recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
PARC|  |
| Pramonė | Moksliniai tyrimai ir taikomoji veikla |
| Įkurta | 1970 m. |
| Centrinė būstinė | Palo Alto, Kalifornija, JAV |
| Holdingas | Xerox |
| Tinklalapis | parc.com |

**PARC** (anksčiau **Xerox PARC**) – mokslinės tiriamosios veiklos centras, įsikūręs Palo Alto mieste, Kalifornijoje (JAV). Įkurtas 1970 m. kaip „Xerox" korporacijos padalinys. PARC išradimai ir technologijos tapo pagrindu šių dienų informacinėms technologijoms ir techninei įrangai.

Čia buvo sukurtas pirmasis kompiuteris (Xerox Alto), panašus į šių dienų asmeninius kompiuterius, technologijos, kaip kad Ethernet, grafinė sąsaja, objektinis programavimas ir kt.

Po trijų dešimtmečių, 2002 m. PARC tapo nepriklausoma įmone, tačiau liko valdoma „Xerox". „Xerox" taip pat išliko didžiausiu klientu, pateikiančiu 50 % užsakymų, bet PARC bendradarbiauja ir su kitomis įmonėmis, kaip kad „VMware", „Fujitsu", „Dai Nippon Printing Co. Ltd." (DNP), „Samsung", „NEC", „SolFocus" ir „Powerset".

PARC įėjimas

Pasiekimai
----------

* Lazerinis spausdintuvas
* Kompiuterio generuojama bitmap grafika
* Grafinė sąsaja (darbalaukis, langai, piktogramos), valdoma kompiuterine pele
* Xerox Alto – minikompiuteris, naudojęs grafinę sąsają, kompiuterinę pelę ir klaviatūrą
* Xerox NoteTaker – nešiojamojo kompiuterio prototipas
* WYSIWYG – teksto redagavimo programa
* InterPress – teksto ir grafikos programavimo kalba, PostScript pirmtakė
* Ethernet – vietinis kompiuterių tinklas
* PARC Universal Packet – vienas pirmųjų Interneto tinklo protokolas
* Smalltalk programavimo kalba su objektinio programavimo aplinka
* IPv6
* Aspektinis programavimas ir AspectJ programavimo kalba

Nuorodos
--------

Koordinatės: 37°24′11″š. pl. 122°08′56″v. ilg.﻿ / ﻿37.403°š. pl. 122.149°v. ilg.﻿ / 37.403; -122.149

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: PARC** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* „Xerox" mokslinės tiriamosios veiklos centrai
| Kieliško piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kieliško piliakalnisKieliško piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°28′46.2″ š. pl. 23°53′13″ r. ilg.﻿ / ﻿54.479500°š. pl. 23.88694°r. ilg.﻿ / 54.479500; 23.88694Koordinatės: 54°28′46.2″ š. pl. 23°53′13″ r. ilg.﻿ / ﻿54.479500°š. pl. 23.88694°r. ilg.﻿ / 54.479500; 23.88694 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Balbieriškio seniūnija |
| Aukštis | 9-10 m |
| Plotas | 12x8 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1954 |
| Registro Nr. | AR838/22573, 22574, 5524/A151KP |

**Kieliško piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22574) Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Balbieriškio, Balbieriškio seniūnija. Pasiekiamas keliu Balbieriškis – Ūdrija Rudžiakampiuose pervažiavus Peršėkę, pasukus į kairę rytų kryptimi, pavažiavus lauko keliuku laikantis kairės į šiaurę – iš viso 900 m, yra keliuko kairėje vakaruose, pravažiavus kairėje piliakalnio pietinėje papėdėje esančią sodybą.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas kalvoje, Peršėkės dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 12x8 m dydžio. Jos pietryčių, šiaurės rytų ir šiauriniame kraštuose supiltas 1,7 m aukščio, 13 m pločio pylimas žemėjančiais galais. Šlaitai vidutinio statumo–statūs (nuo upelio), 9-10 m aukščio.

Pietrytinė ir šiaurės vakarų pašlaitės apardytos bulviarūsių, aikštelės vakarinis galas nuplautas. Piliakalnis apaugęs jaunais lapuočiais medžiais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7200 m².

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

Rytinėje papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Šakališkių piliakalnis 14 km | Mačiūnų piliakalnis 19 km  Prienlaukio piliakalnis 19 km | Norkūnų I piliakalnis 3 km  Punios piliakalnis 14 km |  |
| Riečių piliakalnis 13 km |  | Margaravos piliakalnis 7 km  Rumbonių piliakalnis 10 km |
| Bambininkų piliakalnis 19 km | Aniškio piliakalnis 8 km | Alytaus piliakalnis 16 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 84 (Nr. 316)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.161
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.67
* Juozapas Radziukynas. Suvalkų redybos pilekalniai su žemlapiu. Varšuva. 1909, p. 13;.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 114-115.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Kieliškas
Koordinatės: 56°21′00″š. pl. 22°45′04″r. ilg.﻿ / ﻿56.3499°š. pl. 22.7510°r. ilg.﻿ / 56.3499; 22.7510

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*

|  Kivylių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Akmenės |
| **Savivaldybė** | Akmenės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kivyliai |
| **Adresas** | Kaštonų 15 |
| **Statybinė medžiaga** | Plytos |
| **Pastatyta** | 2000 m. |

**Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – Telšių vyskupijos katalikų bažnyčia, stovinti Akmenės rajone, Kivyliuose, 10 km į šiaurės vakarus nuo Naujosios Akmenės.

Istorija
--------

Bažnyčia naujai pastatyta 2000 m. pagal architekto Rimanto Zimkaus projektą. Statyba rūpinosi klebonas Gediminas Norvilas. Lėšos surinktos iš parapijiečių, Akmenės savivaldybės, kuratorių vokiečių (padovanojo varpus).

Architektūra
------------

Bažnyčia palyginti nedidelė, stačiakampio plano, su iškištu bokštu, bokšteliu, trisiene apside. Statybai panaudotos baltos silikatinės plytos, pilkas akmuo. Priekinio fasado kampe pastatytas atviras priengis. Bokštas stačiakampis, dviejų nevienodo dydžio tarpsnių su piramidiniu stogu, siaurais stačiakampiais ir trapeciniais langais, durimis su stogeliu. Šoniniai langai taip pat siauri. 

Statinio vidus halinis, vienos navos, interjere vyrauja tinkuotos baltos sienos. Grindys išklotos plytelėmis. Lubas atstoja ažūrinės gegnės. Presbiterijos šone įrengta zakristija. Vietoje altoriaus stovi juodo granito, paprastų geometrinių formų staliukas ir medinis drožinėtas piupitras. Ant sienos kabo dailininkės Rūtos Kučinskaitės tapytas tradicinės ikonografijos paveikslas „Švč. Mergelės Marijos ėmimas į dangų" (drobė, aliejus). Kryžiaus kelio stočių vaizdai profesionaliai pertapyti.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kivylių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija
* Valentinas Cibulskas. Šiaurės Lietuvos naujosios bažnyčios
* Kivylių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia *panoramas.lt*
**Tradicionalizmas** – pasaulėžiūra arba socialinė–filosofinė pakraipa, iškelianti ilgaamžės tradicijos bei išminties svarbą priešpastatant ją šiuolaikiniam materializmui ir proto reikšmės iškėlimui. Tai taip pat gali būti kontrrevoliucinės, konservatyviosios idėjos, teigiančios, kad praeitis yra visų vertybių įkūnijimas.[1] Tradicionalizmas iš dalies persipina su konservatizmu.

Tradicionalizmas nereflektuojamu pavidalu gyvavo tūkstantmečius, kuomet buvo puoselėjamas mitologinis–tradicinis pasaulėvaizdis. Tradicijos iš šiuolaikybės takoskyra pradėjo reikštis XVIII a. kai apšvietos laikotarpyje imta abejoti tradicinėmis vertybėmis ir išaukštinta proto bei materializmo svarba. XX a. pr. pradėjo reikštis reflektuotas tradicionalizmas, kurio viena ryškiausių apraiškų buvo ***integralusis tradicionalizmas*** arba perenalizmas, iškėlęs Tradiciją arba Amžinąją Išmintį (*Sophia Perennis*), kaip siekiamybę. Tradicionalizmo judėjimo įkvėpėjas, garsus prancūzų komparatyvistinės kultūrologijos, estetikos, menotyros šalininkas, atsivertęs į islamą, – Renė Genonas pabrėžė Vakaruose aukštinamo „materialių vertybių kulto", „civilizuotumo" reliatyvumą, kurie tradicinių civilizacijų vertybių sistemoje traktuojami kaip „barbariškumo" apraiškos[2]. Greta jo iškilo tokie mąstytojai kaip Šri Lankos metafizikas, menotyrininkas Ananda Kumarasvamis, šveicarų metafizikas, menininkas Fritjofas Šuonas, šveicaras eruditas Titas Burkhartas, persų filosofas, religijų tyrėjas Saidas Hoseinas Nasras. Šie tradicionalistai pabrėžė būtinybę žmonijai atsigręžti į praeitį, atminti prarastą Tradiciją, kuri visame pasaulyje buvusi bendra, jie atkreipė dėmesį į simbolizmo, metafizikos, dvasingumo reikšmę. Integraliojo tradicionalizmo atstovai perėmė hinduistinę laiko sampratą iš šiuolaikybę įvardijo Kalijuga – tamsos, mirties amžiumi, ir teigė, kad intelektualinis elitas turįs prikelti tūkstantmetę tradiciją, susiklosčiusią Satjajugoje – tiesos amžiuje. Tradicionalizmo idėjas tęsė italų hermetikas, mąstytojas Julius Evola. Iš dalies tradicionalistinę laikyseną galima įžvelgti rumunų religijotyrininko Mirčos Eliadės, vokiečių mistiko Hermano Virto darbuose.

Vienas kertinių tradicionalistų kritikos objektų yra šiuolaikinio pasaulio telkimasis ties materijos gausinimu ir jos įvaldymu, beprasme mechanizacija ir skaitmenizacija, dvasingumo, estetikos, mitinio mąstymo išsižadėjimu, skirties tarp *sacrum* ir *profanum* sunykimu.[3] Tradicionalistai gręžiasi į gimtojo krašto tradicijos arba senųjų rytų tikėjimų (ypač budizmo, islamo, hinduizmo, daoizmo) gelminį pažinimą (t. y. ne tik formalų dogmų ar ritualų atkartojimą, bet persismelkimą tradicine pasaulėžiūra). Tradicionalizmas pasireiškia tiek kaip pavienių individų laikysena šiuolaikybės atžvilgiu, tiek organizuotais judėjimais (neopagonybė, radikalioji dešinė, antiglobalizmas ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  A. Andrijauskas, Lyginamoji civilizacijos idėjų istorija. – Vilniaus Dailės akademijos leidykla, 2001, p. 335.
3. ↑

Nuorodos
--------

* Tradicionalizmas ir Lietuva
Koordinatės: 55°59′10″š. pl. 24°50′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.9862°š. pl. 24.8350°r. ilg.﻿ / 55.9862; 24.8350

|  Kuprių šv. Sta­nis­lo­vo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Biržų |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kupriai (Vabalninkas) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1746 m. |

**Kuprių šv. Stanislovo koplyčia** – kapinių koplyčia, esanti Kupriuose, Biržų rajone, 5 km į vakarus nuo Vabalninko, netoli kelio  **1316**  Kučgalys–Kupreliškis–Lamokai . Koplyčią supa veikiančios kaimo kapinės.

Priklauso Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapijai, įtraukta į turistinį maršrutą „Biržų krašto medinės bažnyčios ir koplyčios". Vyksta tradiciniai Šv. Stanislovo atlaidai, sukviečiantys esamus ir buvusius kraštiečius. Atlaiduose ne kartą dalyvavo monsinjoras Kazimieras Vasiliauskas (šiose kapinėse palaidoti jo tėvai), tuometinis Panevėžio vyskupas Jonas Kauneckas, kiti dvasininkai.

Istorija
--------

Istoriniai šaltiniai teigiama, jog Kuprių šv. Stanislovo koplyčia pastatyta vietos gyventojų 1746 m. Anksčiau buvo priimta mirusįjį atlydėti į koplytėlę ir palikti vieną. Artimieji namuose ruošdavosi laidotuvėms. Laidojimo tradicijos ilgainiui pasikeitė. Mirusieji šarvojami bendruomenės, laidojimo namuose. Bet kartais pageidaujama, kad velionio karstas dar būtų įnešamas į koplytėlę. Aukojamos gedulingos Mišios. Jaunavedžiams Kuprių šv. Stanislovo koplytėlėje kunigai teikia Santuokos sakramentą. Pirmoji iškilminga ceremonija vyko 2010 m.

Po 35 metų pertraukos, 2014 m. atliktas koplyčios remontas.

Galerija
--------

* Priekyje – uždaras prieangisPriekyje – uždaras prieangis
* Galinė dalisGalinė dalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vabalninko Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų parapija Archyvuota kopija 2010-06-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Biržų TIC maršrutai Archyvuota kopija 2014-10-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kuprių šv. Sta­nis­lo­vo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* šv. Stanislovo atlaidų šauksmas
LRT.LT|  |
| URL | LRT.LT |
| Tipas | Naujienų svetainė,įstaigos svetainė |
| Kalba(-os) | lietuvių, anglų, rusų, lenkų, ukrainiečių |
| Savininkas | LRT |
| Startavo | 2000 m. liepos 10 d. |
| Alexa reitingas | 12 Lietuvoje |
| Dabartinė būklė | veikia |
| Vieta |  Lietuva |

**LRT.lt** – LRT naujienų svetainė bei LRT televizijos bei radijo mediatekos portalas. LRT mediatekoje yra sukaupta daugiau nei 30000 nemokamai prieinamų garso ir vaizdo įrašų, galima tiesiogiai stebėti ir klausyti visų LRT transliuojamų programų.

Naujienų portalas LRT per mėnesį pasiekia daugiau nei milijoną unikalių lankytojų. Internetinių rinkos tyrimų bendrovės „Gemius Baltic" duomenimis 2022 m. lapkričio mėnesį portale LRT.lt apsilankė daugiau nei 1,26 mln. realių vartotojų ir buvo antroje vietoje tarp populiariausių Lietuvos naujienų portalų.

Istorija
--------

Nuo 1998 m. sausio 21 d. iki 2001 m. antros pusės veikė **lrtv.lt**, LRT svetainė.

2000 m. paleista LRT interneto svetainė – **lrt.lt**. 2002 ir 2004 m. atnaujinta. 2006 m. tapo naujienų portalu. 2007 m. atnaujintas internetinis radijo ir televizijos laidų archyvas, pradėtos transliuoti garso ir vaizdo naujienos.

2007 m. svetainė tapo pirma Lietuvoje žiniasklaidos priemone, teikianti nemokamą radijo ir televizijos laidų prenumeratą (tinklalaidė).

2008 m. vasarą ES struktūrinių fondų pinigais internete publikuoti pirmieji suskaitmeninti LRT aukso fondai.

2012 m. birželį portalas atnaujintas. Keičiant LRT prekės ženklą, pakeistas tinklavietės logotipas. 2013 m. balandžio 19 d. laimėjo LOGIN 2013 apdovanojimą geriausio tinklalapio kategorijoje.

2018 m. LRT vadove tapo ilgametė portalo DELFI vyr.redaktorė Mo­ni­ka Gar­ba­čiaus­kai­tė-Bud­rie­nė. Ji ėmėsi pertvarkyti naujienų portalą, iš portalo direktoriaus pareigų pasitraukė Mindaugas Raguotis. Jį pakeitė ilgametinis portalo lrytas.lt vadovas Ričardas Baltaduonis, tapęs LRT Interneto departamento vadovu. 2019 m. kovo 4 d. paleista naujoji portalo versija. Pakeistas dizainas, portalo struktūra, patobulinta LRT mediateka, be to, sustiprinta žurnalistų komanda.

Naujienų portalo redaktoriai
----------------------------

* 2006–2008 m. Mindaugas Nastaravičius
* 2008–2009 m. Virginijus Savukynas
* 2012–2018 m. Vladimiras Laučius
* Nuo 2019 m. Mindaugas Jackevičius

Šaltiniai
---------

1. ↑  lrt.lt Site info, similarweb.com, nuoroda tikrinta 2023-01-02.
2. ↑  „gemiusAudience: rugpjūčio mėnesio apžvalga". *Gemius Baltic*. Nuoroda tikrinta 2023-09-04.
3. ↑  „Naujienų portalas LRT.lt – lapkritį antroje vietoje". *lrt.lt*. 2022-12-01. Nuoroda tikrinta 2023-01-02.
4. ↑  www.lrt.lt LRT laidų prenumerata – RSS ir „podcast" 2008 06 12
5. ↑  www.lrt.lt LRT aukso fondas – magnetofono juostose 2008 06 12 Archyvuota kopija 2008-04-15 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  *LRT pertvarko portalą, redaktorius įžvelgia grėsmių*. Kauno diena. Nuoroda tikrinta 2022-01-02.
10. ↑
11. ↑
12. ↑  *LRT.LT deda tašką: portalas atsinaujino*. Aina. Nuoroda tikrinta 2023-01-02.
13. ↑
14. ↑

Nuorodos
--------

* LRT svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lega Pro Prima Divisione**|
|  |
| Lega Pro Prima Divisione logo |
| **Sporto šaka** | Futbolas |
| **Įkurta** | 2008 m. |
| **Klubų skaičius** | 33 (17 A grupėje, 16 B grupėje) |
| **Valstybė** | Italija Italija |
| **Dabartiniai čempionai** | Perugia (A grupė)Frosinone (B grupė) |
| Aukštesnis lygmuo | Serie B |
| Žemesnis lygmuo | Lega Pro Seconda Divisione |
|  |

**Lega Pro Prima Divisione** (lt. *profesionalų lygos pirmasis divizionas*) – buvusi trečioji pagal stiprumą Italijos futbolo varžybų lyga. Ją sudarė 36 komandos, pagal geografinį išsidėstymą padalintos į du divizionus. Iki 2008 m. lyga buvo žinoma kaip Serie C1. Iki 1978 m. Italijoje buvo tik trys futbolo lygos – Serie A, Serie B ir Serie C. Tais metais Serie C buvo padalinta į Serie C1 ir Serie C2. 2008 m. Serie C2 taip pat buvo pervadinta į Lega Pro Seconda Divisione.

2014 m. lyga kartu su Lega Pro Seconda Divisione buvo sujungtos ir sukurta naujoji trečia pagal lygį Lega Pro lyga.
Koordinatės: 56°16′04″š. pl. 21°49′10″r. ilg.﻿ / ﻿56.267754°š. pl. 21.819474°r. ilg.﻿ / 56.267754; 21.819474

|  Kriaunų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kriaunai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1924 m. |

**Kriaunų koplyčia**, dar vadinama *Malakausko koplyčia* – koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Ylakių seniūnijoje, buvusiame Kriaunų kaime, 0,5 km į pietus nuo kelio Ylakiai–Gonaičiai (iš Ylakių veda Lauko g.), 2 km į vakarus nuo Ylakių. Kaime nelikę sodybų, aplink koplyčią plyti lygūs dirbami laukai, nėra privažiavimo kelio. Vertinga kaip Žemaičių kraštui būdingas mūrinės memorialinės smulkiosios architektūros statinys.

Patenka į Ylakių Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai parapijos teritoriją.

Istorija
--------

Koplyčia iškilo 1924 m. Ji pastatyta išnykusio Kriaunų kaimo teritorijoje, buvusioje meistro Domininko Malakausko (1862-1938) sodybvietėje. D. Malakausko medžio darbų yra Ylakių ir Vaičaičių bažnyčiose (altoriai, sakyklos). Kriaunai panaikinti sovietmečiu, 1977 m. 

* Koplyčia stovi aptvertame žemės lopinėlyje su 2 kryžiais šaliaKoplyčia stovi aptvertame žemės lopinėlyje su 2 kryžiais šalia
* Lubas remiantis puošnus altorius (vaizdas pro durų švieslangį)Lubas remiantis puošnus altorius (vaizdas pro durų švieslangį)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kriaunų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Ylakių parapija (dekanato inf.)
2. ↑  Skuodo rajono sakralas Archyvuota kopija 2021-10-21 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°33′27″š. pl. 22°57′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.5574°š. pl. 22.9534°r. ilg.﻿ / 55.5574; 22.9534

|  Liolių šv. Simono ir Judo Tado bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Kelmės |
| **Savivaldybė** | Kelmės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lioliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1768 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia.*
**Liolių šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Liolių miestelyje, prie Raseinių–Kelmės kelio.

Istorija
--------

Pirmąją bažnyčią Lioliuose pastatydino ir aprūpino 1522 m. Mykolas Viekavičius, kuris kartu su broliui Luku Viekavičiumi ją 1517 m. liepos 23 d. Vilniuje surašytu dokumentu finansavo. Kiek vėliau Stanevičius bažnyčios žemes padidino iki 12 valakų. XVI a. antrojoje pusėje – 1628 m. bažnyčią buvo pasisavinę evangelikai reformatai. 1748 m. minima sena bažnyčia. Prie jos tada veikė Švč. Mergelės Marijos Vaduotojos brolija.

1768 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Jai 1820 m. priklausė Baltmiškio kaimas. 1841 m. parapijai priklausė 12 valakų ir 18 margų žemės. Lioliuose gyveno 2 kunigai (klebonas gaudavo 160 rb per metus). Bažnyčia 1851 m. restauruota, pastatytas bokštas. Ji buvo remontuota ir 1907–1909 m. (rūpinosi klebonas Aleksandras Požėla).

1908 m. įsteigtas Lietuvos katalikių moterų draugijos skyrius. Jis turėjo devocionalijų parduotuvę, vėliau arbatinę, senelių prieglaudą. Klebono J. Gerėlio (Lioliuose 1930–1940 m.) rūpesčiu bažnyčia remontuota, išmūryta šventoriaus tvora.

Architektūra
------------

Bažnyčia kryžminio plano, su trisiene apside, aukštu bokštu ant navos ir transepto kryžmos. Ant stogo galų yra bokšteliai. Vidus 3 navų, atskirtų 4 kolonomis. Šventoriuje stovi varpinė (apačia akmenų mūro, viršus – medinis).

Liolių šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčios panorama 2013 m.
Kartu su Liolių koplyčia sudaro ansamblį – architektūros paminklą.

Galerija
--------

* Liolių bažnyčia ir vartaiLiolių bažnyčia ir vartai
* Bažnyčios varpinėBažnyčios varpinė
* Bažnyčios priekisBažnyčios priekis
* Galinis fasadasGalinis fasadas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kelmės rajono savivaldybė - Lankytinos vietos". *kelme.lt*. Suarchyvuotas originalas 2016-04-16. Nuoroda tikrinta 2016-04-16.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liolių šv. Simono ir Judo Tado bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Ivanas Strelbickis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1828 m. birželio 30 d.Holinka, Romnų apskritis, Poltavos gubernija |
| Mirė | 1900 m. liepos 28 d. (72 metai)Holinka, Romnų apskritis, Poltavos gubernija |

**Ivanas Strelbickis** (1828 m. birželio 30 d. – 1900 m. liepos 28 d.) – Rusijos geodezininkas, kartografas, Rusijos imperijos generolas.

Biografija
----------

Gimė Holinkos kaime Poltavos gubernijoje (dabartinė Ukraina), kazokų šlėktų šeimoje. Baigė žemėtvarkos mokyklą, apie 1850 m. įstojo į kariuomenę, dalyvavo Krymo kare. 1865 m. jam paskirta užduotis sudaryti europinės Rusijos išsamų žemėlapį.

Specialusis europinės Rusijos žemėlapis
---------------------------------------

| Specialusis europinės Rusijos žemėlapis |
| --- |
| **Tipas** | 178 žemėlapių serija |
| **Mastelis** | 1: 420 000 |
| **Geografinė aprėptis** | Rusijos imperija |
| Žemėlapių schema |
| **Leidybos metai** | 1865–1871 m. |
| **Leidėjas** | I. Strelbickis? |
| **Leidybos šalis** | Rusijos imperija |

XIX a. 2-ojoje pusėje senieji Šuberto žemėlapiai jau nelabai atitiko esančią padėtį, todėl 1863 m. kariniais tikslais nuspręsta sudaryti naujus žemėlapius. Žemėlapių serija buvo sudaryta 1865–1871 m. ją išleido Pagrindinio štabo karinis-topografinis padalinys. Tuo metu tai buvo išsamiausi imperijos žemėlapiai.

Žemėlapių mastelis 10 varstų (1 : 420 000 arba 10 varstų angliškajame colyje). Seriją sudaro 178 žemėlapiai, sudaryti pagal 20 tūkstančių astronominių ir geodezinių punktų. Žemėlapiai buvo perleidžiami iki XX a. 3-ojo dešimtmečio. Žemėlapiai apėmė ir dabartinės Lietuvos teritoriją, juose pažymėti ne tik miestai, bet ir mažos gyvenvietės bei kaimai.

Strelbickio žemėlapiai, apimantys dabartinę Lietuvą| 4 лист  (Виндава, Либава) | 13 лист  (Рига, Митава) |
| --- | --- |
| 5 лист  (Сувалки) | 14 лист  (Вильна, Ковно) |
|  | 15 лист  (Минскъ) |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Специальная карта Европейской России (Карта Стрельбицкого). Southklad.ru (tikrinta 2021-10-09).
2. ↑  Карта Стрельбицкого. Archyvuota kopija 2021-10-09 iš Wayback Machine projekto. Fotokarta.info (tikrinta 2021-10-09).
3. ↑  Карта Стрельбицкого онлайн. Специальная Карта Европейской России. Etomesto.ru (tikrinta 2021-10-09).

* Strelbickio žemėlapiai portale Libinfo.org
Romėnų onagras
**Onagras** – Senovės Romos paskutiniais metais (nuo III a.p.m.e. iki pabaigos) naudotas apsiausties ginklas. Pavadintas pagal onagrą (kulaną), nes šio ginklo šūvis primena asilo spyrį. Tai katapulta, kaupianti energiją sukamojoje deformacijoje (įtempiamas sukamas lynas).

Onagrą sudaro ant žemės gulintis rėmas, priekyje tvirtai sujungtas su vertikaliu rėmu (visi rėmai – rąstai). Vertikaliame rėme yra gulsčia ašis su vieninteliu storu stipinu (svertu), ant kurio galo tvirtinama svaidyklė.

Onagras užtaisomas suktuvu nuleidžiant svertą žemyn, nuleidimo metu įtempiamas susuktas lynas. Tada svertas staiga paleidžiamas, ir įtemptų virvių potencinė energija sviedžia jį į vertikalų rėmą. Svertui atsitrenkus į rėmą (šis momentas ir primena asilo spyrį) iš svaidyklės išlekia sviedinys (akmuo), kuris lekia stačia trajektorija (kaip minosvaidžio ar haubicos sviedinys). Keičiant kampą, kuriuo svertas atsitrenkia į vertikalųjį rėmą, galima reguliuoti trajektorijos statumą.

Romos imperijoje onagrus naudojo fortų ar miestų apgultyse. Onagrus neretai užtaisydavo dideliais akmenimis, kuriuos aptepdavo degia medžiaga ir padegdavo.[reikalingas šaltinis]

Viduramžiais (pvz. apie 1200 m.) naudojo silpnesnę onagro versiją, kurio svirtis turėjo ne svaidyklę, o kaušą. Į kaušą dėdavo daug smulkių sviedinių. Toks ginklas (žinomas kaip *mangonelė*) tiko priešininko kareiviams apšaudyti.

Literatūra
----------

* Артиллерия римской сухопутной армии
* Устройство и классификация метательных машин
* Romėnų onagro rekonstrukcija (tinklalapio apačioje)  Archyvuota kopija 2010-03-28 iš Wayback Machine projekto.
* Onagras
| Maisiejūnų piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis iš pietų pusės |
| 

Maisiejūnų piliakalnisMaisiejūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°48′02″ š. pl. 24°16′06″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80056°š. pl. 24.26833°r. ilg.﻿ / 54.80056; 24.26833Koordinatės: 54°48′02″ š. pl. 24°16′06″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80056°š. pl. 24.26833°r. ilg.﻿ / 54.80056; 24.26833 |

 |
| Vieta | Kaišiadorių rajonas |
| Seniūnija | Kruonio seniūnija |
| Aukštis | 8-14 m |
| Plotas | 33x13 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmečio pabaiga - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1971 |

**Maisiejūnų piliakalnis** – piliakalnis ir senovinė gyvenvietė Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Maisiejūnų kaimo (Kruonio seniūnija). Kultūros vertybės kodas A1298KP. Pasiekiamas iš plento  **129**  Antakalnis–Jieznas–Alytus–Merkinė , pasukus plentu į dešinę pietvakarių kryptimi link Kruonio HAE, pavažiavus 350 m – stūkso 100 m į dešinę šiaurės vakarų kryptimi nuo plento.

Piliakalnis
-----------

Strėvos mūšio paminėjimo ženklas, įrengtas 2008 m. (skulpt. Alfonsas Vaura) 
Nemunas ir Kruonio HAE elektros stulpai nuo Masiejūnų piliakalnio
Piliakalnis nuo kelio
Piliakalnis įrengtas ant Strėvos kairiojo kranto aukštumos pakraštyje esančios kalvos. Šlaitai statūs, 8–14 m aukščio. Aikštelė stačiakampė, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 33 x 13 m dydžio, beveik iš visų pusių apjuosta dabar nuskleistu pylimu, kuris išlikęs iki 0,6 m aukščio. Pietvakarinėje papėdėje yra 25 m pločio, 2 m gylio griovys. Piliakalnis apaugęs medžiais ir krūmais, pietrytinis šlaitas dirvonuoja. Pietvakarinės aikštelės krašte yra erozinė įduba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu­ – II tūkstantmečio pradžia.

Papėdės gyvenvietė užima 4 ha plotą, joje rasta lipdytos brūkšniuotu, grublėtu, lygiu paviršiumi ir žiestos keramikos, šlako, dvejos trinamosios girnos.

130 m į pietvakarius nuo pirmojo yra Maisiejūnų piliakalnis II, o 250 m į šiaurės vakarus išlikę Maisiejūnų pilkapiai. Maisiejūnų piliakalniai ir pilkapiai – vienas geriausiai išlikusių Nemuno vidurupio archeologinių paminklų kompleksų.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kauno pilis 25 kmDovainonių piliakalnis 5,7 km | Lašinių piliakalnis (Kaišiadorys) 2,9 km | Bijautonių piliakalnis 5,5 km |  |
| Dabintos piliakalnis 8 km |  | Mūro Strėvininkų piliakalnis 11 km |
| Varkališkių piliakalnis 7 km  Visginų piliakalnis 7 km | Burčiakų piliakalnis 4 km | Buivydonių piliakalnis 10 km  Pridotkų piliakalnis 6 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Strėvos mūšio įamžinimas
2. ↑  Lietuvos archeologijos atlasas, p. 102 (Nr. 406)
3. ↑  Eugenijus Butėnas, Gintautas Zabiela. *Maisiejūnų piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 52 psl.

Nuorodos
--------

*
| Maišiakulės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Maišiakulės piliakalnisMaišiakulės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°22′7.7″ š. pl. 25°18′2.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.368806°š. pl. 25.300694°r. ilg.﻿ / 55.368806; 25.300694Koordinatės: 55°22′7.7″ š. pl. 25°18′2.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.368806°š. pl. 25.300694°r. ilg.﻿ / 55.368806; 25.300694 |

 |
| Vieta | Molėtų rajonas |
| Seniūnija | Alantos seniūnija |
| Aukštis | 24 m |
| Plotas | 15x30 |
| Naudotas | I tūkstantmetis – II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR629 / A834P / 5347 |

**Maišiakulės piliakalnis** – piliakalnis Molėtų rajono savivaldybės teritorijoje, Maišiakulės kaime, Alantos seniūnija. Pasiekiamas keliu Alanta – Pakalniai už Suojos pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi kairesniu keliuku, pavažiavus 480 m iki malūno užtvankos, yra už jos, kitame Vastapos krante, kairiau.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Vastapos kairiajame krante. Aikštelė trikampė, orientuota pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 15 m ilgio, 30 m pločio pietvakarių krašte. Čia supiltas 1 m aukščio, 19 m pločio pylimas, už kurio iškastas 15 m pločio, 2,3 m gylio griovys, už kurio buvęs antras pylimas (sunaikintas). Pietų ir pietvakarių šlaituose, 2-2,5 m žemiau aikštelės yra 4 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 24 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, pietrytinis šlaitas eroduoja. Apaugęs mišriu mišku.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1561000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Piliakalnio piliakalnis (Molėtai) 2 km | Antakščių II piliakalnis 1,5 km | Runionių piliakalnis 3 km |  |
| Antakščių piliakalnis 0,4 km |  | Pelenių piliakalnis 20 km |
| Perkalių piliakalnis 10 km | Alantos piliakalnis 4 km Pakryžės piliakalnis 4,5 km | Svobiškėlio piliakalnis 5,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5347 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 102 (Nr. 407).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.145
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2, p. 122-123.
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899, c. 106.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Maišiakulė
| **Mečys Markauskas** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. spalio 3 d.Giršinai, Mosėdžio valsčius |
| Mirė | 1979 m. sausio 29 d. (88 metai)Kretinga |
|  |
| Veikla | teisininkas,žurnalistas, politinis veikėjas |
| Partija | 1920 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1917 m. Maskvos universitetas |

**Mečys Markauskas (Mečius)** (1890 m. spalio 3 d. Giršinuose, Mosėdžio valsčius – 1979 m. sausio 29 d. Kretingoje) – Lietuvos teisininkas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Palangos progimnazijoje. 1912 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1917 m. – Maskvos universiteto Teisės fakultetą. Maskvoje dalyvavo socialrevoliucionierių veikloje.

1918–1920 m. dirbo Kauno darbo inspektoriumi. 1920–1922 m. advokatavo Marijampolėje. 1920 m. Marijampolėje organizavo Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) kuopą, sušaukė Sūduvos socialdemokratų suvažiavimą. 1922 m. išvertė M. Tugan-Baranovskio „Socializmas – visuomenės idealas".

1922 m. – I Seimo narys, 1923 m. – II Seimo narys. Į I Seimą buvo išrinktas pagal LSDP sąrašą I (Marijampolės) rinkiminėje apygardoje, o į II Seimą išrinktas V (Panevėžio) rinkiminėje apygardoje. I ir II Seimuose priklausė LSDP frakcijai. I Seime priklausė frakcijos prezidiumui (kartu S. Kairiu ir K. Venclauskiu). 1923 m. gruodžio 28-29 d. LSDP XI suvažiavime bei XII ir XIII suvažiavimuose išrinktas LSDP CK nariu. Iš Seimo pasitraukė 1924 m. spalio 2 d. Šiauliuose perėmė mirusio advokato Stasio Lukauskio bylas. 1925 m. balandžio 17 d. LSDP XII suvažiavime skaitė Seimo LSDP frakcijos ataskaitą.

Nuo 1925 m. advokato Kazimiero Venclauskio padėjėjas. Nuo 1926 m. „Naujosios gadynės", „Socialdemokrato" bendradarbis. 1931 m. „Socialdemokrato" redaktorius. *Mečio Kauko* slapyvardžiu rašė „Aušrinėje", „Lietuvos žiniose", „Naujojoje Lietuvoje". 1929–1948 m. advokatas Šiauliuose. 1948 m. ištremtas į Sibirą, Krasnojarsko kraštą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Markauskas Mečys, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 364–367.
2. 1 2  S. Šedbaras. Advokatas ir politikas prieškario Nepriklausomoje Lietuvoje. Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-04-20.
Koordinatės: 54°26′46″š. pl. 25°31′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.4461775°š. pl. 25.5210212°r. ilg.﻿ / 54.4461775; 25.5210212

|  Mikniškių šv. Jono Kronštatiečio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Часовня Св. Иоаннa Кронштадтского |
| **Dekanatas** | Vilniaus stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mikniškės |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1940 m. |

**Mikniškių Šv. Jono Kronštatiečio koplyčia** – stačiatikių koplyčia Mikniškėse, Turgelių seniūnijoje, Šalčininkų rajone. Aštuonkampė mūrinė koplyčia iškilo 1940 m. Ji pastatyta Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvės šventoriuje. Koplyčioje palaidotas vietos stačiatikių dvasinis vadovas, šventikas Pontijus Rupyševas (?–1939).

Koplyčia pavadinta XIX a. stačiatikių bažnyčios ir visuomenės veikėjo Jono Kronštatiečio (rus. *Иоанн Кронштадтский*, 1829–1908) vardu.

Istorija
--------

Pontijus Rupyševas tarnavo šventiku Rusijos kariniame Baltijos laivyne, buvo susitikęs su Jonu Kronštatiečiu. Atsitiktinai išvengė bolševikų represijų, laiku sėdęs į traukinį, vykusį į Latvijos pusę. Į Lietuvą atvažiavo 1921 m. Jis buvo Mikniškių dvaro sodyboje pastatytos cerkvės šventiku, 1922 m. Mikniškėse įkūrė stačiatikių bendruomenę. Jos aktyviomis narėmis buvo ir dvarininko Koreckio trys dukterys, kurios pakeitė gyvenimo būdą, ėmė griežtai laikytis Bažnyčios įsakymų. Ilgainiui šventikas tapo labai populiarus, iki pat mirties 1939 m. lankydavo vyskupijos parapijas. Į Mikniškes plūdo tikintieji, pasiryžę asketiškam gyvenimui ir tikėdamiesi protojerėjaus Rupiševo dvasinio vadovavimo. Kilo Rupiševo kultas: jo nuotraukos cerkvėje, kapinėse ir tikinčiųjų namuose garbintos kaip ikonos, žmonės tikėjo stebuklinga gydomąja žemės nuo jo kapo jėga.

Koplyčią pastatė 1940 m. bendruomenė už brolių ir seserų bei daugelio gerbėjų iš kitų vietovių lėšas. Išleista knyga *„He ocтавлю вас сиротами"* pagal protojerėjaus rašytus dienoraščius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuva, Michnovo (*tv-soyuz.ru*)
2. ↑  Stačiatikių vienuolynai Lietuvoje 1944-1990 m. Mikniškių bendruomenė

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mikniškių šv. Jono Kronštatiečio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Netikėta Lietuva: Mikniškių kaimo stačiatikiai, atlaikę J. Pilsudskį, kolchozus ir jų griūtį
| **Miriam Todesaitė-Blatien** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. birželio 28 d.Panevėžys |
| Mirė | 1968 m. gegužės 22 d. (56 metai)Telšiai |
| Tautybė | žydė |
| Motina | Chaja Todesienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Maušas Aronas |
| Vaikai | Liba, Izraela ir Aharonita |
|  |
| Organizacijos | Telšių žydų ligoninėTelšių centrinė ligoninė |
| Pareigos | chirurgė |

**Miriam Todesaitė-Blatienė** (g. 1911 m. birželio 28 d. Panevėžyje, m. 1968 m. gegužės 22 d. Telšiuose) – žydų kilmės Lietuvos medikė, diplomuota chirurgė.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio gimnazijoje. Vėliau išvyko į užsienį, kur Palermo (Italija) ir Prahos universitetuose studijavo mediciną. Po studijų grįžo į Lietuvą ir 1939 m. praėjo dirbti Telšių žydų ligoninėje. Telšiuose susipažino su ligoninėje dirbančiu terapeutu Maušu Aronu, kilusiu iš Ukmergės, su kuriuo susituokė. 1940 m. jiems gimė pirmoji dukra Liba.

Lietuvą okupavus Nacistinei Vokietijai 1941 m. rugsėjo 1 d. kartu su vyru Maušu Aronu privalėjo persikelti į steigiamą Telšių getą. Iš geto pavyko pabėgti padedant ūkininkui Juozui Straupiui, arkliais pakinkytu vežimu pervežus Blatų šeimą į savo sodybą. Miriam su vyru, motina ir dukra slėpėsi Šarnelės kaime kartu su kitu 21 žydu —Juozas Straupio su žmona Bronislava Šarnelėje įkurtoje slėptuvėje. Po karo Blatai grįžo į Telšius, dirbo Telšių centrinėje ligoninėje, tapo žinomais ir vertinamais gydytojais - chirurge ir infekcinių ligų skyriaus vedėju.

Miriam mirė 1968 m. gegužės 22 d. Telšiuose. Palaidota Vilniuje.

Dvi dukros, Izraela ir Aharonita, sovietmečiu emigravo į Izraelį.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Miriam ir Maušas Blatai*. Issigelbejesvaikas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-10-11.
2. 1 2  *Telšių rajono žymių datų kalendorius 2022 metams*. Kpbiblioteka.lt. Nuoroda tikrinta 2022-10-11.
3. ↑  *Moterys, įsiveržusios į vyrų pasaulį*. Telšių žinios. Nuoroda tikrinta 2023-01-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vsevobučas** (rus. *Всевобуч*, iš rus. *всеобщее военное обучение* 'visuotinis karinis apmokymas') – privalomo karinio piliečių apmokymo sistema, egzistavusi RTFSR ir TSRS. Pradžioje ši sistema užsiėmė daugiausia darbininkų ir valstiečių apmokymu vasarą. Ši sistema buvo panaikinta 1923 m. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | Neužteko šautuvų, šovinių, mokymo priemonių. Instruktoriams neretai tekdavo pasikliauti savo išradingumu ir mokomųjų entuziazmu. Užsiėmimai itin suaktyvėjo po birželio mėnesio, kai prasidėjo išplėstinis mobilizavimas į DVRA. Instruktorių skaičius labai padidėjo. Iš jų penktadalis buvo buvę karininkai, likę - puskarininkiai  *Aleksandras Vasilevskis. „Viso gyvenimo reikalas"*  |  |

Prasidėjus Didžiajam Tėvynės karui TSRS Gynybos komitetas 1941 m. rugsėjo 17 d. išleido įsaką „Всеобщая воинская подготовка граждан СССР" ('Visuotinis karinis TSRS piliečių rengimas'), kuris ėmė veikti tų pačių metų spalio 1 d. Jis apėmė 16-50 m. amžiaus vyriškius ir numatė privalomą karinį rengimą neatsitraukiant nuo darbo. Gynybos liaudies komisariate buvo suformuotas Vsevobučio centrinis skyrius. 

1941-1945 m. Vsevobučo sistemoje buvo apmokyta 9 862 000 žmonių.
| Mėčiūnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Mėčiūnų piliakalnisMėčiūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°4′40.6″ š. pl. 23°42′2.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.077944°š. pl. 23.700694°r. ilg.﻿ / 54.077944; 23.700694Koordinatės: 54°4′40.6″ š. pl. 23°42′2.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.077944°š. pl. 23.700694°r. ilg.﻿ / 54.077944; 23.700694 |

 |
| Vieta | Lazdijų rajonas |
| Seniūnija | Kapčiamiesčio seniūnija |
| Aukštis | 15-25 m |
| Plotas | 25x16 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR575 / 5293 /A1638 |

**Mėčiūnų piliakalnis** – piliakalnis Lazdijų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Mėčiūnų kaimo, Kapčiamiesčio seniūnija. Pasiekiamas nuo Vainežerio važiuojant į rytus keliuku 1 km į mišką, miške keliukų sankryžoje pasukus į dešinę pietų kryptimi, už 350 m - į kairę rytų kryptimi, pavažiavus iki keliuko galo 1 km, paėjus 200 m į kairę šiaurės rytų kryptimi nuo jo mišku.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Ančios ežero vakariniame krante esančioje didelėje kalvoje. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 25x16 m dydžio, 1 m aukštesniu pietiniu galu. Vakariniame šlaite, 2,5-3 m žemiau aikštelės, yra 40 m pločio natūrali terasa. Šlaitai statūs, 15-25 m aukščio. Piliakalnis apaugęs pušimis.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Įtvirtinimų pėdsakų ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta. 2001 m. Eugenijus Ivanauskas piliakalnyje ištyrė 8 m² plotą, aptiko židinį ir piliakalnio vietoje buvusios ankstesnės akmens amžiaus gyvenvietės kultūrinį sluoksnį su titnaginiais dirbiniais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 15700 m². 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Šlavantų piliakalnis 9 km | Buteliūnų piliakalnis 12 km | Vainiūnų piliakalnis 14 km |  |
| Paveisininkų piliakalnis 5,5 km |  | Druskininkėlių piliakalnis 9 km |
| Paseinelių piliakalnis 20 km |  |  |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 106 (Nr. 428).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.141
* Eugenijus Ivanauskas, Arūnas Strazdas. 2002. Alytaus rajono neaiškių piliakalnių žvalgomieji tyrimai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2001 metais. Vilnius, p. 42–44.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Mėčiūnai
| Naujienėlės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Naujienėlės piliakalnisNaujienėlės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°28′25.1″ š. pl. 23°7′57.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.473639°š. pl. 23.132556°r. ilg.﻿ / 54.473639; 23.132556Koordinatės: 54°28′25.1″ š. pl. 23°7′57.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.473639°š. pl. 23.132556°r. ilg.﻿ / 54.473639; 23.132556 |

 |
| Vieta | Kalvarijos savivaldybė |
| Seniūnija | Kalvarijos seniūnija |
| Aukštis | 12­-20 m |
| Plotas | 28x25 |
| Priešpilis | papilys 40(30)x34 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1972 |
| Registro Nr. | AR328 / 5084 / A232P |

**Naujienėlės piliakalnis**, *Aukštakalnis, Kovakalnis* – piliakalnis Kalvarijos savivaldybės teritorijoje, Naujienėlės kaime, Kalvarijos seniūnija. Pasiekiamas keliu Kalvarija – Bartininkai per Patilčius Margiuose pasukus į dešinę rytų link Naujienėlės, yra kairėje šiaurės kryptimi nuo kelio, 150 m neprivažiavus kanalizuoto Vyžupio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje esančioje kalvoje. Šlaitai statūs, 12­-20 m aukščio, viršutinėje 4­-5 m aukščio dalyje buvę pastatinti. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 28x25 m dydžio, 2 m iškiliu viduriu. Jos šiaurinėje pusėje supiltas 18 m ilgio, 0,8 m aukščio, 9,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 16 m pločio, 1 m gylio griovį.

Į šiaurę nuo piliakalnio yra trapecinis papilys, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, ilgesniu vakariniu šonu. Jo aikštelės dydis -­ 40(30)x34 m.

Piliakalnis labai apardytas arimų, Antrojo pasaulinio karo vokiečių apkasų, statant trianguliacinį bokštą. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apsodinti eglutėmis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15000 m².
Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 16400 m².

Tyrimai
-------

1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Šukių piliakalnis 19 km | Piliūnų piliakalnis 26 km | Kumelionių piliakalnis 13 km |  |
| Dabravolės piliakalnis 26 km |  | Liudvinavo piliakalnis 13 km |
| Piliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 5 km | Menkupių piliakalnis 4,5 km | Kampinių piliakalnis 4,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 113 (Nr. 466).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.121
* Osipowicz A. Pobieżny rzut oka na niektóre zamczyska i t. zw. góry sypane od okolicy Suwalk // Tygodnik ilustrowany. R. XV. 1867. Nr. 385, p. 64.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Naujienėlė
| Ričmondas*Richmond* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

RičmondasRičmondas

37°32′00″ š. pl. 77°28′00″ v. ilg.﻿ / ﻿37.53333°š. pl. 77.46667°r. ilg.﻿ / 37.53333; 77.46667﻿ (Ričmondas (Virdžinija))Koordinatės: 37°32′00″ š. pl. 77°28′00″ v. ilg.﻿ / ﻿37.53333°š. pl. 77.46667°r. ilg.﻿ / 37.53333; 77.46667﻿ (Ričmondas (Virdžinija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Virdžinija Virdžinija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1737 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 223 170  |
| **Plotas** | 162 km² |
| **Tankumas** (2016) | 1 378 žm./km² |
| **Altitudė** | 46 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ričmondas |

**Ričmondas** (angl. *Richmond*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų rytuose, prie Džeimso upės; Virdžinijos valstijos sostinė. Ričmondas įsikūręs 158 km į pietus nuo Vašingtono, Krioklių juostoje. Yra Ričmondo tarptautinis oro uostas (Sandstaune), geležinkelių ir plentų mazgas, upinis uostas. Tabako, tekstilės, chemijos pramonė, veikia „Dominion" šiluminė jėgainė. Veikia keletas universitetų (Virdžinijos Sandraugos, Ričmondo ir kt.) bei kolegijų, botanikos sodas, Virdžinijos mokslo, meno muziejai, kapitolijus, 1741 m. pastatyta Šv. Jono medinė bažnyčia.

Rasinė gyventojų sudėtis (2010 m.): 50,6 % – juodaodžiai, 40,8 % – baltieji, 6,3 % – lotynoamerikiečiai, 5 % – azijiečiai.

Istorija
--------

XVII a. dabartinio Ričmondo vietoje buvo svarbi Pouhatanų konfederacijos gyvenvietė. 1609 m. ir 1610–1611 m. čia mėgino įsikurti kolonistai iš Džeimstauno. 1737 m. įkurtas dabartinis Ričmondo miestas ir pavadintas pagal Londono rajoną Ričmondą. 1742 m. gyvenvietei suteiktas miestelio statusas. 1775 m. Patrikas Henris prie Ričmondo bažnyčios pasakė savo žymiąją kalbą, po kurios Virdžinija prisijungė prie JAV nepriklausomybės kovos. 1780 m. Virdžinijos sostinė perkelta iš Viljamsburgo į Ričmondą. Amerikos pilietinio karo metais, 1861–1865 m. Ričmondas buvo laikinąja Amerikos Valstijų Konfederacijos sostine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 354
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°25′55″ š. pl. 25°09′02″ r. ilg.﻿ / ﻿54.43194°š. pl. 25.15056°r. ilg.﻿ / 54.43194; 25.15056

|  Rūdninkų Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Šalčininkų |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rūdninkai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 45 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1884 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Rūdninkų Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Rūdninkų kaime, 3,5 km į pietryčius nuo Baltosios Vokės miesto, Merkio dešiniajame krante. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija
--------

Rūdninkuose 1511 m. įkurta parapija, pastatyta bažnyčia. Jai 1614 m. paskirtas palivarkas su valstiečiais ir smuklė. Karo su Maskva metu, 1655 m. bažnyčia sudeginta. 1713 m. minima be stogo, išdaužytais 4 langais bažnyčia. Klebonija be krosnių, langų ir stogo. Rūdninkuose nelikę nė vieno valstiečio namo. Bažnyčią 1775 m. sugriovė audra. Pamaldos laikytos bernardinų palivarko koplyčioje.

1790 m. bažnyčia atstatyta, atkurta parapija. 1835 m. kulto pastatas remontuotas. Iš uždarytos Trakų bernardinų bažnyčios 1845 m. atvežtas altorius. 1884 m. bažnyčia perstatyta. Tų pačių metų valdžios surinktais duomenimis Rūdninkų parapijoje 0 proc. gyventojų kalbėjo lietuviškai, tačiau pamaldos laikytos ir pamokslai sakyti tik lenkų kalba.

Nuo 1964 m. klebonavo Leonas Lavcevičius (1895–1981), Sibiro tremtinys, palaidotas šventoriuje.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su prieangiu, bokšteliu. Šventoriuje stovi medinė varpinė.