recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bahamų žemėlapis
Pagrindinė gatvė Biminio saloje
**Biminis** (angl. *Bimini*) − viena iš vakarinių Bahamų salų, esanti už 80 km į rytus nuo Floridos krantų ir už 209 km į šiaurės vakarus nuo Nasau. Administracinis centras − *Elis Taunas* (*Alice Town*).

Biminį sudaro dvi salos: **Šiaurės Biminis** ir **Pietų Biminis**. Šiaurės Biminio ilgis 11 km, o plotis 210 metrų. Administraciniame centre *Elis Taune* yra tik viena gatvė, vadinama *Karališkąja automagistrale* (*King’s Highway*), kurioje viena šalia kitos išsidėsčiusios parduotuvės, restoranai, barai. Pietų Biminyje yra pakilimo takas ir du viešbučiai; tai tyli alternatyva triukšmingam Šiaurės Biminiui.

Sala labai gerai žinoma žvejybos mėgėjams; dauguma jų mano, kad tai geriausia vieta pasaulyje žvejoti. Daugelis amerikiečių žvejų vyksta į salą žvejoti nuosava valtimi ar jachta. Taip pat saloje populiaru nardyti, nes aplink salą daug nuskendusių laivų.

Prie Biminio krantų E. Hemingvėjus pagavo Mėlynąjį merliną, sveriantį apie 250 kg. Tai jį įkvėpė parašyti apysaką „Senis ir jūra".

Nuorodos
--------

* Biminio policijos internetinis puslapis Archyvuota kopija 2006-10-09 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)

|  |  |
| --- | --- |
| **Bahamų apskritys** |  |
| Aklinsas | Berio salos | Biminis | Blek Pointas | Katės sala | Centrinis Abakas | Centrinis Androsas | Centrinė Eleutera | Friportas | Kreivoji sala | Rytų Didžioji Bahama | Eksuma | Didysis rifas | Krantinės sala | Inagua | Ilgoji sala | Mangrovės rifas | Majaguana | Mūro sala | Naujasis Providensas | Šiaurės Abakas | Šiaurės Androsas | Šiaurės Eleutera | Dantytoji sala | Romo rifas | San Salvadoras | Pietų Abakas | Pietų Androsas | Pietų Eleutera | Ispanų Sienos | Vakarų Didžioji Bahama |
| Bingamtonas*Binghamton* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

BingamtonasBingamtonas

42°06′00″ š. pl. 75°54′00″ v. ilg.﻿ / ﻿42.10000°š. pl. 75.90000°r. ilg.﻿ / 42.10000; 75.90000﻿ (Bingamtonas)Koordinatės: 42°06′00″ š. pl. 75°54′00″ v. ilg.﻿ / ﻿42.10000°š. pl. 75.90000°r. ilg.﻿ / 42.10000; 75.90000﻿ (Bingamtonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Niujorkas (valstija) Niujorkas (valstija) |
| **Apygarda** | Brūmo apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1802 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 47 376  |
| **Plotas** | 28,9 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 639 žm./km² |
| **Altitudė** | 260 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bingamtonas |

**Bingamtonas** (angl. *Binghamton*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų šiaurės rytuose, Niujorko valstijoje, prie Saskuehanos ir Čenango santakos. Mieste gyvena beveik 50 tūkst. gyventojų, tačiau visoje Bingamtono priemiesčių srityje – virš 250 tūkst. Miestas yra strategiškai svarbus magistralių, plentų ir geležinkelių mazgas, yra vietinis oro uostas. Mašinų gamybos (ypač aeronautikos), elektronikos, odos ir avalynės, siuvimo, maisto pramonė. Veikia universitetas. Yra XIX a. pab. rotušė, teismo rūmai.

2010 m. daugumą (77,6 %) gyventojų sudarė baltieji (ypač airių, italų kilmės). 11,4 % gyventojų yra juodaodžiai, 6,4 % – lotynoamerikiečiai, 4,2 % – azijiečiai.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1802 m. ir pavadinta žemių savininko William Bingham garbei. XIX a. kaimą pasiekė geležinkelis ir kanalas, tai lėmė jo spartų augimą. 1867 m. Bingamtonas tapo miestu. Jis tapo svarbiausiu šalyje cigarų gamybos centru. Klestėjo tekstilės pramonė. Nuo XX a. vid. tapo IBM karinių technologijų centru. Pasibaigus Šaltajam karui miesto pramoninė reikšmė sumenko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 62
|  |
| --- |
| Maja Blagdan |
|  
Maja Blagdan 1996 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1968 m. gegužės 16 d. (55 metai)  Splitas, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1986–dabar |

**Maja Blagdan** (g. 1968 m. gegužės 16 d. Splite) – kroatų popdainininkė.

1986–1990 metais Maja buvo roko grupės „Stijene" vokalistė. 1993 metais atlikėja išleido debiutinį albumą „Vino i gitare", kuris sulaukė didžiulės sėkmės. Už tai 1994 m. pelnė „Porin" apdovanojimą. Antrasis jos albumas „Bijele ruže" išleistas 1994 metais. 1993-aisiais Maja dalyvavo kroatų nacionalinėje atrankoje į „Euroviziją" „Dora", kur su daina „Jedini moj" užėmė antrąją vietą. Antrą kartą joje dalyvavo 1996 metais ir su daina „Sveta ljubav" iškovojo teisę atstovauti Kroatijai 1996 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, vykusiame Osle. Ten atlikėja su 98 taškais užėmė ketvirtą vietą. Tais pačiais metais ji išleido albumą „Sveta ljubav". Vėliau muzikiniame konkurse „Dora" dalyvavo 1997 metais, jame su daina „Za nas" užėmė trečią vietą, o 2003-aisiais su kūriniu „Moje ime je ljubav" liko paskutinėje vietoje. Paskutinį kartą atrankoje „Dora" dalyvavo 2008 metais, tačiau su daina „Zvala sam ga Anđele" užėmė 14 vietą.

Diskografija
------------

* *Vino i gitare* (1993)
* *Bijele ruže* (1994)
* *Sveta ljubav* (1996)
* *Ljubavi moja jedina* (1997)
* *Ti* (2000)
* *Ljubavi, ljubavi* (2001)
* *Moje ime je ljubav* (2003)
* *Sretna žena* (2008)

Nuorodos
--------

* Daina *Sveta ljubav*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Magazin ir Lidija  *„Nostalgija"*** |  **Kroatijos atstovė Eurovizijoje**1996 | Po to:**E.N.I.  *„Probudi me"*** |
| **Maja Pliseckaja** |
| --- |
|  |
| Maja Pliseckaja |
| Gimė | 1925 m. lapkričio 20 d.Maskva, Rusija |
| Mirė | 2015 m. gegužės 2 d. (89 metai)Miunchenas |
| Tautybė | rusė |
| Tėvas | Michailas Pliseckis |
| Motina | Rachilė Messerer-Pliseckaja |
| Sutuoktinis (-ė) | Rodionas Ščedrinas |
|  |
| Veikla | garsi rusų balerina |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lenino premija, TSRS liaudies artistė, Socialistinio darbo didvyrė, Ordinas Už nuopelnus Tėvynei, keturi Lenino ordinai, Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Didysis kryžius, Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didysis kryžius |
|  |
|  **Vikiteka** | Maja Pliseckaja |

**Maja Pliseckaja** (rus. *Ма́йя Миха́йловна Плисе́цкая*, 1925 m. lapkričio 20 d. Maskvoje – 2015 m. gegužės 2 d. Vokietijoje) – garsi rusų balerina, choreografė, TSRS liaudies artistė (1959 m.), Socialistinio darbo didvyrė, Lenino premijos laureatė.

Biografija
----------

Motina Rachilė Messerer-Pliseckaja (g. 1902 m. Vilniuje – mirė 1993 m. Maskvoje), nebyliojo rusų kino aktorė. Majos tėvas Michailas Pliseckis (g. 1901 m. Gomelyje) 1938 metais sušaudytas Stalino valdymo laikotarpiu (žr. „kadrų valymas"), reabilituotas Chruščiovo laikais. Maja lankė mokyklą Špicbergene, kur jos tėvas dirbo inžinieriumi, vėliau paskirtas TSRS generaliniu konsulu. Nuo 1943 iki 1990 m. Maja Pliseckaja buvo Maskvos Didžiojo teatro solistė, Romos operos ir baleto teatro, Madrido baleto teatro meno vadovė. Specialiai M. Pliseckajai baletus kūrė garsūs choreografai Jurijus Grigorovičius, Roland Petit, Alberto Alonso, Morisas Bežaras, taip pat jos vyras, kompozitorius Rodionas Ščedrinas.

Maja Pliseckaja turėjo ir Lietuvos Respublikos pilietybę. Savo sodyboje Kozelkiškėse, Trakų rajone, R.Ščedrinas su M.Pliseckaja leisdavo vasaras.

M. Pliseckaja mirė 2015 m. gegužės 2 d. Miunchene nuo širdies smūgio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  M.Pliseckaja ir R.Ščedrinas savo rojuje vaikšto su botais (delfi.lt inf.)
2. ↑  Maya Plisetskaya, Ballerina Who Embodied Bolshoi, Dies at 89

Nuorodos
--------

* M.Pliseckajos ir R.Ščedrino fondo tinklapis
* Biografija **(**rus.**)**
**Magdė Bankaitė**, taip pat *Magdalena Bankaitė (Bonkutė)* (1862 m. lapkričio 16 d. Ylakiai – 1933 m. liepos 29 d. Plungė) – daraktorė, knygnešė.

Biografija
----------

Augo neturtingų tėvų šeimoje. Lietuviškai skaityti pramoko vaikystėje, o rašyti – jau visai suaugusi, tapusi knygneše.

Lietuvišką spaudą pradėjo platinti 1886 m. paskatinta į Mosėdį atvykusio vikaro Antano Vytarto, ir darbavosi apie 18 m. iki spaudos atgavimo. Buvo labai tvirta ir energinga. Pradžioje lietuviškos spaudos gaudavo iš kunigo Antano Vytarto. Vėliau pati parsigabendavo iš Mažosios Lietuvos. Dažniausiai su kitais knygnešiais važiuodavo arkliais. Artimiausias jos bendradarbis, daug kartų kartu ėjęs per sieną, buvo knygnešys Antanas Laukys. Yra keliavusi ir su Jonu Gadeikiu iki jo arešto 1899 m. R. Pliuškaitė, gyvenusi Baltrimuose padėdavo slėpti parsineštas knygas. Dar bendradarbiavo su knygnešiais Juozu Budriku, Juozapu Vaitkumi, Kaziu Pociumi, su seserimis Rėpšaitėmis iš Žemaičių Kalvarijos ir kitais.

Koplytstulpis Plungės kapinėse
Per sieną (dažniausiai ties Kretinga) spaudą pernešdavo samdyti nešėjai. Parsigabenusi slėpdavo krūmuose, šiauduose, bulvių rūsiuose. Turėjo pasidariusi slėptuvę Mosėdžio kapinėse – čia po nedidele koplytėle įkasė statinę. Koplytėlė atstodavo dangtį. Platindavo buvusioje Telšių ir Šiaulių apskrityje. Prireikus su spauda nueidavo 30–40 km. Religine spauda aprūpindavo aplinkinių parapijų kunigus. Nunešdavo į Mosėdį kun. Juozui Tumui-Vaižgantui. Ne kartą buvo gaudoma ir net apšaudyta, sužeista į kojas, [kliuvo ties Notėnais (Kelmės r.). Kartu važiavęs J. Gadeikis spėjo pabėgti. Žiauriai mušta, spardyta, išmušti dantys, apdraskytos ausys. Atėmė vežimą, arklį ir spaudinius, bendras nuostolis – beveik 700 rb. Nors ir kankinama, savo bendradarbių neišdavė. Ištremta į Nižnij Novgorodą (Rusija).

Po trejų metų grįžo į Lietuvą. Vėl platino lietuvišką spaudą. Kartais nueidavo į Mažąją Lietuvą. Žiemomis Ylakių parapijos kaimuose slaptai mokė vaikus. Siuntinėjo korespondencijas lietuviškiems laikraščiams, rinko senienas, archeologinius radinius: turėjo akmens kirvukų, bronzinių apyrankių ir kitokių daiktų. Rinkinį perdavė Užvenčio klebonui Juozapui Žiogui. Nuo 1929 m. gruodžio 1 d. gaudavo 30 Lt knygnešio ir daraktoriaus pensiją. Gyveno elgetyne kankinama reumato.

Atminimas
---------

M. Bankaitės atminimą Plungės senosiose kapinėse saugo Jono Kuodžio sukurtas paminklas-koplytstulpis. Jis stovi kapinių šiauriniame pakraštyje, šalia Visų Šventųjų koplyčios.

M. Bankaitės pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje Istorijos muziejaus sodelyje Kaune.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Magdė Bankaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 616 psl.
2. ↑  Jubiliejinė spaudos atgavimo sukaktis Archyvuota kopija 2018-04-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Koplytstulpis". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2018-04-02.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Magindanao sultonatas** (malajų kalba: *Kesultanan Maguindanao*) – istorinė valstybė, egzistavusi Filipinų pietuose, Mindanao saloje 1205 m. - XIX a. Šioje valstybėje susiformavo magindanao tauta ir to paties pavadinimo kalba. Sultonatas valdė Mindanao salos vakarinę pusę nuo Zamboangos pusiasalio iki Sarangani, nors kartais jis valdė ir visą salą. Jo politinis ir kultūrinis centras buvo Kotobato miestas.

Istorija
--------

Islamas į šalį buvo atneštas iš Džiohoro, žmogaus vadinamo Šarif Muhamed Kabungsuvan pačioje XII a. pabaigoje. Šis žmogus vedė vietos princesę ir įkūrė sultonatą apie 1205 m.

Ši valstybė klestėjo visuotinės Malajų salyno prekybos dėka. Nuo XVI a. pradėjus kolonizuoti ispanams, vietos sultonai kovojo su jais dėl savo nepriklausomybės. Vienas žymiausių sultonų buvo Muhamadas Dipatuanas Kudaratas, kuris laimėjo visus mūšius su ispanais, ir šie negalėjo įsigalėti šiose vietose.

Sultonato musulmonų pasipriešinimas ispanams tęsėsi per šimtmečius, ir yra aktualus iki dabar, virsdamas Filipinų musulmonų separatizmu.

Sultonų sąrašas
---------------
| Obelijos piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Obelijos piliakalnisObelijos piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°17′33.6″ š. pl. 23°50′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.292667°š. pl. 23.84444°r. ilg.﻿ / 54.292667; 23.84444Koordinatės: 54°17′33.6″ š. pl. 23°50′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.292667°š. pl. 23.84444°r. ilg.﻿ / 54.292667; 23.84444 |

 |
| Vieta | Alytaus rajonas |
| Seniūnija | Miroslavo seniūnija |
| Aukštis | 9-16 m |
| Plotas | 14x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1954 |
| Registro Nr. | AR62/ 1853/A81P |

**Obelijos piliakalnis**, *Zaramkalnis, Obelytė III* – piliakalnis Alytaus rajono savivaldybės teritorijoje, Miroslavo seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **132**  Alytus–Seirijai–Lazdijai  ties Seiliūnais pasukus į dešinę vakarų kryptimi, keliu pavažiavus link Zaramciškių 3 km, po to paėjus Obelytės ežero rytiniu krantu į šiaurę 1 km – yra miške, 350 m į šiaurę nuo jo pietinio krašto.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Obelijos ežero rytiniame krante esančios kalvos šiauriniame gale. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 14x10 m dydžio, su kultūriniu sluoksniu ir pylimais galuose. Ppietiniame gale pylimas 2 m aukščio, 13 m pločio, 7 m aukščio išoriniu šlaitu, šiauriniame gale – irgi 2 m aukščio, 16 m pločio. 3–4 m žemiau šio pylimo yra 6 m pločio, 1 m gylio griovys, už kurio kyla 1 m aukščio, 10 m pločio antrasis pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. 20 m ilgio pylimas puslankiu juosia piliakalnį iš šiaurinės pusės. Vakariniame šlaite, 8–9 m žemiau aikštelės yra 5 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 9 m aukščio rytuose ir 16 m aukščio vakaruose. Aikštelės vidurys apardytas didelės duobės. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais, yra dendrologiniame draustinyje.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 18000 m².

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Pastebėtas kultūrinis sluoksnis.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Papėčių piliakalnis 4 km | Aniškio piliakalnis 12 km | Radžiūnų piliakalnis 13 km |  |
| Verstaminų IV piliakalnis 16 km |  | Žilvės piliakalnis 6,5 km |
| Paliūnų piliakalnis 12 km | Zaramciškių piliakalnis 1 km | Dirmiškių piliakalnis 6 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 117 (Nr. 486)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.100

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Obelija
| Obelis |
| --- |
|  Obelis prie Paobelio |
| **Ilgis** | 53,3 km |
| **Baseino plotas** | 673,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,7 m³/s |
| **Ištakos** | Ukmergės rajonas |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Obelis |

**Obelis** (dar vadinama ***Obele***) – upė Vidurio Lietuvoje, Ukmergės ir Kėdainių rajonuose; Nevėžio kairysis intakas. Prasideda netoli Siesikų. Teka į pietvakarius ir vakarus Kėdainių rajonu. Įteka į Nevėžį 55,6 km nuo jo žiočių, tarp Kėdainių ir Paobelio.

Intakai:

* kairieji – Gerupė, Nekula, Arvystas, Vanga, Lankesa, Aukupė, Gegužinė, Piltyna;
* dešinieji – Rudekšna, Indija, Petraičių upelis, Šumera, Suleva, Malčius II, Malčius.

Upės slėnis 200–220 m pločio, šlaitai 8–14 m aukščio. Krantai 0,2–1,6 m aukščio, atodangose 6–14 m. Vyraujantis vagos plotis 5–12 m. Srovės greitis 0,2–0,3 m/s. Pavasario potvyniai 2–3 m aukščio. Upės debitas ties Taučiūnais (9 km nuo žiočių): vidutinis 2,7 m³/s, didžiausias 227 m³/s, mažiausias vasarą 0,02 m³/s, žiemą 0,001 m³/s.

Obelies slėnyje įrengti 3 nemaži tvenkiniai (visi Kėdainių rajone): 20 km nuo žiočių Kaplių tvenkinys (34 ha), 10 km nuo žiočių Bublių tvenkinys (152 ha), 6 km nuo žiočių Juodkiškių tvenkinys (83 ha).

Prie Obelies yra Paobelys, Šėta, Aukštieji Kapliai, Aristava, Kėdainiai.

Upėvardis siejamas su augalo *obelies* pavadinimu (plg. prūsų ežeras *Wobel* ir *woble* „obelis").

* Obelis prie Paobelio (Kėdainių raj.)
* Obelis tuoj už Juodkiškių užtvankos
* Obelis tuoj už Juodkiškių užtvankos
* Obelies slėnyje įrengta užtvankų kaskada

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Obelis (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 229
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Skalsa** senovės lietuvių mitologijoje – gausos, palaimos, pilnatvės (kornukopijos) sąvoka. Vietomis skalsą kaip deivę mini Matas Pretorijus, vėliau deivę mini Jokūbas Brodovskis ir Pilypas Ruigys. Skalsos deivei buvo skirta speciali šventė.

Skalsa buvo lyginama su romėnų *cornu copiae* („gausybės ragu"). Matas Pretorijus aprašo derliaus nuėmimo metu vykusią skalsos šventę, kurios metu lietuviai iš pirmųjų grūdų kepę mažus kepalėlius ir po tris dėję į aruodus.

Lietuvių kultūroje žodis „skalsa" ilgą laiką tebebuvo valgančiųjų pasveikinimo žodelis. Skalsa tai tiek kokio nors daikto savybė (t. y. taupumas, gebėjimas mažame kiekyje sutalpinti daug galios), pvz. duonos, miltų, malkų skalsa, derliaus skalsa, tiek bendra laimės, gerovės, pritekliaus sąvoka, abstrakcija (namų skalsa).

Žodis kilo nuo *skilti/skelti* (plg. *nuskilti* – „pasisekti"). Vedose skalsos atitikmenimis galima laikyti *kṣema, bhadra*, suomių mitologijoje – *sampo*. Taip pat susijęs žodis Dalia (plg. *skilti* > *dalis*).

Literatūra
----------

1. ↑  Skalsa. Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 295 p.
2. ↑  *Skalsa*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 19
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cedrela fissilis** |
| --- |
| Skalusis kedrenis (*Cedrela fissilis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Muileniečiai  *( Sapindales)* |
| Šeima: | Melijiniai  *( Meliaceae)* |
| Gentis: | Kedrenis  *( Cedrela)* |
| Gentis: | Skalusis kedrenis  *( Cedrela fissilis)* |

 |

**Skalusis kedrenis** (*Cedrela fissilis*, sin. *Cedrela tubiflora*) – melijinių (*Meliaceae*) šeimos medžių rūšis, paplitusi Naujojo Pasaulio tropinėse ir subtropinėse srityse. Auga Argentinoje, Brazilijoje, Bolivijoje, Kolumbijoje, Kosta Rikoje, Ekvadore, Panamoje, Paragvajuje, Peru, Venesueloje.

Aukštis iki 30 m, kamieno skersmuo 10-15 cm. Lapai 4-6 dm ilgio, sudėtiniai, sudaryti iš 12-15 lapelių. Sausuoju laikotarpiu nukrenta. Žiedai susitelkę 27-35 cm šluotelėse, žiedų ilgis – 8-9 mm. Žydi nuo rugpjūčio iki spalio. Vaisius – 5,5-10 cm ilgio, 1,5-1,8 cm pločio dėžutė. Vaisius veda lapkričio – vasario mėnesiais.

Mediena kaštoniškai rausva, vidutiniškai kieta, kokybiška. Naudojama drožyboje, baldų gamyboje, statyboje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Perkėla Nigerio upėje
**Malio transportas** – transporto infrastruktūra ir priemonės Afrikos valstybėje Malyje.

Geležinkeliai
-------------

Malyje yra viena geležinkelio linija (1000 mm pločio, ilgis šalies teritorijoje 729 km). Ji driekiasi nuo Kulikoro uosto prie Nigerio upės, per Bamaką, Kajesą, į Senegalą (Dakarą). Tiesa, šios linijos funkcionavimas ribotas – ji vietomis techniškai netvarkinga, todėl liūčių laikotarpiu ja eismas nutrūksta.

Keliai
------

Kelias tarp Kajeso ir Bamako
2000 m. Malio kelių tinklą sudarė 18 563 km kelių, iš kurių 4450 km buvo grįsti. Svarbiausi keliai eina iš Bamako į Abidžaną, Kankaną, Timbuktu, Dakarą (per Kajesą). Sacharos dykumą kerta provėžų ruožas iš Gao į Tamanrasetą.

Šalies automobilių parkas senas, techniškai netvarkingas. Dėl to ir dėl blogos kelių būklės dažni autoįvykiai. Naktimis kelionės pavojingos dėl užpuolimų (ypač šiaurėje).

Vandens transportas
-------------------

Malis neturi priėjimo prie jūros, todėl naudojasi Abidžano uostu (Dramblio Kaulo Krantas). Nigerio upė yra laivuojama, svarbiausias uostamiestis prie jos yra Kulikoras. Iš šio miesto į Gao kursuoja keltas. Vietomis laivybai tinkama Senegalo upė (plaukiojama nuo Kajeso į Sen Lui). Visas vidaus vandens kelių ilgis yra 1815 km.

Oro transportas
---------------

2007 m. šalyje buvo 29 oro uostai, iš jų 8 su tvirta danga. Svarbiausias yra Bamako Senu tarptautinis uostas, iš kurio lėktuvai skrenda į įvairius Afrikos šalių didmiesčius (Abidžaną, Dakarą, Uagadugu, Alžyrą, Konakrį, Nairobį ir kt.) bei kelis Europos miestus (Paryžių, Lisaboną). Pagrindinė šalies oro kompanija – Air Mali. Oro uostai yra ir kituose didesniuose miestuose – Timbuktu, Kajese, Sikase, Moptyje. Į juos vyksta skrydžiai iš Bamako, tiesa, dėl finansinių aplinkybių ir karinių konfliktų jie dažnai nutraukiami.

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
Geigerio-Miulerio skaitiklis: Geigerio-Miulerio vamzdis (juodas cilindras) ir skaičiuotuvas, fiksuojantis impulsų skaičių per laiko tarpą.
**Geigerio ir Miulerio skaitiklis**, **Geigerio-Miulerio skaitiklis** arba **Geigerio skaitiklis** (orig. *Geiger-Müller*) – dujinis dalelių detektorius, matuojantis jonizuojančiąją spinduliuotę.

Veikimas
--------

Geigerio ir Miulerio skaitikliai naudojami jonizuojančiai spinduliuotei aptikti, dažniausiai alfa ir beta spinduliuotei, kartais ir kitai spinduliuotei. Pagrindinė skaitiklio sudedamoji dalis – daviklis, vadinamas Geigerio-Miulerio vamzdžiu, kuris yra pripildytas inertinėmis dujomis (dažniausiai heliu, neonu ar argonu su halogenų priemaišomis), jų būna apie 90%, likusius 10% vamzdyje sudaro spirito garai. Kai dalelė patenka į šį vamzdį, jonizuoja dujas, kurios tampa laidžios ir trumpam sukuriama elektros srovė. Vamzdis tam tikru būdu sustiprina dujų laidumą ir nusiunčia srovės impulsą į skaičiuotuvą, fiksuojantį impulsų skaičių.

Kai kurie Geigerio ir Miulerio skaitikliai gali būti naudojami gama spinduliuotei matuoti, tačiau jų jautrumas didelės energijos gama spinduliavimui gali būti mažesnis, nei kitų tipų detektorių, kadangi Geigerio-Miulerio vamzdyje esančių dujų tankis ir didesnės energijos fotonai praeina kamerą nedetektuoti.

Taikymas
--------

Nors Geigerio ir Miulerio skaitiklis yra gana pigus įrenginys, tačiau juo galima tik aptikti jonizuojančios spinduliuotės egzistavimą ir išmatuoti jos intensyvumą. Dėl konstrukcinių ypatybių (žr. Geigerio-Miulerio vamzdis) šiais skaitikliais negalima nustatyti fiksuojamų dalelių energijų.

Istorija
--------

Pirmąjį tokio tipo skaitiklį 1908 m. sukonstravo Hansas Geigeris ir Ernestas Rezerfordas. Jis tegalėjo aptikti tik alfa daleles. 1928 m. Geigeris ir Valteris Miuleris patobulino skaitiklį, kad pastarasis galėtų aptikti visų rūšių jonizuojančią spinduliuotę.

Taip pat skaitykite
-------------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geigerio ir Miulerio skaitiklis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Geigerio-Miulerio vamzdis
* Dalelių detektorius
* Dujinis jonizuojančiosios spinduliuotės detektorius
* Jonizuojančioji spinduliuotė

Šaltiniai
---------

1. ↑  POŽĖLA, Ignas. *Fizika: optika ir atomo fizika: mokomoji knyga.* Kaunas: Technologija, 2003, 215 p. ISBN 9955-09-330-7 .
Koordinatės: 52°34′š. pl. 24°28′r. ilg.﻿ / ﻿52.56°š. pl. 24.46°r. ilg.﻿ / 52.56; 24.46

| Pružanų valsčius |
| --- |
| Laikotarpis: 1926 – 1939 m. |
| 


 |
| Apytikrė valsčiaus vieta dabartinės Baltarusijos žemėlapyje |
| **Adm. centras:** | Pružanai |
|  |
| Lenkija Lenkija |
| Polesės vaivadija | Pružanų apskritis (1926–1939) |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Pružanų valsčius** (lenk. *gmina Prużana*) – buvęs administracinis-teritorinis vienetas dabartinėje pietvakarių Baltarusijos teritorijoje. Centras – Pružanai.

Istorija
--------

Valsčius įkurtas 1926 m. sausio 22 d. iš dalies Dabučyno valsčiaus, Linavos valsčiaus, Mikicičų valsčiaus, Noskų valsčiaus ir Šanių valsčiaus. 1932 m. balandžio 1 d. prijungta dalis Linavos valsčiaus, o dalis Pružanų valsčiaus perduota Malečo valsčiui ir Rudnikų valsčiui. 1934 m. balandžio 18 d. 2 gyvenvietės perduotos Pružanų miestui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dz.U. 1926 nr 7 poz. 46
2. ↑  Dz.U. 1932 nr 17 poz. 109
3. ↑  Dz.U. 1934 nr 33 poz. 306
| Prystovų Didysis kūlis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Prystovų Didysis kūlisPrystovų Didysis kūlis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°57′25″š. pl. 21°33′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.957°š. pl. 21.550°r. ilg.﻿ / 55.957; 21.550Koordinatės: 55°57′25″š. pl. 21°33′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.957°š. pl. 21.550°r. ilg.﻿ / 55.957; 21.550 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kūlupėnų seniūnija |
| Žvalgytas | 1935 m. |

**Prystovų Didysis kūlis** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – mitologinis akmuo rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Prystovuose, 0,5 m į pietus nuo kelio Kūlupėnai–Sauseriai–Prystovai, Mišupėje.

Akmuo
-----

Tai natūralus, ledynmečio paliktas granito riedulys, gulintis upės vagoje. 

1,7 km į šiaurės rytus yra Prystovų Čerauninko kūlis.

Istorija
--------

Dėl masyvumo akmuo nuo seno atkreipė vietos gyventojų dėmesį, buvo vadinamas *Didžiuoju kūliu (Didžiuoju akmeniu)*. 

1935 m. duomenis apie jį surinko Stropelių pradžios mokyklos mokytojas Stasys Vilkys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1. – B. 20. – L. 87

Nuorodos
--------

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga[neveikianti nuoroda]
| Prystovų akmuo su dubeniu |
| --- |
| Akmuo 2014 metais. Kairėje pusėje guli atskilusi akmens dalis su dubeniu |
| 

Prystovų akmuo su dubeniuPrystovų akmuo su dubeniu

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°57′42″š. pl. 21°34′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.961745°š. pl. 21.57448°r. ilg.﻿ / 55.961745; 21.57448Koordinatės: 55°57′42″š. pl. 21°34′28″r. ilg.﻿ / ﻿55.961745°š. pl. 21.57448°r. ilg.﻿ / 55.961745; 21.57448 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kūlupėnų seniūnija |
| Aukštis | 0,75 m |
| Plotas | 10 m² |
| Žvalgytas | 1972, 1987, 1995, 2014 m. |

**Prystovų akmuo su dubeniu** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – apeiginis akmuo rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Prystovuose, 100 m į vakarus nuo kelio Kūlupėnai–Sauseriai–Prystovai tilto per Mišupės upelį, jo kairiajame krante.

Akmuo
-----

Tai stambaus grūdėtumo pilkos spalvos granitas, gulintis žemės paviršiuje, šiek tiek susmigęs į dirvą. Jis netaisyklingo ovalo formos, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, 2,65 m ilgio, 1,95 m pločio ir 75 cm aukščio. Rytinis akmens šonas statesnis, o paviršius nuolaidėja į vakarų pusę. Paviršiuje, arčiau vakarinio šono, buvo ovalo pavidalo dubuo, šiek tiek pailgas šiaurės – pietų kryptimi. Jo ilgis 80 cm, plotis – 62 cm, gylis – iki 20 cm. Šiuo metu akmuo perskilęs į kelias dalis.

Teritorijos plotas – 10 m².

1,4 km yra Prystovų Čerauninko kūlis, 1,7 km į pietvakarius – Prystovų Didysis kūlis.

Istorija
--------

Akmens vaizdas 1987 metais
Akmuo guli į upės vingį įsiterpiančiame aukštumos kyšulyje. Vietos gyventojų žinomas nuo seno. Pasakojama, kad ant akmens pagonys aukojo aukas savo dievams.

Veikiamas atmosferos kritulių, akmuo supleišėjo ir XX a. 9 dešimtmetyje perskilo į kelis luitus.

1972 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1987 ir 2014 m. – Julius Kanarskas, 1995 m. – Vykintas Vaitkevičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Kretingos rajono akmenys. – Kretinga, 1989. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 137. – P. 37-38
2. ↑  Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija. – Vilnius: Diemedis, 1998. – P. 92-93
| Prystovų Žalčio kūlis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Prystovų Žalčio kūlisPrystovų Žalčio kūlis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°57′36″š. pl. 21°33′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.960°š. pl. 21.554°r. ilg.﻿ / 55.960; 21.554Koordinatės: 55°57′36″š. pl. 21°33′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.960°š. pl. 21.554°r. ilg.﻿ / 55.960; 21.554 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kūlupėnų seniūnija |
| Žvalgytas | 1935 m. |

**Prystovų Žalčio kūlis** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – mitologinis akmuo rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Prystovuose, 0,2 m į pietryčius nuo kelio Kūlupėnai–Sauseriai–Prystovai, prie Mišupės.

Akmuo
-----

Tai natūralus, ledynmečio paliktas granito riedulys, gulintis aukštumos papėdėje, upės slėnyje.

Istorija
--------

Akmuo kyšojo Barsiukalniu vadinamos aukštumos atkalnėje, buvo masyvesnis už kitus aplinkoje esančius akmenis. Pasakojama, kad ant jo šiltu metų laiku mėgo šildytis žalčiai ir kiti ropliai, dėl to akmuo pavadintas *Žalčio kūliu (liet.* Žalčio akmeniu*)*. 

1935 m. duomenis apie jį surinko Stropelių pradžios mokyklos mokytojas Stasys Vilkys.

Literatūra
----------

* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės. Žemaitija. – Vilnius: Diemedis, 1998. – P. 92

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1. – B. 20. – L. 85

Nuorodos
--------

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga[neveikianti nuoroda]
**ZX Microdrive** skaitytuvas
Microdrive kasetė
**ZX Microdrive** buvo ciklinės magnetinės juostos duomenų saugojimo įrenginys, išleistas Sinclair Research kompanijos 1983 metų liepos mėnesį Sinclair ZX Spectrum kompiuteriui. *Microdrive* technologija vėliau buvo naudojama Sinclair QL ir *ICL* One Per Desk asmeniniuose kompiuteriuose. Pagrindinis projekto inžinierius buvo *Ben Cheese*.

Tipiškai Sinclair Research kompanijai, *ZX Microdrive* rinkinys kainavo gana pigiai (49,95£) ir naudojo naujovišką, tačiau šiek tiek ribotą technologiją. *ZX Microdrive* buvo prijungiamas prie Spectrum kompiuterio per *ZX Interface 1* įrenginį, kuris už papildomą kainą buvo parduodamas atskirai arba kartu su *Microdrive* įrenginiu. Vėliau, 1985 metų kovą, *Microdrive* rinkinys kartu su *Interface 1* buvo parduodamas už 99,95£. Į rinkinį įėjo trys kasetės su programine įranga ir viena tuščia kasete. Iš viso prie *Interface 1* buvo įmanoma nuosekliai sujungtais kabeliais prijungti iki aštuonių *ZX Microdrive* įrenginių.

*Microdrive* įrenginiai naudojo mažas (kartu su apsauginiu dangalu 44 × 34 × 8 mm dydžio) kasetes, turėjusias 5 m begalinio ciklo 1,9 mm pločio video juostos, varomos 76 cm/s greičiu. Šiuo greičiu visą juostą persukdavo per 8 sekundes. Suformatuotos kasėtės talpino mažiausiai 85 kB duomenų (tikslus dydis priklausė nuo blogų sektorių skaičiaus ir tikslaus *Microdrive* motoro greičio formatuojant). Duomenų skaitymas vyko 15 kB/s greičiu. Deja, įrenginys pasižymėjo nestabilumu, o kasetės kainavo gana brangiai (4,95£ kiekviena, vėliau kaina nukrito iki 1,99£).

Du *Microdrive* įrenginiai buvo integruoti į Sinclair QL kompiuterį. Nors technologija buvo panaši, tačiau buvo naudojamas kitoks loginis formatas, kuris leido talpinti kasetėse bent 100 kB duomenų. QL taip pat turėjo praplėtimo jungtis, teoriškai leidusias prijungti iki šešių išorinių QL *Microdrive* įrenginių. Tačiau tokie įrenginiai niekada nebuvo pagaminti, tikriausiai dėl paklausos trūkumo.

Du vidiniai *Microdrive* įrenginiai buvo integruoti ir į su QL susijusį ICL kompanijos *One Per Desk* kompiuterį (taip pat *British Telecom* ir *Telecom Australia* kompanijų atitinkamai *Merlin Tonto* ir *Computerphone* vardais rinktuose kompiuteriuose). Šie įrenginiai buvo perprojektuoti ICL, siekiant didesnio stabilumo. Naudojamas formatas nebuvo suderinamas nei su ZX Spectrum, nei su QL *Microdrive* įrenginiais.

Nuorodos
--------

* ZX Microdrive informacija *Planet Sinclair* tinklalapyje
| **Helmutas Arnašius** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. balandžio 7 d. (82 metai)Klaipėda |
| Tėvas | Valteris Arnašius |
| Motina | Gretė Stimbraitė-Arnašienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ingė |
| Vaikai | Dunja, Maltė Feliksas |
|  |
| Veikla | lietuvių ir vokiečių filosofas |

**Helmutas Arnašius** (g. 1941 m. balandžio 7 d. Klaipėdoje) – lietuvių ir vokiečių filosofas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Klaipėdos teisėjas Valteris Arnašius, motina Gretė Stimbraitė-Arnašienė, senelis Tilžės akto signataras Jurgis Arnašius. Mokėsi Priekulės vidurinėje mokykloje, 1958 m. su motina išvyko gyventi į Vokietiją. 1962-1968 m. Getingeno, Marburgo, Tiubingeno universitetuose studijavo filosofiją, teologiją, socialinius mokslus. 1977 m. filosofijos mokslų daktaras.

1978-1981 m. dėstė Berlyno universitete. Komunistinio laikraščio *„Die Wahrheit"* korespondentas Vokietijoje ir Maskvoje. 1988-1996 m. dirbo Vilniuje, Filosofijos ir sociologijos institute, skyriaus vadovas. Nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto Teologijos katedros vedėjas, profesorius. 

Paskelbė darbų iš protestantizmo Mažojoje Lietuvoje istorijos. Išleido atsiminimų knygą „Keliai ir klystkeliai" (1983 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Bagdonavičius. *Helmutas Arnašius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 35 psl.
| **Hellmuth Walter** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. rugpjūčio 26 d.Vėdelis, Vokietija |
| Mirė | 1980 m. gruodžio 16 d. (80 metų)Montkleras, Naujasis Džersis, JAV |
|  |
| Veikla | Inžinierius, išradėjas |

**Helmutas Valteris** (vok. *Hellmuth Walter*; 1900 m. rugpjūčio 26 d. Vėdelis, Vokietija – 1980 m. gruodžio 16 d. Montkleras, Naujasis Džersis) – vokiečių inžinierius, išradęs raketinį variklį ir dujų turbiną.

Jis sukūrė raketinius motorus gaudomiesiems naikintuvams Messerschmitt Me 163 ir Bachem Ba 349, JATO pakilimo sistemą, kuri buvo naudojama daugelyje *Luftwaffės* lėktuvų Antrojo pasaulinio karo metu, bei taip pat naują degimo sistemą, skirtą povandeniniams laivams.

Biografija
----------

Nuo 1917 m. Valteris dirbo mechaniku ir 1921 m. ėmė studijuoti mechanikos inžineriją Hamburgo technikos institute, bet metė studijas, kad įsidarbintų „*Stettiner Maschinenbau AG Vulcan*" laivų statykloje. Valterio patirtis konstruojant laivų variklius paskatino jį perkopti vidaus degimo variklio galimybes. Jis suprato, kad varikliui, varomam deguonimi prisotintu kuru, jau nebereikės papildomo aprūpinimo deguonimi (iš atmosferos ar bakų). Tai ženkliai padidintų povandeninių laivų ir torpedų varomąją jėgą.

Jo atlikti bandymai įrodė, jog vandenilio peroksidą būtų galima panaudoti kaip kurą, kadangi kaip katalizatorius aukštoje temperatūroje jis išsiskirtų į deguonį ir garus, o šiems nuo karčio ėmus plėstis susidarytų reikiamas slėgio kiekis. Tada kito kuro įpylus į šį karštų garų mišinį sukeltų degimo procesą, kuris išskirtų daugiau galios. Šią idėją Valteris užpatentavo 1925 m.

1934 m. Kylyje įkūrė savo bendrovę „*Hellmuth Walter Kommanditgesellschaft*" (HWK), kad galėtų toliau tirti ir plėtoti savo idėjas. 1939–1940 m. jo bendrovėje buvo sukonstruotas povandeninis laivas V-80, kuris gebėjo išvystyti 23 mazgų greitį, dvigubai didesnį nei bet koks kitas tuo metu eksploatuotas povandeninis laivas.

Tuo pačiu metu jis ėmė taikyti šią idėją ir raketiniams varikliams. Panašų metodą lėktuvams taikė ir Verneris fon Braunas. Valteris kaip kurą naudojo vandenilio peroksidą bei kalcio permanganatą, tuo tarpu fon Braunas – suskystintą deguonį. Fon Brauno varikliai užsikurdavo tiesioginio degimo būdu ir sukeldavo liepsnas, o Valterio varikliai naudodavo cheminės reakcijos būdu išgautus karštus garus, tiek vieni tiek kiti gebėjo sukurti trauką ir išvystyti didelį greitį. Naudoti šiuos variklius lėktuvų gamyboje pradėjo bendrovės „Heinkel" ir „Messerschmitt".

Už nuopelnus kare 1945 m. apdovanotas Geležiniu kryžiumi. Karui einant į pabaigą, jis buvo sučiuptas slaptos britų operacijos metu. Visi jo dokumentai buvo konfiskuoti, o jis ir keletas jo kolegų nugabenti į Jungtinę Karalystę, kur tęsė eksperimentus Britų karališkajame laivyne. 1950 m. emigravo į JAV, kur dirbo „Worthington Pump" korporacijoje ir vėliau tapo jos viceprezidentu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Longden, Sean (1945). *T Force, The Race for Nazi War Secrets.* Constable & Robinson, 2009 m.

* Karl G. Strecker: *Vom Walter-U-Boot zum Waffelautomaten*, Köster. Berlynas 2001 m. ISBN 3-89574-438-7
| **Ližija Božunga Nunješ port. *Lygia Bojunga Nunes*** |
| --- |
|  |
| Lygia Bojunga Nunes |
| Gimė | 1932 m. rugpjūčio 26 d. (90 metų)Pelotasas, Pietų Rio Grandė, Brazilija |
|  |
| Veikla | vaikų rašytoja |
|  |
| Žinomas (-a) už | „A Bolsa Amarela"  „Os colegas" |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1982 m. Hanso Kristiano Anderseno medalis  2004 m. Astridos Lindgren premija |

**Ližija Božunga Nunješ** (g. 1932 m. rugpjūčio 26 d. Pelotase, Pietų Rio Grandėje, Brazilijoje) – brazilų vaikų rašytoja. 1982 m. jai buvo įteiktas Hanso Kristiano Anderseno medalis, o 2004 m. – Astridos Lindgren premija.

Dar vaikystėje su tėvais persikėlė į Rio de Žaneirą. Dirbo televizijoje, radijuje, teatre. Pirmąją knygą išleido tik 1972 m. Rašytojos kūryboje susipina magiškojo realizmo ir tradicinių Pietų Amerikos istorijų motyvai. Daugelyje Božungos knygų į pasaulį žvelgiama vaiko akimis, empatiškai plėtojamos sudėtingos temos: gatvės vaikų likimai, savižudybė, asmens savimonė ir t. t.

Rašytojos kūrinių yra išversta į anglų, prancūzų, islandų, bulgarų, hebrajų ir kitas kalbas. Į lietuvių kalbą neišverstas nė vienas kūrinys.

Rašytojos knygos originalo kalba
--------------------------------

* 1982 m. leidimas1982 m. leidimas
* 1984 m. leidimas1984 m. leidimas
* 2004 m. leidimas2004 m. leidimas

Nuorodos
--------

* Rašytojos svetainė (anglų ir portugalų k.)
Lygaraistis
Koordinatės: 54°59′44.21″ š. pl. 24°39′39.45″ r. ilg.﻿ / ﻿54.9956139°š. pl. 24.6609583°r. ilg.﻿ / 54.9956139; 24.6609583

**Lygaraistis** – didelė raistinė aukštapelkė Lietuvoje, Širvintų rajone, 3,5 km į šiaurę nuo Čiobiškio, Mantinionių miške, Širvintos ir Musės upių vandenskyroje. Apima 4,61 km² plotą.

Vidaus sausmės užima 0,24 km². Durpės daugiausia kimininės, jų dangos storis vidutiniškai 1,9 m (didžiausias – 10 m). Durpių ištekliai – 5,5 mln. m³. Vidutinis drėgnumas 91 %, peleningumas 2,2 %. Pelkės dugną dengia smėlis, priemolis, priesmėlis.

1974 m. dalis Lygaraisčio paskelbta botaniniu draustiniu-spanguolynu. Dabar įkurtas Lygiaraisčio telmologinis draustinis (plotas – 4,16 km²).

* Spanguolės pelkėjeSpanguolės pelkėje
* Spanguolių kilimaiSpanguolių kilimai
* BruknynasBruknynas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Latinytė. *Lygaraistis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 607


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠirvintų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Valstybiniai rezervatai | 
Kernavės kultūrinis rezervatas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Alionių telmologinis • Bartkuškio telmologinis • Budelių kraštovaizdžio • Lygiaraisčio telmologinis • Šešuolėlių telmologinis • Širvintos kraštovaizdžio |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Dūdų akmenys |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Brazelių kriaušė • Čiobiškio urvas • Juknonių liepa |

 |
Gėlių saugykla

  

**Alsmerio gėlių aukcionas** yra pasaulinė gėlių ir kitų augalų birža ir prekyvietė, didžiulis verslo kompleksas, užimantis 150 ha plotą. Aukcione perkamos ir parduodamos gėlės, sudaromi sandoriai, gėlės rūšiuojamos, tikrinamos ir rengiamos transportuoti visomis įmanomomis transporto rūšimis visomis pasaulio kryptimis. Niekur kitur pasaulyje neparduodama tiek daug gėlių ir augalų vienoje vietoje kaip šiame aukcione. Dėl milijardinių apyvartų Alsmerio gėlių aukcionas yra vienas iš kertinių šalies ekonomikos akmenų.

Kiekvieną dieną 5 aukciono salėse pasiūloma ir parduodama per 19 mln. skintų gėlių ir 2 mln. kitų augalų. Aukcione pardavimui nuolat siūloma mažiausiai 12 000 gėlių ir kitų augalų rūšių. Daugiausiai Alsmerio gėlių aukcione parduodama rožių ir tulpių. Vidutinės pardavimų apimtys per 1 dieną siekia 1 740 mln. vienetų rožių ir 600 mln. vienetų tulpių.

Iš visų kiekvieną dieną aukcione parduodamų gėlių ir kitų augalų apie 85 % eksportuojama tą pačią dieną. Dauguma jų keliauja 1,500 km spinduliu – į Vokietiją, Angliją, Italiją, Ispaniją, Rusiją ar Rytų Europą. Beveik 10 % gėlių iškeliauja į Jungtines Valstijas. Užsienietiškos gėlės ir augalai taip pat tiekiami Alsmerio aukcionui. Pagrindinės šalys tiekėjos yra Izraelis, Kenija, Uganda, taip pat kai kurios Europos šalys – Prancūzija ir Danija. Pardavėjai ir transportuotojai garantuoja, kad visos siuntos iš Alsmerio bet kuriuos pasaulio kampelius pasieks maždaug per 24 valandas.

Ištakos
-------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Tulpių manija.*
Tulpėmis, natūraliai augusiomis Vidurinėje Azijoje, XVI-XVII a. susidomėjo Amsterdamo pirkliai. Olandijoje tulpių paklausa tuomet buvusi tokia didžiulė, kad vieną jų svogūnėlį keisdavo į karietą, pakinkytą dviem žirgais, į hektarą žemės arba į namą. 

Alsmerio gėlių aukcionas atsirado maždaug 1968 metais, susijungus dviem mažesniems aukcionams. Abu jie buvo įkurti 1911-ųjų pabaigoje–1912-ųjų pradžioje, Alsmerio kavinėse. Būtent čia radosi tokia darbo sistema: kiekvieną rytą augintojai kolektyviai siūlydavo savo gėles ir kitus augalus pirkėjams. Trečiajame praėjusio amžiaus dešimtmetyje prasidėjo aukso amžius. Ketvirtajame pasaulio ekonomikos kryptis pasikeitė, tačiau po Antrojo pasaulinio karo ūkis laipsniškai atsigavo ir gėlių bei kitų augalų paklausa ėmė didėti, ir per pastaruosius 50 metų ji tik didėjo.

Šaltiniai
---------

* Verslo klasė: Pasaulio gėlynas[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* FloraHolland: Where beauty meets business
| Rusališkės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Rusališkės piliakalnisRusališkės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°12′11.8″ š. pl. 26°9′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.203278°š. pl. 26.15083°r. ilg.﻿ / 55.203278; 26.15083Koordinatės: 55°12′11.8″ š. pl. 26°9′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.203278°š. pl. 26.15083°r. ilg.﻿ / 55.203278; 26.15083 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Švenčionių seniūnija |
| Aukštis | 3-4 m |
| Plotas | 12x12 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | 33306 |

**Rusališkės piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 33306 Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, Rusališkės kaime, Švenčionių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Švenčionys – Reškutėnai, Gančeriuose pro Misiūnus pasukus į Rusališkę, joje per laukus paėjus į kairę 350 m. pietvakarių kryptimi.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi pailgoje kalvoje. Aikštelė 12 m skersmens, iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 3-4 m aukščio.

Piliakalnis labai suardytas arimų, aikštelė - 1939 m. iškasto pasieniečių bunkerio. Jis apaugęs jaunomis pušimis, pietinėje aikštelės dalyje pastatytas laikinas medinis namelis. 

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio pradžia. 2009 m. gruodžio 9 d. Kultūros paveldo departamento nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos posėdyje įrašytas į Kultūros vertybių registrą.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Reškutėnų piliakalnis 5,5 km | Papravalės piliakalnis 9 km | Rakštelių piliakalnis 5 km |  |
| Budrių piliakalnis 23 km |  | Aučynų piliakalnis 5 km |
| Paduobės piliakalnis 14 km | Daukšių piliakalnis 1,5 km | Stūglių piliakalnis 5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑   Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 249 (Nr. 77).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Rusališkė
|  |
| --- |
| Kazimiero Didžiojo universitetas  *Uniwersytet Kazimierza Wielkiego w Bydgoszczy* |
|  |
| lot. *Universitas Casimiri Magni* |
| Įkurtas | 2005 m. gegužės 13 d. |
| Tipas | valstybinis |
| Rektorius | prof. hab. dr inž. Juzefas Kubikas |
| Darbuotojų | 1100 |
| Studentų | ~14000 |
| Vieta | Bydgoščius, Lenkija |
| Svetainė | www.ukw.edu.pl |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kazimiero Didžiojo universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Kazimiero Didžiojo universitetas** – universitetas Lenkijoje, Bydgoščiuje. Lenkijos aukštųjų mokyklų reitinguose ji užima 64-ąją vietą (2012 m. duomenimis).

Aukštojo mokslo įstaiga Bydgoščiuje buvo įkurta 1968 m. Iš pradžių tai buvo pedagoginė aukštoji mokykla, kurioje buvo trys fakultetai. Vėliau, 2000 m. pakeitė savo pavadinimą į Kazimiero Didžiojo akademiją Bydgoščiuje, o nuo 2005 m. gegužės 13 d. tapo universitetu. Pirmuoju universiteto rektoriumi buvo prof. hab. dr Adamas Marcinkovskis.

Šiuo metu jame studijuoja per 14 tūkst. studentų. Universitete studentai gali mokytis bakalauro, magistro ir doktorantūros studijose per 100 kryptyse. Studijų formos – dieninės, vakarinės ir neakivaizdinės, taip pat yra galimybė mokytis podiplominėse studijose. Aukštoji mokykla dalyvauja tarptautinėse studentų mainų programose, yra pasirašiusi per 40 bendradarbiavimo sutarčių su 18-kos šalių universitetais.

Fakultetai
----------

* Administracijos ir socialinių mokslų fakultetas
* Humanitarinis fakultetas
* Matematikos, fizikos ir technikos fakultetas
* Gamtos mokslų fakultetas
* Pedagogikos ir psichologijos fakultetas

Šio metu steigiamas dar vienas – fizinės kultūros, sveikatos ir turistikos – fakultetas.

* Mechanikos ir informatikos institutasMechanikos ir informatikos institutas
* Pagrindinis universiteto pastatasPagrindinis universiteto pastatas
* Pedagogikos institutasPedagogikos institutas
* Matematikos, fizikos ir technikos fakultetasMatematikos, fizikos ir technikos fakultetas

Šaltiniai
---------

1. ↑  2012 m. Lenkijos universitetų reitingas (prieiga 2012-09-02)
| **Teodrata iš Trua** |
| --- |
| Vakarų Frankijos karalienė |
| Karolingai |
| Gimė | 868 m. |
| Mirė | 903 m. spalio 18 d. (~35 metai) |
| Tėvas | Adelramas II (Lano grafas) |
| Sutuoktinis (-ė) | Edas I (848-898 m.) |
| Vakarų Frankijos karalienė |
| Valdė | 888 m. vasario 29 d. - 898 m. sausio 3 d. (9 metai) |
| Pirmtakas | Richarda Švabė |
| Įpėdinis | Frederuna |

**Teodrata iš Trua** (pranc. *Théodorade de Troyes*; 868–903 m.) – Vakarų Frankijos karalienė, Vakarų Frankijos karaliaus Edo I žmona.

Biografija
----------

Tiksli Teodratos kilmė nėra žinoma, jos gyvenimo laikų šaltiniuose apie jos kilmę žinių neaptikta. Pagal *Europäische Stammtafeln* Teodrata buvo Lano grafo Adelramo II duktė ir galbūt Trua grafo Adelramo I anūkė.

884 m. Teodrata ištekėjo už Paryžiaus grafo Edo, kuris po 4 metų nuo vestuvių buvo karūnuotas kaip Vakarų Frankijos karalius. Tuo metu Karoliui Naiviajam, Liudviko II Mikčiaus ir Adelaidos Paryžietės (antrojo Liudviko II žmona) sūnui buvo neleista tapti karaliumi. Tik po Edo I mirties Karolis tapo Vakarų Frankijos karaliumi (Karolis III).

Po Edo I mirties Teodrata buvo ištekėjusi antrą kartą. Teodrata mirė, manoma, 1903 m. spalio 18 d.

Santuokos ir vaikai
-------------------

* Pirmasis vyras (santuoka 884–898 m.) buvo Vakarų Frankijos karalius Edas I. Su juo susilaukė šių vaikų:
	+ Arnulfas (885–898 m.),
	+ Gi (*Guy*; ~888 – 903 m.).
* Antrasis vyras buvo grafas Otonas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Europäische Stammtafeln, Band 2, Tafel 10
2. ↑  THEODERADA: Foundation for Medieval Genealogy


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Ričarda** | **Vakarų Frankijos karalienė**888–898 | Po to:**Frederonė** |