recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Petras Kedys** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. birželio 15 d.Raišupys, Igliškėlių valsčius |
| Mirė | 2006 m. lapkričio 11 d. (92 metai)Sidnėjus, Australija |
| Tėvai | Petronėlė ir Jonas Kedžiai |
|  |
| Veikla | Lietuvos miškininkas, ekonomistas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Erlangeno-Niurnbergo universitetas |

**Jonas Petras Kedys** (1914 m. birželio 15 d. Raišupys, Igliškėlių valsčius – 2006 m. lapkričio 11 d. Sidnėjus, Australija. 2007 m. sausio 20 d. palaidotas Antakalnio kapinėse.) – Lietuvos miškininkas, ekonomistas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Navadų pradžios mokykloje, 1934 m. baigė Marijampolės Rygiškių Jono gimnaziją, 1936 m. – Alytaus aukštąją miškų mokyklą, 1949 m. – Erlangeno universitete (Vokietija) ekonomiką.  Mokydamasis Alytuje dalyvavo Šaulių sąjungos veikloje, buvo jūrų skautas.

Nuo 1940 m. birželio mėn. dirbo Jurbarko girininkijoje. Bendradarbiavo nepriklausomos Lietuvos leidiniuose „Mūsų girios", „Lietuvos aidas", „Lietuvos žinios", „Trimitas". Dalyvavo pasipriešinime sovietiniam okupaciniam režimui, buvo suimtas, kalintas Tauragėje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. su kitais organizavo lietuvių gimnaziją Kaselio stovykloje.

1950 atvyko į Australiją, įsitraukė į Australijos lietuvių bendruomenės veiklą. Įsteigė „Šviesos" skyrių Sidnėjuje ir jam pirmininkavo. Subūrė į draugiją Australijos miškininkus. Prekybos bendrovės „Bailia" direktorius. Bendradarbiavo užsienio lietuvių spaudoje. Skaitė paskaitas. 1963–1992 m. drauge su J. Voteikiu įsteigė, leido ir redagavo anglų kalba politinį ketvirtinį leidinį „News Digest International". Šis žurnalas buvo skaitomas dešimtyje kraštų. Iš savo lėšų 1997 m. įsteigė fondą „Talka" lietuvių tautai, pagrindinis jo tikslas – parama daugiavaikėms šeimoms.

Rašė į lietuvių leidinius „Nepriklausoma Lietuva", „Vienybė", „Australijos lietuvis", „Laisvoji Lietuva", „Mūsų pastogė" ir kt.

Bibliografija
-------------

* *Terorizuojama ir naikinama Lietuva 1938–1991*, 1994 m.
* *Šeima – Tauta – Valstybė*, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 217 psl.
2. ↑  Viktoras Baltutis. *Jonas Petras Kedys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 694 psl.
Šv. Petro bazilika Vatikane, kurioje pamokslauja Romos Popiežius
Gvadalupės Bazilika Meksikoje
Romos katalikų arkikatedros bazilika Vilniuje
**Bazilika** – pailgo stačiakampio formos katalikų bažnyčia, dažniausiai trijų navų, kurių vidurinė aukščiausia ir atskirta nuo šoninių kolonomis. Terminu *Bazilika* taip pat yra vadinama ir popiežiaus suteikiama aukščiausio rango bažnyčių titulas. *Didžiosios bazilikos* titulą turi 6 bažnyčios: keturios Romoje ir dvi Asyžiuje. Daugiau nei 1500 svarbiausių bažnyčių pasaulyje turi *mažosios bazilikos* titulą.

Istorija ir architektūra
------------------------

Bazilikos tipo bažnyčios IV a. dažniausiai buvo kryžiaus, o nuo IX a. – kryžiškojo kupolinio plano. Nuo XI a. bazilikose pradėti mūryti skliautai. Bazilikos gali priklausyti įvairių laikotarpių architektūrai – bizantinei, romaninei, gotikinei, renesansinei, barokinei.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje daugiausia pastatyta barokinių ir istoristinių bazilikų. Mažosios bazilikos titulą Lietuvoje turi aštuonios bažnyčios:

* Kauno Kristaus Prisikėlimo bazilika
* Vilniaus Šv. Stanislovo ir Šv. Vladislovo arkikatedra bazilika
* Krekenavos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bazilika
* Marijampolės Šv. arkangelo Mykolo bazilika
* Šiluvos Švč. Mergelės Marijos Gimimo bazilika
* Trakų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika
* Žemaičių Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bazilika
* Kauno Šv. apaštalų Petro ir Povilo arkikatedra bazilika

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bazilika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 739 psl.

Vikižodynas
| **Ona Gaigalaitė-Beleckienė** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. lapkričio 13 d.Linkuva |
| Mirė | 1989 m. spalio 11 d. (82 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Povilas Beleckas |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėja, spaudos darbuotoja |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Ona Gaigalaitė-Beleckienė** (1906 m. lapkričio 13 d. Linkuvoje – 1989 m. spalio 11 d. Kaune) – Lietuvos visuomenės veikėja, spaudos darbuotoja.

Biografija
----------

1925 m. baigė Linkuvos gimnaziją, 1930 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą.

Lietuvių katalikių moterų draugijos veikėja. Redagavo draugijos leidinius 1931–1932 m. ir 1940 m. „Moteris" bei 1937-1940 m. „Naujoji vaidilutė". Bendradarbiavo laikraščiuose „XX amžius" ir kt. 1941 m. birželio 14 d. kartu su vyru, kavalerijos karininku P. Belecku buvo ištremta į Rusiją.

Bibliografija
-------------

* *Tiesos ir meilės tarnyboje*, Kaunas, 1933,
* *Neužmirštami metai*, Kaunas, 2004.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 141 psl.
| **Oscar Levertin** |
| --- |
|  |
| Oskaras Levertinas. Karlo Larsono portretas. |
| Gimė | 1862 m. liepos 17 d.Grytas prie Noršiopingo |
| Mirė | 1906 m. liepos 22 d. (44 metai)Stokholmas |
|  |
| Veikla | švedų rašytojas, literatūros tyrinėtojas |
|  |
| Alma mater | Upsalos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Oscar Levertin |
| Parašas |
|  |

**Oskaras Ivaras Levertinas** (šved. *Oscar Ivar Levertin*, 1862 m. liepos 17 d. Grytas prie Noršiopingo – 1906 m. liepos 22 d. Stokholmas) – švedų rašytojas, literatūros tyrinėtojas.

Biografija
----------

1887 m. baigė XVIII a. literatūros ir kultūros istoriją Upsalos universitete. 1899–1906 m. Stokholmo universitete dėstė literatūros istoriją; nuo 1899 m. profesorius. Bendradarbiavo dienraštyje „Svenska Dagbladet".

Kūryba
------

O. Levertino ankstyvajai kūrybai būdinga natūralizmas, sekė A. Strindbergu, vėliau laikėsi romantikų tradicijos; su V. fon Heidenstamu paskelbė naujosios švedų poezijos programą – neoromantikų manifestą (pratarmė rinktinei „Pepitos vestuvės", *Pepitas bröllop* 1890 m.) prieš natūralizmą.

Debiutiniu poezijos rinkiniu „Legendos ir dainos" (*Legender och visor* 1891 m.) pradėjo neoromantizmo, estetizmo ir vadinamojo švedų Renesanso kryptis švedų literatūroje. O. Levertino poezijoje (eilėraščių rinkinyje „Naujieji eilėraščiai", (*Nya dikter* 1894 m.), jam būdinga F. Nyčės, J. E. Renano idėjų įtaka, eilėraščių rinkiniuose „Eilėraščiai", *Dikter* 1901 m. eilėraščių cikle „Karalius Saliamonas ir Morolfas", *Kung Salomo och Morolf* 1905 m.) vyrauja mirties, meilės, grožio temos, Rytų ir viduramžių legendų, riterinių romanų, žydų legendų ir istorijos, Biblijos motyvai. Dar sukūrė novelių (rinkiniai „Smulkūs pinigai", *Småmynt* 1883 m. „Konfliktai", *Konflikter* 1885 m. „Rokoko novelės", *Rococo–noveller* 1899 m.), romanų, parašė literatūros istorijos esė (rinkiniai „Poetai ir svajotojai", *Diktare och drömmare* 1899 m. „Švedų personažai", *Svenska gestalter* 1903 m.), literatūros ir teatro kritikos veikalų apie švedų teatrą ir dramą XVIII a. S. Lagerlef kūrybą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Varnaitė. *Oskaras Ivaras Levertinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 51 psl.
| **Jonas Steponaitis** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. liepos 25 d.Padegsniai, Tytuvėnų valsčius, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1975 m. (~82 metai)JAV |
|  |
| Veikla | literatas, spaudos darbuotojas |

**Jonas Steponaitis** (1893 m. liepos 25 d. senu stiliumi liepos 13 d. Padegsniai, Tytuvėnų valsčius, Raseinių apskritis – 1975 m. JAV) – JAV lietuvių literatas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

1913 m. išvyko į JAV, išmoko linotipininko amato ir dirbo lietuviškų laikraščių „Garsas", „Vienybė", „Darbininkas", „Amerika", „Naujienos" ir kt. spaustuvėse. Dalyvavo kultūrinėje išeivijos veikloje. 1936 m. Brukline redagavo „Žinias", įvairiuose laikraščiuose spausdino eilėraščius, feljetonus, humoreskas. Rūpinosi medžiaga lietuviškai scenai, parašė tekstų operetėms ir dainoms.  Išvertė ir sukūrė dainų tekstų.

Nedidelės meninės vertės kūrinėlių siužetai grindžiami buitiškomis situacijomis (piršlybos, derybos su prekiautojais), jų komiškumo siekiama pigiu juokinimu, paryškinant veikėjų kalbą įvairiais svetimžodžiais ar žargonizmais.

Bibliografija
-------------

* *Alenutė*, drama, 1925 m.
* *Atgaila*, drama, 1926 m.
* *Lietuvaitė*, operetės libretas, 1929 m. išplėsta „Alenutės" fabula su dainomis;
* *Už Vilnių*, operetės libretas, 1934 m.
* *Slaptas ginklas*, drama, 1945 m.
* *Artistai*, operetės libretas, 1948 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 472 psl.
2. ↑  Ilona Čiužauskaitė. Jonas Steponaitis. Lietuvių literatūros enciklopedija Archyvuota kopija 2007-01-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Otonas Tolišius** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. lapkričio 20 d.Slevnytėlė, Šilutės apskritis |
| Mirė | 1967 m. vasario 24 d. (76 metai)Niujorkas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Kolumbijos universitetas |

**Otonas Tolišius** (vok. *Otto David Tolischus*, 1890 m. lapkričio 20 d. Skirvytėlėje, Šilutės apskritis – 1967 m. vasario 24 d. Niujorke, JAV) – JAV lietuvių žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1907 m. išvyko į JAV. Niujorko Kolumbijos universitete studijavo žurnalistiką ir 1916 m. gavo bakalauro laipsnį. Pirmojo pasaulinio karo metu tarnavo JAV kariuomenėje. 1916-1921 m. laikraščio „The Cleveland Press" reporteris, nuo 1921 m. – redaktorius. 1923-1931 m. „Universal Servise" korespondentas Berlyne, 1931-1932 m. – „International News Service" Europos skyriaus vedėjas Londone, 1933-1940 m. – „New York Times" korespondentų štabo narys Berlyne. 1940 m. naciai ištrėmė iš Berlyno. Nuo 1941 m. „The New York Times" ir Londono „The Times" korespondentas Tokijuje. Iki 1964 m. dirbo „New York Times" redakcijos štabe.  Vasario 16-ąją kasmet vedamuoju paminėdavo Lietuvos nepriklausomybės sukaktį.

Įvertinimas
-----------

* 1939 m. Pulicerio premija už geriausią užsienio korespondento darbą.
* 1941 m. Kolumbijos universiteto medalis „Už pasižymėjimą žurnalistikoje".

Bibliografija
-------------

* *They Wanted War*. New York: Reynal and Hitchcock. 1940.
* *Tokyo Record*. New York: Reynald and Hitchcock. 1943.
* *Through Japanese Eyes*. New York: Reynald and Hitchcock. 1945.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 523 psl.
2. ↑  Aidai.us Apžvalga. - 1967 m. Nr. 4, balandis
**Syrkino spaustuvė** – spaustuvė ir leidykla, veikusi Vilniuje 1859–1915 m.

Istorija
--------

Įkūrė Abelis (vėliau Albertas) Syrkinas, vertęsis knygų prekyba. Turėjo litografiją (1877–1885 m.), knygrišyklą, nuo 1868 m. – knygyną. Iki 1861 m. išleido 8 leidinius lietuvių kalba. Uždraudus lietuvišką spaudą, A. Syrkinas buvo svarbiausias lietuviškų leidinių rusišku raidynu spausdintojas. Spausdino vadovėlius ir mokymo priemones, periodinius leidinius: „Vilenskij vestnik" (1886 m.) „Cirkuliar po Vilenskomu učebnomu okrugu" (1886–1891 m.) „Severo-zapadnoje slovo" (1898 m.).

Nuo 1906 m. leido lietuviškas knygas, vėl spausdino lotynišku šriftu; 1906 m. išleido 20 leidinių, o 1913 m. išspausdintų knygų tiražas siekė 100 000 egz. 1895 m. spaustuvė už gerą spaudos darbų kokybę I Visos Rusijos spaudos darbų parodoje Peterburge gavo Imperatoriškosios rusų technikos draugijos bronzos medalį.

Spaustuvė leido ir legalius Lietuvos socialdemokratų partijos laikraščius: „Naujoji Gadynė" (1906–1907 m.) „Skardas" (1907 m.) „Žarija" (1907–1908 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 450 psl.
| **Jonas Strimaitis** |
| --- |
| Gimė | 1881 m. gegužės 27 d.Žečkalniai, Barzdų valsčius, Šakių apskritis |
| Mirė | 1933 m. gegužės 16 d. (51 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Jonas Strimaitis** (1881 m. gegužės 27 d. Žečkalniai, Barzdų valsčius, Šakių apskritis – 1933 m. gegužės 16 d. Kaunas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Panevėžio mokytojų seminarijoje. Po 1924 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakultete.

Nuo 1905 m. bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Naujoji Gadynė", „Lietuvos žinios", „Lietuvos ūkininkas". Kūrė Lietuvos jaunimo sąjungą. 1909 m. Jurkšuose sukvietė jos pirmąjį suvažiavimą ir buvo išrinktas pirmininku. 1909 m. leido hektografuotą nelegalų laikraštį „Jaunuomenės draugas". 1910 m. persikėlė į Vilnių, dirbo „Lietuvos žinių" ir „Lietuvos ūkininko" redakcijose.

1913–1920 m. gyveno JAV. 1917–1918 m. redagavo „Jaunąją Lietuvą", „Ateitį", „Sandarą".

1921 m. grįžo į Lietuvą, 1921–1922 m. „Lietuvos ūkininko" redaktorius. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos signataras. 1924 m. įsteigė studentų draugiją „Varpas". 1929–1930 m. redagavo „Lietuvos žinias", žurnalą „Jaunimas". Bendradarbiavo leidiniuose „Trimitas", „Savivaldybė" ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 475 psl.
**Pacifizmas** (lot. *pacificus* – „taikus") – judėjimas, smerkiantis bet kokius karus ar prievartą, pasyviomis priemonėmis remiantis taiką.

Pacifizmas apima eilę požiūrio taškų:

* tikėjimas, jog tarptautiniai nesutarimai gali ir turi būti išspręsti taikiai
* tikėjimas, jog valstybinės ir privačios karinės struktūros ir jai dirbanti karinė pramonė turėtų būti panaikintos;
* oponavimas bet kokiai visuomenės struktūrai, įgaliojusiai savo vyriausybę turėti išskirtines jėgas (anarchistinis arba libertaristinis pacifizmas);
* atsisakymas fizinės prievartos politinių, ekonominių ar socialinių tikslų siekimui;
* prievartos metodų neigimas bet kokiomis aplinkybėmis, įskaitant asmeninę ar bendrą savigyną.

Pacifizmas gali remtis moralės principais (deontologinis požiūris) arba pragmatizmu (konsekvencialistinis požiūris). Principinio pacifizmo šalininkai tiki, jog bet kokioje prievartos situacijoje – ar kare, ar tarpasmeniniuose santykiuose, prievartos veiksmas taps moraliai neteisingu. Tuo tarpu, pragmatikai pacifistai mano, jog karo ar tarpasmeninės prievartos kaina yra per didelė, dėl to yra būtina rasti kitus sprendimo kelius.

Pacifistinis simbolis

Pacifistų simbolika
-------------------

Pacifistų simbolis – apversta Gyvybės Runa pavaizduota Amžinybės simbolio (rato) apsuptyje. Kai kurie pacifizmo priešininkai tvirtina, kad iš tikrųjų tai Nerono kryžius, simbolizuojantis neapykantą religijai. Nerono kryžius atrodo taip pat, kaip ir pacifizmo simbolis, ten vaizduojamas apibrėžtas, apverstas ir nulaužtais galais Jėzaus Kristaus kryžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pacifizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 207 psl.

Vikižodynas
| **Jonas Šepetys (1885)** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. rugpjūčio 28 d.Pladiškis, Biržų apskritis |
| Mirė | 1942 m. (~57 metai)Sibiras |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėjas, literatas |

**Jonas Šepetys** (1885 m. rugpjūčio 28 d. Pladiškyje, Biržų apskritis – 1942 m. Sibire) – visuomenės veikėjas, literatas.

Biografija
----------

1903-1904 m. studijavo Briuselio universitete, 1904-1905 m. padėjo V. Kapsukui leisti žurnalą „Draugas". 1905-1907 m. dalyvavo revoliuciniame judėjime, 1908 m. išvyko į užsienį. 1909-1913 m. faktinis „Rankpelnio" redaktorius. 1913 m. grįžo i Lietuvą. Už revoliucinę veiklą ištremtas. 1919-1920 m. nelegaliai gyveno Kaune, bendradarbiavo laikraštyje „Darbininkų gyvenimas". 1922-1924 m. dėstė Vakarų tautinių mažumų universitete Maskvoje, 1927-1938 m. dirbo spaudos ir pedagoginį darbą Baltarusijoje. 1938 m. neteisėtai represuotas.

Parašė satyrinių eilėraščių, eiliuotų feljetonų, paskelbė literatūros kritikos straipsnių,
 išvertė teorinių politinių veikalų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 486 psl.
*Apie Nyderlandų miestą žr. Bergenas (Nyderlandai)*.

| Bergenasnorv. *Bergen* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

BergenasBergenas

60°23′21.96″ š. pl. 5°19′54.49″ r. ilg.﻿ / ﻿60.3894333°š. pl. 5.3318028°r. ilg.﻿ / 60.3894333; 5.3318028﻿ (Bergenas)Koordinatės: 60°23′21.96″ š. pl. 5°19′54.49″ r. ilg.﻿ / ﻿60.3894333°š. pl. 5.3318028°r. ilg.﻿ / 60.3894333; 5.3318028﻿ (Bergenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Hordalando apskritis |
| **Savivaldybė** | Midhordalando savivaldybė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1070 m. |
| **Meras** | Gunnar Bakke |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 247 123  |
| **Plotas** | 465 km² |
| **Tankumas** (2007) | 531 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Bergenas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bèrgenas |

**Bergenas** – antrasis pagal dydį miestas ir savivaldybė Norvegijos pietvakariuose. Miestas išsidėstęs prie Šiaurės jūros Byfjordo įlankos. Svarbus transporto centras – veikia žvejybos, prekybos ir keleivių uostas, tarptautinis oro uostas, su Oslu jungia tunelis. Išvystyta mašinų, laivų statybos, žvejybos, tekstilės, naftos perdirbimo, elektronikos, poligrafijos pramonė. Prie miesto yra didelis naftos kompleksas. Veikia 1848 m. įkurtas universitetas, konservatorija. Svarbus kultūros centras – archeologijos, istorijos, Hanzos, raupsų, E. Griego muziejai, akvariumas, simfoninis orkestras. Vyksta keli kasmetiniai muzikos festivaliai. 2000 m. buvo Europos kultūros sostinė.

Istorija
--------

Bergenas, 1070 m. įkurtas Olafo Kyrės, buvo Norvegijos sostine iki 1299 m. Baigiantis XIII amžiui šis miestas tapo vienu iš keturių svarbiausių Hanzos lygos skyrių. Nuo XIII a. prekybos uostas. Nuo XVIII a. antros pusės – reikšmingas mokslo ir kultūros centras. Iki XIX a. vidurio – didžiausias Norvegijos miestas. Apgriautas Antrojo pasaulinio karo metais. 1872 m. įsteigtas Hanzos muziejus.

Architektūra
------------

Išliko XII a. romaninė Švč. Mergelės bažnyčia, XIII a. pilies griuvėsiai ir gotikiniai rūmai, daug viduramžių ir baroko architektūros pastatų.

Žymūs žmonės
------------

* Edvard Grieg (1843–1907) kompozitorius, pianistas. Mieste yra jo muziejus.
* Christine Guldbrandsen (1985-) dainininkė, Eurovizijos dalyvė.
* Varg Vikernes (1973-) atlikėjas, dainų autorius, politinis aktyvistas.

Miestai partneriai
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Miestas** | **Šalis** |
| Asmara |  Eritrėja |
| Geteborgas |  Švedija |
| Kvebekas |  Kanada |
| Niukaslas prie Taino |  Jungtinė Karalystė |
| Orhusas |  Danija |
| Sietlas |  JAV |
| Turku |  Suomija |

Sportas
-------

### Futbolas

* SK Brann – futbolo klubas;
* Fyllingen Fotball – futbolo klubas;
* Hardy Tertnes – futbolo klubas;

Išnašos
-------

1. ↑  *Norvegija. Kelionių vadovas*. Dorling Kindersley. p. 304. ISBN 9789955385554.
2. ↑  *Bergen (Bergenas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 85 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali komunos svetatinė
| **Francisco „Perito" Moreno** |
| --- |
|  |
| F. Morenas (~XX a. pr.) |
| Visas vardas | Francisco Pascasio Moreno |
| Gimė | 1852 m. gegužės 31 d.Buenos Airės, Argentina |
| Mirė | 1919 m. lapkričio 21 d. (67 metai)Buenos Airės, Argentina |
| Palaidotas (-a) | Sentinelos sala |
| Tautybė | argentinietis |
| Tėvai | Francisco Facundo Moreno, Juana Thwaites |
| Sutuoktinis (-ė) | María Ana Varela (1885–1897 m.) |
| Vaikai | 7 |
|  |
| Veikla | geografas, antropologas, tyrinėtojas |
|  |
| Išsilavinimas | garbės mokslų daktaras |
| Žinomas (-a) už | Patagonijos tyrinėjimai |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Atradėjo medalis (1907 m.)Kalumo geografijos medalis (1909 m.) |
|  |
|  **Vikiteka** | Francisco Moreno |

**Fransiskas Paskasijus Morenas** (*Francisco Pascasio Moreno*), dar žinomas kaip ***Peritas Morenas*** (*Perito Moreno*, 1852 m. gegužės 31 d. – 1919 m. lapkričio 22 d.) – Argentinos gamtininkas, geografas, antropologas.

Gimė Buenos Airių Madero rajone. Lankė privačią mokyklą, su tėvu laisvalaikiu rinko fosilijas, įkūrė savo muziejų. Baigė San Chosė ir Katedral al Nortės kolegijas.

Nuo 1874 m. Fransiskas Morenas tyrė Patagonijos, Argentinos ir Čilės Andus, 1876 m. – Nahuel Huapi ežerą. 1877 m. vienas pirmųjų pasiekė San Martino ir Archentino ežerus. 1882–1895 m. tyrinėjo Andų rytinius šlaitus nuo 23° pietų platumos iki Magelano sąsiaurio. Surinko didelę kolekciją archeologinių ir antropologinių eksponatų ir 1877 m. įsteigė muziejų Buenos Airėse. 1888–1906 m. – La Platos gamtos istorijos muziejaus direktorius. Fransiskas Morenas vienas pirmųjų ištyrė Patagonijos geografiją, gamtą, pateikė žinių apie vietos gyventojus tehuelčus (buvo jų paimtas į nelaisvę). Prisidėjo nustatant Argentinos ir Čilės valstybinę sieną.

1903 m. Peritas Morenas padovanojo valstybei jam suteiktas žemes aplink Nahuel Huapi ežerą – vėliau čia įsteigtas Nahuel Huapi nacionalinis parkas. 1903–1904 m. deputatas nuo Federalinės apygardos. 1912 m. įsteigė Argentinos skautų judėjimą.

1919 m. palaidotas Rekoletos kapinėse, 1944 m. perlaidotas Sentinelos saloje Nahuel Huapi ežere.

Perito Moreno garbei pavadintas Perito Moreno miestas, Perito Moreno ledynas ir Perito Moreno nacionalinis parkas pietų Argentinoje.

Bibliografija
-------------

* Pietų Patagonija (*La Patagonia del Sur*, 1879 m.),
* Kelionė į Pietų Patagoniją, surengta remiant vyriausybei (*Viaje a la Patagonia Austral emprendido bajo los auspicios del Gobierno Nacional*, 1879 m.),
* Kelionė į Patagonijos Andų regioną (*Viaje a la región andina de Patagonia*, 1896 m.),
* Andų regiono pažinimas (*Reconnaissance de la région Andine*, 1897 m.).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Moreno, Francisco Pascacio*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  Adrienne Fast, Review: The Optic of the State: Visuality and Power in Argentina and Brazil by Jens Andermann"
3. ↑  Francisco Pascacio Moreno, *fortunecity.es*
| **Bernardas Šaknys** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. kovo 18 d.Kurtiškė, Švenčionių apskritis |
| Mirė | 2022 m. sausio 14 d. (83 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1975 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Bernardas Šaknys** (1938 m. kovo 18 d. Kurtiškėje, Švenčionių apskrityje – 2022 m. sausio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos pedagogas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1957 m. baigė Tverečiaus vidurinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus pedagoginio instituto lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą.

Mokytojavo Baltarusijos Gervėčių ir Girių mokyklose, Tverečiuje, Klaipėdoje. Žurnalistinę veiklą pradėjo 1958 m. laikraščio „Tarybinis pedagogas" atsakingasis sekretorius, 1966 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas" korespondentas. 1969–1991 m. laikraščio „Tiesa" redakcijos korespondentas, skyriaus vedėjas. 1991–1994 m. Vilniaus technikos universiteto dėstytojas, 1993–1994 m. redagavo laikraštį „Lietuvių godos". Nuo 1994 m. birželio mėn. „Valstiečių laikraščio" žurnalistas.

Apybraižų ir esė paskelbė daugelyje periodinių leidinių. Parašė lietuvių kalbos vadovėlius rusų ir lenkų mokyklų V bei VI klasėms.

Bibliografija
-------------

* *Žmogaus atradimas*, apybraižos, Vilnius, 1984 m.
* *Nuo Šeimenos krantų*, sudarytojas, Vilnius, 2002 m.
* *Mūsų seneliai prisimena Sibiro šaltį, vargą ir badą*, Valstiečių laikraštis, 2007 m.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pažinojome gerbėme, prisiminsime: atsisveikinimas su Bernardu Šakniu. lzs.lt. 2022-01-15. Nuoroda tikrinta 2022-01-18.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 482 psl.
| **Bernardo Alberto Houssay** |
| --- |
|  |
| Bernardas Husajus |
| Gimė | 1887 m. balandžio 10 d.Buenos Airės |
| Mirė | 1971 m. rugsėjo 10 d. (84 metai)Buenos Airės |
|  |
| Veikla | prancūzų kilmės Argentinos psichologas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1947 m. apdovanotas Nobelio medicinos premija (kartu su Carl Ferdinand Cori ir Gerty Cori) už tyrimus nustatant hipofizės įtaką reguliuojant gliukozės kiekį. |
|  |
|  **Vikiteka** | Bernardo Houssay |

**Bernardas Albertas Husajus** (isp. *Bernardo Alberto Houssay*, g. 1887 m. balandžio 10 d. – m. 1971 m. rugsėjo 10 d.) – prancūzų kilmės Argentinos psichologas. 1947 m. apdovanotas Nobelio medicinos premija (kartu su Carl Ferdinand Cori ir Gerty Cori) už tyrimus nustatant hipofizės įtaką reguliuojant gliukozės kiekį.

Biografija
----------

Bernardo Houssay gimė emigrantų iš Prancūzijos šeimoje. Dar paaugystėje giliai domėjosi farmacija, 14 metų buvo priimtas į Buenos Airių universiteto Medicinos mokyklą, o 17 metų įstojo į to pat universiteto Medicinos fakultetą, kurį 1910 m. baigė. Vėliau pakeitė studijų kryptį į psichologiją ir 1911 m. įgijo medicinos daktaro laipsnį. 1913 m. tapo Alvearo ligoninės vyriausiuoju gydytoju. Nuo 1919 m. iki 1943 m. vadovavo Buenos Airių universiteto Medicinos fakulteto psichologijos institutui. 1943 m. Argentinoje įvykus Ch. Perono vadovautam kariniam perversmui, B. Houssay dėl liberalių pažiūrų buvo pašalintas iš universitete užimamų pareigų. 1944 m. įkūrė ir iki 1946 m. vadovavo Buenos Airių Biologijos ir eksperimentinės medicinos institutui. Atliko medicininius tyrimus, kurių metu nustatė, jog priekinės hipofizės dalies pašalinimas pagerina sergančiųjų diabetu būklę. Įrodė hipofizės gaminamų hormonų svarbą, reguliuojant gliukozės kiekį kraujyje. Už šį atradimą 1947 m. buvo apdovanotas Nobelio medicinos premija. 1955 m. įvykus revoliucijai Argentinoje, buvo grąžintas į pareigas universitete, kuriame dirbo iki mirties. Medicinos temomis parašė kelias specializuotas knygas ir kelis šimtus mokslinių straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Houssay Bernardo Alberto (Bernardas Albertas Husajus)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 665 psl.
| **Jorge Luis Borges** |
| --- |
|  |
| Chorchė Luisas Borchesas |
| Gimė | 1899 m. rugpjūčio 24 d.Buenos Airės, Argentina |
| Mirė | 1986 m. birželio 14 d. (86 metai)Ženeva, Šveicarija |
|  |
| Veikla | Argentinos rašytojas, fantastinių novelių, esė, poemų autorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Jorge Luis Borges |

**Chorchė Luisas Borchesas** (isp. *Jorge Luis Borges*; 1899 m. rugpjūčio 24 d. – 1986 m. birželio 14 d.) – Argentinos rašytojas, fantastinių novelių, esė, poemų autorius, literatūros kritikas, vertėjas.

Biografija
----------

Gimė pasiturinčioje teisininko šeimoje 1899 m. rugpjūčio 24 d. Buenos Airėse. Būdamas penkerių jau mokėjo skaityti ir rašyti. Namuose išmoko anglų k. Jau būdamas devynerių, išvertė į ispanų k. O. Vaildo pasaką *Laimingasis princas*. Mokyklą pradėjo lankyti nuo 11 metų, iki tol mokytas privačiai namuose. 1914 m. šeima išvyko atostogų į Europą, tačiau dėl prasidėjusio Pirmojo pasaulinio karo apsigyveno Ženevoje. 1918 m. baigė Ženevos koledžą. Šeima iki 1921 m. gyveno Šveicarijoje ir Ispanijoje. Šioje šalyje susipažino su avangardizmo krypties atstovais G. Apollinaire ir F. T. Marineti. 1919 m. pabaigoje žurnale *Grecia* buvo išspausdintas jo pirmasis eilėraštis. 

1921 m. grįžo į Argentiną. Buenos Airėse pradėjo leisti žurnalus *Prisma* ir, vėliau, *Proa*. 1923 m. išleido savo pirmąjį poezijos rinkinį. Tais pat metais vėl išvyko į Ispaniją, o 1924 m. – dar kartą grįžo į Argentiną. Bendradarbiavo su keliais literatūros leidiniais. 1930 m. susipažino su rašytoju A. B. Kasaresu, su kuriuo kartu parašė keletą kūrinių. 1937 m. išleido Argentinos klasikinės literatūros antologiją. 1940 m. jie, kartu su Argentinos rašytoja S. Ocampo, sudarė Argentinos fantastinės literatūros, o 1941 m. – Argentinos poezijos antologijas. Kartu su A. B. Kasaresu parašė detektyvinių apsakymų. 1950 m. išrinktas Argentinos rašytojų sąjungos prezidentu. 1955 m. rugsėjo 16 d. Argentinoje įvykus revoliucijai, kurios metu buvo nuverstas prezidentas Ch. Peronas, J. L. Borges buvo paskirtas Argentinos nacionalinės bibliotekos direktoriumi. Tuo pat metu beveik apako. Buenos Airių universitete dėstė vokiečių kalbą. 1979 m. už nuopelnus ispanakalbei literatūrai buvo apdovanotas prestižine Servanteso premija. Paskutiniais gyvenimo metais išleido poezijos rinkinių. 1986 m. išvyko į Ženevą. Šiame mieste po sunkios ligos tų pačių metų birželio 14 d. mirė. Palaidotas Ženevos Karalių kapinėse.

Jo kūrybai įtaką darė tokių rašytojų kaip Dantės, Migelio Servanteso, Franco Kafkos, H. G. Velso, Artūro Šopenhauerio kūriniai. Borchesas laikomas vienu iškiliausių XX a. rašytojų. Buvo apdovanotas įvairiomis tarptautinėmis premijomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronius Dovydaitis. Borges Jorge Luis (Chorchė Luisas Borchesas), tikr. Borges Acevedo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 363 psl.
2. ↑   Don’t abandon me
**Partijos darbas** – Lietuvos komunistų partijos CK mėnesinis žurnalas, leistas 1931–1933 m. Berlyne ir 1936 m. rugsėjo mėn. – 1938 m. rugsėjo mėn. Kaune.

Istorija
--------

1931–1933 m. bendradarbiavo Elijas Bilevičius, Juozas Bulavas, Marija Chodosaitė, Laurynas Kapočius, Vladas Niunka, Petras Pajarskis, Jankelis Vinickis ir kt. 1933 m. Vokietijoje į valdžią atėjus A. Hitleriui, leidinys buvo uždarytas. Išėjo 20 numerių po 8-16 p.

1936–1938 m. leistas nelegalus LKP žurnalas. Ėjo kartą per mėnesį. Spausdintas rotatoriumi. Išėjo 10 numerių po 8-14 p. Pagrindinis komunistinis leidinys, skirtas partinio auklėjimo reikalams. Bendradarbiavo Zigmas Angarietis, Boleslovas Baranauskas, Vladas Niunka, Domas Pundzius ir kt.

Redaktoriai
-----------

* 1931–1933 m. – Zigmas Angarietis, Vincas Kapsukas, Juozas Garelis, Icikas Meskupas ir kt.
* 1936–1938 m. – Icikas Meskupas, Antanas Sniečkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 376 psl.

Nuorodos
--------

* Partijos darbas. E-paveldas.lt
| **Džozefas Listerisangl. *Joseph Lister*** |
| --- |
|  |
| Joseph Lister |
| Gimė | 1827 m. balandžio 5 d.Aptonas, Eseksas, Anglija |
| Mirė | 1912 m. vasario 10 d. (84 metai)Volmeris, Kentas, Anglija |
|  |
| Veikla | žymus anglų chirurgas |
|  |
| Žinomas (-a) už | antiseptinių priemonių išpopuliarinimą ligoninėse |
|  |
|  **Vikiteka** | Joseph Lister |
| Parašas |
|  |

**Džozefas Listeris** (angl. *Joseph Lister* 1827 m. balandžio 5 d. – Aptonas, Eseksas, Anglija – 1912 m. vasario 10 d. Volmeris, Kentas, Anglija) – žymus anglų chirurgas, žinomas antiseptinių priemonių populiarintojas ligoninėse. Baronas, peras (1897 m.).

Biografija
----------

Gimė pasiturinčioje šeimoje. Tėvas buvo optikas ir fizikas. Lankė kvakerių mokyklą, kurioje buvo mokoma gamtos mokslų, kalbų, matematikos. 1853 m. baigė medicinos bakalauro studijas Londono universiteto koledže. Po studijų pradėjo dirbti gydytoju universiteto ligoninėje. Nuo 1854 m. pradėjo dirbti Edinburgo karališkoje ligoninėje, tapo Škotijos Karališkosios medicinos draugijos nariu. Dirbo chirurgu. Dėstė Glazgo universitete. 1859 m. tapo Glazgo universiteto chirurgijos profesoriumi. Nuo 1869 m. Edinburgo universiteto Chirurgijos klinikos vadovas, o nuo 1877 m. vadovavo Karališkojo koledžo Londone Chirurgijos klinikai. Nuo 1895 m. iki 1900 m. Londono karališkosios draugijos prezidentas. Dirbdamas Glazgo universitete, susipažino su Prancūzijos mikrobiologo ir chemiko L. Pastero darbais, kuriuose teigta, kad maistas gali sugesti patekus anaerobinėms infekcijoms. L. Pasteras pasiūlė tris metodus kaip pašalinti mikroorganizmų sukeliamą pavojų. Dž. Listeris eksperimentais patvirtino L. Pastero išvadas, įrodė, kad žaizdų pūliavimo priežastis yra gyvi mikroorganizmai, patekę į ją iš oro. Kovai su mikrobais jis 1865 m. pirmą kartą Glazgo ligoninėje panaudojo karbolio rūgštį, nustatė optimalią jos koncentraciją – 3-5 % ir sukombinavo specialų keleto sluoksnių tvarstį, kad prie žaizdos neprieitų oras. Sėkmingo gydymo rezultatus Dž. Listeris išspausdino 1867 m. moksliniame medicinos žurnale *The Lancet*. Dž. Listeris rekomendavo prieš operacijas, jų metu chirurgams mūvėti pirštines bei naudoti karbolio rūgštį žaizdoms bei medicinos instrumentams dezinfekuoti. Pradėjus taikyti šias priemones, labai sumažėjo ligonių mirtingumas po chirurginių operacijų. Dž. Listeris taip pat pasiūlė originalių smegenų navikų, girnelės operacijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lister Joseph (Džozefas Listeris)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 448 psl.
| **Judelis Kacenbergas** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. sausio 12 d.Dubingiai |
| Mirė | 1978 m. rugsėjo 28 d. (62 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, fotografas |

**Judelis Kacenbergas** (1916 m. sausio 12 d. Dubingiuose – 1978 m. rugsėjo 28 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, fotografas.

Biografija
----------

1935–1940 m. dirbo privačiose fotografijos ateljė. 1940–1941 m. LLKJS CK, 1942–1945 m. – Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios divizijos laikraščio „Tėvynė šaukia", 1946–1976 m. dienraščio „Tiesa" fotokorespondentas.

Daugelyje dokumentinių fotografijų užfiksuoti Antrojo pasaulinio karo, Lietuvos gyvenimo vaizdai. Jos publikuotos albumuose „Lietuva šiandien" (1964 m.), „Kovų keliais" (1965 m.) ir kt.  1976 m. surengta jo fotografijų paroda. Jo fotografijų, negatyvų turi Šiaulių fotografijos muziejus.

Bibliografija
-------------

* Klaipėda, nuotraukų albumas, 1960 m.
* Graži tėviškė mano, nuotraukų albumas, 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 201 psl.
| Bochtaras*Бохтар* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

BochtarasBochtaras

37°50′0″ š. pl. 68°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.83333°š. pl. 68.78333°r. ilg.﻿ / 37.83333; 68.78333﻿ (Bochtaras)Koordinatės: 37°50′0″ š. pl. 68°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.83333°š. pl. 68.78333°r. ilg.﻿ / 37.83333; 68.78333﻿ (Bochtaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Tadžikijos vėliava Tadžikija |
| **Provincija** | Chatlonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 101 600  |
| **Altitudė** | 420 m |

**Bochtaras** (*Бохтар*) – miestas pietvakarių Tadžikistane, į pietus nuo Dušanbės, Vachšo slėnyje. Chatlono provincijos administracinis centras. Per miestą eina Kulobo–Dušanbės siaurasis geležinkelis. 63 tūkst. gyventojų (2003 m.). Elektrotechnikos, chemijos (trąšų), tekstilės, maisto pramonė. Apylinkėse auginama medvilnė. Veikia Istorijos ir kraštotyros muziejus, teatras.

Istorija
--------

Miestas įkurtas XVII a. Sovietmečiu miestas vadintas **Kurgan Tiubė** (iš persų kalbos „Gorgano kalvos" گرگان تپه). Netoli miesto yra VII a. budistų vienuolyno liekanos, piešiniai ant uolų ir molinių statulų, tarp kurių vaizduojamas gulintis Buda. Nepriklausomos Tadžikijos laikais pervadintas pagal tadžikišką tarimą į ***Kurgontepą*** (*Қурғонтеппа*).

2018 m. miestas pervadintas į Bochtarą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kurgonteppa, Kurgan Tiubė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 301 psl.
2. ↑
| **Julius Veteikis** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. vasario 15 d.Švenčionių apskritis |
| Mirė | 1993 m. liepos 23 d. (85 metai)Sidnėjus, Australija |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Julius Veteikis** (1908 m. vasario 15 d. Švenčionių apskritis – 1993 m. liepos 23 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje, studijavo Vytauto Didžiojo universitete.

Lietuvoje bendradarbiavo leidiniuose „Tautos kelias", „Lietuvos aidas", „Jaunoji karta". Iki 1939 m. dirbo leidinių „Tėvų žemė" ir „Pasaulio lietuvis" redakcijose. Pasitraukęs į Australiją, 1948 m. su kunigu J. Tamuliu įsteigė ir redagavo iliustruotą žurnalą „Užuovėja". 1950-1951 m. ir 1958-1961 m. savaitraščio „Mūsų pastogė" redaktorius. Kartu su kitais Sidnėjuje rengė neperiodinį leidinį „Lietuvos keliu". Nuolat bendradarbiavo Australijos lietuvių spaudoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 555 psl.
**Telšių spaustuvė** – spaustuvės, veikusios Telšiuose.

Istorija
--------

Pirmoji spaustuvė Telšiuose veikė 1880–1889 m. Ją įkūrė iš Vilkijos atvykęs J. Rotenbergas. 1886–1889 m. dirbo J. Varkalio spaustuvėlė, 1889–1914 m. veikė Ch. Slonimskio spaustuvė. Visos jos spausdino blankus, pakvietimus, vizitines korteles ir etiketes.

1920 m. įkurta Telšių vyskupijos kurijos spaustuvė. Čia buvo spausdinamos religinio turinio brošiūros, paveikslėliai. 1925–1940 m. spausdintas katalikų savaitraštis „Žemaičių prietelius". Kartais spaustuvė būdavo vadinama laikraščio vardu. 1940 m. nacionalizuota.

1928 m. veikė spaustuvė „Žemaitis". Joje iki 1933 m. buvo spausdinamas savaitraštis „Žemaitis". Jį uždarius, 1933–1934 m. spaustuvė spausdino leidinį „Žibintas". Leidinius spaudai dažniausiai ruošdavo Mečislovas Gedvilas. 1934 m. „Žemaičio" spaustuvė pavadinta Vlado Gramalo vardu.

Sujungus „Žemaičių prieteliaus", V. Gramalo ir J. Gurvičiaus spaustuves, 1941 m. balandžio-birželio mėn. čia buvo spausdinamas laikraštis „Tarybų Žemaitija". Vokiečių okupacijos metais spaustuvė spausdino savaitraštį „Žemaičių žemė". Kai po Antrojo pasaulinio karo, 1944 m. spalio 8 m. vėl pradėjo eiti apskrities laikraštis „Tarybų Žemaitija", spaustuvei buvo suteiktas laikraščio vardas. Nuo 1950 m. ji spausdino Telšių rajono laikraštį „Komunizmo aušra", nuo 1962 m. – „Komunizmo švyturys". 1951–1953 m. Telšių spaustuvė taip pat spausdino MTS politinių skyrių laikraščius: Telšių „Kolūkinė aušra" ir Nevarėnų „Leninietis".

1956 m. gautas linotipas. 1985 m. spaustuvė persikėlė į naujas patalpas. 1960–1964 m. prie Telšių spaustuvės prijungtos Plungės, Akmenės, Mažeikių spaustuvės. 1976 m. Telšių spaustuvė tapo Klaipėdos „Ryto" spaustuvės skyriumi. 1980 m. birželio mėn. rajono laikraštis „Komunizmo švyturys" (nuo 1989 m. – „Kalvotoji Žemaitija") imtas spausdinti Šiaulių „Titnago" spaustuvėje.

„Ryto" spaustuvės Telšių skyriuje buvo renkamas ne tik rajono laikraštis, bet ir „Mastiečių žodis". 1990 m. spaustuvė atsiskyrė nuo Klaipėdos „Ryto" ir pasivadino valstybine įmone „Žemaitis", 1991 m. tapo akcine bendrovė „Spaudos lankas", spausdino knygas, blankus, smulkius spaudinius.  Dabar A. Baltmiškio firma „Spaudos lankas", adresas Stoties g. 7A.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 516 psl.

Nuorodos
--------

* Spaustuvė „Spaudos lankas"
„Tiesos kelias" I tomas (1925 m.)
**Tiesos kelias** – religijos bei doros mokslo ir visuomenės gyvenimo mėnesinis laikraštis, mėnesinis žurnalas, leistas 1925–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Leistas vietoje „Ganytojo". Oficialus Lietuvos diecezijų organas, skirtas katalikų kunigams. Spausdino „Šviesos" spaustuvė Kaune.

Rašė bažnyčios, religijos, kultūros, dorovės ir kitais klausimais, skelbė bažnyčios vyresnybės raštus, nutarimus, pamokslus.

Bendradarbiavo Benediktas Andriuška, Pranciškus Būčys, Ignas Česaitis, Blažiejus Česnys, Aleksandras Grigaitis, Stanislovas Gruodis, Pranciškus Karevičius, Fabijonas Kemėšis, Bronius Krištanavičius, Mykolas Krupavičius, J. Naujokas, Kazimieras Olšauskas, Kazimieras Paltarokas, Juozas Prunskis, Mečislovas Reinys, Justinas Staugaitis, Kazimieras Steponas Šaulys, Jonas Totoraitis ir kt.

Redagavo Pranas Kuraitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 520 psl.

Nuorodos
--------

* „Tiesos kelias". E-paveldas.lt
*Kitos reikšmės – Titnagas (reikšmės).*
Pirmieji Titnago spaudiniai – žurnalas „Kultūra"
**Titnagas** – spaustuvė Šiauliuose, Vasario 16-osios g. 52.

Istorija
--------

„Titnagą" 1923 m. įkūrė Jonas Šliūpas. Spausdino Kultūros bendrovės knygas, žurnalą „Kultūra", Liudviko Jakavičiaus knygyno leidinius. 1940 m. nacionalizuota, nuo 1941 m. spausdino laikraštį „Raudonoji vėliava". 1970 m. įsigijo ofsetinės spaudos mašinas, 1981–1992 m. naudojo fotografinį teksto rinkimą.

Nuo 1977 m. priklausė Akmenės, Joniškio, Kelmės, Mažeikių, Pakruojo, Radviliškio spaustuvės, kurios 1989–1990 m. tapo savarankiškomis – iš pradžių valstybinėmis, o vėliau akcinėmis bendrovėmis. Tačiau daugelis aplinkinių rajonų laikraščių tebespausdinama šioje spaustuvėje ofsetinės spaudos mašinomis. 1988 m. buvo 165 darbuotojai,  2005 m. – 80 darbuotojų. Nuo 2003 m. koncerno „Achemos grupė" dukterinė įmonė. Spausdina laikraščius, brošiūras, afišas, etiketes, kvietimus, vizitines korteles, kitus smulkius spaudinius.

Veikla
------

Spaustuvėje spausdinti periodiniai leidiniai:

* Auksinė varpa (Pakruojis)
* Ateities žiedas
* Express kontaktas
* Kalvotoji Žemaitija
* Kraštas (laikraštis)
* Krivūlė (laikraštis)
* Laikas (Šiauliai)
* Mūsų kraštas (Radviliškis)
* Mūsų kraštas (Šiauliai)
* Naujienos (Jonava)
* Pieno ir gyvulių ūkis
* Sidabrė (laikraštis)
* Skautų aidas
* Statyba (Šiauliai)
* Šiaulietis
* Šiaulių kraštas
* Šiaulių metraštis
* Šiaulių naujienos (savaitraštis)
* Šiaulių reklama
* Šilalės artojas
* Tauragiškių balsas
* Vienybė (Akmenė)
* Žemaičių balsas (laikraštis)

Atgimimo metais spaustuvėje spausdinta apie 200 leidinių įvairiomis TSRS tautų ir užsienio kalbomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 522-523 psl.

Nuorodos
--------

* „Titnagas" Archyvuota kopija 2009-03-09 iš Wayback Machine projekto.
| Trondheimasnorv. *Trondheim* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

TrondheimasTrondheimas

63°25′0″ š. pl. 10°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.41667°š. pl. 10.38333°r. ilg.﻿ / 63.41667; 10.38333﻿ (Trondheimas)Koordinatės: 63°25′0″ š. pl. 10°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿63.41667°š. pl. 10.38333°r. ilg.﻿ / 63.41667; 10.38333﻿ (Trondheimas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 997 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 198 219  |
|  |
|  **Vikiteka** | Trondheimas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Tròndheimas |

**Trondheimas** – miestas ir uostas geografiniame Norvegijos centre, prie Trondheimo fiordo. Mieste gyvena apie 15-20 tūkst. studentų, neregistruotų kaip nuolatiniai gyventojai. Pietų Triondelago apskrities administracinis centras. 

Tai trečias pagal dydį šalies miestas, verslo centras, arkivyskupijos vieta. Laivų statyba, metalo apdirbimas, tekstilės ir maisto pramonė. 1968 m. įkurtas Trondheimo mokslo ir technologijos universitetas.

Istorija
--------

997 m. įkūrė vikingų karalius Olavas Trigvasonas (*Olav Tryggvason*) ***Nidaroso*** (*Nidaros*) pavadinimu. Trondheimas yra prie *Nidelven* upės žiočių. Ši upė buvo pakankamai gili daugeliui laivų viduramžiais, tačiau XVII a. viduryje uolų ir purvo nuošliaužos šias palankias sąlygas praktiškai sunaikino. 1031 m. kanonizavus karalių Olafą Haraldsoną, piligrimai ėmė plūsti prie jo kapo, kurio vietoje iškilo Nidaro Katedra.

Iki 1380 m. buvo Norvegijos sostinė.

Kadangi miestas didžiąja dalimi buvo medinis, jis keletą kartų stipriai nukentėjo nuo gaisrų. Dideli gaisrai mieste buvo 1598, 1651, 1681, 1708, 1717 (dukart), 1742, 1788, 1841 ir 1842 metais. 1651 m. gaisras sunaikino 90 proc. visų pastatų miesto ribose. 1681 m. gaisras beveik visiškai sunaikino Trondheimą, po jo neatsižvelgiant į sklypų priklausomybę buvo nubrėžtos plačios gatvės, kad būtų mažesnė ugnies plitimo galimybė. Gatvės buvo išdėstytos kvadrato forma. Tuo metu Trondheime gyveno apie 8 tūkst. gyventojų.

Antrojo pasaulinio karo metu (1939–1945 m.) okupuotas vokiečių.

Architektūra
------------

Dvi didžiausios turistinės įžymybės yra XI a. virš karaliaus Olafo II (Norvegijos globėjo) kapo pastatyta Nidaro katedra (*Nidarosdomen*) ir šalia esantys Arkivyskupo rūmai. Nidaroso katedra yra vienas iš labiausiai eklektiškų pastatų Skandinavijoje, čia karūnuojami Norvegijos karaliai. Mieste saugomi Kristiansteno pilies likučiai, senieji miesto vartai, karališkoji rezidencija.

Sportas
-------

### Futbolas

* Rosenborg BK – futbolo klubas;
* SK Freidig – futbolo klubas;
* Strindheim IL – futbolo klubas;

Žymūs žmonės
------------

* Johan Daniel Berlin (1714-1787), kompozitorius, vargonininkas

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Trondheim (Tronheimas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 159-160 psl.

Nuorodos
--------

* Komunos svetainė
* Visit Trondheim
| **U Tanas*Thant U Sithu*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1909 m. sausio 22 d.Pantanau, Birma |
| Mirė | 1974 m. lapkričio 25 d. (65 metai)Niujorkas, JAV |
| Palaidotas (-a) | Rangūnas, Mianmaras |
| JTO Generalinis sekretorius |
| Kelintas | 3 |
| Ėjo pareigas | 1961 m. lapkričio 30 d. – 1971 m. gruodžio 31 d. (10 metų) |
| Ankstesnis | Dagas Hamaršioldas |
| Vėlesnis | Kurt Waldheim |
|  |
| Veikla | politikas, Birmos diplomatas. Buvo trečiasis Generalinis Jungtinių Tautų sekretorius (nuo 1961 iki 1971 m.), |
|  |
|  **Vikiteka** | U Thant |
| Parašas |
|  |

**U Tanas** (mjan. သန့် , g. 1909 m. sausio 22 d. Pantanau, Birmoje – m. 1974 m. lapkričio 25 d. Niujorke, JAV) – politikas, Birmos diplomatas. Buvo trečiasis Jungtinių Tautų Generalinis sekretorius (nuo 1961 m. iki 1971 m.).

Biografija
----------

Gimė pasiturinčioje žemvaldžių ir prekiautojų ryžiais šeimoje. Mokėsi Pantanau nacionalinėje mokykloje, baigė istorijos studijas Rangūno universitete. Studijų metu susipažino ir draugavo su būsimuoju Birmos ministru pirmininku U Nu. Nuo 1928 m. dirbo mokytoju Pantanaw nacionalinėje mokykloje. Nuo 1931 m. – šios mokyklos direktorius. Iki Antrojo pasaulinio karo taip pat rašė straipsnius vietos laikraščiuose, vertėjavo.

1947 m. paskirtas Birmos vyriausybės atstovu spaudai. Nuo 1951 m. iki 1957 m. Birmos ministro pirmininko U Nu sekretorius, buvo artimiausias jo patarėjas. Nuo 1957 m. iki 1961 m. Birmos nuolatinis atstovas prie Jungtinių Tautų organizacijos.

1961 m. lapkričio 3 d. Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja, rekomendavus Saugumo Tarybai vienbalsiai U Taną paskyrė Generaliniu sekretoriumi, po to, kai Š. Rodezijoje aviacijos katastrofoje žuvo ankstesnis organizacijos vadovas Dag Hammarskjöld. Tapo pirmuoju Azijos atstovu šiose pareigose. 1962 m. prisidėjo sureguliuojant Karibų krizę. 1966 m. gruodžio 2 d. Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja antrą kartą paskyrė U Taną į organizacijos Generalinio sekretoriaus pareigas. 1967 m. siekė nutraukti Šešių dienų karą. Pasmerkė Jungtinių Valstijų įsitraukimą į Vietnamo karą. 1971 m. palaikė Kinijos narystę Jungtinėse Tautose.

Atsisakė trečią kartą kandidatuoti į Generalinio sekretoriaus pareigas. Mirė nuo plaučių vėžio 1974 m. lapkričio 25 d. Niujorke. Palaidotas Rangūne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Thant U Sithù, U Thant (U Thantas, U Tanas))*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 719 psl.

Nuorodos
--------

* U Tano biografija
Juodalksnynas
**Juodalksnynas** – medynas, kuriame vyrauja juodalksniai (lot. *Alnus glutinosa*).

Lietuvoje
---------

Juodalksnynai sudaro apie 6,1 % (120 tūkst. ha) visų Lietuvos medynų ploto. Juodalksniai auga vieni ir kartu su eglėmis, beržais, uosiais. 

Juodalksnynų vidutinis amžius 47 m. bonitetas 1,6, skalsumas 0,7, medienos vidutinis tūris 193 m³/ha, vidutinis metinis tūrio prieaugis 6,2 m³/ha. Paplitę įmirkusiuose, derlinguose priesmėlio, priemolio dirvožemiuose. Skiriami pagrindiniai tipai: viksvinis vilkdalginis (liekno miško augavietėje), dilgėlinis (juodgirio miško augavietėje) ir vingiorykštinis įvairiažolinis (palieknio miško augavietėje). 

Didelių juodalksnių masyvų nėra. Daugiausia (sudaro 12 % visų miškų) juodalksnynų yra Kazlų Rūdos, Marijampolės savivaldybėse, Raseinių, Biržų, Šakių, Kauno, Jurbarko, Tauragės rajonuose. Beveik visi yra savaiminės kilmės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juodalksnynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 8 psl.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDendrologija |
| --- |
|  |
| 
Botanika · Augalija · Flora · Augalai · Sumedėjęs augalas · Liana · Puskrūmis · Krūmokšnis · Krūmas · Krūmedis · Medis · Vaismedis · Kultivaras · Lapuočiai · Spygliuočiai · Vienanamis augalas · Dvinamis augalas
Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas · Lietuvos vietinės medžių ir krūmų rūšys · Lietuvos išskirtiniai medžiai · Lietuvos svetimžemė dendroflora · Pasaulio išskirtiniai medžiai 
Miškas · Miško skliautas · Pomiškis · Lietuvos miškai · Pasaulio miškai (šalys pagal miškų plotą) · Miškų nykimas (neteisėtas miško kirtimas)
Miškininkystė (ekologinė miškininkystė) · Miško atkūrimas · Įveisimas · Miškų ūkis · Miškų urėdija · Girininkija · Eiguva · Lietuvos miškų institutas |

 |