recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zenonas Baubonis** (g. 1966 m. vasario 14 d. Mergalaukis, Alytaus raj.) – Lietuvos archeologas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Alytaus 4-ąją vidurinę mokyklą. 1984–1991 m. mokėsi Vilniaus universitete ir įgijo archeologo, istoriko, istorijos dėstytojo specialybes.

1984–1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1986–1990 m. Paminklų restauravimo instituto kartografo asistentas. 1990–1991 m. Lietuvos Respublikos kultūros paveldo inspekcijos Vilniaus apygardos viršininko pavaduotojas, 1991–1997 m. Paminklotvarkos departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės vyr. specialistas – archeologas. 1997–2006 m. Kultūros paveldo centro Archeologijos paveldo instituto vyriausiasis archeologas.

2006–2010 m. dirbo VĮ „Lietuvos paminklai". Nuo 2011 m. VšĮ „Kultūros paveldo išsaugojimo pajėgos" direktoriu.

Nuo 1996 m. Lietuvos archeologijos draugijos narys, 2005–2012 m. draugijos Tarybos pirmininkas.

Liberalų ir centro sąjungos narys. Žmona Danguolė, vaikai Monika, Vincentas, Patricija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyriausiosios rinkimų komisijos duomenys Archyvuota kopija 2008-10-12 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai iš oro Archyvuota kopija 2007-12-02 iš Wayback Machine projekto.
* Zenonas Baubonis. Archeologiniai tyrimai Archyvuota kopija 2004-12-30 iš Wayback Machine projekto.
**Zenonas Bačelis** (1892 m. sausio 4 d. [kitais duomenimis, 1891 m. gruodžio 22 d.], Gustonys, Naujamiesčio valsčius – 1973 m. rugpjūčio 23 d. San Paulas) – inžinierius, Brazilijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1918 m. baigė Maskvos žemėtvarkos institutą. 1915–1922 m. dirbo Pavolgyje ir Turkestane, 1921–1922 m. Lietuvos atstovybės Rusijoje įgaliotinis lietuvių tremtiniams grąžinti. 1922–1940 m. dirbo Lietuvos žemės ūkio ministerijos Žemės tvarkymo departamente, nuo 1927 m. direktorius. 1924–1925 m. Lietuvos matininkų sąjungos pirmininkas.

Dalyvavo Vilniui vaduoti sąjungos, Ūkininkų partijos, vėliau Ūkininkų vienybės veikloje. Bendradarbiavo spaudoje.

Po Antrojo pasaulinio karo emigravo į Braziliją. Buvo San Paulo lietuvių savišalpos ir kultūros bendruomenės „Lituania" (vėliau DP Savišalpos kasų) steigėjas ir pirmininkas. 1967 m. jo iniciatyva atkurta Brazilijos lietuvių bendruomenė, 1973 m. jos tarybos pirmininkas.

Po mirties, 1975 m. San Paule žmona Aleksandra išleido jo autobiografiją "Nerimo Siela".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Zenonas Bačelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 423 psl.
3. ↑
4. ↑
**Zenona Gylienė-Lelėnaitė** (g. 1919 m. rugsėjo 4 d. Tuloje, Rusija) – pianistė, muzikos mokytoja, chorvedė.

Biografija
----------

Tėvas Zenonas Lelėnas – agronomas, mokęsis Tulos aukštojoje žemės ūkio mokykloje. 1920 m. su šeima grįžo į Lietuvą ir buvo Utenos apskrities agronomas. 1930 m. vasarą į Uteną atvykęs dirigentas Antanas Ilčiukas apsigyveno pas Lelėnus. Tuomet Utenoje jis vadovavo muzikos kursams, fortepijonu skambinti mokė ir Zenoną. Antanui Ilčiukui išvykus, Zenoną skambinti fortepijonu mokė pianistė Glezerienė.

1940 m. baigusi Utenos „Saulės" gimnaziją, 1940–1944 m. studijavo Kauno konservatorijoje (E. Žilinskienės-Matiukienės ir Stasio Vainiūno fortepijono klasė). Chorvedybos mokė kompozitorius Stasys Šimkus.

1944–1974 m. – Utenos 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų, vokalinių ansamblių ir solistų vadovė. Chorai buvo parengiami Utenos rajono ir kai kurioms respublikinėms dainų šventėms, daug koncertavo, chorų apžiūrose ir konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų. 1964 m. I respublikinei moksleivių dainų šventei mokytoja parengė vyresniųjų klasių mišrųjį chorą. 1964–1974 m. – Utenos vaikų muzikos mokyklos fortepijono mokytoja, 1974–1978 m. – Jasonių (Utenos raj.) vaikų namų muzikos vadovė.

Z. Gylienė buvo nepakeičiama chorų, vokalinių ansamblių ir solistų akompaniatorė, daugelio Utenos rajono dainų švenčių dirigentė. Jos duktė Vilija Gylytė-Jonuškienė yra muzikos mokytoja ir chorų vadovė Utenoje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Kaizeris Pranas Juozapas I su auksiniais lampasais
**Lampasai** (vok. *Lampassen*, pranc. *lampas*) – dekoratyvinis audinys, siauros, plačios arba dvigubos kitokio audinio, kartais metalizuotos juostos, prisiūtos išilgai kelnių šonų. Viena iš antsiuvų rūšių.

Prūsijos generolų uniformos buvo puošiamos dvigubais lampasais
Nuo XVIII a. vidurio lampasai pradėti naudoti karinėms uniformoms Prancūzijoje. Skirtingų karinių dalinių uniformos bei jų lampasai skyrėsi spalva, pločiu, prisiuvimo būdu. 1815 m. jie, kaip generolų uniformos dalis buvo įvesti Prūsijos kariuomenėje. Nuo 1832 m. generolų lampasai buvo raudoni, dvigubi, Generalinio štabo karininkų – purpuriniai. 1896 m. lampasais pradėtos puošti ir žemesnių laipsnių karininkų uniformos.

Ir šiuolaikinėse įvairių šalių kariuomenėse, taip pat ir Lietuvos kariuomenėje lampasai dažniausiai yra aukštųjų karininkų, generolų ir maršalų skiriamasis ženklas. Tačiau pastaruoju metu kasdieninėje uniformoje, o ypač lauko uniformoje jų atsisakoma, jie lieka tik paradinėse uniformose.

XIX a. paplitus frakams ir smokingams ant kelnių pradėti siūti tos pačios spalvos, tik blizgaus audinio lampasai. Lampasai taip pat yra kai kurių Lotynų Amerikos tautų vyrų tautinių drabužių dalis.

  

* Rote Doppellampassen des württembergischen 3. Reiter-Regiments 1825
* Felmaschall Evelyne Wood mit Goldlampassen
* Garde-Artillerie zu Pferd, mit roten Doppelampassen

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lampasai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 484 psl.
**Lancia D50/Ferrari D50**|  |
| **Statistika Formulėje 1** |
| Komanda (-os) | Scuderia LanciaScuderia Ferrari |
| Dizaineris (-iai) |  |
| Lenktynininkai | Alberto Ascari, Luigi Villoresi, Eugenio Castellotti, Juan Manuel Fangio, Luigi Musso, Peter Collins, Alfonso de Portago |
| Aktyvūs metai | 1954 - 1957 m. |
| Dalyvauta GP | 14 |
| Pergalės | 5 |
| Podiumai |  |
| Pole pozicijos | 8 |
| Greičiausių ratų | 5 |
| Pirmas GP | 1954 m. Ispanijos Grand Prix |
| Pirmoji pergalė | 1956 m. Argentinos Grand Prix |
| Paskutinė pergalė | 1956 m. Vokietijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 1957 m. Italijos Grand Prix |

**Lancia D50** – Formulės 1 automobilis, 1954 m. sukurtas italo Vittorio Jano Lancia ekipai. Iš viso buvo sukurti 6 automobiliai, iš kurių du šiuo metu yra Italijos muziejuose.[1]

D50 debiutavo lenktynėse 1954 m. Ispanijos Grand Prix. Už jo vairo buvo italas du kartus Formulės 1 čempionas Alberto Ascari. Lenktynėse jis pelnė pole poziciją ir pasiekė greičiausią ratą, tačiau dėl sankabos gedimo po 10 ratų pasitraukė iš lenktynių.[2]

Po Ascari mirties susidūrus su finansiniais sunkumais Scuderia Lancia ekipa pardavė savo akcijas Scuderia Ferrari komandai. Ferrari toliau tobulino D50, kuris oficialiai buvo vadinamas **Lancia-Ferrari D50**, o vėliau tiesiog **Ferrari D50**.

1956 m. čempiono titulą su šiuo automobiliu laimėjo argentinietis Juan Manuel Fangio. Iš viso per 14 lenktynių D50 nugalėjo penkiose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1954 Lancia D50
2. ↑  Lancia D50
**Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institutas** – Lietuvos mokslų akademijos mokslinio tyrimo institutas Vilniuje.

Veikla
------

Mokslinių darbų pagrindinės kryptys: ekonomikos teorija ir matematinis modeliavimas (makroekonomikos, pusiausvyros ir kt. modeliai), Lietuvos ūkio plėtojimo ekonominės socialinės problemos. Lietuvos ekonominės integracijos į Europos Sąjungą problemos, ekonominės minties Lietuvoje istorija nuo XVI a.

Istorija
--------

Institutas įsteigtas 1941 m. gegužės mėn. 1944 m. liepos mėn. veiklą nutraukė, 1945 m. atkurtas. Veikė 11 mokslinių padalinių – 9 skyriai, 2 laboratorijos. Institutas sprendė teorines politinės ekonomijos, ekonominės minties, ūkio istorijos ir kt. bei praktines gamybinių jėgų plėtojimo ir išdėstymo, materialinių ir darbo balansų sudarymo, gamtinių išteklių ekonominio įvertinimo, darbo našumo didinimo ir kt. problemas. Institutas atliko ir koordinavo įvairius ekonominius tyrimus. Ypač reikšmingi darbai, kuriuose buvo pasiūlytos ir pagrįstos pramonės, statybos, žemės ūkio ir transporto plėtotės pagrindinės kryptys.

Sovietinės okupacijos metais daugėjo instituto darbuotojų. 1990 m. pr. institute dirbo daugiau, kaip 180 darbuotojų, iš jų 126 mokslo darbuotojai. Išleista daugiau, kaip 50 monografijų. Atkūrus nepriklausomybę institutas reorganizuotas: 1991–1992 m. panaikinta buvusi struktūra, apie 10 kartų sumažintas darbuotojų skaičius, pakeistos mokslinės veiklos kryptys, 1992–1995 m. institutas nepriklausė Lietuvos mokslų akademijai.

Direktoriai
-----------

* Augustinas Janulaitis – 1941 m. gegužės – lapkričio mėn.
* Albinas Rimka – 1941 m. gruodžio mėn. – 1942 m. gruodžio mėn.
* Petras Šalčius – 1942 m. gruodžio mėn. – 1944 m. liepos mėn.
* Dzidas Budrys – 1946–1953 m.
* Juozas Bulavas – 1953–1956 m.
* Kazimieras Meškauskas – 1956–1981 m.
* Juozas Maniušis – 1981–1985 m.
* Eduardas Vilkas – 1985–2006 m.
* Aleksandras Vasiliauskas – 2006–2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Puronas. *Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 285 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Moskvič-412 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Moskvič, IžMašas |
| Metai | 1967-2001 |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | B klasė |
| Kėbulo tipas (-ai) | 4 durų sedanas, 5 durų universalas, 2 durų furgonas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | М-402, М-407 |
| Transmisija (-os) | 4-pavarų mechaninė |
| Išmatavimai |
| Ilgis | 4250 mm |
| Plotis | 1550 mm |
| Aukštis | 1480 mm |
| Kita informacija |
| Susiję automobiliai | Moskvič-408, Moskvič-2140 |

**Moskvič-412** (*Москвич-412*) – tarybinių vidutinės klasės lengvųjų automobilių serija, 1967–1977 m. gaminta Maskvos mažalitrių automobilių gamykloje (MMZA/AZLK), o 1967–2001 m. – Iževsko automobilių gamykloje (IŽAvto). Tai buvo Moskvič-408 modifikacija, vėliau pati tapusi pagrindu Moskvič-2140 modeliui.

Pagrindinis Moskvič-402 modelis buvo 4 durų, 5 vietų sedanas, tačiau gamintos ir įvairios kėbulo modifikacijos:

* Moskvič-412I, 412IE, 412K – užsienio rinkoms skirti modeliai;
* Moskvič-412M – medicininės pagalbos automobilis;
* Moskvič-412T – taksi automobilis;
* Moskvič-427 – universalaus kėbulo automobilis;
* Moskvič-434 – furgonas.

Lygiagrečiai su Maskvos gamykla, Moskvič-412 automobilius gamino ir Iževsko gamykla (jos automobiliai vadinti „IŽ"). Pirmosios laidos išore mažai skyrėsi nuo Maskvos gamyklos automobilių, bet vėlesnės gavo savitą išvaizdą. Be to, IŽ Moskvič-412 pagrindu sukūrė atskirus modelius IŽ-2715 (pikapas) ir IŽ-2125 („kombi"). Be to, Moksvič-412 buvo renkami Belgijoje (kaip *Scaldia*) ir Bulgarijoje (kaip *Rila*).

Standartinės modifikacijos automobilis buvo 4250 mm ilgio, 1550 mm pločio, 1480 mm aukščio, 2400 mm ratų bazės, 1045 kg masės. Automobilį varė benzininis, 4 cilindrų, 1,45 l darbo tūrio, 75 AG UZAM-412 variklis.

* Vaizdas iš galoVaizdas iš galo
* IŽ-Moskvič-412 (I karta)IŽ-Moskvič-412 (I karta)
* IŽ-Moskvič-412 (II karta)IŽ-Moskvič-412 (II karta)
* Viena iš skirtingų radiatoriaus grotelių atmainųViena iš skirtingų radiatoriaus grotelių atmainų
* Moskvič-427Moskvič-427

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Moskvič-412** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
10 000 CFP frankų
**CFP frankas** (pranc. *franc colonies françaises du Pacifique*, „Prancūzijos Ramiojo vandenyno kolonijų frankas") – valiuta, naudojama Prancūzijos valdose Okeanijoje: Prancūzijos Polinezijoje, Naujojoje Kaledonijoje ir Volio ir Futunos salose. ISO 4217 kodas XPF.

CFP frankas padalintas į 100 santimų. Yra 1, 2, 5, 10, 20, 50 ir 100 frankų nominalo monetos bei 500, 1000, 5000 ir 10000 frankų nominalo banknotai.

2021 m. rugsėjo 15 d. potvarkis, įsigaliojęs 2022 m. vasario 26 d. apibrėžia pavadinimą CFP frankas kaip „Ramiojo vandenyno prancūzų bendruomenių franką"..

Santykis
--------

2006 m. gruodžio 30 d. santykis buvo:

1 USD = XPF 90,361 Dabartinis santykis

1 EUR = XPF 119,28 Dabartinis santykis

1 LTL = XPF 34,537 Dabartinis santykis

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • ROkeanijos valiutos |
| --- |
|  |
| 
Australijos doleris (Nauru, *Norfolkas*, Tuvalu) ·  *CFP frankas* (*Prancūzijos Polinezija,  Naujoji Kaledonija,  Volisas ir Futūna*) ·  Fidžio doleris ·  Kiribačio doleris ·  Naujosios Zelandijos doleris (*Kuko Salos*, *Niue*, *Tokelau*,  *Pitkerno salos*) ·  Kina ·  Tala ·  Saliamono salų doleris ·  Tongos paanga ·  JAV doleris (*Amerikos Samoa*, *Guamas*,  *Šiaurės Marianai*,  Maršalo salos,  Mikronezijos Federacinės Valstijos, Palau) ·  Vatu  |

 |
Programa „Blender" sukurtas vaizdas
**CGI** (angl. *computer-generated imagery* 'kompiuteriu sugeneruotas vaizdas') – vaizdai, sukurti taikant kompiuterinės grafikos technologijas ir skirti panaudojimui mene, spaudoje, kompiuteriniuose žaidimuose, filmuose, televizijoje, reklamose, įvairiuose vaizdo įrašuose ir simuliatoriuose. Vizualinės scenos gali būti tiek dinamiškos, tiek statiškos, taip pat dvimatės (2D), nors terminas *CGI* daugiau siejamas su trimate kompiuterine grafika (3D), kuri, kompiuterinės animacijos forma, neretai panaudojama filmų gamyboje, siekiant sukurti specialiuosius efektus ir kitokias scenas, kurioms sukurti neužtenka tradicinio grimo ir animatronikos.

CGI technologija prieinama ir paprastiems naudotojams, kompiuteriu sugeneruotus vaizdus galima sukurti tokiais įrankiais kaip Windows Movie Maker, GIMP. Tarp profesionalių įrankių yra Blender, Maya, 3ds Max, Photoshop.

Taip pat skaitykite
-------------------

* 3D modeliavimas
* Kompiuterinė animacija
* Skaitmeninis vaizdas

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  „Computer-generated imagery". *ScienceDaily* (anglų). Nuoroda tikrinta 20201-11-20.
2. ↑  Stephanie Barton-Farcas (2018). *Acting & Auditioning for the 21st Century: Tips, Trends, and Techniques for Digital and New Media* (anglų). Routledge. p. 252. ISBN 9781351131537.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Cadillac CT6 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | General Motors |
| Gamybos metai | 2016– |
| Modelio metai | 2016– |
| Gamykla | Detroitas, Mičiganas, JAVŠanchajus, Kinija |
| Chronologija |
| Prieš tai | Cadillac Fleetwood |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | didelis prabangus |
| Kėbulo tipas (-ai) | 4 durų sedanas |
| Išdėstymas | FR, F4 |
| Platforma (-os) | GM Omega |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 2,0 l Turbo I43,0 l Twin Turbo V63,6 l V64,2 l Twin Turbo V8 |
| Transmisija (-os) | 8 pavarų automatinė10 pavarų automatinė |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 3109 mm |
| Ilgis | 5182–5227 mm |
| Plotis | 1880 mm |
| Aukštis | 1473 mm |
| Svoris | nuo 1663–1995 kg |
| Kita informacija |

**Cadillac CT6** *(Cadillac Touring 6)* – prabangus didelės klasės automobilis, kurį gamina „General Motors". CT6 buvo pristatytas 2015 m. Niujorko tarptautinėje automobilių parodoje, JAV pardavimų salonus pasiekė 2016 m. kovą. Tai buvo pirmas šios klasės galiniais ratais varomas Cadillac modelis nuo Cadillac Fleetwood, kurio gamyba baigta 1996 m. Pagrindinės CT6 rinkos yra Šiaurės Amerika bei Kinija, tačiau parduodamas ir Europoje, Pietų Korėjoje, Japonijoje bei Artimuosiuose Rytuose.

CT6 galima įsigyti su specialia Bose firmos garso sistema kurią sudaro 34 garsiakalbiai, įskaitant motorizuota centrinį garsiakalbi, galinio vaizdo kamera, pateikiančia vaizdą veidrodėlyje, bei nuo 2017 m. už 5000 dolerių kainą galima pasirinkti pusiau autonominę autopiloto sistemą, kuri gali valdyti automobilį autonominiu būdu greitkeliuose.

2017 m. Šanchajaus automobilių parodoje buvo pristatytas CT6 PHEV modelis su hibridine pavara.

2018 m. Niujorko automobilių parodoje pristatytas padidinto sportiškumo CT6-V, į kurio kompektaciją įeina 4,2 l V8 variklis su dviem turbinomis, turintis 410 KW (550 AG), 868 NM sukimo momentą bei kitus patobulinimus.

2019 m. modelio dizainas buvo atnaujintas.

2016–2018 m. modelis

| v • a • r Cadillac automobilių pardavimai nuo 1980 m.  |
| --- |
| **Klasė** | 1980-ieji | 1990-ieji | 2000-ieji | 2010-ieji | 2020-ieji |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 |
| Kompaktinis |  | Cimarron |  |  |  | BLS |  | ATS | CT4 |
|  |  |  |  | ELR |  |  |
| Vidutinis |  |  | Catera |  | CTS | CTS | CTS | CT5 |
| Seville | Seville | Seville | Seville | STS |  |  |
| Didelis | DeVille / Coupe | DeVille / Coupe | DeVille | DeVille | DTS | XTS |  |
| Fleetwood | Fleetwood | Fleetwood |  |  |  | CT6 |
|  | Brougham |  |  |  |  |
| Prabangus | Eldorado | Eldorado | Eldorado |  |  |  |
| CUV |  |  |  |  | XT4 |
|  |  |  | SRX | SRX | XT5 |
|  |  |  |  | XT6 |
| SUV |  |  | Escalade |  | Escalade | Escalade | Escalade |
| Sportinis |  | Allanté |  |  | XLR |  |  |
| ***Mirtis beldžia du kartu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La morte bussa due volte |
| Kilmės šalis |  Italija Vokietija |
| Režisierius | Harald Philipp |
| Metai | 1969 |
| Žanras | kriminalinis filmas |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mirtis beldžia du kartus** (it.  *La morte bussa due volte*) – 1969 m. sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Dean Green – Bobas
* Fabio Testi – Franciskas
* Ini Assmann – Elen
* Leon Askin – Pepė
* Werner Peters – Čarlis
* Nadja Tiller – Marija
* Anita Ekberg – Sofija
* Adolfo Celi – Peretis
* Helene Chanel
* Femi Benussi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Paplūdimyje randama nužudyta jauna moteris, o jos vyras pasigenda brangaus žmonos vėrinio. Jis nusamdo du seklius, kurie netrukus įtariamuoju įvardina jauną vaikiną Franciską, gyvenantį netoliese. Pastarasis priverstas taikstytis su nekenčiamos, tačiau jį išlaikančios žmonos draugija, turi didelių skolų nusikaltėliams. Kuomet atsiranda vyras, matęs įvykius paplūdimyje, ir mėginantis šantažuoti Franciską, jis netrukus taip pat randamas negyvas. Tyrimo ratas apie Franciską vis siaurėja, o šio žmona, žinanti apie kartais nevaldomus vyro protrūkius, galiausiai taip pat nusprendžia nebetylėti…
| **Amanita citrina** |
| --- |
| Gelsvoji musmirė (*Amanita citrina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Skydabudiniai  *( Pluteaceae)* |
| Gentis: | Musmirė  *( Amanita)* |
| Rūšis: | Gelsvoji musmirė  *( Amanita citrina)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gelsvoji musmirė** (*Amanita citrina*) – musmirių (*Amanita*) genties grybas.

Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė 8-10 (15) cm skersmens, iš pradžių iškili, vėliau horizontali, retai neryškiai įdubusi, šiek tiek gleivėta, gelsva, žalsvai gelsva, kartais išblukusi iki baltos spalvos, paviršius dažniausiai išmargintas netaisyklingomis, gelsvomis, balsvomis apvalkalo skaiutelėmis, kurios lietingu oru kartais nusiplauna. Lakšteliai balti, senesnių grybų gelsvi, platūs, laisvi. Kotas 8-12 cm ilgio, 1-2,5 cm storio, į pagrindą storėjantis, pamatinė dalis gumbiškai sustorėjusi, su priaugusia išnara, baltas, gelsvas, apgaubtas odiško rinkio. Trama balta, minkšta, nemalonaus (senų bulvių) kvapo.

Auga birželio-spalio mėnesiais miškuose, rečiau parkuose. Panaši į žalsvąją musmirę, žalsvas ūmėdes, pievagrybius. Nuodinga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 164.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvoji musmirė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cirsium oleraceum** |
| --- |
| Gelsvalapė usnis (*Cirsium oleraceum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Usnis  *( Cirsium)* |
| Rūšis: | Gelsvalapė usnis  *( Cirsium oleraceum)* |

 |

**Gelsvalapė usnis** (*Cirsium oleraceum*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų rūšis, priklausanti usnių (*Cirsium*) genčiai. Natūraliai paplitusi Eurazijoje.

Tai daugiametis žolinis augalas. Aukštis iki 0,5-2 m. Stiebas status, nedygliuotas ir neplaukuotas, aukštesnioji dalis šakota. Lapai priešiniai, salotiškai žali, vešlūs, dantytais kraštais, aukštutiniai lapai be lapkočių. Žiedynas 1,5-3 cm skersmens graižas. Žiedai blyškiai gelsvi. Žydi nuo birželio iki spalio. Sėklos, prikibusios prie skristuko, subręsta vasaros pabaigoje, rudenį. 

Gelsvalapė usnis auga drėgnose, azoto gausiose dirvose: paupiuose, prie šaltinių, durpingose pievose. Jauni lapai, stiebai tinkami salotoms.

* LapaiLapai
* PožymiaiPožymiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvalapė usnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Cantharellus lutescens** |
| --- |
| Gelsvoji voveraitė (*Cantherellus lutescens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Voveraitiniai  *( Cantharellaceae)* |
| Gentis: | Voveraitė  *( Cantharellus)* |
| Rūšis: | Gelsvoji voveraitė  *( Cantharellus lutescens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gelsvoji voveraitė** (*Cantharellus lutescens* sin. *C. xanthopus) - voveraičių (*Cantharellus*) genties grybų rūšis.* 

Kepurėlė plona nemėsinga, iš pradžių su nedideliu įdubimu, tačiaus greitai įgauna siauro piltuvėlio pavidalą. Luobelė dažnai plaušinga, vėliau plika, kraštai skiltėti arba banguoti. Spalva įvairuoja nuo geltonai rusvos iki juodai rudos. 
Kotas tuščiaviduris, ties apačia smailėjantis, kartais su išilginiais grioveliais, suspaustas, geltonos arba oranžiškai geltonos spalvos. 
Lakšteliai neryškūs, retoki, ploni, nuaugę kotu žemyn. Jaunų vaisiakūnių lakšteliai rausvai violetiniai, senų - oranžiškai geltoni. 
Trama plona, kieta, švelnaus skonio, stipraus vaisių kvapo, kuris grybui senstant darosi nemalonus. 
Auga rugpjūčio - lapkričio mėn. kalnuotų vietovių spygliuočių miškuose, po eglėmis ir pušimis, kartais po lapuočiais medžiais, ypač mėgsta kalkingą dirvožemį.

Literatūra
----------

**GRYBAI**, Etorė Bielis, Mūsų knyga, 2004, ISBN 9955-573-65-1, p. 178


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvoji voveraitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Tricholoma scalpturatum** |
| --- |
| Gelsvėjantysis baltikas (*Tricholoma scalpturatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikas  *( Tricholoma)* |
| Rūšis: | Gelsvėjantysis baltikas  *( Tricholoma scalpturatum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gelsvėjantysis baltikas** (lot. *Tricholoma scalpturatum*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, sodai, skverai.

* **Augimo laikas**

Vasaros pabaiga, ypač ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė, lakšteliai ir kotas gelsvėjantys.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–5 (7) cm skersmens, jauna – kūgiška, vėliau – paplokščia, su gūbreliu, nemėsinga, smulkiai plaušuotai žvyneliuota, pilka, rusvai pilka, senų – pakraščiai gelsvi. Lakšteliai balsvi, gelsvėjantys, prisegtiniai, priaugtiniai. Kotas 2–5×0,3–1 cm, trapus, baltas, vėliau – pilkas, rusvas, gelsvėjantis. Trama plona, pilkšva, malonaus skonio, nežymaus miltų kvapo. Sporos 5–6×3,5–4 μm.

**Būdingi požymiai:** panašus į raibajį ir kitus pilkos spalvos baltikus, tik jo vaisiakūniai gležnesni, gelsvėjantys.

Auga grupėmis, po beržais, pušimis, mėgsta atviras vietas. Valgomas, skanus.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 148 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gelsvėjantysis baltikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Silva rerum**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Kristina Sabaliauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | istorinis romanas |
| **Serija** | Vilniaus tetralogija |
| **UDK:** | 888.2-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Silva rerum |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Baltos lankos |
| **Išleista** | 2008 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 286 |
| **ISBN:** | 9955232005 |
| **ISBN-13:** | 978-9955-23-200-1 |
| **OCLC:** | 636120403 |

**Silva rerum** – 2008 m. Kristinos Sabaliauskaitės istorinis romanas. Romano veiksmo vieta ir laikas – XVII a. Lietuva.

Vertimai į kitas kalbas
-----------------------

2014 m. romanas išverstas į latvių kalbą. Latvijoje vykusios akcijos „Didysis skaitymas" (latv. *Lielā Lasīšana*) metu ši knyga pateko tarp 100 visų laikų mėgstamiausių latvių knygų ir tapo vienintele lietuviška knyga, patekusia į šį šimtą. 2015 m. knyga pasirodė lenkų kalba.

Apdovanojimai
-------------

2008 m. pirmoji trilogijos dalis pelnė Jurgos Ivanauskaitės vardo premiją, o 2009 m. skaitytojų išrinkta metų knyga.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-12-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
**Edmundas Benetis** (g. 1953 m. rugpjūčio 12 d. Palanga) – Lietuvos architektas, karikatūristas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1976–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto Klaipėdos filialo architektas, 1992–1993 m. gen. direktorius. 1993–2001 m. Palangos miesto vyr. architektas. Nuo 2001 m. E. Benečio projektavimo įmonės vadovas. Nuo 2004 m. Klaipėdos apskrities teritorijų planavimo ir statybos valstybinės priežiūros vyriausiasis specialistas.

Karikatūristas, pelnė tarptautinių parodų prizų.

Projektai
---------

* Gyvenamųjų namų kvartalas, Skuodas, 1977 m.
* Gyvenamųjų namų kvartalas, Palanga, 1978-1992 m.
* Prekybos centras „Juodkrantė" Klaipėdoje, 1986 m.
* Kavinės „Draugystė" ir „Ida Basar", Palanga, 1993 m.
* Palangos centrinės dalies regeneracijos projektas, su archit. Marija Ptašek.
* Poilsio namai „Palangos vėtra" ir „Šachmatinė" rekonstrukcija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Tutlytė. *Edmundas Benetis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 62 psl.
| **Russula xerampelina** |
| --- |
| Silkiakvapė ūmėdė (*Russula xerampelina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Ūmėdė  *( Russula)* |
| Rūšis: | Silkiakvapė ūmėdė  *( Russula xerampelina)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Silkiakvapė ūmėdė** (*Russula xerampelina*) – ūmėdžių (*Russula*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 7-10 (13) cm skersmens, jauna gaubta, pusrutuliška, senų horizontali, kartais įdubusi, eglynuose auganti purpuriškai raudona, beržynuose gelsvai violetiškai žalsva, sausa, luobelė sunkiai lupasi. Lakšteliai geltoni, trapūs, priaugtiniai. Kotas 5-8 cm ilgio, 1-2 cm storio, baltas, dažnai rožinio atspalvio, paspaudus paraudonuoja.

Trama balta, kieta, nekarti, švelnaus skonio, seni grybai įgyja silkės kvapą.

Auga liepos–spalio mėnesiais lapuočių, spygliuočių miškuose, vietomis gausiai. III kategorijos valgomas grybas. Būdingas šio grybo požymis – paspaudus vaisiakūnį pakvimpa žuvimi, silke.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 95.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Joviano silikva (363-364 m.; masė – 2,02 g
Konstantino III 1,86 g silikva, kaldinta 408-411 m. Tryro monetų kalykloje. 
**Silikva** – maža plona sidabrinė romėnų moneta, kaldinta nuo IV a.

Žodis *siliqua* kilęs iš *siliqua graeca* 'saldžiosios ceratonijos sėkla'. Šios sėklos buvo naudojamos kaip svorio matas, lygus 1/6 skrupulo (0,19 g arba 1,1728 Romos svaro). Šiuolaikinis terminas *silikva* aprašo įvairias sidabrines monetas, kurių vertė yra 1/24 auksinio solido (kuris lygus 1/72 Romos svaro). Senovės Romoje auksas buvo apie 14 kartų brangesnis už sidabrą, vadinasi *silikva* vadinamos gryno sidabro monetos masė turėjo būti 2,7 g.

Tiesa, silikvomis vadino ir Konstantino leistas monetas, kurių pradinė masė buvo 3,4 g arba vėlesnes Konstancijaus II sidabrines monetas, svėrusias 2,2 g ir kartais vadinamas *lengvosiomis silikvomis*.

Žodis *silikva* yra patogus šiuolaikinis terminas, kadangi to meto terminas, kuriuo vadino tokias monetas, iki šiol nėra žinomas. Todėl plonos sidabrinės monetos, kaldintos iki VII a. ir svėrusios 2 – 3 g, pagal numizmatų susitarimą vadinamos *silikvomis*.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Silikva** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Lizelotė Štainer–Bakšys** (vok. *Liselotte Steiner-Backschies*; 1910 m. gruodžio 12 d. Alnaštyne – ?) – iš Rytprūsių kilusi Vokietijos skulptorė.

Biografija
----------

Nuo 1918 m. gyveno Karaliaučiuje, kur įgijo brandos atestatą. Nuo 1940 m. mokėsi pas garsų Karaliaučiaus skulptorių Artūrą Štainerį (vok. *Arthur Steiner*), vėliau vienerius metus studijavo Karaliaučiaus meno akademijoje pas prof. Hansą Veselį (vok. *Hans Wessel*). Dirbo A. Štainerio dirbtuvėse, keletas jos sukurtų nedidelių skulptūrėlių pateko ant Karaliaučiaus pastatų fasadų. 

Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į rytinę Vokietijos dalį. Kartu su A.Štaineriu dirbo puošiant statomus Erfurto pastatus, 1951 m. už jo ištekėjo. Vėliau šeima persikėlė gyventi į vyro gimtąjį miestelį Lycheną (Brandenburgo žemė).

Lizelotė Štainer–Bakšys specializavosi daugiausiai vaikų su žvėreliais vaizdavimu. Iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos dauguma jos sukurtų darbų sunaikinti arba dingę be žinios. Pokaryje Kaliningrado srityje rastą jos iš kalkakmenio iškaltą 60 cm aukščio skulptūrėlę „Mergaitė su kate" 2012 m. buvo numatoma restauruoti, tolimesnis kūrinio likimas nežinomas.

Šaltiniai
---------

* Andrey Konstantinow (Moskau) und Königsbergmuseum Duisburg. *Rettung einer hübschen kleinen Skulptur aus der Vorkriegszeit* // www.ostpreussen.net Archyvuota kopija 2020-09-22 iš Wayback Machine projekto.
* Steiner, geb. Backschies, Liselotte // Ingeborg Kelch-Nolde (Bearb.). *Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. Biographien der Schüler*
**Teisės bakalauras** (angl. *Bachelor of Laws*, **LL.B.**, lot. *Legum Baccalaureus*, LL. - „teisės") - pirminis aukštosios mokyklos suteikiamas akademinis kvalifikacinis laipsnis teisės srityje. Po LL.B. studijų galima siekti teisės magistro (LL.M.) laipsnio; kai kuriose aukštosiose mokyklose - iš karto ir teisės daktaro laipsnio.

Lietuvoje
---------

Teisės bakalauras suteikiamas po pirmosios pakopos studijų aukštojoje mokykloje, paprastai universitete (MRU TF, VDU TI) arba kolegijoje (Šiaurės Lietuvos kolegija). Studijos universitete trunka 4 metus, rašomas bei ginamas bakalauro darbas, teisės studijos kolegijoje trunka 3 metus (Šiaurės Lietuvos kolegija). Sėkmingai įvykdžius studijų programą, apgynus diplominį darbą suteikiamas bakalauro laipsnis.

Vokietijoje
-----------

LL.B. laipsnis suteikiamas kelete aukštųjų mokyklų. Baigę studijas absolventai neturi teisės pradėti referendariato (parengiamosios praktikos) ir po to siekti klasikinių teisės profesijų (teisėjo, advokato, notaro ir prokuroro). Kai kuriuose universitetuose (*Bucerius Law School*, Hamburge) LL.B. laipsnis suteikia teisę laikyti pirmąjį valstybinį egzaminą ir išlaikius atitinkamai tapti referendaru, atlikti praktiką, po kurios galima siekti teisininko profesijos.

Nuorodos
--------

* Bakalauro gidas Archyvuota kopija 2006-10-01 iš Wayback Machine projekto. (Austrija)
* Sistema Šveicarijoje
**Teisėjų knyga** – septintoji Senojo Testamento knyga.

Šioje knygoje pasakojama apie Izraelio tautos didvyrius sumaišties laikotarpiu nuo izraelitų įsiveržimo į Kanaaną iki pirmųjų karalių.
Aprašyta kova dėl Kanaano iki Jozuės mirties, rašoma apie teisėjus, arba vaduotojus. Izraelitai neįvykdę Dievo įsakymo išvaryti visas Kanaane gyvenusias gentis. Kai kurios jų pasiliko. Todėl izraelitai pradėję garbinti vietinius dievus. Jie tapo nevieningi ir silpni – lengvas grobis įvairiems užpuolikams. Tikėjimas nebesiejo pavienių genčių. Tačiau Teisėjų knygoje sakoma, kad nepaisant sulaužytos ištikimybės Dievui, izraelitams pakakdavo neviltyje į jį atsigręžti, ir jis juos gelbėdavęs, pasiųsdamas teisėjus, kurie išvaduodavo žydus.

Pagrindiniai knygos veikėjai – Debora ir Barakas, Gideonas ir madianiečiai, Iftachas ir jo duktė, Samsonas ir Dalila.

Teisėjų knygoje aprašyti įvykiai apima mažiau nei 150 metų laikotarpį, maždaug nuo 1200 iki 1070 m. pr. m. e.

Veiksmo vieta – Kanaanas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992.

Nuorodos
--------

* Teisėjų knyga
**Teisės akto projektas** - norminio (t. y. nustatančio teisės normas) arba individualaus teisės akto (teisės taikymo akto) ruošinys; projektas. Pagal teisinę galią gali būti įsakymo, sprendimo, nutarimo, įstatymo projektas ir kt.

Forma
-----

Teisės akte eilės tvarka turi būti:

* subjekto pavadinimas (pvz. teisėkūros proceso atveju - parlamento etc.);
* teisės akto rūšies pavadinimas;
* teisės akto pavadinimas (antraštė);
* teisės akto priėmimo data, numeris, vieta;
* teisės akto tekstas;
* teisės aktą pasirašančiojo (-ųjų) subjekto (-ų) pareigos, vardas, pavardė.

Teisės akto projekte virš teisės akto pavadinimo, dešinėje lapo pusėje turi būti nuoroda „Projektas".

Rengimas
--------

Rengimo stadijos yra šios:

* teisės akto projekto paskirties ir jo rengimo užduoties nustatymas;
* rengėjo nustatymas (parinkimas);
* teisės akto projekto teksto parengimas;
* teisės akto projekto derinimas.

Rengėjai
--------

Pasiūlymus dėl teisės akto projekto rengimo turi teisę teikti įvairūs asmenys.

Teisės akto projekto paskirtį ir jo rengimo užduotį turi teisę nustatyti asmenys, turintys įstatymų leidybos iniciatyvos teisę Seime, taip pat teisėkūros proceso subjektai pagal teisės aktuose nustatytą kompetenciją.

Teisės akto projekto rengėjais gali būti teisėkūros proceso subjektų paskirti ar konkurso tvarka parinkti asmenys ar jų grupė, taip pat asmuo arba asmenų iniciatyvinė grupė. Į teisės akto projekto rengimą gali būti įtraukti institucijų, kurios derins teisės akto projekto nuostatas, ir subjektų, kurie įgyvendins ir kuriems bus taikomas teisės aktas, atstovai, taip pat gali būti įtraukti ir mokslininkai.

Atlyginimo už teisės aktų rengimą ir ekspertizę komisijų ir darbo grupių, kurias sudaro Seimas, Seimo valdyba, Respublikos Prezidentas, Vyriausybė ar Ministras Pirmininkas, nariams tvarką Lietuvoje tvirtina Vyriausybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Teisėkūros proceso pagrindų ĮSTATYMO PROJEKTAS
**Teisės aiškinimas**, **teisės interpretavimas** (juridinis interpretavimas) – teisės normos prasmės nustatymas, ištyrimas; teisinių dalykų, teisinių reiškinių prasmės pateikimas.

Norint taikyti abstrakčias teisės normas, pirma būtina jas konkretizuoti, nustatyti jų turinį. Normomis yra abstrahuojamos elgesio taisyklės, konkretūs gyvenimo atvejai, naudojant atitinkamas sąvokas, apimančias įvairius terminus. Kiekvienąkart taikant teisę, ji yra interpretuojama. Teisės aiškinimo subjektai – įvairūs, tai nebūtinai teisės taikytojai (pvz. teismas), teisinių santykių dalyviai (pvz. sandorio šalys), teisėtyrininkai, bet ir kiti asmenys. Teisės aiškinimo privalomumas priklauso nuo subjekto teisinio statuso, kompetencijos ir teisinių žinių, teisinių galių. Preziumuojama, kad teisę gali aiškinti teisėkūros subjektas – asmuo, priėmęs ar kitaip sankcionavęs teisės normą (įstatymų leidėjas). Kiti autoritetingi teisės aiškinimo subjektai – aukščiausiųjų instancijų teismai, teisės mokslininkai, tačiau net ir jų interpretacijos nebūtinai turi privalomą teisinę galią, įvairiose teisinėse sistemose tų pačių subjektų teisės aiškinimo privalomumo laipsnis skiriasi.

Literatūra
----------

* Valentinas Mikelėnas. Teisės aiškinimas: teorinės ir praktinės problemos (3). Justitia 1997 m. Nr. 3
* Valentinas Mikelėnas. Aukščiausiojo Teismo vaidmuo užtikrinant vienodą teisės aiškinimą. Teisė. Mokslo darbai. Nr. 44.
* Remigijus Šimašius. Teisės aiškinimas ir jo privalomumas. Teisė Archyvuota kopija 2008-10-10 iš Wayback Machine projekto. (Doc)
Icelandair|  |
| 

| IATA**FI** | ICAO**ICE** | Šaukinys**ICEAIR** |
| --- | --- | --- |

 |
| Įkurta | 1937 m. |
| Pagrindinis oro uostas | Keblaviko tarptautinis oro uostas |
| Lėktuvų skaičius | 24 |
| Maršrutai | 45 |
| Būstinė | Keblavikas, Islandija |
| Tinklalapis | icelandair.com |

**„Icelandair"** – pagrindinis Islandijos oro vežėjas, bazuojasi Keblaviko tarptautiniame oro uoste. Šiuo metu „Icelandair" vykdo skrydžius į 35 miestus (16 šalių). Puiki Islandijos geografinė padėtis suteikia galimybę vykdyti jungiamuosius skrydžius. 2012 metais kompanija sulaukė 16 % daugiau keleivių nei 2011 m. Pagrindiniai orlaiviai naudojami flotilėje – Boeing B757.

Istorija
--------

Viskas prasidėjo, kai 1937 metais Akureiryje (Šiaurės Islandija) įsikūrė „**Flugfélag Íslands**". Skrydžius „Flugfélag Íslands" pradėjo 1938 m. vieninteliu tuo metu turėtu Waco YKS-7 hidroplanu. Kompanija 1939 metais patyrė nelaimę, dėl kurios kuriam laikui turėjo būti sustabdyta jos veikla. Po kurio laiko „Flugfélag Íslands" persikėlė į Reikjaviką ir kompanijos veikla buvo pradėta iš naujo su dar vienu Waco YKS-7 hidroplanu. „Flugfélag Íslands" pakeitė kompanijos vardą ir pasivadino „Iceland Airways". 1942 metais flotilė buvo praplėsta vienu Beechcraft Model 18 ir dviem de Havilland Dragon Rapide lėktuvų modeliais. Vėliau, 1944 metais, „Icelandair" pridėjo dar vieną Consolidated PBY Catalina lėktuvą. 1946 metais buvo įsigyti dar 6 Douglas DC-3 Dakota lėktuvai. 1950 metais kompanija pakeitė pavadinimą į dabar žinomą „Icelandair".

1976 metais į kompanijos flotilės sąrašą pateko Boeing 727 orlaivis. 1971 metais buvo įsigytas dar vienas toks pat Boeing 727 modelis. Šiuo metu flotilėje 24 Boeing B757-200 modeliai.
**Idelis Gurvičius** (g. 1931 m. rugpjūčio 23 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. Tarptautinės informatikos akademijos narys nuo 1993 m.

Biografija
----------

1955 m. baigė Leningrado aviacijos prietaisų institutą, 1960 m. – Maskvos energetikos institutą. 1966 m. TSRS mokslų akademijos Automatikos ir telemechanikos (techninės kibernetikos) institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo mašinų magnetinių - puslaidininkinių impulsinių elementų darbingumo ir patikimumo klausimai", technikos mokslų kandidatas. 1990 m. TSRS prietaisų ministerijos ir mokslų akademijos valdymo problemų institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo technikos įrenginių elektromagnetinio suderinamumo užtikrinimo principai ir priemonės", technikos mokslų daktaras.

1959–1960 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos Konstravimo biuro sektoriaus vedėjas, 1960–1992 m. skyriaus vedėjas. 1984–1990 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų kvalifikacijos kėlimo institute; nuo 1989 m. docentas. Nuo 1995 m. Elektromagnetinio suderinamumo mokslinio tyrimo centro direktorius, Ignalinos AE saugos elektroninių sistemų ir įrenginių modernizavimo skyriaus mokslinis techninis vadovas. 14 išradimų autorius.

Biografija
----------

* Elektroninių skaičiavimo mašinų apsauga nuo išorinių trikdžių, monografija, 1975 m.

Įvertinimas
-----------

* 1982 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Idelis Gurvičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 293 psl.
**Arabiškoji vaikystės knyga** – ankstyvosios krikščionybės apokrifas, pasakojantis apie Jėzaus vaikystę. Jis buvo sukompiliuotas šeštame mūsų eros amžiuje, remiantis dviem apokrifiniais šaltiniais – Tomo vaikystės Evangelija ir Jokūbo Protoevangelija.

Kūrinį sudaro trys dalys:

1. Jėzaus gimimas – paremta Jokūbo Protoevangelija
2. Stebuklai bėgimo į Egiptą metu – greičiausiai paremta vietos tradicija
3. Jėzaus vaikystės stebuklai – paremta Tomo vaikystės Evangelija

Šiame apokrife atkartojamos pagražintos istorijos, aprašytos ankstesniuose šaltiniuose, tokios kaip stebuklingi išgijimai nuo Jėzaus vystyklų, Jėzaus prakaitas, virstantis balzamu, raupsų išgydymas ir pan.

Teksto analize remiantis manoma, kad Arabiškoji vaikystės knyga buvo parašyta siriškai, bet vėliau išversta į arabų kalbą – turbūt tais laikais, kai krikščionybė ėmė plisti Arabijos pusiasalyje. Dalis apokrifo teksto yra patekusi į Koraną.

Nuorodos
--------

* The Arabic Gospel of the Infancy of the Saviour
* Арабское евангелие детства Спасителя
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Catha edulis** |
| --- |
| Arabinis dusūnas (*Catha edulis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Smaugikiniai  *( Celastraceae)* |
| Gentis: | Dusūnas  *( Catha)* |
| Rūšis: | Arabinis dusūnas  *( Catha edulis)* |

 |

**Arabinis dusūnas** arba **Katas** (lot. *Catha edulis*) – smaugikinių (*Celastraceae*) šeimos augalų genties žydintis augalas. Jis auga rytų Afrikoje bei Arabijos pusiasalyje.

Kato sudėtyje yra alkaloidų junginių, kurie veikia kaip amfetamino stimuliantai. Jie gali sukelti apetito praradimą ir euforiją. 1980 m. Pasaulinė sveikatos organizacija priskyrė katą prie narkotikų, kurie sukelia psichologinę priklausomybę. Kai kuriose šalyse kato augalai yra uždrausti, tačiau kitose jis naudojamas atvirai.

Katas pasiekia nuo 1,5 iki 20 m aukštį, priklausomai nuo vietos ir lietingumo. Lapų skersmuo siekia 5-10 cm, o jų plotis - 1-4 cm. Augalo žiedai būna 4-8 cm ilgio. 

Vyras kramtantis Kato lapus Jemene.
| **Borisas Šaskolskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1843 m. sausio 4 d.Raseiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1910 m. rugsėjo 16 d. (67 metai)Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
| Sutuoktinis (-ė) | Jevgenija Kalmejer |
| Vaikai | Piotras ŠaskolskisPavelas Šaskolskis |
|  |
| Veikla | Verslininkas |

**Borisas Šaskolskis** (1843 m. sausio 4 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1910 m. rugsėjo 16 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – Lietuvos žydų kilmės verslininkas, vaistininkas.

Biografija
----------

Gimė 1843 m. sausio 4 d. Raseiniuose. XX a. šeštame dešimtmetyje atvyko į Sankt Peterburgą ir tapo liuteronu. 1867 m. baigė farmacijos studijas medicinos ir chirurgijos akademijoje. 1870 m. atidarė vieną iš pirmųjų vaistinių Sankt Peterburge. 1877 m. Rygoje susituokė su Jevgenija Kalmejer. 1884 m. atidarė antrą vaistinę Nevos prospekte. Iki mirties priklausė Sankt Peterburgo farmacininkų draugijai. Rusijos-Japonijos karo metu buvo specialiosios karo ligoninių išdėstymo komisijos narys. 1906 m. kunigaikštis Michailas Nikolajevičius Romanovas paskyrė B. Šaskolskį organizuoti mineralinio vandens Borjomi prekybą ir jo pastangomis nuo 1906 m. parduodamų 2 mln. vienetų, 1910 m. buvo parduota 5 mln. vienetų. Mirė 1910 m. rugsėjo 16 d. Sankt Peterburge, palaidotas Volkovo liuteronų kapinėse.

Nuorodos
--------

* Nekrologas (rus.) Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija (rus.) Archyvuota kopija 2017-03-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Borisas Popovasrus. *Попов Борис Вениаминович*** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. spalio 23 d.dab. Volgogrado srityje |
| Mirė | 1993 m. spalio 19 d. (83 metai)Maskvoje |
| Palaidotas (-a) | Trojekurovo kapinėse |
|  |
| Veikla | buvęs tarybinis partinis veikėjas |

**Borisas Popovas** (rus. *Попов Борис Вениаминович*, 1909 m. spalio 23 d. dab. Volgogrado srityje – 1993 m. spalio 19 d. Maskvoje) – buvęs tarybinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

1932–1943 m. – komjaunimo funkcionierius, dirbo geležinkelio transporto politiniuose organuose. 1943–1947 m. – VKP(b) CK Partinės kontrolės komisijos įgaliotinio Riazanės srityje pavaduotojas. 1947–1949 m. buvo VKP(b) CK Aukštosios partinės mokyklos klausytojas.

1949 m. dirbo VKP(b) CK inspektoriumi, 1949–1950 m. – VKP(b) CK įgaliotinio Uzbekijoje aparato inspektorius. 1950–1957 m. – Uzbekijos KP Taškento srities komiteto 2-asis sekretorius. 1958–1961 m. dirbo TSKP CK aparate.

1961 m. rugsėjo 30 d. – 1967 m. balandžio 13 d. buvo Lietuvos KP CK 2-asis sekretorius, LKP CK biuro narys.

1967–1983 m. – TSKP Archangelsko srities komiteto 1-asis sekretorius.

1961–1971 m. – TSKP Centrinės revizinės komisijos narys, 1971–1976 m. – kandidatas į TSKP CK narius, 1976–1986 m. – TSKP CK narys. TSRS Aukščiausiosios Tarybos 6 – 10 šaukimų deputatas. 1999 m. suteiktas Archangelsko miesto Garbės piliečio vardas.
Palaidotas Trojekurovo kapinėse Maskvoje.

| Partijos politinės pareigos
 |
| --- |
| Prieš tai:**Borisas Šarkovas** | **LKP CK II sekretorius**1961–1967 m. | Po to:**Valerijus Charazovas** |
| Debarasmaked. *Дебaр* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

DebarasDebaras

41°31′0″ š. pl. 20°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.51667°š. pl. 20.53333°r. ilg.﻿ / 41.51667; 20.53333﻿ (Debaras)Koordinatės: 41°31′0″ š. pl. 20°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.51667°š. pl. 20.53333°r. ilg.﻿ / 41.51667; 20.53333﻿ (Debaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| **Rajonas** | Pietvakarių Makedonijos regionas |
|  |
| ' | Ruzhdi Lata |
|  |
| **Gyventojų** (2002 m.) | 14 561  |
|  |
| **Pašto kodas** | 1250 |
| **Tinklalapis** | Oficiali svetainė |
|  **Vikiteka** | Debaras |
|  |
| **Kirčiavimas** | Dèbaras |

**Debaras** (maked. *Дебaр*; alb. *Dibër*; turk. *Debre*) – miestas Pietvakarių Makedonijos regione, vakarų Makedonijoje, netoli pasienio su Albanija. Debaro savivaldybės administracinis centras. 2002 m. duomenimis, mieste gyveno 14 561 gyventojas, iš kurių 10 768 (74,0 %) albanai, 1 415 (9,7 %) turkai, 1 079 (7,2 %) čigonai, 1 054 (7,2 %) makedonai bei 245 (1,7 %) kitos tautybės.

Apsuptas Dešato, Stogovo, Jablanicos ir Bistros kalnų. Debaras iškilęs 625 m virš jūros lygio. Netoli miesto teka Juodasis Drinas ir Radika.

Istorija
--------

Pirmasis įrašas apie Debarą atsirado II a. vid. Ptolemėjaus žemėlapyje, kuriame pavadintas *Deborus*.

Sportas
-------

* KF Korabi futbolo klubas.
* Miesto stadionas, kurio talpa 5 000 žiūrovų.

Galerija
--------

* Vienuolynas netoli DebaroVienuolynas netoli Debaro
* Skanderbego paminklasSkanderbego paminklas
| **Pavelas Trubineris** |
| --- |
| Gimimo vardas | Павел Трубинер |
| Visas vardas | Pavelas Trubineris |
| Gimė | 1976 m. lapkričio 20 d. (46 metai)Maskva, RTFSR |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Pavelas Trubineris** (g. 1976 m. lapkričio 22 d. Maskvoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

2004 m. debiutavo seriale „Kareiviai". Pirmąjį pagrindinį vaidmenį filme suvaidino 2005 m. televizijos seriale „Plius begalybė" (2005–2006 m. režisierius Aleksejus Lukanevas). Vėliau pasirodė Anos Kelčevskajos filme „Pamaina" (2006). Gavo pagrindinius vaidmenis serialuose „Privati ​​tvarka" (2007), „Natūrali atranka" (2008), „Nereikalingų žmonių sala" (2012) ir filmuose „Atostogos" romantika" (2008), „Tik grįžk" (2008). Po daugybės filmų karine tema 2018 m. įkūnijo baleto šokėją filme „Baltųjų naktų fantazijos".

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru