recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Sedžongas세종 |
| --- |
|        |
| *Handurio tiltas* |
|  |
| 

SedžongasSedžongas

36°30′4″ š. pl. 127°16′43″ r. ilg.﻿ / ﻿36.50111°š. pl. 127.27861°r. ilg.﻿ / 36.50111; 127.27861﻿ (Sedžongas)Koordinatės: 36°30′4″ š. pl. 127°16′43″ r. ilg.﻿ / ﻿36.50111°š. pl. 127.27861°r. ilg.﻿ / 36.50111; 127.27861﻿ (Sedžongas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Pietų Korėjos vėliava Pietų Korėja |
| **Provincija** | provincija |
|  |
| **Meras** | Ju Hansik (유한식) |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 122 263  |
| **Plotas** | 465,23 km² |
| **Tankumas** (2012) | 263 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | sejong.go.kr |

**Sedžongas** (kor. 세종, 世宗; oficialiai **Sedžongo specialusis savivaldos miestas** (세종특별자치시, 世宗特別自治市)) – miestas Pietų Korėjos vakarinėje dalyje, apie 120 km į pietus nuo sostinės Seulo. 2007 m. Sedžongas buvo atskirtas nuo Pietų Čungčongo provincijos, jam suteiktas specialiojo savivaldos miesto statusas.

Sedžongas buvo planuojamas kaip naujoji Pietų Korėjos sostinė, siekiant svarbiausias institucijas saugumo sumetimais perkelti toliau nuo Šiaurės Korėjos sienos bei sumažinti ekonominės veiklos susitelkimą Seule. Toks pasiūlymas buvo pateiktas 2002-aisiais, tuometinio prezidento No Mu Hiono iniciatyva, tačiau po dvejų metų Konstitucinio teismo atmestas kaip neteisėtas. Nepaisant to, iki 2015 m. iš Seulo į Sedžongą ketinama perkelti bent 36 valstybines įstaigas. Svarbiausios institucijos, kaip kad prezidentūra bei dalis ministerijų, turėtų likti Seule.

Sedžonge įsikūrusios metalo apdirbimo, tekstilės, statybų įmonės. Mieste yra du universitetai: Hongik ir Korėjos universiteto Sedžongo padalinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  S Korea chooses new capital site, BBC, 2004-08-11
2. ↑  South Korea opens 'mini capital' in Sejong City, BBC, 2012-07-02

Susiję straipsniai
------------------

* Pietų Korėjos administracinis suskirstymas
Koordinatės: 56°13′43″ š. pl. 22°7′50″ r. ilg.﻿ / ﻿56.22861°š. pl. 22.13056°r. ilg.﻿ / 56.22861; 22.13056

**Sedos giria** – miškas šiaurės Lietuvoje, Mažeikių rajone, 3 km į šiaurę nuo Sedos. Priklauso Mažeikių miškų urėdijai, Renavo girininkijai. Apima 22,6 km² plotą.

Paviršius lygus, vietomis banguotas. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai silpnai nujaurėję, velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir priemoliai. Miškas priklauso Ventos intako Šerkšnės baseinui – teka Šarkupis, Varlupis, Šaka, Žemalupis. Upelių vagos ištiesintos.

Medynai:

* eglynai: 35 %
* beržynai: 30 %
* pušynai: 23 %
* drebulynai: 8 %
* baltalksnynai: 2 %
* juodalksnynai: 1 %
* uosynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 35 % medynų, pusamžiai medžiai 47 %, pribręstantys 12 %, brandūs 6 %.

Sedos girioje gyvena briedžiai, stirnos, šernai, elniai, vilkai, kiškiai, usūriniai šunys, lapės, voverės, kiaunės, jerubės, slankos, bebrai, ondatros.

Greta girios įsikūrę: Pašerkšnė, Rupėkiai, Mažaičiai, Žemalė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sedos giria*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 641
| Husavikasisl. *Húsavík* |
| --- |
| *Husaviko uostas* |
|  |
| 

HusavikasHusavikas

66°3′0″ š. pl. 17°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿66.05000°š. pl. 17.31667°r. ilg.﻿ / 66.05000; 17.31667﻿ (Husavikas)Koordinatės: 66°3′0″ š. pl. 17°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿66.05000°š. pl. 17.31667°r. ilg.﻿ / 66.05000; 17.31667﻿ (Husavikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Islandijos vėliava Islandija |
| **Regionas** | Rytų Nordurlandas regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 2 296  |
|  |
| **Pašto kodas** | 640-645 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Husavikas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Hùsavikas |

**Husavikas** – nedidelis miestas Islandijos šiaurėje Rytų Nordurlando regione prie Skjaulvandžio (isl. *Skjálfandi*) įlankos, Nordurtingo (isl. *Norðurþing*) savivaldybės centras. Gyventojai pajamas gauna daugiausiai iš turizmo ir žūklės. Husavikas praėjusio amžiaus pabaigoje tapo banginių stebėjimo centru šiaurėje. Į Skjaulvandžio įlanką maitintis užklysta keliolika banginių rūšių. Pelnas iš banginių stebėjimo gerokai viršija pajamas, gaunamas iš banginių medžioklės. Iš Husaviko eksportuojamas kvarcas, išgaunamas Myvatno (isl. *Mývatn*) ežero regione.

Husavikas yra viena iš seniausiai apgyvendintų vietovių Islandijoje, jai vardą davė švedų tyrinėtojas vikingas Gardaras Svavarssonas (isl. *Garðar Svavarsson*) – pirmasis žmogus peržiemojęs Islandijoje. Jis salą pavadino Gardarsholmu (isl. *Garðarshólmi*). Miestelyje, netoli mokyklos, jam pastatytas paminklas. Husaviko pavadinimas išvertus reiškia „Namų užutekis".

Mieste stovi bažnyčia, pastatyta 1907 m. Ji buvo sukonstruota Norvegijoje, dalimis atgabenta į Husaviką ir čia surinkta. Yra trys muziejai – banginių, Islandijos falologinis ir regiono.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Husaviko banginių muziejus
* Islandijos falologijos muziejus
* North Sailing – banginių stebėjimo kompanija
* Gentle Giants – banginių stebėjimo kompanija
|  |
| --- |
| Hvarna |
| Kilmė | Rusija Sankt Peterburgas, Rusija |
| Žanrai | neofolkloras, darkwave |
| Kūrinių kalbos | baltarusių |
| Aktyvumo metai | 2010- |
| Nariai |
| Andrus Palaučenia Maksimas Anuchinas Jekaterina Jelkina Jevgenijus JablonskisDmitrijus Terechovas |

**„Hvarna"** – folklorinės muzikos grupė iš Rusijos, Sankt Peterburgo. Atlieka daugiausia baltarusių folklorinę muziką. Grupės albumas *Koła Viartańniaŭ* išrinktas geriausiu 2010 m. Baltarusijos folkloro albumu.

Grupę sukūrė baltarusių grupių „Osimira" ir „Pragnavit" narys Andrus Paulačenia bei grupės „Obereg" atlikėjai. Savo kūryboje „Hvarna" komponuoja tradicinį baltarusių folklorą su finougrų, šiaurės Rusijos muzikinėmis tradicijoms. Grupės pavadinimas kilo iš Avestos termino, reiškiančio dievišką atlygį, visumą, likimo dovaną.

Nariai
------

* Andrus Palaučenia – krivių dūda, vokalas, kantelė, pučiamieji, mušamieji;
* Maksimas Anuchinas – guslės, vokalas, mušamieji;
* Jekaterina Jelkina – vokalas, mušamieji;
* Jevgenijus Jablonskis – klavišiniai, vokalas;
* Dmitrijus Terechovas – mušamieji.

Diskografija
------------

* *Koła Viartańniaŭ* (2010 m.)

Nuorodos
--------

* Hvarna svetainėje Last.fm
* Daina *Viasna, dzie buvała*

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 26°13′ š. pl. 115°15′ v. ilg.﻿ / ﻿26.217°š. pl. 115.250°r. ilg.﻿ / 26.217; 115.250

Sedroso sala iš palydovo
**Sedroso sala** arba **Kedrų sala** (isp. *Isla de Cedros*) – sala Ramiajame vandenyne, prie šiaurės vakarinių Meksikos krantų, Sebastiano Viskaino įlankoje. Nuo žemyno (Kalifornijos pusiasalio, Euchenijos kyšulio) skiria 22 km sąsiauris. Sala priklauso Žemutinės Kalifornijos valstijai. Plotas 348,3 km² (ketvirta pagal dydį Meksikos sala). Netoli Sedroso yra San Benito salelių grupė. Salos ilgis 38 km, plotis iki 17 km. Paviršius kalnuotas, iškyla iki 1205 m (Sedroso kalnas). Pietuose būdingos pusdykumės ir dykumos, šiaurėje ir kalnuose auga pušys, kadagiai ir endeminiai Sedroso ąžuolai (*Quercus cedrosensis*).

2005 m. Sedroso saloje gyveno 1350 gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Sedrosas, įsikūręs pietrytinėje pakrantėje. Verčiamasi žvejyba, laivų aptarnavimu.
|  |
| --- |
| Magribo–Europos dujotiekis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Alžyro vėliava Alžyras, Ispanijos vėliava Ispanija, Maroko vėliava Marokas, Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Nutiestas palei** | Hasi Rmelis – (Marokas – Viduržemio jūra) – Kordoba |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Sonatrach, Enagás, Transgas |
| **Operatorius** | Sonatrach, Metragaz, Enagás, Transgas |
| **Atidarymas** | 1996 m. lapkričio 1 d. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 1620 km |
| **Jungties pajėgumai** | 12 mlrd. m³ per metus |
| **Skersmuo** | 1200 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Magribo–Europos dujotiekis** – tarpvalstybinis povandeninis magistralinis dujotiekis, jungiantis Alžyro, Maroko, Portugalijos ir Ispanijos gamtinių dujų perdavimo sistemas.

Dujotiekiu tiekiamos dujos iš Hasi Rmelio dujų telkinio Alžyre, kuris yra 18-as didžiausias gamtinių dujų telkinys pasaulyje, per Maroką į Ispanijos miestą Kordobą. Dujotiekis Ispanijos taip pat sujungtas su dujotiekiais į Portugaliją.

Istorija
--------

1992 m. Ispanijos ir Alžyro vyriausybių atstovai pasirašė susitarimą dujotiekio statybos darbams plėtoti. 1996 m. lapkričio 1 d. dujotiekis oficialiai atidarytas.

2021 m. dėl Alžyro–Maroko santykių krizės, Alžyro vyriausybė priėmė sprendimą stabdyti dujų tranzitą per Maroko teritorijas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Europe's energy crisis: Spain presses Algeria to guarantee natural gas supply
2. ↑  Algeria to halt gas exports to Spain via Morocco
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hvangė*Hwange* |
| --- |
| 

HvangėHvangė

18°21′0″ p. pl. 26°30′00″ r. ilg.﻿ / ﻿18.35000°š. pl. 26.50000°r. ilg.﻿ / 18.35000; 26.50000﻿ (Hvangė)Koordinatės: 18°21′0″ p. pl. 26°30′00″ r. ilg.﻿ / ﻿18.35000°š. pl. 26.50000°r. ilg.﻿ / 18.35000; 26.50000﻿ (Hvangė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Zimbabvės vėliava Zimbabvė |
| **Provincija** | Šiaurės Matabelelandas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 33 210  |
| **Altitudė** | 770 m |

**Hvangė** (angl. *Hwange*) – miestas vakarų Zimbabvėje, Šiaurės Matabelelande, gan netoli Botsvanos ir Zambijos sienų. Pro miestą eina Bulavajo–Viktorija Folso geležinkelis. Šalia miesto yra vienas didžiausių pasaulyje akmens anglies telkinių. Vykdoma pramoninė anglių gavyba ir eksportas. Veikia šiluminė elektrinė. Vystomas turizmas – netoli Hvangės yra didžiausias šalyje Hvangės nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Gyvenvietė pavadinta vietinio genties vado Zvangės garbei. Kolonijiniais laikais pradėta anglių gavyba, miestas vadintas ***Vankiu*** (*Wankie*). 1972 m. Vankio kasykloje įvyko avarija, kurios metu žuvo 426 kalnakasių. Nuo 1982 m. miestas vadinamas Hvange.
*Kitos reikšmės – Kambarka (reikšmės).*

| Kambarka |
| --- |
| **Ilgis** | 59 km |
| **Nuolydis** | 220 cm/km |
| **Baseino plotas** | 336 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,85 m³/s |
| **Žiotys** | Kama (upė) |
| **Šalys** | Rusija |

**Kambarka** (rus. *Камбарка*) – Permės krašto upė, tekanti per Udmurtijos respubliką, kairysis Kamos intakas. 9 km nuo žiočių įrengtas Kambarkos tvenkinys, kurio krantuose įsikūręs Kambarkos miestas.

Upė susiformuoja susijungus dviem nedidelėm upėm – Pirmajai ir Antrajai Kambarkoms. Upės ilgis – 59 km (38 km iš jų – Permės krašte, 21 km – Udmurtijoje), baseino plotas – 336 km². Vidutinis nuolydis 2,2 m/km. Tėkmės greitis aukščiau užtvankos neviršija 0,2 m/s, už užtvankos siekia 0,6 m/s. Vidutinis metinis debitas siekia 1,85 m³/s.

Upės pavadinimas kilęs iš vienos Baškirų genties grupių vardų – *Kanbar*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Удмуртская республика: Энциклопедия. Ижевск: Удмуртия, 2000. ISBN 5-7659-0732-6
| **Maha Vačiralongkornastaj. มหาวชิราลงกรณ** |
| --- |
| Tailando karalius |
|  |
| Maha Vajiralongkornas 2017 m. |
| Čakri dinastija |
| Karaliaus monograma |
| Karaliaus monograma |
|  |
| Visas vardas | Maha Vajiralongkorn Bodindradebayavarangkun |
| Gimė | 1952 m. liepos 28 d. (70 metų)Bankokas, Tailandas Tailandas |
| Tėvas | Bhumibol Adulyadej |
| Motina | Sirikit Kitijakara |
| Sutuoktinis (-ė) | Suthida (nuo 2019) |
| Tailando karalius |
| Ėjo pareigas | 2016 –  |
| Pirmtakas | Bhumibol AdulyadejRama IX |
| Įpėdinis | Dipangkorn Rasmijoti |
|  |
|  **Vikiteka** | Maha Vajiralongkorn |
| Parašas |
|  |

**Maha Vačiralongkornas**, arba **Rama X** (*Maha Vajiralongkorn Bodindradebayavarangkun*, taj. มหาวชิราลงกรณ บดินทรเทพยวรางกูร; g. 1952 m. liepos 28 d. Bankoke) – Tailando karalius nuo 2016 m. vienintelis karaliaus Bhūmibolo Aduljatedžo ir karalienės Sirikit sūnus. Nuo 1782 m. valdančios Čakri dinastijos dešimtasis monarchas. 1972 m. 20-mečiui princui tėvas suteikė karūnuotojo princo titulą.

Maha Vačiralongkornas 2018 m.

Biografija
----------

Būsimasis karalius Maha Vačiralongkornas pradinį išsilavinimą įgijo Bankoke, vėliau buvo išsiųstas mokytis į Didžiąją Britaniją ir Australiją. 1976 m. baigė Kanberos karališkąjį karo koledžą (Australija), tapo profesionaliu karo lakūnu ir sraigtasparnio pilotu. 1970-aisiais su karinių oro pajėgų pulku dalyvavo karo veiksmuose prieš komunistų sukilėlius Tailando šiaurėje, dalyvavo karinėse operacijose prieš vietnamiečių sukilėlius Kambodžos pasienyje.

Šeima
-----

Maha Vačiralongkornas karūnuotas 2019 m. gegužės 4–6 d. po ilgo oficialaus gedulo laikotarpio. Tailando vyriausybė atbuline data deklaravo Maha Vajiralongkorno karaliaus įgaliojimus nuo 2016 m. spalio 13 d. kuomet mirė jo tėvas. Trijų dienų karūnacija buvo pirmoji nuo 1950 m. kai buvo karūnuotas šalyje itin gerbiamas jo tėvas Bhūmibolas Aduljadedžas. Naujojo karaliaus ketvirtoji žmona Suthida, su kuria jis netikėtai susituokė likus vos kelioms dienoms iki karūnavimo, buvo patvirtinta karaliene. 40-metė karalienė iki šios santuokos buvo karališkosios sargybos vado pavaduotoja. Tarp karališkuosius titulus gavusių šeimos narių buvo 14-metis princas Dipangkornas Rašmidžotis, karaliaus sūnus iš trečiosios santuokos. Karalius turėjo dar šešis vaikus, įskaitant keturis sūnus, kuriuos pagimdė dvi ankstesnės žmonos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paddock, Richard C. (2016-12-01). „New King for Thailand as Crown Prince, Vajiralongkorn, Ascends to Throne". *The New York Times* (anglų). ISSN 0362-4331. Nuoroda tikrinta 2017-10-22.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Tailando valdovai
* Karūnuotasis Tailando karalius pasirodė žmonėms įspūdingoje procesijoje

|  |
| --- |
| Maha Vajiralongkorn **Čakri dinastija****Gimė:** 1952 m.  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Bhūmibolas Aduljatedžas** | **Tailando karalius**2016- | Po to:' |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kamaronesas*Camarones* |
| --- |
| *Įvažiavimas į Kamaronesą* |
|  |
| 

KamaronesasKamaronesas

44°48′0″ p. pl. 65°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿44.80000°š. pl. 65.70000°r. ilg.﻿ / 44.80000; 65.70000﻿ (Kamaronesas)Koordinatės: 44°48′0″ p. pl. 65°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿44.80000°š. pl. 65.70000°r. ilg.﻿ / 44.80000; 65.70000﻿ (Kamaronesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Čubuto provincija Čubuto provincija |
| **Departamentas** | Florentino Amegino departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1900 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 296  |
| **Altitudė** | 1 m |

**Kamaronesas** (isp. *Camarones*) – gyvenvietė Argentinoje, Čubuto provincijos rytuose, Argentinos jūros (Kamaroneso įlankos) pakrantėje, 240 km į šiaurę nuo Komodoro Rivadavijos. Florentino Amegino departamento centras. Keliai į Rosoną, Las Plumasą, Puerto Viserą. Verčiamasi žvejyba (ypač krevečių – nuo to ir pavadinimas, nes isp. *camarones* reiškia „krevetės"). Aplinkiniuose skardžiuose ir uolose yra jūrų liūtų gulyklos, paukščių kolonijos. Piečiau esantis Dos Bajaso kyšulys paskelbtas gamtos draustiniu. Kamaronese veikia Perono muziejus (miestelyje vaikystėje gyveno būsimasis prezidentas Chuanas Peronas). Vyksta kasmetinė lašišų šventė.

Istorija
--------

XIX a. pab. Kamaroneso įlankos pakrantėje apsistodavo jūriniai laivai. 1900 m. įkurta Kamaroneso gyvenvietė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Heimdalas sugrąžina Frėjai vėrinį
Skandinavų mitologijoje **Heimdalas** – Asgardo sargas, Odino ir devynių jutunų dukterų sūnus. Asų grupės dievas.

Heimdalas yra dievų sargas, saugantis Biforsto tiltą, kuris jungia dangaus pasaulį Asgardą ir vidurinį pasaulį Midgardą. Jo dėka dievai Asgarde gali ramiai miegoti. Heimdalas budi dieną ir naktį, mato šimtą mylių į tolį, girdi kaip auga žolė ir plaukai. Miega mažiau nei erelis. Turi auksinius dantis bei auksinį ragą Gjalarhorną, kurį pučia, jei Asgardui gresia pavojus. Vadintas *Baltuoju dievu*. Gyvena Asgarde, Himinbjorge.

Pagal vieną mitą, kažkas pavogė Frėjos vėrinį Brisingameną. Heimdalas padėjo ieškoti vagies, galiausiai nustatė, kad vagis buvo Lokis. Jie susikovė būdami ruonių pavidalų. Heimdalas nugalėjo ir sugrąžino Frėjai Brisingameną.

Pagal pranašystę, apie ragnaroko pradžią praneš Heimdalas pūsdamas savo ragą taip garsiai, kad bus girdėti visuose devyniuose pasauliuose. Į tarybą susirinks visi dievai ruoštis lemiamam mūšiui. Mūšyje susikaus su dievu Lokiu, vienas kitą nužudys.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |
**Ossy Renardy** (1920 m. balandžio 26 d. Vienoje, Austrija – 1953 m. gruodžio 3 d. *Tres Piedras* vietovėje (prie Santa Fė), JAV) – Austrijos ir JAV smuikininkas virtuozas.

Biografija
----------

Gimė ir augo Vienos padavėjų šeimoje kaip *Oskar'as Reiss'as*. Pirmuoju muzikos mokytoju buvo garsusis smuikininkas *Theodor'as Paschkus*. Labai anksti pasireiškė neeiliniai muzikiniai gabumai, būdamas trylikos metų jau dalyvavo gastrolinėje kelionėje po Italiją. Po jos nusprendė pakeisti savo vardą į italams labiau priimtiną *Ossy Renardy*. Nepaisant jauno amžiaus ryžosi pradėti profesinę koncertinę veiklą. Grįžo į Italiją ir Milane grojo *Victor'o de Sabata* vadovaujamame orkestre.

1935 m. išvyko į pirmąjį savąją koncerinę kelionę po Baltijos šalis, Skandinaviją, Olandiją, Austriją, Prancūziją ir Italiją. Kelionėje jį lydėjo dirigentas ir pianistas Valteris Tausigas. Kaune muzikantai koncertavo Radiofone, Valstybės teatre ir Vasaros teatre (parke greta dabartinio Muzikinio teatro (tuomečio *Valstybės teatro*)).

Austrijoje įsigalint nacistinėms nuotaikoms, 1937 m. Ossy Renardy persikėlė gyventi į Didžiąją Britaniją, o vėliau – į JAV. Nuo 1938 m. gyveno ir koncertavo Niujorke. Prasidėjus Antrajam pasauliniams karui įsidarbino amerikiečių kariuomenę aptarnaujančioje organizacijoje USO, 1942 m. įgijo JAV pilietybę. Karo metu kariškiams surengė 490 koncertų. Pokaryje, nuo 1947 m. vėl pradėjo intensyviai koncertuoti. 1949 m. vedė *Suzette Guttwirth*, su kuria susipažino dar gyvendamas Vienoje.

Žuvo susidūrus automobiliams, pakeliui į savo koncertą *Monte Vista* mieste Kolorado valstijoje. Išliko gausi smuikininko diskografija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Brahms: Violin Concerto in D, Op. 77. Symphony No. 2 in D, Op. 73 – Ossy Renardy, violin/Amsterdam Concertgebouw Orch/Charles Munch, cond. Archyvuota kopija 2017-03-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Great Violinists Vol 18 – Ossy Renardy Archyvuota kopija 2017-06-28 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Ossi Renardy (1920–1953)
4. ↑  Ferdinandas Raudonius. Austrai Klaipėdos krašte ir Kaune 1924–1939 m.[neveikianti nuoroda]
5. ↑  Brahms: Violin Concerto in D, Op. 77. Symphony No. 2 in D, Op. 73 – Ossy Renardy, violin/Amsterdam Concertgebouw Orch/Charles Munch, cond. Archyvuota kopija 2017-03-22 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Ossi Renardy (1920–1953)
7. ↑  Brahms: Violin Concerto in D, Op. 77. Symphony No. 2 in D, Op. 73 – Ossy Renardy, violin/Amsterdam Concertgebouw Orch/Charles Munch, cond. Archyvuota kopija 2017-03-22 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Great Violinists Vol 18 – Ossy Renardy Archyvuota kopija 2017-06-28 iš Wayback Machine projekto.
|  Kamasinai |
| --- |
| Kamasinai Abalakovo kaime, 1925 m.Kamasinai Abalakovo kaime, 1925 m. |
| Gyventojų skaičius | 2 (2010) |
| Populiacija šalyse | Rusijos vėliava Rusija (Chakasija) |
| Kalba (-os) | kamasinų†, rusų, chakasų |
| Giminingos etninės grupės | sojotai, koibalai, selkupai, motorai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Kamasinai |

**Kamasinai** (*каӈмажǝзǝӈǝм*) – beveik išnykusi samodų tauta, gyvenanti Sibire, Krasnojarsko krašto ir Chakasijos kalnuose, daugiausia Abalakovo kaime.

Kalbėjo dabar išnykusia kamasinų kalba (paskutinė kamasinų kalba kalbėjusi moteris Klaudija Plotnikova mirė 1989 m.), kai kurie kalbėdavo chakasų kalba, likusieji kamasinai kalba rusiškai. Pagal geografinį paplitimą skirstyti į dvi grupes: taigos kamasinai ir stepių kamasinai. Taigos kamasinai vertėsi elnininkyste ir žuvininkyste, medžiojo kailinius žvėris, o stepių kamasinai vertėsi gyvulininkyste, arklininkyste bei žemdirbyste.

Tauta beveik išnyko dėl asimiliacijos (su rusais ir chakasais). Nežinoma, kokią religiją kamasinai išpažindavo prieš asimiliaciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Olson, James Stuart; Pappas, Lee Brigance; Pappas, Nicholas Charles; Pappas, Nicholas C. J. (1994). *An Ethnohistorical Dictionary of the Russian and Soviet Empires*. Greenwood Publishing Group. p. 336. ISBN 978-0-313-27497-8.
3. 1 2  Akiner, Shirin (1986). *Islamic peoples of the Soviet Union : with an appendix on the non-Muslim Turkic peoples of the Soviet Union : an historical and statistical handbook* (2nd ed.). London: KPI. p. 431. ISBN 0-7103-0188-X.
Koordinatės: 55°05′š. pl. 21°55′r. ilg.﻿ / ﻿55.08°š. pl. 21.91°r. ilg.﻿ / 55.08; 21.91

| Balgardų (Sentainių, Kalkapių) valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **1722 – 1921** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Balgardai,  Sentainiai,  Kalkapiai |
|  |
| **1722–1818 m.** | Tilžės apskritis |
| **1874–1921 m.** | Tilžės apskritis |

**Balgardų valsčius** (vok. *Amtsbezirk Ballgarden*; nuo 1898 m. ***Kalkapių valsčius***, vok. *Amtsbezirk Kallkappen*; 1905 m. ***Sentainių valsčius***, vok. *Amtsbezirk Senteinen*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas Karaliaučiaus krašte, Tilžės priemiesčiuose.

Istorija
--------

1722 m. įkurtas Balgardų valsčius. 1818 m. jo teritorija išskaidyta Lankos, Ragainės ir Tilžės apskritims.

Naujasis Balgardų valsčius įkurtas 1874 m. kovo 26 d. Vėliau jis pervadintas Kalkapių, Sentainių vardais. 1921 m. kovo 24 d. prijungtas prie naujo Morickiemių valsčiaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Amt Ballgarden. Genealogy.net (tikrinta 2021-10-01).
2. ↑  Standesamt Bendigsfelde. Territorial.de (tikrinta 2021-09-28).
Paris (kairėje) rengiasi šarvais (lininė kirasa?), o Apolonas (dešinėje) jį stebi
**Lininė kirasa** (angl. *linothorax*) – senovės Graikijoje naudoti liemens šarvai iš lininio audinio.

Linines kirasas graikai naudojo nuo Mikėnų laikų iki klasikinio periodo. Lininė kirasa pirmą kartą minima Homero „Iliadoje". Atrodo, kad VII a. pr. m. e. pab. – VI a. pr. m. e. pr. lininės kirasos pakeitė bronzines bei žalvarines „raumenines kirasas", kaip pigesnis būdas apšarvuoti graikų hoplitus. Atrodo, kad jos paplito karų su persais metu (manoma, kad Termopilų mūšyje šias kirasas naudojo masiškai), o Peloponeso karo metu jos tapo gana retos. Vėl trumpam išpopuliarėjo Filipo II ir Aleksandro Makedoniečio laikais. Visiškai išnyko III a. pr. m. e. atrodo, kad jas išstūmė tuo metu Viduržemio jūros vakarinės pakrantėse paplitę grandiniai šarvai.

Konstrukcija
------------

Lininės kirasos schema
Dabartinės žinios apie linines kirasas daugiausia gautos iš graikų piešinių, kuriose pavaizduotos kirasos, kurias ant pečių laiko iš nugaros pusės į priekį per pečius atversti ir prie antkrūtinio pririšti atvartai ir kurios apačioje turi eilę skiaučių, dengiančių kirkšnis ir šlaunų viršutinę dalį. Kaip graikai vadino tokias kirasas nėra žinoma. Dažnai linines kirasas papildydavo prisiūtais metaliniais žvynais. Kai kurios kirasos būdavo ištisai apsiūtos tokiais žvynais, o dažnai jos būdavo visai bežvynės.

Iki šių laikų neliko nė vieno egzemplioriaus. Vienintelis susijęs radinys yra Šiaurės Graikijoje, Verginoje, kape rastas šarvas, kuris primena lininę kirasą, ir, atrodo, yra geležinė lininės kirasos imitacija su paauksavimais. Tikroji lininės kirasos konstrukcija iki šiol yra mokslinių ginčų objektas. Spėjama, kad lininę kirasą sudarydavo 12–20 lininio audinio sluoksnių. Kai kas teigia, kad tuos sluoksnius suklijuodavo kažkokiais gyvūniniais klijais, kiti – elastinga derva, nors greičiausiai juos perdygsniuodavo, kaip kad viduramžių dygsniuotas striukes. Kai kas spėja, kad tos kirasos būdavo visai nje iš lino, o odinės, nors tam irgi nėra įrodymų. Viename Mikėnų laikų kape yra rastas daugiasluoksnis lininis fragmentas, bet nežinoma, ar tai šarvo dalis.

Palyginimas
-----------

*Pausanias* rašė, kad sarmatų daromi žvyniniai šarvai iš arklių kanopų yra daug stipresni ir geriau sulaiko dūrius negu lininės kirasos, kurios tinka medžiotojams, bet nepritaikytos kautynėms.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Antkrūtinis
* Kirasa
* Hoplitas
* Kevlaras
* Šarvai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Greek Brass Muscle Cuirass Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  King Leonidas and the 300 Spartans of Thermopylae Archyvuota kopija 2007-09-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Ištisai plokštelėmis apsiūta lininė kirasa Archyvuota kopija 2014-05-06 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Lorica Archyvuota kopija 2011-06-05 iš Wayback Machine projekto. In: Smith W. (1870) *Dictionary of Greek and Roman Antiquities*

Nuorodos
--------

* Linothorax.
* Linothorax Archyvuota kopija 2007-09-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Diavlingo nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Mauritanija |
| 

Žemėlapis rodantis Diavlingo nacionalinis parkas vietą.Diavlingo nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 16°25′0″ š. pl. 16°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.41667°š. pl. 16.35000°r. ilg.﻿ / 16.41667; 16.35000Koordinatės: 16°25′0″ š. pl. 16°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.41667°š. pl. 16.35000°r. ilg.﻿ / 16.41667; 16.35000 |
| **Plotas:** | 130 km² |
| **Įkurtas:** | 1990 m. |

**Diavlingo nacionalinis parkas** – nacionalinis parkas pietvakarių Mauritanijoje, prie Senegalo upės deltos. Liūčių laikotarpiu beveik visą parką sudaro dideli ežerai. Jame yra 220 nustatytų paukščių rūšių, tame tarpe pelikanai, juodieji gandrai, flamingai. Čia daug žuvų.

Diavlingo nacionalinis parkas yra tarpvalstybinis biosferos rezervatas, populiari paukščių perėjimo vieta dėl sūraus ir gėlo vandens kombinacijos Senegalo upės deltoje. Parke taip pat yra primatų, laukinių asilų, afrikinių karpočių.

Dėl prieš kelerius metus pastatytos užtvankos čia pasitaiko rimti maliarijos susirgimai. Tai pat parke aptinkama šistosomozė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Bank d'Argeno nacionalinis parkas
Gaminių iš HDPE polietileno ženklinimas
Klojamas požeminis vamzdis, pagamintas iš HDPE
**Didelio tankio polietilenas**, arba **HDPE, PEHD** (angl. *high density polyethene, polyethylene high-density*) – stiprus, didelio tankio, vidutinio standumo termoplastikas, gaminamas iš naftos. Pasižymi tvirtumu ir atsparumu aplinkos poveikiui, daugeliui tirpiklių, bet mažiau elastingas, palyginus su kitais polietilenais. Medžiaga yra perdirbama, iš jos pagaminti gaminiai žymimi skaičiumi „2" – tarptautiniu perdirbimo kodu.

2007 m. pasaulio rinkoje buvo pagaminta daugiau kaip 30 mln. tonų HPDE.[1]

Savybės
-------

Medžiagos tankis yra 0,93–0,97 g/cm³. Šios rūšies polietilenas sudarytas iš ilgų, mažai šakotų ir tampriai sugludusių molekulių, tarp kurių susidaro tarpmolekulinės traukos ryšiai. Dėl mažesnio molekulių šakotumo tarpmolekulinės sąveikos jėgos ir įtempimai yra stipresni, lyginant su mažo tankio polietilenu (LDPE). Stipresnės tarpmolekulinės jėgos lemia gaminio atsparumą tempimui. Gaminant šios rūšies polietileną mažas molekulinių grandinių išsišakojimas užtikrinamas pasirenkant tinkamus katalizatorius. Dėl molekulinių savybių pati medžiaga yra tvirtesnė, galinti išlaikyti aukštesnę temperatūrą nei LDPE (trumpą laikotarpį iki 120 °C). Tačiau skirtingai nei polipropilenas, negali išlaikyti sterilizavimo autoklave sąlygų. 

HDPE fizinės savybės gali skirtis, priklausomai nuo formavimo proceso, naudojamo gamybai – estruzinio formavimo ar liejimo technologijos. HDPE yra labiau kristalinis ir žymiai tankesnis, todėl naudojamas visai kitais atvejais, negu LDPE. LDPE tinkamiausias pirkinių maišeliams ir įvairioms plėvelėms gaminti. HDPE dažniau tinkamas gaminti inžineriniams elementams, įrangai, namų apyvokos daiktams (buteliai skysčiams, šiukšliadėžės, pjaustymo lentelės ir kt.).

Ypač didelio tankio polietilenas yra vadinamas UHMWP (*ultra-high molecular weight polyethylene*). Naudojamas gaminti gijoms, kurios atlaiko didesnį tempimą nei plienas, todėl dažnai taikomas neperšaunamų liemenių gamyboje ir kitose panašiose sferose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Market Study: Polyethylene HDPE". Ceresana Research.
| **Irina Jukova** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. gruodžio 20 d.Maskva, Rusija |
| Mirė | 2010 m. gegužės 28 d. (85 metai)Praha, Čekija |
| Tėvas | Konstantinas Jukovas |
| Sutuoktinis (-ė) | Václav Vaško, Julijonas Juozas Lozoraitis |
| Vaikai | Marija, Julijus Lozoraitis |
|  |
| Veikla | teatrologė |
|  |
| Alma mater | 1953 m. Lunačiarskio valstybinis teatro meno institutas |

**Irina Jukova** (1924 m. gruodžio 20 d. Maskvoje, Rusija – 2010 m. gegužės 28 d. Prahoje, Čekija) – Lietuvos teatrologė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Gimė Lietuvos bajorų, ištremtų po 1863 m. sukilimo į Sibirą, palikuonio, 1938 m. represijų aukos Konstantino Jukovo, šeimoje. 1945 m. ištekėjo už Čekoslovakijos diplomato, Slovakijos sukilimo dalyvio Vaclavo Vaško, po metų jiems gimė duktė Marija. Čekoslovakijoje įvykus komunistiniam perversmui vyras buvo atšauktas, o netrukus suimtas ir nuteistas 7 m. kalėjimo. 1949 m. Stalinas anuliavo visas sovietinių piliečių santuokas su užsieniečiais. 1953 m. baigė Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje, Pavelo Markovo mokinė.

Studijų metais susipažino su lietuviais studentais, jos vyru tapo Julijonas Juozas Lozoraitis, 1954 m. jiems gimė sūnus Julijus Lozoraitis.

1959–1993 m. dėstė LSSR konservatorijoje, nuo 1989 m. docentė. 1986 m. Sąjunginiame menotyros mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Lietuvos TSR rusų valstybinio dramos teatro kūrybinis kelias (1946–1981 m.)", menotyros mokslų kandidatė. Parašė straipsnių teatro temomis.

1993 m. apsigyveno Prahoje su pirmuoju vyru. Palaidota Prahoje.

Bibliografija
-------------

* *Русский драматический театр Советской Литвы: творческий путь Государственного русского драматического театра Литовской ССР (1946–1981)*. – Vilnius: Vaga, 1988. – 134 p.: iliustr. – ISBN 5-415-00081-X

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Irina Jukova*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 770 psl.
3. ↑  Mirė Irina Jukova, 2010-05-31
Koordinatės: 51°41′ š. pl. 58°37′ r. ilg.﻿ / ﻿51.683°š. pl. 58.617°r. ilg.﻿ / 51.683; 58.617

| Iriklinsko tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys Iriklinsko apylinkėse (tolumoje – Iriklinsko VŠE)Tvenkinys Iriklinsko apylinkėse (tolumoje – Iriklinsko VŠE) |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija |
| Plotas | 260 km² |
| Kranto linijos ilgis | 581 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 12,7 m |
| Didžiausias gylis | 34 m |
| Tūris | 3,3 km³ |
| Įteka | Uralas, Sundukas, Tanalykas |
| Išteka | Uralas |
|  |
|  Vikiteka | Iriklinsko tvenkinys |

**Iriklinsko tvenkinys** (rus. *Ириклинское водохранилище*) – tvenkinys Rusijoje, Orenburgo srityje, susidaręs 1958–1966 m. patvenkus Uralo upę Iriklinsko HE užtvanka. Ilgis apie 70 km, plotis iki 8 km. Metinė vandens lygio svyravimų amplitudė – 11,7 m.

Tvenkinys sudarytas kovai prieš potvynius, vandentiekio, energetinėms, drėkinimo ir laivybos reikmėms. Didžiausios gyvenvietės prie tvenkinio – Iriklinskas, Energetikas, Uralskojė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 172
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie sociologinį terminą. Apie Natacha Atlas albumą skaitykite straipsnyje Diaspora (albumas).*
Manhatano kinų kvartalas (Chinatown)
**Diaspora** (iš gr. διασπορά 'išsisėjimas') – tautos dalis, gyvenanti ne savo istorinėje tėvynėje. Terminas kilo iš Antikos laikų. Pradžioje diaspora vadinti Senovės Graikijos miestų gyventojai, migravę į graikų įkurtas kolonijas. Vėliau šis terminas pradėtas taikyti po Senąjį Pasaulį paplitusiems žydams.

Nuo XX a. terminas „diaspora" naudojamas bet kuriai tautinei bendruomenei, gyvenančiai ne savo istorinėje tėvynėje apibūdinti. Tačiau diaspora nevadinami iridentai – dėl valstybių sienų pakeitimų nuo istorinės tėvynės atskirti žmonės. Diasporoje gyvenantys žmonės nesiasimiliuoja su aplinkinėmis tautomis, o išlaiko savo kalbą, kultūrą, dažnai konfrontuoja su aplinkine kultūra.

Pasaulyje gausias diasporas sudaro kinai, arabai, žydai, indai, armėnai, afrikiečiai, turkai, čigonai.
Irisbus|  |
| Įkurta | 1999 m. |
| Centrinė būstinė | Lionas, Prancūzija |
| Produkcija | Autobusai Troleibusai |
| Tinklalapis | www.irisbus.com |

Irisbus Citelis Vokietijoje
**Irisbus**- Prancūzijos autobusų bei troleibusų gamintojas, priklausantis FIAT kompanijai. FIAT kompanijai taip pat priklauso ir 
žinomiausias Italijos autobusų ir sunkvežimių gamintojas IVECO.

Istorija
--------

*Irisbus* įkurta 1999 FIAT, *Iveco* ir Renault sausį. Tų pačių metų pabaigoje Irisbus nusipirko Ikarus kompaniją.
Nuo 2001 100% Irisbus akcijų valdo FIAT koncernui priklausanti *IVECO* kompnija.
Pagrindinė Irisbus būstinė yra Lione, Prancūzijije, taip pat biurai Turine, Italijoje, Votforde, Anglijoje bei Mainze, Vokietijoje.

Irisbus Lietuvoje
-----------------

Irisbus autobusų yra ir Lietuvoje, daugiausiai jų turi Raseinių autobusų parkas, vieną turi Jonavos autobusų parkas. 2010 metų vasarą Lietuvos autobusų parkai išbandė dyzelinį *Irisbus Crosway* bei gamtinėmis dujomis varomą *Irisbus Citelis*.

Šaltiniai
---------

* www.diena.lt
24,7 litrų talpos stiklinis didbutelis su užraugtu alumi.
Bulgariškas didbutelis *дамаджана*.
**Didbutelis** (angl. *carboy, demijohn*) – talpyklė didelis butelis, paprastai 20-60 litrų talpos[1], nors kartais didbuteliais vadina butelius pradedant vieno galono (3,8 l) ar 5 litrų talpa.[2] Didžiausi didbuteliai būna 25 l talpos. 

Didbuteliai pirmiausia naudojami skysčių (vandens, chemikalų) pervežimui ir laikymui.[3]
Polipropileniniuose didbuteliuose laboratorijose paprastai laiko ir gabena distiliuotą vandenį. Tokie buteliai paprastai pripildomi per viršų (per kakliuką), o vanduo išleidžiamas pro čiaupą apatinėje dalyje. 

Dažnai didbuteliuose gamina namų gamybos gėrimus (vyną, girą ir pan.).

Gėrimų gamyba
-------------

Stikliniuose ir plastikiniuose didbuteliuose gamina vyną, midų, girą, alų. Tokius butelius paprastai užkemša guminiais ar pan. kamščiais, neleidžiančiais į rūgstantį gėrimą patekti bakterijoms ir deguoniui. 

Darant naminį alų didbuteliuose dažnai atlieka pirminį rauginimą, o po to perpila į kitus didbutelius ar paprastus butelius išlaikymui. 

Gėrimų gamyboje naudojami didbuteliai dažnai apipinami vytelėmis. 

D. Britanijoje 4,5 l talpos didbuteliai, naudojami gėrimų gamyboje, vadinami *demijohn*.

Naudojimas laboratorijose
-------------------------

Šiuolaikinėse laboratorijose paprastai naudojami plastikiniai didbuteliai, nors daug kur iki šiol tebenaudojami stikliniai didbuteliai, pagaminti iš nedužaus ir rūgštims bei halogenidams atsparaus stiklo. 

Laboratoriniuose didbuteliuose paprastai laiko tirpiklius ar dejonizuotą vandenį. Tokie didbuteliai dažnai turi čiaupelius turiniui pilstyti. 
Laboratorijose į didbutelius dažnai pila atliekinius tirpiklius ir kitas chemines atliekas.

Nuorodos
--------

1. ↑  ASTM D996, Packaging Terminology
2. ↑  Didbuteliai
3. ↑  Soroka, W (2008). Glossary of Packaging Terminology. IoPP. pp. 33. ISBN 1-930268-27-0.
Paveikslėlis, vaizduojantis daugybę vokselių vienoje krūvoje. Vienas jų paryškintas
**Vokselis** (iš angl. *volume* 'tūris' + *element* 'elementas') – tūrinis elementas, reprezentuojantis patį mažiausią galimą diskretizuotos trimatės erdvės elementą. Tai pikselio, kuris reprezentuoja mažiausią vaizdo elementą dvimatėje erdvėje, analogas.

Vokseliai dažnai naudojami vizualizavimo srityje, kompiuteriniuose žaidimuose, taip pat tokiose srityse, kur būtina vaizduoti nepakeistus tūrinius objektus (pvz. medicinos (tomografija) ir kitokiuose moksliniuose tyrimuose). Egzistuoja vaizdo tūris, kuris išreiškiamas vokselių raiška (pvz. 512×512×512 vokselių). Kaip ir su pikseliu, vokselio adresą atitinka jo fizinės koordinatės.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pikselis
* Tekselis (kompiuterinė grafika)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chmielewski, Sz. Tompalski, P. (2017). "Estimating outdoor advertising media visibility with voxel-based approach". *Applied Geography*, 87:1–13 doi:10.1016/j.apgeog.2017.07.007. Preprint download: „Archived copy". Suarchyvuotas originalas 2017-10-02. Nuoroda tikrinta 2017-10-02.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Linji mūšis |
| --- |
| Linji mūšis |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1815 m. birželio 16 d. |
| Vieta | į šiaurės rytus nuo Šarlerua, pietų Belgija |
| Rezultatas | strateginė Prancūzijos pergalė |

 |

**Linji mūšis** – Šimto dienų kampanijos mūšis, tarp Napoleono ir Bliucherio vadovaujamos Prūsijos kariuomenės, dvi dienos prieš Vaterlo mūšį.

Padėtis prieš mūšį
------------------

Sąjungininkai nepastebėjo, kaip Napoleonas birželio 15 d. išžygiavo iš Paryžiaus, perėjo Belgijos sieną ir užėmė Šarlerua. Prieš jį buvo dvi sąjungininkų kariuomenės: prūsai ir britų, olandų, belgų ir vokiečių pajėgos pavaldžios  Velingtonui. Kartu jos dukart viršijo prancūzus, tačiau Napoleonas tikėjosi nugalėti jas po vieną. Birželio 16 d. jis kartu su pagrindinėmis pajėgomis susiruošė pulti prūsus, o maršalą Nėjų pasiuntė užimti Kvatro-Brasą. Bluicheris atitraukė savo pajėgas palei kalvagūbrius Linji kaimo pakraščiuose.

Mūšio eiga
----------

Prancūzai atakavo pusę trijų popiet. Napoleonas norėjo apsuptį prūsus, tačiau jo planas priklausė nuo to, ar atžygiuos grafo de Erlono korpusas. Tačiau grafas gavo kitokių nurodymų iš Nėjaus ir prie Linji pasirodė tik dienos pabaigoje ir iš netikėtos pusės. Prancūzijos kariai išsigando, nes pamanė, kad atžygiavo prūsų pastiprinimas. Aštuntą vakaro Napoleonas pasiuntė pirmyn Imperatoriškąją gvardija, kuri turėjo sutriuškinti prūsus. Bliucheris vadovavęs kavalerijos kontratakai buvo nublokštas nuo žirgo, o prūsai atsitraukė prisidengdami tamsa. Jie buvo nugalėti, tačiau nesutriuškinti ir ši nesėkmė atsiliepė Napoleonui prie Vaterlo.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Linji mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Pinus taeda** |
| --- |
| Terpentininė pušis (*Pinus taeda*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Terpentininė pušis  *( Pinus taeda)* |

 |

**Terpentininė pušis** (*Pinus taeda*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Šiaurės Amerikoje, pietrytinėje JAV dalyje (Šiaurės Karolinoje, Virdžinijoje, Tenesyje, Džordžijoje, Floridoje ir kt.).

Aukštis iki 46 m, kamieno skersmuo iki 160 cm. Kamienas status, be šalutinių šakų. Laja plačiai kūgiška arba apskrita. Žievė rausvai ruda, netaisyklingai sueižėjusi. Spygliai 12-18 cm ilgio, 1,2 mm storio, susitelkę po 2-3. Kankorėžiai lancelotiški, gelsvai rudi, 6-12 cm ilgio, rombiškais, tamsiakraščiais žvyneliais. Sėklos 5-6 mm ilgio, su 2 cm ilgio skristuku.

Gali išgyventi iki 150–200 metų. Auga iki 700 m aukštyje, žemumose, pelkių pakraščiuose. Mediena naudojama medienos ir celiuliozės pramonėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Jauni vyriški kankorėžiai
* Moteriški kankorėžiai
* Terpentininių pušų giraitė Teksase


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Terpentininė pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sedžiongas Didysis세종대왕 - 世宗大王** |
| --- |
| Sedžiongo Didžiojo, Čiosono karaliaus skulptūra centrinėje Seulo dalyje |
| Ly dinastija |
| Gimė | 1397 m. gegužės 15 d.Hansungas, Čiosonas |
| Mirė | 1450 m. balandžio 8 d. (52 metai)Hansungas, Čiosonas |
| Tėvas | Tedžiongas |
| Motina | Karalienė Vongjong |
| Sutuoktinis (-ė) | Karalienė Sohon |
| Vaikai | Mundžiongas |
| Religija | Konfucionizmas |
| Valdė | 1418 m. – 1450 m. (~32 metai) |
| Karūnavimas | 1418 m. rugsėjo 18 d. (21 metai) |

**Sedžiongas Didysis** (kor. 세종대왕; 1397 m. gegužės 15 d. – 1450 m. balandžio 8 d.) – ketvirtasis korėjiečių Čiosono karalystės karalius, valdė 1418–1450 m.

Sejong sustiprino konfucianistinę politiką, įvedė daug reikšmingų teisinių pataisų (공법; 貢法). Jis prižiūrėjo *hangul* rašto kūrimą, skatino įvairių technologijų kūrimą ir diegimą, dėjo daug pastangų užtikrinti šalies klestėjimą. Surengė karines kampanijas, nukreiptas į šiaurę, vykdė naujų gyventojų pritraukimo politiką. Pietuose sutramdė japonų puldinėtojus ir užėmė Cušimos salą.

Gyvenimas
---------

Sedžiongas Didysis gimė Hansunge. Jis buvo trečiasis sūnus. Kai jis gimė, jo pavardė buvo Ji o vardas Do. Jo vaikystės vardas buvo Von Džiongas. Jo tėvas buvo karalius Tedžiongas, kuris įsteigė Čiosono karalystę. Tedžiongo pirmasis sūnus Jangniongas buvo pašalintas iš įpėdinių sąrašo, o antras buvo vienuolis. Taip Sedžiongas tapo karaliaus Tedžiongo įpėdiniu.
Sejong Didysis turėjo vienuolika žmonų.

Vėliau Sedžiongas Didysis buvo labai ligotas. Jau nuo ligos aklas jis mirė 1450 m. ir jo sūnus Mundžžiongas tapo Čiosono karalystės karaliumi.

Karaliavimas
------------

Sedžiongas Didysis buvo karūnuotas 1418 m. rugsėjo 18 d.

Per savo karaliavimą Sedžiongas Didysis pagerino savo karalystės apsaugą įstatymais ir skatindamas karinius išradimus.

Sedžiongas Didysis labai skatino mokslą ir meną. Jis sukūrė korėjiečių rašto sistemą „hangul" ir pats studijavo mokslą ir techniką. Jo tėvas ir jis irgi rėmė išradėją Jong Sil Džiangą, išradusį automatinį vandens laikrodį.
| Nidos senovės gyvenvietė |
| --- |
| [[Image:|280px]] |
| 

Nidos senovės gyvenvietėNidos senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°17′52″ š. pl. 20°58′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29778°š. pl. 20.97889°r. ilg.﻿ / 55.29778; 20.97889Koordinatės: 55°17′52″ š. pl. 20°58′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29778°š. pl. 20.97889°r. ilg.﻿ / 55.29778; 20.97889 |

 |
| Vieta | Neringos savivaldybė |
| Tirtas | XIX a. 1973–1978 m. m. |
| Registro Nr. | 26019/A1634 |

**Nidos senovės gyvenvietė** – neolito gyvenvietė vakarų Lietuvoje, Kuršių nerijoje, miško proskynoje 1,5 km į pietvakarius nuo Nidos, tarp plento  **167**  Smiltynė–Nida  ir Sklandytojų kopos. Akmens amžiuje gyvenvietė buvo prie pat marių kranto, o dabar atsidūrė kopos vakarinėje papėdėje.

Atkasta 300 stulpaviečių (5–30 cm storio), išsidėsčiusių 12-oje spiečių. Kiekviename jų būta po keletą stulpinės sąrangos keturkampių statinių (~10 m ilgio, 4–6 m pločio). Pastatuose rastos 75 ugniavietės, atskirai – aukų židinys gilioje duobėje. Rasta ~100 tūkst. puodų šukių (taurės pavidalo puodai profiliuotomis sienelėmis, piltuvo pavidalo puodai skysčiams su ąsomis, pailgų ir apskritų dubenėlių, plonasienių amforų). Puodai puošti virvele, būdinga puošyba brūkšniuotais trikampiais; kakleliai – duobučių, stulpelių, trikampių įspaudais. Rastos dvi puodų šukės su žmonių atvaizdais, įspaustais virvele. Taip pat rasta gremžtukų, grąžtų, strėlių antgalių, kaltų ašmenų, pagamintų iš titnago, taip pat gintarinių sagučių, kabučių, grandžių, plokščių bei vamzdiškų karoliukų, neapdirbto gintaro. Rasta apie 100 akmeninių kirvelių, grubiai tašytų kaplių.

Nidos gyventojai vertėsi žemdirbyste, tačiau medžioklė ir žvejyba tebeturėjo didelę reikšmę. Rasta žvėrių kaulų, žuvų ašakų, tinklų pasvarėlių.

Nidos archeologinė gyvenvietė priskiriama baltiškajai Pamarių kultūrai (II tūkstm. pr. m. e. pirmoji pusė). Ją XIX a. kasinėjo vokiečių archeologai P. Šyferdekeris, Otas Tišleris, Ėmylis Holakas, o 1973–1978 m. Rimutės Rimantienės vadovaujami Istorijos instituto archeologai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 26019 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Nidos senovės gyvenvietė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 213
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 38°43′49″ š. pl. 27°19′10″ v. ilg.﻿ / ﻿38.73028°š. pl. 27.31944°r. ilg.﻿ / 38.73028; 27.31944

Terseiros padėtis tarp Azorų salų
**Terseira** (port. *Terceira* – „trečioji") – sala Atlanto vandenyne, Azorų salyno centrinėje dalyje. Plotas 396,75 km². Salos ilgis (rytų-vakarų kryptimi) 29,5 km, plotis iki 16,5 km. Sala vulkaninės kilmės, sudaryta iš keturių persidengančių ugnikalnių. Šis vulkaninis masyvas iškilęs į 1021 m aukštį. Ugnikalniai nebeaktyvūs, smarkiai paveikti erozijos. Sala apaugusi tropiniais krūmynais.

Terseiroje gyvena 56 tūkst. gyventojų. Pagrindinės gyvenvietės yra Angra do Heroišmas (pasaulio paveldo objektas) ir Praja da Vitorija. Verčiamasi gyvulininkyste, pieno pramone, turizmu. Yra du uostai ir karinis aerodromas.

Rasta ženklų, kad sala buvo gyvenama jau prieš 2000 metų. Kada ji tapo žinoma europiečiams, nėra aišku. XIV a. pab. – XV a. pr. minimos įvairios pusiau legendinės salos Atlanto vandenyne, kurių tarpe galbūt buvo ir Terseira. Oficialiai salos atradimas įformintas 1439 m.

* Salos kraštovaizdisSalos kraštovaizdis
* Salos kraštovaizdisSalos kraštovaizdis
* Hortenzijos pakelėjeHortenzijos pakelėje
* Sniegas kalnuoseSniegas kalnuose
**Erichas Hofmanas** (vok. *Erich Hofmann*, 1895 m. kovo 4 d. Miulhauzenas – 1982 m. lapkričio 7 d. Kylis) – vokiečių kalbininkas, baltistas, habilituotas daktaras.

Biografija
----------

Studijavo Getingeno ir Leipcigo universitetuose, mokytojai Eduardas Hermanas, Jurgis Gerulis, Maksas Vasmeris. 1926 m. lankėsi Lietuvoje. 1930 m. habilituotas daktaras. 1926–1934 m. dėstė Marburgo, nuo 1936 m. – Miunsterio, 1940–1945 m. – Prahos universitete; 1936 m. profesorius. 1950–1963 m. vadovavo Kylio universiteto Bendrosios ir indoeuropiečių kalbotyros katedrai; 1953–1954 m. Kylio universiteto rektorius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė baltų kalbų leksikos, istorinės gramatikos problemas. Baigė leisti E. Frenkelio „Lietuvių kalbos etimologinį žodyną" (*Litauisches etymologisches Wörterbuch*), su E. Tangliu ir A. Slupskiu, 1955–1965 m. Parengė spaudai A. Kuršaičio „Lietuviškai vokišką žodyną" (*Litauisch-deutsches Wörterbuch*), pradėjo su V. Vismanu, po jo mirties redagavo vienas, 4 t. 1968–1973 m. P. Kvaukos ir R. Pyčo „Kuršininkų kalbos žodynui" (*Kurisches Wörterbuch*) 1977 m. parašė įvadą apie kuršininkus ir jų kalbą.

Bibliografija
-------------

* Išraiškos stiprinimas: Etimologinio stiprinimo ir laipsniuojamųjų prieveiksmių vartosenos baltų-slavų ir kitose kalbose tyrinėjimai (*Ausdrucksverstärkung: Untersuchungen zur etymologischen Verstärkung und zum Gebrauch der Steigerungsadverbia im Balto-slavischen und in anderen Sprachen*) 1930 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Erichas Hofmanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 609 psl.