recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Zakatalos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Rezervato kraštovaizdis Rezervato kraštovaizdis |
| **Vieta:** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Zakatala |
| 

Žemėlapis rodantis Zakatalos rezervatas vietą.Zakatalos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 41°48′0″ š. pl. 46°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.80000°š. pl. 46.61667°r. ilg.﻿ / 41.80000; 46.61667Koordinatės: 41°48′0″ š. pl. 46°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.80000°š. pl. 46.61667°r. ilg.﻿ / 41.80000; 46.61667 |
| **Plotas:** | 238,44 km² |
| **Įkurtas:** | 1929 m. |
|  **Vikiteka:** | Zakatalos rezervatas |

**Zakatalos valstybinis gamtinis rezervatas** (azer. *Zaqatala Dövlət Təbiət Qoruğu*) – saugoma gamtos sritis šiaurės Azerbaidžane, Zakatalos ir Balakano rajonuose, Kaukazo kalnų pašlaitėje. Įsteigtas 1929 m. pertvarkytas 1961 m.

Rezervatas skirtas išsaugoti Didžiojo Kaukazo pietinių šlaitų aukštikalnių gamtinius kompleksus. Paviršius kyla iki 3600 m, būdingos vertikaliojo zoniškumo gamtinės juostos – nuo plačialapių miškų iki kalnų dykynių. Iki 1200 m aukščio auga ąžuolų, skroblų, klevų miškai su lazdynų, gudobelių, sedulų, jazminų, rododendrų, šliandrų pomiškiu. Aukščiau – pirmykščiai bukynai, upių šlaituose – juodalksnynai, liepynai, graikinių riešutmedžių, laukinių trešnių sąžalynai. Būdingi gyvūnai: dagestaniniai ožiai, gemzės, stirnos, rudieji lokiai, kaukaziniai elniai, ularai, juodieji grifai ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 153
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rytų provincijaالشرقية‎ |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija |
| **Administracinis centras** | Damamas |
| **Muchafazų skaičius** | 11 |
| **Princas** | Saudas bin Najefas Al Saudas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 4 105 780 |
| **Plotas** | 672 522 km² |
| **Tankumas** (2010) | 6 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | SA-04 |

**Rytų provincija** (arab. المنطقة الشرقية‎ = *al-Minṭaqa aš-Šarqīya*) – Saudo Arabijos provincija, užimanti visą šalies rytinę dalį. Tai pati didžiausia Saudo Arabijos provincija ir trečia pagal gyventojų skaičių. Administracinis centras – Damamas.

Geografija
----------

Didžiąją teritorijos dalį užima beveik negyvenama Rub el Halio dykuma. Šiai provincijai priklauso visa Saudo Arabijos Persijos įlankos pakrantė. Čia yra didžiausi šalies naftos ir gamtinių dujų telkiniai.

Gyventojai
----------

Dauguma provincijos gyventojų yra arabai, šnekantys Įlankos, Hedžazo arba Nadždo tarmėmis. Be to, apie ketvirtadalis gyventojų yra atvykėliai iš kitų šalių: indai, pakistaniečiai, filipiniečiai, bengalai, indoneziečiai ir kt.

Miestai
-------

Svarbiausi miestai:

* Damamas
* Hubaras
* Dahranas
* Hasa (Hufufas)
* Katifas
* Džubailas
* Abkaikas
* Ras Tanura
* Ras al Hafdžis
* Hafar al Batinas

|  |  |
| --- | --- |
| **Saudo Arabijos emyratai (arba provincijos)** |  |
| Al Bahahas | Al Džaufas | Al Kasimas | Asiras | Džizanas | Hailas | Medina | Meka | Nadžranas | Rijadas | Rytų | Šiaurės Kraštas | Tabukas |
**Poliklinika** – 2004 m. susikūrusi pop muzikos grupė iš Klaipėdos, kurianti dainas apie Lietuvos pop muzikos kultūrą.

Istorija
--------

Pasak legendos, Polikliniką vieno didelio Lietuvos miesto ligoninėje įkūrė tikri gydytojai. Būgnininkas Rudolfas yra grupės siela, jo asistentas Skirmantas groja dviem gitaromis ir bosu, o vokalistas Dangis dar laisvai valdo ir barškučius. Grupės vadybininkė ir atstovė spaudai laikinai yra ligoninės sekretorė Božena, kuri kartais būna labai pikta.

Taip pat tvirtinama, kad po operacijų, dar kraujui nenudžiuvus, Rudolfas ir jo pirmasis asistentas Skirmantas skubėdavo į vietinį barą „Atskalūnas" ir grodavo grupės „Coldplay" koverius. Vėliau, kai žiūrovai pradėjo skųstis, kad „Coldplay" skamba keistai be vokalo, jie susirado talentingą dainininką Dangį. Galiausiai, vaikinai įdarbino Dangį ligoninėje, kad šis galėtų pastoviai repetuoti. Pavyzdžiui, kartais užmigdydavo pacientus be narkozės, vien tik savo lopšinėmis.

Grupės manymu, „Padavėjas Stano" yra geriausia lietuviška daina nuo SH baladės „Sumaišyk mane su cukrum" laikų. „Kaip ironiška, kad daina apie lietuviškos muzikos negalią yra tokia nuoširdi ir stipri. Grupės idėja yra kovoti prieš blogą muziką gera muzika. Ir pirmiausiai mes įvardinsime, kas yra blogiečiai. Vieną jau žinome, kitų laikas – netrukus", – cituojamas grupės būgnininkas Rudolfas.

Grupės nariai
-------------

* **Dangis** – Vokalas
* **Skirmantas** – Solinė gitara, bosinė gitara
* **Rudolfas** – Būgnai

Diskografija
------------

### Albumai

*Grupė dar nėra išleidusi nė vieno albumo*

### Radijo singlai

* Padavėjas Stano (2005), *#3* ***Music-1***
* Marijonai, Kodėl Tu Užkimai? (2005), *#6* ***Music-1***
* Šlovė Sugrįš (2006), *#26* ***Music-1***
* Mergaičių grupės kaltos (2006)

Nuorodos
--------

* Oficiali Poliklinikos internetinė svetainė
| **Gerardas Žalėnas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. sausio 1 d. (68 metai)Dūdanosiai, Molėtų rajonas |
| Tėvas | Vincas Žalėnas |
| Motina | Antanina Masevičiūtė-Žalėnienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva Čepaitytė-Žalėnienė |
|  |
| Veikla | aktorius, diplomatas |
|  |
| Alma mater | LSSR konservatorija, VU TSPMI |

**Gerardas Žalėnas** (g. 1955 m. sausio 1 d. Dūdanosiuose, Molėtų rajonas) – Lietuvos aktorius, poetas, skaitovas, diplomatas.

Biografija
----------

1977 m. baigė aktoriaus meistriškumo studijas LSSR konservatorijoje (kurso vadovė Irena Vaišytė). Dirbo Šiaulių dramos teatre, Valstybiniame jaunimo teatre.

Nuo 1996 m. iki 2020 m. dirbo LR užsienio reikalų ministerijoje. Dirbo LR nuolatinėje atstovybėje prie UNESCO (Paryžius, Prancūzija), LR ambasadoje Kazachstano Respublikoje (Almata), LR generaliniame konsulate Kaliningrade (Rusija).

Nuo 2019 m. Katalikų radijo "Mažoji studija" laidos "Poetiniai skaitymai" vedėjas. 

Aktorių Trio atliekamos dainos „Lietus" autorius. Dainą taip pat atliko "Lemon Joy".

2003 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi. o 2019 m. - Užsienio reikalų ministerijos medalio „Už nuopelnus Lietuvos diplomatijai" Sidabro kryžiumi.

Filmografija
------------

* 1991 m. Gailestingumo kryžius, rež. Diamara Nižnikovskaja, Belarusfilm
* 1988 m. Šventikas – Mėnulio pilnaties metas, rež. Arūnas Žebriūnas
* 1988 m. Kvadratas (filmas-spektaklis), rež. Eimuntas Nekrošius
* 1986 m. Bronislavos sūnus – Žalčio karūna, rež. Bronius Talačka
* 1986 m. Chameleono žaidimai, rež. Arūnas Žebriūnas
* 1986 m. Fotografas – Visi prieš vieną, rež. Artūras Pozdniakovas
* 1982 m. Barbora Radvilaitė (telefilmas), rež. Vidmantas Bačiulis
* 1981 m. Žurnalistas – Amerikietiška tragedija, rež. Marijonas Giedrys
* 1976 m. Laiškanešys – Seklio Kalio nuotykiai, rež. Arūnas Žebriūnas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   (kino-tetr.ru inf.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Polimorfizmas (reikšmės).*
**Polimorfizmas** – biologinis reiškinys, kai organizmų populiacija ar šeima yra susiskirsčiusi į individų grupes (*morfas*), kurios ryškiai skiriasi viena nuo kitos savo morfologiniais ar fiziologiniais požymiais. Polimorfizmas yra pertraukto kislumo atvejis, nes polimorfizme nėra individų, kurie savo sandara būtų tarpiniai tarp morfų. Pradžioje polimorfizmo sąvoka buvo naudojama tik kalbant apie vizualiai matomus išorinius požymius, o vėliau imta naudoti ir vidaus sandaros, fiziologiniams ar genetiniams skirtumams apibūdinti.

**Morfa** - diskreti gyvūnų forma (diskretus fenotipas), susijusi su prisitaikymu prie tam tikrų ekologinių sąlygų arba su funkcijų pasidalinimu šeimoje.

Socialinių vabzdžių polimorfizmas
---------------------------------

Socialinių vabzdžių polimorfizmas yra susijęs su kastiniu polietizmu. Polietinės grupės nariai paprastai savo sandara, fiziologija ir elgsena yra prisitaikę savo funkcijoms atlikti. Pvz. kareiviai paprastai būna didesni, stambesnėmis galvomis ir žandais, kai kurių rūšių - turi specialias liaukas, kurios padeda apginti lizdą.

Lytinis dimorfizmas
-------------------

Dažniausiai skiriasi skirtingų lyčių atstovai, kas siejasi su skirtingu jų vaidmeniu dauginimesi arba lytine atranka.

Ekologinis polimorfizmas
------------------------

Susijęs su prisitaikymais prie tam tikrų ekologinių sąlygų, prie sąlygų įvairovės. Tai gali būti:

* laikinis sąlygų kitimas, kai sąlygos skiriasi, pvz. vasaros pradžioje ir rudenį. Pavyzdžiui, amarų patelės būna sparnuotos ir besparnės.
* erdvinis kitimas, kai individai gyvena tame pačiame areale, bet skirtingomis sąlygomis. Pvz. vieni medžių viršūnėse, kiti - lapijos apačioje.
**Akmenės spaustuvė** – spaustuvė, įkurta 1950 m. pabaigoje Akmenėje.

Istorija
--------

Nuo 1951 m. Akmenės spaustuvėje buvo spausdinamas Akmenės rajono laikraštis „Pergalės vėliava", 1951–1953 m. – taip pat ir Papilės MTS laikraštis „Kolūkiečių draugas" bei Akmenės MTS laikraštis „Stachanovinis darbas". 1951 m. pabaigoje spaustuvė tapo Telšių spaustuvės skyriumi. 1952 m. joje pradėtas spausdinti Akmenės cemento gamyklos laikraštis „Cementininkas". Panaikinus Žagarės rajoną ir vietos laikraščio spaustuvę, 1959 m. Akmenės spaustuvė gavo plokščiąją ir tigelinę spausdinimo mašinas. 1962 m. „Pergalės vėliavai" tapus bendru Mažeikių ir Akmenės rajonų laikraščiu, jis buvo ruošiamas ir spausdinamas Mažeikiuose, o Akmenės spaustuvė uždaryta.

1965 m. vėl ėmus leisti Akmenės rajono laikraštį „Vienybė", atkurta ir spaustuvė. Ji tapo Telšių spaustuvės skyriumi. Nuo 1967 m. čia vėl buvo spausdinamas ir laikraštis „Cementininkas". 1969 m. Telšių spaustuvės Akmenės skyrius perkeltas į Naująją Akmenę. 1976 m. Akmenės spaustuvė prijungta prie Šiaulių spaustuvės „Titnagas". Nuo 1980 m. laikraštį „Vienybė" ofsetu spausdina „Titnagas", o Akmenėje iki 1992 m. jis buvo tik surenkamas ir sulaužomas, nuo 1992 m. laikraštį kompiuteriu renka ir maketuoja redakcija.

1992 m. Akmenės poligrafijos įmonė tapo valstybine Akmenės spaustuve, nuo 1995 m. – UAB „Naujosios Akmenės spaustuvė". Ji turi 2 plokščiąsias ir vieną tigelinę spausdinimo mašinas. Spausdina brošiūras, blankus, etiketes, smulkius spaudinius. Nuo 2000 m. UAB „Utenos Indra" Naujosios Akmenės filialas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 15 psl.
**Sanos universitetas** įkurtas 1970 m. kaip pirmas ir pagrindinis Jemeno arabų respublikoje (dabartiniame Jemene). Universitetas įkurtas šalies sostinėje Sanoje. Sanos universitetas yra viešasis, kasmet jame mokosi apie 8000-14000 studentų.

Istorija
--------

Atidarytame Sanos universitete veikė tik du fakultetai: šarioto ir teisės fakultetas, bei edukacijos fakultetas. 1974 m. edukacijos fakultetas išskaidytas į trys skirtingus fakultetus: edukacijos, mokslo ir meno. Dar po metu nuo šarioto ir teisės fakulteto atskirtas verslo fakultetas. 2000 m. universitete jau veikė 17 fakultetų.

Fakultetai
----------

* Inžinerijos fakultetas
* Informacinių technologijų fakultetas
* Komercijos ir ekonomikos fakultetas
* Medicinos fakultetas
* Stomatologijos fakultetas
* Farmacijos fakultetas
* Mokslo fakultetas
* Agrikultūros fakultetas
* Teisės ir įstatymų leidybos fakultetas
* Meno fakultetas
* Kalbų fakultetas
* Publikacijos fakultetas
* 5 specializuoti edukaciniai fakultetai

Nuorodos
--------

* Sanos universiteto oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-01-01 iš Wayback Machine projekto.
| **Ādams Alksnislatv. *Ādams Eduards Alksnis*** |
| --- |
|  |
| Dail. Jamio Rozentalio tapytas Adamo Alksnio portretas |
| Gimė | 1864 m. vasario 27 d.Mazsalaca |
| Mirė | 1897 m. rugpjūčio 9 d. (33 metai)Ryga |
|  |
| Alma mater | Sankt Peterburgo imperatoriškoji dailės akademija |

**Adamas Eduardas Alksnis** (latv. *Ādams Eduards Alksnis*, *Alksne* 1864 m. vasario 27 d. Mazsalaca, Valmieros apskritis – 1897 m. rugpjūčio 9 d. Ryga) – latvių tapytojas, grafikas. Vienas latvių nacionalinės tapybos mokyklos pradininkų.

Biografija
----------

Mokėsi Rygos vokiečių amatų mokykloje, 1883–1892 m. su pertraukomis studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje, 1888 m. 1891 m. 1892 m. gavo paskatinamuosius medalius. Devintame-dešimtame dešimtmetyje Sankt Peterburge vadovavo latvių dailininkų būreliui „Rūkis".

Kūryba
------

Sukūrė piešinių, akvarelių, tapybos kūrinių latvių valstiečių buities („Kelyje" 1895 m. „Į darbą", „Artojas", „Sėjėjas", visi 1896 m.), istorijos temomis, peizažų, portretų. Mirė jaunas, paliko daug piešinių, akvarelių ir tik kelis tapybos darbus. Jo darbų turi Latvijos nacionalinis meno muziejus.

Parodos Rygoje
* 1883 m. Amatų mokyklos grupės paroda
* 1896 m. Etnografijos paroda
* 1925 m. 1947 m. 1964 m. atminimo parodos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramutė Rachlevičiūtė. *Adamas Alksnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 367 psl.
2. ↑  Māksla un arhitektūra biogrāfijās, 1. sēj. R.: Latvijas enciklopēdija, 1995.-239. lpp. G. Tidomane, 19.lpp.
|  |
| --- |
| Polina Gagarina  rus. *Полина Гагарина* |
|  
Polina Gagarina 2014 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Polina Sergejevna Gagarina |
| Gimė | 1987 m. kovo 27 d. (36 metai)  Maskva, Rusijos vėliava Rusija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė, aktorė, modelis |
| Aktyvumo metai | 2003–dabar |
| Susijusi veikla | Igoris Krutojus, Irina Dubcova, Viktorija Kotorova, Konstantinas Meladzė |
| Svetainė | gagarina.com |

**Polina Sergejevna Gagarina** (rus. *Полина Сергеевна Гагарина*; g. 1987 m. kovo 27 d. Maskvoje) – populiari Rusijos dainininkė, dainų autorė, aktorė ir modelis.

Biografija
----------

Polina Gagarina 2014 m.
Polina Gagarina gimė 1987 m. kovo 27 d. Maskvoje, bet didžiąją savo vaikystės dalį mergina praleido Atėnuose, o grįžusi į Rusiją nusprendė studijuoti džiazo vokalą.

2003 metais Polina nugalėjo Rusijos Pirmojo kanalo muzikiniame projekte „Žvaigždžių fabrikas" ir pradėjo bendradarbiauti su prodiuseriu Maksimu Fadejevu. 2005 metais atlikėja pasirašė sutartį su Igorio Krutojaus muzikos kompanija „APC Records". Tais pačiais metais Jūrmaloje vykusiame konkurse „Naujoji banga" užėmė trečiąją vietą. Vėliau išleido singlus „Kolybelnaya", „Morning", „Ya tvoya", „Pomnyu" ir „Ya tebya ne proshchu nikogda". Jos debiutinis albumas „Poprosi u oblakov" buvo išleistas 2007 metais.

2008 m. Polina kartu su Rusijos dainininke Irina Dubcova išleido singlą „Komu, zachem?". 2010 m. kovo mėnesį pasirodė jos antrasis studijinis albumas „O sebe". 2012 metais pradėjo dirbti su žinomu prodiuseriu Konstantinu Meladze, kuris sukūrė 2009 metais Rusijai atstovavusią dainą „Mamo".

Atlikėja taip pat pelnė RU.TV „Metų atlikėjos", MUZ-TV „Metų proveržio" ir kelias „Auksinio gramofono" apdovanojimų statulėles.

2015 m. kovo 9 d. paskelbta, kad 2015 m. „Eurovizijoje" Rusijos garbę gins Polina Gagarina su daina „A Million Voices" (Užėmė 2-ą vietą).

Diskografija
------------

### Albumai

* *Poprosi u oblakov* (2007)
* *O sebe* (2010)

### Singlai

* *Kolybelnaya* (2005)
* *Ya tvoya* (2006)
* *Ya tebya ne proshyu nikogda* (2007)
* *Lyubov' pod solntsem* (2007)
* *Gde to zhivet lyubov'* (2008)
* *Komu, zachem?* (su Irina Dubcova) (2008)
* *Propadi vse* (2009)
* *Ya obeshyau* (2010)
* *Oskolki* (2011)
* *Spektakl' Okonchen* (2012)
* *Net* (2012)
* *Navek* (2013)
* *Shagai* (2014)
* *A Million Voices* (2015)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Polina Gagarina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus tinklalapis – gagarina.com

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Seserys Tolmačiovos  *„Shine"*** |  **Rusijos atstovė Eurovizijoje**2015 | Po to:**Sergejus Lazarevas  *„You Are the Only One"*** |
| **Samuel Houston** |
| --- |
| 1-asis Teksaso respublikos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1793 m. kovo 2 d.Jungtinės Amerikos Valstijos Rokbridžas, Virdžinija, JAV |
| Mirė | 1863 m. liepos 26 d. (70 metų)Jungtinės Amerikos Valstijos Hantsvilis, Teksasas, JAV |
| 1-asis Teksaso respublikos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1836 m. spalio 22 d. – 1838 m. gruodžio 10 d. |
| Ankstesnis | David G. Burnet *(laik.)* |
| Vėlesnis | Mirabeau B. Lamar |
| 3-asis Teksaso respublikos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1841 m. gruožio 21 d. – 1844 m. gruodžio 9 d. |
| Ankstesnis | Mirabeau B. Lamar |
| Vėlesnis | Anson Jones |
|  |
| Partija | Demokratų–Respublikonų partija (iki 1846 m.)Demokratų partija (1846–1854)*Know Nothing* (1855–1856)Nepriklausomas (nuo 1856 m.) |
|  |
|  **Vikiteka** | Sam Houston |
| Parašas |
|  |

**Samuelis Hiustonas** (angl. *Samuel Houston*; 1793 m. kovo 2 d. – 1863 m. liepos 26 d.) – Jungtinių Valstijų karininkas, teisininkas ir politikas.

Biografija
----------

1823 m. buvo išrinktas į Atstovų Rūmus, o 1827 m. tapo Tenesio valstijos gubernatoriumi. Trejus metus gyveno tarp indėnų čerokių genčių, vėliau persikėlė į Teksasą, vadovavo 1835-1836 m. sukilimams prieš Meksikos valdžią, 1836 m. laimėjo San Džasinto mūšį. Tarp 1836–1838 m. bei 1841–1844 m. buvo Teksaso respublikos prezidentu, siekė prijungti Teksasą prie Jungtinių Valstijų. 1846–1859 m. – senatorius. 1859–1861 m. Teksaso gubernatorius. Pilietinio karo išvakarėse, atsisakė prisiekti konfederatams. Mirė 1863 m. Hantsvilyje.

Laikomas Teksaso tautiniu didvyriu, jo garbei pavadintas Hiustono miestas.

Kyla klausimas, ar Hiustonas 1835 m. kalboje Teksaso savanorių armijai Refugio pareiškė menkinantį komentarą apie meksikiečius. Tokį teiginį pateikia vienas antrasis šaltinis; tačiau vėlesni tyrimai kelia abejonių dėl šaltinio ir daro išvadą, kad menkinantis komentaras greičiausiai nepasireiškė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sigitas Tutlys. *Sam Houston*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑
3. ↑  "Analysis of Sleuthing the Alamo - 980 Words | Bartleby".
Drebulynas Suomijoje
**Drebulynas** – medynas, kuriame vyrauja drebulės. Būna savaiminiai atauginiai ir sėkliniai. Pastarieji ilgaamžiškesni, atsparesni puviniui.

Lietuvoje drebulynai sudaro ~3,7 % medynų. Auga įvairiuose dirvožemiuose, bet labiausiai mėgsta derlingus ir vidutinio derlingumo gana drėgnus priemolio ir priesmėlio dirvožemius. Atželia eglynų ir kitų medynų kirtavietėse, sudaro tankius brūzgynus. Drebulynai auga pramaišiui su eglėmis, beržais, uosiais, ąžuolais, grynų pasitaiko retai. Pagal paklotės pobūdį skiriami į kiškiakopūstinius, mėlyninius, plačialapinius, uosinius. Ilgalaikių bendrijų nesudaro.

Lietuvoje drebulynai dažniausi Vidurio, Šiaurės, Vakarų Lietuvoje, o Rytų ir Pietų Lietuvoje reti.

Drebulynų vidutinis tūris – 163 m³/ha, vidutinis prieaugis – 4,77 m³/ha, vidutinis bonitetas – I,0, vidutinis skalsumas – 0,69. Kertamos 41–60 metų amžiaus drebulės..

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Drebulynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 454


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDendrologija |
| --- |
|  |
| 
Botanika · Augalija · Flora · Augalai · Sumedėjęs augalas · Liana · Puskrūmis · Krūmokšnis · Krūmas · Krūmedis · Medis · Vaismedis · Kultivaras · Lapuočiai · Spygliuočiai · Vienanamis augalas · Dvinamis augalas
Iliustruotas Lietuvos augalų genčių vardynas · Lietuvos vietinės medžių ir krūmų rūšys · Lietuvos išskirtiniai medžiai · Lietuvos svetimžemė dendroflora · Pasaulio išskirtiniai medžiai 
Miškas · Miško skliautas · Pomiškis · Lietuvos miškai · Pasaulio miškai (šalys pagal miškų plotą) · Miškų nykimas (neteisėtas miško kirtimas)
Miškininkystė (ekologinė miškininkystė) · Miško atkūrimas · Įveisimas · Miškų ūkis · Miškų urėdija · Girininkija · Eiguva · Lietuvos miškų institutas |

 |
| **Ermes di Colloredo** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1622 m. kovo 28 d.Koloredo di Monte Albanas, Friulis |
| Mirė | 1692 m. rugsėjo 21 d. (70 metų)Kamino al Taljamentas, Friulis |
|  |
| Veikla | karininkas, poetas |

**Ermesas di Koloredas** (fr. *Ermes di Colorêt*, it. *Ermes di Colloredo*, 1622 m. kovo 28 d. Koloredo di Monte Albanas, Friulis – 1692 m. rugsėjo 21 d. Kamino al Taljamentas, Friulis) – friulų karininkas ir poetas.

Biografija
----------

Buvo aštuntas vaikas devynių vaikų šeimoje. Penkiolikos metų drauge su savo broliais Kamilu ir Kurciju bei pusbroliu Čiru di Persu išvyko į Florenciją tarnauti Medičiams ir tapo didžiojo Toskanos hercogo Ferdinando II de Medičio rūmininku. Maždaug po septynerių Florencijoje praleistų metų, 1644 m. kaip kapitonas su imperatoriaus Ferdinando III kariuomene išėjo į Trisdešimtmetį karą ir prisijungė prie savo brolio Džano Batistos, kuris irgi kariavo. Pasibaigus karui savo brolio pavyzdžiu įstojo į Venecijos sinjorijos kariuomenę, joje buvo kirasierių kavalerijos karininkas. Neilgai trukus, 1659 m. priklausydamas Vienos rūmams jis vėl buvo Veneto ir Istrijos teritorinės kariuomenės karininkas bei Friulio parlamento narys.

Eilių friulų kalba autorius, kūryba pasižymi dideliu realizmu, tačiau matomi ir satyros bei liaudies motyvai. Ermesas di Koloredas laikomas friulų literatūros dainiumi. Mirė 1692 m. mėgstamoje Gorico di Kamino al Taljamento viloje, „gražiausiame Friulio sode", kur jis praleido našiausius savo poetinės kūrybos metus.

Išnašos
-------

1. 1 2  Rienzo Pellegrini. „COLLOREDO (DI) ERMES (1622 - 1692)". DIZIONARIO BIOGRAFICO DEI FRIULANI. Nuoroda tikrinta 2021-10-24.

Bibliografija
-------------

* E. di Koloredo bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Belgų aviganis – terviurenas
**Belgų aviganis** – XIX amžiaus pab. Belgijoje atsiradusi šunų veislė. Atradimo metu vilkų šalyje nebebuvo, todėl belgų aviganis (iš tikrųjų tai – šiuolaikinis vokiečių aviganis), skirtingai nuo tradiciškai šviesių spalvų bandšunių, yra tamsios spalvos.

Belgų aviganis gali būti keturių tipų:

* Griunendalis (*Groenendael*) – juodas, ilgo kailio. Pavadintas pagal vietovę *Château de Groenendael*, kur gyveno jų dviejų skirtingų tipų protėviai. Jie taip pat buvo terviurenų protėviai.
* Lakenua (*Laekenois*) – kailis šiurkštus, elnio rudumo spalvos. Pavadintas pagal vietovę, kurioje jis buvo veisiamas (*Château de Laeken*).
* Malinua (*Mechelaar*, *malinois*) – trumpaplaukis, elnio rudumo spalvos, galva juoda. Malinua gavo savo vardą pagal miesto pavadinimą *Malines*.
* Terviurenas (*Tervueren*) – ilgaplaukiai, turintys elnio rudumo kailį su juoda galva.

Istorija
--------

1891 veterinaras *Adolphe Reul‘as* surinko daugiau negu šimtą belgų aviganių ir jų savininkus, nusprendęs nustatyti tam tikrą standartą belgų veislei. Jis pastebėjo, kad jų tipai skiriasi. Jis patarė savininkams veisti šunis tik su tos pačios struktūros ir spalvos kailiu. Daugumai veisėjų sutikus, atsirado pirmas standartas. Kitų metų gegužę įvyko pirmoji specializuota belgų aviganių paroda.

1900 ankstyvieji belgų aviganiai pripažinti Karališkosios Šv. Huberto draugijos (*Societie Royal St. Hubert*) kaip viena veislė su keturiomis variacijomis. 1914 Pirmasis Pasaulinis karas nutraukė veisėjų pastangas ir veislinių šunų skaičius smarkiai sumažėjo. Norint išsaugoti veislę, buvo vėl pradėta reguliuoti veisimą ir leista veisti šunis atsižvelgiant į jų kailio struktūrą arba spalvą. Karališkoji Šv. Huberto draugija registravo šuniukus pagal tai, kaip jie atrodė gimę, o ne pagal tai, kaip atrodė jų tėvai.

Po 20 m. veislė pagaliau suklestėjo. Antrajame pasauliniame kare tūkstančiai šunų buvo įtraukti į karo tarnybą ir buvo naudojami kaip pasiuntiniai, žvalgai, pasienio patruliai, buvo naudojami Raudonojo Kryžiaus gelbėjimo tarnyboje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Belgų aviganis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Didžioji ugniažolė. Apatiniame dešiniame kampe parodytos sėklos su sėklagūbriais.
**Sėklagūbris** (lot. *caruncula*; angl. *caruncle*, *elaiosome*) - nedidelis mėsingas aliejingas sėklos priedas, būdingas kai kurių rūšių augalams. Sėklagūbriai turi daug riebalų ir baltymų. Sėklagūbrių forma yra gana įvairi.
Sėklagūbriai nuo sėklamakščių skiriasi dydžiu - sėklamakštės gaubia visą ar beveik visą sėklą, o sėklagūbriai - nedidelę sėklos dalį.

Sėklagūbriai yra prisitaikymas mirmekochorijai (mutualizmo rūšis), nes maistingi sėklagūbriai traukia skruzdėles, kurios sėklas su sėklagūbriais nešasi į skruzdėlynus, kur sėklagūbriais maitina savo lervas, o pačias sėklas išmeta į skruzdėlyno atliekyną. Atliekyne žemė būna patręšta skruzdėlių išmatomis ir skruzdėlių lavonėliais, tad tai gera vieta sėkloms sudygti.

Augalai su sėklagūbriais
------------------------

* Kanadinė sangvinarija (*Sanguinaria canadensis*)
* Trilijos (*Trillium*)
* Auskarėliai (*Dicentra*)
* Rūteniai (*Corydalis*)
* Didžioji ugniažolė (*Chelidonium majus*)
* Kiškiagrikis (*Luzula*)
* Karpažoliniai (*Euphorbiaceae*)

### Sėklos su sėklagūbriais

* Afrikinės afzelijos (*Afzelia africana*) sėklos
* Paprastojo ricinmedžio (*Ricinus communis*) sėklos

Nuorodos
--------

* Dagys J. (1985) Augalų anatomija ir morfologija. V.: Mokslas. (žr. p.329)
| Brahmapurasବ୍ରହ୍ମପୁର |
| --- |
| 

BrahmapurasBrahmapuras

19°19′0″ š. pl. 84°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿19.31667°š. pl. 84.76667°r. ilg.﻿ / 19.31667; 84.76667﻿ (Brahmapuras)Koordinatės: 19°19′0″ š. pl. 84°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿19.31667°š. pl. 84.76667°r. ilg.﻿ / 19.31667; 84.76667﻿ (Brahmapuras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Orisa Orisa |
| **Rajonas** | Gandžamo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 355 823  |
| **Altitudė** | 26 m |

**Brahmapuras** (or. ବ୍ରହ୍ମପୁର = *Brahmapur*), dar žinomas kaip ***Berhampuras*** (angl. *Berhampur*) – miestas Indijoje, Indostano pusiasalio šiaurės rytuose, Orisos valstijoje, 160 km į pietus nuo Bhubanešvaro, į vakarus nuo Bengalijos įlankos. Tai vienas didžiausių ir seniausių Orisos miestų. Yra geležinkelio stotis prie Kolkatos–Čenajaus linijos, plentų mazgas, jūrų uostas yra Gopalpure. Svarbus žemės ūkio produkcijos prekybinis centras. Metalo apdirbimo, chemijos, mašinų gamybos pramonė. Veikia Berhampuro universitetas. Mieste ir jo apylinkėse yra keletas šventyklų (žymiausia – Taratarini šventykla Purušotampure).

Pavadinimas „Brahmapuras" reiškia 'Brahmos miestas'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 61
|  |
| --- |
| Belgrado universitetasserb. *Универзитет у Београду / Univerzitet u Beogradu* |
|  |
| Įkurtas | 1808/1905 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Rektorius | Vladimiras Bumbaširevičius |
| Darbuotojų | 4200 (2008 m.) |
| Studentų | 89 827 (2008 m.) |
| Vieta | Belgradas, Serbija |
| Svetainė | www.bg.ac.rs |

**Belgrado universitetas** (serb. *Универзитет у Београду / Univerzitet u Beogradu*) – svarbiausia Serbijos aukštojo mokslo įstaiga. Apie 90 000 studentų, 4200 dėstytojų. Dėstoma serbų ir kroatų kalbomis.

Istorija
--------

Įsteigtas 1808 m. kaip Didžioji akademija, bet 1813 m. uždarytas. Įkurtas iš naujo 1905 m. 1863 m. atidarytos Aukštosios mokyklos bazėje. Veikė 3 fakultetai: Filosofijos, Teisės ir Technologijos. 1919 m. universitete įsteigta Svetozaro Markovičiaus biblioteka. 1954 m. universitetas reorganizuotas.

Struktūra
---------

30 fakultetų Belgrade ir vienas Boreve. Universitetui priklauso 8 mokslo tyrimų institutai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Belgrado universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 29 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Belgrado universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Marie |
|  
Marie 1973 m. Eurovizijos konkurse |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Marie-France Dufour |
| Gimė | 1949 m. rugpjūčio 8 d.  Nansi, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Mirė | 1990 m. spalio 18 d. (41 metai) |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1970—1990 |

**Marie-France Dufour** (g. 1949 m. rugpjūčio 8 d. Nansi, Prancūzija – m. 1990 m. spalio 18 d.) buvo prancūzų dainininkė, žinoma sceniniu vardu **Marie**.

Biografija
----------

Marie-France Dufour gimė 1949 m. rugpjūčio 8 d. Nansi mieste (Prancūzija).

1970 metais Marie-France pradėjo dainininkės karjerą. Jau aštuntojo dešimtmečio pradžioje ji buvo viena populiariausių Prancūzijos dainininkių. 1971 m. išleido singlą „Soleil", kuris tapo populiarus Prancūzijoje ir pelnė apdovanojimus šansono festivalyje *Rose d’or d’Antibes*. 1972 metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Marie". 1973 m. Eurovizijos konkurse su daina „Un train qui part" (liet. *Išvykstantis traukinys*) atstovaudama Monakui, užėmė 8 vietą

1990 m. dainininkė, sulaukusi vos 41 metų, mirė nuo leukemijos.

Nuorodos
--------

* Marie svetainėje Internet Movie Database

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Peter McLane ir Anne-Marie Godart  *„Comme on s'aime"*** |  **Monako atstovė Eurovizijoje**1973 | Po to:**Romuald  *„Celui qui reste et celui qui s'en va"*** |
**Juozas Pėželis** (1907 m. liepos 15 d. Pamūšio k. Pakruojo r. – 1959 m. gruodžio 14 d. Šiauliuose) – vargonininkas, choro dirigentas, pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Linkuvos gimnazijos keturias klases, 1924 m. pradėjo mokytis muzikos pas K. Jovaišą. 1928–1938 m. dėstė muziką ir dainavimą Žeimelio progimnazijoje, vargonininkavo ir vadovavo chorams. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė Žeimelio jaunalietuvių 33 dalyvių chorą. 1933 ir 1934 m. lankė vargonininkų kursus Kaune. 1936 m. Klaipėdoje baigė aukštesniųjų ir vidurinių mokyklų muzikos mokytojų kursus. 1939–1942 m. vargonavimo ir chorvedybos mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. J. Karosas), vargonininkavo Šiaulių Šv. Jurgio bažnyčioje. Kartu dėstė muziką ir vadovavo moksleivių chorams Šiaulių amatų mokyklose ir 1-ojoje gimnazijoje.

Nuo 1944 m. mokytojavo miesto 2-ojoje gimnazijoje, kur suorganizavo 100 dalyvių merginų chorą ir miesto chorų varžybose pelnė pirmąją vietą, o 1946 m. respublikinės dainų šventės chorų varžybose trečiąją. Choras visą dešimtmetį pirmavo Šiaulių mieste, pasižymėjo gražiu vokalu, lanksčia dinamika ir įtaigia dainų interpretacija.

Nuo 1948 m. iki mirties J. Pėželis buvo Šiaulių mokytojų instituto (nuo 1954 m. pedagoginis institutas) dėstytojas ir vyr. dėstytojas, studentų mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1950 m. respublikinės dainų šventės konkurse 60 dalyvių choras laimėjo pirmąją vietą. 1955 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui parengė 110 dalyvių mišrųjį chorą, 1957 m. I respublikinio jaunimo festivalio konkurse kolektyvas pelnė antrąją vietą. Choras nemažai koncertavo ir dalyvavo įvairiuose miesto kultūros renginiuose.

Nuo 1949 m. kartu dėstė chorvedybos disciplinas Šiaulių muzikos mokykloje.

J. Pėželis buvo Šiaulių miesto dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, daug prisidėjo prie vaikų ir jaunimo muzikinio auklėjimo ir chorinės kultūros ugdymo. Jo sūnus Adeodatas Tauragis – žinomas muzikologas ir pedagogas, Lietuvos muzikos akademijos docentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Marianos Šiaurinių Salų vėliava. Proporcijos: 20:39
**Marianos Šiaurinių Salų vėliava** – Jungtinių Amerikos Valstijų valdos Okeanijoje Marianos Šiaurinių Salų oficialus simbolis. Vėliavą sudaro mėlynas pagrindas su balta žvaigžde viduryje (ji ženklina Jungtines Amerikos Valstijas), *latte* akmeniu (svarbus čamorų architektūros elementas ir savimonės simbolis) bei juosiančia gėlių pyne (*mwarmwar* – būdingas karolinų kultūrinis artefaktas).

Ilgą laiką salos naudojo jas valdžiusių valstybių vėliavas, paskiau – JTO bei JTO prižiūrimų teritorijų vėliavas. Pirmoji Marianos Šiaurinių Salų vėliava sukurta 1972 m. (nuo 1976 m.) oficiali. Ji buvo tamsesnio pagrindo ir be gėlių vainiko. 1981 m. pridėtas vainikas, pagrindas pakeistas į žydrą. 1989 m. vėliava pakeista į dabartinę (patamsintas pagrindas).

* Ramiojo vandenyno salų globojamosios teritorijos vėliava 1965–1972 m.
* 1972–1976 m. neoficiali vėliava; 1976–1981 m. oficiali
* 1981–1991 m. vėliava

Šaltiniai
---------

1. ↑


**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vyro lytiniai organai: 1. Šlapimo pūslė, 2. Kaulas, 3. Varpa, 4. Varpos akytkūnis, 5. Varpos galvutė, 6. Apyvarpė, 7. Išorinė šlaplės anga, 8. Gaubtinė žarna, 9. Tiesioji žarna, 10. Sėklinė pūslelė, 11. Sėklos išmetimo kanalas, 12. Prostata, 13. Kuperio liauka, 14. Išangė, 15. Sėklinis latakas, 16. Sėklidės prielipas, 17. Sėklidė, 18. Kapšelis 
**Sėklidė** (lot. *testis*) – vyriškos lyties gyvūno (patino ar vyro) lytinė liauka (sėklidės yra dvi), gaminanti spermatozoidus ir lytinius hormonus (visų pirma testosteroną). Sėklidžių endokrininę veiklą reguliuoja gonadotropiniai hormonai (liuteinizuojantis hormonas ir folikulinas), gaminami galvos smegenyse.

Vyrų sėklidės
-------------

Vyrų sėklidės yra kapšelyje. Paprastai viena sėklidė (dažniau – kairioji) būna žemiau už kitą, kairioji yra kiek didesnė ir dėl nesimetriško latakų išsidėstymo kapšelyje guli giliau. Sėklidė yra elipsės formos, truputį suplota, 4-6 cm ilgio, 2,5-3,0 cm pločio ir 15-25 g svorio.

Sėklidės paviršių dengia serozinis epitelis. Jungiamojo audinio plonos pertvarėlės padalija sėklidę į 100-250 skiltelių, kurių kiekvienoje vingiuojasi 1-2 apie 70-80 cm ilgio ir 0,15-0,25 mm skersmens sėkliniai kanalėliai (jais ejakuliacijos metu praeina spermatozoidai). Kanalėlių viduje yra sėklinių ląstelių. Tarp sėklinių kanalėlių esančiame puriajame jungiamajame audinyje randamos pavienės dažniausiai kampuotos intersticinės ląstelės. Šios ląstelės dalyvauja lytinių hormonų gamyboje. Sėkliniuose kanalėliuose formuojasi lytinės ląstelės – spermatozoidai.

Sėklidžių temperatūra yra šiek tiek žemesnė nei viso kūno temperatūra (maždaug 1 laipsniu), kadangi spermatozoidams gamintis reikia truputį žemesnės temperatūros. Todėl vyrams, norintiems turėti vaikų, derėtų privengti mūvėti pernelyg aptemptą apatinį trikotažą, kadangi tai gali sąlygoti vaisingumo sumažėjimą.

Vienos sueities metu spermatozoidai yra išstumiami iš vienos sėklidės (Šnablis Z. Seksologijos pagrindai. Vilnius, 1990).

### Sėklidės vystymosi sutrikimai

* **Monorchizmas** - vienos sėklidės nenusileidimas į kapšelį.
* **Kriptorchizmas** – abiejų sėklidžių nenusileidimas į kapšelį.

### Ligos

* **Sėklidės vėžys**
* **Hidrocelė** – sėklidės vandenė.

Kitų gyvūnų sėklidės
--------------------

Tarp žinduolių, didžiausias sėklides turi mėlynasis banginis – jos sveria po 45 kg. Iš sausumoje gyvenančių žinduolių didžiausiomis sėklidėmis pasižymi dramblys – po 2 kg.
  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Lytiniai organai**  

**Moters:**
Bartolino liaukos - 
Gimda -
Gimdos kaklelis - 
Kiaušintakiai - 
Kiaušidės - 
Lytinės lūpos - 
Makšties prieangis - 
Makštis - 
Mergystės plėvė - 
Vulva -
Skeno liaukos - 
Varputė
  

**Vyro:**
Kapšelis - 
Kuperio liaukos - 
Priešinė liauka - 
Sėklidės - 
Sėklidės prielipas - 
Sėklinės pūslelės - 
Sėklinis latakas - 
Šlaplė -
Varpa


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sėklidė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Sėlpilio piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|295px]] |
| 

Sėlpilio piliakalnisSėlpilio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°35′15″š. pl. 25°38′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.58757°š. pl. 25.64072°r. ilg.﻿ / 56.58757; 25.64072Koordinatės: 56°35′15″š. pl. 25°38′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.58757°š. pl. 25.64072°r. ilg.﻿ / 56.58757; 25.64072 |

 |
| Vieta | Latvija |
| Seniūnija | Salos savivaldybė Sėlpilio valsčius |
| Naudotas | I tūkstantmetis – XIII a. |
| Tirtas | 1963-1965 m. |
| Registro Nr. | 940  |

**Sėlpilio piliakalnis** (latv. *Sēlpils pilskalns*) – piliakalnis Žiemgaloje, Salos savivaldybės teritorijoje, Sėlpilio valsčius, Latvija. Pasiekiamas keliu Jėkabpilis – Sėrenė, nuo Sėlijos pasukus šiaurės kryptimi, yra sala Dauguvos upėje (Pliavinių hidroelektrinės tvenkinyje) už Sėlpilio liuteronų bažnyčios. Buvęs vienas didžiausių Latvijos piliakalnių.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis buvo įrengtas Dauguvos kairiajame krante, strategiškai patogioje vietoje, kur Dauguvos vandenys galinga srove veržėsi palyginti siauru kanjonu. Šis ir Uolinkalnio piliakalnis sudarė vieningą tvirtovę ir įtvirtintą 2,3 ha dydžio gyvenvietę, kurioje gyveno latgaliai ir sėliai. X – XIII a. čia buvo Uolinės (Alenės) žemių centras.

Istorija
--------

1208 m. Livonijos ordinas apsupo medinę pilį ir po ilgos blokados privertė sėlius pasiduoti bei apsikrikštyti. Nuo to laiko daugiau neturima žinių apie atskirą sėlių pasipriešinimą ordinui. Kai kurie istorikai (J.G. Arntas) manė, kad vokiečiai savo pilį prie sėlių pilies pasistatė dar 1193 m. kiti (J.K. Stenderis) – kad vokiečių pilis pastatyta tuoj po 1208 m. Tačiau Hermano Vartbergės kronika rašo, kad ordino Sėlpilio pilis (vok. *Selburg*) pastatyta tik 1373 m. Vokiečių ordino pilis 1600–1629 m. Lenkijos-Švedijos karų metu kelis kartus degė. Šiaurės karo metų pilį užėmė švedai.

XIX a. pilies griuvėsius buvo pamėgę tapyti dailininkai.

Tyrimai
-------

1963-1965 m. piliakalnį tyrė E. Šnorė ir A. Zarinia. Nustatyta, kad jame sėliai gyveno VI – XIII a. Rastos senųjų statinių ir įtvirtinimų liekanos. XIII – XVII a. buvusiame priešpilyje pastatytas keturkampis bokštas su požeminiu įėjimu. XVI a. Vokiečių ordino pilis perstatyta, pastatyti nauji gyvenamieji namai. Nuo XVIII a. pilyje nebegyventa. Pilies gruvėsiai ypač nukentėjo per Pirmąjį pasaulinį karą, kai ties ja ėjo pirmoji fronto linija.

Paminklas saugomas valstybės, VKPAI Nr. 940.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Lielkalnio piliakalnis 21 km | Vyno kalno piliakalnis 1,3 km Uolinkalnio piliakalnis 477 m | Luokstenės piliakalnis 2 km  Pliavinių piliakalnis 7 km |  |
| Avuotinių piliakalnis 7 km  Kalnaziedų piliakalnis 20 km |  | Babranų piliakalnis 2,7 km |
| Grūbelės piliakalnis 10 km | Macušų piliakalnis 16 km | Pormalių piliakalnis 4 km  Kauprės piliakalnis 22 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojums Nr.128, publicēts laikrakstā „Latvijas Vēstnesis" 18.12.1998
2. ↑  Sėlpilio piliakalnis. Vietos
3. ↑  BUTKUS, Alvydas. *Latviai.* Kaunas: Aesti, 1995, 15 p. ISBN 9986-9034-0-8.
4. ↑  Latvijos kultūros paminklų apsaugos inspekcija
Koordinatės: 55°48′38″š. pl. 23°46′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.810517°š. pl. 23.766556°r. ilg.﻿ / 55.810517; 23.766556


|  Alksniupių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Radviliškio |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Alksniupiai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1853 m. |

**Alksniupių koplyčia** – veikianti katalikų koplyčia Alksniupių kaimo kapinėse, Pakalniškių sen. Radviliškio rajone, 0,5 km į vakarus nuo kelio  **2911**  Karašilis–Derveliai–Alksniupiai–Šeduva . Aptarnauja Šeduvos Šv. Kryžiaus Atradimo parapijos klebonas. Pastatyta 1853 m. Ji įregistruota Kultūros vertybių registre.

Atnaujintas koplyčios interjeras

Istorija
--------

Padavimas byloja, kad kapinių kalnelis susidarė tame krašte siautusių maro epidemijų metais. Esą tada mirusieji buvo guldomi tiesiog ant velėnos, juos užpilant iš kitur atvežtomis žemėmis. Alksniupių kapinėse buvo laidojami ne tik šio, bet ir kitų kaimų – Baukų, Daukšų, Dervìlių, Šileikonių, Žibartų – mirusieji, nes Alksniupių koplytėlėje buvo galima mirusįjį pašarvoti. 1941 m. A. Venslovo teigimu, alyvomis ir kitokiais krūmais apaugusioje kalnelio viršūnėje stovėjusi sunkiai apeinama akmeninė koplytėlė buvo panaši į dvaro svirnelį, kapinėse daugelis kapaviečių buvo aptvertos medinėmis tvorelėmis, prie nedideliais medžiais apaugusios kapinių tvoros kapavietės buvo retos. Karo ir pokario metais beveik nebeprižiūrimų kapinaičių teritorija apaugo krūmais, koplytėlė apgriuvo, tačiau kapinėse vis dar buvo laidojama. 1990–1991 m. pastatas buvo restauruotas, kapinių teritorija sutvarkyta. 

2010 m. Šeduvos parapijos klebono ir Alksniupių bendruomenės iniciatyva koplyčia suremontuota: išdažytas vidus ir zakristija, nulakuotos grindys, suolai, altorius, sutvarkytas choristų balkonas, sutvirtintas pamatas ir šoninė siena. 2011 m. liepos 27 d. pastatas nukentėjo nuo siautėjusio viesulo – buvo nuplėštas stogas, kapinėse išvartyti paminklai.

Galerija
--------

* Koplyčia 2014 m.
* Koplyčia įsikūrusi ant kapinių kalnelio
* Vaizdas į balkoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 1565 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-18 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-18 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alksniupių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pakalniškių seniūnijos lankytinos vietos: Alksniupių koplyčia Archyvuota kopija 2014-05-18 iš Wayback Machine projekto.
| Beile Herkulanėrumun. *Băile Herculane* |
| --- |
|        |
| *Sanatorija* |
|  |
| 

Beile HerkulanėBeile Herkulanė

44°52′40″ š. pl. 22°24′50″ r. ilg.﻿ / ﻿44.87778°š. pl. 22.41389°r. ilg.﻿ / 44.87778; 22.41389﻿ (Beile Herkulanė)Koordinatės: 44°52′40″ š. pl. 22°24′50″ r. ilg.﻿ / ﻿44.87778°š. pl. 22.41389°r. ilg.﻿ / 44.87778; 22.41389﻿ (Beile Herkulanė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Karašo-Severino apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 6 051  |
| **Plotas** | 6 km² |
| **Tankumas** (2002) | 1 009 žm./km² |
| **Altitudė** | 168 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Beile Herkulanė |

**Beile Herkulanė** (rumun. *Băile Herculane*) – miestas pietvakarių Rumunijoje, Karašo-Severino apskrityje, Pietų Karpatuose (tarp Černos ir Mehedincio masyvų), prie Černos upės (Dunojaus intakas). Balneologinis kurortas (sieros turinčios radioaktyvios karštosios mineralinės versmės, kurių temperatūra siekia iki 56 °C); gydomos reumatinės, judėjimo ir atramos organų ligos. Maisto pramonė. Yra muziejus, keletas viešbučių, poilsio centrų, vilų.

Istorija
--------

Mineralinės versmės žinomos nuo senovės laikų. Romos laikais vadintos *Aqua Herculis* ir buvo vienos lankomiausių visoje imperijoje. Pasakota legenda, kad šiose versmėse ilsėjęsis pats Heraklis.

Miesto panorama

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Beile Herkulanė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
Treniruoklis *bullworker*, kurio plieninis korpusas padengtas chromeliu
K tipo termopora, kurioje yra panaudotas chromelis
**Chromelis** (angl. *chromel*; rus. *хромель*) – 90% nikelio ir 10% chromo lydinys. Naudojamas teigiamiems laidininkams E tipo (chromelis-konstantanas) ir K tipo (chromelis-aliumelis) termoporose. Gali būti naudojamas oksidacinėse aplinkose iki +1100 °C. Pavadinimas *chromel* yra registruotas prekinis ženklas, priklausantis Concept Alloys, Inc.

**Chromelio (90%-10% Ni-Cr) charakteristikos ir savybės**| Charakteristikos: |  |
| --- | --- |
| temperatūrinis koeficientas | 0,00032 K−1 |
| savitoji elektrinė varža | 0,706 µΩ m |
| Mechaninės savybės |  |
| pailgėjimas nutrūkstant | <44% |
| Izodo smūginis stipris | 108 J m−1 |
| tampros modulis | 186 GPa |
| tempiamasis stipris | 620–780 MPa |
| Fizikinės savybės |  |
| tankis | 8,5 g cm−3 |
| lydymosi temperatūra | 1420 °C |
| Terminės savybės |  |
| šiluminio plėtimosi koeficientas | 12,8×10−6 K−1 at 20–1000 °C |
| didžiausia naudojimo temperatūra ore | 1100 °C |
| šiluminis laidis | 19 W m−1 K−1 at 23 °C |
|

Chromelis A
-----------

Chromelis A yra lydinys, sudarytas iš 80% nikelio ir 20% chromo (pagal masę). Vertinamas dėl didelio atsparumo korozijai ir oksidacijai aukštoje temperatūroje. 
Kitas dažnas pavadinimas yra *nichromas 80-20* (angl. *Nichrome 80-20*), jis naudojamas elektrinio šildymo elementams.

Chromelis C
-----------

Chromelis C yra lydinys, sudarytas iš 60% nikelio, 16% chromo ir 24% geležies. 
Kitas dažnas pavadinimas yra *nichromas 60* (angl. *Nichrome 60*), jis naudojamas elektrinio šildymo elementams, varžų apvijoms ir pan.

Nuorodos
--------


* Materials properties of thermocouple wires sold by Omega Engineering, Inc. Archyvuota kopija 2011-12-17 iš Wayback Machine projekto.
* Technical information on alloys at Electrovek-Steel Ltd. Archyvuota kopija 2012-02-20 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 31°45′15″ p. pl. 159°15′06″ r. ilg.﻿ / ﻿31.75417°š. pl. 159.25167°r. ilg.﻿ / 31.75417; 159.25167

Beilo uolos piramidė Ramiajame vandenyne
**Beilo piramidė** (angl. *Ball's Pyramid*) – erozinė vulkano liekana, susiformavusi prieš maždaug 7 milijonus metų. Šis gamtos kūrinys yra 20 kilometrų į pietryčius nuo Lord Hau salos, Ramiajame vandenyne ir priklauso Australijos Naujojo Pietų Velso valstijai. Uola yra 562 metrų aukščio – tai aukščiausia pasaulyje vientisa uola. Jos plotis siekia 400 m. Nuo Australijos ši uolos piramidė yra nutolusi 700 km.

Istorija
--------

Piramidė buvo pavadinta Henrio Lidžberdo Beilo vardu, kuris ją atrado 1788 metais. Tais pačiais metais buvo atrasta ir Lordo Hau sala.

Pirmieji alpinistai užkopę į šią uolą 1965 metais buvo alpinistai iš Sidnėjaus alpinistų klubo – *Bryden Allen*, *John Davis*, *Jack Pettigrew* ir *David Witham*. 1982 m. lipimas į šią uolą buvo uždraustas, o vėliau (1986 m.) uždraustas ir patekimas. 1990 metais pasikeitė nuostatos ir buvo leista vėl siekti Beilo piramidės viršūnės.

2000–2001 metais ant piramidės buvo rastas vabzdys *Dryococelus australis*, anksčiau laikytas išnykusiu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mentha x piperita** |
| --- |
| Pipirmėtė (Mentha x piperita)Pipirmėtė (*Mentha x piperita*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Mėta  *( Mentha)* |
| Rūšis: | Pipirmėtė  *( Mentha x piperita)* |

 |

**Pipirmėtė** (*Mentha x piperita*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos mėtų (*Mentha*) genties augalų rūšis.

Daugiametis žolinis augalas. Stiebas stačias, lapai priešiniai, dantytais kraštais. Žiedai rausvai violetiniai. Vaisius – keturi tamsūs riešutėliai. Šakniastiebis šakotas.

Pipirmėtė auginama darželiuose, naudojama vaistų pramonėje. Žydi liepos – rugsėjo mėnesiais.

Medicina
--------

Pipirmėtės lapai skinami augalui žydint pirmoje dienos pusėje. Jų užpilas vartojamas kaip raminantis, tulžies išsiskyrimą skatinantis vaistas, atpalaiduoja spazmus, malšina skausmą, veikia baktericidiškai, plečia širdies vainikines kraujagysles. Vartojama esant migreniniams galvos skausmams. Tepalas vartojamas sergant sąnarių, raumenų uždegimais. Pipirmėtėje yra flavonoido Apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu.

Požymiai