  Algirdas **·**  Jogaila **·**  Kęstutis **·**  Skirgaila **·**  Vytautas **·**  Švitrigaila **·**  Žygimantas Kęstutaitis **·**  Kazimieras Jogailaitis **·**  Aleksandras **·**  Žygimantas Senasis **·**  Žygimantas Augustas |
|  |
| ATR valdovai | 
Henrikas Valua **·**  Ona Jogailaitė **·**  Steponas Batoras **·**  Zigmantas Vaza **·**  Vladislovas Vaza **·**  Jonas Kazimieras Vaza **·**  Mykolas Kaributas Višnioveckis **·**  Jonas Sobieskis **·**  Augustas II **·**  Stanislovas Leščinskis **·**  Augustas III **·**  Stanislovas Augustas Poniatovskis |

 |
*Šis straipsnis apie miestą. Apie upę skaitykite straipsnyje Korumba (upė).*

| Korumba*Corumbá* |
| --- |
|              |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KorumbaKorumba

19°0′0″ p. pl. 57°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.00000°š. pl. 57.65000°r. ilg.﻿ / 19.00000; 57.65000﻿ (Korumba)Koordinatės: 19°0′0″ p. pl. 57°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿19.00000°š. pl. 57.65000°r. ilg.﻿ / 19.00000; 57.65000﻿ (Korumba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Vidurio vakarų regionas |
| **Valstija** | Pietų Mato Grosas Pietų Mato Grosas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1778 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 99 330  |
| **Plotas** | 21,57 km² |
| **Tankumas** (2021) | 4 605 žm./km² |
| **Altitudė** | 118 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Korumba |

**Korumba** (port. *Corumbá*) – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Mato Groso valstijoje, 425 km į šiaurės vakarus nuo Kampo Grandės, Paragvajaus upės kairiajame krante (prie jos intako Tamengo kanalo, tekančio iš Kasereso ežero), Bolivijos pasienyje. Yra plentas į Vitoriją, tarptautinis oro uostas. Taip pat kelias į šalia esantį Bolivijos miestą Puerto Suaresą. Upių uostas.

Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste, maisto, tekstilės, mašinų gamybos pramone. Apylinkėse išgaunamos geležies ir mangano rūdos. Turizmas. Miestui būdinga *art noveau* ir neoklasikinė architektūra. Yra keletas aikščių, parkų, paminklų. Toliau už miesto yra XVIII a. fortas.

Korumba žymi kaip vartai į didžiausią pasaulyje pelkyną Pantanalį. Pelkės prasideda tuoj į šiaurės rytus nuo miesto ir yra populiarus turistinis objektas.

* Nepriklausomybės sodasNepriklausomybės sodas
* Įvažiavimas į miestąĮvažiavimas į miestą

Istorija
--------

1775 m. įkurtas strateginis karinis fortas prie Paragvajaus upės, o 1778 m. pradėjo kurtis dabartinis miestas, kuris iš karto paskirtas Mato Groso regiono sostine. Trigubo Aljanso karo metu Korumbą užėmė Paragvajaus armija. Vėliau gyvenvietė atkovota, 1878 m. gavo miesto statusą.

Šaltiniai
---------

1. CORUMBÁ
2. ↑  CORUMBÁ
3. CORUMBÁ
4. ↑  CORUMBÁ
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 227
**Juozas Gurauskis** (1884 m. kovo 2 d. Erkšva, Ylakių valsčius – 1911 m. gegužės 31 d. Jalta) – Lietuvos rašytojas.

Biografija
----------

Mokėsi gimnazijoje ir komercinėje mokykloje Sankt Peterburge, nuo 1907 m. Kijevo universitete studijavo mediciną. Susirgęs tuberkulioze gydėsi Kaukaze, Kryme.

Apsakymų, publicistinių straipsnių, feljetonų paskelbė laikraščiuose „Lietuvos žinios", „Naujoji gadynė", „Vilniaus žinios", „Žarija". Kūrybos socialinis ir visuomeninis kriticizmas remiasi kairiųjų doktrinų, daugiausia socialdemokratų idėjomis. Apsakymuose pašiepiama kunigija („Duobė", „Kalakutai"), tikėjimas („Kalėdų naktis"), inteligentų sumiesčionėjimas („Susimildamas"), smerkiamas žmogaus beteisiškumas („Kareivis"). Apsakymai realistiniai, stilistinė raiška artima šnekamosios kalbos žodynui, retorikai ir poetikai.

Bibliografija
-------------

* Rudens vėjas, parengė Vincas Kuzmickas, 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Gurauskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 289 psl.
Kontinentinis kongresas balsuoja dėl nepriklausomybės paskelbimo
**Kontinentinis kongresas** (angl. *Continental Congress*) buvo trylikos pirmųjų JAV valstijų delegatų suvažiavimas, Amerikos revoliuciniu periodu tapęs valdančiuoju Jungtinių Amerikos Valstijų organu. 1774-1789 metais kongresas rinkosi tris kartus.

Pirmasis Kontinentinis kongresas
--------------------------------

Pirmasis Kontinentinis kongresas, kuris 1774 metais trumpam susirinko Filadelfijoje, susidarė iš 56 delegatų. Kongresas buvo sušauktas kaip atsakas į Didžiosios Britanijos karalystės parlamento 1774 metais išleistus Prievartos įstatymus. Protestuodami delegatai paskelbė Didžiosios Britanijos karalystei ekonominį boikotą ir peticija kreipėsi į Anglijos karalių Jurgį III, kad būtų atitaisytos skriaudos.

Antrasis Kontinentinis kongresas
--------------------------------

Iki 1775 metų gegužės 10 dienos, kai buvo sušauktas antrasis Kontinentinis kongresas, prasidėjo JAV nepriklausomybės karas. Nuosaikių pažiūrų delegatai vis dar tikėjosi, kad kolonijos galėtų susitaikyti su Didžiosios Britanijos karalyste, tačiau judėjimas už nepriklausomybę greitai įgijo tvirtą pagrindą. Kongresas įkūrė Kontinentinę armiją, sukoordinavo karo veiksmus. 1776 metų liepos mėn. 4 d. kongresas paskelbė nepriklausomybę nuo britų valdžios. 

Nepriklausomybės deklaracija, oficialiai pavadinta *‘Trylikos Jungtinių Amerikos Valstijų vienbalse deklaracija’*, yra Jungtinių Amerikos Valstijų įsteigimo dokumentas. 1776 m. liepos 4 d. ją vienbalsiai priėmė Antrojo Kontinentinio kongreso 56 delegatai, susirinkę Pensilvanijos valstijos rūmuose, vėliau pervadintuose Nepriklausomybės sale Filadelfijoje. Deklaracijoje pasauliui yra paaiškinta, kodėl Trylika kolonijų save laiko nepriklausomomis suvereniomis valstybėmis, nebepriklausančiomis britų kolonijinei valdžiai. 

Kongreso priimti Konfederacijos straipsniai, kurie buvo ratifikuoti 1781 metais, sukūrė naują valdžios sistemą.

Trečiasis Kontinentinis kongresas
---------------------------------

Ratifikavus Konfederacijos straipsnius, kongresas įgavo naują pavadinimą - Konfederacijos kongresas, kuris dirbo nuo 1781 iki 1789 metų. Konfederacijos kongresas padėjo JAV įveikti paskutinius karo etapus, tačiau taikos metu kongreso svarba sumažėjo. Pagal Konfederacijos straipsnius, Konfederacijos kongresas turėjo mažai galios priversti pavienes valstijas laikytis kongreso priimtų sprendimų. Išrinkti delegatai vis labiau atsisakinėjo dirbti šiame kongrese. Politikai teikė pirmenybę darbui valstijų valdžioje, tad kongresui buvo sunku surinkti balsų kvorumą. Kai Konfederacijos straipsnius pakeitė JAV konstitucija, Konfederacijos kongresas buvo pakeistas Jungtinių Valstijų kongresu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Burnett, *Continental Congress*, 726.
| **Robertas Jucevičius** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. balandžio 27 d. (73 metai)Tendžiogaloje Raseinių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Palmira Jucevičienė-Mičiulytė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas ir vadybininkas, habilituotas socialinių mokslų daktaras. |

**Robertas Jucevičius** (g. 1950 m. balandžio 27 d. Tendžiogaloje, Raseinių raj.) – Lietuvos ekonomistas ir vadybininkas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Žmona Palmira Jucevičienė-Mičiulytė. 1967-1972 m. studijavo Kauno politechnikos instituto Chemijos technologijos fakultete. 1984 m. ekonomikos mokslų daktaras.

1972-1975 m. Aleksoto stiklo fabriko Techninės kontrolės skyriaus viršininkas, technologas. 1975-1978 m. dirbo Kauno medicinos institute, 1978-1982 m. Lietuvos informacijos institute, 1982-1989 m. Liaudies ūkio specialistų tobulinimo institute, 1982-1984 m. jo Kauno filialo Vadybos katedros vedėjas. 1990-1998 m. Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 1998 m. Kauno technologijos universiteto dėstytojas, Strateginio valdymo katedros vedėjas, Verslo strategijos instituto direktorius. Nuo 1997 m. profesorius. Stažavo Lundo (Švedija), Purdue (JAV) universitete. 2000-2002 m. dėstė Kembridžo universitete.

Mokslinės veiklos sritys: organizacijų ir šalies strateginė plėtra, konkurencingumas, inovacijų, pokyčių ir žinių valdymas.

Bibliografija
-------------

* Strateginis organizacijų vystymas, 1996 m.
* Mokyklos strategija: strateginio vystymo vadovas, su kitais, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Robertas Jucevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 748 psl.
**Hendryk Malevski** (g. 1953 m. liepos 24 d. Vilniuje) – teisininkas, teisėtyrininkas kriminalistas, Mykolo Romerio universiteto profesorius, Teisės fakulteto (TF) Kriminalistikos katedros vedėjas.

Biografija
----------

1976 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1997 m. apgynė disertaciją, socialinių mokslų srities (teisės krypties) daktaras.

Nuo 1976–1983 m. Lietuvos TSR vidaus reikalų ministerijos Ekspertinis kriminalistinis skyrius, ekspertas, nuo 1983 m. iki 1990 m. TSRS VRM Minsko aukštosios milicijos mokyklos Vilniaus fakulteto Specialiųjų disciplinų katedros dėstytojas, nuo 1990 m. iki 1994 m. Lietuvos policijos akademijos (LPA) Baudžiamojo proceso ir kriminalistikos katedros vyr. dėstytojas, nuo 1994 m. iki 1997 m. LPA vyr. asistentas, kriminalistikos katedros vedėjo pavaduotojas (nuo 1994 m.), nuo 1997 m. LTA kriminalistikos katedros vedėjas, nuo 1999 m. LTA docentas, nuo 2001 m. LTU (vėliau – MRU) profesorius.

Mokslinių interesų kryptys – kriminalistika, teismo ekspertologija, baudžiamojo proceso teisė; Nusikaltimų taktika ir metodika.

Moka lenkų, lietuvių, rusų, vokiečių kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  MRU informacija Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. (Doc)
| **Anne Panther** |
| --- |
|  |
| A. Panter 2018 m. |
| Gimė | 1982 m. birželio 18 d. (41 metai)Šverinas, VDR |
|  |
| Veikla | krepšinio teisėja |
| Organizacijos | Bundeslyga, Eurolyga, FIBA |

**Anė Panter** (*Anne Panther*, 1982 m. birželio 18 d.) – Vokietijos krepšinio arbitrė.

Pradėjo dirbti Vokietijos žemesniuose krepšinio divizionuose. 2009 m. debiutavo pirmajame divizione (Bundeslygoje), o 2011 m. tapo nuolatine arbitre. 2012 m. įgijo FIBA licenciją. 2016 m. pradėjo teisėjauti Eurolygos ir Europos taurės rungtynėse, tapo pirmąja moterimi, teisėjaujančia aukščiausiame Europos krepšinio lygyje (nuo 2019 m. antrąja tapo graikė Vasilikė Carucha). Taip pat teisėjavo 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, 2017 m. Europos taurės finale, 2019 m. Eurolygos finalo ketverte.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Schiedsrichter Informationen". *statistik.beko-bbl.de*
2. ↑  „2016 Olympic Games: Tournament for Women". *FIBA*.
3. ↑  „Eight referees announced for 2019 Final Four". *EuroLeague*.
**Vitalis (Vincentas) Dembskis** (1845 m. Lepšiai, Šiaulių apskr. – apie 1915 m. Telsiuose, Izraelis) – Lietuvos kunigas, draudžiamųjų lietuvių knygų platintojas.

Biografija
----------

Bajoras. 1867 m. baigė Kauno kunigų seminariją. 1868 m. įšventintas kunigu. Iki 1868 m. dirbo diakonu Tryškiuose, mokytojavo, tarp vaikų platino iš vyskupo M. Valančiaus gaunamus lietuvių elementorius. Nuo 1868 m. Gaurės vikaras. M. Valančiaus patartas platino Prūsijoje spausdintas lietuviškas knygas. Bendravo su Ropkojų klebonu A. Brundza, iš jo gautą spaudą perduodavo M. Valančiaus knygnešių draugijos nariams. Slaptai susirašinėjo su pusbroliu Vladislovu Dembskiu, iš jo gaudavo draudžiamų lietuviškų knygų. 1870 m. suimtas, kalintas, įtrauktas į M. Valančiaus knygnešių draugijos bylą. Vilniaus citadelėje kalinamas patvirtino, kad draudžiamąsias lietuviškas knygeles platino jų autoriaus M. Valančiaus nurodymu. 1871 m. paleistas iš kalėjimo, perkeltas į Vilniaus vyskupiją, atiduotas dvasinės vyresnybės bei policijos priežiūrai, vėliau ištremtas į Rusiją. 1878–1887 m. buvo Kazanės klebonas ir karo kapelionas. Grįžęs į Lietuvą buvo Lapių, Seredžiaus klebonas, nuo 1893 m. Geležių filialistas. 1912 m. išvyko į Jeruzalę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius, Vytautas Merkys. *Vitalis Dembskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 602 psl.