recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nintendo 64 žaidimo kasetė
Nintendo 64 tebenaudojo žaidimų kasetes, kai dauguma kitų tos kartos konsolių perėjo prie CD-ROM
**Žaidimo kasetė** – tam tikras kištuku įjungiamas modulis, talpinantis, pavyzdžiui, pastoviąją atmintį (ROM), kurioje saugomi kompiuterinių programų ar daugiausia kompiuterinių žaidimų duomenys. Šios laikmenos jungiamos į namų kompiuterius ir žaidimų konsoles. Žaidimų kasečių būna įvairių formų, joms būdinga tai, jog pats žaidimas yra talpinamas atminties mikroschemoje, pritvirtintoje prie bet kokios spausdintos schemos, o visa ši konstrukcija dar apgaubiama apsauginiu plastiko sluoksniu, kas savo ruožtu leidžia palyginti lengvai ir greitai perkeisti žaidimų kasetes, įjungtas į žaidimų konsoles. Žaidimų kasetės buvo itin populiarios nuo XX a. 8-ojo deš. vidurio iki 10-ojo deš. vidurio. Vėliau radosi kitos žaidimų duomenims talpinti skirtos laikmenos, tokios kaip diskeliai, CD ir DVD. Paplitus diskasukiams ir programinei įrangai peraugus ROM dydžio apribojimus, kasečių lizdai vėlesnėse žaidimų konsolėse ir kompiuteriuose išnyko.

Šiandieną žaidimų konsolėse paprastai naudojamos CD, DVD ir Blu-ray Disc laikmenos vietoje žaidimų kasečių, nors kasetės tebėra naudojamos delninėse žaidimų konsolėse, tokiose kaip Nintendo 3DS ir PlayStation Vita. Paprastai žaidimo kasečių talpa yra mažesnė nei kitų laikmenų.

Panaudojimas
------------

Žaidimų sistemos, kurios naudoja žaidimų kasetes:

* „Atari" žaidimų konsolės (Atari 2600, 5200, 7800, XEGS, Lynx, Jaguar)
* Kai kurios „Nintendo" žaidimų konsolės (NES, SNES, N64, Game Boy serija, Virtual Boy, Nintendo DS, Nintendo 3DS ir Pokémon Mini)
* Kai kurios „Sega" žaidimų konsolės SG-1000, Master System, Mega Drive/Genesis, Nomad, Game Gear, Sega 32X bei Sega Saturn
* ColecoVision
* Intellivision
* Leapster
* Neo Geo
* Speak & Spell
* PC Engine/TurboGrafx-16
* PlayStation Vita

Išnašos
-------

1. ↑  Cook, Karen (1984-03-06). „Jr. Sneaks PC into Home". *PC Magazine*. p. 35. Nuoroda tikrinta 2013-10-24.
**Gražina Janulytė-Bernotienė** (g. 1951 m. balandžio 27 d. Kaunas) – Lietuvos architektė, pedagogė.

Biografija
----------

1968 m. baigė Kauno vidurinę meno mokyklą, 1968–1971 m. studijavo Kauno politechnikos institute, 1971–1973 m. Vilniaus inžineriniame statybos institute. 1975–1980 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimo instituto aspirantė.

1973–1995 m. dirbo Miestų statybos projektavimo instituto Kauno skyriuje, architektų grupės vadovė. Nuo 1993 m. vadovauja individualiai architektūros projektavimo studijai. Nuo 1997 m. Kauno technologijos universiteto architektūros ir kraštotvarkos katedros dėstytoja, docentė.

Lietuvos architektų sąjungos Kauno skyriaus valdybos narė, Kauno urbanistikos ir architektūros tarybos narė.

Projektai
---------

* Vaikų dailės mokykla, Alytus, 1985 m.
* Poilsio namų kompleksas, Šventoji, 1987 m.
* Marijampolės kultūros centras, 1999 m.
* SoDros administracinis pastatas, Kaunas, 1999 m.
* A. Sabonio sporto klubas, Kaunas, 1999 m.
* Kauno medicinos universiteto rektorato ir studentų klubo pastatas, 1999 m.
* Kryžių kalno bažnyčios konkursinis projektas, 2000 m. (III premija)
* Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus rekonstrukcija, Kaunas, 2002 m.
* Vytauto Didžiojo universiteto biblioteka ir studijų centras, projektas, Kaunas, 2005 m.
* Daugiabučių gyvenamųjų namų kvartalas Kalniečiai, Kaunas, projektas, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gražina Janulytė-Bernotienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 113 psl.
| Andžio Koisu |
| --- |
| **Ilgis** | 144 km |
| **Baseino plotas** | 4810 km² |
| **Vidutinis debitas** | (9 km nuo žiočių) 69,6 m³/s |
| **Ištakos** | Rytinė Didžiojo Kaukazo dalis |
| **Žiotys** | Sulakas |
| **Šalys** | Gruzijos vėliava GruzijaRusijos vėliava Rusija |

**Andžio Koisu** (rus. *Андийское Койсу*) – upė Kaukaze, kairysis Sulako intakas.

Tai tipiška slenkstėta kalnų upė. Maitinimas mišrus, vyrauja ledynų tirpsmo vandenys. Poplūdis gegužės – rugpjūčio mėn.

Susidaro Gruzijos teritorijoje 1535 m aukštyje susiliejant Tušetijos Alazaniui ir Pirikita Alazaniui. Upės ilgis nuo Alazanių susiliejimo iki Andžio Koisu susiliejimo su Sulaku (303 m aukštis) – 144 km, ilgis įskaitant Tušetijos Alazanį – 192 km.

Upės vidutinis nuolydis – 8,5 m/km. Kai kurie ruožai visiškai lėkšti, o kai kurie – iki 50 m/km. Statūs ruožai gana trumpi. Upę naudoja vandens turistai. Patyrę gali leisti upe visu jos ilgiu.

Rusija planuoja Dagestano teritorijoje statyti Agvalio hidroelektrinę.

Nuorodos
--------

1. ↑  По Андийскому Койсу
2. ↑  Daghestan Republic Hydropower Industry. Development Outlooks Archyvuota kopija 2007-10-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Agvali Hydropower Station Archyvuota kopija 2007-10-30 iš Wayback Machine projekto.
| **Almantas Gavėnas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. vasario 18 d. |
| Tautybė | lietuvis |
| Vaikai | 3 vaikai |
|  |
| Veikla | Viešojo administravimo tarnautojas |
| Sritis | Migracija |
| Organizacijos | Migracijos departamentas prie VRM |
| Pareigos | direktorius |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultetas |

**Almantas Gavėnas** (g. 1955 m. vasario 18 d.) – tarnautojas, Migracijos departamento prie VRM vadovas.

Biografija
----------

1973–1978 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete įgijo prancūzų filologijos specialybę, filologas. 1992–1993 m. stažavosi Aukštojoje nacionalinėje policijos mokykloje (Lionas, Prancūzija).

1978–1982 m. Seirijų vidurinės mokyklos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas, 1982–1986 m. Lietuvos TSR VRM Pataisos reikalų valdybos Nepilnamečių auklėjimo darbų kolonijos viršininko pavaduotojas, 1986–1992 m. VRM Pataisos reikalų valdybos tarnautojas, 1992–1993 m. Interpolo Lietuvos nacionalinio biuro direktoriaus pavaduotojas 1993–1997 m. Migracijos departamento prie VRM direktoriaus pavaduotojas, 1997–1999 m. LR vidaus reikalų viceministro patarėjas. 1999–2014 m. Migracijos departamento prie VRM direktorius.

Vedęs, turi 3 vaikus.

Moka rusų, prancūzų, lenkų, italų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Almantas Gavėnas Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. (MD prie VRM inf.)
| Andžarasعنجر |
| --- |
| *Senojo Andžaro griuvėsiai* |
|  |
| 

AndžarasAndžaras

33°43′0″ š. pl. 35°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.71667°š. pl. 35.91667°r. ilg.﻿ / 33.71667; 35.91667﻿ (Andžaras)Koordinatės: 33°43′0″ š. pl. 35°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.71667°š. pl. 35.91667°r. ilg.﻿ / 33.71667; 35.91667﻿ (Andžaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Libano vėliava Libanas |
| **Muchafaza** | Bekos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 4 203  |
|  |
|  **Vikiteka** | Andžaras |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 293 |

**Andžaras** (arab. عنجر = *‘Anjar*, arm. Անճար) arba ***Hauš Musa*** (arab. حوش موسى‎ = *Ḥawsh Mūsá*) – miestas rytų Libane, Bekos muchafazoje, Bekos slėnyje. Beveik visi gyventojai – armėnai.

Mieste išlikę VIII a. Umajadų miesto griuvėsiai – miesto įtvirtinimų, rūmų, pirčių, arkadų, kolonadų, vandentakių liekanos. 1984 m. senojo miesto griuvėsiai įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Taip pat mieste yra armėnų apaštališkosios bažnyčios ir armėnų katalikų bažnyčios maldos namai, mokyklos.

Istorija
--------

Miestas įkurtas VIII a. Umajadų kalifo Al Valido I ir vadintas ***Ain Gerha***. Tačiau jis statyti nebuvo baigtas – 744 m. Valido sūnus Ibrahimas pralaimėjo Abasidams, miestas buvo apleistas. Osmanų imperijoje prasidėjus armėnų genocidui, į Andžarą atsikraustė dauguma Libane priglaustų armėnų pabėgėlių.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Libane |
| --- |
|  |
| 
Andžaras (1984) · Baalbekas (1984) · Biblas (1984) · Tyras (1984) · Kadišos slėnis ir Dievo kedrų miškas (1998) · *Rašido Karamio tarptautinis parodų centras Tripolyje* (2023) | Libano vėliavaLibano vėliava |

 |
| **Ožiakvapis nuosėdis** |
| --- |
| (*Cortinarius traganus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Nuosėdis  *( Cortinarius)* |
| Rūšis: | Ožiakvapis nuosėdis  *( Cortinarius traganus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Ožiakvapis nuosėdis** (*Cortinarius traganus*) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas.

Išvaizda
--------

Kepurėlė 4 – 10 cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau paplokščiai iškili, jaunų grybų plaušuota arba žvynuota, su buku gubreliu per vidurį. Kotas 6 – 10 cm ilgio, prie pagrindo gumbiškai sustorėjęs, dažnai padengtas violetinio apvalkalo (šydo) taškuotų gabalėlių. Lakšteliai reti. Trama nelabai kieta, gelsvai rusva, nemalonaus (ožio) kvapo ir kartoko skonio. Labai panašus į kamparinį nuosėdį (*Cortinarius comphoratus*), kuris taip pat nevalgomas.

Spalvos kaita: kepurėlė iš pradžių šviesiai violetinė, vėliau šviesiai geltono arba rusvai geltono atspalvio. Jaunų grybų lakšteliai šviesiai rudi, vėliau rusvi arba rausvai rudi.

Augavietė
---------

Ožiakvapis nuosėdis auga pavieniui arba grupėmis prie lapuočių ir spygliuočių medžių.

Sezonas: rugpjūtis-spalis.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas, „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (121 psl.) ISBN 9955-573-65-1
| JalutorovskasЯлуторовск |
| --- |
|              |
| *Muiziejus* |
|  |
| 

JalutorovskasJalutorovskas

56°39′0″ š. pl. 66°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.65000°š. pl. 66.30000°r. ilg.﻿ / 56.65000; 66.30000﻿ (Jalutorovskas)Koordinatės: 56°39′0″ š. pl. 66°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.65000°š. pl. 66.30000°r. ilg.﻿ / 56.65000; 66.30000﻿ (Jalutorovskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Tiumenės sritis Tiumenės sritis |
| **Rajonas** | Jalutorovsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1659 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 39 399  |
|  |
|  **Vikiteka** | Jalutorovskas |

**Jalutorovskas** (rus. *Ялуторовск*) – miestas prie Tobolo upės, Tiumenės sritis, Rusija, Jalutorovsko rajono centras. 37 900 gyventojų (2003 m.)

Istorija
--------

Įkurtas 1661 m. Jalutorovskas buvo Rusijos imperijos politinės tremties vieta. 1829–1835 m. tremtyje Jalutorovske gyveno 9 dekabristai. 1927 m. įkurtas Dekabristų atminimo muziejus. XIX a. čia buvo atitremta Lietuvos gyventojų – 1831 m. ir 1863 m. sukilimo dalyvių, knygnešių.

Ekonomika
---------

Išplėtota medžio apdirbimo, baldų, maisto pramonė.

Lietuviai
---------

Keliasdešimt šeimų iš TSRS okupuotos Lietuvos į Jalutorovską buvo ištremta 1948 m. sausio mėn. po kelerių metų nemažai jų buvo atkelta iš kitos tremties vietos – Tropinsko. Tremtiniai dirbo miško ruošos darbus, plukdė rąstus, traukė juos iš vandens, krovė į vagonus, dirbo pabėgių įmonėse, plytinėje, statybose, prie geležinkelio. 1957–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą.

* MuiziejusMuiziejus
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Jalutorovskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 492 psl.
|  *Almaz Ayana*  |
| --- |
|  |
|  |
| Gimė | 1991 m. lapkričio 21 d. (30 metų) |
| Atstovauja (-vo) | Etiopijos vėliava Etiopija |
| Aktyvumo metai | 2009- |
|  |
| Rungtys | Ilgų nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 10000 m: 29:17.46 (PR) |
|  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**2 |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**2 |
|  **Afrikos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**0 | **Suma**1 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Almaz Ayana** (g. 1991 m. lapkričio 21 d.) – Etiopijos ilgų nuotolių bėgikė, olimpinė čempionė ir pasaulio rekordininkė.

Biografija
----------

2010 m. Ayana pasaulio jaunimo čempionate užėmė 5-ą vietą. 2013 m. pirmą kartą dalyvavo pasaulio suaugusiųjų čempionate ir pelnė bronzos medalį 5000 m bėgimo rungtyje. 2015 m. pasaulio čempionate tapo 5000 m bėgimo čempione.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Ayana dalyvavo 10000 m bėgime ir įveikusi pusę distancijos atsiskyrė nuo pagrindinės grupės ir finišavo pirma lenkdama dauguma priešininkių net keliais ratais. Etiopietė taip pat daugiau nei 12 sekundžių pagerino rungties pasaulio rekordą - 29:17.46.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
Jamaikos nuotrauka iš palydovo
topografinis žemėlapis
**Jamaika** yra įsikūrusi saloje, esančioje 145 km į pietus nuo Kubos, 160 km į vakarus nuo Haičio. Salos ilgis – 235 km, plotis kinta nuo 35 iki 82 km. Sala užima 10 911 km².

Pagrindiniai faktai
-------------------

**Vieta**: Karibų jūra.

**Geografinės koordinatės**: 18 15 N, 77 30 W

**Koordinatės**: Centrinė Amerika, Karibų jūra.

**Plotas**:
Visas: 10990 kv.km
Sausuma: 10830 kv.km
Vanduo: 160 kv.km

**Sausumos pasienio ruožas**: 0 km

**Kranto linija**: 1022 km

**Klimatas**: tropinis, karštas, drėgnas.

**Žemiausia vieta**: Karibų jūra 0 m
**Aukščiausia vieta**: Mėlynojo kalno viršukalnė 2256 m

**Žemės panaudojimas**:
Ariama žemė: 14 %
Pasėliai: 6 %
Ganyklos: 24 %
Miškai ir miškingos vietovės: 17 %
Kita: 39 %

**Drėkinama žemė**: 350 kv. km

**Stichinės nelaimės**: uraganai (ypatingai nuo liepos iki lapkričio).

**Aplinka** – dabartinės problemos: miškų naikinimas, pakrantės vandenų užterštumas dėl gamyklų išmetamų atliekų, naftos išsiliejimai, oro užterštumas Kingstone.

Šaltiniai
---------

* CIA World Fact Book 1997 Archyvuota kopija 2004-12-14 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiaurės Amerikos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Antigva ir Barbuda | Bahamos | Barbadosas | Belizas | Dominika | Dominikos Respublika | Grenada | Gvatemala | Haitis | Hondūras | Jamaika | JAV | Kanada | Kuba | Kosta Rika | Meksika | Nikaragva | Panama | Salvadoras | Sent Lusija | Sent Kitsas ir Nevis | Sent Vinsentas ir Grenadinai | Trinidadas ir Tobagas |

 |
**Gražina Kliaugienė-Skabickaitė** (1944 m. gegužės 16 d. Panevėžys – 1995 m. spalio 15 d. Vilnius) – Lietuvos menotyrininkė, dailės kritikė.

Biografija
----------

1964–1966 m. studijavo mediciną ir geologiją Vilniaus universitete, 1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1973–1981 m. dirbo Kultūros ministerijos Dailės skyriuje, 1981–1983 m. – Istorijos instituto Menotyros sektoriuje.

Nuo 1972 m. parašė daugiau kaip 300 straipsnių (kai kuriuos pasirašinėjo slapyvardžiu *Viktoras Jonušas*) periodiniuose leidiniuose „Literatūra ir menas", „Kultūros barai", „Pergalė", „Krantai", „7 meno dienos" ir kituose. Kritikos straipsniuose plėtojo eseistinį analitinį stilių, nagrinėjo meno raidos, dailininkų kartų priešpriešos, meninės kalbos atsinaujinimo problemas, būdinga vaizdinga kalba. Formavo visuomenės sampratą apie meno kokybę, neigė dailės vertinimą pagal politinį angažuotumą arba ideologinę konjunktūrą. Rengė televizijos laidas „Versmės", „Mano pasaulis".

Bibliografija
-------------

* XX a. lietuvių dailės istorija: Lietuvių tarybinė dailė. 1940-1960 m. t. 3 1990 m. skyrių apie tapybą viena autorių.
* Gražina Kliaugienė. Straipsniai, Vilnius, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Gražina Kliaugienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 262 psl.
| Mansoa*Mansôa* |
| --- |
| *Miesto turgus* |
|  |
| 

MansoaMansoa

12°4′0″ š. pl. 15°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.06667°š. pl. 15.31667°r. ilg.﻿ / 12.06667; 15.31667﻿ (Mansoa)Koordinatės: 12°4′0″ š. pl. 15°19′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.06667°š. pl. 15.31667°r. ilg.﻿ / 12.06667; 15.31667﻿ (Mansoa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Bisau Gvinėjos vėliava Bisau Gvinėja |
| **Regionas** | Ojo regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 7 376  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mansòa |

**Mansoa** – centrinės Bisau Gvinėjos miestas, Ojo regione, prie Mansoa upės. Įsikūręs mansoankų arba kunančių genties teritorijoje, 2008 m. mieste gyveno 7,3 tūkst. žmonių. Gyventojai kalba sua šnekta.

Istorija
--------

XIX a. portugalai Brajos ir Mansoa upių santakoje įrengė nesaugų prekybos postą, o ilgainiui išaugo miestelis.

1897 m. ir 1902 m. portugalai vykdė karinius veiksmus, vertė mokėti mokesčius, tačiau čiabuviai pasipriešino. 1913 m. kovo ir liepos mėn. portugalų okupantai buvo nugalėti balantų dviejose kautynėse, tačiau trečiajame mūšyje balantai buvo sutriuškinti. Nugalėję portugalai siekė įsitvirtinti regione, tad 1913 m. liepą įkūrė nuolatinį karinį postą.

Sportas
-------

* CF Os Balantas – futbolo klubas.
* Namų rungtynes žaidžia Korkos Sou stadione (port. *Estádio Corca Sow*), talpinančiame 3 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Mansòa.
2. ↑  Globalsportarchive
| **Andžejus Firlejus (1649)** |
| --- |
|  |
| Firlejai |
| Herbas „Lewart" |
| Herbas „Lewart" |
|  |
| Gimė | 1586 m. |
| Mirė | 1649 m. (~63 metai) |
| Tėvas | Andžejus Firlejus |
| Motina | Barbora Kozinska |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Andžejus Firlejus**  (apie 1586–1649) – ATR valstybinis ir karinis veikėjas, karaliaus rotmistras (1611), Belzo kaštelionas (1640–1649), Sandomiro vaivada (1649).

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart" savininkas. Maologoščo ir Radomo kašteliono Anžejaus Firlejaus (m. 1609) ir Barboros Kozinskos sūnus, Karūnos didžiojo maršalkos ir Krokuvos vaivados Jano Firlejaus (1521–1574) anūkas.

Kalvinizmo sekėjas. 1611 minimas karaliaus rotmistro laipsnyje. 1640 metais Andžejus Firlejus gavo Belzo kašteliono pareigybę, o 1649 metais buvo paskirtas Sandomiro vaivada.

1649 metais Andžejus Firlejus Karūnos senato buvo paskirtas vienu iš trijų Lenkijos bajorų armijos regimentarijų (vadų) kovoje prieš sukilusius Ukrainos kazokus. Tais pačiais 1649 metais dalyvavo Zbaražo pilies, apgultos Bogdano Chmelnickio ir Krymo chano Islamo III Girejaus kazokų-totorių armijos, gynyboje.

Buvo vedęs du kartus, bet po savimi palikuonių nepaliko.

Nuorodos
--------
**Gražina Gleiznienė** (g. 1947 m. liepos 28 d. Joniškyje) – Lietuvos restauratorė, muziejininkė.

Biografija
----------

1971 m. baigė chemiją Vilniaus universitete. Nuo 1982 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus, Lietuvos dailės muziejaus Prano Gudyno muziejinių vertybių restauravimo centro restauratorė. Nuo 1994 m. Lietuvos nacionalinio muziejaus restauratorė, nuo 1997 m. direktoriaus pavaduotoja restauravimui. 1996–2000 m. Vilniaus universitete dėstė archeologinio metalo konservavimą.

Darbai
------

Svarbiausi restauruoti objektai:

* III tūkstantmečio pr. m. e. mediniai žvejybos įrankiai iš Šventosios, 1994-1997 m.
* IX a. – XII a. vyro įkapės iš Pryšmančių kapinyno, 1996 m.

Bibliografija
-------------

* Restauravimo metodika. Nr. 1. Lietuvos nacionalinio muziejaus restauravimo centro leidinys, sudarytoja Gražina Gleiznienė. Vilnius, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Neringa Markauskaitė. *Gražina Gleiznienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 751 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jojikiniai** |
| --- |
| Pietinis jojikas (Philesturnus carunculatus)Pietinis jojikas  (*Philesturnus carunculatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Jojikiniai  *( Callaeidae)* |

 |
| Binomas |
| ***Callaeidae***Sundevall, 1836 |

**Jojikiniai** (*Callaeidae*) - žvirblinių paukščių (*Passeriformes*) šeima.

Išvaizda
--------

Vidutinio dydžio miško paukščiai (26-38 cm). Būdinga prie snapo pamato gana ryškios odos skiautės. Sparnas stipriai užapvalintas, uodega ilga, kojos ilgos, tvirtos.

Biologija
---------

Gyvena tankiuose tiškuose. Monogamai.

### Lizdas

Įsirengia medžiuose ant šakų plokščią purų lizdą. Lizdą stato iš šakelių ir žolių. Deda 2-3 pilkai rudus kiaušinius su tamsiomis dėmelėmis. Peri 20-21 d. Abu tėvai peri ir maitina išsiritusius jauniklius.

Mityba
------

Minta vabzdžiais.

Paplitimas
----------

Paplitę Naujojoje Zelandijoje. Šeimoje trys endeminės monotipinės gentys su 3 rūšimis, tačiau iki šiol išlikusios tik dvi rūšys, vienai iš jų gresia išnykimas. Viena rūšis išnyko XX a. pr.

Gentys ir rūšys
---------------

* Jojikai, kokako - *Callaeas* Forster, 1788
	+ *Callaeas cinerea* (Gmelin, 1788)
* *Philesturnus* Geoffroy Saint-Hilaire, I, 1832
	+ Pietinis jojikas - *Philesturnus carunculatus* (Gmelin, 1789)
* *Heteralocha* Cabanis, 1851
	+ *Heteralocha acutirostris*† (Gould, 1837)
|  |
| --- |
| Maroko–Jungtinės Karalystės elektros jungtis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Maroko vėliava Marokas  Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Trasa** | Tantanas - (Atlanto vandenynas) - Devonas |
| Savininkai |
| **Partneriai** | Xlinks |
| Gamyba |
| Techninė informacija |
| **Jungties tipas** | Povandeninis kabelis |
| **Srovės tipas** | Aukštos įtampos tiesioginė |
| **Ilgis** | 3800 km |
| **Galingumas** | 3600 MW |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Maroko–Jungtinės Karalystės elektros jungtis** – planuojama tarpvalstybinė elektros jungtis tarp Maroko ir Jungtinės Karalystės. Jungtimi planuojama eksportuoti iš atsinaujinančių šaltinių (saulės ir vėjo) pagamintą elektrą iš Maroko, kuris siekia panaudoti Saharoje įkurtas elektrines. Planuojami jungties pajėgumai užtikrintu 7,5 % viso Jungtinėje Karalystėje sunaudojamo elektros kiekio.

2022 m. pradėti investicinio fondo kaupimo darbai. 2022 m. gegužę į projektą investavo Octopus Energy. Projekto vertė - 16 mlrd. £.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Xlinks Revives Desertec’s Dream, With a Few Twists
2. ↑  Octopus invests in Morocco-UK power project Xlinks as it signs strategic partnership

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| ***Mano žmona ragana*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mia moglie è una strega |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Castellano & Pipolo |
| Prodiuseris (-iai) | Mario Cecchi Gori Vittorio Cechi Gori |
| Kompozitorius | Detto Mariano |
| Vaidina | Renato Pozzetto  Eleonora Giorgi  Lia Tanzi  Helmut BergerSveva AltieriSerena GrandiRita Calderoni |
| Metai | 1980 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mano žmona ragana** (it. *Mia moglie è una strega*) – 1980 m. Italijoje sukurta komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1656 m. Ragana Finičela buvo sudeginta ant laužo. Jos mylimasis, demonas Asmodėjas užkeikia, kad po daugiau daugelio metų ji vėl prisikeltų ir padėtų atkeršyti nuosprendžio kaltintojui popiežiui Emilijui Alteri.

Praeina daugiau kaip 300 metų. Daktaras Emilijus ketina susituokti su Tania, tačiau apsireiškusi Finičela sugiauna sutuoktuves, duodama jam išgerti meilės gėrimo, priverčiančio įsimylėti ją pačią. Jos tikslas – sužlugdyti daktarą, kuris yra tolimas popiežiaus giminaitis ir palikuonis. Emilijus palieka Tanią ir pameta galvą dėl Finičelos, tačiau po kurio laiko ji supranta, kad Emilijaus jausmai jai tikri, nes šis neišgėrė duoto eliksyro. Pamiršusi savo priesaiką Asmodėjui, Finičela nusprendžia susituokti su Emilijumi. Jie išvyksta į Paryžių, tačiau čia apsireiškia pats Asmodėjas, neketinantis atsisakyti keršto, kurio jis laukė 300 metų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Renato Pozzetto – Emilijus
* Eleonor Giorgi – Finičela
* Lia Tanzi – Tania
* Enrico Papa – Roberto
* Helmut Berger – Asmodėjas
* Rita Calderoni – sekretorė
* Sveva Altieri
* Renzo Rinaldi
* Serena Grandi

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mia Mogle". *cineraglio.it*. Nuoroda tikrinta 2021-04-12.
|  |
| --- |
| **Mi-28** |
|  |
|  |
|  |
| Pirmas skrydis | 1982 m. lapkričio 10 d. |
| Pradėtas naudoti | 2007 |
| Būsena | naudojamas |
| Pagaminta vnt. | 126 |

**Mil Mi-28** – naujos kartos sraigtasparnis. Jo kūrime buvo atsižvelgta į patirtį eksploatuojant sraigtasparnius Mi-8 ir Mi-24. Turėdamas galingą ginkluotę Mi-28 yra naudojamas naikinti priešo karinei technikai, bei įtvirtinimams. 

Mi-28 skirtas sausumos pajėgų palaikymui iš oro, tankų ir kitos šarvuotos technikos naikinimui, desanto pridengimui ir priešo sraigtasparnių naikinimui. Mi-28 turi valdomos raketinės ginkluotės kompleksą. Navigacinis kompleksas padeda pagerinti pilotavimo charakteristikas. Šio komplekso pagalba sraigtasparnis gali skristi nustatyta trajektorija, „kabėti" virš nustatyto taško, taip pat galima nustatyti vietovės koordinates ir išlaikyti pastovų skrydžio aukštį. Mi-28 gali būti perskraidintas į karinių veiksmų vietą IL-76 tipo lėktuvais.

Charakteristikos
----------------

Mi-28
Pateiktos Mi-28 modelio charakteristikos:

### Pagrindinės

* Įgula: 2 pilotai.
* Talpa: 2-3 keleiviai.
* Ilgis: 16,98 m
* Sraigto diametras: 17,2 m
* Aukštis: 3,83 m
* Tuščio svoris: 8095 kg

### Eksploatacinės savybės

* Didžiausias greitis: 320 km/h
* Skrydžio nuotolis: 1100 km
* Kopimo greitis: 13,6 m/s.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RМиль orlaiviai |
| --- |
|  |
| 

Mi-1·
Mi-2·
Mi-3·
Mi-4·
V-5·
Mi-6·
V-7·
Mi-8·
Mi-9·
Mi-10·
Mi-12·
Mi-14·
V-16·
Mi-17·
Mi-18·
Mi-19·
Mi-20·
Mi-22·
Mi-24·
Mi-25·
Mi-26·
Mi-28·
Mi-30·
Mi-32·
Mi-34·
Mi-35·
Mi-36·
Mi-38·
Mi-40·
Mi-42·
Mi-44·
Mi-46·
Mi-52·
Mi-54·
Mi-58·
Mi-60
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kazanleko trakų kapas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | i, iii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 44 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1979  (3-oji sesija) |
| 

Kazanleko trakų kapas šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Kazanleko trakų kapas** – mūrinis helenizmo laikotarpio trakų pilkapis, datuojamas 310–290 m. pr. m. e. esantis šiaurinėje Kazanleko miesto dalyje centrinėje Bulgarijoje.

Šis kapas – tai didelio nekropolio dalis, netoli senovės trakų miesto Seutpolio. Manoma, kad kapavietė priklausė kažkokiam trakų valdovui arba bajorui, kuris buvo palaidotas kartu su savo žmona. Ją atsitiktinai atrado kareiviai, kurie 1944 m. balandžio 19 d. čia kasė apkasus.

Pagrindinė laidojimo kamera – apvali, jos skersmuo – 2,65 m, pastatyta iš plytų ir pridengta kupolu 3,25 m aukštyje. Į kamerą veda 1,95 m ilgio siauras koridorius (dromas). Kapavietėje rasta labai mažai daiktų, todėl manoma, kad jis buvo apiplėštas jau senovėje.

Kapavietėje yra neįkainojamos vertės sieninė tapyba. Pirmasis frizas laidojimo kameroje vaizduoja iškilmingą puotą, kurioje dalyvauja sutuoktiniai – vyras ir žmona. Manoma, kad tokiu būdu pavaizduota, kaip žmona iškilmingai atsisveikina su savo mirusiu vyru. Šalia taip pat nutapyti muzikantai, tarnai ir arkliai. Antrame frize – dviračių vežimų lenktynės. Koridoriaus tapyba – tai pėsčiųjų ir raitelių kovų scenos. Tapybos stilius – mišrus, trakų-graikų.

1979 m. kapas buvo įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo objektų sąrašą.

* Įėjimas į pilkapįĮėjimas į pilkapį
* Pirmasis frizasPirmasis frizas
* Antrasis frizasAntrasis frizas

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Bulgarijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Bojanos cerkvė (1979) · Kazanlako trakų kapas (1979) · Madaros raitelis (1979) · Ivanovo uolų cerkvės (1979) · Nesebero senovinis miestas (1983) · Pirino nacionalinis parkas (1983) · Srebarnos gamtos draustinis (1983) · Rilos vienuolynas (1983) · Sveštarų trakų kapas (1985) · Karpatų ir kitų Europos regionų pirmykščiai bukų miškai (2017, kartu su 19 kitų valstybių) | Bulgarijos vėliavaBulgarijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Bistricos bobutės, senovinė polifonija, šokiai ir ritualai iš Šopluko (2008) · Nestinarstvo, šv. Konstantino ir šv. Elenos ritualai Bulgario kaime (2009) · Kilimų rišimo tradicija Čiprovcuose (2014) · Surovos šventė Perniko regione (2015) |

 |
| 184-oji šaulių divizija |
| --- |
| Veikimo laikas | 1940-1941 |
| Valstybė | TSRS vėliava TSRS |
| Rūšis | divizija |
| Yra dalis | Raudonoji armija |

**184-oji šaulių divizija (1 formuotė)** (rus. *184-я стрелковая дивизия (1-го формирования)*) – Raudonosios Armijos junginys, egzistavęs 1940-1941 m. sudarytas iš buvusios Lietuvos kariuomenės dalinių. Trumpai dalyvavo Vokietijos-TSRS kare.

Istorija
--------

Divizija suformuota 1940 m. rugpjūtį iš buvusios Lietuvos kariuomenės 2-osios pėstininkų divizijos. Priskirta Raudonosios armijos 11-osios armijos 29-ajam teritorinam šaulių korpusui.
Buvo dislokuota Lentvaryje. 

Veikiančioje armijoje buvo nuo 1941 m. birželio 22 d. iki 1941 m. rugsėjo 19 d. 
Birželio 22 d. kartu su 429-uoju haubicų artilerijos pulku buvo Varėnos poligone. 

11-osios armijos vadovybė divizijos sudėtį vertino taip: 

> „184-oji šaulių divizija dar nėra visiškai sukomplektuota mūsų žmonėmis ir yra visiškai nepatikima.".
> 
> 

1941 m. birželio 23 dienai 184-oji šaulių divizija gavo užduotį išeiti į Valkininkų apylinkes, kur turėjo organizuoti gynybą, baigti mobilizaciją ir komplektaciją. Tačiau diviziją dar birželio 22 d. ties Valkininkais buvo apsupta vokiečių kariuomenės, tad praktiškai čia jos kovos kelias ir baigėsi.

Atskiri divizijos daliniai (motorizuotos dalys, 616-asis artilerijos pulkas, zenitinis ir prieštankinis divizionai) po 5 val. trukusio mūšio išsiveržė iš apsupties ir pasitraukė į rytus: arba link Vilniaus, arba link Baltarusijos sienos, į Smurgainių ar Molodečno. 

1941 m. rugsėjo 19 d. divizija buvo oficialiai išformuota. 

### Formuotės

Egzistavo trys 184-osios šaulių divizijos formuotės – 1940 m. 1941 m. ir 1942 m.

Sudėtis
-------

* 262-asis šaulių pulkas
* 294-asis šaulių pulkas
* 297-asis šaulių pulkas
* 616-asis lengvasis artilerijos pulkas
* 617-asis haubicų artilerijos pulkas
* 17-asis atskirasis naikinamasis prieštankinis divizionas
* 7-asis atskirasis zenitinis artilerijos divizionas
* 92-asis žvalgybos batalionas
* 306-asis atskirasis pionierių batalionas
* 314-asis atskirasis ryšių batalionas
* 176-asis medicininis sanitarinis batalionas
* 258-oji atskiroji cheminės saugos kuopa
* 32-oji autotransporto kuopa
* 201-oji lauko kepykla
* 594-oji lauko pašto stotis
* 421-oji valstybinio banko lauko kasa

Priklausomybė
-------------

Divizija 1941 m. birželio 22 d. priklausė Šiaurės vakarų fronto 11-osios armijos 29-ajam teritoriniam šaulių korpusui.

Nuorodos
--------

1. ↑  Боевые донесения за 22 июня 1941 года Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  184-я стрелковая дивизия
Brezento atraiža
Brezentu dengta sunkvežimio Ural-375D bortinė platforma
**Brezentas** – labai tankus, stiprus, vandeniui nelaidus audinys iš storų, dažniausiai suktų, siūlų. Audžiamas iš lino, puslinio, medvilnės, dabar dažniausiai iš sintetikos (ypač polietileno). Impregnuojamas vandeniui nelaidžiu baktericidiniu apretu.

Tai labai plačiai statybose, karyboje, turistinėms reikmėms naudojama medžiaga, kadangi yra lengva, pigi, lengvai pergabenama. Iš brezento gaminamos palapinės, įvairios laikinos pastogės, kuprinės, įmautės, mašinų ir krovinių apdangalai, taip pat jis panaudojamas siuvant darbo drabužius, avalynę.

Žodis „brezentas" kilęs iš ol. *presenning* („apvalkas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Brezentas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Фасмер М. *Этимологический словарь русского языка*. – Прогресс, 1986–1987. – С. 63. – 912 с.
Koordinatės: 55°3′5″ š. pl. 24°8′49″ r. ilg.﻿ / ﻿55.05139°š. pl. 24.14694°r. ilg.﻿ / 55.05139; 24.14694


| Zatyšių karjeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Jonavos rajonas) |
| Plotas | 0,35 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,2 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 27 m |
| Įteka | Jasnogurka |
| Išteka | Jasnogurka |

**Zatyšių karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Jonavos rajone, 9 km į pietvakarius nuo Jonavos. Sudarytas išeksploatavus žvyro išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,2 km, plotis – iki 0,36 km. Altitudė 40 m. Šiaurinėje dalyje yra 2 salos (0,21 ha ir 0,11 ha). Tvenkinį prateka Jasnogurkos upelis (Neries intakas). Tvenkinio plotas 2019 m. siekė ~ 35 ha. Tvenkinio pietinėje dalyje tebevyksta žvyro gavyba naudojant žemsiurbę ir tvenkinio plotas didėja. Krantai aukšti, daugiausia apaugę medžiais ir krūmynais. Į vakarus už keliasdešimt metrų teka Neris, į rytus stūkso Salupių miškas. Vakarinėje pakrantėje įsikūrusi Salupių, šiaurrytinėje pakrantėje – Bartonių sodų bendrijos. Rytinėje pakrantėje telkšo bevardis 5,2 ha karjero tvenkinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
**Gražvyda Pulkienė-Katkutė** (1959 m. balandžio 24 d. Rūdaičių k. Kretingos r.), kultūros darbuotoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Plungės 1-osios vidurinės mokyklos aštuonias klases ir vaikų muzikos mokyklos keturias akordeono klases (dėst. G. Pakalnienė), 1974–1978 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. G. Navickas). 1978–1982 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. G. Purlio klasė).

Nuo 1982 rudens Klaipėdos rajono Gargždų kultūros rūmų metodininkė, nuo 1988 vyresnioji metodininkė, nuo 1989 meninės kūrybos skyriaus vedėja, nuo 1990 chorų ir vokalinių ansamblių konsultantė.

Nuo 1983 dainų ir šokių ansamblio „Minija" vokalinės grupės vadovė, o 1983 pradėjo vadovauti Klaipėdos rajkoopsąjungos moterų chorui, kuris vėliau perėjo kultūros rūmų žinion. Taip pat vadovauja įvairiems vokaliniams ansambliams. Chorą parengė 1980 respublikinei dainų šventei, 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje (dalyvavo jungtinis moterų choras, kuriam talkino V. Steponavičius, R. Kasparavičius). Choras surengė koncertų Žemaitijos miestuose ir miesteliuose, dalyvavo Klaipėdos miesto ir rajono dainų šventėse bei aplinkinių rajonų dainų šventėse, taip pat 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje. G. Pulkienė organizuoja įvairius kultūros renginius, dainų šventes ir jose diriguoja.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Gražiškių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2001-12-10* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Gražiškių herbas** – vienas iš Gražiškių miestelio ir seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Akmuo su Gražiškių herbu
Herbo skydo mėlyname lauke raitelį ant sidabrinio žirgo vaizduojantis persirengėlis. Jo veidas, plaštakos, uniformos antpečiai, sagos, diržas ir kiti smulkesni elementai auksiniai.

Herbas pasirinktas pagal Gražiškių miestelio vidurinės mokyklos mokinių piešinius. Herbas siejamas su labai sena Gražiškių tradicija – „šyvio šokdinimu". Kol kas tai vienintelis miestelis Lietuvoje, kuriame dar gyva ši Užgavėnių tradicija.

Istorija
--------

2001 m. gruodžio 10 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1596. Heraldikos komisija herbą buvo patvirtinusi lapkričio 22 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eglė Mičiulienė. Gražiškiečiai šokdina Šyvį. Santaka.info (tikrinta 2022-10-16).
| **Ravšana Kurkova** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Ravšana Kurkova |
| Visas vardas | Ravšana Matčanova |
| Gimė | 1980 m. rugpjūčio 20 d. (42 metai)Taškentas, Uzbekija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė, uzbekė |
| Pilietybė |  Rusija Uzbekija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Ravšana Kurkova** (rus. *Равшана Бахрамовна Куркова*, g. 1980 m. rugpjūčio 20 d. Taškente) – uzbekų kilmės Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Uzbekų kilmės aktorė gimė Taškente. Žinoma, kad vaidino Rašido Malikovo dramoje „Kirk Kulok Siri", nufilmuotoje kino studijoje „Uzbekfilm" 1992 m.

Aštuntoje klasėje tėvai ją perkėlė į kitą Taškento licėjų – Londono universiteto filialą, kur visi dalykai buvo dėstomi anglų kalba. Dešimtojo dešimtmečio pabaigoje persikėlė į Maskvą, kur įstojo į Maskvos valstybinio pedagoginio universiteto filologijos fakultetą.

Gavusi aukštojo mokslo diplomą dirbo televizijoje pokalbių laidos redaktore, režisieriaus padėjėja. Ji klausėsi paskaitų pagal Aukštuosius scenaristų ir kino režisierių kursus ir mokėsi aktorystės, vadovaujant Michailo Ščepkino aukštosios teatro mokyklos mokytojos Tatjanos Pyšnovos.

Vėlesniais metais vaidino spektakliuose kaip teatro aktorė. Įkūnijo vaidmenis pastatymuose „Nepakeliamai ilgas apkabinimas" ir „Iliuzija" Maskvos teatre „Praktika".

2014–2016 m. bendradarbiavo su gerai žinomais prekių ženklais „Intimissimi" ir „Calzedonia". Kaip oficiali Kalzedonijos pasiuntinė, kasmet atstovavo Rusijai Calzedonia vasaros parodoje Veronoje.

Seriale „Ir mes turime kieme...", kurią režisavo Olga Muzaleva, Ravšana Kurkova atliko gydytojos, Samarkando gyventojos, trijų vaikų motinos, atvykusios į Maskvą, Mavliudos vaidmenį. Herojė ieškojo dingusio vyro ir priversta dirbti sarge.

2016 m. pagal Aleksandro Puškino romano „Dubrovskis" motyvus įvyko trilerio Maksimas Didenko „Juodasis rusas" premjera, kur Ravšana Kurkova atliko pagrindinį moters vaidmenį.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°14′32″š. pl. 22°27′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.2423°š. pl. 22.4512°r. ilg.﻿ / 55.2423; 22.4512

|  Gaurės Fišerio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gaurė |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |
| **Stilius** | neoromantizmas |

**Gaurės Fišerio koplyčia** – Boleslavo Fišerio kapo koplyčia, esanti apie 1,2 km į vakarus nuo Gaurės miestelio centro, Šešuvies kairiajame krante, netoli buvusios Gaurės dvaro sodybos.

Gaurės dvaro savininkas Boleslovas Fišeris buvo Rusijos carinės kariuomenės gydytojas, išgarsėjo padėjęs sėkmingai pagimdyti carienei kūdikį. Daugiausia gyveno Sankt Peterburge, vėliau pirko namą Kaune, o Gaurėje dvarą. Tuomet dvarui priklausė 1000 ha žemės. B. Fišeriui labai patikusi Gaurės apylinkių gamta, vietovaizdžiai, čia leisdavo vasaras. Dvare atostogaujant B. Fišeriui, būdavo iškelta vėliava. Tai reiškė, kad gydytojas priima vietinius gyventojus gydyti veltui.
XX a. pradžioje, ant Šešuvies krante esančios pušimis apaugusios kalvelės pastatė neoromantinio stiliaus koplyčią, kurioje buvo sumanęs įrengti šeimyninį mauzoliejų, nes turėjo 9 vaikus. Koplyčios langus greičiausiai puošė vitražai. Jos rūsyje įrengta 12 kriptų. B. Fišeris buvo religingas, siekė, kad koplyčioje būtų ir meldžiamasi. Koplyčioje buvo didžiulis kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra. Po Pirmojo pasaulinio karo perkeltas į Gaurės bažnyčią, vėliau su ja sudegė.

B. Fišeris dvarą perrašė sūnui Jonui, todėl buvo manoma, kad koplyčioje palaidotas Jonas Fišeris. Boleslovas Fišeris tragiškai žuvo Sankt Peterburge. Pašarvotas su brangiais rūbais, su aukso kardu, cinkuotame karste. Karstas iki Jurbarko buvo plukdomas Nemunu, o į Gaurę vežamas arkliais ir palaidotas koplyčioje. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečių kariai išplėšė koplyčią, sudegino dvarą. Po Antrojo pasaulinio karo koplyčia toliau buvo niokojama.

Galerija
--------

* B. Fišerio koplyčia, 2017 m. kovasB. Fišerio koplyčia, 2017 m. kovas
Gavarni krioklys
**Gavarni krioklys** (pranc. *Cascade de Gavarnie*) – pakopinis krioklys pietų Prancūzijoje, Pirėnų kalnuose, Aukštutinių Pirėnų departamente, prie Gavarni miestelio.

Tai vaizdingas, natūralus ir aukščiausias krioklys Prancūzijoje (aukštis − 422 m). Gavarni krioklys įeina į Pirėnų nacionalinio parko sudėtį. Krioklys buvo išskobtas ledyno Pirėnų uolose. Jo pagrindas netvarkingai padengtas morenomis, o slėnio dugne, pro kurį kelią prasigraužė upė, išsibarstę dideli rieduliai ir uolų nuolaužos, kai kurios namo dydžio; ledynui atsitraukus, jos liko sausos gulėti aukščiau. Aplink krioklį stūkso vienuolika uolų viršūnių, kurios siekia 3 000 m aukštį ir sudaro smailią keterą, skiriančią Prancūziją ir Ispaniją.

Anksčiau Gavarni būdavo būdavo vieno iš piligrimų maršrutų kelyje, vedančio iš Prancūzijos į Santjago de Kompostelą. Slėnyje ir aplink jį yra keletas gerų pėsčiųjų takų, nuo kurių atsiveria vaizdingi reginiai ir kartais galima pamatyti laukinių gyvūnų, pvz. gemzių, švilpikų, kilnųjį erelį, barzdotąjį ir palšąjį grifus, širšvanagį, alpinį erškėtžvirblį, vandeninį ir uolinį kalviukus, alpinę kuosą ir varną. Upės slėnyje galima pamatyti vandeninį strazdą ir liputį, išgirsti mažąją pelėdą ir juodąjį genį. Taip pat vasarą čia skraido pulkai spalvingų plaštakių.

Nuorodos
--------

* Gavarni krioklys (anglų k.)
* Gavarnie Falls Location (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Paraceratherium** |
| --- |
| *P. transouralicum* restauracija |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Neporakanopiai  *( Perissodactyla)* |
| Šeima: | *Hyracodontidae*  *( Hyracodontidae)* |
| Gentis: | *Paraceratherium*  *( Paraceratherium)* |

 |

**Paraceratherium**, **Baluchitherium** – išmirusi neporakanopių žinduolių gentis. Tai didžiausias žinomas sausumos žinduolis. Ilgis apie 8 m, aukštis ties pakelta galva – 4,5 m. Kaip ir šiuolaikinės žirafos greičiausiai mito medžių lapais, šakomis ir vaisiais. Dėl to priekinės šio gyvūno kojos buvo ilgesnės už galines.

Pirmą kartą šio gyvūno kaulus 1912 m. Baludžistane aptiko anglų ekspedicijos narys, Kembridžo universiteto profesorius Clive Forster Cooper. Kitų šios genties gyvūnų liekanų pavyko surasti Turgajaus provincijoje šiauriniame Turkestane. Rusų paleontologas Borisiakas juos pavadino *Indricotherium asiaticum* ir *Epiaceratherium turgaicum*. Šios genties gyvūnų liekanų taip pat pavyko rasti 1922 m. ekspedicijos centrinėje ir pietryčių Mongolijoje metu. Osbor atitinkamo gyvūno egzempliorių pavadino *Baluchitherium grangeri*.
| **Raymond Leppard** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. rugpjūčio 11 d.Londonas, Anglija |
| Mirė | 2019 m. spalio 22 d. (92 metai)Indianapolis, JAV |
|  |
| Veikla | anglų dirigentas |
|  |
| Alma mater | Kembridžo universitetas |

**Raimondas Lepardas** (angl. *Raymond Leppard*, 1927 m. rugpjūčio 11 d. – 2019 m. spalio 22d.) – anglų dirigentas, klavesininkas.

Biografija
----------

1948–1952 m. mokėsi Kembridžo universitete. Daugiausia dirigavo XVII–XVIII a. kompozitorių (Georgas Frydrichas Hendelis, Jozefas Haidnas, Volfgangas Amadėjus Mocartas) kūrinius, pats atlikdavo skaitmeninio boso partiją. 1959 m. debiutavo Londono Covent Garden teatre, 1962 m. – Glyndeburno operos teatre.

Jo pastangomis naujai redaguota, publikuota, pastatyta ir įrašyta XVII a. italų operų, tarp jų – K. Monteverdžio „Orfėjas", „Uliso sugrįžimas į tėvynę", F. Kavalio „Ormindas" ir kitos. 1973–1980 m. vadovavo BBC Northern Symphony Orchestra, 1987–2001 m. – Indianapolio (JAV) simfoniniam orkestrui.

Koncertavo kaip klavesinininkas ir pianistas – skambino XVII a. – XIX a. pradžios kompozitorių kūrinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Danutė Kalavinskaitė. *Raimondas Lepardas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 25 psl.
**Emmanuel Mudiay**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1996 m. kovo 5 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Kinšasa, Zayras |
| Ūgis | 1,96 m |
| Svoris | 91 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Ajovos „Wolves" |
| **Pozicija** | įžaidėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2015 m. | 7 šaukimu,Denverio „Nuggets" |
| Profesionalūs klubai |
| 2014–20152015–20182018–20192019–2020202120212022– | Guagdongo „Southern Tigers"Denverio „Nuggets"Niujorko „Knicks"Jutos „Jazz"Kauno „Žalgiris"Sakramento „Kings"Ajovos „Wolves" |  |
|  |

**Emanuelis Kabeja Mudiajus** (*Emmanuel Kabeya Mudiay*, 1996 m. kovo 5 d.) – Kongo Demokratinės Respublikos krepšininkas, rungtyniaujantis įžaidėjo pozicijoje.

Gimė Kinšasoje, skurdžioje šeimoje, siaučiant karui. 2001 m. su šeima emigravo į JAV ir gavo ten prieglobstį. Žaidė už Greiso paruošiamosios akademijos komandą (Arlingtonas), vėliau už paruošiamąją akademiją Dalase. 2014 m. profesionalo karjerą pradėjo Kinijoje, Guangdongo „Southern Tigers" klube, kur rinkdavo vidutiniškai po 18 taškų per varžybas. 2015 m. NBA naujokų biržoje 7-uoju šaukimu pakviestas Denverio „Nuggets". Tais pačiais metais debiutavo šioje NBA komandoje, žaidė rezultatyviai, bet praleisdavo daug varžybų dėl traumų. 2018–2019 m. sezoną praleido Niujorko „Knicks", o 2019–2020 m. – Jutos „Jazz". Vėliau metus praleido be profesionalaus krepšinio. 2021 m. rugpjūtį pasirašė sutartį su Kauno „Žalgiriu",, bet jau lapkričio pradžioje kontraktas nutrauktas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Emmanuel Mudiay, *basketnews.lt*
2. ↑  „Žalgirio" naujokas Mudiay: „Tiesiog norėjau grįžti į krepšinį", *basketnews.lt*
3. ↑  Oficialu: „Žalgiris" nutraukė kontraktą su Mudiay, į kurio vietą jau atvyko kitas gynėjas, *basketnews.lt*
**Emmi Siren**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Emmi Siren |
| Gimimo data | 2001 m. vasario 23 d. (21 metai) |
| Gimimo vieta | Suomija |
| Ūgis | 1xx cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | KuPS |
| **Numeris** | 5 |
| **Pozicija** | suagė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018–20212022– | Suomija TiPSSuomija KuPS | 86 0(8)17 0(8) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019 | Suomija Suomijos WU-19 | 6 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. rugpjūčio 17 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. rugpjūčio 17 d.. |

**Emė Siren** (g. 2001 m. vasario 23 d.) – suomių futbolininkė, saugė. Turi dvynę seserį Onna Siren.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. 2018 m. sezone rungtyniavo TiPS.

Nuo 2022 m. atstovavo „Kuopio Palloseura".

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

2022–2023 m. UEFA moterų čempionų lygos atrankos burtai lėmė, kad ekipa pateko į 5 atrankos grupę ir pusfinalyje susitiko su Lietuvos čempionėmis FC Gintra.

2022 m. rugpjūčio 18 d. įvyko pusfinalio rungtynės, kuriose Suomijos atstovės rezultatu 2-0 nugalėjo Šiaulių „Gintrą". Įvarčius pelnė Nanne Ruuskanen ir Lavdije Begolli.

2022 m. rugpjūčio 21 d. įvyko lemiamos rungtynės dėl pirmosios vietos grupėje. Jose kovojo **KuPS** ir Briuselio „RSC Anderlecht". Pagrindinis laikas baigėsi esant lygiam rezultatui (1:1). Pratęsimo metu komanos pelnė po įvartį ir rezultatas vėl buvo lygus (2:2). **KuPS** gretose du įvarčius pelnė Gentjana Rochi. Suomijos atstovės palaužė Briuselio „RSC Anderlecht" tik baudinių serijos metu. Emmi Siren smūgiavo šioje serijoje ir po jos tikslaus smūgio rezultatas tapo 3-2. Galtutinė baigtis 4-3 lėmė, kad suomės iškovojo pergalę.

Į tolimesnį etapą pateko tik grupės nugalėtojos, **KuPS** futbolininkės, o finalininkės ir paguodos rungtynių dalyvės iš tolimesnių kovų iškrito.

Pasiekimai
----------

su **KuPS**
* **Čempionė**: 2022 m.

Rinktinės
---------

Atstovavo Suomijos merginų WU-17 ir WU-19 rinktinėms. 

2019 m. rungtyniavo WU-19 rinktinės sudėtyje rungtynėse prieš Lietuvos WU-19. Suomės sutriuškino lietuvaites rezultatu 9-0. Rungtynių pabaigoje buvo pakeista.

Šaltiniai
---------

1. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (pagal Soccerway)
2. ↑  Anderlecht v. KuPS (pagal Soccerway)
3. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY duomenų bazė (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (apie žaidėją)
* SOFASCORE (apie žaidėją)
* SOCCERDONNA (apie žaidėją)
* [ KuPS oficialioje svetainėje]
* kansallinenliiga.fi svetainėje
* Globalsportsarchive