recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vatinės kelnės
**Vatinės kelnės** (rus. *ватные штаны, ватные брюки* ) – šiltos kelnės su vatos užpildu, skirtos apsaugai nuo šalčio.

Vatinės kelnės Tarybų Sąjungoje ir Rusijoje
-------------------------------------------

XX a. Tarybų Sąjungoje vatinės kelnės buvo labai paplitęs žieminis drabužis:

* Karinės uniformos dalis – Raudonosios armijos, Tarybinės armijos žieminė lauko ar darbinė uniforma;
* Darbo drabužių dalis (pvz. statybininkų, medkirčių ir t. t. taip pat kalinių darbo drabužių);
* Žieminės aprangos dalis – pirkdavo žmonės, kurie daug laiko praleisdavo lauke.

Tai buvo pigus drabužis, siūtas iš medvilninio audeklo, šiltintos medvilnine vata. Kelnių viršutinį sluoksnį sudarydavo 5 dalys – dvi priekinės, dvi užpakalinės ir plati juosmens dalis. Pamušalas irgi būdavo medvilninis. XX a. 10-tą dešimtmetį grynai medvilninius audeklus pakeitė mišrūs audeklai. 
DVRA vatinės kelnės buvo siuvamos su metalinėmis sagomis. Vėliau imta naudoti plastikines sagas. 

Kinijos kariuomenės vatinės kelnės siuvamos iš žalesnio audeklo. 

1968 m. gruodžio 12 d. TSRS Sveikatos apsaugos ministerijos įsakymu Nr. 878 vatinės kelnės buvo priskirtos prie nemokamai statybininkams išduodamos aprangos. Nurodyta vatinių kelnių dėvėjimo trukmė buvo 24 mėnesiai arba kita trukmė pagal juostas.

TSRS laikais vatinės kelnės buvo siuvamos pagal *Techninį aprašą TU 17-1200-74* (*Технические Условия ТУ 17-1200-74*).
Rusijos federacijoje 1992 m. vatinės kelnės imtos gaminti pagal standartą GOST 29335-92 „Vyriški kostiumai apsaugai nuo žemų temperatūrų" (*ГОСТ 29335–92 Костюмы мужские для защиты от пониженных температур*).
Pagal šį standartą vatinės kelnės būna 6 ūgių (158, 164, 170, 176, 182 ir 188 cm). 

Vatinės kelnės gali būti šiltinamos trijų tipų įdėklais: vilnonis dygsniuotas vatinas, medvilninis dygsniuotas vatinas ar medvilninė siuvamoji vata, 
Vata arba vatinas tvirtinamas arba prie viršutinio sluoksnio, arba prie pamušalo dygsniais. 

Vatinių kelnių spalvos:

* chaki – daugiausia kariuomenėje, vėliau ir statybose,
* juoda – civilinė apranga, žemės ūkyje,
* mėlyna – statybose ir po 10-to dešimtmečio kitur.

1970-1986 m. TSRS Gynybos ministerijos užsakymu kariuomenei siūtos vatinės kelnės pasižymėjo labai gera kokybe, didelėmis įleistinėmis kišenėmis, sudvigubintu audeklu ties keliais, reguliuojamu juosmeniu. Vėlesnių metų modeliai siūti su uždedamomis kišenėmis.

Nuorodos
--------

1. ↑  Об изменении норм бесплатной выдачи спецодежды, спецобуви и предохранительных приспособлений работникам учреждений, предприятий и организаций системы министерства здравоохранения СССР
2. ↑  ГОСТ 29335-92 Костюмы мужские для защиты от пониженных температур. Технические условия
| Iberostar stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Maljorkos Palma, Ispanija |
| Atidarytas | 1999 m. birželis |
| Savininkas | Maljorkos Palmos savivaldybė |
| Operatorius | RCD Mallorca |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 23 142 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | RCD Mallorca |

**Iberostar stadionas** (kat. *Iberostar Estadi*: isp. *Iberostar Estadio*) – futbolo stadionas Maljorkos Palmoje, Balearų salose, Ispanijoje. Prieš tai buvo žinomas kaip **Estadi de Son Moix** (isp. *Estadio de Son Moix*) ir **ONO Estadi**. Iberostar stadionas buvo pastatytas 1999 m. vasaros universiadai. Nuo 1999 m. namų rungtynes žaidžia RCD Mallorca. Iberostar telpa 23 142 žiūrovai. Tai didžiausias stadionas Balearų salose. Pastatytas vietoje seno *Estadio Lluís Sitjar* stadiono. Stadionas yra 3 km į šiaurės vakarus nuo miesto centro. Nutolęs 13 km nuo Palma de Mallorca oro uosto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Iberostar stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono istorija
| **Vytautas Kvietkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. sausio 27 d. (71 metai)Kaunas |
| Tėvas | Valdemaras Kvietkauskas |
| Sutuoktinis (-ė) | išsiskyręs |
| Vaikai | Ieva Marija, Vytautas Paulius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, visuomenės veikėjas |
| Partija | 2000 m. Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Kvietkauskas** (g. 1952 m. sausio 27 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, sporto, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958–1969 m. mokėsi Kauno Jono Jablonskio ir Vilniaus 23-oje vidurinėje mokykloje. 1969–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo žurnalisto specialybę.

1973–1993 m. LSSR valstybinio radijo ir televizijos komiteto korespondentas, radijo laidos automobilininkams „Sankryža" redaktorius, laidų „Keliai, mašinos, žmonės", „Labas rytas" vedėjas. 1983–1993 m. Lietuvos televizijos informacijos laidų redakcijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyriausiasis redaktorius bei laidų vedėjas, informacinės laidos „Panorama" redakcijos vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyriausiasis redaktorius. Rengė laidas automobilizmo ir eismo saugumo klausimais.

1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Lietuvos pramonininkų asociacijos spaudos skyriaus vadovas. 1994–1996 m. ir 1997–2000 m. Vilniaus televizijos direktorius. 1996–1997 m. Nacionalinio radijo ir televizijos generalinis direktorius.

2000–2004 m. LR Seimo narys, Naujosios sąjungos (NS) frakcijos seniūno pavaduotojas. 2003–2004 m. Europos Parlamento stebėtojas, tikrasis narys. Dėl kyšininkavimo skandalo, paviešinus slapta įrašytų pokalbių išklotines, pasitraukė iš partijos ir iš Seimo. 2005–2008 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos direktorius. 2008–2009 m. UAB „Balto Media" generalinis direktorius. 2010–2018 m. bendradarbiavo LRT radijuje, rengė savaitines laidas „Aktualijų studija" ir „Sankryža".

1995–1997 m. (LDDP sąraše) Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. Naujosios sąjungos (socialliberalai) narys, NS tarybos narys, NS Prezidiumo narys, NS Informacinio centro vadovas.

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Buvo Regioninių televizijų asociacijos prezidentas. 1990–2005, 2009-2017 m. Lietuvos parolimpinio komiteto prezidentas, buvo Europos parolimpinio komiteto vykdomojo komiteto, Lietuvos sporto tarybos, Lietuvos invalidų reikalų tarybos prie LR Vyriausybės narys. Lietuvos Nepriklausomybės Akto signatarų klubo, Vilniaus Rotary klubo narys. Nuo 2018 m.Lietuvos žurnalistų sąjungos Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Įvertinimas
-----------

* 1989 m. išrinktas į populiariausių Lietuvos žurnalistų penketuką
* 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis
* 2002 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
* 2004 m. KKSD medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui"
* 2012 m. Sporto garbės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 255 psl.
3. ↑  2000–2004 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
**Vidas Ločeris** (1948 m. birželio 11 d. Vilnius – 1999 m. spalio 8 d. ten pat) – Lietuvos kompozitorius.

Biografija
----------

Tėvas Algirdas Ločeris. 1972 m. baigė Lietuvos konservatorijos E. Balsio kompozicijos klasę. Stažavo Maskvos konservatorijos asistentūroje, M. Čulakio klasėje, Lvovo konservatorijoje.

1972–1979 m. dėstė Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1973–1993 m. Lietuvos konservatorijoje.

Žmona koncertmeisterė Nadežda Ločerienė.

Kūryba
------

Sukūrė oratoriją „Kryžkalnis" (1976 m. R. Baltrušaičio žodžiais), „Jaunatvišką simfoniją" (1973 m.), 3 koncertus (simfoniniu orkestrui, 1972 m. saksofonui, trimitui ir džiazo orkestrui, 1976 m. koncertą variacijas fortepijonui ir orkestrui, 1978 m.), „Concertino" violončelei ir styginiams (1977 m.), fortepijoninį (1974 m.) ir dvigubą (1983 m.) kvintetą, sonatą smuikui ir fortepijonui (1973 m.), sonatų ir sonatinų akordeonui, chorų, dainų, romansų, vokalizių, pjesių fortepijonui („Aitvaras", 1981 m.), smuikui, birbynei („Baladė", 1977 m.), kaimo kapelai, pramoginės muzikos ansambliams ir orkestrams. Koncertavo su tėvu kaip akordeonų duetas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Vidas Ločeris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 556 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aleksandras Bogdanovasrus. *Богданов, Александр Александрович*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. rugpjūčio 22 d.Sokulkoje, Lenkija, kitais duomenimis Tuloje |
| Mirė | 1928 m. balandžio 7 d. (54 metai)Maskvoje |
|  |
| Veikla | rusų filosofas, ekonomistas, gamtotyrininkas, politinis veikėjas |
| Partija | 1896 m. RSDDP |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandras Bogdanovas |

**Aleksandras Bogdanovas** (rus. *Богданов, Александр Александрович*, tikroji pavardė *Malinovskis*, g. 1873 m. rugpjūčio 22 d. Sokulkoje, Lenkija, kitais duomenimis Tuloje – m. 1928 m. balandžio 7 d. Maskvoje) – rusų filosofas, ekonomistas, gamtotyrininkas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1890 m. socialistų sąjungos narys. 1891 m. Maskvos universitete studijavo matematiką, fiziką, chemiją ir biologiją, bet įsitraukęs į politinę veiklą Žemietijų taryboje 1894 m. buvo suimtas ir ištremtas į Tulą. 1895–1899 m. baigė medicinos studijas Charkovo universitete.

1896–1903 RSDDP narys, 1901 m. už politinę veiklą ištremtas įVologdą, 1903–1918 m. bolševikas, 1905–1907 m. CK narys, bandė suvienyti abi socialdemokratų partijas. Vėliau dirbo socialdemokratų frakcijose Valstybės Dūmoje.

1916 m. Proletarinės kultūros teoretikas. 1918 m. iš politinės veiklos pasitraukė.

Mirė darydamas kraujo perpylimo bandymą su savimi.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šešiolika mahadžanapadų. Vatsa - viena iš jų.
**Vatsa** (skr. (devanagari): वत्स), dar vadinama **Vamsa**, **Batsa**, **Bamsa**, buvo viena iš šešiolikos regionų - valstybių (mahadžanapadų) senovės Indijoje, gyvenama indoarijų tautų. Ji buvo tarp Kaši ir Matsijos, Indijos šiaurėje (koncentravosi Gango ir Džamunos upių santakoje). Valstybės sostinė buvo Kaušambis (netoli dabartinio Alachabado).

Istorija ir kultūra
-------------------

Valstybės įkūrimas nėra visiškai aiškus. Pagrindinė valdančioji dinastija buvo Bharatai, kildinami iš Kaši arba iš Čedi. Pirmasis istoriškai patvirtintas valdovas yra Šatanika II, kurio sūnus Upadana buvo Budos amžininkas. Jo valdymo laikais Buda lankė Kaušambį, o Upadana laikomas pirmosios Budos statulos iniciatoriumi.

Po Upadanos mirties valdė valdovai Vahinara, Dandapāni, Niramitra ir Kšemaka. Pastarojo laikais valstybė buvo aneksuota Avanti valstybės.

|  |  |
| --- | --- |
| **Mahadžanapados** |  |
| Kaši | Košala | Anga | Magadha | Vadži | Malla | Čedi | Vatsa | Kuru | Pančala | Matsija | Šurasena | Assaka | Avanti | Gandhara | Kambodža |

Vikižodynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vidaus tarnybos kariuomenė**, *VNUS kariuomenė* (rus. *войска внутренней службы, ВНУС*) – Tarybų Rusijos kariuomenės rūšis, skirta saugoti valstybės užnugarį ir pavaldi VČK (operatyviniu požiūriu) ir NKVD (pavaldi administraciškai). Egzistavo 1920 m. rugsėjį – 1921 m. sausį.

Istorija
--------

VNUS kariuomenė buvo suformuota DGT 1920 m. rugsėjo 1 d. nutarimu bei RRKT 1920 m. rugsėjo 6 d. įsakymu Nr. 1735/328. 

VNUS kariuomenė buvo sudaryta sujungus šiuos dalinius:

* sargybos daliniai (*караульные части*),
* pafrontės juostos geležinkelių gynybos daliniai,
* geležinkelio ir vandens kelių milicijos daliniai fronte ir užnugario apygardose,
* vidaus apsaugos kariuomenė (VOChR kariuomenė).

Buvo suformuotos divizijos, atskirosios brigados ir atskirieji pulkai. VČK uždavinius vykdžiusių junginių ir dalinių etatai buvo suformuoti pagal VČK kolegijos nuostatus. Likusios VNUS kariuomenės etatai (pulko, bataliono, eskadrono, baterijos ir divizijos bei brigados valdybų) buvo paruošti atsižvelgiant į Raudonosios Armijos atitinkamus etatus. 

1920 m. rugsėjo 11 d. VNUS kariuomenės sektoriai (perimti iš VOChR kariuomenės organizacijos) buvo pervadinti į atitinkamų karinių apygardų, rajonų ar frontų, kuriuose šie sektoriai veikė, vidaus tarnybos kariuomenės vadų štabus. Buvę sektorių viršininkai tapo VNUS kariuomenės vadais tose apygardose ir pan. 
  
1920 m. lapkričio 1 d. RRKT ir RTFSR NKVD įsakymu vadovauti apygardų VNUS kariuomenei buvo pavesta apygardų kariniams komisarams, kurie kartu buvo pervadinti ir tapo apygardų kariuomenės vadais, o jų padėjėjai tapo apygardų VNUS kariuomenių vadais. 

1921 m. sausio 19 d. VNUS kariuomenė (išskyrus VČK dalinius, geležinkelio ir vandens kelių milicijos dalinius) buvo perduoti iš NKVD Raudonajai Armijai. Tai padaryta dėl DVRA skaičiaus mažinimo ir perorganizavimo. 

1921 m. kovo 4 d. RRKT įsakymu Nr. 517/80 VNUS šaulių divizijos, atskirieji šaulių brigados ir pulkai buvo pervadinti į atitinkamus lauko junginius ir dalinius. Jų etatai pertvarkyti pagal DVRA šaulių divizijų ir brigadų reikalavimus. Naujieji daliniai gavo numerius iš vieningos DVRA numeracijos sistemos.

Uždaviniai
----------

VNUS kariuomenės uždaviniai:

* egzistuojančios santvarkos apsauga,
* ypatingai svarbių valstybės įstaigų, įmonių, krovinių (žaliavos, maisto ir kt.) pervežimų apsauga,
* ginkluota kova su kontrrevoliucinėmis akcijomis ir banditizmu,
* transporto ir susisiekimo kalių statinių bei karinio turto apsauga ir gynyba,
* ginkluotos jėgos panaudojimas užtikrinant žemės ūkio produkcijos apskaitą, konfiskuojant žemės ūkio produktų perteklių,
* kova su spekuliavimu.

Kartu VNUS kariuomenė buvo veikiančios Raudonosios Armijos rezervas.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterBence Demeter |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Vengrijos vėliava Vengrija** |
| Šiuolaikinė penkiakovė |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2013 Gaosiungas | Estafetė |
| Europos čempionatas |
| **Bronza** | 2012 Sofija | Bronza |
| **Bronza** | 2018 Sėkešfehėrvaras | Mišri estafetė |

**Bence Demeter** (g. 1990 m. kovo 20 d.) – Vengrijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkas, olimpietis.

Biografija
----------

2011 m. tapo pasaulio jaunimo čempionu mišrios estafetės rungtyje. 2012 m. pagal pasaulio reitingo taškus vengras gavo pakvietimą į 2012 m. vasaros olimpines žaidynes, bet jose nedalyvavo nes nebuvo atrinktas Vengrijos olimpinio komiteto į nacionalinę komandą. 2016 m. dėl aukštos vietos pasaulio reitinge pelnė teisę startuoti 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Olimpiadoje sportininkas užėmė 17-ą vietą. 2018 m. Europos čempionate iškovotos bronzos medalis mišrioje estafetėje.

2019 m. užėmė 7-a vietą Europos čempionate ir pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.

Nuorodos
--------

* UIPM svetainėje
| **Vidas Lauruška** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. lapkričio 3 d. (72 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | fizikas, profesorius |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | rektorius (2007–2012) |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * LTSR valstybinė premija (1989 m. su bendraautoriais)
 |

**Vidas Lauruška** (g. 1950 m. lapkričio 3 d. Šiauliuose) – fizikas, profesorius, Šiaulių universiteto rektorius (2007–2012).

Biografija
----------

1968 m. baigė Šilalės rajono Kvėdarnos vidurinę mokyklą. 1973 m. baigęs Vilniaus universitete fizikos studijas, pasiliko dirbti Fizikos fakultete. Po metų persikėlė į Šiaulius, kur pusę metų dirbo „Nuklono" gamykloje, o nuo 1975 m. pradėjo dirbti Kauno politechnikos instituto Šiaulių vakarinio fakulteto Radiotechnikos ir elektrotechnikos katedroje. 2007–2012 buvo universiteto rektorius.

Akademinė veikla
----------------

Nuo 1975 m. įsijungė į prof. Kęstučio Kriščiūno mokslininkų grupę, kurios darbų tema – žmogaus ir mašinos sąveika. Tyrimų kryptis buvo susieta su neįgaliųjų reikmėmis: kaip, panaudojant žvilgsnį, balsą, judesius, valdyti kompiuterį, o panaudojant kompiuterį – valdyti aplinką, komunikuoti, integruotis į visuomenę. 1989 m. su bendraautoriais prof. Kęstučiu Kriščiūnu ir Vincu Lauručiu už darbą „Nauji žmogaus ir mašinos informacinės sąveikos būdai ir priemonės" gavo Lietuvos valstybinę premiją mokslo ir technikos srityje.

Nuorodos
--------

* Šiaulių universiteto rektorius Vidas Lauruška

| Akademinės pareigos |
| --- |
| Prieš tai:**Vincas Laurutis** | **Šiaulių universiteto rektorius**2007–2012 m. | Po to:**Donatas Jurgaitis(laikinasis rektorius)** |
| **Bubulcus ibis** |
| --- |
| Ibiškasis garnys (*Bubulcus ibis*) su jaunikliu |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Ibiškieji garniai  *( Bubulcus)* |
| Rūšis: | Ibiškasis garnys  *( Bubulcus ibis)* |

 |
| Binomas |
| ***Bubulcus ibis***Linnaeus, 1758 |

**Ibiškasis garnys** (*Bubulcus ibis*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Ibiškasis garnys kiek mažesnis už baltąjį. Patinas baltos spalvos. Viršugalvis, pailgėjusios kaklo, pagurklio ir nugaros plunksnos rusvai gelsvos. Snapas geltonas, pamatinė dalis raudona. Kojos tamsiai raudonos. Rainelė raudona. Patelės viršugalvis rusvas. Jauniklių viršugalvis be ryškios rudos spalvos.

Paplitimas
----------

Eurazijoje paplitęs Pirėnų pusiasalyje, nuo Užkaukazės, Volgos deltos iki Indokinijos. Šiaurėje arealas siekia Jangdzės slėnį, pietinį Himalajų šlaitą. Į pietus paplitęs iki okeaninių pakrančių. Gyvena ir Afrikoje. Peri Pietų, Centrinėje ir Šiaurės Amerikoje, Australijoje ir kitose salose.

Žiemoja Pietų ir Centrinėje Amerikoje, Pietų ir Pietryčių Azijoje, Australijoje.

Lietuvoje labai retas, pastebėtas tik keletą kartų.

Biologija
---------

Ibiškojo garnio kiaušinis Lizdus krauna tik medžiuose. Įsikuria užlietuose, kartais ir sausuose miškuose. Maitinasi dažniausiai ryžių laukuose, o kai jų nėra – pievose, pelkėse, džiūstančiuose vandens telkiniuose, seklių upių ir ežerų pakrantėse. Nevengia žmogaus kaimynystės.

Ne toks atsargus kaip kiti garniai, dažnai maitinasi tarp stambiųjų raguočių, dažnai tupi jiems ant nugarų. Laikosi grupėmis arba dideliais būriais (apie 300 paukščių vienoje vietoje). Pavieniai individai aptinkami retai. Kylantis ibiškasis garnys primena naktikovą. Skrydis lengvas, bet lėtas. Kyla neaukštai, dažnai tupia į medžius. Aktyvus dieną.

Kolonijinis paukštis, dažnai peri su baltaisiais, pilkaisiais, mažaisiais ir geltonaisiais garniais, naktikovais, kormoranais. Lizdą krauna abu poros paukščiai, vienoje dėtyje paprastai būna 4–5 kiaušiniai. Kiaušinius peri abu paukščiai apie 23 dienas. Kol jaunikliai maži, patelė laikosi prie lizdo, o patinas ieško maisto. Paukščiukams paūgėjus, maisto ieško abu tėvai. Dar neskraidantys, ūgtelėję jaunikliai gerai laipioja šakomis, palieka lizdą. Išmokę skraidyti, jauni paukščiai kartu su tėvais būriu klajoja po apylinkes.

Minta bestuburiais: skėriais, žiogais, žirgeliais, sparvomis, vorais, moliuskais, vandens vabzdžiais ir jų lervomis. Lesa varliagyvius, roplius, mailių.

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
Aleksandras Dogelis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aleksandras Dogelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Aleksandras Dogelis** (rus. *Александр Догель*, 1852 m. sausio 27 d. Panevėžys – 1922 m. lapkričio 19 d. Petrogradas) – lietuvių kilmės Rusijos histologas.

Biografija
----------

Mokėsi Kauno gimnazijoje, vėliau Kazanėje, kur nuo 1869 m. profesoriavo jo dėdė Jonas Dogelis. 1879 m. baigė Kazanės universiteto Medicinos fakultetą. 1883 m. medicinos daktaras.

1888-1895 m. Tomsko dėstytojas, nuo 1895 m. Peterburgo universiteto Histologijos katedros profesorius. 1916 m. įkūrė žurnalą „Русский архив анатомии, гистологии и эмбриологии" (nuo 1931 m. – „Архив анатомии, гистологии и эмбриологии").

Vienas pirmųjų pradėjo tirti vegetacinės nervų sistemos sinapses. Pirmasis aprašė stuburinių audinių ir organų nervų galūnes. Sukūrė gyvo nervinio audinio elementų dažymo metileno mėliu metodą. Parašė darbų iš nervų sistemos ir jutimo organų histologijos.

Sūnus zoologas Valentinas Dogelis.

Bibliografija
-------------

* Строение обонятельного органа у ганоид, костистых рыб и амфибий, Казань, 1886
* Концевые нервные аппараты в коже человека, СПБ, 1903
* Кровь, как основа жизни человека и животных, П. 1922
* Строение и жизнь клетки, М.—П. 1922
* Der Bau der Sрinalganglien des Menschen und der Säugetiere, Jena, 1908

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aleksandras Dogelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 47 psl.
| **Benas Gutkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1987 m. kovo 29 d. (36 metai) |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Sportinis jojimas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lietuvos čempionas |

**Benas Gutkauskas** (g. 1987 m. kovo 29 d.) – Lietuvos konkūrinio jojimo raitelis.

Biografija
----------

2010 m. pateko į pasaulio taurės finalinį etapą, kuriame užėmė 37-ą vietą.

2012 m. Pasaulio bendrame reitinge sportininkas užėmė 81-ąją vietą, o Rytų Europos grupės pasaulio reitinge užėmė 4-ąją vietą ir nepateko tarp dviejų sportininkų iškovojusių vietą 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Gutkauskas yra aukščiausiai kada nors pasaulio reitinge pakilęs lietuvis. 2012 m. rugpjūtį Maskvoje patyrė sunkią traumą.

2012 m. pateko į pasaulio taurės finalinį etapą, kuriame užėmė 28-ą vietą.

2013 m. Gutkauskas įtrauktas į 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių kandidatų sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Raitelis B. Gutkauskas pasaulio reitinge pakilo į 81 vietą  Archyvuota kopija 2014-03-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kartu su žirgu varžybose kritęs geriausias Lietuvos raitelis Benas Gutkauskas patyrė sunkią traumą Archyvuota kopija 2014-03-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Į Rio de Žaneiro olimpiadą nusitaikė ir V.Alekna Archyvuota kopija 2014-03-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Cementas (reikšmės).*
Pilamas cementas maišymui
**Cementas** – miltelių pavidalo rišiklis, kuris darbui paruošiamas darant vandeninį skiedinį. 

Statyboje dažniau naudojami cementai yra – gipsas, kalkės, svarbiausia statybinė medžiaga lietuviškai vadinama tiesiog *cementu* (angl. *portland cement*).

*Hidraulinis cementas* yra cementas, kuris stingsta ne tik ore, bet ir vandenyje.

Istorija
--------

Cementą pirmieji pradėjo naudoti egiptiečiai, vėliau jį iš naujo atrado antikinėje Graikijoje ir Babilonijoje, kur kalkių skiedinys buvo žymiai tvirtesnis nei Senovės Romoje. Vėliau romėnai pradėjo naudoti pucolaninius pelenus.

Gamyba
------

Portlando cementas buvo 1824 m. užpatentuotas Anglijoje.
Mišinys sudarytas iš kalkių bei kitų priemaišų, turinčių geležies, aliuminio, silicio. Mišinys gerai susmulkinamas sumalant. Gauti milteliai deginami besisukančioje krosnyje apie 1400 °C temperatūroje, suformuojant klinkerį. Klinkeris sumaišomas su maždaug 3 % gipso, ir mišinys smulkinamas iki mažesnių nei 90 mikronų dydžio miltelių.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cementas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Ben Cramer |
|  
Ben Cramer 2011 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1947 m. vasario 17 d. (76 metai)  Amsterdamas, Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Žanrai | pop, miuziklas |
| Veikla | dainininkas |
| Svetainė | bencramer.nl |

**Ben Cramer** (g. 1947 m. vasario 17 d. Amsterdame) – olandų pop muzikos dainininkas.

1967 metais įrašė debiutinę dainą „Zai zai zai", kuri tapo hitu, Nyderlandų Top 40 užėmusiu #7 vietą. Vėliau atlikėjas išleido sėkmingus singlus „Dans met mij" ir „De Clown".

1970 m. Cramer dalyvavo Nyderlandų Eurovizijos atrankoje su daina „Julia", kuri užėmė ketvirtą vietą. Į atranką grįžo 1973 metais, nacionaliniame finale atlikęs keturias dainas, iš kurių Eurovizijai buvo pasirinkta „De oude muzikant"'. 1973 m. Eurovizijos konkurse, vykusiame balandžio 7 dieną Liuksemburgo mieste, Ben Cramer tarp 17 dalyvių užėmė 14 vietą.

Atlikėjas dar kartą bandė patekti į Euroviziją – 1981 metais, tačiau su dainomis „Retour" ir „Marianne" nacionaliniame finale užėmė atitinkamai aštuntą ir dešimtą vietas.

1989 metais atliko Juan Perón vaidmenį miuzikle „Evita".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ben Cramer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė (olandų k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Sandra ir Andres  *„Als het om de liefde gaat"*** |  **Nyderlandų atstovas Eurovizijoje**1973 | Po to:**Mouth & MacNeal  *„I See a Star"*** |
Koordinatės: 54°55′44″š. pl. 23°57′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.9290°š. pl. 23.9526°r. ilg.﻿ / 54.9290; 23.9526

|  |
| --- |
| **Kauno Vydūno pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kauno Vydūno pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Kauno Vydūno pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Šiaurės pr. 57, Kaunas |
| **Direktorius(-ė)** | Antanas Augaitis |
| **Mokinių skaičius** | 251 |
| **Įkūrimo data** | 1975 m. |
| **Uždarymo data** | 2013 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 29 |

**Kauno Vydūno pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaune, Šiaurės pr. 57, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190137836. Steigėjas Kauno miesto savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Kauno 35-oji vidurinė mokykla atidaryta 1975 m. rugsėjo 1 d. Tai pirmoji Eigulių mikrorajono vidurinė mokykla. Joje buvo įrengtos 1284 darbo vietos, 21 kabinetas, 8 laboratorijos, aktų salė, valgykla, šalia – stadionas. Mokslo metus pradėjo 371 mokinys ir 30 mokytojų.

1997 m. liepos 3 d. Kauno miesto savivaldybės tarybos sprendimu Nr. 36 mokyklai suteiktas Vydūno (1868–1953) vardas. 1996 m. įkurtas informatikos kabinetas, 1998 m. įkurtas mokyklos muziejus, 2001 m. atidaryta kompiuterizuota skaitykla. Kauno miesto savivaldybės tarybos 2009 m. gegužės 21 d. sprendimu Nr. T-301 Vydūno vidurinė mokykla nuo 2012 m. rugsėjo 1 d. pertvarkyta į pagrindinę. 2013 m. rugpjūčio 31 d. mokykla uždaryta ją prijungiant prie Kauno Martyno Mažvydo pagrindinės mokyklos. Patalpose įsikūrė LSMU Visuomenės sveikatos fakultetas.

Direktoriai
-----------

* 1975 m. Juozas Žakevičius
* nuo 1985 m. Antanas Augaitis

Žymūs mokiniai
--------------

* Šarūnas Marčiulionis, krepšininkas
* Aidas Reklys, šokėjas ant ledo
* Ridas Žirgulis, aktorius
* Nerijus Šepetys, istorikas
* Liutauras Varanavičius, LFF prezidentas

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-06-27 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Vidas Pielikis** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. gegužės 5 d. (61 metai)Lietuva Katyčiai, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalė |
| Vaikai | Eglė, Mantas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partija  Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vidas Pielikis** (g. 1962 m. gegužės 5 d. Katyčiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1986 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1986–1995 m. – Marijampolės Tarybinio ūkio technikumo vyr. agronomas. 1995 m. AB „Marijampolės grūdai" generalinis direktorius, 2001 m. Marijampolės savivaldybės mero patarėjas žemės ūkio klausimais, 2003–2007 m. Marijampolės savivaldybės administracijos direktorius, 2007–2011 m. Marijampolės savivaldybės mero patarėjas.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.

2000–2003 m. 2003 m. 2007-2011 m. ir 2011 m. balandžio – rugpjūčio mėn. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.

Moka anglų, rusų, lenkų kalbas. Žmona Dalė, vaikai Eglė ir Mantas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Cementito kristalinė struktūra (ortorombinė)
**Cementitas** (angl. *cementite*), *geležies karbidas* (angl. *iron carbide*) – geležies ir anglies junginys Fe3C. Grynas jis paprastai priskiriamas keraminėms medžiagoms. Svarbus geležies metalurgijoje.

Savybės
-------

Pagal masę 93,3% jo yra geležis, 6,67% – anglis (tai didžiausias anglies kiekis geležies lydiniuose). Tai kieta trapi medžiaga[1],

Cementito kristalinė gardelė ortorombinė.[1].
Šis junginys iki 210°C silpnai magnetiškas. 

Cementito kietumas matuojant:

* Brinelio būdu – 800 HB,
* Vikerso būdu – 1000 HV,
* Rokvelo būdu – 65 HRC.

Metalurgija
-----------

Cementitas geležies ir anglies sistemose (t. y. angliniame pliene ir ketuje) yra įprastinis komponentas, kadangi ferite gali būti daugiausia 0,02 masės % nesujungtos anglies. Todėl angliniuose plienuose ir ketuje, kurie buvo lėtai ataušinti, dalis lydinio elementų yra cementite.[2] Baltajame ketuje cementitas susidaro tiesiogiai kietėjančiam lydale. Angliniame pliene jis susidaro arba iš vėstančio austenito arba iš martensito atleidžiamame pliene.

Cementito mišinys su feritu (geležies modifikacija) sudaro plokštelinį darinį perlitą.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Smith, William F.; Hashemi, Javad (2006). Foundations of Materials Science and Engineering (4th ed.). McGraw-Hill. ISBN 0-07-295358-6. p. 363.
2. ↑  Smith, William F.; Hashemi, Javad (2006). Foundations of Materials Science and Engineering (4th ed.). McGraw-Hill. ISBN 0-07-295358-6. p.366–372.}}.
| Benaičių senovės gyvenvietė |
| --- |
| Benaičių kapinynas ir senovės gyvenvietė |
| 

Benaičių senovės gyvenvietėBenaičių senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°05′52″š. pl. 21°13′19″r. ilg.﻿ / ﻿56.097729°š. pl. 21.221907°r. ilg.﻿ / 56.097729; 21.221907Koordinatės: 56°05′52″š. pl. 21°13′19″r. ilg.﻿ / ﻿56.097729°š. pl. 21.221907°r. ilg.﻿ / 56.097729; 21.221907 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 5,5 ha |
| Naudotas | II–I tūkstantmetis pr. m. e.– I tūkstantmetis m. e. |
| Žvalgytas | 2000 m. |
| Tirtas | 2000, 2002–2004 m. |
| Registro Nr. | 30296 /A1861/ |

**Benaičių senovės gyvenvietė ir kapinynas** (valstybės saugoma kultūros vertybė: unikalus kodas – 30296, senas registro kodas – A1861) – neolito pabaigos – žalvario amžiaus kapinynas bei žalvario ir geležies amžiaus gyvenvietė Kretingos rajono savivaldybės šiaurės vakariniame pakraštyje, Šventosios kairiajame krante.

Istorija
--------

Įrengti Šventosios ir jos bevardžio intako santakos aukštumoje, jos šlaite ir slėnio tersoje.

Kapinyną 2000 m. kasdami žvyrą atrado Lendimų gyventojas Gediminas Japšas su sūnumi Rolandu, aptikę žmogaus kaukolę, gintaro kabučius ir akmens kirvį.

2005 m. objektas įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A1861) ir paskelbtas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Teritorijos dydis – 5,5 ha.

Tyrimai
-------

2000 m. žvalgė Julius Kanarskas, Algimantas Merkevičius ir Valdemaras Šimėnas. 2000, 2002–2004 m. tyrė Algimantas Merkevičius (Vilniaus universitetas).

Iš viso ištirtas 515,9 m² plotas. Rasti 2 griautiniai II–I tūkstantmečio pr. m. e. sandūros kapai, 3 degintiniai vėlyvojo žalvario amžiaus kapai, aptikti žalvario, senojo ir vėlyvojo geležies amžių gyvenviečių kultūriniai sluoksniai su akmenų grindiniais, židiniais, ūkinėmis duobėmis, stulpavietėmis, surinkta gyvulių kaulų, titnago nuoskalų, gargažių, didelis kiekis keramikos ir molio tinko.

XVII–XIX a. senovės gyvenvietės teritorijoje stovėjo Benaičių kaimavietės pastatai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Sensacingas radinys Benaičių kaime. – Švyturys – 2000, rugpjūčio 5. – P. 5
2. ↑  Valstybės žinios – 2005, gegužės 17. – P. 50
3. ↑  Kultūros vertybių registras: Benaičių senovės gyvenvietė[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Algimantas Merkevičius. Benaičių kapinynas. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2000 metais. – Vilnius, 2001. – P. 14-16;  
Algimantas Merkevičius. Benaičių kapinynas ir senovės gyvenvietė. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2002 metais. – Vilnius, 2003. – P. 10-12;  
Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė. Benaičių archeologinis kompleksas. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2003 metais. – Vilnius, 2005. – P. 16-18;  
Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė, Julius Kanarskas. Benaičių archeologinis kompleksas. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2004 metais. – Vilnius, 2005. – P. 17-19
Videogaga|  |
| URL | www.videogaga.lt |
| Komercinis? | taip |
| Tipas | socialinis tinklas |
| Registracija | nebūtina |
| Savininkas | UAB Forticom |
| Startavo | 2007 m. birželio 3 d. |
| Dabartinė būklė | Išjungta |
| Vieta | Lietuva |

**„Videogaga"** – bendrovės „UAB Forticom" (one.lt) buvusi lietuviška vaizdo įrašų svetainė.

Istorija
--------

Svetainę 2007 m. birželio 3 d. sukūrė Rusijos investicinė bendrovė „Mail.ru", kuri lietuvišką svetainę valdė per Estijoje registruotą įmonę „AS Forticom", pastaroji Lietuvoje veikė tuo pačiu pavadinimu kaip UAB „Forticom". Jai taip pat priklausė socialinis tinklas one.lt. Ji gyvavo kelis metus kaip lietuviška alternatyva „YouTube" platformai. Pasak įmonės vadovo, ji buvo skirta tik lietuviškam turiniui, įskaitant siužetus apie Lietuvos piliečius, keliaujančius užsienyje.

Per pirmus gyvavimo metus į platformą įkelta beveik 255 tūkst. filmukų.

Pasak „Gemius Audience" agentūros, 2010 m. kovą svetainė užėmė 18 vietą, o tų pačių metų liepos mėn. – jau 8 vietą.

2011 m. socialinius tinklus one.lt, videogaga.lt ir grupinis.lt išsipirko Lietuvos įmonės UAB „Forticom" vadovas Aldas Kirvaitis per 2010 m. rugpjūtį jo įsteigtą bendrovę „Blue Ant Holdings" iš Estijoje registruotos įmonės „AS Forticom".

Svetainę nuspręsta išjungti, kadangi jos išlaikymas per mėnesį kainuodavo 5–10 tūkst. litų ir vis labiau populiarėjo „YouTube" platforma.

Taip pat skaitykite
-------------------

* One.lt

Išnašos
-------

1. ↑  „Parduotas socialinis tinklalapis „One.lt"". 15min.lt. 2011-01-11. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
2. ↑  „Videogaga.lt gimtadienio proga renka geriausius". alfa.lt. 2007-06-12. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
3. ↑  „Metų video rinkimai! – Konkursas". videogagalt.wordpress.com. 2008-06-03. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
4. ↑  „„Kauno dienos" portalas – dvidešimtuke". kauno.diena.lt. 2008-08-25. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
5. ↑  „„One.lt" išpirko iš estų ir rusų". delfi.lt. 2011-01-11. Nuoroda tikrinta 2022-08-04.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Origami* |
| --- |
| Origami viršelis |
| Exem studijinis albumas |
| Išleistas | 2004 m. |
| Žanras | elektronika, trance, world |
| Įrašų kompanija | Intervid |
| Exem chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *Studio* (2000) |  | *Chameleonai* (2006) |

 |

**Origami** – 2004 m. studijinis elektroninės muzikos grupės Exem albumas. Albume duetas apjungė Azijos šalių kultūrų muzikinius elementus ir archaines lietuvių liaudies raudas, šamanų užkalbėjimus, krikščioniškų pamokslų detales bei indiškas mantras su elektronine muzika.

Daina „Dovanosiu tau rojų" tapo auksine Radiocentro daina. Taip pat didelio populiarumo susilaukė singlai „Aukščiausiam kalne", „Leliumoj".

Dainų „Leliumoj", „Rūta žalioji", „Karvelėlis" vokalines dalis atliko Rasa Serra, „Aukščiausiam kalne" – Aistė Pilvelytė, „Dovanosiu tau rojų" – Sati.

Dainos
------

1. Intro – 1:42
2. Dovanosiu tau rojų – 3:42
3. Leliumoj – 5:00
4. Mano sapne – 3:51
5. Interlude – 1:08
6. Žodis – 4:18
7. Karvelėlis – 5:13
8. Aukščiausiam kalne – 4:29
9. Interlude – 1:50
10. Tavo veidas – 3:46
11. Rūta žalioji – 5:35
12. Aleliuja – 3:28
13. Outro – 1:39
14. Bonus Track – 6:23
*Kitos reikšmės – Gerulaitis (reikšmės).*
**Vytautas Gerulaitis** (1915 m. Galkiemis, Kaupiškių valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1991 m. gegužės 2 d. Niujorkas) – Lietuvos tenisininkas.

Biografija
----------

Sūnus Vitas Gerulaitis, duktė Rūta Gerulaitytė. 1933 m. baigė Kybartų gimnaziją. Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomiką. 1939–1941 m. sausio mėn. dirbo ūkvedžiu Lituanistikos institute, vėliau iki 1944 m. Lietuvos mokslų akademijoje. 1944 m. pasitraukė į Vieną. 1949 m. persikėlė į JAV, dirbo baldų pristatymo bendrovėje. Treniravo tenisininkus, taip pat ir sūnų Vitą. 1978 m. Niujorke buvo atidarytas Amerikos nacionalinis teniso centras, įvertinant nuopelnus išugdžius pasaulinio lygio teniso žaidėją Vitą Gerulaitį, paskirtas centro vyriausiuoju administratoriumi.

Sportiniai pasiekimai
---------------------

* Dalyvavo stalo teniso pasaulio pirmenybėse: 1935 m. Londonas, 1936 m. Praha, 1937 m. Badenas
* 1938 m. Lietuvos tautinės olimpiados Kaune lauko teniso aukso medalis
* 1938 m. Rygoje gavo Baltijos šalių meistro vardą.
* 1939 m. 1940 m. ir 1943 m. – Lietuvos teniso čempionas vyrų vienetų ir dvejetų varžybose
* 1947 m. Oberleningene (Vokietija) nugalėjo dešimties geriausių stalo tenisininkų varžybose

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Gerulaitis (1915)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 612 psl.
| **Crocodylus intermedius** |
| --- |
| Orinoko krokodilas (*Crocodylus intermedius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Krokodilai  *( Crocodylia)* |
| Šeima: | Tikrieji krokodilai  *( Crocodylidae)* |
| Gentis: | *Crocodylus*  *( Crocodylus)* |
| Rūšis: | Orinoko krokodilas  *( Crocodylus intermedius)* |

 |
| Orinoko krokodilo paplitimo arealas |

**Orinoko krokodilas** (*Crocodylus intermedius*) – krokodilinių (*Crocodylidae*) šeimos roplių rūšis. Sutinkamas tik Orinoko baseine Venesueloje ir Kolumbijoje.

Tai didžiausias iš Amerikos krokodilų bei didžiausias Pietų Amerikos plėšrūnas. Suaugęs gyvūnas būna 3,6–4,8 m ilgio (kartais iki 5,2 m, skelbiamas atvejis, kad išmatuotas 6,6 m ilgio Orinoko krokodilas XIX a.). Sveria nuo 380 iki 635 kg. Kūnas šviesiai žalsvas, su juodomis dėmėmis, papilvė balkšva. Nuo kitų vietos krokodilų išsiskiria ilgu ir siauru snukiu.

Gyvena Ljanoso krašto gėluose vandenyse, nors manoma, kad kadaise ir Andų pašlaičių upėse. Medžioja įvairiausius gyvūnus, kokius tik pajėgia pagauti – žuvis, bestuburius, vėžlius, paukščius, žinduolius. Pasitaiko kanibalizmo atvejų. Žmogui gali būti mirtinai pavojingas, tačiau užpuolimų reta tiek dėl negausios ir atokiai gyvenančios populiacijos, tiek dėl palyginti nearšaus būdo.

Patelė lizde netoli upės padeda ~40 kiaušinių. Jaunikliai išsirita lietinguoju laikotarpiu. Išsiritę skleidžia garsus, todėl patelė juos atkasa ir burnoje perneša į vandenį.

Orinoko krokodilai laikomi grėsmingai nykstančiais. Daug jų išnaikinta XIX a.–XX a. pr. medžiojant dėl odos. 1970 m. pradėjus rūšį saugoti, populiacija kiek atsigavo, tačiau dabar turi varžytis su gausesniais krokodiliniais kaimanais. Spėjama, kad dabar laukinėje gamtoje jų gyvena tarp 250 ir 1500 (dauguma Venesueloje, Kolumbijoje ~50 Kasanarės departamente). Veisiami zoologijos soduose, specialiuose ūkiuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Vytautas Filipavičius** (1919 m. rugsėjo 20 d. Jekaterinoslavas – 1984 m. kovo 6 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierius mechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1947 m. baigė Kauno universitetą. 1955 m. technikos mokslų kandidatas.

1947–1984 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1957–1972 m. Traktorių ir automobilių katedros vedėjas; nuo 1958 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Įkūrė variklių ir dyzelinių degalų aparatūros bandymo laboratorijas. Padėjo tobulinti Vilniaus kuro aparatūros gamyklos gaminamus aukšto slėgio siurblius. Paskelbė mokslinių straipsnių degalų aparatūros tobulinimo klausimais.

Bibliografija
-------------

* Traktoriai ir automobiliai, vadovėlis aukštosioms mokykloms, su kitais, 1968 m.
* Traktoriai ir automobiliai, vadovėlis žemės ūkio technikumams su kitais, 1982 m. LTSR valstybinė premija 1984 m.
* Traktoriai, su kitais, 1974 m. 3 leid. 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Giedra. *Vytautas Filipavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 73 psl.
*Kitos reikšmės – Danaja (reikšmės).*

| Danaja |
| --- |
|  |
| Menininkas | Koredžas |
| Metai | apie 1531 |
| Meno kryptis | Aukštasis renesansas, Manierizmas |
| Medžiagos, technika | aliejinis paveikslas, drobė |
| Matmenys | 161 cm × 193 cm |
| Miestas (vieta) | Roma |
| Muziejus | Borgezių galerija |

„**Danaja**" – Renesanso dailininko Koredžo (1489 - 1534) paveikslas, šiuo metu esantis Borgezių galerijoje Romoje.

Istorija
--------

Paveikslas buvo nutapytas apie 1531 m. Mantujos kunigaikščio Frederiko II Gonzagos užsakymu ir buvo 1 iš 4 tokių paveikslų Jupiterio meilių tema. Paveikslą greičiausiai mini Giorgio Vasari kartu su kitu Koredžo paveikslu "Leda ir gulbinas", tiesa, klaidingai vadindamas Danają Venera. Giorgio Vasari teigimu, paveikslus kunigaikštis planavo padovanoti Šv. Romos imperatoriui Karoliui V -ajam. Abu paveikslai po Frederiko II Gonzagos mirties 1540 m. buvo perkelti į Ispaniją.

1584 m. paveikslai minimi Milano skulptoriaus Leono Leoni nuosavybėje. Skulptoriaus sūnus Pompeo pardavė juos abu imperatoriui Rudolfui II. Vėliau abu paveikslai buvo pagrobti Švedijos karaliaus Gustavo II Adolfo kaip karo grobis ir perkelti iš Prahos į Stokholmą. Karaliaus duktė Kristina vėliau persigabeno paveikslą į Romą, kur po jos mirties kurinys perėjo keletą savininkų, pakol atsidūrė Prancūzijos regento Filypo II Orleaniečio rankose.

Kartu su visa Orleaniečių šeimos kolekcija paveikslas buvo parduotas 1792 m. Anglijoje. 1827 m. paveikslą įsigijo princas Camillo Borghese ir parsigabeno į Romą.

Paveikslo tema
--------------

Paveiksle vaizduojama Jupiterio meilės scena. Pagal graikų mitologiją Argo karaliui Akrisijui buvo išpranašauta, kad jį nužudys jo dukters Danajos sūnus, todėl karalius liepė uždaryti dukterį aukštame bokšte. Jupiteris iš dangaus pamatė Danają, įsimylėjo ir prasiskverbė pas ją pro stogą auksinio lietaus pavidalu. 

Paveiksle vaizduojamas Jupiterio „auksinis lietus" besileidžiantis ant Danajos, o Erotas (tik ką pašovęs Jupiterį savo strėlemis) prilaiko jos antklodę, padėdamas gaudyti auksą. Paveikslo kampe 2 *putti* bando Eroto strėlių stiprumą į akmenį. Pagal mitą, auksinės strėlės prikviečia meilę, švininės - atstumia. *Putti* su sparnais galėtų simbolizuoti dangiškąją meilę, be sparnų − žemiškąją. Kairėje vaizduojamas peizažas pro langą turintis kontrastuoti su Danajos kambario sienų tamsumu, kaip kalėjimo įvaizdžiu. Koredžas, taip pat, iškreiptai vaizduoja dešiniąją Danajos koją vėlgi siekdamas meninio efekto. Tame greičiausiai pasireiškė manierizmo įtaka.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Danaja (Ticianas)
* Brandusis renesansas
* Manierizmas

Nuorodos
--------

* Apie „Danają" Borgezių galerijos tinklalapyje Archyvuota kopija 2016-03-22 iš Wayback Machine projekto.
* Apie „Danają" Ermitažo tinklalapyje Archyvuota kopija 2012-04-11 iš Wayback Machine projekto.
* Apie „Danają" WGA tinklalapyje
Kauno baldai| Komercinis pavadinimas | Kauno baldai |
| Įkurta | 1880 m. |
| Centrinė būstinė | Kaunas, Lietuva |
| Paslaugos | baldai |
| Darbuotojų | 392 |

**Kauno baldai** – Lietuvos įmonė, gaminanti baldus, priklausanti SBA koncernui.

Istorija
--------

Įmonė įkurta 1880 m. tuo metu įmonėje dirbo 200 darbuotojų, gamino lenktus baldus ir parketą. Įmonės pavadinimas buvo „Elena". 1954 m. buvo įsteigtas Kauno baldų kombinatas, kuris vienijo 3 stambias baldų įmones: Lietmedis, Raudonoji žvaigždė, Maumedis. 1955 m. buvo prijungta „Kriūkų laivų statykla". 1965 m. Kauno baldų kombinatas pradėjo gaminti virtuvinius baldus. 1974 m. buvo įkurtas baldų gamybinis susivienijimas „Kauno baldai". Pradėta minkštų baldų gamyba, medienos džiovinimas ir pirminis medienos ruošinių mašininis apdirbimas. 1992 m. įregistruota akcinė bendrovė „Kauno baldai". 1998 m. rugpjūčio mėnesį AB „Kauno baldai" tapo koncerno SBA dalimi. 2004 m. įmonė prisijungė prie SBA baldų kompanijos, kuri pradėjo atstovauti bei parduoti AB „Kauno baldai" produkciją. 2014 m. dirbo 392 darbuotojai.

Literatūra
----------

* Kauno baldai. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija. 5 tomas, S. 389

Šaltiniai
---------

1. ↑  Istorija
Baragas Novogrude, Lenkija
**Baragas**, taip pat **bragas, biragas** – ūkinės paskirties pastogė, primytivi daržinė, suręsta iš lengvų konstrukcijų, su kilnojamu stogu, be sienų. Stogas tvirtinamas ant keturių į žemę įkastų vertikalių stulpų. Po pastoge dažniausiai laikomas šienas, šiaudai, taip pat durpės ar malkos. Kitu metų laiku, kai baragas ištuštėja (pavasarį ir vasarą), jame laikinai padedami ūkio padargai, kiti reikmenys. Lietuvoje bragas minimas nuo XVI a. 

Kilnojamas stogas reikalui esant pakeliamas ar nuleidžiamas. Stogų pasitaiko dvišlaičių ar keturšlaičių kvadratinio ar stačiakampio plano pastogėse. Kitur pastatyti daugiakampiai statiniai, kurie laikosi, pvz. ant 6 stulpų. Stogas fiksuojamas reikiamame aukštyje mediniais ar metaliniais kaiščiais kertiniuose stulpuose padarytose skylėse. Į pastogę padedant ar išimant daugiau pašaro, stogo padėtis pataisoma jį pakeliant ar nuleidžiant. Barago stogas gali būti užklotas šiaudų arba malksnų danga, saugančia nuo kritulių poveikio.

Paplitimas
----------

Panašios pastogės buvo plačiai paplitusios Šiaurės Europoje viduramžių laikais, taip pat aptinkamos Alpėse ir Šiaurės Amerikoje, tačiau šiandien jos yra retos. Baragai buvo naudojami daugelyje Europos šalių ir kolonijinės Amerikos dalių. Vienos anksčiausių pastogių *haybarrack* minimos Niujorko valstijoje. Tačiau jos buvo labai paplitusios Nyderlanduose, kur vadinamos *hooiberg* arba *kapberg*, be to, šienas buvo dedamas ant pakelto pagrindo. Šios konstrukcijos statiniai Jungtinėje Karalystėje vadinami „olandiškomis pastogėmis" (*Dutch barn* ir *helm*).

Baragų (*Bróg*) paplitimą Lenkijoje akivaizdžiai byloja jo atvaizdo panaudojimas senos lenkų didikų giminės herbe *Leszczyc*, kelių valsčių herbuose.

Baltarusijoje baragų (*aбарог*) buvo visur, bet daugiausiai buvo aptinkama Vitebsko ir Bresto srityse. Jie statyti ant keturių kuolų, šienas buvo pradedamas dėti ant paskleistų medžio šakų pakloto.

Galerija
--------

* Baragas lenkų didikų herbe
* Heraldikoje naudojamos figūros
* Lenkiškas baragas
* Šešiakampio plano baragai Olandijoje
* Tuščia pastogė – matyti pakeltas pagrindas
* Keturkampė konstrukcija Olandijoje
* Konstrukcija su vienu laikančiu stulpu (Olandija)
* Vokietijoje
* Rumunijoje
* Čekijoje
* Slovakijoje
* Ukrainoje
* Kanadoje

Šaltiniai
---------

1. ↑   *Baragas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  Bartlett, John Russell. *Dictionary of Americanisms: a glossary of words and phrases usually regarded as peculiar to the United States*, 4th ed. Boston: Little, Brown, and Company, 1877. 193.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baragas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Этномотивы малых архитектурных форм в рекреационной среде (*Архитектура и строительствo*)
* Krzysztof Kwaśniewski - Brogi jako element zagrody chłopskiej w Polsce, „Etnografia Polska", r. 9, 1965, s. 103-121.