recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Rokantiškių pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| Vieta | Vilniaus miesto savivaldybė |
| Naudotas | VI–XI a. |

**Rokantiškių pilkapynas** – buvęs pilkapynas, rastas pietryčių Lietuvoje, Vilniuje, buvusiame Rokantiškių kaime, buvusio dvaro laukuose.

XIX a. rasta 40 pilkapių su degintiniais žmonių kapais ir 32 – su nedegintiniais žirgų kapais. Taip pat rasta VI–XII a. įkapių (žirgų aprangos dalių, papuošalų). 1925 m. ištirti 2 X–XI a. pilkapiai. Viename rasta laužavietė, apdegę kaulai, 3 geležiniai plačiaašmeniai kirviai, pjautuvas, 2 balnakilpės, dviašmenis kalavijas, 5 moliniai puodai, kitas pilkapis tuščias.

1852 m. Rokantiškių pilkapyną tyrė Adomas Pliateris, o 1925 m. Varšuvos archeologijos muziejaus archeologai, vadovaujami Romano Jakimavičiaus. XIX a. iškasti radiniai neišliko. 1925 m. radiniai saugomi Varšuvos archeologijos muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rokantiškių pilkapynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 559
**Omokhafe Thomas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Omokhafe Samson Thomas |
| Gimimo data | 2000 m. lapkričio 28 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | Nigerija |
| Ūgis | 185 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021–20222021–2022 | FC Hegelmann Litauen → *Hegelmann Litauen B* | 05 0(0)05 0(3) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. kovo 4 d.. |

**Omokhafė Samsonas Tomas** (*Omokhafe Samson Thomas*; g. 2000 m. lapkričio 28 d.) – Nigerijos futbolininkas, puolėjas.

Karjera
-------

Ankstesniais metais priklausė Abudžos futbolo koledžui (angl. *Abuja Football College*) (Nigerija).

### Kauno rajono „Hegelmann Litauen"

Atstovauja FC Hegelmann Litauen klubui. Apie naujoką buvo paskelbta 2020 m. gruodžio pabaigoje.

2021 m. balandžio 25 d. debiutavo Antros lygos rungtynėse prieš Kauno Žalgiris C. Šiose rungtynėse žaidėjas pasižymėjo įvarčius, o Hegelmann Litauen B sutriuškino varžovus rezultatu 5:0.

2021 m. birželio 20 d. II lygos rungtynėse prieš Joniškio „Saned" pelnė du įvarčius, bet pergalę rezultatu 4:3 šventė joniškiečiai.

Debiutavo A lygoje 2021 m. liepos 3 d. rungtynėse prieš FC Džiugas.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **FC Hegelmann Litauen** | 5 | 0 |
| **2022** | **FC Hegelmann** | 0 | 0 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| Omolonas |
| --- |
| **Ilgis** | 1114 km |
| **Baseino plotas** | 113 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 700 m³/s |
| **Ištakos** | Kolymos kalnynas |
| **Žiotys** | Kolyma |
| **Šalys** | Rusija |

**Omolonas** (rus. *Омолон*, jak. *Омолоон*) – upė Rusijoje, Magadano srityje ir Jakutijoje; Kolymos dešinysis intakas. Prasideda Kolymos kalnyne, teka daugiausia į šiaurę, šiaurės vakarus. Iki santakos su Kegaliu teka siauru kalnų slėniu. Vėliau slėnis išsiplėčia, vaga skaidosi į protakas. Teka Jukagirų plokščiakalnio pakraščiu, žemupyje – Kolymos žemuma.

Didžiausi intakai: Molongda, Olojus, Olojchanas, Kedonas. Aukštupyje žiemą peršala iki dugno, suformuoja ampalus. Omolonas laivuojamas 595 km nuo žiočių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Государственный водный реестр
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 318
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterConnor Fields |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV** |
| BMX dviračių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio de Žaneiras | BMX |

**Connor Fields** (g. 1992 m. rugsėjo 14 d.) – JAV BMX dviratininkas, daugkartinis pasaulio ir olimpinis čempionas.

Biografija
----------

2011 m. laimėjo auksą Panamerikos žaidynėse. 2012 m. pirmą kartą tapo pasaulio laiko intervalo čempionu. Tais pačiais metais dalyvavo 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Atrankoje sportininkas užėmė ketvirtąją vietą. Vienintelė Šiaurės Amerikos atstovas finale, Fields finišo liniją kirto septintas.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse antrą kartą dalyvavo olimpinėse žaidynėse. Atrankoje sportininkas užėmė ketvirtą vietą. Finale amerikietis laimėjo auksą ir tapo pirmuoju JAV dviratininku pelniusiu auksą BMX varžybose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBMX dviračių olimpiniai čempionai vyrų lenktynėse |
| --- |
|  |
| 

* 2008:  Māris Štrombergs (LAT)
* 2012:  Māris Štrombergs (LAT)
* 2016:  Connor Fields (USA)
* 2020:  Niek Kimmann (NED)
 |

 |
**Pranas Vaičekonis** (g. 1928 m. sausio 1 d. Tetirvinai, Skrebotiškis – 2006 m. spalio 14 d. Vilniuje) – kanonistas, teologijos profesorius, Vilniaus arkivyskupijos tribunolo teisėjas; vienintelis kunigas, tapęs Lietuvos mokslų akademijos nariu (po Nepriklausomybės atkūrimo).

Biografija
----------

1952 m. rugsėjo 21 d. vyskupas Kazimieras Paltarokas įšventino kunigu.

Buvo Varėnos parapijos administratorius, 1956–1959 m. – Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies parapijos vikaras, Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijos vikaru (1959–1962), Vilniaus Švč. Jėzaus Širdies parapijos (Dievo Apvaizdos bažnyčia) administratoriumi (1962–1967).

1967–1972 m. Šv. Tomo Akviniečio popiežiškųjų studijų universitete studijavo teologiją ir kanonų teisę Romoje, apgynė kanonų teisės daktaro disertaciją.

1973–1982 m. Vilniaus Šv. Rapolo parapijos klebonas, Vilniaus Šv. Apaštalų Petro ir Povilo parapijos klebonu (1982–2001 m.); po širdies infarkto – kunigas rezidentas (toliau tęsė aktyvią akademinę veiklą).

1982 m. sausio 14 d. suteiktas Kauno kunigų seminarijos (vėliau – ir VDU) Teologijos fakulteto profesoriaus vardas. Nuo 1995 m. dėstė VDU Teologijos fakultete, vadovavo Bažnytinės teisės katedrai, dėstė teologiją bei bažnytinę teisę. 1996 m. išrinktas Mokslų akademijos nariu ekspertu.

1998 m. spalio 15 d. VDU Senato įsteigto Bažnyčios teisės centro direktorius. Buvo VDU Senato narys.

Publikacijos
------------

* Pranciškus Vaičekonis. Bažnytinė arba Kanonų teisė. International Journal of Baltic Law. Volume 2 Issue 2
* Pranciškus Vaičekonis. Kanoniškoji jungtuvių forma (*Canonical Form of Wedding*). VDU TF SOTER Nr. 2 (30)
* Pranciškus Vaičekonis. Klebonų nušalinimo bei perkėlimo tvarka. Bažnyčios žinios. 1996 m.

Nuorodos
--------

* Biografija
* Biografiniai duomenys (PDF) Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Conny Vandenbos |
|  
Conny Vandenbos 1962 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Jacoba Adriana Hollestelle |
| Gimė | 1937 m. sausio 16 d.  Haga, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Mirė | 2002 m. balandžio 7 d. (65 metai)  Amsterdamas, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1960 – 2002 |
| Svetainė | connyvandenbos.com |

**Conny Vandenbos** (tikrasis vardas *Jacoba Adriana Hollestelle*; 1937 m. sausio 16 d. Hagoje – m. 2002 m. balandžio 7 d. Amsterdame) buvo populiari olandų dainininkė.

Biografija
----------

Jacoba Adriana Hollestelle gimė Hagoje, Nyderlanduose. Kaip solistė, debiutavo „KRO-Springboard" radijo laidoje, kurioje ji atliko prancūzų šansono stiliaus dainas. Po pasirodymo Belgijos *Knokkefestival* 1961 metais, Conny pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Philips Phonogram". 1964 metais atlikėja turėjo savo televizijos laidą „Zeg Maar Conny", kurią transliavo NCRV kanalas.

1965 metais Conny atstovavo Nyderlandams Neapolyje (Italija) vykusiame 1965 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, kur su daina „t Is genoeg" užėmė vienuoliktą vietą. Po metų atlikėja išleido singlą „Ik Ben Gelukkig Zonder Jou", kuris susilaukė sėkmės.

1976 m. pelnė Gouden Harp apdovanojimą už albumą „Zo Wil Ik Leven".

Conny Vandenbos mirė 2002 m. balandžio 7 d. Amsterdame nuo plaučių vėžio.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Een vrouw van deze tijd* (1974)
* *Van dichtbij* (1975)
* *Zo wil ik leven* (1976)
* *Licht en schaduw* (1976)
* *Over liefde* (1979)
* *Conny Vandenbos zingt Janis Ian* (1980)
* *Net als iedereen* (1983)
* *De mooiste dag* (1987)

### Singlai

* *Ik ben gelukkig zonder jou* (1966)
* *Een roosje m’n roosje* (1974)
* *Drie zomers lang* (1975)
* *Sjakie van de hoek* (1975)
* *Ome Arie* (1976)
* *Weet je wat we doen* (1977)
* *Don’t leave tonight* (su Janis Ian) (1980)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Conny Vandenbos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tinklalapis

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Anneke Grönloh  *„Jij bent mijn leven"*** |  **Nyderlandų atstovė Eurovizijoje**1965 | Po to:**Milly Scott  *„Fernando en Filippo"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Shelby Mustang |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Shelby Automotive |
| Metai | 1965–19702006-dabar |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilisPony car |
| Išdėstymas | FR |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |
| Susiję automobiliai | Ford Mustang |

**Shelby Mustang** yra didesnio našumo Ford Mustang automobilių variantai.

2007 m. Shelby Mustang GT500
Nuo 1968 iki 1970 metų automobilius gamino Ford Motor Company, nuo 1965 iki 1967 metų juos modifikuodavo Carroll Shelby priklausanti tiuningo įmonė, automobiliai buvo pardavinėjami kaip „Shelby Cobra" markės modeliai, tradiciniai „Ford" bei „Mustang" prekiniai ženklai buvo keičiami į kobros logotipą. Ford koncernas rėmė šių automobilių gamybą siekdamas didesnės konkurencijos Chevrolet Corvette modeliui. Shelby automobiliai į prekybą grįžo 2006 metais, netrukus po to, kai pasirodė penktos kartos Mustang modelis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Prancūzijos Gvianos vėliava, pripažinta Bendrosios tarybos 2010 m.
Prancūzijos valstybinė vėliava
Istorinė Prancūzijos Gvianos vėliava
**Prancūzijos Gvianos vėliava** yra Prancūzijos valdos Pietų Amerikoje Prancūzijos Gvianos simbolis.

Oficialiai regiono simbolis yra Prancūzijos vėliava, tačiau 2010 m. sausio 29 d. Prancūzijos Gvianos užjūrio skyriaus Bendroji taryba (Skyriaus taryba) vienbalsiai išrinko ir pripažino naują Prancūzijos Gvianos skyriaus vėliavą. Šis veiksmas nebuvo pripažintas Vyriausiosios regioninės tarybos. Be to, Prancūzijos konstitucijoje tik Prancūzijos vėliava yra oficialiai priimta kaip valstybinė vėliava. Tačiau, 2010 m. Bendrosios tarybos išrinkta dvispalvė (žalia ir geltona vėliava) naudojama Prancūzijos Gvianos vyrų futbolo rinktinės.

**Pietų Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Argentina · Bolivija · Brazilija · Čilė · Ekvadoras · Gajana · Kolumbija · Paragvajus · Peru · Surinamas · Urugvajus · Venesuela
Folklando (Malvinų) salos · Prancūzijos Gviana · Pietų Džordžija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
| Klaipėdos švyturys |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Lietuva |
|  |
| Koordinatės | 55°43′39″ š. pl. 21°5′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.72750°š. pl. 21.09556°r. ilg.﻿ / 55.72750; 21.09556Koordinatės: 55°43′39″ š. pl. 21°5′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.72750°š. pl. 21.09556°r. ilg.﻿ / 55.72750; 21.09556 |
|  |
| Aukštis | 44 m virš jūros lygio |
|  |
| Pastatytas | 1796 m. rugsėjo 1 d. |
|  |
| Vieta | Klaipėda |
|  |
| Vandens telkinys | Baltijos jūra |
|  |
| Signalo matomumas | 33 km |

**Klaipėdos švyturys** – navigacinis ženklas, esantis prie Baltijos jūros, Klaipėdoje (Burių g. 9), 500 m nuo Baltijos jūros. Aukštis – 44 m virš jūros lygio. Signalas matomas už 33 km.

Istorija
--------

Vienas pirmųjų šiaurės rytų Baltijos jūros pakrantėje Klaipėdos švyturys pastatytas ir įžiebtas 1796 m. rugsėjo 1 d. Senesni buvo tik Dancigo ir Travemiundės švyturiai.

Šviesos įtaisą sudarė 6 bronziniai atšvaitai, kurie atspindėjo lajinių žibintų šviesą. Dėl menko atšvaitų efekto švyturio šviesa 4 km atstumu nuo kranto buvo matoma tik kaip mėnulio pilnaties diskas.

1819 m. švyturys paaukštintas (projekto autorius – Samuelis Irentalis), jame įrengta nauja žibintų sistema, kurią sudarė 13 varinių poliruoto sidabro plokštelėmis dengtų atšvaitų, apšviestų 13-os alyva kūrenamų lempų. Tuomet jūroje švyturio šviesa sklisdavo daugiau kaip 30 kilometrų.

Šio per 200 metų senumo švyturio autentiška teišliko tik 4 m cokolinė dalis. Švyturys per Antrąjį pasaulinį karą buvo visiškai sugriautas. 1945 m. atstatytas. 1953 m. iš naujo perstatytas ir patobulintas.

Dabar švyturys – 44 m aukščio. Atstumas nuo jūros – 500 m. Signalas matomas už 33 kilometrų.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Klaipėdos švyturio istorija
| **Shigeru Yoshida** |
| --- |
|  |
| Shigeru Yoshida 1950 metais. |
| Gimė | 1878 m. rugsėjo 22 d.Jokosuka, Kanagavos prefektūra, Japonija |
| Mirė | 1967 m. spalio 20 d. (89 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Yukiko Yoshida |
| Religija | Romos katalikas |
|  |
| Partija | Liberalų (1945–1950), Demokratinė liberalų (1950–1955) |
|  |
|  **Vikiteka** | Shigeru Yoshida |

**Šigeru Jošida** (jap. 吉田 茂 = *Yoshida Shigeru*, 1878 m. rugsėjo 22 d. – 1967 m. spalio 20 d.) – Japonijos politikas, diplomatas, buvęs šalies ministras pirmininkas (1946–1947, 1948–1954 m.), užsienio reikalų ministras, viena įtakingiausių figūrų ankstyvojoje pokarinėje Japonijos politikoje.

Biografija
----------

Jošida gimė 1878 m. Kanagavos prefektūroje. Baigė Tokijo universitetą (tuometinis Tokijo imperatoriškasis universitetas). Nuo 1906 m. dirbo diplomatu Kinijoje ir Europos valstybėse. Nuo 1928 iki 1931 m. ėjo užsienio reikalų viceministro pareigas. Vėliau buvo Japonijos ambasadoriumi Romoje bei Londone. Karo metais pasisakė už greitesnę Japonijos kapituliaciją ir dėl tokių pažiūrų buvo keliems mėnesiams įkalintas.

Po karo tapo užsienio reikalų ministru. 1946 m. buvo išrinktas į parlamentą, o tais pačiais metais ir šalies ministru pirmininku. Jo valdymo metu buvo priimta Japonijos Konstitucija. Kadencija truko neilgai, nes po 1947 m. rinkimų pasikeitė valdančioji koalicija, į kurią neįėjo Jošidos Liberalų partija. 1948 m. sugrįžo į ministro pirmininko postą ir išliko jame iki 1954 metų.

Jošidos politika pasižymėjo dėmesiu ekonominiam Japonijos atstatymui ir bendradarbiavimu su JAV saugumo srityje. Tokia pozicija vėliau buvo pavadinta Jošidos doktrina. Jis pasisakė už profsąjungų ribojimą, suteikdamas daugiau laisvės įmonių veiklai, ir neprieštaravo komunistų veiklos varžymui. 1951 m. rugsėjo mėn. pasirašė San Fransisko sutartį, atkūrusią draugiškus santykius tarp Japonijos ir Sąjungininkų pusės, bei Saugumo sutartį tarp JAV ir Japonijos, taip sukurdamas sąlygas ilgalaikiam JAV ir Japonijos bendradarbiavimui. Vėliau palaikė gynybos pajėgų įkūrimą. Nepaisant to, Jošida stengėsi išlaikyti Japoniją atokiai nuo Šaltojo karo konfrontacijos, nepalaikė susipriešinimo su Kinija.

Jošidos politinė galia pradėjo silpti pasibaigus okupacijai, tačiau jis išliko įtakinga figūra politikoje iki pat mirties 1967 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ryo Sahashi, James Gannon. *Looking for Leadership: The Dilemma of Political Leadership in Japan*. Brookings Institution Press, 2015, p. 32–33
2. ↑  James Arthur, Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan.* Routledge, 2003, p. 356–358


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kijūrō Shidehara** | **Japonijos ministras pirmininkas**1946–1947 | Po to:**Tetsu Katayama** |

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Hitoshi Ashida** | **Japonijos ministras pirmininkas**1948–1954 | Po to:**Ichirō Hatoyama** |
| Klaipėdos žydų senosios kapinės |
| --- |
| Antkapių fragmentai atminties sienoje |
| 

Klaipėdos žydų senosios kapinėsKlaipėdos žydų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°42′14″š. pl. 21°08′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.704018°š. pl. 21.139599°r. ilg.﻿ / 55.704018; 21.139599Koordinatės: 55°42′14″š. pl. 21°08′23″r. ilg.﻿ / ﻿55.704018°š. pl. 21.139599°r. ilg.﻿ / 55.704018; 21.139599 |

 |
| Vieta | Klaipėdos miesto savivaldybė |
| Plotas | 1,3 ha |
| Naudotas | XIX a. I pusėje – XX a. vid. |
| Registro Nr. | 39400 |

**Klaipėdos žydų senosios kapinės** – žydų kapinės Klaipėdoje, veikusios XIX a. I pusėje – XX a. vid. Plotas siekia 1,3 ha.

Kaip teigiama J. Tatorio knygoje „Senoji Klaipėda. Urbanistinė raida ir architektūra iki 1939 m.", XIX a. pradžioje žydų kapinėms įrengti skirtas ravelinas, miesto plane pirmąkart pažymėtos 1840 m. Tuo metu kapinės buvo ganėtinai nedidelės, būta gyvatvorės. XIX a. viduryje kapinės apjuostos tvora, pastatytas apeiginės paskirties pastatas. Kapinės išsiplėtė XX a. pirmojoje pusėje. Teritorija buvo padalinta pailgais kvartalais.

Išlikęs pavienis antkapis
Per Antrąjį pasaulinį karą naikinti antkapiai, nugriautas apeiginis pastatas. Tarybiniais laikais kapinių teritorijoje veikė radijo trukdžių stotis su aukštomis metalinėmis antenomis, vietoj ritualinio pastato iškilo administracinis pastatas, sugriauta didžiuma antkapinių paminklų, o kai kurie įmūryti į masyvius betoninius blokus. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, 1990 m. radijo stotis likviduota, kapinių teritorija aptverta, apie 1991 m. į atminties sieną, kurios autorius architektas Saulius Manomaitis, įmūryta maždaug 30 antkapinių paminklų fragmentų.

Buvusiame radijo stoties pastate įsikūrė Klaipėdos žydų bendruomenė, veikia sinagoga. Žydus gelbėjusiems Klaipėdos krašto gyventojams atminti pasodinta tujų alėja.

2016 m. kapinės įtrauktos į Kultūros vertybių registrą.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Klaipėdos žydų senosios kapinės ─ Kultūros vertybių registre*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-04-07.
2. ↑  *Klaipėdos žydų senosios kapinės*. Klaipėdos miesto savivaldybės Imanuelio Kanto viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2023-04-07.
3. ↑  *Klaipėdos bažnyčios (2) Sinagogos*. Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2023-04-07.
4. ↑  *Senosios žydų kapinės ─ Kultūros vertybių registre*. Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2023-04-07.
5. ↑  *Klaipėdos žydų senosios kapinės ─ Kultūros vertybių registre*. Klaipėda. Nuoroda tikrinta 2023-04-07.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pranciškus Vasiliauskas** (slapyvardžiai **Meškuitis**, **P. D.**, **X. X.**, **Varniškis**, **Pr. V.**, **Betygalietis**; 1871 m. vasario 22 d. Gibaičiai, Šiaulių rajonas – 1955 m. kovo 15 d. Čikaga, JAV) – kunigas, publicistas, memuaristas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje, 1893 m. baigė Kauno kunigų seminariją. Kunigavo Dotnuvoje, Kražiuose, Balninkuose[paaiškinti], Varniuose. 1910–1913 m. gyveno Glazge (Škotija). Grįžęs į Lietuvą, klebonavo Mažeikiuose, Viekšniuose, Josvainiuose[paaiškinti]. 1937 m. išvyko į JAV. Kunigavo Niutone, nuo 1947 m. gyveno Čikagoje. Periodikoje paskelbė publicistikos straipsnių. Bendradarbiavo: „Amerikoje", „Darbininke", „Drauge", „Lietuvių laikraštyje", „Lietuvos ūkininke", „Vienybėje", „Vilniaus žiniose", „Viltyje" ir kitoje periodinėje spaudoje.

Bibliografija
-------------

* „Kaip Elziutė praleido šv. Jono dieną" (1908 m.)
* „Susipraskim" (1908 m.)
* „Jauno kunigo sielvartai" (1931 m.)
* „Mano sielos atgarsiai" (1943 m.)
* „Tėvynės ilgesyje" (1947 m.)
* „Kunigas Mykolas" (1949 m.)
| **Shira Gorshman** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. balandžio 10 d.Krakės, Rusijos imperija |
| Mirė | 2001 m. balandžio 4 d. (94 metai)Aškelonas, Izraelis |
|  |
| Veikla | Rašytoja |

**Šira Kušnur-Goršman** (1906 m. balandžio 10 d. Krakėse, Rusijos imperija – 2001 m. balandžio 4 d. Aškelone, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės trumpų istorijų rašytoja, rašiusi Jidiš kalba.

Biografija
----------

Gimė 1906 m. balandžio 10 d. Krakėse, neturtingoje šeimoje. Jau šešiolikos susilaukė dukters ir persikėlė į Kauną, kur įsitraukė į sionistinę veiklą. 1924 m. išvyko gyventi į Palestiną, kur dirbo įvairius sunkius darbus žydų naujakurių kolonijose. 1928 m. išvyko į Krymą, kur su grupe kitų žmonių bandė įkurti agrikultūrinę koloniją. Kryme susipažino su Mendl Gorshman, su kuriuo vėliau susituokė ir apsigyveno Maskvoje, kur ji pradėjo rašyti. Jos darbai buvo spausdinami Kijevo ir Maskvos žydų laikraščiuose. 1990 m. išvyko gyventi į Izraelį, kur ir mirė 2001 m. balandžio 4 d. Aškelone.

Darbai
------

* *Der koyekh fun lebn* (Gyvenimo jėga)
* *33 noveln* (33 istorijos)
* *Lebn un likht* (Gyvenimas ir šviesa),
* *Yontef in mitn vokh* (Pusės savaitės atostogos),
* *Oysdoyer* (Rezistencija),
* *Khanes shof un rinder* (Chanos avis ir karvės),
* *Ikh hob lib arumforn* (Aš mėgstu svajoti)
* *Vi tsum ershtn mol* (Kaip pirmą kartą)
* *On a gal* (Be pagiežos)

Nuorodos
--------

* Biografija (angl.)
Koordinatės: 55°36′39″š. pl. 24°13′15″r. ilg.﻿ / ﻿55.61088°š. pl. 24.220854°r. ilg.﻿ / 55.61088; 24.220854

**Rojūnų aerodromas** – privatus aerodromas, esantis Panevėžio raj. Upytės sen. Ėriškių kaime, apie 16 km į pietvakarius nuo Panevėžio.

Aerodromas įregistruotas 2005 m. Turi 800 m ilgio, 60 m pločio gruntinį taką (su žolės danga). Įsikūręs vaizdingoje Stepononių tvenkinio pakrantėje, yra neatskiriama Rojūnų dvaro ir ekologinio kaimo turizmo komplekso dalis. Šiuo metu Rojūnų aerodrome veikia malūnsparnių pilotų ruošimo mokykla „Žmogus paukštis". Ji rengia ultralengvųjų orlaivių – malūnsparnių (kitaip dar vadinamų autožyrais) pilotus bei instruktorius. Rojūnų dvaro patalpose organizuojami įvairūs seminarai, kursai, susirinkimai, šventės.

Vykę renginiai:

* 2008 ir 2009 m. vyko aviacijos šventės „Žmogus paukštis" (visuomenėje pripažinta iniciatyva, pradėta žinomo aviatoriaus Vytauto Lapėno, su tikslu suvienyti aviacijos bendruomenę). Suorganizuotos tarptautinės ir respublikinės aviacinės varžybos, kiti renginiai.
* 2009 m. vyko Pasaulio akrobatinio skraidymo čempionatas.

Incidentai
----------

2008 m. sausio 14 d. Rojūnų aerodrome pilotuodamas autožyrą žuvo lakūnas Vytautas Lapėnas. Tais pačiais metais birželio 20 d. šalia aerodromo nukrito ir užsidegė Ispanijos aviacijos klubui priklausantis dvivietis akrobatinis lėktuvas Su-29, žuvo jo keleivis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Mirtis vėl aplankė Rojūnų aerodromą[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos oro uostai ir aerodromai
* Rojūnų aerodromas
* Civilinės aviacijos administracija. Rojūnai-EYRO
*Šis straipsnis apie Lietuvos upelį. Apie valsčiaus centrą Latvijoje skaitykite straipsnyje Bebrinė.*

| Bebrinė |
| --- |
|  Upelis ankstyvą pavasarį |
| **Ilgis** | ~4 km |
| **Ištakos** | Salako apylinkės |
| **Žiotys** | Luodis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Bebrinė**, arba **Bebrynė** – Rytų Lietuvos upelis, apie 4 km ilgio, įtekantis į Luodžio ežerą Salako miestelio pietryčiuose, Zarasų rajone. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 12210006, oficialiai įvardijamas kaip **Ld-4**.

Upėvardis Salako pakraštyje, kelyje į Dūkštą
Upelio ištakos - ties Liudvinavos kaimu, 4 km į pietvakarius nuo Salako. Aukštupyje prateka šiaurės rytų kryptimi sureguliuota vaga, per atvirus dirbamus laukus, ganyklas. Vidurupyje kerta kelią  **5309**  Salakas–Tolimėnai–Švedriškė–Pažieviškė–Dūkštas . Žemupyje upelio vaga natūrali, apaugusi krūmais ir medžiais, apie 100 m nuo kelio  **179**  Dusetos–Degučiai–Dūkštas , kairiajame krante trykšta saugoma Rudoji versmelė.

Gyvenvietės prie Bebrinės: Liudvinava, Tyliūniškė, Salakas, Sabalunkos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
| Shirley Eaton |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Shirley Eaton |
|  |
| Gimė | 1937 m. sausio 12 d. (85 metai)Edžveras, Londonas, Anglija |
|  |
| Šalis |  Anglija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Jill Masterson(„Auksapirštis", 1964 m.) |
|  |
|  |

**Širlė Yton** (angl. *Shirley Eaton*, g. 1937 m. sausio 12 d. Edžvere, Londone, Anglijoje) – Didžiosios Britanijos aktorė, 1960-ųjų sekso simbolis.

Biografija
----------

Širlė gimė Edžvere, viename Londono rajonų, mokėsi „Roe Green" ir „Tylers Croft" mokyklose bei iki 16 metų – „Aida Foster" teatro mokykloje. 1949 m. būdama 12, ji debiutavo teatre, pjesėje „Set to Parents", po metų – „Let‘s Make an Opera".

1951 m. ji gavo pirmąjį vaidmenį televizijoje, o 1954 m. Vestendo spektaklyje „Going to Town".

Pradėjusi filmuotis kine, Širlė vaidino komedijose: „Doctor in the House"(1954), „The Love Match" (1955), o sėkmingai klostantis karjerai – filmuose „Panic in the Parlor" (1956), „Three Men in a Boat" (1956), „Your Past Is Showing" (1957) ir „Doctor at Large" (1957) bei sukūrė vaidmenis trijose detektyvinio serialo „Šventasis" serijose.

6 dešimtmetyje ji vaidino „The Prince Of Wales" teatre Londone, varjetė ir TV šou, kuriuose demonstravo savo dainininkės bei šokėjos sugebėjimus.

1964 m. Širlė sukūrė savo žymiausią vaidmenį – Jill Masterson bondiados filme „Auksapirštis". Nors herojė mirė jau 16-ąją juostos minutę, būtent dėl šios scenos ji buvo labiau įsimintina negu pagrindinė Bondo mergina Pussy Galore (aktorė Honor Blackman).

Šis vaidmuo suteikė naują postūmį jos karjerai ir naujus vaidmenis: „Rhino!" (1964), „Ten Little Indians" (1965) pagal Agatha Christie romaną, „Around the World Under the Sea" (1966), komedija „Eight on the Lam" (1967).

Paskutiniuoju Širlės filmu tapo fantastinė nuotykių juosta „Rio 70".

Asmeninis gyvenimas
-------------------

1957 m. Širlė ištekėjo už Colino Lentono Rowe, su kuriuo buvo susituokę iki pat jo mirties 1994 m. Jie susilaukė 2 vaikų: Granto ir Jasono. Būtent dėl šeimos Širlė 1969 m. paliko kiną: „– Karjera yra karjera, bet motina esi visą gyvenimą", – sakė ji 1999 m. interviu žurnalui „Starlog".

Tai pačiais metais ji išleido autobiografinę knygą „Golden Girl".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Shirley Eaton Biography at IMDb.com

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Shirley Eaton** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
Bebelio aikštė, Berlyno opera kairėje, Šv. Jadvygos katedra priešais, Berlyno Humboldtų universiteto biblioteka dešinėje.
**Bebelio aikštė** (vok. *Bebelplatz*) – aikštė Berlyne, Vokietijoje. Bebelio aikštė buvo planuota kaip pagrindinis *Forum Fridericianum* (vieta, kuri skirta įkūnyti buvusios sen. Romos didybę) objektas. Nors įgyvendinta tik dalis projekto, tačiau aikštėje iškilo nemaža statinių.

Aikštė pradėta statyti Prūsijos valdovo Frydricho II valdymo metais, tarp 1741 ir 1743 m. ir vadinta **Operos aikšte** (vok. *Platz am Opernplatz*). 1910 m. rugpjūčio 10 d. ji pervadinta į  **Pranciškaus Juozapo I aikštę** (vok. *Kaiser-Franz-Josef-Platz*) jo gimtadienio proga.

1933 m. gegužės 10 d. aikštė tapo nacių propagandos organizuoto knygų deginimo vieta. Buvo sudeginta apie 20 tūkst. knygų, kurių autoriai laikyti Trečiojo Reicho priešais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Book burning". *Holocaust Encyclopedia*. United States Holocaust Memorial Museum. Suarchyvuotas originalas 2012-03-14. Nuoroda tikrinta 2010-05-15.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
2. ↑  Wolfgang Becker: *Die gestörte Idylle des Platzes. Der öffentliche Raum und die moderne Kunst: ein Denkmodell.* In: *die waage, Zeitschrift der Grünenthal GmbH* 36, 1997, Nr. 1, p. 38–44.

Koordinatės: 52°31′00″ š. pl. 13°23′38″ r. ilg.﻿ / ﻿52.51667°š. pl. 13.39389°r. ilg.﻿ / 52.51667; 13.39389
Shiseido|  |
| Originalus pavadinimas | 株式会社資生堂 |
| Forma | AB |
| Pramonė | kosmetika |
| Įkurta | Japonija Japonija (1872 m. (1872 m.)) |
| Įkūrėjas (-ai) | Arinobu Fukuhara |
| Centrinė būstinė | Čiūo, Tokijas, Japonija |
| Svarbiausi darbuotojai | Masahiro Uotani (prezidentas) |
| Darbuotojų | 46 000 (2019 m.) |
| Tinklalapis | shiseidogroup.com |

**Shiseido** (jap. 資生堂 = *Shiseidō*) – tarptautinė Japonijos kompanija, gaminanti įvairius kosmetikos produktus. Tai viena seniausių tokio pobūdžio kompanijų, veikianti nuo 1872 m. kada Arinobu Fukuhara Tokijuje įsteigė vakarietiško stiliaus vaistinę. Joje pradėjo prekiauti ir savo gamybos produktais, kaip kad dantų pasta, losjonais, kvepalais ir kita. XX a. pradžioje plėtė tiek gamybos pajėgumus, tiek parduotuvių tinklą, pradėjo produkciją eksportuoti į užsienį. Po Antrojo pasaulinio karo pradėjo steigti padalinius užsienyje: JAV (1965 m.), Italijoje (1968 m.), Singapūre (1970 m.), Naujojoje Zelandijoje (1971 m.) ir kitur. 2019 m. duomenimis, „Shiseido" buvo penkta pagal dydį kosmetikos kompanija pasaulyje.

Galerija
--------

* Shiseido pastatas Tokijuje, Ginzos rajoneShiseido pastatas Tokijuje, Ginzos rajone
* Shiseido parduotuvė VietnameShiseido parduotuvė Vietname
* Shiseido kosmetikos skyriuje parduotuvėje JaponijojeShiseido kosmetikos skyriuje parduotuvėje Japonijoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  History Archyvuota kopija 2020-01-15 iš Wayback Machine projekto. Shiseido
2. ↑  Why Shiseido bought a millennial skincare brand, Vogue Business, 2019–10–08
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rokas Baliukovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1977 m. gruodžio 29 d. (45 metai) |
|  |
| Pareigos | Energetikos viceministras |

**Rokas Baliukovas** (g. 1977 m. gruodžio 29 d.) – politikas, buvęs Lietuvos Respbulikos energetikos viceministras.

Biografija
----------

1996–2000 m. Kauno technologijos universiteto Elektrotechnikos ir automatikos fakultete įgijo Elektros inžinerijos bakalaurą. 2001–2003 m. Šiaulių universiteto Technologijos fakultete įgijo Energetikos inžinerijos magistrą ir 2008–2010 m. Socialinių mokslų fakultete įgijo Vadybos ir verslo administravimo magistrą.

2001–2002 m. dirbo AB „Lietuvos energija" filialo „Panevėžio elektros tinklai" Linijų ir pastočių tarnybos meistru. 2002–2006 m. AB „Rytų skirstomieji tinklai" dirbo Linijų ir pastočių tarnybos viršininko pavaduotoju, Tinklo eksploatavimo tarnybos Linijų ir pastočių grupės vadovu, Tinklo eksploatavimo tarnybos Panevėžio skyriaus viršininku, Tinklo eksploatavimo tarnybos viršininko pavaduotoju. 2003–2010 m. dėstė Kauno technologijos universitete. 2013–2014 m. dirbo UAB „Elektros tinklo paslaugos" pardavimų projektų vadovu, 2006–2013 m. buvo UAB „Tetas" gamybos direktorius, Panevėžio regiono vadovas, Pastočių skyriaus vadovas. 2014 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete vadovavo Energetikos skyriui. 

2014–2016 m. ėjo Lietuvos Respublikos energetikos viceministro pareigas.

Nuo 2017 m. – Vilniaus universiteto Turto valdymo ir paslaugų centro direktorius.
Koordinatės: 55°40′16″š. pl. 21°09′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.6712448°š. pl. 21.1623124°r. ilg.﻿ / 55.6712448; 21.1623124

|  Klaipėdos Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo ir šv. arkangelo Mykolo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Староверческий Свято-Успенскo-Михайловский храм |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos miestas |
| **Gyvenvietė** | Klaipėda |
| **Adresas** | Statybininkų pr. 51 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 2013 m. |

Senoji sentikių bendruomenės cerkvė Statybininkų pr. 84
**Klaipėdos Dangun ėmimo ir Mykolo sentikių cerkvė** – naujai pastatyta sentikių cerkvė Klaipėdoje, Statybininkų pr. – Minijos g. kampe.

Statyboms paaukotos tikinčiųjų bendruomenės, vienijančios iš viso apie 10 tūkst. sentikių, bei verslininkų lėšos. Projekto sąmatinė vertė – apie 5 mln. litų. Cerkvėje vienu metu gal tilpti apie šimtas žmonių.

Klaipėdos sentikių religinės bendruomenės senoji cerkvė, taip pat įsikūrusi Statybininkų prospekte, nr. 84, yra perdaryta iš gyvenamojo namo, patalpos mažos, o žmonių į mišias susirenka daug. Per šventes čia atvyksta net apie tūkstantį tikinčiųjų. Dėl vietos stokos jiems tenka buriuotis prieangyje ir kieme. Todėl buvo apsispręsta statyti naują cerkvę.

Cerkvė su pagalbinėmis patalpomis užima apie 600 kvadratinių metrų plotą. Taip pat yra bendruomenės namai su poilsio kambariais, biblioteka, mokymo klasėmis, dvasininko gyvenamosiomis patalpomis. Komplekse numatyta įrengti dvi šarvojimo sales.

Istorija
--------

Cerkvė pradėta statyti 2010 m. pabaigoje. 2013 m. vasarą iškelti du maždaug po toną sveriantys auksu tviskantys kupolai, kartu su kryžiais, sveriančiais po 200 kg.

Naujoji cerkvė atidaryta 2013 m. pabaigoje, pašventinta 2016 m. lapkričio 21 d. – Arkangelo Mykolo dieną.

Architektūra
------------

Bizantiško stiliaus cerkvę suprojektavo architektas Vytenis Mazurkevičius. Patalpų interjerą padėjo kurti ilgametis Jūros šventės vyriausiasis dailininkas Anatolijus Klemencovas.

Maldos namų architektūra yra griežtai tradicinė. Ji 27 metrų ilgio ir 13 metrų pločio. Pagrindinį bokštą vainikuoja paauksuotas kupolas ir neogotikinis špilis. Aukštis su kryžiumi siekia 46 metrus. Pačios cerkvės kraigas iškyla iki 18 metrų. Kryžiai orientuoti tradiciškai į rytų pusę. Kupolus ir kryžius gamino rusų meistrai iš Volgodonsko miesto (pietų Rusija). Jie pagaminti iš auksą imituojančios medžiagos. Varpai lieti Lenkijoje. Interjero puošyboje dominuoja ikonostasas (medinė, ikonomis dekoruota cerkvės pertvara, skirianti altorių nuo likusios cerkvės erdvės), apie 100 ikonų. Jis sukurtas visos sentikių bendruomenės pastangomis. Daugelis žmonių cerkvei dovanojo namuose protėvių išsaugotas senas ikonas, aukojo pinigus, už kuriuos buvo perkamos kitos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Klaipėdos sentikiai maldomis šlovino savo naują cerkvę Archyvuota kopija 2016-12-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Klaipėdos sentikių religinė bendruomenė
**Vėtrūnas Izidorius Balašaitis** (1941 m. rugpjūčio 14 d. Slabada, Komija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Gimė tremtinių šeimoje. 1965 m. baigė Aukštąją motorizuotųjų šaulių mokyklą Blagoveščenske (Amūro sritis), 1967–1972 m. mokėsi Karinės cheminės apsaugos akademijoje Maskvoje.

1965–1991 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, nuo 1972 m. Vilniuje. 1972–1980 m. geležinkelininkų brigados cheminės tarnybos viršininkas. Nuo 1980 m. tarnavo Respublikiniame civilinės gynybos štabe, 1983–1991 m. štabo Cheminės ir radiacinės apsaugos skyriaus viršininkas. Dalyvavo likviduojant Pagėgių, Jonavos, Černobylio avarijų padarinius.

1991–1993 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos ministerijos Civilinės saugos departamento cheminių ir radiacinių tyrimų laboratorijos vedėjas. 1993–1997 m. SKAT Respublikinio mokymo centro vyr. specialistas, centro viršininkas, 1994 m. pulkininkas. 1997–1998 m. Vilniaus apskrities Civilinės saugos mokymo centro viršininkas. Vilniaus apskrities Civilinės saugos departamento Parengimo skyriaus vyresnysis specialistas.

Mirė 2022 m. kovo 24 d. Palaidotas Vilniaus Rokantiškių kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Knezys. *Vėtrūnas Izidorius Balašaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 480 psl.
| Bebro nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko logotipas Parko logotipas |
| **Vieta:** | Palenkės vaivadija, Lenkija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Osoveco Tverdza |
| 

Žemėlapis rodantis Bebro nacionalinis parkas vietą.Bebro nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 53°40′51″ š. pl. 23°05′52″ r. ilg.﻿ / ﻿53.68083°š. pl. 23.09778°r. ilg.﻿ / 53.68083; 23.09778Koordinatės: 53°40′51″ š. pl. 23°05′52″ r. ilg.﻿ / ﻿53.68083°š. pl. 23.09778°r. ilg.﻿ / 53.68083; 23.09778 |
| **Plotas:** | 592,23 km² |
| **Įkurtas:** | 1993 m. rugsėjo 9 d. |
| **Valdymas:** | Nacionalinių Parkų administracija |
|  **Vikiteka:** | Bebro nacionalinis parkas |

**Bebro nacionalinis parkas** (lenk. *Biebrzański Park Narodowy*) – nacionalinis parkas šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Bebro upės žemumoje. Įkurtas 1993 m. rugsėjo 9 d. vienas iš 23 Lenkijos nacionalinių parkų. Parką sudaro Bebro upės slėnis ir Bebro upės pelkynai, į parką patenka apie 155 km upės. Šių apylinkių apsauga prasidėjo dar tarpukariu kai buvo įkurtas Červonės Bagno draustinis. 1989 m. buvo pradėta kelti idėja paversti parką nacionaliniu parku ir 1993 m. iš kraštovaizdžio parko buvo pakeistas į nacionalinį parką. 1995 m. parkas buvo įtrauktas į Ramsaro konvencijos saugomų pelkynų sąrašą.

Parko augalija ir gyvūnija
--------------------------

Parke yra 49 žinduolių rūšys, 275 paukščių rūšys, 36 žuvų rūšys, 12 varliagyvių rūšių, 5 roplių rūšys, 700 drugių rūšių, 448 vorų rūšys, 500 vabalų rūšių, 19 dėlių rūšių ir 42 apsiuvų rūšys. Parke auga įvairūs pelkiniai ir durpynų miškai. Parke auga retų viksvų-samanų bendrijai priklausančių augalų. Taip pat auga šie augalai: liekninis beržas, laplandinis karklas, karališkoji glindė, raudonoji gegūnė, plačialapė klumpaitė, dvilapė blandis, tamsialapis skiautalūpis, plačialapis skiautalūpis, mažoji spanguolė, apskritalapė saulašarė, ilgalapė saulašarė, pataisas varinčius, vaistinis pataisas, atgiris. Parke gyvena daug įvairių vandens ir pelkių paukščių rūšių. Parkas yra viena iš svarbiausių sėjikinių paukščių perėjimo vietų Centrinėje Europoje. Taip pat parke gyvena šie paukščiai: gaidukas, meldinė nendrinukė, stulgys, perkūno oželis, didžioji kuolinga, juodkrūtis bėgikas, pilkoji gervė, baltasparnė žuvėdra, baltaskruostė žuvėdra, didysis apuokas, mažasis erelis rėksnys ir balinė pelėda. Parke gyvena nemažai briedžių ir žiemoja šikšnosparniai.

* Parko administracija Osovieco gyvenvietėjeParko administracija Osovieco gyvenvietėje
* Parko laukaiParko laukai
* Patvinusi upė netoli BžostovoPatvinusi upė netoli Bžostovo
* Patvinusi upė netoli OsoviecoPatvinusi upė netoli Osovieco
* Briedžiai – Bebro nacionalinio parko karaliaiBriedžiai – Bebro nacionalinio parko karaliai

Nuorodos
--------

* Parko tinklalapis (lenk.);
* Parko nuotraukų galerija Archyvuota kopija 2014-05-17 iš Wayback Machine projekto.;
* Vaizdinė medžiaga apie parką.
**Beatričė** – vardas, kilęs iš lotynų kalbos vardo Beatrix (iš **beatus**). Šis vardas minimas viduramžių Italijoje kaip **Beatrice**, į italų kalbą jis pateko iš oksitanų kalbos. Šis vardas reiškia *ji, kuri laimina* arba *laimės nešėja*. Vardadieniai: liepos 29, rugpjūčio 29 ir sausio 17 dienomis.

Šis vardas išpopuliarėjo Dantės Aligjerio, italų poeto, dėka. Dantė buvo įsimylėjęs Beatričę Portinari, kuriai paskyrė pirmąjį savo eilėraščių rinkinį „Naujasis gyvenimas". Jai jis paskyrė ir garsiausią savo kūrinį – Dieviškąją komediją.

Vardo formos kitose kalbose
---------------------------

* prancūziškai Béatrice
* ispaniškai Beatrise
* portugališkai Beatriz
* vokiškai, daniškai, olandiškai Beatrix
* graikiškai Βεατρίκη (*Beatrikē*).
* lenkiškai Beatrycze

Kiti (daugiausia amerikietiški) vardo variantai – Bea, Beatty, Beattie ir Trixie.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Beatričė Grincevičiūtė lietuvių liaudies artistė dainininkė (1911–1988)
* Beatrijs, XIII a. olandų poema apie vienuolę šiuo vardu
* Šv. Beatričė iš Ornacė
* Šv. Beatričė iš Este (??-1262)
* Palaimintoji Beatričė iš Nazareto, Belgija
* Beatričė iš Kastilijos, Portugalijos karalienė
* Beatričė iš Burgundijos, Šventosios Romos Imperijos karalienė

Nuorodos
--------

* Beatrice Behindthename.com
* Beatrice Ancestry.com
* Beatričė day.lt
* „Dieviškoji komedija" anglų kalba Archyvuota kopija 2007-10-27 iš Wayback Machine projekto.

Vikižodynas
Bantų migracijos
**Bantai** – tautų grupė, gyvenanti subsacharinėje Afrikoje (į pietus nuo 6° šiaurės platumos). XX a. pab. iš viso gyveno ~200 mln. bantų. Kalba bantų kalbomis, priklausančiomis Nigerio kalbų šeimos, Nigerio-Kongo kalbų pogrupiui. Sudaro ~400 skirtingų tautų (žymesnės – zulai, suahiliai, tsvanai, kirundžiai, fangai, kikujai, kosai, nguniai ir kt.).

Dauguma bantų yra priėmę krikščionybę ar islamą (daugiausia Rytų Afrikoje), tačiau nemažai tebėra išlaikę senuosius tikėjimus. Gausus folkloras (sakmės, padavimai, legendos, pasakos). Verčiasi lydimine žemdirbyste, gyvulininkyste, medžiokle. Amatai: audimas, pynimas, puodininkystė, kalvystė.

Manoma, kad bantų protėvynė yra dabartinėje Kamerūno teritorijoje. II tūkstantmetį pr. m. e. – I tūkstantmetį m. e. bantai migravo į pietų ir pietryčių Afriką, išstumdami čiabuvius bušmėnus, hotentotus, pigmėjus. Jie išvystė žemės ūkį, metalo apdirbimą, tai leido užkariauti plačias teritorijas Afrikoje. Jie sukūrė keletą valstybinių junginių: Kongą, Bugandą, Monomotapą, Ruandą ir kt.). Gyveno gentimis ir genčių sąjungomis. XIX–XX a. dauguma pietinių bantų genčių kariavo su okupantais iš Europos. Dėl Afrikos kolonizacijos dauguma bantų genčių buvo išskirstytos į skirtingas valstybes ir tik nedaugelis jų turi savas valstybes. Pastaruoju laikotarpiu bantų populiacija smarkiai auga, tačiau tarp jų labiausiai išplitęs AIDS.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bantai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
**Rokas Lazdinauskas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. gruodžio 11 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Biržai, Lietuva |
| Ūgis | 182 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Atmosfera |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–201820192019–202020212022– | FK PanevėžysDFK DainavaTelšių „Džiugas"Telšių „Džiugas"FK Atmosfera | 37 0(2)15 0(1)24 0(5)16 0(0)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. birželio 20 d.. |

**Rokas Lazdinauskas** (g. 1999 m. gruodžio 11 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje. Atstovavo „Panevėžio", Alytaus „Dainavos", Telšių „Džiugo", Mažeikių „Atmosferos" klubams.

Karjera
-------

Nuo 2014 m. žaisdavo PFA ekipoje, kuri dalyvavo U-16 jaunimo lygos pirmenybėse.

Nuo 2017 m. priklausė „Panevėžiui", kuris žaidė Pirmoje lygoje. Žaisdavo ir Elitinėje jaunimo lygoje Panevėžio FA komandos sudėtyje. 

Pirmoje lygoje 2017 m. sužaidė trylika rungtynių. 2018 m. sužaidė 24 rungtynes ir pasižymėjo dviem įvarčiais, tapo Pirmos lygos nugalėtoju.

2019 m. perėjo į DFK Dainava ir Pirmoje lygoje sužaidė 15 rungtynių, bei pelnė vieną įvartį.

Antroje sezono pusėje persikėlė į Telšių „Džiugo" klubą, kuris žaidė Pirmoje lygoje. Per 7 rungtynes įmušė 3 įvarčius, atliko 6 rezultatyvius perdavimus ir tapo Pirmos lygos nugalėtoju.

2020 m. sezone Pirmoje lygoje sužaidė 17 rungtynių bei pasižymėjo dviem įvarčiais.

2021 m. buvo pratęsta sutartis; žaidė Telšių „Džiugo" ekipoje, kuris debiutavo A lygoje. Žaisdavo ir Džiugas B komandoje, kuri rungtyniavo Antroje lygoje.

2021 m. liepos 3 d. rungtynėse prieš Kauno rajono „Hegelmann Litauen" pasižymėjo tuo, kad pasirodė pačioje rungtynių pabaigoje (oficialiai sužaidė vieną minutę) ir sugebėjo užsidirbti raudoną korelę. Galutinis rungtynių rezultatas 2:1 žemaičių naudai.

Nuo 2022 m. sezono rungtyniavo „Atmosferos" klube (Mažeikiai).

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **FC Džiugas** | 16 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

su FK „Panevežiu" :
Pirmos lygos nugalėtojas: 2018.
**su FC "Džiugu"** :
**Pirmos lygos nugalėtojas: 2019.**

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt
* lietuvosfutbolas.lt
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* fcdziugas.lt


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FC Džiugas sudėtis |  |
| · 1 Marius Paukštė · 4 Adomas Mika · 7 Martynas Vasiliauskas · 8 Nuno Pereira · 9 Juozas Lubas · 10 Aldaír Ferreira · 11 Vinicius Ribeiro · 13 Tomas Rapalavičius · 15 Dragan Nedeljković · 16 Airimas Pilipavičius · 18 Maicom David · 19 Vertti Hänninen · 20 Milan Jezdimirović · 23 Jurgis Jankauskas · 24 Motiejus Burba · 27 Domantas Šluta · 33 Lukas Ankudinovas · 36 Edward Sarpong · 40 Domas Jankevičius · 51 Dominykas Kubilinskas · 56 Gvidas Girdvainis · 62 Serhijus Kulynyčius · 76 Aires Sousa · 77 Aurimas Stulga · 88 Andrija Krivokapić · 94 Simone Moschin · 99 Jardeu Ribeiro ·
 |
Treneris: Portugalija João Prates |
| ***Rojus dabar*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Palestina Prancūzija Vokietija Nyderlandai Izraelis |
| Režisierius | Hany Abu-Assad |
| Metai | 2005 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | arabų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Rojus dabar** (arab.  الجنّة الآن‎) – 2005 m. sukurtas filmas apie du palestiniečius, besirengiančius teroristiniam išpuoliui Izraelyje. Juosta laimėjo Auksinį gaublį ir buvo nominuota Oskarui geriausio užsienio filmo kategorijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Kais Nashef
* Ali Suliman
* Lubna Azabal
* Hiam Abbass

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Saidas ir Khaledas, du palestiniečiai draugai, gyvenantys Vakarų Krante, tampa savanoriais įvykdyti teroristinį išpuolį Tel Avive. Operacija numatyta kitą dieną: jiedu apsimetę į vestuves vykstančiais svečiais turi susisprogdinti padarydami kiek galima daugiau žalos žydų kariams. Vis tik jau pirmoji operacijos dalis nepavyksta: perėję sieną jie susiduria su Izraelio pasieniečiais ir išsiskiria. Saidas iš karto grįžta atgal, tuo tarpu Khaledas lieka anoje pusėje. Išpuolis atidedamas ir Saidas, leidžia laiką su Suha: išsilavinusia ir nemažai keliavusia mergina, kurios tėvas palestiniečių laikomas didvyriu. Ši tvirtina, kad terorizmas neišspręs jų problemų ir skatina atsisakyti išpuolių, tačiau ar jos balsas bus išgirstas?

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Oskaras (nominacija) – geriausias užsienio filmas
* Auksinis gaublys – geriausias užsienio filmas
* Berlyno kino festivalis – „Amnesty International" ir „Blue Angel" prizai
* Europos kino apdovanojimai – geriausias scenarijus
* „Independent Spirit Awards" – geriausias užsienio filmas
* Nyderlandų kino festivalis – geriausias filmas ir geriausias montažas
**Shin Megami Tensei: Persona**, Japonijoje dar žinoma kaip **Persona** (jap. ペルソナ = *Perusona*) yra kompiuterinių vaidmenų žaidimų serija, kuriama japonų įmonės „Atlus". Vakaruose žaidimus platina „Koei", „Square Enix" ir „Ubisoft".

Tai *Shin Megami Tensei* žaidimų frančizės dalis (*spin-off*), kurioje didesnis dėmesys skiriamas demonų iššaukėjams (angl. *demon summoners*). Išskirtinai leidžiama PlayStation serijos žaidimų konsolėms. Viena žymiausių japonų vaidmenų žaidimų (J-RPG) žanro serija.

Apžvalga
--------

Žaidimas yra paremtas Karlo Jungo psichologijos teorijomis. Naudojamos tokios sąvokos, kaip šešėlis ir persona, filosofuojama šiomis temomis.

Pagrindiniai herojai dažniausiai būna septyniolikmečiai paaugliai. Vienintelis veikėjas, kuris pasirodo visose dalyse yra Igoris, senas senis ilga nosimi. Beje, Jungas savo „Raudonojoje" knygoje aprašė savo proto kelionę, kurioje jam padeda senas senukas ir jauna moteris. Ketvirtojoje ir trečiojoje dalyse Igoris atlieka svarbesnį vaidmenį nei pirmosiose dalyse, o jam talkina asistentė. Pirmojoje ir antrojoje dalyse komandos dvasinis mokytojas yra Filemonas, kuris irgi buvo aprašytas Jungo, tačiau kitose dalyse jis nepasirodo.

Beveik visose *Persona* dalyse veikėjams reikia išgyventi dievų išbandymus, kuriuos jie siunčia žmonijai kaip iššūkį, veikėjams reikia gelbėti pasaulį nuo mirties, beprotystės ir viso kito, kas gali sukelti pasaulio pabaigą. Kovoti jiems padeda antgamtinė galia, vadinama *persona*. Jos dėka galima išsikviesti įvairių mitologijų dievus ir/ar demonus, kurie padeda kovoje. Žaidimo priešai dažniausiai būna: įvairūs demonai, dievai ar šešėliai.

Žaidimo mechanika
-----------------

Pirmosiose žaidimo dalyse kovos sistema buvo paremta ėjimais, tačiau ji buvo per lėta ir monotoniška. Trečiojoje ir ketvirtojoje dalyse kovos sistema buvo atnaujinta, kovos tapo sklandesnės ir greitesnės. Beje, PlayStation 2 kartos serijos dalyse taip pat yra socialinių ryšių sistema, kuri leidžia žaidėjams atsikvėpti nuo kovų ir pagelbėti sprendžiant kitų veikėjų problemas.

Serijos žaidimai
----------------

* *Revelations: Persona* (1996: PlayStation, 1999: Microsoft Windows, 2009: PlayStation Portable, pavadinimu *Shin Megami Tensei: Persona*)
* *Persona 2: Innocent Sin* (1999: PlayStation, 2011: PlayStation Portable, pavadinimu *Shin Megami Tensei: Persona 2: Innocent Sin*)
* *Persona 2: Eternal Punishment* (2000: PlayStation, 2012: PlayStation Portable, pavadinimu *Shin Megami Tensei: Persona 2: Eternal Punishment*)
* *Shin Megami Tensei: Persona 3* (2006: PlayStation 2, 2010: PlayStation Portable, pavadinimu *Shin Megami Tensei: Persona 3 Portable*, 2012: PSN)
* *Shin Megami Tensei: Persona 4* (2008: PlayStation 2)
* *Persona 4 Arena* (2012: Arcade, PlayStation 3, Xbox 360)
* *Persona 4: Golden* (2012: PlayStation Vita)
* *Persona 5* (2016: PlayStation 3, PlayStation 4)

Anime
-----

Pagal žaidimų seriją buvo sukurta keletas anime serialų. Juose veiksmas vyksta arba jau po pastarųjų žaidimų įvykių arba alternatyvioje realybėje.

* *Persona: Trinity Soul* (2008 m.)
* *Persona 4: The Animation* (2011 m.)
* *Persona 3 Animation*

Nuorodos
--------

* *Megami Tensei* viki