recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Ferdinandas Kaunackis** |
| --- |
| Gimė | 1861 m. birželio 11 d.Kivyliai, Skuodo valsčius |
| Mirė | 1935 m. birželio 11 d. (74 metai)Kivyliai, Skuodo valsčius |
| Palaidotas (-a) | Aleksandrijoje, Skuodo valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas |
|  |
| Alma mater | 
* 1881 m. Charkovo universitetas;
* 1887 m. Tartu universitetas.

 |

**Ferdinandas Kaunackis** (1861 m. birželio 11 d. Kivyliai, Skuodo valsčius – 1935 m. birželio 11 d. ten pat, palaidotas Aleksandrijoje, Skuodo valsčius) – Lietuvos gydytojas, medicinos daktaras, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija
----------

1881 m. studijavo Charkovo, 1882–1887 m. – Tartu universitete. Tobulinosi užsienyje. 1894 m. medicinos daktaras.

Dirbo gydytoju Rostove prie Dono, Kivyliuose, Sedoje, Skuode. 1885–1904 m. platino draudžiamąją lietuvišką spaudą, priedangai naudojo ir ligonių lankymą. 1895 m. tėviškės svirnelyje įrengė slaptą mokyklą – lietuviškų knygų skaityklą. Būdamas S. Daukanto sesers vaikaitis išsaugojo ir 1912–1913 m. Lietuvių mokslo draugijai dovanojo S. Daukanto biblioteką. 1918–1920 m. Sedos apskrities viršininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Ferdinandas Kaunackis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 595 psl.
| **Antanas Kalanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. birželio 6 d.Sapiegiškė, Merkinės valsčius |
| Mirė | 1992 m. rugsėjo 13 d. (47 metai)Sapiegiškė, Varėnos rajonas |
| Palaidotas (-a) | Sapiegiškės kapinės |
| Gyven. vieta | Sapiegiškė |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | poetas, kalvis |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |

**Antanas Kalanavičius** (1945 m. birželio 6 d. Sapiegiškėje, Merkinės valsčiuje – 1992 m. rugsėjo 13 d. ten pat) – Lietuvos poetas.

Biografija
----------

Mokėsi Nedzingės vidurinėje mokykloje. 1965–1968 m. Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginio instituto (dab. LEU) Lituanistikos fakultete studijavo lituanistiką. Nuo 1973 m. gyveno Sapiegiškiuose, vertėsi žemės ūkiu, kalvyste.

Kūryba
------

Rašyti pradėjęs paauglystėje, pirmąjį eilėraštį išspausdino Varėnos rajoniniame laikraštyje. Nuo 1965 m. jo eilėraščiai publikuoti įvairiuose laikraščiuose ir žurnaluose. 1967–1968 m. bandė kurti dainas.Buvo parengęs poezijos rinkinius „Vakaro verpstas", „Drožiniai rankšluostinėje", „Dulkėti erškėčiai", „Ne akmenys guli", „Laukties slenkstis", rinkinius vaikams „Žydruolis akmenėlis", „Balsų šaltinis", „Šviesios brydės", bet jie neišleisti. Poezija ir laiškai išleisti rinktinėje „Ne akmenys guli".

Eilėraščiuose poetinis vaizdas dažnai kuriamas iš pirminių gamtos elementų – geležies, ugnies, vandens, akmens, būdinga tarmybės, archaizmai, naujadarai. Poezijoje vyrauja nekonkretizuota istorijos reminiscencija, žmogų, vadinamą prašalaičiu, su pasauliu sieja vieškelis, žvyrkelis, gyvenimas lyginamas su medžiu nukirsta viršūne.

Bibliografija
-------------

* *Ne akmenys guli*, 1994 m.
* *Dvi saujos laiko*, 2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Kalanavičius. rašytojai.lt
2. ↑  Donata Mitaitė. *Antanas Kalanavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 164 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Megaloptera** |
| --- |
| Sialis lutaria*Sialis lutaria* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Kabasparniai  *( Megaloptera)* |

 |

**Kabasparniai** (*Megaloptera*) – vabzdžių būrys. Žinoma apie 300 rūšių. Kabasparnių metamorfozė pati nežymiausia iš visų pilnos metamorfozės vabzdžių – jų lervos gana panašios į suaugėlius. Patelės kiaušinius deda ant vandens augalijos, lervos gyvena vandenyje. Jos plėšrios, turi stiprų burnos aparatą, minta kitais vandens vabzdžiais. Vystosi lėtai, brandai pasiekti reikia kelerių metų. Suaugėliai gyvena trumpai, daug rūšių suaugėlio stadijoje nesimaitina.

*Sialis lutaria* lerva
**Šeimos**:

* *Sialidae*
* *Corydalidae*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Branchiura** |
| --- |
| Žuvų utėlė (Argulus sp.)Žuvų utėlė (*Argulus* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Vėžiagyviai  *( Crustacea)* |
| Klasė: | Žandakojai  *( Maxillopoda)* |
| Poklasis: | Žuvų utėlės  *( Branchiura)* |

 |

**Žuvų utėlės** (*Branchiura*) – vėžiagyvių (*Crustacea*) būrys. Tai nedidelė smulkių parazitinių vėžiagyvių grupė, gyvenanti ant žuvų odos. Jie siurbia kraują. Tokiam gyvenimo būdui žuvų utėlės gerai prisitaikiusios. Jų kūnas suplotas. Galva vientisa, krūtinė plati iš 4 segmentų, o pilvelis trumpas ir nenariuotas. Antenos ir antenulės virtusios kabliukais, maksilės – stambiais siurbtukais, o mandibulės – straubliuku, kuriuo vėžiagyvis čiulpia kraują. 

Karpių ūkiuose daug žalos karpiams padaro karpių utėlė (*Argulus foliaceus*). **Pav.**
**Antanas Juršėnas** (1867 m. spalio 9 d. Švenčionių apkr. Mielagėnų vlsč. Dvarpievio kaime – ?) – Aukštaitijos knygnešys.

Biografija
----------

Gimė ir augo nedideliame sodžiuje, kurį sudarė tik trys valstiečių sodybos. Skaityti ir rašyti išmoko iš sesers Julės, kuri buvo lankiusi rusišką valstybinę mokyklą. Daugėliškio Šv. Joakimo ir Onos bažnyčios klebono Jono Burbos paskatintas ėmėsi knygnešystės. (Su minėtu klebonu A.Juršėnas susipažino Ceikiniuose, į kaimo Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčią kun. J.Burba atvažiuodavo skaityti pamokslų ir paskaitų.)

Knygas Antanas Juršėnas gaudavo Rizgūnuose, atsivežęs (arba atsinešęs) slėpdavo gimtosios sodybos klone, tvarte ir pirkioje. Kartais draudžiamą literatūrą pasiimdavo platinti pas Švenčionių vikarus M.Maželį ir P.Šarkauską arba pas Adutiškio kleboną Juozapą Mironą. Maldaknyges ir kt. religinę literatūrą parduodavo savikaina, o elementorius ir brošiūras neretai išdalindavo veltui.

Pasitaręs su kitais parapijiečiais, parašė laišką Vilniaus vyskupijon, prašydamas atsiųsti lietuviškai kalbantį kunigą. Prašymo išdavoje 1903 m. į Mielagėnų parapiją buvo atkeltas kun. Placidas Šarkauskas. Bažnyčioje buvo įvesti pamokslai ir pamaldos lietuvių kalba, organizuotas parapijos choras, kurio repertuare buvo ne tik religinės giesmės, bet ir tautinės lietuviškos dainos. 

Tolimesnis A.Juršėno likimas nežinomas.

Šaltiniai
---------

* Knygnešys Antanas Juršėnas / Vilniaus rytojus, 1936 m. spalio 27 d. Nr. 85 (773)
| **Antanas Jonauskas** |
| --- |
| Gimė | 1920 m.Dauginčiai, Kartenos vls. Kretingos apskr. |
| Mirė | 1951 m. lapkričio 23 d. (~31 metai)Anužiai, Kretingos raj. |
| Tėvas | Antanas |
|  |
| Veikla | partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės vadas (1950-1951 m.) |

**Antanas Jonauskas** (slapyvardis *Genys*, 1920 m. Dauginčių k. Kartenos vls. Kretingos apskr. – 1951 m. lapkričio 23 d. Anužių k. Kretingos raj.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės vadas.

Biografija
----------

Užaugo Dauginčiuose, ūkininkavo su broliu motinos ūkyje (tėvas palikęs šeimą gyveno Klaipėdos krašte). 1944 m. vasario 16 d. įstojo į Povilo Plechavičiaus Lietuvos vietinę savisaugos rinktinę, kurią vokiečiams paleidus 1944 m. gegužės mėn. grįžo į gimtinę.

Po II pasaulinio karo nuo 1944 m. pabaigos dirbo Kartenos valsčiaus Dauginčių apylinkės pirmininko pavaduotoju, vėliau – Kartenos valsčiaus mokesčių inspektoriumi, buvo slaptu MGB Kretingos apskrities skyriaus informatoriumi. 1948 m. nutraukė ryšius su MGB ir pasitraukė į pogrindį, tapo Lietuvos laisvės armijos [LLA], Žemaičių apygardos, Kardo rinktinės Buganto „Kartenos" partizanų kuopos partizanu. Nuo 1949 m. buvo Žemaičių apygardos, Kardo partizanų rinktinės operacijų skyriaus viršininkas, o nuo 1950 m. rudens Kardo rinktinės vadas ir Karto partizanų rinktinės štabo viršininkas.

Žuvo 1951 m. lapkričio 23 d. Anužiuose (Kretingos raj.) kartu su sužadėtine Elena Kniežaite-Gegute (g. 1928 m. Vaineikių Medsėdžiuose) MGB Klaipėdos srities valdybos II skyriaus III poskyrio karinės operacijos metu (kareiviams apsupus partizanų rėmėjo Prano Narkaus daržinėje įrengtą bunkerį, abu nusišovė). Palaikų užkasimo vieta nežinoma.

Atminimo įamžinimas
-------------------

Pritvirtinta atminimo lenta Kartenos bažnyčios koplyčioje.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1241. – L. 139. – B. 1248. – L. 94. – B. 928. – L. 200. – Ap. 15, b. 1273. – L. 147v
* Stanislava Petraitienė. Brangi tylos kaina. – Švyturys – 1966 m. rugpjūčio 2 d. – Nr. 88. – P. 3
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento archyvinės pažymos. – 1997 m. spalio 24 d. – 1998 m. kovo 6 d.
| **Kostas Simitisgr. Κωνσταντίνος Γεώργιος Σημίτης = *Konstantinos Georgios Simitis*** |
| --- |
|  |
| Kostas Simitis |
| Gimė | 1936 m. birželio 23 d. (86 metai)Pirėjas, Graikija |
|  |
| Veikla | teisėtyrininkas (civilistas), profesorius, publicistas, Graikijos politinis veikėjas |
| Partija | 1970 m. Graikijos visuotinis socialistų judėjimas |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Marburgo universitetas Vokietijoje |
|  |
|  **Vikiteka** | Kostas Simitis |

**Kostas Simitis** (gr. Κωνσταντίνος Γεώργιος Σημίτης = *Konstantinos Georgios Simitis* g. 1936 birželio 23 d. Pirėjuje, Atėnai) – teisėtyrininkas (civilistas), profesorius, publicistas, Graikijos politinis veikėjas. 1996–2004 m. Graikijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Marburgo universitetą Vokietijoje, 1963 m. Londono ekonomikos mokyklą.

Dirbo teisės mokytoju, po 1967 m. karinio perversmo emigravo, dirbo *Laisvosios Europos radijo* laidų vedėju, 1969 m. Vokietijoje organizavo *Demokratijos gynimo bendriją*. 1970 m. Graikijos visuotinio socialistų judėjimo, PASOK vadovaujamo Angreas Papandreu, narys, 1974 m. vienas iš atnaujinto PASOK steigėjų.

1971–1977 m. Konstancos ir Gyseno Justaus Lybigo universitetų privatinės teisės, prekybos teisės profesorius, nuo 1977 m. Atėnų universiteto docentas.

1981 m. Graikijos parlamento narys, 1981–1985 – žemės ūkio ministras, 1985–1989 m. ekonomikos ministras, 1989–1993 m. švietimo ministras, 1993–1996 m. pramonės, energetikos, technologijos ir prekybos ministras, 1996–2004 m. Graikijos ministras pirmininkas. Su jo veikla siejamas Graikijos įstojimas į Europos Sąjungą.

1996–2004 m. PASOK pirmininkas, 2003 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konstantinos Simitis*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-04-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kosta Rikos herbas
**Kosta Rikos herbas** buvo sukurtas 1848 m. rugsėjo 29 d. o modifikuotas kelis kartus – 1906, 1964 ir 1998 m.

Pirmasis Kosta Rikos herbas buvo priimtas kartu su šalies vėliava valdant prezidentui Jose Maria Castro Madriz. 1906 m. iš šalies herbo buvo pašalintos karinės emblemos, o 1964 m. buvo įrašytos dvi papildomos žvaigždės prie buvusių penkių – septynios žvaigždės herbe simbolizuoja septynias šalies provincijas.

Paskutinio modifikavimo metu 1998 m. herbas įgavo dabartinę formą ir jame buvo pradėti naudoti rūkstantys vulkanai.

Oficialiai herbas apibūdinamas taip: jame vaizduojami trys rūkstantys vulkanai (po vieną kiekvienam šalies kalnų masyvui), du vandens telkiniai (simbolizuojantys Ramųjį vandenyną ir Karibų jūrą), kiekviename jų esantis laivas simbolizuoja šalies laivybos istoriją. Horizonte vaizduojama tekanti saulė. Herbo viršuje parašyti žodžiai *Centrinė Amerika*, žemiau šalies pavadinimas – „Republica de Costa Rica".

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Boneras · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Britanijos Virdžinijos salos · Gvadalupa · Grenlandija · JAV Virdžinijos salos · Kaimanų salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Saba · Sen Pjeras ir Mikelonas · Sint Eustatijus · Sint Martenas · Terkso ir Kaikoso salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| **Irena Burneckienė** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. kovo 21 d. (70 metų)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkė, pedagogė |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentė |
|  |
| Išsilavinimas | socialinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Irena Burneckienė** (g. 1953 m. kovo 21 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkė, pedagogė, socialinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1960-1971 m. mokėsi Šiaulių J.Janonio vidurinėje mokykloje. 1971-1976 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1986-1990 m. – Maskvos pedagoginio universiteto aspirantūroje, 1990 m. socialinių mokslų daktarė.

Nuo 1976 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) Menų fakulteto Taikomosios dailės ir technologijų katedros dėstytoja, nuo 1993 m. docentė.

Fitodizaino būrelio Šiaulių moksleivių namuose vadovė. Šiauliuose 1992 m. subūrė moterų klubą „Geba". Surengė autorinių fitodizaino darbų parodų. Straipsnių, metodinių leidinių mokytojams, vadovėlių autorė.

Bibliografija
-------------

* Braižyba: vadovėlis bendrojo lavinimo vidurinei mokyklai, 2002, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Irena Burneckienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Koordinatės: 54°52′32″š. pl. 25°08′11″r. ilg.﻿ / ﻿54.8756°š. pl. 25.1364°r. ilg.﻿ / 54.8756; 25.1364

|  Karvio šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Kalvarijų |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Karvys |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 11 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1865 m. |
| **Stilius** | neogotika |

 *Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
**Karvio šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Karvio kaime, 5 km į rytus nuo Maišiagalos, prie kelio  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė , Karvio ežero vakariniame krante. Istoristinė, turi neogotikos elementų. Pamaldos laikomos lenkų ir lietuvių kalbomis.

Istorija
--------

Karvio dvaro savininkas Točilauskis 1779 m. pastatė medinę bažnyčią. Jai paskirtas Masionių palivarkas ir Karvio kaimas (4 valakai). 1783 m. įkurta parapija (iki tol buvo Maišiagalos parapijos filija). 1861 m. bažnyčia sudegė. Jos vietoje 1862–1865 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. XIX a. pab.-XX a. pradžioje parapijiečiai kalbėjo lietuviškai.

Architektūra
------------

Stačiakampio plano, dvibokštės bažnyčios architektūroje atsispindi romantizmo laikotarpio neogotikos bruožai. Šventoriuje yra kapinės. Jo tvora akmenų mūro.

Galerija
--------

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Iš rytų pusės, 2016 m.Iš rytų pusės, 2016 m.
* Iš vakarų pusės, 2014 m.Iš vakarų pusės, 2014 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karvio šv. Juozapo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Karvio šv. Juozapo parapijos puslapis Archyvuota kopija 2016-09-17 iš Wayback Machine projekto.
* Karvio šv. Juozapo bažnyčia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bilieto aplink pasaulį pavyzdys.
**Bilietas aplink pasaulį** (angl. *Round-the-world ticket*) – speciali paslauga, kuri leidžia keleiviui lėktuvu geromis sąlygomis apkeliauti pasaulį. Šiuo metu dažniausiai tokią paslaugą teikia oro linijų aljansai (tokie kaip „Star Alliance", „SkyTeam" ar „Oneworld"). Tokio bilietų kainos būna įvairios, tačiau dažniausiai kainuoja nuo 3000 iki 5000 JAV dolerių ekonomine klase.

Bilietų aplink pasaulį kaina sudaroma atsižvelgiant į keliavimo klasę, aplankomų žemynų kiekį, atstumą ir kartais sezoną. Aljansų konkurencija dažnai suteikia keleiviams žemas tokių bilietų kainas. Beveik visada kelionės pradžia ir pabaiga būna toje pačioje šalyje, o sustojimų skaičius - nuo 5 iki 16. Kelionės maršrutas ir datos nebūtinai turi būti suplanuotos iš anksto, nes keleiviai turi teisę viską pasikeisti ir įsigyti kiekviename konkretaus aljanso oro linijų bendrovės biure.
| Kanumanas, Sukunduris |
| --- |
| **Ilgis** | 900 km |
| **Ištakos** | Amazonės valstijos pietūs |
| **Žiotys** | Madeira, Parana-Urarija |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |

**Kanumanas-Sukunduris** (port. *Rio Canumã-Sucunduri*) – upė Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Madeiros dešinysis intakas. Prasideda Sukundurio pavadinimu Amazonės valstijos pietuose, prie ribos su Mato Grosu, šalia Žakaretingos gyvenvietės. Teka į šiaurę lygiagrečiai su Žuruena, suformuoja daug slenksčių (Kotovelo, Upui, Airo, Fura Braso ir Tukuribos) ir krioklių (Boneto, Puros ir Moros). Po santakos su Akario upe gauna Kanumano vardą. Ties žiotimis (prie Nova Olinda do Nortės) šiaurės rytų link atsišakoja Parana-Urarijos atšaka (~400 km ilgio), kuri teka per didelius šlapynių ir ežerų plotus, ir sudarydamaą Tupinambaranos salą Parintinso apylinkėse įteka į Amazonę.

Didžiausi intakai: Uruku, Kamaiu, Akaris (kairieji); į Parana-Urariją įteka Abakašisas, Mauesas, Andira, Mamuru.

Prateka šias gyvenvietes: Tera Preta, Bon Lugaras, Vila Porto Frankas, Tukuma, Tukuriba, Vila Meritis, Ariranija. Prie Parana-Urarijos įsikūrę Maueso, Boa Višta do Ramoso, Bareirinijos miestai. Teka pro Akario nacionalinį parką, Koatų-laranžalių indėnų teritoriją.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Multimodal Amazonas. *Ministério dos Transportes*, 2013.
| **Kostantas Kazakevičius** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. sausio 2 d.Simnas, Alytaus apskritis |
| Mirė | 1997 m. rugpjūčio 31 d. (55 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | inžinierius mechanikas, medžiagotyrininkas |
| Partija | 1971 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Kauno politechnikos institutas |

**Kostantas Kazakevičius** (1942 m. sausio 2 d. Simne, Alytaus apskritis – 1997 m. rugpjūčio 31 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, medžiagotyrininkas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1948 m. su tėvais ištremtas į Čerenkovą (Rytų Sibiras). 1959 m. grįžo į Lietuvą. 1965 m. baigė Kauno politechnikos institutą. Nuo 1961 m. dirbo Energetikos ir elektrotechnikos institute (nuo 1992 m. Lietuvos energetikos institutas), nuo 1971 m. vyriausias mokslinis bendradarbis. Nuo 1974 m. Karščiui atsparių medžiagų fizikos laboratorijos vadovas, nuo 1992 m. instituto mokslinis sekretorius. 1993 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų kryptys – medžiagotyra, terminis keraminių medžiagų, naudojamų svarbiems energetikos ir magnetohidrodinaminiams įrenginiams, patvarumas. Paskelbė per 70 mokslinių straipsnių. 6 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Ugniai atsparios keramikos terminio patvarumo tyrimas, su kitais, 1971 m. rusų k.
* Prizminių kūnų terminio virimo dėsningumai, su A. Janulevičiumi, 1981 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kostantas Kazakevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 274
2. ↑  Juozas Vytautas Žiugžda. *Kostantas Kazakevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 659 psl.
| Karymabadas*كريم آباد* |
| --- |
| *Miesto reginys nuo Baltito tvirtovės* |
|  |
| 

KarymabadasKarymabadas

36°19′50″ š. pl. 74°39′50″ r. ilg.﻿ / ﻿36.33056°š. pl. 74.66389°r. ilg.﻿ / 36.33056; 74.66389﻿ (Karymabadas)Koordinatės: 36°19′50″ š. pl. 74°39′50″ r. ilg.﻿ / ﻿36.33056°š. pl. 74.66389°r. ilg.﻿ / 36.33056; 74.66389﻿ (Karymabadas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Provincija** | Gilgitas-Baltistanas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 7 000  |
| **Altitudė** | 2 288 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Karymabadas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Karymabãdas |

**Karymabadas** (urd. كريم آباد = *Karīmābād*) – miestas šiaurės Pakistane, Gilgite-Baltistane, prie Hunzos upės, tarpukalnių slėnyje, netoli Rakapošio kalno. Pro miestą eina Karakorumo plentas. Verčiamasi daugiausia drėkinamąja žemdirbyste (ryžiai, kukurūzai, vaisiai, daržovės), turizmu. Miesto įžymybė – ant stačios uolos pastatyta Baltito tvirtovė, kurioje iki 1945 m. rezidavo Hunzos mirai.

Istorija
--------

Miestas nuo seno vadintas ***Baltitu*** ir apgyvendintas burušų. Buvo Hunzos karalystės sostine (1947 m. prisijungė prie Pakistano). Dabartinis miesto pavadinimas kilo nuo sufijų šventojo Karymo Aga Chano vardo.

Baltito tvirtovė

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Kostas Jankauskas** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. balandžio 7 d. (69 metai)Telšiai. |
| Sutuoktinis (-ė) | Asta |
| Vaikai | Simonas, Šarūnas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Kostas Jankauskas** (g. 1954 m. balandžio 7 d. Telšiuose) – Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą. 1977 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, inžinierius – statybininkas.

1977 m. statybos organizacijose dirbo statybos meistru, darbų vykdytoju, vyr. darbų vykdytoju, vyriausiuoju inžinieriumi. 1986 m. Respublikinio statybos susivienijimo Gamybinės valdybos vyriausiasis inžinierius, valdybos viršininkas. 1989 m. Marijampolės valstybinės eksperimentinės statybinių konstrukcijų gamyklos generalinis direktorius. 1994–1996 m. dirbo privačiame sektoriuje. 1997–2000 m. Marijampolės apskrities viršininkas, Marijampolės apskrities tarybos pirmininkas, Lietuvos ir Lenkijos tarpvyriausybinės bendradarbiavimo per sieną komisijos pasienio bendradarbiavimo darbo grupės pirmininkas, Lietuvos vardo tūkstantmečio minėjimo valstybinės komisijos narys, bendradarbiavimo tarp Lietuvos Respublikos regionų ir Kaliningrado srities tarybos narys, Euroregiono „Nemunas" tarybos narys. Nuo 2001 m. UAB Koncernas „Alga" viceprezidentas, nuo 2008 m. koncerno Generalinis direktorius.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos Marijampolės skyriaus narys. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys. Tėvynės sąjungos frakcijos seniūnas.

Marijampolės Rotary klubo narys. Marijampolės apskrities jaunųjų menininkų rėmimo fondo steigėjas. Sutuoktinė Asta, vaikai Simonas, Šarūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Karvių kautynės Martinji amfiteatre.
**Karvių kautynės** – tradicinis Šveicarijos renginys, dažniausiai vykstantis Valė kantone. Karvių kautynėse, priešingai nei koridoje, karvės kaunasi tarpusavyje.
Kiekvienais metais Valė kantone vyksta karvių kautynių serija, vadinama „karalienių kovomis" (pranc. *combats de reines*). „Karalienių kovos" prasidėjo XX a. trečiajame dešimtmetyje ir kasmet pritraukia virš 50 000 žiūrovų. Kovų nugalėtoja tituluojama Karalienių Karaliene (pranc. *La Reine des Reines*). Metų gale Aproze yra rengiamas kautynių superfinalas, kuriame šešiose svorio kategorijose kaunasi šešios geriausios kiekvieno regiono karvės.

Karvės natūraliai kaunasi dėl dominavimo bandoje, būtent ši savybė ir išnaudojama karvių kautynėse. Renginiuose Šveicarijoje naudojamos Hérens veislės karvės. Prieš kautynes karvėms nuzulinami ragai, tad susirėmimo metu gyvūnai daugiausiai stumdosi. Iš susirėmimų pasitraukusios karvės pašalinamos iš kovos tol, kol ringe lieka vienintelis gyvūnas. Kartais karvės kautynių metu išvis atsisako fiziškai kontaktuoti viena su kita. Kiekvienos kautynės gali tęstis iki 40 minučių.

Panašūs renginiai vyksta Aukštutinėje Savojoje, Prancūzijoje, Aostos slėnyje, Italijoje, ir Kafkasöro plynaukštėje Artvine, Turkijoje, kur yra vadinami bulių kautynėmis.

Šaltiniai
---------

* Hunt, Julie, 13 April 2003. „Locking horns in canton Valais Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.". Accessed 8 July 2006.
* Hayes-Gehrke, Melissa N. „In the mood: Swiss always enjoy a good cow fight Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.". Accessed 8 July 2006.

Nuorodos
--------

* Oficiali „Valė karalienių" svetainė Archyvuota kopija 2006-01-04 iš Wayback Machine projekto. (pranc.)
* Kautynių taisyklės Archyvuota kopija 2016-03-13 iš Wayback Machine projekto. (pranc.)
* Šveicarijos Hérens veisėjų federacija Archyvuota kopija 2006-12-05 iš Wayback Machine projekto. (pranc.)
* Puslapis iš Šveicarijos televizijos TSR (pranc.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Polygala amarella** |
| --- |
| Karčioji putokšlė (Polygala amarella)Karčioji putokšlė (*Polygala amarella*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Putokšliniai  *( Polygalaceae)* |
| Gentis: | Putokšlė  *( Polygala)* |
| Rūšis: | Karčioji putokšlė  *( Polygala amarella)* |

 |

**Karčioji putokšlė** (*Polygala amarella*) – putokšlinių (*Polygalaceae*) šeimos augalas. Aukštis 5-15 cm. Stiebas nuo pat pamato šakotas, pamate yra gausi lapų skrotelė. Žiedynas kekės pavidalo. Apyžiedis mėlynas. Žydi gegužės – rugpjūčio mėn.

Augalas turi saponinų, todėl vartojamas liaudies medicinoje nuo skrandžio veiklos sutrikimo, galvos skaudėjimo, taip pat kaip atsikosijimą lengvinanti priemonė sergant bronchitu.

Lietuvoje dažna. Auga pievose, miško aikštelėse, pamiškėse, ganyklose.

Karčioji putokšlė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Kančia***

**Kančia** – tam tikra skausmo atmaina, jutiminė ar jausminė nemaloni patirtis, susijusi su žala ar žalos grėsme kančią išgyvenančiam individui.

Kančia gali būti fizinė arba dvasinė, priklausomai nuo to, ar ji sukeliama somatinių organizmo procesų, ar protinių procesų. Fizinės kančios pavyzdžiai: skausmas, pykinimas, oro trūkumas, niežėjimas. Dvasinės kančios pavyzdžiai: nerimas, sielvartas, neapykanta, nuobodulys.

Kančios stiprumas gali skirtis, įmanoma tiek lengva, tiek sunkiai pakeliama kančia. Trukmė bei pasikartojimų dažnumas taip pat priskiriami prie svarbių kančią apibūdinančių veiksnių.

Žmonės kančią suvokia subjektyviai ir skirtingai, priklausomai nuo to, kiek lengva ar sunkia, išvengiama/neišvengiama, naudinga/nenaudinga laiko konkrečią kančią; su kokio dydžio pasekmėmis ją sieja, ar manosi jos užsitarnavę (verti), ar kančia pasirinkta savo valia ar ne, ir pan.

Skirtingo pobūdžio kančią tenka patirti visiems jaučiantiems organizmams.

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kančia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kančia budizme
**Karčioji**, trauktinė, *biteris* (angl. *bitters*, iš angl. *bitter* 'kartus') – kartaus skonio alkoholinis gėrimas. Stiprumas ne mažiau kaip 15 % tūrio etilo alkoholio koncentracijos. Dažnai naudojamas alkoholiniams kokteiliams ir kitiems maišytiems alkoholiniams gėrimams.

Karčiųjų grupei priklauso karčiosios trauktinės, kai kurių rūšių likeriai ir vermutai.

Vyraujantis kartus skonis yra dėl aromatinio spirito, išgaunamo maistinį rektifikuotą spiritą aromatizuojant natūraliomis arba natūralioms tapačiomis medžiagomis.

Daugelis karčiųjų yra rudos spalvos, turi lengvai deginantį kartoką skonį ir malonų augalinės kilmės aromatą, kurį suteikia įvairių augalų žiedų, lapų, vaisių, žievių ir šaknų antpilas, paruoštas pagal specialią technologiją. Dažnai į karčiųjų sudėtį įeina anyžius, imbieras, pelynas.

Beveik kiekviena šalis turi savitą žolelių gėrimą, kurio receptūra, gaminimo technologija dažniausiai yra laikomos paslaptyje. Pasaulyje gerai žinomos karčiosios:

Čekiška „Becherovka"
Vengriškas „Unicum"
* Becherovka – Čekija
* Borovička – Slovakija
* Gammel Dansk – Danija
* Jagermeister – Vokietija
* Kamparis – Italija
* Nemiroff – Ukraina
* Rygos juodasis balzamas – Latvija
* Unicum – Vengrija

Gerai žinomos mums ir mėgstamos kitose šalyse lietuviškos karčiosios, turinčios senas gamybos tradicijas ir patirtį, gamybos technologijos istoriją, griežtai saugomas receptūras:

* Dainava
* Starka
* Trejos devynerios

Nuorodos
--------

1. ↑  Techninis reglamentas dėl alkoholinių gėrimų terminų, apibrėžimų bei procesų apibūdinimo ir prekinio pateikimo nuostatų
2. ↑  Bitters. In: Ayto J. (2002) *An A-Z of Foof and Drink*. Oxford University Press.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Permanentinė revoliucija** (nenutrūkstama revoliucija) - 1. istoriškai užsitęsusi (arba nenutrūkstamai vykstanti) revoliucinių ir reformacinių procesų seka. 2. Nenutrūkstamas tam tikrų revoliucinių tikslų siekimas.

Marksistinė permamentinės revoliucijos samprata
-----------------------------------------------

Nors paprastai permanentinės revoliucijos autorystė priskiriama L. Trockiui, pirmą kartą permanentinės (nenutrūkstamos) revoliucijos teoriją "Komunistų Partijos Manifeste" (1848 m.) iškėlė K. Marksas ir F. Engelsas. Marksistai skaitė, kad proletoriatas, turintis pakankamai galios, organizuotumo ir užimantis savo politinę poziciją gali pereiti nuo buržuazinės - demokratinės revoliucijos prie socialistinės revoliucijos ir įvesti savo valdžią. Marksistai manė, kad revoliucijos permanentiškumas turi būti išlaikytas iki tos akimirkos, kai visos priešiškos socialinės klasės nebeturės valdžios ir valstybės valdžia priklausys proletoriatui. Nenutrūkstamumą K. Marksas ir F. Engelsas suprato kaip nenutrūkstamą revoliucijos procesų kaitą.

L. Trockio interpretacija
-------------------------

Pirmą kartą L. Trockis paminėjo permanentinė revoliuciją 1905 metais savo straipsnyje „Apie nenutrūkstamą revoliuciją" (laikraštyje „Pradžia", lapkričio 8 d.). 1932 metais išleido knygą „Permanentinė revoliucija", nuo to laiko permanentinė revoliucijos vardas siejamas tik su Trockiu.

Pagal Levą Trockį, revoliucija neturi būti "vienadienė" - negalima sustoti vien valdžios atitekimu proletoriatu. Revoliucija turi būti permanentinė - vykti tol, kol galutinai nebus pasiekti visi jos tikslai. Siekimas vyksta revoliuciniais/reformaciniais procesais. T. y. skirtingai nuo Markso ir Engelso, kurie aiškino, jog permanentiškumas būtinas iki tos akimirkos, kai bus užimta valdžią, jis skatino vesti kovą už revoliuciją tol, kol nebus įgyvendinti visi jos tikslai, tokie kaip socialinis teisingumas ir pan. Permanentinės revoliucijos atsisakymą ir susitaikymą su esamomis sąlygomis Trockis laikė oportunizmu.
| **Chrysocyon brachyurus** |
| --- |
| Karčiuotasis vilkas (Chrysocyon brachyurus)Karčiuotasis vilkas (*Chrysocyon brachyurus*) |
| Apsaugos būklė |
| Beveik nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Šuniniai  *( Canidae)* |
| Triba: | Tikrieji šunys  *( Canini)* |
| Gentis: | *Chrysocyon*  *( Chrysocyon)* |
| Rūšis: | Karčiuotasis vilkas  *( Chrysocyon brachyurus)* |

 |
| Binomas |
| ***Chrysocyon brachyurus***Illiger, 1815 |

**Karčiuotasis vilkas** (*Chrysocyon brachyurus*) – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis. Gyvena iki 15 metų. Įrašytas į Tarptautinę raudonąją knygą. Medžioja puldamas staiga. Visaėdis – minta beveik viskuo ką randa – nuo smulkių gyvūnų iki vaisių. Aktyviausias naktimis. Gyvena P. Amerikos (Brazilijos, Paragvajaus, Bolivijos, Urugvajaus, Šiaurės Argentinos) miškinguose rajonuose, savanose, pelkių pakraščiuose, apaugusiuose aukšta žole.

Išvaizda
--------

Karčiuotasis vilkas
Sveria 20-23 kg. Nuo kitų šuninių skiriasi trumpa uodega ir ilgesnėmis už kūną kojomis, atrodančiomis, tarsi gyvūnas avėtų kojines. Kailis rausvai geltonas. Turi dideles ausis ir puikią klausą. Snukis tamsus. Ant sprando ir nugaros yra trumpi statūs tamsesnio plauko karčiai. Pūkuotos uodegos galas dažniausiai būna baltas. Tai nei šuo, nei lapė, bet kartais jis vadinamas ilgakoje lape.

Dauginimasis
------------

Karčiuotieji vilkai gyvena pavieniui, išskyrus poravimosi laikotarpį. Po 60-65 dienas trukusio nėštumo, gimsta 2-3 jaunikliai, kurie subręsta 2-aisiais gyvenimo metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Chrysocyon brachyurus". IUCN Red list.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karčiuotasis vilkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Machmudas Šachas Duranis** |
| --- |
|  |
| Machmudo vardo moneta, iškalta apie 1802 m. Multane |
| Gimė | 1769 m. |
| Mirė | 1829 m. balandžio 18 d. (~60 metų)Heratas |
|  |
| Pareigos | Afganų šachas 1801−1803 m. ir 1809−1818 m. |

**Machmudas Šachas Duranis** (‎1769 m. – 1829 m. balandžio 18 d.) – XIX a. pr. Afganistano šachas.

Biografija
----------

Machmudas buvo vienas iš šacho Timūro sūnų ir šacho Achmado anūkas. 1772 m. mirus Achmadui šachu tapo Timūras. Jis savo sūnums pavedė valdyti: Machmudui Kandaharą, Zamanui Kabulą ir Šudžai Heratą. Machmudas tarp jų buvo vyriausias, bet 1793 m. mirus Timūrui sostinės Kabulo valdytojas Zamanas tapo šachu. Jis pradėjo konsoliduoti valdžią tėvo sadozajų klano rankose šalindamas iš svarbių pareigų barakzajų genties vadus. Po susidorojimų barakzajai sukilo ir parėmė Machmudo pretenzijas į sostą. 1801 m. liepą, remiamas Fatiho Barakzajaus, Machmudas nuvertė Zamaną ir pasiskelbė šachu. Beveik visą valdžią jis po to atidavė Fatihui Barakzajui, kas sukėlė kitų duranių vadų nepasitenkinimą. Jie tuomet parėmė Herato valdytoją Šudžą ir 1803 m. Machmudas prarado Kabulo kontrolę, Šudža paskelbtas šachu. 1809 m. Afganistanui kilo Rusijos imperijos įsiveržimo pavojus ir Šudža siekė sudaryti sąjungą su Indijoje veikusiais britais. Tai sukėlė afganų vadų nepasitenkinimą, Šudža prarado paramą ir Machmudas vėl atsiėmė Kabulo kontrolę (Šudža pabėgo į Indiją). Antrojo valdymo metu priešprieša tarp Machmudo ir barakzajų vis didėjo. 1818 m. jis nurodė suimti ir po kankinimų nužudyti Fatihą Barakzajų. Sukilę barakzajai, vadovaujami Dosto Muhamedo, privertė jį pasitraukti į Heratą, kur Machmudas mirė 1829 m. balandžio 18 d.

Šaltiniai
---------

* Afghanistan at War: From the 18th-Century Durrani Dynasty to the 21st Century. 2017, p. 148
**Biliaminu Nurudeen**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | angl. *Biliaminu Nurudeen Abiola* |
| Gimimo data | 1999 m. kovo 22 d. (24 metai) |
| Gimimo vieta | Nigerija |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Kėdainių „Nevėžis" |
| **Numeris** | 6 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021 2021– | FK Garliava  Kėdainių „Nevėžis" | 15 0(0) 11 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2021 m. spalio 30 d.. |

**Biliaminas Nurudinas Abiola** (*Biliaminu Nurudeen Abiola*; g. 1999 m. kovo 22 d.) – Nigerijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Šiuo metu yra Kėdainių „Nevėžio" narys.

Karjera
-------

Žaidė gimtojoje šalyje AS Racines. Persikėlė į Beniną, į AS Real Sports de Parakou FC. Grįžo į Nigeriją, į Abia Comets FC.

### FK Garliava

Į Lietuvą žaidėjas atvyko 2021 m. Pirmoje sezono pusėje atstovavo „Garliavos" ekipai, kuri žaidė Antroje lygoje. 

2021 m. kovo 27 d. debiutavo Antroje lygoje rungtynėse prieš Kybartų „Sveikatą". Šiose rungtynėse garliaviškiai nugalėjo varžovus rezultatu 6:0.

FK Garliava ekipoje sužaidė 15 rungtynių Antroje lygoje ir vienerias LFF taurės turnyre.

### Kėdainių „Nevėžis"

Vasarą persikėlė į Kėdainių „Nevėžio" klubą.

Debiutavo A lygoje 2021 m. liepos 9 d. rungtynėse prieš Alytaus „Dainavą".

Po sėkmingo XXXI (31) turo pateko į simbolinę turo rinktinę.

2022 m. tęsė karjerą klube, kuris buvo perkeltas į Pirmą lygą.

Statistika
----------

A lygos statistika.

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2021** | **„Nevėžis"** | 11 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* soccerway
* alyga.lt (lietuvių k.)
* lietuvosfutbolas.lt
* transfermarkt.com
* flashscore
* fknevezis.lt


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | FK Nevėžis sudėtis |  |
| 6 Biliaminu Nurudeen · 8 Yuta Suzuki · 9 Nika Toklikishvili · 11 Jevhen Mohil · 13 Lukas Berednikovas · 18 Soichiro Suzuki · 22 Arminas Lukoševičius · 34 Robertas Granauskas · 35 Rokas Župerka · 77 Vakaris Skibiniauskas · 91 Mindaugas Butkus · 99 Karolis Rukuiža · x Aurimas Raginis
 |
Treneris: Lietuva Darius Gvildys |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kosta Rikos centrinis slėnis** (isp. *Valle Central*) – plokščiakalnis Kosta Rikos centrinėje dalyje, kalnų apsuptyje, užima 11 366 km² teritoriją. Iš šiaurės slėnį supa Centrinė Kordiljera su 4 ugnikalnių kūgiais, iš pietų – Talamankos Kordiljera. Karpineros aukštumų grandinė skiria slėnį į dvi dalis – Vakarų arba „tikrąjį" Centrinį slėnį ir Rytų arba Gvarko slėnį. Būdingas aukštis – 800–1500 m.

Klimatas tropinis, karštas. Temperatūra svyruoja tarp 15-30 °C. Vakarinė slėnio dalis vasarą veikiama pasatų, čia ryškūs sausasis ir drėgnasis laikotarpiai. Rytinė dalis veikiama Karibų jūros, kur klimatas pastovesnis. Metinis kritulių kiekis svyruoja tarp 1900 ir 3200 mm, o oro drėgnumas – tarp 75-87 %.

Centriniame slėnyje įsikūrę beveik 3/4 Kosta Rikos gyventojų, čia yra šalies sostinė San Chosė. Teritorija ypač palanki žemdirbystės vystymui.
| Pernambukas*Pernambuco* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Pernambuko vėliava | Pernambuko herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Administracinis centras** | Resifė |
| **Mezoregionai** | 5 |
| **Mikroregionai** | 18 |
| **Savivaldybės** | 185 |
| **Gubernatorius** | Eduardo Campos |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 9 674 793 |
| **Plotas** | 98 146 km² |
| **Tankumas** (2021) | 99 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | PernambukasVikiteka |

**Pernambukas** (port. *Pernambuco*) – valstija Brazilijoje, šalies rytinėje dalyje. Ribojasi su Paraiba ir Seara šiaurėje, Piauju – vakaruose ir Alagoasu bei Bahija – pietuose. Iš rytų skalauja Atlanto vandenynas. Valstijos sostinė – Resifė.

Geografija
----------

Rytinę teritorijos dalį užima siaura pakrantės žemuma. Einant į vakarus paviršius kyla į plynaukštes ir plokščiakalnius (Borboremos plokščiakalnį). Aukščiausia valstijos vieta yra Papagajo kalnas (1260 m). Valstijai priklauso Fernando de Noronijos salos Atlanto vandenyne. Svarbiausios Pernambuko upės yra San Fransiskas, Ipožuka, Una, Pažeu, Gojana.

Klimatas subekvatorinis; karštas ir drėgnas. Plokščiakalnyje vėsiau, žiemą temperatūra nukrenta iki 5-10 °C.

Vandenyno pakrantėje auga Pernambuko pakrančių miškai, kurie yra Atlanto miškų šiaurinis pratęsimas. Centrinėje dalyje auga subekvatoriniai, lapus metantys miškai, tiesa, dauguma jų iškirsti, vietoje jų užveistos plantacijos ir ganyklos. Giliau link žemyno driekiasi kaatingos krūmynų plotai bei sertano stepės.

Gyventojai
----------

Etninė sudėtis:

* pardo – 55,2 %
* baltieji – 37,9 %
* juodaodžiai – 6,3 %
* azijiečiai ir indėnai – 0,6 %

Pernambuke gyvena 11 indėnų tautų: pankararu, kambivai, atikunai, šukurai, fulnijai, trukai, tušai, kapinavai ir pipipanai.

Didžiausi miestai
-----------------

* Resifė – 1561 tūkst. gyv. (2008 m.)
* Žaboatan dos Guararapesas – 687,6
* Olinda – 397,2
* Paulista – 319,3
* Karuaru – 298,5
* Petrolina – 281,8
* Kabo de Santo Agostinjas – 171,5
* Kamaražibė – 143,2
* Garanjunsas – 131,3
* Vitorija de Santo Antanas – 126,3
* Igarasu – 100,1

Pernambukas. Sera do Katimbau nacionalinis parkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
| **Kostas Birulis** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. vasario 15 d.Panevėžys |
| Mirė | 2004 m. sausio 27 d. (78 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | inžinierius |
| Organizacijos | Lietuvos Respublikos Vyriausybė |
| Pareigos | 1990–1992 m. ryšių ministras |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Gedimino 3 laipsnio ordinas |

**Kostas Birulis** (1925 m. vasario 15 d. Panevėžys – 2004 m. sausio 27 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius.

Biografija
----------

1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1961 m. – Maskvos neakivaizdinį užsienio kalbų institutą.

1950–1951 m. Sitkūnų radijo stoties vyresnysis radiotechnikas. 1951–1953 m. Klaipėdos radiofikacijos tinklų, 1953–1957 m. Vilniaus radiofikacijos tinklų vyr. inžinierius. 1957–1959 m. Liaudies ūkio tarybos Prietaisų gamybos valdybos viršininko pavaduotojas. 1959–1963 m. Ryšių ministerijos Technikos valdybos viršininkas. 1962–1965 m. Kauno ryšių kontoros viršininkas. 1965–1988 m. Ryšių ministerijos Elektros ryšių valdybos viršininkas, 1988–1990 m. šios ministerijos vyr. ekspertas tarptautiniams santykiams. 1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, 1990–1992 m. I vyriausybės ryšių ministras. Prisidėjo prie elektronikos ryšių su Vakarų valstybėmis nustatymo po sausio 13 d. TSRS agresijos. 1992–1993 m. Lietuvos Respublikos ryšių ir informatikos ministerijos Tarptautinių santykių skyriaus konsultantas. 1993–1995 m. Danijos ryšių kabelių ir įrangos įmonės NKT atstovybės Lietuvoje vadovas. 1995–1998 m. Europos ryšių palydovų kompanijos EUTELSAT konsultantas Lietuvai ir Latvijai.

Bibliografija
-------------

* Laisvės kodas, 2001 m.

Įvertinimas
-----------

* 2000 m. – Gedimino 3 laipsnio ordinas.
* 2013 m. – I laipsnio medalis „Už nuopelnus Vilniui ir Tautai" (po mirties).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kostas Birulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 718 psl.
| **Antanas Ivanauskas** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. liepos 9 d. (63 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva |
| Vaikai | Agnė, Tadas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija,
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Kauno politechnikos institutas |

**Antanas Ivanauskas** (g. 1959 m. liepos 9 d. Kaune) – Lietuvos ir Kauno miesto ūkio, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966–1977 m. mokėsi Kauno 18-oje vidurinėje mokykloje, 1977–1982 m. studijavo Kauno politechnikos institute.

1980 m. Kauno Stambiaplokščių namų detalių gamyklos pagalbinis darbininkas. 1981 m. Gamybinio susivienijimo „Gelžbetonis" meistras. 1983 m. gamyklos „Pirmūnas" meistras, cecho viršininkas. 1983–1985 m. Gamybinio susivienijimo „Baltija" komjaunimo sekretorius. 1985–1989 m. Kauno Lenino rajono Liaudies deputatų tarybos Vykdomojo komiteto skyriaus vedėjas.

1989–1991 m. TSRS Socialinio banko Kauno skyriaus valdytojo pavaduotojas. 1991–1993 m. Lietuvos banko Kauno skyriaus valdytojo pavaduotojas, 1993–2012 m. valdytojas. 2012–2014 m. Lietuvos banko Grynųjų pinigų tarnybos Kasos departamento direktorius.

Nuo 2014 m. Vidaus vandens kelių direkcijos generalinis direktorius.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas, Biudžeto ir finansų nuolatinės komisijos pirmininkas.

Vaikai – Agnė ir Tadas, žmona Daiva.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
Ramezėjumo liekanos
**Ramezėjus** – Senovės Egipto naujosios karalystės faraono Ramzio II (apie 1279−1213 m. pr. m. e.) laidojimo šventykla, esanti Tėbų nekropolyje vakariniame Nilo upės krante prie šiuolaikinio Luksoro.

Ramezėjaus šventyklos pagrindinis pastatas buvo pastatytas iš akmenų. Jį sudarė du kiemai, išdėstyti vienas paskui kitą, į kurį kiekvieną buvo įėjimas pro piloną. Abiejų pilonų išorė dekoruota reljefais Kadešo mūšio tema. Už antrojo kiemo sekė hipostilinė salė, už jos sekė patalpa šventajai valčiai ir šventovė. Šis pavyzdys buvo pritaikytas vėlesnei Ramzio III Medinet Habu šventyklai. Kitos Ramezėjaus sienos dekoruotos Ramzio II karinių kampanijų Sirijoje ir Mino šventės scenomis. Ramezėjume taip pat buvo faraono rūmai ir iš plaušaplyčių statyti sandėliai, klėtys. Pastatyta šventykla tarnavo ne vien faraono pasiruošimui kelionei į aną pasaulį, bet buvo ir stambus administracinis-ekonominis vietovės centras. Radiniai rodo, kad joje buvo raštininkų mokykla.

Po šventyklos grindimis XIX a. pb. archeologas James Quibell rado žynio iš Egipto viduriniosios karalystės laikų (apie 1700 m. pr. m. e.) kapą su papirusų dėže ir religiniais artefaktais. Šventyklos komplekse rasti papirusai iš Trečiojo tarpuvaldžio (apie 1050−650 m. pr. m. e.) ir kapinių liekanos iš to paties laikotarpio. Graikų istorikas Diodoras Sicilietis klaidinančiai šventyklą pavadino „Ozimandijo kapu" (Ozimandijus − graikų iškraipytas Ramzio II vardas), kas įkvėpė P. B. Šelio eilėraštį. Prie šventyklos pilono buvo gigantiškos Ramzio II statulos. Vienos statulos biustą XIX a. pr. Džovanis Belconis išgabeno į Angliją (dabar Britų muziejuje, pramintas „jaunuoju Memnonu").

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ramezėjus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Nigel Strudwick, Helen Strudwick. *Thebes in Egypt.* Cornell University Press, 1999, p. 211

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 241177
* Encyclopaedia Britannica, 2008 11 24