**Teismo medicina Lietuvoje** – viena iš Lietuvos medicinos sričių.

Lietuvoje veikia Mykolo Romerio universiteto Teismo medicinos institutas – universiteto mokslo instituto statusą turinti biudžetinė valstybės mokslinių tyrimų įstaiga, įsteigta Lietuvos ir tarptautinio lygio teismo medicinos mokslo šakos moksliniams tyrimams vykdyti, užsiimanti praktine ekspertine veikla teikianti paslaugas pagal teisėsaugos institucijoms ir gyventojams.

Taip pat – Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Patologijos, teismo medicinos ir farmakologijos katedra.

Istorija
--------

Teismo medicinos užuomazgos buvo žinomos jau Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais, kai žygūnas atlikdavo teismo medicinos ekspertizę. Pirmajame Lietuvos Statute teigiama, kad žygūnai įvykio vietos apžiūros metu apžiūrėdavo nukentėjusįjį arba mirusįjį. Jie kviesdavo kviestinius, „žmones gero vardo, iš bajorų".

TEISMO MEDICINA LDK , VILNIAUS UNIVERSITETE

Doc. med. m dr.Jurgis Pleskačiauskas

Teismo medicina – tai speciali, savarankiška medicinos mokslo šaka, nagrinėjanti medicinos ir biologijos klausimus, iškylančius teisinėje ( tardymo, prokuratūros, teismų) praktikoje, t. y. Baudžiamosiose ir civilinėse bylose. Tačiau, teismo medicininius klausimus, šios specialybės ištakoje, LDK vykdė ne medicinos specialistai.

Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje, vadovaujantis ,Lietuvos DK statutu (1529) įvykio vietos apžiūrą, gyvojo asmens ar mirusio, apžiūrą darydavo žygūnai (vižy). Žygūnai apžiūrai pasikviesdavo kviestinius, gero vardo žmones, iš bajorų. Jie kviesdavo ir į teismą. Statuto 7-ame skyriuje nurodoma: „.....jei kas užpuola kieno nors namus, kas nors sužeidė ar nužudė, tai nukentėjusieji privalo apie tai pranešti savo artimiausiems kaimynams ir jiems pasisakyti, iš mūsų valdžios paimti žygūną, kuris bus arčiau tos vietos, jam parodyti smurto žymes, žaizdas ar užmuštąjį..." Žygūnai – valstybės pareigūnai nebuvo medikai. Jie konstatuodavo sužalojimus, jų pobūdį, bendrą sužalotojo būklę, nužudymo priežastį. Jiems už tą darbą užmokėdavo.

Esminės nuostatos dėl panaudoto smurto prieš asmenį nustatymo išliko nepakitusios ir LDK II-jame (1566) ir III-iame (1588-1840 )statutuose, tik pareigūnus žygūnus pakeitė šaukliai.

Išžaginimo atvejais, neatsižvelgiant į nukentėjusios moters kilmę, smurto žymes konstatuodavo ne žygūnas ar šauklys, bet pati nukentėjusioji ir į jos riksmą subėgusieji liudininkai. Patraukus smurtininką į teismą, liudijant trims prisiekusiems teisme liudininkams, smurtininkas buvo baudžiamas mirties bausme.

Senojo Vilniaus universiteto medicinos fakultete, įsteigto 1781 m.11 mėn.23d.Nuo tada prie anatomijos ir fiziologijos kurso. atskirus teismo medicinos fragmentus pradėjo dėstyti prof. Steponas Bizio. Steponą Bizio 1763 m. Radvilos pasikvietė į savo dvarą Semiatiškėse (Baltarusijoje). Iš ten jis atvažiuodavo dirbti į Vilniaus akademiją. 1772 m.jis paskiriamas akademijos gydytoju. o 1780 m. ir oficialiai pakviečiamas užimti profesoriaus ir medicinos kolegijos pirmininko vietą. Skaitydamas anatomijos kursą, gvildeno ir kaikuriuos teismo medicininius klausimus, bet specialaus teismo medicinos kurso nebuvo. Tai buvo aukštos kvalifikacijos pedagogas ir mokslininkas. Jis daug padarė mokymo proceso organizavimo srityje. Jam 1864 m. Padujos universitete (Italijoje) buvo suteiktas medicinos ir filosofijos daktaro vardas. Dėstė iki 1787 m. nes dėl progresyvių pažiūrų neįtiko jezuitams ir išvyko į Italiją.

S.Bizio išvykus, konkurso būdu išrinktas, ir darbą tesė prof. Johann Andrius Liobenveinas, kuris be anatomijos, pradėjo dėstyti teismo medicinos atskirą kursą (1787-1887) ir pagristai laikomas teismo medicinos disciplinos pradininku, vienas Vilniaus medicinos draugijos steigėju ( isteigta 1805), ilgametis jos pirmininkas. Jo darbai yra arba likę rankraščiuose arba spausdinti vietos periodinėje spaudoje. 

-1808 m. teismo mediciną dėstė adjunkto teisėmis Benediktas Borsukas, kuris 1808 m. buvo nunuodytas.

1808 m.vėl teismo mediciną dėsto, įsteigią teismo medicinos katedrą ir jai vadovauja prof. J.A. Liobenveinas, vienas žymesnių dėstytojų. Yra išlikę 17 lotynų kalba rašytų mokslinių lotynų kalba ( apie naujagimių pneumoniją, apsinuodijimą smalkėmis, arsenu, apie prigėrimą, apie krūtinės ir nugaros smegenų skrodimą ir kt.). Daktaro disertacija „Paracentesis thoracis" (krūtinės skrodimas). Mirė 1820.01.20 d.

1820-1824 m .teismo mediciną dėsto, ir vadovauja katedrai prof. Vaclovas Pelikanas, garsus chirurgas, anatomas. Jis 1817-1826 m chirurgijos profesorius, 1824-1826 m. medicinos fakulteto dekanas, 1826-1831 m. senojo Vilniaus universiteto rektorius. Mirė 1873 m.

1824-1843 m. teismo mediciną dėstė prof. Jonas-Karolis Berkmanas. Daktaro disertacija „Apie miestų karštligę" (gripą). 1826 m. paskirtas teismo medicinos profesoriumi. 1832 metais Vilniaus universitetas caro valdžios buvo uždarytas ir įsteigta Medicinos-chirurgijos akademija, kurioje jis ir toliau dėstė teismo mediciną. Be disertacijos daugiau darbų nepaliko. Buvo aistringas lošėjas kortomis. Išėjo į pensiją 45 metų amžiaus, tą leido caro istatymai. 

Specializuotos teismo medicinos tarnybos pradžia lietuvoje yra 1795 m. po Lietutuvos valstybės padalijimo, kai Lietuvos teritorija prijungiama prie Rusijos imperijos. Vadovaujantis Rusijos imperijos įstatymais, teismo medicina buvo trijų grandžių.

Pirmoji grandis – apskričių ir miestų gydytojai, kurie turėjo atlikti ir pirmos instancijos teismo medicinos ekspertizes. Šaukliai palaipsniui išnyko. Apskričių ir miestų gydytojai atlikdavo smurtinių ir staigių mirčių tyrimus, aprašydavo sužalojimus, tyrė valgius ir gėrimus, vykdavo į įvykio vietas (nors tai buvo labai retai). Tyrimo aktus rašydavo ant herbinių blankų.

Antroji grandis – tai buvo gubernijos gydymo valdybos inspektorius. Medicinos Valdyba. atlikdavo ekspertizes ir perekspertizes. Šias, antrosios instancijos funkcijas, dažnai vykdė Vilniaus universiteto teismo medicinos katedros teismo medikai.

Trečioji grandis – Medicinos valdyba. Jos padaliniuose buvo atliekama:

1.Lavonų tyrimai, kurių aktai iki 1820 m. buvo rašomi lotynų kalba, vėliau lenkų , o po 1829 m. tik rusų kalba.

1. 1. Gyvųjų žmonių tyrimai – sužalojimai aprašomi laikantis instrukcijų ir surašomi liudijimai (svidetelstva).
	2. Daiktinių įrodymų tyrimai. Šiuos tyrimus darė gubernijos gydymo valdyba arba kuris nors vaistininkas. Duomenys buvo surašomi aktuose.
	3. Deontologiniai tyrimai. Medicinos darbuotojų profesinių nusikaltimų bylos buvo tiriamos gubernijos gydymo valdybos inspektorių, kurie ištyrę atvejį vietoje, duomenis apibendrindavo raportu. Teismo medicina, kaip atskira medicinos disciplina, senajame Vilniaus universitete pradėta dėstyti 1806 metais. Tą matome iš paskaitų tvarkaraščio (catalogus praelectorium in caesarea universitate Vilnensis), kuriame rašoma: „Benediktas Borsukas, filosofijos, medicinos ir chirurgijos daktaras, universiteto adjunktas, pažymėtomis dienomis ir valandomis dėstys teismo medicinos kursą, laikydamasis svarbiausių nurodymų, įgaliojančių mediką paaiškinti įvairus atvejus, iškilusius teisme, bei tinkamai parašyti tyrimo aktą. Teismo medicina ir toksikologija senajame Vilniaus universitete buvo dėstoma du semestrus penkto kurso studentams medikams. Vykdavo koliokjumai, buvo rašomi tyrimo aktai su išvadomis, kursas baigiamas egzaminu. Kurso pagrindas buvo paskaitos, o praktikos darbai sudarė tik nedidelę kurso dalį. Dėstoma buvo lotynų kalba, tik po 1812 metų, lenkų ir rusų kalbomis. Teismo medicinos kurso dėstytojai palaikė ryšius su Rusijos ir Europos valstybių universitetais, sekė mokslo naujoves ir jas įdiegdavo praktikoje. Kaikurias naujoves paskelbė ir patys (apsinuodijimas degančių anglių dujomis, arsenu, Krūtinės ir nugaros smegenų skrodimas – J.A.Liobenveinas).

Lietuvoje, esant carinės Rusijos imperijos dalimi, buvo vadovaujamasi Rusijos inperijos įstatymais. 1857 m. buvo išleistas daugiatomis imperijos teisinis Statutas, kurio 13 tomas – teismo medicinos statutas (ustav sudebnoi medicvny), smulkiai nurodė teismo medicinos tarnybos struktūrą, vykdytojų teises ir pareigas, bei kitus klausimus.

1918 metais nepriklausomoje Lietuvoje pradėta kurti tautinė teisėtvarkos ir teismo medicinos tarnyba. Pradžioje buvo laikomasi Rusijos imperijos įstatymais, kurie palaipsniui buvo dalinai keičiami, papildomi.

Teismo medicinos tarnyba nepriklausomoje Lietuvoje (1919-1940) buvo dviejų instancijų. Pirmoji instancija – apskričių ir miestų gydytojai. 1919 .06.04 d. LR Vidaus reikalų ministerijos išleistas aplinkraštis nurodė, kad gydytojas be kitų pareigų laikinai, iki nėra paskirti atskiri gydytojai , eina teismų, mokyklų ir kalėjimo gydytojų pareigas. Tas „laikinumas" užsitesė visą prieškarinės nepriklausumos Lietuvos respublikos laikotarpį.

Antroji instancija – Medicinos departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos, kuris: 1). kontroliavo pirmos instancijos darbą; 2). leido įvairias instrukcijas, nurodymus, aplinkraščius; 3). darė pakartotines teismo medicinos ekspertizes; 4). sudarydavo ekspertų komisjas psichikos būklei nustatyti; 5).skirdavo apskrities gydytojus teismo medicinos ekspertais teismo posėdžiuose; 6). neaiškiais atvejais aiškindavosi sužalojimo sunkumo laipsnio nustatymą, mirties priežąsties nustatymą ir kt. klausimus; 7). Darė ekshumacijas. Dažnai į komisijos sudėtį buvo kviečiami Kauno Vytauto Didžiojo universiteto, Medicinos fakulteto specialistai. Universiteto teismo socialinės medicinos katedra dažnai tapdavo antraja tismo medicinos instancija, o studentų praktikos darbų metu dirbo kaip pirmos instancijos įstaiga.

Lenkams okupavus kraštą, 1919 m. rugpiučio mėn. įsaku, Lenkijos valdžia paskelbė, kad yra atkuriamas Vilniaus universitetas ir jam suteikiamas Stepono Batoro vardas. 1919. 10. 11 d. iškilmingai atidarytas. Teismo medicinos katedrą 1924 metų rudenį teismo medicinos organozavo ir teismo mediciną dėstė prof. Šiling Singalevičius. Jis 1933 m, paršė tiksikologijos vaddivėlį. Katedra be paskaitų studentams, būdavo užsiėmusi šv.Jokūbo ligoninės patanatominių sekcijų reikalais. Jis teismo mediciną dėstė iki 1939 metų, paskui išvyko į Lenkiją.

1940 m. Lietuvą okupavus Sovietų sąjungai, vietoj Sveikatos departamento įsteigtas Sveikatos apsaugos komisariatas, buvo įsteigti sveikatos apsaugos skyriai. Skyrių vedėjai laikinai dirbo ir teismo medicinos ekspertais. 1941 m. birželio mėn. Lietuvą okupavo fašistinė Vokietija .Atkuriamas Sveikatos departamentas nauja forma. Teismo medicinos ekspertų pareigas vėl vykdo apskričių ir miestų gydytojai.

1944 m. liepos mėn. vokiečių okupaciją vėl pakeičia sovietų okupacija. Įkuriamas LTSR Sveikatos apsaugos komisariatas, vėliau ministerija. 1950 m. įvykdoma LTSR administracinė reforma. Apsritis pakeitė rajonai, kurie sujungti į Vilniaus, Kauno, Klaipedos, ir Šiaulių sritis.

Nuo 1951 metų kiekviena sritis turi teismo medicinos tarnybą – sričių teismo medicinos ekspertizių biurai, vadovaujami biurų viršininkų. Rajonuose dirba pirmos grandies rajoniniai ir tarprajoniniai teismo medicinos ekspertai. 1953 m. panaikinamos sritis. Prie LTSR Sveikatos apsaugos ministerijos įsteigiamas Respublikinis teismo medicinos biuras, vadovaujamas vyriausio teismo medicinos eksperto.

Susifomavo trijų grandžių (instancijų) teismo medicinos tarnyba: 

1. Rajoniniai ir tarprajoniniai teismo medicinos ekspertai:
2. Respublikinis teismo medicinos ekspertizės biuras prie LTSR Sveikatos apsaugos ministerijos. Biurą sudarė trys skyriai: tanatologijos, gyvūjų asmenų tyrimų ir daiktinių įrodymų tyrimų.
3. .Vyriausias teismo medicinos ekspertas prie TSRS Sveikatos apsaugos ministerijos.

Vilniaus universitete 1944-1945 m. teismo mediciną dėstė ir laikinai ėjo katedros vedėjo pareigas vyr.dėst. Simonas Virkutis. (mirė 1945 m).

Vystant pokario meto teismo mediciną Vilniuje, daug padarė gyd. Marijonas Namajūnas.

1946-1947 m. teismo medicinos katedrai vadovavo ir dėstė prof. Selezijus Pavilonis. S.Pavilonis buvo ilgametis Medicinos fakulteto dekanas, Anatomijos- histologijos katedros vedėjas. Jis, kartu su chemike A.Daukšiene 1948. 02. 14 d. įkūrė Respublikinę teismo medicinos daiktinių įrodymų tyrimo laboratoriją ir jai vadovavo. Po jo 5 metus daiktinių įrodymų laboratorijai vadovavo Juozas-Albinas Markulis.

1947 m. mažosios patologinės anatomijos ir teismo medicinos katedros sujungtos į vieną Patologinės anatomijos katedrą, kurios vadovu tapo doc. Jonas Rimšelis, puikus pedagogas, eruduotas lektorius. Jis dėstė patologinę anatomiją ir teismo mediciną, bet turėjo nenugalimų silpnybių, kurios ir pakirto jo sveikatą ir 1959 metais, sulaukęs tik 40 metų amžiaus, mirė. Palaidotas Rasų kapinėse.

1961-1987 metais teismo mediciną dėstė Juozas-Albinas Markulis.(1913-1987) gimes Pitsburge, JAV 1913. 03. 01. Nuo 1930 m. mokėsi Kauno kunigų seminarijoje, 1935 m. įstojo į Vytauto didžiojo universiteto (VDU) teologijos-filosofijos fakultete (nebaigė).1936 m. 09 mėn. pašauktas į Lietuvos kariuomenę. 1937 m. baigė Karo mokyklą. 1941 m. baigė VDU Medicinos fakultetą. Buvo Šaulių sąjungos narys. Iki 1943 m. dirbo VDU Žmogaus anatomijos katedros asistentu. 1943 m. uždarius universitetą, dirbo Ukmergės ir Utenos apskričių gydytoju. 1943 m. įstojo į Lietuvos laisvės armiją (LLA). 1944 m. spalio mėn. paskirtas Vilniaus universiteto (VU) Medicinos fakulteto Anatomijos katedros vedėju ir vyr. dėstytoju. 1944. 12. 28 d. žuvus LLA vadui Kaziui Veverskiui, LLA archyvas pateko NKVD pareigūnams, J. -A. Markulis suimamas ir užverbuojamas MGB (slapyvardžiai- Ąžuolas, Noreika, Erelis). Tai savo gyvenimu labai prieštaringa asmenybė, bet puikus lektorius, eruditas, oratorinio meno t žinovas. Jis paršė knygą „Oratorinio meistriškumo pagrindai, 1981, Vilnius. Kartu su prof. Jonu Nainiu parašė teismo medicinos vadovėlį „Teismo medicina" 1969, 1979, Vilnius. Teismo mediciną dėstė ir teisės fakulteto studentams. Aktyviai bendradarbiavo su „Žinijos" draugija, Lietuvos miesteliuose skaitydamas paskaitas visuomenei. Habilituo daktaro disertacija skirta teismo medicinos istorijai Lietuvoje. Mirė 1987. 12 10 d. palaidotas Deltuvos kapinėse.cinos

1964-2000 m. teismo mediciną dėstė doc. Jurgis Pleskačiauskas. 1964 m. baiges VU Medicinos fakultetą, paskirtas Patologijos ir patfiziologijos katedros asistentu. 1968- 1971 m. stacionarinėje doktorantūroje, bet pedagogo darbą vykdė toliau. Rinkdamas medžiagą disertacijai, konsultavo ir tyrė bevaikių šeimų vyrus I-oje Vilniaus Moterų konsultacijoje. 1976 m. Kauno medicinos institute, sėkmingai apgynė daktaro (med.m.kand.) disertaciją :"Bevaikių šeimų vyrų spermos kaikurie ypatumai". Vyr. dėstytojo pareigose vedė praktikos darbus ir skaitė pavienes paskaitas 5 kurso studentams medikams. Praktikos darbai vykdavo pagrindinai Respublikinio teismo medicinos biuro padaliniuose: morge, gyvūjų asmenų ir daiktinių įrodymų skyriuose .J.Pleskačiauskas, antraeilėse pareigose dirbo ekspertu ir Respublikiniame teismo medicinos biuro įvairiuose padaliniuose, vykdavo su teisėsaugos pareigūnais į įvykio vietas. Jam buvo suteikta Aukščiausia teismo medicinos eksperto kategorijaJ, todėl atlikdavo sudėtingiausias komisijines ir kompleksines ekspertizes.

Doc. Jurgis Pleskačiauskas turėjo hobį – fotografiją. Todėl sukaupė fotoskaidrių kolekciją, iš atliktų ekspertizių medžiagos, kiekvienai dėstomai temai. Jas rodydavo kiekvienų praktikos ar paskaitų metu su rodomo pavekslo , kartais pagražinta, legenda. Taip teorija lengviau įtvirtinama atmintyje. Tai labai patiko studentams. Nuo 1986 m. Teismo metų,Teismo medicinos paskaitas skaitė studentams medikams ir teisininkams. 1991 m. suteiktas docento vardas. 2000 m, sulaukęs 65 metų, išėjo į pensiją. 1991 m. įsteigė IĮ „Diagnostinė ir gydomoji pagalba bevaikių šeimų vyrams" ir darbuojasi andrologijos srityje.

Teismo mediko kvalifikaciją kėlė Maskvos, Leningrado, Kijevo, Tartu teismo medicinos katedrose organizuojamuose kvalifikacijos kėlimo tematiniuose kursuose, kurie buvo vykdomi kas penki metai. Į vakarų šalis išvykti nebuvo galimybės.

Doc. J.Pleskačiauskas yra išleidęs : „Medicininiai nurodymai vyrų vaisingumui nustatyti teismo medicininėje praktikoje", Vilnius, 1971; „ Vyrų nevaisingumas", Vilnius, 1974; „Fizinių faktorių poveikio ekspertizė", Vilnius, 1990; J.Pleskačiauskas, A.Jasulaitis „Bendroji tanatologija", Vilnius, 1992. Paskelbes mokslinių ir populiarių straipsnių vyrų nevaisingumo tematika. 

Nuo 1986 m. Teismo metų,Teismo medicinos paskaitas skaitė studentams medikams ir teisininkams. 1991 m. suteiktas docento vardas. 2000 m, sulaukęs 65 metų, išėjo į pensiją. 1991 m. įsteigė IĮ „Diagnostinė ir gydomoji pagalba bevaikių šeimų vyrams" ir darbuojasi andrologijos srityje.

1988-202.. m. teismo mediciną dėstė vyr.dėst. Algimantas Jasulaitis. 1993 m. jis Medicinos fakultete apgynė medicinos daktaro disertaciją „Plaučių hipertezijos formos, esant įgimtiems širdies tarpskilvelinės pertvaros defektams". A.Jasulaičio mokslinio darbo kryptis – plaučių hipertenzija įgimtų širdies ydų defektams, atvejais, medicininė etika ir deontologija.1996 m. baigė Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą ir įgijo žurnalisto specialybę. Rašo eileraščius. Yra išleides poezijos knygelių.

Lietuvoje teismo medikų – specialistų nebuvo ruošiama, atsirado jų trūkūmas, todėl nuo 1993 m. įsteigta dviejų metų teismo medicinos specialybės rezidentūra, kurios vadovu buvo prof. Antanas Garmus ( vadovu dirbo nuo 1993 09 01 įki 2001 06 30 ). Nuo 2001 rezidentams vadovavo doc. A.Jasulaitis. 2003 m. įsteigta ketverių metų teismo medicinos specialybės rezidentūra, pareikalavusi kvalifikuotų specialistų – rezidentų vadovų. Jais tapo doc. A.Cepla, med.dr. A.Zakaras, A.Rimkevičius, M.Černiauskaitė, toksikologas R.Purvaneckas. traumatologas B.Vaitekonis, neurologė R.Kaladytė.

Bibliografija.

J.Markulis, J.Nainys. Teismo medicina.1969.Vilnius.; J.Markulis, J.Nainys. Teismo medicina. 1979. Vilnius.; A.Garmus, E.Kurapka, A.Cepla. Teismo medicina. 2009. Vilnius; Vilniaus universiteto istorija 1803-1940,1977, Vilnius; J.Brazaitis. Vienu vieni,1990, Vilnius; J.Markulis. Oratorinio meistriškumo pagrindai.1981, Vilnius.

Teismo psichiatrija Lietuvoje
-----------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Teismo psichiatrija Lietuvoje*.

Mokslas
-------

Prie anatomijos ir fiziologijos kursų atskirus teismo medicinos fragmentus nuo 1781 m. iki 1787 m. dėstė prof. Steponas Bizio. 1787–1806 m. – prof. Jurgis Andrius Liobenveinas, pradėjęs skaityti naują teismo medicinos kursą, teismo medicinos disciplinos Lietuvoje įsteigėjas.

1808 m. VU MF įsteigta Teismo medicinos katedra.

1806–1808 m. dėstė adjunktas Benediktas Borsukas (1769–1808).

1820–1824 m. teismo mediciną dėstė ir vadovavo katedrai prof. Vaclovas Pelikanas (1790–1873).

1824–1843 m. paskutinis teismo medicinos dėstytojas universitete buvo Jonas Berkmanas (1780–1856), teismo medicinos profesoriumi paskirtas 1826 m.

1924 m. rudenį teismo medicinos katedrą pradėjo organizuoti prof. S. Šilingas-Siengalevičius.

1944–1945 m. teismo mediciną dėstė ir laikinai ėjo katedros vedėjo pareigas vyr. dėstytojas Simonas Virkutis (mirė 1945 m.).

1946–1947 m. Teismo medicinos katedrai vadovavo Salezijus Pavilonis.

1947 m. buvusios mažos Patologinės anatomijos ir Teismo medicinos katedros sujungtos į vieną Patologinės anatomijos katedrą (vadovavo doc. Jonas Rimšelis, dėstęs teismo mediciną iki 1959 m.

1960 m. teismo mediciną dėstė Ožiūnas.

1961–1987 m. teismo mediciną dėstė ir nuo 1977–1987 m. vadovavo katedrai prof. Juozas Markulis.

Nuo 1964–2000 m. teismo mediciną dėstė Jurgis Pleskačiauskas, o nuo 1988 m. iki šiol dėsto doc. Algimantas Jasulaitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Istorija Archyvuota kopija 2008-09-13 iš Wayback Machine projekto.