recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°43′3.29″ š. pl. 23°6′55.11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7175806°š. pl. 23.1153083°r. ilg.﻿ / 54.7175806; 23.1153083

|  Alksnėnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Alksnėnai (Vilkaviškis) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1925 m. |

Šoninis fasadas
**Alksnėnų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Alksnėnų kaime, 7 km į vakarus nuo Pilviškių. Liaudies architektūros formų.

Bažnyčios vartai

Istorija
--------

Alksnėnai 1673 m. paskirti Virbalio dominikonų vienuolynui. 1867 m. pastatyta medinė koplyčia. Ji minima ir 1784 m. Koplyčioje 1906 m. buvo ketveri atlaidai per metus.

1918 m. pradėta statyti klebonija. 1921 m. įkurta parapija. Jai iš Alksnėnų dvaro duota 9 ha žemės. Klebonas G. Citavičius su parapijiečiais koplyčią padidino; ji tapo bažnyčia. 1925 m. įsteigta pavasarininkų kuopa.
Po Antrojo pasaulinio karo iš Panevėžio vyskupijos ištremtas kanauninkas Bronius Antanaitis suremontavo Alksnėnų bažnyčią, sutvarkė kleboniją. Po jo 26 m. klebonavo Vincentas Kizlaitis (1895–1980). Dabartinis klebonas kunigas Arūnas Simonavičius parapijoje tarnauja nuo 2006 m. birželio 29 d.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė. Yra 3 altoriai. Šventorius apmūrytas. Jame yra kapinės; čia palaidotas 1941 m. birželio 22 d. bolševikų nukankintas kunigas Justinas Dabrila (g. 1905 m.).
*Kitos reikšmės – Alkupis (reikšmės).*

| Alkupis |
| --- |
|  Alkupis Miežiškiuose |
| **Ilgis** | 11,6 km |
| **Baseino plotas** | 14,8 km² |
| **Ištakos** | Raguvos apylinkės |
| **Žiotys** | Nevėžis Miežiškiuose |
| **Šalys** | Lietuva |

**Alkupis** – nedidelė upė Panevėžio rajone. Priklauso Nevėžio baseinui, kairysis Nevėžio intakas Baseino plotas – 14,8 kv.km, upelio ilgis – 11,6 km, hidrologinis nr. – 13010090.

Alkupis prasideda miškuose į šiaurę nuo Raguvos, teka šiaurės vakarų kryptimi, lygiagrečiai Nevėžio upės vagai. Vidurupyje turi bevardį intaką (deš.). Miežiškių miestelyje kirtęs pagrindinę gatvę įteka kairiajame Nevėžio krante, 161,3 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Vaga daugelyje vietų sureguliuota.

Prie upelio įsikūrusios gyvenvietės: Navapolis, Domažiškis, Raguvė, Miškiniai, Trakininkai, Miežiškiai.

Pavadinimas kildinamas nuo žodžių *alka* („balokšnis, tvenkinys"; „vieta ant kalno, kur degintos aukos") bei *alkas* („kalnas su šventviete, stabas"). Tokios kilmės vandenvardžių Lietuvoje yra 12.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nevėžio intakai
* Apie Alkupį Gamtos katalogo portale
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Animacijos režisierius** – vadovas, atsakingas už visus animacijos proceso aspektus kuriant animacinį filmą ar animacinį intarpą gyvo veiksmo filme. Šios pareigos gali apimti personažų dizainą, fono animaciją ir bet kokį kitą animacijos aspektą.

Šios pareigos skiriasi nuo animacinio filmo režisieriaus pareigų. *Animacijos režisierius* kartais reiškia asmenį, kuris rūpinasi techniniais animacijos aspektais, o animacinio filmo režisierius dirba prie kadruočių (angl. *storyboards*).

Skirtumai tarp amerikietiškojo ir japoniškojo modelių
-----------------------------------------------------

Jungtinėse Valstijose terminai *animacijos režisierius* ir *prižiūrintysis animatorius* kartais naudojami kaip sinonimai ir, iš esmės, reiškia tą patį. Kadangi, žmonės, užimantys šias pareigas, amerikietiškoje tradicijoje vadinami prižiūrinčiaisiais animatoriais, animacijos režisieriai dirbantys JAV taip ir bus vadinami. Vis dėlto yra vienas svarbus skirtumas: pagal klasikinį „Disney" amerikietiškosios animacijos modelį, prižiūrintysis animatorius tiesiogiai prižiūri kurio nors vieno personažo animacijos procesą. Pavyzdžiui: Eric Goldberg buvo Džino (*The Genie*) prižiūrintysis animatorius filme „Aladinas" (*Aladdin*), tačiau jis neprisidėjo nei prie vieno kito svarbaus personažo animacijos ar sekų.

Tačiau, Japonijoje animacijos režisierius (vadinamas *Sakuga Kantoku* arba *Sakkan*) prižiūri visų personažų, veiksmų ir sekų kūrimą nebent šį darbą jis dalinasi su kitais animacijos režisieriais. Tokiu atveju, animacijos režisierius tiesiogiai prižiūri sekas, ne personažus, ir dažnai piešia daugelį pagrindinių kadro pozų, kurios vėliau tampa pagrindu kuriant likusią scenos dalį. Kadangi, japoniškoje produkcijoje kūrėjai dalinasi personažais, nes jie yra piešiami visų animacijos režisierių, čia retai galima išvysti amerikietiškajai produkcijai būdingą „specializavimąsi" (kuomet animacijos režisierius pasirenka vieną personažą). Vietoje to, didelis dėmesys yra skiriamas veiksmui ir detalėms, ypač pilnametražiuose filmuose. Vienas iš garsiausių Japonijos animacijos režisierių buvo Yoshifumi Kondō, kuris dirbo „Studio Ghibli" studijoje ir daugelio buvo laikomas vienu geriausių animacijos kūrėjų Japonijoje.

Vis dėlto dabar Japonijoje animatoriai yra padalinti į dvi grupes: personažų (piešia gyvas būtybes) ir mašinų (daugiausiai piešia negyvus objektus: automobilius, lėktuvus, robotus).

Mechaninės animacijos režisieriai yra unikali anime žanro savybė. Jie prižiūri animaciją visų objektų, kurie juda naudodamiesi savo galia (pvz.: automobiliai, tankai, milžiniški robotai). Kartais, jie taip pat animuoja didelius, ne žmogiškus personažus (pvz.: monstrai, drakonai ir gyvos mašinos). Netgi dažniau nei personažų animacijoje, yra didelis persipynimas tarp mechanikos dizainerių ir animacijos režisierių ir beveik visada mechaninės animacijos režisierius turi animuoti efektus (pvz.: sprogimai ar užtaisų tūtelės išmetamos iš ginklų).
Koordinatės: 55°13′36″š. pl. 25°11′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.2267°š. pl. 25.1967°r. ilg.﻿ / 55.2267; 25.1967

Siesarties malūnas iš Siesarties pusės
**Siesarties vandens malūnas** – Siesarties kaime (Molėtų rajonas) ant Siesarties upės pastatytas vandens malūnas, didžiausias išlikęs Rytų Lietuvoje. Pastatytas 1914 m. malūnas buvo varomas vandeniu. Šiuo metu pastate įrengtos pobūvių salės.

Konstrukcija
------------

Siesarties malūnas iš užtvankos pusės
Vagos tipo hidrotechniniam įrenginiui pastatyti supilta ilga, iki 3,5 m aukščio, 5 m pločio viršuje, žemių užtvanka. Taip sukaupta 33 200 kub.m. vandens. Beveik visą jį galima buvo panaudoti malūno darbui. Upės vandens pertekliui nuleisti jos senojoje vagoje įrengta betoninė pralaida su mediniais skydais lygiui reguliuoti. Vandens malūno "Pirvitc" firmos 1912 m. Rygoje pagamintai turbinai sukti iškastas kanalas, kuris po užtvanka ir malūno pastatu paverstas tuneliu. Turbinos kamera taip pat įrengta po pastatu, cokoliniame akmens ir plytų mūro malūno aukšte. Malūno pastatas statytas galu į upelį, stačiakampio plano, 17,2x11 m dydžio, dviejų aukštų, raudonų plytų mūro su dvišlaičiu, čerpėmis dengtu stogu. Pastatas puoštas kukliai, aukštus skiria šiek tiek į išorę iškištos vienos plytų eilės juostos. Pagrindiniame fasade, tarp pirmo ir antro aukštų sienų sąvaržų eilė puošta geležinėmis atvirkščios S raidės formos inkaravimo detalėmis. Cokolinio aukšto durų, langų ir tunelio angų viršus pusapvalis, pirmojo aukšto langai ir durys stačiakampiai, didesni, antrojo aukšto langai mažesni. Angų viršus puoštas plytų apvadais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Siesarties vandens malūnas. Zvejybosrojus.lt (tikrinta 2023-01-17).
2. ↑  Siesarties vandens malūnas. Kapamatyti.lt (tikrinta 2023-01-17).
| Aegvyduest. *Aegviidu* |
| --- |
|              |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

AegvyduAegvydu

59°17′11″ š. pl. 25°36′36″ r. ilg.﻿ / ﻿59.28639°š. pl. 25.61000°r. ilg.﻿ / 59.28639; 25.61000﻿ (Aegvydu)Koordinatės: 59°17′11″ š. pl. 25°36′36″ r. ilg.﻿ / ﻿59.28639°š. pl. 25.61000°r. ilg.﻿ / 59.28639; 25.61000﻿ (Aegvydu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Estijos vėliava Estija |
| **Apskritis** | Harju apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2017 m.) | 706  |
| **Plotas** | 11,97 km² |
| **Tankumas** (2017 m.) | 59 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Aegvydu |

**Aegvydu** (est. *Aegviidu*) – miestelis šiaurės Estijoje, Harju apskrityje, Anijos valsčiuje. 709 gyventojų (2017 m. sausio 1 d.). Plotas – 11,97 km².

Per miestelį eina Talino–Sankt Peterburgo geležinkelio linija bei Pybės plentas, istorinis Talino–Tartu kelias.

Istorija
--------

Pirmą kartą paminėtas Livonijos žemėlapyje 1796 m. 1820 m. pastatyta smuklė (užeigos namai). 1870 m. nutiesta geležinkelio linija bei atidaryta geležinkelio stotis. 1896 m. pastatyta bažnyčia. XX a. pr. atidarytas paštas, vaistinė ir parduotuvė. Tapo populiari vieta poilsiui. 1937–1938 m. atidarytas turizmo centras. Po Antrojo pasaulinio karo, Tarybų Sąjungai okupavus Estiją, miestelio vystymasis sulėtėjo. Pagrindinis pragyvenimo šaltinis tapo miškininkystė. 1945 m. suteiktos miesto tipo gyvenvietės (est. *alev*) teisės, 1970 m. turėjo 1410 gyventojų. Po šalies nepriklausomybės Aegvydu suteiktos savivaldybės teisės, 2017 m. prijungtas prie Anijos valsčiaus.

* BažnyčiaBažnyčia
* MokyklaMokykla
* Kultūros centrasKultūros centras

Šaltiniai
---------

1. ↑  *RV0241: POPULATION, 1 JANUARY by Year and Administrative unit or type of settlement*[neveikianti nuoroda], Statistics Estonia: Statistical database. Nuoroda tikrinta 2020-11-16.
2. ↑  *History of Aegviidu*, Aegviidu.eu. Nuoroda tikrinta 2020-11-16.
3. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, *Aegvydus*, t. 1 (A–Bangis). Leidykla „Mokslas", Vilnius, 1976 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **AMIA sprogdinimas** |
| --- |
| AMIA sprogdinimas *Užrašas, simbolizuojantis nužudytus žydus per holokaustą, bei pridėti žuvę per 1992 ir 1994 m. teroro išpuolius* |
| **Vieta** | Argentina, Buenos Airės, Onsė |
| **Taikinys (-iai)** | Argentinos izraelitų savitarpio asociacija |
| **Data** | 1994 m. liepos 18 d. |
| **Išpuolio tipas** | sunkvežimio sprogimas |
| **Žuvusiųjų** | 85 |
| **Sužeistų** | 300 |
| **Vykdytojas (-ai)** | Niekas kaltės neprisiėmė |

**AMIA sprogdinimas** – teroristinis aktas, įvykdytas 1994 m. liepos 18 d. Argentinos sostinėje Buenos Airėse, nukreiptas prieš *Asociación Mutual Israelita Argentina* (Argentinos izraelitų savitarpio asociaciją). Sunkvežimis su galingu amonio nitrato užtaisu, vairuojamas savižudžio sprogdintojo, sprogo prie septynaukščio organizacijos pastato, jį visiškai sugriaudamas. Žuvo 85 žmonės, daugiausia žydai, taip pat nukentėjo 300 žmonių. Tai kruviniausias šalies istorijoje teroro išpuolis. AMIA sprogdinimas buvo dalis panašiu laiku vykusių atakų prieš žydus pasaulyje: ataka prieš Izraelio ambasadą Londone, sprogdinimai Panamoje ir kt. Nusikaltimo organizatoriai greičiausiai išpuoliui ruošėsi *Triple Frontera* regione, garsėjančiame teroristinių organizacijų veikla. AMIA sprogdinimas neigiamai paveikė prezidento Karloso Menemo politinę karjerą, kadangi tai buvo jau antras teroro išpuolis jo valdymo metu (1992 m. Izraelio ambasados sprogdinimas).

Nors už išpuolį kaltės niekas neprisiėmė, 2006 m. Argentinos vyriausybė išpuolių organizavimu apkaltino Irano vyriausybę. Izraelis teigia, kad savižudis sprogdintojas buvo iš Libano kilęs Ibrahim Hussein Berro.
Šiauriečių armijos balionas „Washington", pakilęs iš „George Washington Parke Custis" laivo, buksyruojamo vilkiko „Coeur de Leon".
Užimtas švedų aerostato tenderis. (1907 m.)
**Aerostato tenderis** (angl. *balloon carrier, balloon tender*) – pagalbinis laivas, gabenantis oro balioną ar kitą aerostatą ir paleidžiantis jį į orą, paprastai pririštą virve ar lynu. Tokie laivų aerostatai paprastai būdavo naudojami stebėjimui. 

Aerostatų tenderiai buvo statomi XIX a. antroje pusėje ir XX a. pradžioje kaip priemonė aplinkiniams vandenims apžvelgti. Pirmą XX a. dešimtmetį aerostatų tenderiai tapo standartiniais karinio jūrų laivyno laivais, tačiau netrukus, Pirmojo pasaulinio karo pradžioje, juos ėmė išstumti vandens lėktuvų tenderiai (angl. *seaplane carrier*) ir lėktuvnešiai.

Istorija
--------

Pirmas žinomas oro balionų naudojimas iš laivo buvo 1849 m. liepos 12 d. kai Austrijos karinis laivas *Vulcano* paleido karšto oro balioną su žmogumi, kuris turėjo numesti bombą į Veneciją. Akcija nepavyko dėl nepalankaus vėjo.

Vėliau, JAV pilietinio karo metais, šiauriečiai dujomis užpildytus balionus naudojo konfederatų pozicijų žvalgymui. Vėliau karo veiksmai pasislinko į miškingas Virdžinijos pusiasalio sritis, kur buvo sunku pervežti balionus. Tuomet anglies pervežimo barža *George Washington Parke Custis* buvo perdaryta taip, kad joje tilptų dujų generatorius ir pats balionas. Iš šio laivo profesorius *Thaddeus S. C. Lowe*, kuris šiauriečių armijos Balionų korpuse buvo vyriausiasis aeronautas, pirmą kartą pakilo virš Potomako upės. Vėliau į aerostatų tenderius perdarė daugiau baržų, kad oro balionus būtų galima panaudoti kitose rytinės JAV dalies upėse. Šie laivai buvo grynai upiniai, į jūrą jie nebuvo išplaukę.

Tipai
-----

Pirmojo pasaulinio karo metais aerostatų tenderius naudojo D. Britanijos, Prancūzijos, Vokietijos, Italijos ir Rusijos kariniai jūrų laivynai. 
10 tokių laivų buvo specialiai pastatyti kaip aerostatų tenderiai. Karui pasibaigus jie buvo arba išbraukti iš laivyno sąrašų ar perdirbti į vandens lėktuvų tenderius.

Nuorodos
--------

1. ↑  Carriers: Airpower at Sea
2. ↑  Carriers: Airpower at Sea
**Austrijos-Lietuvos draugija** (vok. *Österreichische-Litauische Gesellschaft*) – Austrijos lietuvių visuomeninė organizacija, veikianti Austrijoje nuo 1997 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės padalinys nuo 1998 m.

Istorija
--------

Įkurta 1996 m. kovo mėn. kaip Austrijos lietuvių bendruomenė laikinojo Lietuvos reikalų patikėtinio Austrijoje R. Tonkūno ir R. Fischer iniciatyva. Jungė apie 50 Austrijoje gyvenančių, dirbančių, studijuojančių lietuvių. Austrams susidomėjus bendruomenės veikla ir Lietuvos valstybe 1997 m. pavadinta Austrijos-Lietuvos draugija.

Veikla
------

Draugijos tikslas – stiprinti Austrijos ir Lietuvos ryšius, saugoti lietuvių kalbą, papročius bei nacionalinį savitumą. Rūpinasi labdara Lietuvos vaikų namams, mokykloms, ligoninėms. Turi valdybą, joje 2000 m. buvo 9 nariai – 3 austrai, 1 lenkas, 5 lietuviai. Austrijos užsienio draugijų sąjungos narė. Valdyba renkasi kas antrą mėnesį arba, reikalui esant, ir dažniau. Valdybos posėdžiai dažniausiai vyksta Lietuvos Respublikos ambasados Vienoje patalpose arba Garbės konsulo p. K. Spera priimamajame. 2000 m. pirmą kartą buvo organizuota „Baltijos savaitė", kurios metu buvo galima susipažinti su Baltijos šalių muzika, šokiais, teatru. Buvo rodomi dokumentiniai filmai apie šias šalis. Bet 2000–2004 m. draugijos valdybos veikla buvo kiek prigesus, nes buvę valdybos nariai nelietuviai išsiskirstė kas kur. 2004 m. gegužės 1 d. Lietuvai tapus Europos Sąjungos nare Vienoje vyko gausybė renginių, skirtų Europos plėtrai pažymėti. Draugijos nariai aktyviai talkino Lietuvos ambasados stende Am Hof (Viena) dalijant prospektus bei skrajutes ir pasakojo besidomintiems vieniečiams apie Lietuvą. 2005 m. kovo 11 d. draugijos ataskaitiniame rinkiminiame susirinkime buvo perrinkta 9 narių draugijos valdyba, peržiūrėti draugijos nuostatai ir pateikti iš naujo registruoti oficialioms institucijoms.

Pirmininkai
-----------

* R. Fischer – 1997–2005 m.
* Lina Pestal – nuo 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Austrijos-Lietuvos draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 296 psl.
2. ↑  Austrijos-Lietuvos draugija. Istorija
**Aerouostas**| 
Originalaus leidimo viršelis |
| **Autorius** | Arthur Hailey |
| **Žanras** | trileris |
| **UDK:** | 821.111(71)-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Airport |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Doubleday Books |
| **Išleista** | 1968 m. |
| **Puslapių** | 440 |
| **ISBN-13:** | 9780385041393 |
| **OCLC:** | 436839 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Aerouostas |
| **Leidykla** | Vaga |
| **Išleista** | 1973 m. |
| **Vertėja** | Lilija Vanagienė |
| **Formatas** | kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 389 |
| **ISBN:** | 5430012033 |

 *Kitos reikšmės – Oro uostas (reikšmės).*
**Aerouostas** (angl. *Airport*) – 1968 m. išleista amerikiečių rašytojo Arthur Hailey grožinė knyga apie fiktyvų Linkolno oro uostą Čikagoje. Knygoje egzistuoja keli lygiagretūs, persipinantys, su oro uostu susijusių personažų siužetai, o visas veiksmas trunka vieną dieną per pūgą. Tarp pagrindinių veikėjų yra oro uosto direktorius Mel Bakersfeld, priežiūros ir remonto skyriaus viršininkas Joe Patroni, dėl draudimo pinigų nusižudyti lėktuvo katastrofos imitacijoje ketinantis D.O. Guerrero, lakūnas Vernon Demerest, jo meilužė stiuardesė Gwen Meighen bei kiti.

Tik išleistas, romanas susilaukė neigiamų kritikų atsiliepimų. „The New York Times" kritikas Martin Levin teigė, kad dėl rašytojo talento trūkumo vien tik potenciali lėktuvo katastrofa daro knygą kažkiek įdomia. Kitas to paties laikraščio žurnalistas šaipėsi, kad išleidus katastrofų knygą apie oro uostą, bei apie viešbutį („Viešbutis" angl. *Hotel*, kita Hailey knyga), kitos knygos turbūt nusimato „Prekybos centras", „Stovėjimo aikštelė" ir „Miesto sąvartynas".

Tačiau tarp skaitytojų ir komerciškai knyga susilaukė didelio pasisekimo. To paties „The New York Times" leidžiamame bestselerių sąraše ji išsilaikė 40 savaičių, iš kurių trisdešimt – pirmoje vietoje. ir tapo daugiausiai parduodama knyga 1968 metais. 1970 m. pagal ją buvo sukurtas to paties pavadinimo filmas, kurį režisavo ir scenarijų rašė George Seaton. Filmas taip pat sulaukė didelio pasisekimo, uždirbo virš šimto mln. JAV dolerių, buvo nominuotas dešimčiai oskarų.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* „Aerouostas" goodreads portale

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Austrijos-Vengrijos herbas
**Austrijos-Vengrijos susitarimas** – 1867 m. kovo 15 d. sudaryta sutartis tarp Austrijos imperatoriaus Franco Jozefo I ir vengrų nacionalinio judėjimo atstovų, vadovaujamų Ferenco Deako.

Pagal šį susitarimą Austrijos imperija virto dualistine Austrijos-Vengrijos monarchija, susidedančia iš Austrijos ir Vengrijos valstybių. Susitarime numatyta, kad Vengrija įgauna visišką savarankiškumą vidaus politikoje, o imperijos lygmenyje sprendžiami tik užsienio, gynybos ir finansų politikos klausimai.

Austrijos-Vengrijos sukūrimu buvo bandyta pašalinti užsitęsusią imperijos krizę, kurią sukėlė nacionalinių judėjimų stiprėjimas, kariniai pralaimėjimai Austrijos-Italijos kare 1859 m. ir Austrijos-Prūsijos kare 1866 m. panslavizmo įtakos augimas, taip pat imperijos centralizacijos pastangų žlugimas.

Susitarimo sąlygos
------------------

Pagal šį susitarimą, bendromis Austrijos-Vengrijos institucijomis liko imperatorius, trys bendros ministerijos (užsienio reikalų, karo ir finansų) bei abiejų sudėtinių dalių delegacijos. Abi valstybės kiekvienam dešimtmečiui susitardavo dėl finansų, nustatydamos savo dalyvavimą bendrose išlaidose ir atlyginant bendrąsias valstybines skolas ir muitų bei prekybos unijas.
„Aeronaut" bendrovei priklausantys lėktuvai Sablatnig P III ir Junkers F 13 prie angaro Talino oro uoste 1925 m.
**Aeronaut A/S** (est. *Eesti Õhusõidu Aktsiaselts Aeronaut*) – Estijos oro linijų bendrovė, veikusi 1921–1927 m. Tai buvo pirmoji Estijos oro linijų bendrovė.

Istorija
--------

Bendrovę 1921 m. kovo 22 d. įsteigė Estijos verslininkai Robertas Holstas (est. *Robert Holst*) ir Jakobas Tilo (est. *Jakob Tillo*). Jos lėktuvas su pašto siuntomis į pirmą reisą Helsinkin iš Talino pakilo 1921 m. liepos 29 d. Buvo skrendama du, vėliau tris kartus per savaitę, o nuo 1923 m. kovo 12 d. – kasdien. 1922 m. rugpjūčio 31 d. atidarytas reisas Talinas–Ryga. Šį maršrutą eksploatavo ir „Latvijas Gaisa Satiksmes AS", tad tarp abiejų konkurentų prasidėjo kova dėl išlikimo.

Estijos oro bendrovės pagrindiniai akcininkai buvo „Sablatnig" ir „Dansk Luftexpres", o 1923 m. akcijas nusipirko „Junkers". Naujasis savininkas „Aeronaut" bendrovei suteikė tris naujus lėktuvus Junkers F 13, bendrovė įstojo į aviacijos vežikų susivienijimą „Osteuropa-Union".

 Tai padėjo nukonkuruoti pagrindinį varžovą „Latvijos Gaisa Satiksmė" (pastaroji bendrovė 1925 m. bankrutavo). 

Aeronaut 1925 m. tvarakraštis. Reisai pateikiami kartu su motininės kompanijos Junkers Luftverkehrs AG. Iš Björn Larsson ir David Zekria kolekcijos.
Įmonei visą laiką vadovavo Juris Otsas (est. *Juri Ots*). „Aeronaut" 1924 m. antroje pusėje reisą Talinas–Ryga pratęsė per Klaipėdos oro uostą iki Karaliaučiaus. Šiuo maršrutu konkurencinėje kovoje dėl keleivių ir pašto krovinių teko galinėtis su švedų oro bendrove „AB Aerotransport".

1926 m. aviacijos katastrofos metu žuvo bendrovės steigėjas Jakobas Tilo, o 1927 m. balandžio 11 d. buvo paskelbta, kad „Aeronaut A/S" bankrutuoja.

Orlaivių parkas
---------------

Estų bendrovės flotilę sudarė pradžioje du LVG C. V ir vienas Sablatnig P.III lėktuvai, o 1923 m. jau buvo registruota vienuolika lėktuvų. Per visą įmonės istoriją jos flotilėje buvo 11 Sablatnig P.III, dauguma kurių buvo surinkti Taline veikusioje Dwigatel gamykloje, du LVG C.V, trys Junkers F.13.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Estonian Air – esimesed 20 aastat | tehnikamaailm.ee" Archyvuota kopija 2019-07-30 iš Wayback Machine projekto.. tehnikamaailm.ee (estų k.). Tikrinta 2020-03-04.
2. ↑  A-S Aeronaut Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  A–S Aeronaut Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Osteuropa Union-Nordeuropa Union Archyvuota kopija 2016-12-14 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Bendrovės reklaminis plakatas Archyvuota kopija 2011-08-05 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  A–S Aeronaut Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Civil Aircraft Register – Estonia,
Prancūzijos vėliava – viena iš dviejų oficialių Naujosios Kaledonijos vėliavų
Antroji oficiali Naujosios Kaledonijos vėliava
Oficialiai **Naujosios Kaledonijos vėliavos** yra dvi – pirmąja laikoma Prancūzijos trispalvė, naudojama nuo 1794 m. antroji – Naujosios Kaledonijos vėliava, įteisinta 2010 m. Naujoji Kaledonija yra viena iš kelių pasaulio valstybių, turinčių dvi oficialias vėliavas.

2008 m. šalies vyriausybė pradėjo diskusijas dėl atskiros vėliavos ir himno sukūrimo. Naująja vėliava pasirinkta Nacionalinio Kanakų ir socialistų išsilaisvinimo fronto aljanso vėliava. Buvo nutarta dar dvejus metus oficialia vėliava laikyti Prancūzijos trispalvę, o nuo 2010 m. abi vėliavos tapo oficialiomis.

Naujosios vėliavos simbolika yra tokia: mėlyna spalva reiškia dangų ir vandenyną, supantį Naująją Kaledoniją. Raudona atspindi Kanakų pralietą kraują kovojant už nepriklausomybę. Žalia spalva reiškia šalies žalumą. Geltonas diskas simbolizuoja saulę, o jame pavaizduotas vienas šalies simbolių – Flèche faîtière. Jis laikomas ant kanakų namų ir apsaugo namus nuo blogų sielų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  New Caledonia adopts second flag in compromise over French rule


**Okeanijos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| Garis*Gary* |
| --- |
| *Pramoninis Gario miestas* |
|  |
| 

GarisGaris

41°35′0″ š. pl. 87°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.58333°š. pl. 87.33333°r. ilg.﻿ / 41.58333; 87.33333﻿ (Garis)Koordinatės: 41°35′0″ š. pl. 87°20′0″ v. ilg.﻿ / ﻿41.58333°š. pl. 87.33333°r. ilg.﻿ / 41.58333; 87.33333﻿ (Garis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Indiana Indiana |
| **Apygarda** | Ežero apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1906 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 80 294  |
| **Plotas** | 148 km² |
| **Tankumas** (2010) | 543 žm./km² |
| **Altitudė** | 185 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Garis |

**Garis** (angl. *Gary*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Indianoje, Mičigano ežero pietiniame krante, pietrytinis Čikagos priemiestis. Vidaus vandenų uostas. Vystoma juodoji metalurgija („United States Steel Corporation" koncerno įmonės), mašinų gamyba, metalo apdirbimas, chemijos pramonė. Veikia 1933 m. įsteigtas universitetas.

Istorija
--------

Garis pradėjo kurtis 1906 m. (tada buvo „Gary Land Company" bendrovės gyvenvietė). Pavadintas verslininko Elberto Henrio Gario (*Elbert Henry Gary*) garbei. Miesto teisės suteiktos 1909 m. XX a. 3–4 dešimtmečiais buvo sparčiai augantis plieno pramonės centras. Tuo tarpu XX a. antroje pusėje dėl mažėjančios plieno paklausos Garis patyrė ekonominį nuosmukį.

Lietuviai
---------

XX a. pr. sparčiai plėtojantis pramonei Garyje pradėjo kurtis lietuviai. Dauguma lietuvių (~1500) atsikėlė 1908–1918 m. iš Čikagos, Pitsburgo, taip pat Ilinojaus ir Vakarų Virdžinijos anglies kasyklų (~10 % atvyko iš Lietuvos). 1916 m. mieste įsteigta lietuvių Šv. Kazimiero parapija. 1918 m. įrengta laikina, o 1927 m. pastatyta nauja bažnyčia. Nuo 1928 m. veikė lietuviška pradinė mokykla (vadovavo lietuvės seserys kazimierietės). XX a. 1-oje pusėje veikė liet. vyrų Mokslo brolių draugystė, moterų draugija „Šviesi žvaigždė", „Darbininkų draugystė" (vėliau – Lietuvių politikos ir pašalpos klubas), Lietuvių tremtinių draugija, Šv. Mykolo draugija. XX a. 6 dešimtmetyje dar veikė Amerikos lietuvių taryba, Bendrasis Amerikos lietuvių fondas, Čikagos lietuvių kultūros ir kitų draugijų skyriai, Susivienijimo lietuvių Amerikoje, Lietuvių Romos katalikų sandaros kuopos, kitos organizacijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 126
2. ↑  *Garis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
Naujojo Sibiro salos
**Naujojo Sibiro salos** (rus. *Новосибирские острова*) – archipelagas Rytų Sibiro šiaurinėje pakrantėje, tarp Laptevų ir Rytų Sibiro jūrų. Įeina į Jakutijos Respublikos sudėtį. Bendras plotas – apie 38 tūkst. km².

Geografija
----------

Naujojo Sibiro saloms priklauso Anžu salos, kurių plotas maždaug apie 29 000 km², jos susideda iš:

* Kotelno sala (о. Коте́льный) 11 700 km² ir
* Fadejevo sala (о. Фадде́евский) 5300 km²
	+ Kurios taip pat vadinamos Bungės Žemė (земля́ Бу́нге) 6200 km² (kartais apsemiamos jūros)
* Naujojo Sibiro sala (о. Но́вая Сиби́рь) 6200 km²
* Belkovo sala (о. Бельковский) 500 km²

Į pietus ir arčiau Sibiro žemyninės dalies išsidėsčiusios Liachovo salos (6100 km²):

* Didžioji Liachovo sala (о. Большо́й Ля́ховский) 4600 km²
* Mažoji Liachovo sala (о. Ма́лый Ля́ховский) 1325 km²
* Stolbovojaus sala (о. Столбово́й) 170 km²
* Semionovo sala (о. Семёновский) 5 km²

Mažosios De Longo salos (228 km²) išsidėsčiusios Naujojo Sibiro šiaurės rytuose:

* Žanetos sala (о. Жанне́тты)
* Henrietos sala (о. Генрие́тты)
* Beneto sala (о. Бе́ннетта)
* Vilkickio sala (о. Вильки́цкого)
* Žochovo sala (о. Жо́хова)

Reljefas
--------

Dauguma iš archipelago salų yra gana žemai ir susideda iš blogai sukibusių nuosėdinių uolienų. Jo vakarinė dalis susideda iš klinčių ir skalūno. Aukščiausias taškas – 374 m (Malakatin Taso kalnas, Kotelno saloje). Klimatas yra arktinis ir atšiaurus. Sniegas paviršių dengia 9 mėnesius per metus.

Klimatas
--------

* Vidutinė temperatūra sausį: nuo −28 °C iki −31 °C
* Temperatūra liepą: pakrantėse Ledinis arktinis vanduo padaro temperatūra reliatyviai žemą. Vidutinė maksimali temperatūra yra: nuo +8 °C iki +11 °C Ir vidutinė žemiausia temperatūra: nuo -3 °C iki +1 °C.

Salų viduje vidutinė maksimali temperatūra liepą yra: nuo +16 °C iki +19 °C ir vidutinė žemiausia: nuo +3 °C to +6 °C.

Krituliai: iki 132 mm per metus

Amžinasis įšalas ir požeminis ledas labai paplitę po visą teritoriją. Salų paviršius yra padengtas arktinės tundros augmenija ir gausybe ežerų.

Pirmoji žinia apie Naujojo Sibiro salų egzistavimą buvo atnešta Kozako Jakovo Permiakovo XVIII a. pradžioje. 1712 m. kazokas, lydimas M. Vagino pasiekė Didžiąsias Liachovo salas XIX a. pradžioje salos buvo ištyrinėtos Jakovo Sannikovo, Matvėjaus Gedenschtromo ir kitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 308
| Raufosasnorv. *Raufoss* |
| --- |
| *Raufoso bažnyčia* |
|  |
| 

RaufosasRaufosas

60°43′36″ š. pl. 10°36′54″ r. ilg.﻿ / ﻿60.72667°š. pl. 10.61500°r. ilg.﻿ / 60.72667; 10.61500﻿ (Raufosas)Koordinatės: 60°43′36″ š. pl. 10°36′54″ r. ilg.﻿ / ﻿60.72667°š. pl. 10.61500°r. ilg.﻿ / 60.72667; 10.61500﻿ (Raufosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Norvegijos vėliava Norvegija |
| **Apskritis** | Oplando apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 7 315  |

**Raufossas** – gyvenvietė pietinėje Norvegijoje, Oplande. Komunos centrinė gyvenvietė, kurioje buvo pastatyti fabrikai ir veikė degtukų, bei karinės amunicijos fabrikai. Artimiausias miestas yra Jovikas, nutolęs 10 km atstumu.

Istorija
--------

Iki 1868 m. čia buvo Raufosų ūkis, kuris tais metais buvo parduotas įmonei ir po penkerių metų pradėjo veikti „Rødfos Tændstikfabrik". Buvusios fermos teritorijoje buvo pastatyti darbininkų namai, vienas iš jų šiandien saugomas Toten Økomuseum muziejuje į rytus nuo savivaldybės.

1895 m. valstybė nusipirko degtukų fabriką, o kitais metais veiklą pradėjo „Rødfos Patronfabrikk". Apsigyveno daugybė darbininkų.

Atsirado poreikis turėti savo bažnyčią, o 1939 m. buvusios koplyčios vietoje buvo atidaryta bažnyčia. 1920 m. Baptistų kongregacija turėjo savo bažnyčią. 

Per XX amžių gyventojų skaičius sparčiai išaugo ir radosi naujos gyvenamosios zonos.

Sportas
-------

* Raufoso sporto klubas, kurio dalimi yra futbolo komandos.
* Raufoss IL futbolo komanda.
* NAMMO stadionas, talpinantis 1,8 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* geležinkelio stotisgeležinkelio stotis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Vestre Toten kommune - Raufoss
| Kruopių atminimo ženklas partizanams |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kruopių atminimo ženklas partizanamsKruopių atminimo ženklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°14′27″š. pl. 23°00′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.240972°š. pl. 23.004882°r. ilg.﻿ / 56.240972; 23.004882Koordinatės: 56°14′27″š. pl. 23°00′18″r. ilg.﻿ / ﻿56.240972°š. pl. 23.004882°r. ilg.﻿ / 56.240972; 23.004882 |

 |
| Vieta | Akmenės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kruopių seniūnija |
| Aukštis | 1,6 m |
| Plotas | 4 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2006 m. |

**Kruopių tipinis atminimo ženklas partizanams atminti** – atminimo ženklas, esantis rytinėje Akmenės rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Kruopių mstl. (Kruopių seniūnija), pamiškės pievoje už mokyklos stadiono.

Paminklas
---------

Ženklas tipinis, betoninis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį cokolį, pagrindiniu fasadu atsuktas į rytus. Priekinėje plokštumoje yra įgylintas 8 eilučių memorialinis tekstas: „ŠIOJE VIETOJE / BUVUSIOJE PELKĖJE / 1944-1953 METAIS / BUVO NIEKINAMI / IR UŽKASAMI / POKARIO / REZISTENCIJOS / DALYVIŲ PALAIKAI". 

Paminklinės teritorijos plotas – 4 m². Tipinio atminimo ženklo aukštis – 1,6 m.

Istorija
--------

Vakariniame Kruopių miestelio pakraštyje buvusioje pelkėje enkavedistai ir stribai 1944–1953 m. pamesdavo ir užkasdavo Kruopių valsčiuje žuvusius Lietuvos laisvės armijos organizacijos narius, partizanus, jų ryšininkus ir rėmėjus. Pirmieji čia buvo užkasti 1944 m. gruodžio 17 d. per NKVD karinę baudžiamąją operaciją nušauti LLA partizanų būrio vadas Stasys Takutis, partizanai Bronius Kamašauskas ir Viktoras Ūris.

Žuvusiems atminti 2006 m. spalio 13 d. už Kruopių vidurinės mokyklos stadiono pievoje buvo pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas, Vilnius).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vakarų Lietuvos partizanų sritis: Atlasas. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2010. – P. 153, el. Nr. 44-1
| **Rumex crispus** |
| --- |
| Rauktalapė rūgštynė (*Rumex crispus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Rūgtiniai  *( Polygonaceae)* |
| Gentis: | Rūgštynė  *( Rumex)* |
| Rūšis: | Rauktalapė rūgštynė  *( Rumex crispus)* |

 |

**Rauktalapė rūgštynė** (*Rumex crispus*) – rūgtinių (*Polygonaceae*) šeimos, rūgštynių (*Rumex*) genties daugiametis žolinis augalas. Paplitęs beveik visoje Eurazijoje, Šiaurės Afrikoje, taip pat patekęs į daugelį kitų žemynų.

Aukštis iki 1 m. Stiebas status. Lapai rauktais kraštais, auga iš skrotelės. Ant nuo stiebo atsišakojusių žiedkočių susidarę gausūs žiedynai. Žiedai rausvi, apdulkinami vėjo. Sėklos rudos, neskęstančios vandenyje.

Rauktalapė rūgštynė mėgsta drėgnas, sunkias, derlingas dirvas. Auga pakelėse, pievose, laukuose. Lietuvoje dažna.

Savo sudėtyje turi oksalo rūgšties, suteikiančios augalui aitrumo. Jauni lapai tinkami salotoms, sriuboms, tačiau vėliau tampa aitrūs, gali sukelti šlapinimo sistemos sutrikimų. Augalas turi daug vitamino A, geležies, kalio. Šaknys naudojamos liaudies medicinoje kraujo valymui, kepenų sutrikimams gydyti.

* ŽiedaiŽiedai
* SkrotelėSkrotelė
* AugavietėAugavietė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rumex crispus L. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 64–65


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rauktalapė rūgštynė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Diplomuotas teisininkas** – pirmosios pakopos akademinis kvalifikacinis laipsnis, suteikiamas aukštosios mokyklos absolventams, baigusiems vienpakopes (diplomines) teisės studijas.

Lietuva
-------

Lietuvoje (VU TF) sovietiniais metais buvo suteikiama teisininko kvalifikacija, baigus diplomines (vienpakopes) teisės studijas, apgynus diplominį darbą, atlikus diplominę praktiką ir įvykdžius kitus reikalavimus. Šiuo metu šias studijas pakeitė teisės magistro studijos (išliko vientisosios studijos).

Vokietija
---------

Vokietijoje diplomuotas teisininkas yra akademinis laipsnis (vok. *Diplom-Jurist*, 'diplomuotas juristas', sutr. *Dipl.-Jur.*), suteikiamas daugumoje Teisės fakultetų arba Teisės studijų padalinių (vok. *Fachbereich*) įvairiose aukštosiose mokyklose, kai yra išlaikomas pirmasis valstybinis egzaminas arba baigiamasis aukštosios mokyklos egzaminas (kai kur - tik kai yra pateikiamas absolvento prašymas jį suteikti). Daugumoje fakultetų suteikia papildomai visiems, anksčiau išlaikiusiems pirmąjį valst. egzaminą.

Kai kuriuose fakultetuose po pirmojo valst. egzamino alternatyviai yra suteikiamas teisės magistras (lot. *Magister juris*, *Mag. jur.*) arba universitetinį išsilavinimą turinčio teisininko vardas (vok. *Jurist (Univ.)*). Hamburgo universitete teisės magistro laipsnis (lot. *Magister Juris*) gali būti suteikiamas ir nelaikius pirmojo valst. egzamino, remiantis universitete studijuotais dalykais bei išlaikytas egzaminais.

Vokietijos taikomųjų mokslų aukštosiose mokyklose (vok. *Fachhochschule*) bei kai kuriuose universitetuose (pvz. Erlangeno/Niurnbergo u.) taip pat yra suteikiamas kitas akademinis laipsnis - diplomuotas verslo teisininkas (vok. *Diplom-Wirtschaftsjurist*, Dipl. jur. oec.) Diplomuotų specialistų vardų suteikimą pakoregavo Bolonijos procesas: baigus diplomines studijas, atitinkami vardai suteikiami, laikantis pereinamųjų nuostatų (vėliau Vokietijoje ketinama visiškai pereiti prie bakalauro bei magistro studijų).

Pažymėtina, kad norint įsidarbinti aukščiausio rango valstybės tarnyboje (vok. *höheren Staatsdienst*), tapti advokatu arba notaru, būtina baigti podiplominę praktiką (žr. *Teisės referendariatas*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  JuraWiki informacija
2. ↑  Hamburgo universiteto informacija Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (PDF)
3. ↑  Diplom-Wirtschaftsjurist an der Universität Erlangen/Nürnberg Archyvuota kopija 2007-06-11 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Kelno u. informacija
5. ↑  Vokietijos federalinio administracinio teismo VI senato 2002 m. vasario 22 d. nutarimas, Az. 6 C 11/01 (PDF; 29 kB)
Urbino kunigaikštis su savo žmona (diptiko autorius Piero della Francesca, XV a.)
Bizantijos konsulinis diptikas iš dramblio kaulo
Dviejų dalių ikona
**Diptikas** (gr. diptychos 'dvigubas, dukart sudėtas')  – vaškuota senovės graikų ir romėnų 2 dalių rašymo lentelė; 2 dalių meno kūrinio (tapybos, skulptūros ir pan.) kompozicija, kurios sudedamosios dalys panašios viena su kita siužetu, tema, idėja.

Istorija
--------

Graikai ir romėnai diptikais vadino dvi tarpusavyje sujungtas lenteles, kurios galėjo būti iš medžio, metalo, dramblio kaulo. Jų vidinės užverčiamosios pusės buvo padengtos vašku ir skirtos užrašams, laiko, kelio žymėjimams. Išorinės, tuo tarpu, buvo įmantriai papuoštos. Tokios užrašų knygos, turinčios daugiau įdėtinių lentelių, vadintos triptikais (*triptychos*, 3 dalių), pentaptikais (*pentaptychos*, 5 dalių) ar tiesiog poliptikais (*polyptichos*, iš daugelio dalių).

Vėlyvosios antikos laikais raižyto dramblio kaulo diptikai buvo užėmę svarbią vietą tometiniame mene, jie buvo įteikiami tampant Romos konsulu. Ankstyvojoje krikščioniškoje literatūroje minimi diptikai, kurių lentelės naudotos bažnytiniams įrašams apie gyvuosius (vienoje pusėje) ir mirusiuosius (kitoje pusėje). Šis terminas išlikęs šiuolaikinėse Rytų krikščionių bažnyčiose. 

Bažnytiniame mene svarbią vietą užėmė tapyti diptikai. Šiuo terminu apibūdinamos ir dviejų dalių varstomos ikonos, turėjusios privalumą keliaujant: užverti šventųjų atvaizdai kelionės metu buvo saugesni.

Kiti pavyzdžiai
---------------



M. K. Čiurlionio diptikas „Preliudas ir fuga"
* Spektaklių diptikas: komp. Jono Sakalausko „Izadora" ir „Džiokeris"
* Felikso Bajoro simfonija diptikas, 1984 m.
* Fotografijos diptikas
* Šaškių kompozicijų diptikas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie diptiką tarpt. žodžių žodyne[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Spektaklių (operinio dainavimo, draminės vaidybos ir šokio) diptikas
3. ↑  Fotografijos diptikai
4. ↑  Šaškių kompozicijų diptikas Archyvuota kopija 2016-03-12 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Diptikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Olandų diptikai Archyvuota kopija 2006-12-14 iš Wayback Machine projekto.
* Apie diptiką Katalikų enciklopedijoje

Taip pat skaitykite
-------------------

* Triptikas
* Konsulinis diptikas
* Poliptikas
Koordinatės: 55°29′17″š. pl. 24°04′11″r. ilg.﻿ / ﻿55.487931°š. pl. 24.06973°r. ilg.﻿ / 55.487931; 24.06973


|  Platono Jankausko kapo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Daniliškis (Krekenava) |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |

**Inžinieriaus, mechaniko Platono Jankausko kapo koplyčia** – laidojimo koplyčia, esanti Daniliškyje (Krekenavos sen.), Panevėžio rajone. Stūkso šalia kelio  **2008**  Vilainiai–Šventybrastis–Krekenava , pažymėta informaciniu lankytino objekto ženklu. Koplyčia nuo 1993 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Šalia koplyčios
Koplyčioje palaidotas Platonas Jankauskas (1860–1941), profesorius, žymus mokslininkas, teorinės mechanikos ir kitų mechanikos krypties studijų Lietuvoje pradininkas, Daniliškyje turėjęs ūkį.

Koplyčia pastatyta XX a. pradžioje. Buvo restauruota 1990 m. pagal architekčių J. Parasonienės ir M. Valuckienės projektą. Statinys tinkuoto plytų mūro sienomis, praplatinta apatine dalimi, stačiakampio plano. Jis su įgilintu laidojimo rūsiu, dvišlaičiu čerpių stogu. Keraminėmis pytomis aprėminta niša rytų (galiniame) fasade, taip pat iš keramikinių plytų suformuotas kryžius priekiniame fasade. Fasadus puošia medinės vėjalentės, profiliuoto tinko karnizas. Priekyje įtaisytos dvivėrės medinės durys, už jų – dvivėrės metalinės grotos. Koplyčios patalpa tuščia, ant sienos pritvirtinta paminklinė lenta. Prie koplyčios pastatyta medinė informacinė atminimo lenta. Koplyčios prieigose yra keletas palaidojimų, pažymėtų metaliniais kryžiais.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Platono Jankausko kapo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Objekto Nr. 16794 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Panevėžio šlovės alėja: žymiausieji kraštiečiai. Platonas Jankauskas *paneveziokrastas.pavb.lt*
Koordinatės: 55°21′59.96″ š. pl. 24°0′47.46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3666556°š. pl. 24.0131833°r. ilg.﻿ / 55.3666556; 24.0131833

Kruosto HE užtvankos liekanos
Kruosto HE užtvankos liekanos
**Kruosto hidroelektrinės tvenkinys** – buvęs vandens telkinys Kėdainių rajone, 9 km į šiaurę nuo Kėdainių miesto centro, 2 km į šiaurės rytus nuo Sirutiškio. Buvo sudarytas 1953 m. patvenkus Nevėžio upę 71,3 km nuo jos žiočių, kiek žemiau santakos su Kruostu.

Tvenkinys buvo 42 ha ploto, 10,5 km ilgio, 0,4 km pločio. Vidutinis gylis siekė 3,5 m, didžiausias – 8 m. Kranto linijos ilgis – 28 km. Tvenkinį nuleidus jo plotas sumažėjo iki 14,7 ha, kranto linija iki 7,72 km, ilgis - iki 2,7 km ir plotis iki 0,2 km. Altitudė 30,2 m. Krantai vietomis užpelkėję, apaugę medžiais ir krūmais.

Užtvankos pralaida buvo slenkstinė. Pačios užtvankos ilgis – 52 m, plotis 5 m. Tvenkinio vanduo naudotas hidroenergijai ir laukų drėkinimui.

Dėl mažo upės vandeningumo 1975 m. hidroelektrinė sustabdyta, o tvenkinys išleistas 1995 m. Yra planų elektrinę atkurti[1].

Šalia tvenkinio buvusios gyvenvietės: Gineitai, Šlaitkalnis, Lomeikiškiai, Tiskūnai, Šeteniai, Vitėnai, Kalnaberžė.

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

1. ↑
| **Trifolium pratense** |
| --- |
| Raudonasis dobilas (*Trifolium pratense*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Dobilas  *( Trifolium)* |
| Rūšis: | Raudonasis dobilas  *( Trifolium pratense)* |

 |

**Raudonasis dobilas** (*Trifolium pratense*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos, dobilų (*Trifolium*) genties augalas.

Daugiametis, 40−60 cm aukščio augalas su ilga, šakota šaknimi. Po 30−90 kvapių žiedų tankioje, gana didelėje galvutėje, apgaubtoje dviejų lapelių. Kartais galvutės porinės. Žiedynai stiebo šakelių viršūnėse ant neilgų kotelių; žiedai bekočiai. Taurelė šviesiai žalia, su 10 gyslų, plaukuota. Plaukelių priaugusios ir taurelės žiotys, apatinis jos dantelis ilgesnis už kitus. Vainikėlis raudonas, rečiau melsvai rausvas arba baltas, jo lapelių nageliai tarpusavyje suaugę. Vaisius − kiaušiniška, vienasėklė ankštis, skersai padalyta į 2 dalis: pusrutulišką, blizgančią, lygiu paviršiumi viršutinę ir taurišką, raukšlėtą, plonasienę apatinę. Sėklos kiaušiniškos arba tribriaunės piramidės pavidalo, geltonos, rudos ar violetinės. Stiebas pagulęs, rečiau status, vagotas, nelabai šakotas, viršutinė dalis plaukuota. Ilgakočiai pamatiniai lapai retoje skrotelėje. Stiebo lapai pražanginiai, trumpakočiai. Visi lapai su prielapiais, jų lakštai trilapiai; lapeliai pailgai kiaušiniški arba elipsiški, trumpais koteliais. Labai retai pasitaiko lapų su 4 ir daugiau lapelių.

Auga pievose, kirtimuose, pamiškėse ir miško aikštelėse, mažo rūgštingumo arba neutralios reakcijos dirvose (5,5-7 pH). Dažnai sėjamas. Žiedus apdulkina kamanės ir Kaukazo bitės. Sėklas išnešioja paukščiai, skruzdėlės, galvijai. Auginamas beveik visoje Europoje, laikomas geriausia pašarine žole. Naudojami žaliajam pašarui, šienainiui, silosui, žolės miltams, žolių mišiniams. Žalios žolės derlius 400 cnt/ha, šieno derlius 80 cnt/ha, sėklų derlius 4 cnt/ha. Kultūroje žinomas nuo XI a. ypač išplito nuo XVIII a. Lietuvoje raudonieji dobilai auginami labiau paplito XIX a. viduryje. Yra išveista veislių („Kamaniai", „Liepsna" ir kt.). Auginamas ir kituose žemynuose (Azijoje, Amerikoje, Australijoje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Raudonasis dobilas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 440

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 52 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudonasis dobilas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Diphyllobothrium latum** |
| --- |
| Platusis kaspinuotis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Plokščiosios kirmėlės  *( Platyhelminthes)* |
| Klasė: | Kaspinuočiai  *( Cestoda)* |
| Eilė: | *Pseudophyllidea*  *( Pseudophyllidea)* |
| Šeima: | *Diphyllobothriidae*  *( Diphyllobothriidae)* |
| Gentis: | *Diphyllobothrium*  *( Diphyllobothrium)* |
| Rūšis: | Platusis kaspinuotis  *( Diphyllobothrium latum)* |

 |

**Platusis (žuvinis) kaspinuotis** (lot. *Diphyllobothrium latum*) – parazitinė plokščioji kirmėlė. Galutinis šeimininkas – mėsėdžiai bei žmogus, tarpiniai šeimininkai – irklakojai vėžiagyviai (pvz. ciklopai) ir žuvys.

Kūno sandara
------------

Ilgis 7-16 m. Nareliai trumpi ir platūs. Galvutė pailga, šonuose yra 2 prisisiurbimo vagelės – botrijos. Galvutė su kūnu susijungusi kakleliu. Nesubrendusio narelio sandara panaši į kitų kaspinuočių, bet turi skirtumų. Lytinės kloakos gumburėlis ne narelio šone, o narelio pilvinėje pusėje. Gimda ne šakota, o vingiuota, gimdos vingiai rozetės formos. Subrendusiame narelyje sunykę visi lytiniai organai, išskyrus gimdą. Ji yra pripildyta bręstančių kiaušinėlių.

Vystymosi ciklas
----------------

Kaspinuotis vystosi galutiniame šeimininke ir bent 2 tarpiniuose. Iš galutinio šeimininko kiaušinėliai išeina į aplinką ir turi patekti į vandenį. Vandenyje iš kiaušinėlio išeina koracidija (apvali, judri, plaukioja vandenyje). Joje yra onkosfera. Vandenyje korocidijas praryja vėžiagyviai. Jų žarnyne koracidijos numeta blakstienėles ir skverbiasi į organizmo ertmes. Vėžiagyvio organizme susiformuoja procerkoidas. Kai vėžiagyvį suėda žuvis, procerkoidas prasiskverbia į žuvies raumenis ar kitus organus ir virsta plerocerkoidu. Žinduoliai užsikrečia suėsdami užsikrėtusią žuvį. Jų žarnyne vystosi suaugęs kaspinuotis.

Plačiojo kaspinuočio gyvenimo ciklas
Plačiojo kaspinuočio preparatai Kauno zoologijos muziejuje