recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Human Rights Watch logotipas
**Human Rights Watch** (liet. *žmogaus teisių stebėtojas*) – JAV įsikūrusi tarptautinė nevyriausybinė organizacija, kurios tikslas stebėti ir ginti žmogaus teises visame pasaulyje. Organizacijos būstinė yra Niujorke.

Istorija
--------

HRW organizacija buvo įkurta 1978 m. siekiant stebėti, kaip Sovietų Sąjunga laikosi Helsinkio sutarties sąlygų. tačiau palaipsniui HRW veiklos išsiplėtė, įkurti atskiri komitetai įvairių regionų ir kraštų problemoms. 1988 m. apsijungė į vieningą organizaciją. HRW prezidentas yra vienas jos įkūrėjų – Robert L. Bernstein.

Veikla
------

*Human Rights Watch* teikia raportus apie žmogaus teisių pažeidimus, remdamasi Visuotine žmogaus teisių deklaracija bei kitais tarptautiniais dokumentais, žmogaus teisių paktais ir susitarimais. HRW ataskaitomis naudojamasi ginant žmogaus teises, darant spaudimą vyriausybėms, tarptautinėms organizacijoms.

HRW vykdo misijas krizių regionuose, kitose nerimą keliančiose vietose. Per savo stebėtojus tiria pažeidimus – apklausia liudininkus, dokumentuoja faktus, paima, kitaip fiksuoja įrodymus. Ataskaitos apima įvairiausius žmogaus teisių pažeidimus įvairiose sferose – socialinę diskriminaciją, kankinimus, vaikų panaudojimą karo tikslams, politinę korupciją, kriminalus teisėsaugos ir teisėtvarkos sferoje, kovojama ir prieš abortų legalizavimą.

Žmogaus teisių stebėtojas taip pat remia rašytojus, patyrusius persekiojimų ginant žmogaus teises, ir juos palaiko finansiškai. Hellman/Hammett grantai yra teikiami persekiojamiems aktyviai apie pažeidimus rašantiems žmogaus teisių kovotojams. Kiekvienais metais HRW teikia žmogaus teisų gynėjų apdovanojimą labiausiai nusipelnusiam asmeniui.

Žmogaus teisių stebėtojo organizacija turi daugiau nei 230 darbuotojų. Metinis biudžetas viršija 30 mln. USD. Ši organizacija yra viena iš 6 tarptautinių organizacijų, įkūrusių koaliciją prieš vaikų ir paauglių naudojimą kariniuose veiksmuose 1998 m. (tai itin aktualu Afrikoje). Ji taip pat yra viena iš vadovių vykdant Otavos sutartį, pagal kurią yra draudžiama naudoti žemės minas prieš žmones.

Nuorodos
--------

* Oficialus Human Rights Watch tinklalapis
| **Jurijus Čursinas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Ю́рий Анато́льевич Чурси́н |
| Visas vardas | Ю́рий Анато́льевич Чурси́н |
| Gimė | 1980 m. kovo 11 d. (43 metai)Prioziorskas, Kazachijos TSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Jurijus Čursinas** (rus. *Ю́рий Анато́льевич Чурси́н*, g. 1980 m. kovo 11 d. Prioziorske, Kazachijoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

2001 m. baigė B. V. Šukino vardo aukštesniosios teatro mokyklos vaidybos skyrių (kurso meno vadovas Jurijus Šlykovas).

Daugiau nei dešimtmetį dirbo teatruose, tačiau 2014 m. vasarą visiškai perėjo prie filmų ir televizijos laidų.

Nuo 2021 m. vėl vaidino teatre: rugsėjį grįžo į Kirilo Serebrenikovo pjesę „Miškas".

2022 m. spalio mėn. pradėtas filmuoti serialas „Amžinojo įšalo žemė" (rus. *Мёрзлая земля*), kuriame vaidina ir Svetlana Chodčenkova.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Juris Alunanaslatv. *Juris Alunāns*** |
| --- |
|  |
| Juris Alunanas |
| Gimė | 1832 m. gegužės 13 d.Jaunkalsnava |
| Mirė | 1864 m. balandžio 18 d. (31 metai)Juostenės valsčius |
|  |
| Veikla | latvių poetas, kalbininkas, istorikas |

**Juris Alunanas** (latv. *Juris Alunāns*, tikrasis vardas *Gustavs Georgs Frīdrihs Alunāns*, 1832 m. gegužės 13 d. Jaunkalsnava, dab. Maduonos savivaldybė – 1864 m. balandžio 18 d. Juostenės valsčius) – latvių poetas, kalbininkas, istorikas. Vienas aktyviausių jaunalatvių veikėjų

Biografija
----------

1854 m. baigė Mintaujos gimnaziją jau mokėdamas graikų, lotynų, rusų, prancūzų, vokiečių, lietuvių kalbas. 1856 m. įstojo į Dorpato universitetą. 1862 m. su Krišjaniu Valdemaru įkūrė ir redagavo laikraštį „*Pēterburgas Avīzes*". Laikraščio „Mājas Viesis" bendradarbis.

Brolio sūnus – aktorius ir režisierius Adolfas Alunanas.

Kūryba
------

Latvių poezijos pradininkas. 1856 m. išleido pasaulinės poezijos vertimų rinkinį (Horacijus, Heinrichas Heinė, Johanas Volfgangas Gėtė, Aleksandras Puškinas, Frydrichas Šileris ir kiti). Eilėraščiuose („Dainelės" *Dziesminas*, 2 t. 1867–1869 m.) gamtos grožis siejamas su žmogaus vidiniu pasauliu, tautos atgimimu (eil. „Rytas", „Vakaras"), poetizuojama jaunystė (eil. „Žiedelis"), jie pasižymi herojiniu patosu, poetikos įvairove; kai kuriuose yra lietuviškų motyvų. Buvo nacionalinės krypties latvių kalbos tyrinėjimų pradininkas, grynino ją, sukūrė naujadarų. Parašė Lietuvos istorijos (iki Žalgirio mūšio) apžvalgą (1858 m.), kurioje pabrėžė lietuvių ir latvių tautų giminingumą, mokslo populiarinimo straipsnių (3 t. 1859–1860 m.)

Bibliografija
-------------

* Dziesmiņas, latviešu valodai pārtulkotas, 1856.
* Sēta, daba, pasaule, 1860.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Silvestras Gaižiūnas. *Juris Alunanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 402 psl.
**Jurijus Teterenka**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Jurijus Ihorovičius Teterenka |
| Gimimo data | 1997 m. sausio 22 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Ukraina |
| Ūgis | 180 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Sluck |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2010–2012  2011-2013 | Ukraina VJSM-2  Lucko „Voluinė" |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2018 2018 2019  2020  2021 | Lucko „Voluinė"  Atlantas  FK Sluck  Lucko „Voluinė" Tavria | 41 0(0)12 0(1)22 0(0)08 0(0)11 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m.. |

**Jurijus Teterenka** (*Юрій Ігорович Тетеренко*; g. 1997 m. sausio 22 d.) – Ukrainos futbolininkas, rungtyniaujantis puolėjo pozicijoje.

Karjera
-------

### FK Volinʹ Lucʹk

Savo profesionalo karjerą pradėjo Lucko „Voluinės" klube. 

Pirmas rungtynes elito divizione sužaidė 2016 m. rugpjūčio 13 d. rungtynėse prieš Zìrka. 

### FK Atlantas

2018 m. rugpjūtį tapo Klaipėdos „Atlanto" nariu.

Rungtynėse 2018 m. spalio 4 d. prieš čempionų titulą ginančią FK Sūduva pelnė įvartį.

### FK Sluck

2019 m. atstovavo gudų FK Sluck.

### FK Volinʹ Lucʹk

2020 m. rungtyniavo Lucko „Voluinės" klube.

### FK Tavria

2021 m. persikėlė į „Tavria" klubą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-08-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Soccerway
* Transfermarkt
| Jurimagvasas*Yurimaguas* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

JurimagvasasJurimagvasas

5°53′43″ p. pl. 76°06′15″ v. ilg.﻿ / ﻿5.89528°š. pl. 76.10417°r. ilg.﻿ / 5.89528; 76.10417﻿ (Jurimagvasas)Koordinatės: 5°53′43″ p. pl. 76°06′15″ v. ilg.﻿ / ﻿5.89528°š. pl. 76.10417°r. ilg.﻿ / 5.89528; 76.10417﻿ (Jurimagvasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Peru vėliava Peru |
| **Departamentas** | Loreto departamentas |
| **Provincija** | Aukštutinės Amazonės provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1709 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 68 892  |
| **Altitudė** | 104 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Jurimagvasas |

**Jurimagvasas** (isp. *Yurimaguas*) – miestas šiaurės rytų Peru, Loreto departamente, Aukštutinės Amazonės provincijos ir apygardos centras. Įsikūręs ~400 km į pietvakarius nuo Ikitoso, 95 km į rytus nuo Mojobambos, Hualjagos kairiajame krante, prie Paranapuros ir Šanusio žiočių. Upių uostas, oro uostas, plentas į Tarapotą. Žemės ūkio rajono prekybinis centras (cukranendrės, bananai, medvilnė, tabakas). Yra Švč. Sniegynų Mergelės Marijos bažnyčia.

Istorija
--------

Šiose vietose seniau gyveno indėnai jurimagvai, kurių žemėse nuo 1680 m. steigtos jėzuitų misijos (vad. Samuelio Frico). 1709 m. dabartinio miesto vietoje įsteigta Jurimagvaso Švč. Sniegynų Mergelės Marijos misija (*Santa María de las Nieves de Yurimaguas*), vėliau išaugusi į didelę gyvenvietę.

Šaltiniai
---------

1. PERU: Loreto Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PERU: Loreto Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Reseña Histórica, *yurimaguasperu.com*
| **Juozas Baublys** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. lapkričio 19 d. (61 metai)Lietuva Varėna |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Lietuvos veterinarijos akademija |

**Juozas Baublys** (g. 1961 m. lapkričio 19 d. Varėna) – Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Vilniaus žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumą, buhalteris, 1992 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius. 

1984–1992 m. Krivilių kolūkio vyr. buhalterio pavaduotojas. 1992–1993 m. AB „Merkys" vyr. buhalterio pavaduoyojas, ekonomistas–finansistas. 1993–2016 m. ūkininkas.

2011–2016 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2016 m. Seimo narys.

Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Varėnos rajono skyriaus narys.

Žemdirbių asociacijos Varėnos skyriaus pirmininkas, Nenašių žemių asociacijos tarybos narys, Žemės ūkio rūmų prezidiumo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozas Bagdonas (1968)** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. birželio 21 d. (54 metai)Telšiai |
|  |
| Veikla | irkluotojas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis universitetas |
| Žinomas (-a) už | olimpietis |

**Juozas Bagdonas** (g. 1968 m. birželio 21 d. Telšiuose) – Lietuvos olimpietis, irkluotojas.

Buvo akademinio irklavimo rinktinės narys 1992 m. (Barselona) ir 1996 m. (Atlanta) vasaros olimpinėse žaidynėse.

Trakų internatinės sporto mokyklos auklėtinis (1986). Treneriai A. Šatas (1982-1986, pirmasis), K. Bartkus (1986-2000). 2002 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą. 1987-1991 m. buvo KKSD (iki 1990 m. KKSK) instruktorius, 1999-2008 m. Vilniaus viešbučio „Vilon" apsaugos tarnybos vyr. inspektorius, nuo 2009 m. Juodšilių vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas.

Sporto pasiekimai
-----------------

Irklavo pavienes dvivietę su vairininku ir be vairininko valtis, keturvietę su vairininku, porinę dvivietę. Lietuvos irklavimo rinktinės narys (1991-1999).

Pasaulio jaunimo irklavimo čempionate užėmė 4 vietą (1986, Čekoslovakija, su SSRS keturvietės su vairininku įgula). 

Daugkartinis Lietuvos vyrų irklavimo čempionas: dvivietės su vairininku, be vairininko, keturvietės su vairininku, aštuonvietės, dvivietės be vairininko maratono. Baltijos šalių 3 kartus čempionas (1991, 1998).

Tarpt. regatų JAV Madisone, Milvokyje, Sietle laimėtojas (1989, su SSRS aštuonvietės įgulomis). Karališkosios Henlio regatos sidabro medalininkas (1992, su Lietuvos pavienės keturvietės su vairininku įgula). 

1993 m. Pasaulio taurės Duisburgo (Vokietija), Liucernos (Šveicarija), Manheimo ir Griunau (Vokietija) etapų, 1997 m. Pasaulio taurės Miuncheno, Paryžiaus, Liucernos etapų dvivietės be vairininko irklavimo aukso ir 1994 m. Pasaulio taurės Duisburgo etapo sidabro medalio laimėtojas.

Pasaulio irklavimo čempionatų dalyvis: 1993 m. Rudnicoje (Čekija) irkluodamas dvivietę su vairininku užėmė 6 vietą, 1994 m. Indianapolyje (JAV) porinę dvivietę - 6 vietą, 1995 m. Tamperėje (Suomija) - 7 vietą, 1997 m. Savojoje (Prancūzija) ir 1998 m. Kiolne (Vokietija) dvivietę be vairininko - 9 vietą.

XXV olimpinėse žaidynėse (1992, Barselona, Ispanija) dvivietės irklavimo varžybose užėmė 9 vietą , XXVI olimpinėse žaidynėse (1996, Atlanta, JAV) - 10 vietą.

Nuorodos
--------

* Juozas Bagdonas (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Juozas Bagdonas (*worldrowing.com*)[neveikianti nuoroda]
* Juozas Bagdonas (*Lietuvos sporto enciklopedija*)
* Lietuvos irkluotojai olimpiečiai
| **Juozas Baušys** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gruodžio 10 d.Gaveikėnai, Ignalinos valsčius |
| Mirė | 2017 m. vasario 9 d. (77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, scenaristas |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Juozas Baušys** (1939 m. gruodžio 10 d. Gaveikėnuose, Ignalinos valsčiuje – 2017 m. vasario 9 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, scenaristas.

Biografija
----------

1962 m. Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakultete baigė žurnalistikos specialybę.

1961–1967 m. Eltos korespondentas. 1967–1969 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" skyriaus vedėjas. 1969–1971 m. savaitraščio „Kalba Vilnius" atsakingasis sekretorius. 1971–1985 m. – žurnalo „Švyturys" skyriaus vedėjas, atsakingasis sekretorius, 1985–1999 m. vyriausias redaktorius, UAB „Švyturys" valdybos pirmininkas, Lietuvos periodinių leidinių asociacijos valdybos narys.

Rašė politikos, kultūros temomis. Su V. Puplauskiu sukūrė scenarijus TV dokumentiniams filmams „Vilnius. Prieš aušrą", „Pastabos žemėlapių pakraščiuose", „Pasiilgom arklio", „Iš gerumo abėcėlės", „Kaunas yra Kaunas", „Žemei ir žmogui", su G. Skvarnavičiumi – Lietuvos kino studijos dokumentiniam filmui „Reik drąsos prie mėsos". Iš vokiečių kalbos išvertė E. E. Kišo knygą „Pašėlęs reporteris".

Įvertinimas
-----------

1981 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už televizijos dokumentinį filmą „Žemei ir žmogui", kartu su V. Puplauskiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Šniukas. Juozas Baušys. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-04-25. Nuoroda tikrinta 2022-10-01.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 59 psl.
3. ↑  Domas Šniukas. *Juozas Baušys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 730 psl.
UTZ ženklu pažymėtas šokoladas.
**UTZ** – nuo 2002 m. veikianti žemės ūkio produktų sertifikavimo programa, kuria siekiama užtikrinti geresnes sąlygas darbuotojams ir skatinti aplinkai palankius žemdirbystės metodus. Programoje gali dalyvauti ne tik pirminiai žaliavų tiekėjai, bet ir visos kitos įmonės, prisidedančios prie galutinio produkto gamybos. Pagrindiniai UTZ sertifikuoti produktai yra kava, kakava ir arbata.

Iki 2007 m. UTZ standartus nustatydavo ir jų įgyvendinimą prižiūrėdavo Nyderlanduose įsikūrusi ne pelno siekianti organizacija *Utz Kapeh Foundation*, kuri vėliau persivadino į *UTZ Certified*, o 2018 m. buvo prijungta prie atogrąžų miškų apsaugos srityje veikiančios nevyriausybinės organizacijos Rainforest Alliance. 2019 m. UTZ buvo sertifikavę 1,1 mln. ūkininkų 43 šalyse, o UTZ ženklą turėjo apie 18 000 skirtingų produktų.

UTZ pavadinimas yra kičių kalbos žodis, reiškiantis „geras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Yang, T. Telesetsky, A. Harmon-Walker, L. & Percival, R. V. (2019). *Comparative and Global Environmental Law and Policy.* Wolters Kluwer, p. 178
2. ↑  What we've achieved, UTZ Certified
3. ↑  UTZ: What’s in a name?, UTZ, June 26, 2019
| Kenozero nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko kraštovaizdis Plesecko rajone Parko kraštovaizdis Plesecko rajone |
| **Vieta:** | Rusijos vėliava Rusija(Archangelsko srities vėliava Archangelsko sritis) |
| 

Žemėlapis rodantis Kenozero nacionalinis parkas vietą.Kenozero nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 62°04′0″ š. pl. 38°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.06667°š. pl. 38.18333°r. ilg.﻿ / 62.06667; 38.18333Koordinatės: 62°04′0″ š. pl. 38°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.06667°š. pl. 38.18333°r. ilg.﻿ / 62.06667; 38.18333 |
| **Plotas:** | 1392 km² |
| **Įkurtas:** | 1991 m. |
|  **Vikiteka:** | Kenozero nacionalinis parkas |

**Kenozero nacionalinis parkas** (rus. *Кенозерский национальный парк*) – saugoma gamtos sritis šiaurės Rusijoje, Archangelsko srityje (Plesecko ir Kargopolio raj.), Kenozero apyežerėje. Įsteigtas 1991 m.

Šiame nacionaliniame parke saugoma išskirtinė šiaurės Rusijos gamta ir kultūra. 2004 m. parkas įtrauktas į UNESCO biosferos rezervatų tinklą. Didžiumą (76 %) parko dengia tamsioji taiga, kur auga pušynai ir eglynai. Vietomis išlikę žmogaus neliestų, ~5000 metų senumo miškų sklypų. Didelius plotus užima pelkynai ir pelkėjantys ežerai, kur gausiai dera tekšės, mėlynės, bruknės, spanguolės, girtuoklės, varnauogės. Parko teritorijoje gyvena rudieji lokiai, lapės, baltieji kiškiai, briedžiai, erniai, miškiniai lemingai ir kt. Pastebėtos 263 paukščių rūšys, tarp jų – kilnusis erelis, medžioklinis sakalas, mažoji žąsis, geltonsnapis naras, sakalas keleivis, jūrinis erelis. Parko teritorijoje gausu ežerų, iš kurių didžiausi – Kenozeras ir Liokšmozeras.

Parko teritorijoje rasta neolitinei Kargopolio kultūrai priskiriamų archeologinių vietovių. Taip pat čia saugomi išlikę senoviniai šiaurės Rusijos kaimai su medinėmis koplyčiomis, cerkvėmis, vandens malūnais.

* Medinė Glazovo koplyčiaMedinė Glazovo koplyčia
* Gužovo vandens malūnasGužovo vandens malūnas
* Veršinino kaimasVeršinino kaimas
* Ežeringas kraštovaizdisEžeringas kraštovaizdis

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Reskial** (etr. *Rescial*, *Recial*, *Reschualc*) – moteriškoji figūra etruskų mitologijoje, galbūt viena iš lasų.[1]

Reskial vaizduota kaip jauna moteris arba mergaitė. Aptikti trys ją vaizduojantys etruskų veidrodžiai. Ant vieno iš jų Reskial pavaizduota kaip nuoga moteris, prisidengusi galvą šydu. Kitas veidrodis vaizduoja Malavisch rengimo sceną. Reskial stovi, pasiruošusi padėti rengiant Malavisch, vienoje rankoje ji laiko krepšį, o kitoje – gėlę. Greta pavaizduota deivė Turan, kuri pataiso diademą, uždėtą ant Malavisch galvos.[2] Ant trečiojo veidrodžio (aptiktas Talamonėje) Reskial pavaizduota laikanti paukštį jinksą (*iynx*). Drauge su ja pavaizduoti Medėja (*Metvia*), kuri laiko paterą, ir Jasonas (*Heasun*). Reskial apsirengusi gundančiai, pasikėlusi sijoną (*anasyrma* gestas).[1][3]

Šios mitologinės figūros vardas bandomas sieti su etruskų kalbos žodžiu *sval*, reiškiančiu „gyventi".[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 204.
2. ↑  Nancy Thomson de Grummond. A Guide to Etruscan Mirrors, Archaeological News, 1982, p. 121–122.
3. ↑  L. Bouke van der Meer. Interpretatio Etrusca: Greek Myths on Etruscan Mirrors, BRILL, 1995, p. 137.
| **Impatiens parviflora** |
| --- |
| Smulkiažiedė sprigė (*Impatiens parviflora*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Spriginiai  *( Balsaminaceae)* |
| Gentis: | Sprigė  *( Impatiens)* |
| Rūšis: | Smulkiažiedė sprigė  *( Impatiens parviflora)* |

 |

**Smulkiažiedė sprigė** (*Impatiens parviflora*) – spriginių šeimos augalų rūšis. Savaime paplitusi Vidurinėje Azijoje, bet kaip užneštinis augalas išplitusi po Europą, Sibirą, Kanadoje.

Vienmetis žolinis augalas. 30–60 cm aukščio. Stiebas status, plikas, šakotas. Lapai 8–17 cm ilgio, 4–8 cm pločio, kiaušiniški, užaštrėjusios formos, trumpais lapkočiais. Žiedai smulkūs, šviesiai geltoni, susitelkę ant ilgų stiebelių viršūnėse. Žydi nuo birželio iki rugsėjo mėnesio. Subrendus sėkloms dėžutė sprogsta, jos sąvaros staiga spirališkai susisuka ir išsvaido sėklas.

Į Europą pateko 1831 m. kai pasodinta Ženevos botanikos sode. Vėliau XIX a. smulkiažiedė sprigė pradėta sodinti daugelio Europos miestų botanikos soduose. Nuo XX a. vid. pradėjo plačiai plisti gamtoje: Skandinavijos šalyse, Vokietijoje, Prancūzijoje, Šveicarijoje (Alpėse aptikta iki 1860 m aukštyje), 1949 m. pradėjo plisti Vankuveryje, vėliau Kvebeke. XX a. antroje pusėje pradėjo augti Rusijoje, Latvijoje, Kaukaze. Natūraliame areale auga siauruose ir giliuose įkloniuose, tarpekliuose, po medžių vainikais. Invaziniame areale smulkiažiedė sprigė veši upių pakrantėse, pažeistuose miškuose, ūksmingose vietose, miško parkuose. Mišriuose miškuose išstumia vietinę paprastąją sprigę. Lietuvoje smulkiažiedė sprigė yra viena nuožmiausių invazinių rūšių. Jos gali augti net ten, kur žemės paviršių pasiekia tik 5 proc. saulės šviesos. Dėl to šie augalai geba užimti miškuose susidariusias laisvas ekologines nišas – plotus, kuriuose žolinių augalų danga sunaikinta arba jos nėra dėl šviesos stygiaus.

Liaudies medicinoje šis augalas taikomas kraujuojančių žaizdų gydymui, o iš jo pagamintos nuoviros naudojamos į vidų kraujavimams iš gimdos stabdyti ir kaip abortus sukelianti priemonė. Gyvuliai neėda.

* ŽiedaiŽiedai
* Lapai ir žiedaiLapai ir žiedai
* Augalas iš profilioAugalas iš profilio
* Augavietė (Vokietija)Augavietė (Vokietija)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Вторичный ареал: Недотрога мелкоцветковая Impatiens parviflora DC. *Чёрная книга флоры Средней России. Чужеродные виды растений в экосистемах Средней России.*
2. ↑  Недотрога мелкоцветковая
3. ↑  Zigmantas Gudžinskas. *Sprigė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
4. ↑  Birutė Davidonytė. Gerai įsidėmėkite: šiuos augalus reikia naikinti ir kuo greičiau, *delfi.lt*
5. ↑  Smulkiažiedė sprigė (Impatiens parviflora)[neveikianti nuoroda], *Lietuvos sveikatos mokslų universitetas*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smulkiažiedė sprigė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Pirmieji gelmę 1960 m. sausio 23 d. pasiekė Don Walsh ir Jacques Piccard su „Trieste" batiskafu.
**Čalendžerio gelmė** – vandenyno gelmė Ramiajame vandenyne, pietinėje Marianų lovio dalyje. Ši gelmė yra giliausia vieta Žemėje, siekianti nuo 10 898 iki 10 916 m gylį. Čalendžerio gelmės dugnas yra 11 km ilgio ir 1,4 km pločio, su nestačiais šlaitais. Gelmė geografiškai yra Mikronezijos Federacinių Valstijų teritorijoje.

Čalendžerio gelmės vardas buvo suteiktas nuo britų jūrų laivyno „HMS Challenger" laivo, kurio 1872–1876 m. ekspedicijos įvykdė pirmus gelmių aprašymus.

2009 m. atliktas gylio matavimas naudojant „Simrad EM120" įrangą parodė, jog gelmės gylis yra 10 971 metras su 22 m paklaida. Dar vienas gylio matavimas buvo įvykdytas 2010 m. Jis parodė, jog gylis yra 10 994 m su 40 m paklaida.

Nusileidimai į gelmę
--------------------

Iš viso į Čalendžerio gelmę yra nusileidusios 4 ekspedicijos (2 automatizuotos ir 2 su žmonėmis).

### Žmogaus pilotuojamos misijos

Pirmasis šią gelmę pasiekė batiskafas „Trieste" 1960 m. sausio 23 d. Šiuo Šveicarijos ir Italijos gamybos aparatu į gelmę nusileido amerikiečiai Don Walsh ir Jacques Piccard (kuris buvo vienas laivo autorių). Jų kelionė iki gelmės užtruko beveik 5 valandas.

Dar kartą šią gelmę pasiekė žymus Kanados filmų režisierius James Cameron. Jis vienviečiu „Deepsea Challenger" povandeniniu aparatu 2012 m. kovo 26 d. per 2,5 valandos pasiekė giliausią Žemės vietą. J. Cameron iš pradžių planavo gelmes patyrinėti apie 6 val. tačiau dėl hidraulinio skysčio nutekėjimo misija buvo sutrumpinta iki 2 val. 34 min.

### Aparatų misijos

Dar du kartus gelmę yra pasiekę automatizuoti aparatai.

1995 m. kovo 24 d. sėkmingai tai padarė Japonijos „Kaikō" robotas. Tai yra giliausiai nusileidęs aparatas, pasiekęs 10 911 m gylį.

Antrasis aparatas, nusileidęs Čalendžerio gelmėje, yra JAV „Nereus", kuris 2009 m. gegužės 31 d. gelmėje praleido apie 10 val. ir pasiekė 10 902 m gylį. Kitaip nei „Kaikō", šis robotas nebuvo laidais siejamas su paviršiuje esančiu laivu. „Nereus" yra giliausiai nusileidęs aparatas, naudojamas iki šiol.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Diving Back To The Bottom Of The Mariana Trench
2. ↑  R/V KILO MOANA Daily Reports Archyvuota kopija 2013-12-31 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Oceans' deepest depth re-measured
4. ↑  1960 DIVE Archyvuota kopija 2012-04-14 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  James Cameron Completes Record-Breaking Mariana Trench Dive
6. ↑  Cameron’s Historic Dive Cut Short by Leak; Few Signs of Life Seen
7. ↑  KAIKO 7000II Archyvuota kopija 2020-04-10 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Robot sub reaches deepest ocean
| Čako karas |
| --- |
| Priklauso: Tarpukaris |
| Ginčytina teritorija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1932 birželio 15 d. – 1935 birželio 12 d. |
| Vieta | Gran Čakas, Pietų Amerika |
| Rezultatas | Paragvajaus pergalė |
| Priežastis | Bolivijos-Paragvajaus pasienio ginčas |
| Teritoriniaipokyčiai | Dauguma ginčytinos teritorijos atiteko Paragvajui |

 |
| Konflikto šalys |
| Bolivijos vėliava Bolivija | Paragvajaus vėliava Paragvajus**Remia**Argentinos vėliava Argentina |

**Čako karas** (isp. *Guerra del Chaco*) – tarp Bolivijos ir Paragvajaus 1932–1935 m. vykęs karas, dėl Šiaurės Čako regiono (259 000 km² ginčytinos pasienio zonos), kuriame buvo rasta naftos.

Eiga
----

Bolivija siekė gauti išėjimą prie jūros Paragvajaus arba Pilkomajo upe. Nuo 1928 m. ginčytinoje teritorijoje vyko abiejų valstybių karinių dalinių susirėmimai. 1932 m. gegužės 10 m. Paragvajus oficialiai paskelbė karą Bolivijai. Karo pradžioje Paragvajaus kariuomenę sudarė ~150 tūkst. žmonių, turėjo 56 pabūklus, 232 sunkiuosius kulkosvaidžius, 2 kanonierinius laivus, ~30 lėktuvų. Paragvajiečiams vadovavo maršalas José Félix Estigarribia. Bolivijos kariuomenėje buvo ~210 tūkst. žmonių, 64 patrankos, 750 kulkosvaidžių, 5 tankai, ~40 lėktuvų. Bolivijiečiams vadovavo generolas Hans Kundt, nuo 1933 m. spalio Enrique Peñaranda Castillo.

Čako brūzgynuose ir pelkynuose kovoti geriau pasirengusi Paragvajaus kariuomenė iki 1934 m. užėmė beveik visą jo teritoriją, 1935 m. sausį įsiveržė į Boliviją. 1935 m. birželio 14 d. karo veiksmų išsekintos šalys pasirašė paliaubas. Per karą žuvo ~34 tūkst. Paragvajaus ir ~60 tūkst. Bolivijos karių. 1938 m. liepos 21 d. konferencijoje, kurioje taip pat dalyvavo Argentina, Brazilija, Čilė, Peru, Urugvajus, JAV pasirašyta taikos sutartis, pagal kurią du trečdaliai Šiaurinio Čako atiteko Paragvajui, likęs trečdalis su Puerto Kasado uostu – Bolivijai.

Išnašos
-------

1. ↑  *Čako karas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Čako karas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku)
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Pakistano demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 176 242 949 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 37,2 %
* *15-64 m.:* 58,6 %
* *65 m. ir vyresni:* 4,2 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 20,8 m.
* *vyrų:* 20,6 m.
* *moterų:* 21 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,947 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 27,62 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 7,68 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): - 0,48 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 36 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 3 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,88 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,04 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 65,14 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 64,49 m.
* *vyrų:* 63,4 m.
* *moterų:* 65,64 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 49,9 %
* *vyrų:* 63 %
* *moterų:* 36 % (2005 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai) Archyvuota kopija 2015-07-03 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
**Pakistano liaudies partija** (**PPP**, angl. *Pakistan Peoples Party*:) – didžiausia opozicinė Pakistano politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1967 m. lapkričio 30 d. – gruodžio 1 d. Lahore vykusiame konvente. Pirmuoju pirmininku buvo išrinktas partijos iniciatorius Zulfikaras Alis Bhutas.

Pagrindiniais siekiais buvo paskelbta „lygybių demokratija", socialistinių idėjų įgyvendinimas ekonomikoje ir socialinis teisingumas. Pagrindiniais principais paskelbti:

* Islamas yra mūsų tikėjimas,
* Demokratija yra mūsų politika,
* Socializmas yra mūsų ekonomika,
* Tauta yra mūsų jėga.

Pagrindiniu priešu paskelbta Ajub Khano diktatūra. 1969 m. su kariškių pagalba diktatorių pavyko nuversti ir 1970 m. gruodžio mėn. įvyko rinkimai, į kuriuos PPP ėjo su šūkiu „Duonos, rūbų ir pastogės" („*Roti, kapra aur makan*"). Vakarų Pakistano Nacionalinėje asamblėjoje PPP gavo 81 vietą iš 138, o Rytų Pakistane tapo antrąja partija. Jos nariai sudarė vyriausybes Sindo ir Pundžabo provincijose.

1971 m. kovo 26 d. Rytų Pakistanas pasiskelbė nepriklausoma Bangladešo valstybe, metų pabaigoje prasidėjo karas su Indija, pasibaigęs Pakistano pralaimėjimu. Karinė Jahja Khano vyriausybė atsistatydino, o Z. A. Bhutas tapo kariniu administratoriumi ir prezidentu. 1971–1977 jo vyriausybė normalizavo santykius su Indija, atliko keletą ekonominių ir socialinių reformų, pagerinusių masių padėtį, nacionalizavo bankus ir draudimo bendroves, legalizavo visas partijas. Buvo paskelbta nauja konstitucija.

1977 m. rinkimuose islamistinės centro ir dešiniosios partijos susivienijo, tačiau PPP gavo 155 iš 200 vietų parlamente. Tai nepatiko kariškiams, kurie 1977 m. liepos 5 d. įvykdė valstybės perversmą ir kariniu administratoriumi paskyrė Ziją ul Haką. 1979 m. balandžio 9 d. Z. A. Bhutas buvo nužudytas, partijos lydere tapo jo duktė Mohtarma Benazir Bhutto. 1981 m. jos iniciatyva buvo sudarytas *Demokratijos atkūrimo judėjimas*, pradėjęs plačią kovą prieš kariškių diktatūrą.

1988 m. Zijai ul Hakui žuvus aviakatastrofoje, buvo paskirti nauji rinkimai į Nacionalinę asamblėją. PPP gavo 92 vietas iš 207, Benazir Bhuto tapo ministre pirmininke. Tačiau 1990 m. prezidentas G. Išakas jos vyriausybę paleido. Nors naujuose rinkimuose PPP gavo 46 vietas iš 107, vyriausybę sudarė islamistai.

Tik 1992 m. buvo sudaryta nauja B. Bhuto vyriausybė, iki atstatydinimo 1996 m. lapkričio 5 d. tęsusi socialines reformas. B. Bhuto buvo ištremta, į valdžią atėjo Musulmonų lyga ir kariškiai. Prieš B. Bhuto, Asifą Ali Zardarį ir PPP buvo pradėta propagandinė ir teisminė kampanija.

2002 m. parlamento rinkimuose PPP laimėjo 25.8 % balsų ir 81 iš 272 vietų. 2003 m. Senato rinkimuose PPP gavo 11 vietų iš 100.

Laikosi demokratinio socializmo principų, derindama juos su islamo dogmomis. Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1996 m. tikroji narė nuo 2003 m. spalio 27 d.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2005-04-05 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°39′00″š. pl. 23°45′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.649876°š. pl. 23.766327°r. ilg.﻿ / 55.649876; 23.766327

| Pakiršinio dvaras |
| --- |
| Dvaro rūmai, 2019 m. Dvaro rūmai, 2019 m. |
| Vieta | Pakiršinys, Radviliškio raj. |
| Įkurtas | XVIII a. pab. |
| Rūmų stilius | modernas |
| Bajorų giminės | KebedžiaiRadvilavičiai |
| Parkas | Parko fragmentai, medžių alėja |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |

**Pakiršinio dvaro sodyba** stovi Pakiršinyje, Baisogalos sen. Radviliškio rajone, netoli kelio  **3430**  Baisogalos glž. st.–Vainiūnai . Išlikę parko želdinių, medžių alėja, tvenkinys. Iš buvusio dvaro sodybos stovi 10 pastatų ar jų fragmentų. Daugelis jų pritaikyti ūkio ir kultūros reikmėms. Veikia etninės kultūros ir amatų centras.

Nuo 1992 m. sodyba įrašyta Kultūros vertybių registrą .

Prižiūrimi ūkio pastatai

Istorija
--------

Pakiršinio dvaras minimas nuo XVIII a. jo istorija susijusi su Kerbedžiais. Ši giminė 1789 m. įsigijo Pakiršinį, o jame pasistatė ir dvarą su ūkiniais pastatais. 1860 m. dvarą paveldėjo inžinierius ir tiltų konstruktorius Stanislovas Kerbedis (1810–1899). Po Pirmojo pasaulinio karo Kerbedžiai dvarą pardavė Radvilavičiams.

1923 m. dvarui priklausė 1 ūkinis kiemas su 114 gyventojų. Po Antrojo pasaulinio karo dvare įsikūrė Melioracijos statybos valdyba, išaugo melioratorių gyvenvietė. 1959 m. Pakiršinyje gyveno 156, 1970 m. – 513, 1986 m. – 964 gyventojai. 

Nuo 1923 m. dvaro kumetyne veikė pradinė mokykla. Vėliau šiame pastate įsikūrė siuvykla, pagrindiniame dvaro pastate veiklą vystė kultūros namai, kurie nuo 2011 m. tapo rajono savivaldybės etninės kultūros ir amatų centru.

Architektūra
------------

Dvaro rūmai – moderno architektūros stiliaus, pastatyti XX a. pr. Rekonstruojant rūmus buvo išlaikytas pirminis tūris ir fasadai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 492 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pakiršinio dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Pakiršinio dvaro tinklalapis
* Pakiršinio dvaro fotofiksacija Archyvuota kopija 2019-04-21 iš Wayback Machine projekto.
| **Amanita rubescens** |
| --- |
| Rausvoji musmirė (*Amanita rubescens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Skydabudiniai  *( Pluteaceae)* |
| Gentis: | Musmirė  *( Amanita)* |
| Rūšis: | Rausvoji musmirė  *( Amanita rubescens)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rausvoji musmirė** (*Amanita rubescens*) – musmirių (*Amanita*) genties grybas.

Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė iki 15 cm skersmens, jauna iškili, vėliau iškiliai paplokščia, pakraščiai užsilenkę žemyn, mėsinga, rausvai ruda, kartais pilkšva, su pilkšvomis karpelėmis. Lakšteliai iš pradžių balti, vėliau su rausvomis dėmėmis, platūs. Kotas 10-16 cm ilgio, 2-5 cm storio, jaunų baltas, senų – rausvas, su dideliu, žemyn nukarusiu odišku, baltu, vagotu rinkiu, į apačią šiek tiek storėjantis, pagrindas svogūniškai sustorėjęs, su priaugusia balta išnara. Trama balta, stora, perlaužus parausta, be ypatingo kvapo ir skonio.

Auga liepos–spalio mėnesiais spygliuočių, rečiau lapuočių miškuose. Lietuvoje dažna. IV kategorijos, valgoma. Maistui vartojama tik šviežia. Grybas turi naudingų žmogui fosforo junginių, B grupės vitaminų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 142.

Rausvoji musmirė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rausvoji musmirė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Kuko Salų pašto ženklas, 1892 m.
**Kuko Salų Federacija** (angl. *Cook Islands Federation*) – Kuko Salose 1893–1901 m. gyvavusi federacija.

1858 m. buvo įkurta nepriklausoma Rarotongos karalystė, egzistavusi iki 1888 m. 1888 m. jos karalienė **Makea Takau Ariki** paprašė priimti jos valstybę į Britų imperiją protektorato teisėmis. Karalienė taip norėjo apsisaugoti nuo Prancūzijos ekspansijos, kuri plėtė įtaką regione (buvo okupavusi Taitį). 1891 m. į Salas atvyko paskirtasis britų vyriausybės atstovas, tačiau nesusiklostė santykiai, be to, tolimos išsibarsčiusios Kuko Salos turėjo imperijai per mažai strateginės ir ekonominės reikšmės.

Kuko Salų karalienė (1874–1911) Makea Takau Ariki
1893 m. buvo sukurta Kuko Salų Federacija, pervadinus Rarotongos protektoratą ir įsteigus federalinį parlamentą, nors per ateinantį dešimtmetį buvo įvairių pakeitimų ir nepritarimo iš kai kurių senųjų genčių vadų (Ariki). Gautas Naujosios Zelandijos ministro pirmininko kreipimasis dėl Salų perleidimo jo šaliai buvo patenkintas, todėl 1901 m. Kuko Salas netrukdomai aneksavo Naujoji Zelandija. Šiam žingsniui priešinosi atskirų salų genčių vyriausieji vadai, kurių valdomos teritorijos buvo pakankamai nepriklausomos. Karalienė Makea Takau Ariki buvo už tai, kad Salas aneksuotų Didžioji Britanija.

Nuorodos
--------

* Kuko Salų istorija
* Kuko Salos iki aneksijos
| **Leucoagaricus subcretaceus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Balsvis  *( Leucoagaricus)* |
| Rūšis: | Rausvėjantis balsvis  *( Leucoagaricus subcretaceus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Rausvėjantis balsvis** (*Leucoagaricus subcretaceus*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, balsvių (*Leucoagaricus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Pakelės, panamės, parkai, skverai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai balti, augdami ar paliesti papilkėja, parusvėja.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–10 (15) cm skersmens, paplokščia, pilkai balta, sena – pilkai rusva, plaušuota, žvynuota, paspaudus parusvėja, netrukus išblunka, pakraščiai su apvalkalo liekanomis. Lakšteliai balsvi, vėliau – kreminiai, seni – švelniai rusvai rožinio atspalvio, laisvi. Kotas 6–10×1–2,5 cm, baltas, su žiedu, sendamas patamsėja, paspaudus parusvėja. Trama balta, gelsva, paspaudus parusvėja, nekarti. Sporos plačiai elipsiškos, 7–10×5–6,5 μm.

**Būdingi požymiai:** lakšteliai balsvi, kreminiai, subrendę rusvi.

Auga pavieniui, mažomis grupelėmis, mėgsta trąšią, puveningą dirvą. Retas. Mitybinė vertė nežinoma.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 219 psl.
| **Russula alutacea** |
| --- |
| Rausvoji ūmėdė (*Russula alutacea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Ūmėdė  *( Russula)* |
| Rūšis: | Rausvoji ūmėdė  *( Russula alutacea)* |

 |
|  Index Fungorum |

 **Rausvoji ūmėdė** (*Russula alutacea*) – ūmėdinių šeimai priklausantis valgomas grybas.

Išvaizda
--------

Kepurėlė (7–13 cm skersmens) mėsinga, iš pradžių pusiau apvali, vėliau paplokščia, vidurys truputį įdubęs, violetinės spalvos. Luobelė lygi, drėgnu oru šiek tiek lipni. Kotas 4 – 8 cm ilgio, cilindriškas arba nežymiai smailėjantis, kietas ir mėsingas, baltas, prie pagrindo matyti rausvos dėmelės. Lakšteliai retoki, kotu truputį nuaugę žemyn. Trama balta, kompaktiška, švelnaus skonio ir skleidžia vaisių kvapą. Sporos baltos, 8–11×7–9 µм dydžio.

Sinonimai: *Agaricus alutaceus*, *Russula esculenta var. alutacea*, *Russula xerampelina var. alutacea*.

Spalvos kaita: kepurėlė būna violetinė, raudonojo vyno spalvos, purpuriškai raudona arba purpuriškai ruda. Lakšteliai gelsvi arba ochros geltonumo.

Augavietė
---------

Šis grybas dažniausiai auga lapuočių miškuose, ypač po bukais, mėgsta kalkingą dirvožemį.

Sezonas: liepa–spalis.

Panašios rūšys: labai panaši į alyvinę ūmėdę (Russula olivacea), kuri yra taip pat valgoma.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (101 psl.) ISBN 9955-573-65-1
| Orošhazaveng. *Orosháza* |
| --- |
|              |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

OrošhazaOrošhaza

46°34′0″ š. pl. 20°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.56667°š. pl. 20.63333°r. ilg.﻿ / 46.56667; 20.63333﻿ (Orošhaza)Koordinatės: 46°34′0″ š. pl. 20°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.56667°š. pl. 20.63333°r. ilg.﻿ / 46.56667; 20.63333﻿ (Orošhaza) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Bėkėšas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 27 492  |
| **Altitudė** | 183 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Orošhaza |
|  |
| **Kirčiavimas** | Òrošhaza |

**Orošhaza** (veng. *Orosháza*) – miestas pietvakarių Vengrijoje, Bėkėšo medėje, 35 km į pietvakarius nuo Bėkėščabos. Pro miestą eina Bėkėščabos–Segedo plentas ir geležinkelis. Vystoma mašinų gamybos, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų, stiklo, maisto (mėsos, malimo, vyno, tabako, vaisų ir daržovių perdirbimo) pramonė. Orošhazos apylinkėse siurbiama nafta ir gamtinės dujos. Yra barokinė evangelikų liuteronų bažnyčia (pastatyta 1777 m.), Santo Kovačo Janoso muziejus, meno galerija, arboretumas (>2000 medžių rūšių).

2001 m. 98 % miesto gyventojų buvo vengrai, 1 % – čigonai.

Orošhazos stiklo fabrikas

Istorija
--------

Orošhaza istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1466 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Orosháza*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
**Ortodoksija** (sen. gr. ὀρθοδοξία „tikra, teisinga nuomonė") – griežtas nustatytų principų ir teiginių laikymasis, paklusimas doktrinai. Dažniausiai šis žodis vartojamas religiniame kontekste, kur reiškia tikrąjį tikėjimą, visų tam tikros religijos doktrinos teiginių pripažinimą ir griežtą laikymąsi (ortopraksiją). Priešingybė ortodoksijai – heterodoksija bei erezija.

Ortodoksijos sąvoka ateina iš krikščionybės istorijos. Ankstyvosios krikščionybės laikais vyko nuolatiniai ginčai dėl pamatinių krikščioniškų dogmų, IV–VIII a. vyko ekumeniniai sinodai, kuriais siekta sutartas dogmas įtvirtinti. Šių dogmų laikymasis įvardintas kaip ortodoksija. Jos pamatai sudėti 431 m. Efeso susirinkime, atmetusiame arijonizmą. Iš čia atsirado ortodoksinės krikščionybės samprata.

Ortodoksijos sąvoka vėliau imta taikyti ir kitų religijų šakoms, nuosekliai besilaikančioms senųjų tradicijų. Išskiriamas ortodoksinis judaizmas (haredi ir modernusis), kurio atstovai griežtai paiso halakhos, nepripažįsta sekuliarizmo ir šiuolaikinių judaistinių interpretacijų. Hinduizme ortodoksais vadinami sanataniai, atmetantys XIX–XX a. pr. revivalistinių judėjimų (pvz. Arja samadž, Brahma samadž), fundamentalistų interpretacijas, griežtai prisilaikantys ritualinių praktikų ir socialinės hierarchijos (kastų). Budizme ortodoksais laikomi theravados sekėjai, pabrėžiantys monasticizmą, kanoninių tekstų atlikimo ir komentavimo tradiciją, griežtą vinajos paisymą. Islame, kuris neturi hierarchizuoto tradicijos interpretuotojų luomo, kalbėti apie ortodoksiją keblu, nors kartais prie ortodoksų priskiriami konservatyvūs sunitai.

Ortodoksijos sąvoka vartojama ir nereliginiame kontekste, įvardinant kokios nors srities nusistovėjusių, daugumos autoritetų pripažintų normų sekimą. Kalbama apie kokios mokslo srities, ekonomikos, politikos, socialinę, meno ortodoksiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ortodoksija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didysis Lietuvos kelias
**Didysis Lietuvos kelias** – senovinis prekybos kelias Abiejų Tautų Respublikoje, kuris jungė Lenkijos Karalystės sostinę Varšuvą su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sostine Vilniumi. Kelias datuojamas dar XIII a. bet didžiausią svarbą pasiekė XVIII a. kuomet Augusto II valdymo laikotarpiu pradėta reguliari pašto sistemos veikla šiuo prekybiniu keliu, miestuose pastatytos pašto stotys. Į prekybos kelią įėjo ir tokie miestai kaip: Druskininkai, Trakai, Gardinas, Sokulka, Supraslė, Balstogė, Bielskas, Cechanovecas, Drohičinas, Palenkės Sokoluvas, Vengruvas.

Kelią aprašė ir vokiečių mokslininkas Georg Forster, kuris 1784 m. keliavo į Vilniaus Universitetą.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPrekybiniai keliai |
| --- |
|  |
| 
Arbatos kelias · Druskos kelias · Gintaro kelias · Hanzos lyga · GT kelias · Jūrinis šilko kelias · Kambodža-Dvaravati kelias · Kelias iš variagų pas graikus · Via Maris · Romėnų-indų prekyba · Karališkasis kelias · Prieskonių kelias · Šilko kelias · Smilkalų kelias · Prekybos trikampis · Volgos prekybinis kelias · Transsacharinė prekyba · Transmalakinė prekyba |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Regentas** (iš lot. *regens* 'valdantis') – asmuo, kuris atlieka valstybės vadovo funkcijas, kol oficialusis jos monarchas yra nepilnametis, sunkiai serga ar yra išvykęs.

Kartais regentas yra išrenkamas, kai karalystėje yra tarpuvaldis (*interregnum*) – kai karališkoji linija išmirusi, o naujas karalius dar neišrinktas. Pvz. carui Nikolajui II (kuris buvo ir Suomijos didysis kunigaikštis) atsisakius sosto, Suomijos Didžiosios kunigaikštystės sostas buvo tuščias. Pagal 1772 m. konstituciją Suomijos parlamentas paskyrė regentą, kuris valdė, kol po dvejų metų Suomija buvo paskelbta respublika. 1918 m. vasario – gruodžio mėn. regentu buvo Peras Svinhufvudas (*Pehr Evind Svinhufvud*), o 1918 m. gruodį – 1919 m. regentu buvo generolas Karlas Manerheimas. Tokia pat situacija susidarė ir Vengrijoje, po Pirmojo pasaulinio karo sosto atsisakius Austrijos imperatoriui.

Abiejų Tautų Respublikoje (1569–1795 m.) karalius buvo renkamas, o tai dažnai lėmė ilgus tarpuvaldžius. Tuo laikotarpiu regentu būdavo Lenkijos primas, vadintas *interex*.
Anoniminių alkoholikų (AA) susitikimo ženklas
**Anoniminiai alkoholikai** (**AA**) – vyrų ir moterų draugija, kurioje dalijamasi savo patirtimi, jėgomis ir viltimi, norint padėti sau ir kitiems pasveikti nuo alkoholizmo.

Šiuo metu AA draugijos veikia 180 šalių, oficialiai įregistruota daugiau nei 100 tūkstančių grupių. Vien Lietuvoje yra 126 AA grupių bei lietuvių grupės užsienyje – penkios Airijoje, trys Anglijoje, po vieną JAV ir Švedijoje. Per savaitę skirtinguose Lietuvos miestuose vyksta apie 600 susirinkimų.

Istorija
--------

AA draugija įkurta 1935 m. Jungtinėse Amerikos Valstijose. Pirmieji draugijos nariai jau pakankamai ilgą laiką išbuvę blaivūs, nutarė prabilti apie savo patirtį viešai. 1939 m. išleista knyga „Anoniminiai alkoholikai". Taip pat pasivadino ir draugija, kuriai tuo metu priklausė apie šimtas vyrų ir moterų. 1941 m. pabaigoje AA narių skaičius JAV ir Kanadoje jau siekė 8000. Po Antrojo pasaulinio karo draugija pamažu paplito visame pasaulyje. 2010 m. 180-je šalių buvo daugiau nei 115 000 AA grupių. Jose – daugiau nei 2 milijonai narių.

Lietuvoje pirmoji AA grupė įsikūrė 1988 m. birželio 30 d. Pirmieji AA nariai rengė atvirus susirinkimus Vilniuje, rūpinosi knygų „Anoniminiai alkoholikai" ir „Dvylika žingsnių ir dvylika tradicijų" vertimu į lietuvių kalbą.

Literatūra
----------

* Anoniminiai alkoholikai: pasakojimas kaip tūkstančiai vyrų ir moterų pasveiko nuo alkoholizmo. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Lietuvos anoniminių alkoholikų tarnybos biuras, 2006. – 233 p. – ISBN 9955-9889-0-8
* Dvylika žingsnių ir dvylika tradicijų. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Lietuvos AA draugija, 2007. – 189 p. – ISBN 978-9955-9889-1-5
* Anoniminiai alkoholikai subręsta: trumpa AA istorija. – Vilnius: Alcoholics Anonymous World Services, Inc. 2011. – 349 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-9889-6-0
* Kasdieniniai apmąstymai. Anoniminių alkoholikų apmąstymų knyga kitiems AA nariams. - Antrasis pataisytas leidimas lietuvių kalba. Lietuvos AA Tarnybos biuras, 2008. - 383 p. - ISBN 978-9955-9889-2-2
* Gyventi blaiviai: kai kurie blaivios gyvensenos metodai, naudojami AA narių. – Vilnius: Anoniminiai alkoholikai, 2011. – 150 p. – ISBN 978-9955-9889-5-3

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Anoniminiai alkoholikai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* AA draugijos internetinė svetainė (anglų k.)
* AA draugijos Lietuvos skyriaus internetinė svetainė