recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Itališki makaronai su pupelėmis
Patiekalas, išvirtas su pomidorų pasta
**Makaronai su pupelėmis** (it. *pasta e fagioli*, neap. *pasta e fasule*) – itališkos virtuvės patiekalas iš makaronų su pupelėmis, tradicinė soti sriuba. Vienur ji yra skysta, kituose regionuose – pakankamai tiršta. 

Receptai šiam makaronų patiekalui gaminti yra įvairūs, tačiau būtinas vienintelis reikalavimas, kad būtų įtraukti pupelės ir makaronai. Nors patiekalas įvairiuose regionuose skiriasi, dažniausiai jis gaminamas naudojant daržines pupeles ir kai kurias jų atmainas ir trumpus makaronus, tokius kaip „rageliai" ar *ditalini*. Patiekalui paruošti reikalingi alyvuogių aliejus, česnakai, smulkinti svogūnai, salierai, morkos ir dažnai – troškinti pomidorai arba pomidorų pasta. Patiekalas būna įvairios konsistencijos (iki tirštos), paruošiamas su mėsos priedais ar be jų, tinkamas vegetarams. Pavyzdžiui, Baryje sriuba labai tiršta, verdama iš kelių formų makaronų mišinio, įpjaustoma šoninės *pancetta*.

Gaminimas
---------

Prieš ruošiant patiekalą, iš vakaro užmerkiamos pupelės. Išbrinkintos pupelės nukošiamos. Smulkiai supjaustomi svogūnai, morkos, salierai, česnakai ir šoninė (mėsiškam variantui), sudedami į puodą, įpilama šiek tiek aliejaus. Kai daržovės su šonine pradeda kepti, suberiamos pupelės ir įpilama vandens, kad jas apsemtų. Dėl skonio įberiama druskos, pipirų, žolelių ir uždengus puodą verdama ant silpnos ugnies. Pupelės gali būti pertrinamos. Atskirame puode apvirti makaronai sudedami į tyrę su pupelėmis. Priklausomai nuo dedamų pomidorų ar jų pastos, sriuba išverdama balta arba raudona.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pasta e fagioli** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Pasta e fagioli: comfort food a' la Italian". Suarchyvuotas originalas July 2016. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|archive-date=` (pagalba)
2. ↑  Scott, Liz (2008-12-02). *The Complete Idiot's Guide to High-Fiber Cooking*. p. 195. ISBN 9781440697487.
Australų šaulys su periskopiniu šautuvu (Galipolis, m. 1915 m.).
**Periskopinis šautuvas** (angl. *periscope rifle*) – šautuvas su taikymuisi skirtu pritaisytu periskopu, kuriuo gali šaudyti šaulys, visiškai pasislėpęs apkase. 

Periskopiniai šautuvai buvo sugalvoti Pirmojo pasaulinio karo metais vykstant apkasų karui. Nėra žinoma, kurios šalies kariuomenė pirmoji ėmė juos naudoti. 1914 m. pabaigoje jie jau buvo naudojami. Panašius įtaisus buvo sukonstravę šaudyti kulkosvaidžiais.

Vienas iš persikopinių šautuvų išradėjų buvo seržantas Viljamas Byčas (*William Beech*) iš Australijos imperinių pajėgų 2-ojo bataliono. Šautuvą jis išrado 1915 m. gegužės mėnesį Galipolio kampanijos metu. Įtaisas leido šauliui taikytis ir šaudyti iš apkaso, liekant pasislėpusiam nuo priešo ugnies. V. Byčas, kuris iki kariuomenės buvo statybininkas brigadininkas, perdirbo standartinį šautuvą *Lee-Enfield* (kalibras .303 British). Jis prie šautuvo pritaisė medinį rėmą su veidrodiniu periskopu. kad žvelgiant į veidrodį periskopo apačioje būtų galima taikytis išilgai vamzdžio. Šaunama buvo patraukus virvutę, pririštą prie nuleistuko.

Byčo įtaisą netrukus ėmė kopijuoti kitų Australijos ir Naujosios Zelandijos armijos korpuso (*ANZAC*) dalinių kareiviai. Juos plačiai naudojo įnirtingame Galipolio apkasų kare, kur kai kuriose vietose tarp priešininkų apkasų buvo tik 50 m. Periskopiniai šautuvai buvo žymiai mažiau taiklūs už įprastai naudojamus šautuvus *Lee-Enfield*. Bandymai, atlikti filmuojant dokumentinį serialą „The Boffin, The Builder, The Bombardier" parodė, kad periskopinių šautuvų efektyvusis nuotolis buvo iki 90 m.

Periskopinius šautuvus vėliau gamino Galipolyje primityviose dirbtuvėse Anzako įlankėlės (*Anzac Cove*) paplūdimyje.

Išnašos
-------

1. ↑  Saunders, Anthony (2000). *Dominating the enemy: war in the trenches 1914-1918*. Stroud, Gloucestershire: Sutton. p. 101. ISBN 0-7509-2444-6. `{{cite book}}`: Cite has empty unknown parameter: `|coauthors=` (pagalba)
2. ↑  Saunders, Anthony (2000). P. 100.
3. ↑  Australian War Memorial. „Encyclopedia: Periscope rifle". *awm.gov.au*. Suarchyvuotas originalas 2013-05-27. Nuoroda tikrinta 18 February 2012.
4. ↑  Ou, Serge (director). (21 March 2013). "Episode 1: Hit Without Being Hit", *The Boffin, The Builder, The Bombardier*, Bearcage Productions.
|  |
| --- |
| Pietų Korėja ekonomika |
|  |
| **Valiuta** | Pietų Korėjos vonas |
| **Prekybos partneriai** | WTO, EBPO, ASEAN, G20 |
| Statistiniai duomenys |
| **BVP** | 1 666 mlrd. $ (2013) |
| **BVP augimas** | ▲2.8 % (2013) |
| **BVP gyventojui** | 33 200 $ (2013) |
| **BVP pagal ūkio sektorius** | žemės ūkis 6,7%; pramonė 34,6%; paslaugos 58,7% |
| **Infliacija** | 1.1% (2013) |
| **Bedarbystė** | 14.7 % |
| Užsienio prekyba |
| **Eksporto pajamos** | 557.3 mlrd. $ (2013) |
| **Pagrindiniai eksporto partneriai** | Kinijos Liaudies Respublika 24,5%, JAV 10,7%, Japonija 7,1%, Honkongas 6%, Singapūras 4,2% (2012) |
| **Importo pajamos** | 516 mlrd. $ (2013) |
| **Pagrindiniai importo partneriai** | Kinijos Liaudies Respublika 15,6 %, Japonija 12,4 %, JAV 8,3 %, Saudo Arabija 7,6 %, Kataras 4,9 %, Australija 4,4 % (2011) |
| Valstybės išlaidos |
| **Tiesioginės įplaukos** | 296.1 mlrd. $ (2013) |
| **Tiesioginės išlaidos** | 287.2 mlrd. $ (2013) |
| **Rezervo fondas** | $ 341.8 mlrd. (2013) |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Pietų Korėja** dėl dinamiškai besivystančios ekonomikos yra laikoma vienu iš Azijos tigrų: dar prieš 50 m. ji buvo izoliuota agrarinė valstybė su Afrikos bei Azijos valstybėms būdinga neišvystyta ekonomika.

Istorija
--------

Nuo 1960 m. Pietų Korėjos ekonomika ėmė vystytis itin sparčiais tempais ir tapo viena stipriausių pasaulio ekonomikų. Vadinta ekonomikos stebuklu.

1997 m. įvykusi Azijos finansų krizė atvėrė Pietų Korėjos ekonomikos žaizdas: aukštą skolų ir nuosavo kapitalo santykio lygį, didelius įsiskolinimus ir finansų sektoriaus nepriežiūrą.

Tarptautinio fondo dėka pavyko reformuoti ir sustiprinti Pietų Korėjos finansų sistemą.
BVP vidurkiu P. Korėja lenkia kai kurias ES senbuves, gali pasigirti dinamiškesniu augimu nei Europa arba JAV.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  CIA. „The World Factbook". Suarchyvuotas originalas 2015-07-03. Nuoroda tikrinta 20-10-2014. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba); Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)


v • a • r **Azijos šalių ekonomika** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Filipinai |
Gruzija |
Honkongas |
Indija |
Indonezija |
Irakas |
Iranas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Makao |
Malaizija |
Maldyvai |
Mianmaras |
Mongolija |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rusija |
Rytų Timoras |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Taivanas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas   

Azijos ekonomika
HarperCollins| Įkurta | 1989 m. |
| Centrinė būstinė | 195 BroadwayNiujorkas, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Brian Murray(gen. dir.) |
| Holdingas | News Corp |
| Tinklalapis | www.harpercollins.com |

**HarperCollins** – JAV–Jungtinės Karalystės knygų leidykla, viena didžiausių knygų anglų kalba leidėjų pasaulyje. Būstinė – Niujorkas. Leidykla priklauso bendrovei „News Corp". Turi padalinius Jungtinėse Valstijose, Jungtinėje Karalystėje, Kanadoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje ir Indijoje.

The News Building – „HarperCollins" būstinė JK, Londone

Istorija
--------

Leidykla buvo įkurta Ruperto Murdoko 1989 m. sujungus tais pačiais metais nupirktą leidyklą „Collins" (įsteigta 1819 m.) su dvejais metais anksčiau žiniasklaidos magnato įsigyta leidykla „Harper & Row" (įsteigta 1817 m.).

2011 m. spalio mėn. buvo paskelbta, kad „HarperCollins" už neatskleistą kainą perima teises į leidyklą „Thomas Nelson" iš „Kohlberg Kravis Roberts & Co.".

Išnašos
-------

1. ↑  Leon Neyfakh (2008-06-05). „It's Official: Jane Friedman Out at HarperCollins, Her Deputy Up 'Effective Immediately'". *New York Observer*. Suarchyvuotas originalas 2009-10-04. Nuoroda tikrinta 2011-11-27. `{{cite magazine}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „HarperCollins to Acquire Thomas Nelson". *Publishers Weekly*. 2011-10-31. Nuoroda tikrinta 2011-11-27.
|  |
| --- |
| **Smilgių mokykla** |
| [[Vaizdas:|Smilgių mokykla herbas|center|100px]] |
| Smilgių mokykla |
| **Adresas** | Smilgiai |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1909 m. |
| **Uždarymo data** | 2007 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Šiaulių rajono Smilgių pradinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, veikusi Smilgių kaime (Šiaulių rajono savivaldybė). Mokykla veikė buvusiame Ščensnovo dvare.

Istorija
--------

Kaimo mokykla įkurta 1909 m. Sčesnovo dvaro rūmuose. Iš pradžių kaip pradinė mokykla (dėstoma rusų kalba, po I pasaulinio karo lietuvių kalba), vėliau 1949–1961 m. septynmetė, 1961–1969 m. aštuonmetė, 1969–2007 m. pradinė, 2007 m. uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Sentikių jubiliejai paminėti švente"[neveikianti nuoroda]. Skrastas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-27.
2. ↑  Ščensnovo dvaro rūmai. Wikimapia.org [nepatikimas šaltinis?] (tikrinta 2022-05-27).
**Petras Ilgūnas** (1931 m. gegužės 13 d. Kaunas – 1994 m. gegužės 21 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas.

Biografija
----------

1958 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Antanas Kučas, Vytautas Jurkūnas. 1956–1961 m. Lietuvos akademinio dramos teatro, Lietuvos operos ir baleto teatro dailininkas grimuotojas. 1961–1994 m. Vilniaus Mikalojaus Konstantino Čiurlionio vidurinės meno mokyklos-internato (1960–1965 m. Vilniaus vidurinė meno mokykla – internatas) dėstytojas.

Kūryba
------

Daugiausia kūrė spalvoto ir nespalvoto linoraižinio bei kartono raižinio, oforto technika. Kūriniai aiškios, harmoningos kompozicijos, santūrių spalvų, geometrizuotos formos derinamos su laisvesnėmis, ekspresyvesnio štricho. Kai kurie raižiniai pasižymi liaudies grafikai būdingu dekoratyvumu, ornamentiškumu, plokštumine kompozicija. Sukūrė daug Lietuvos gamtos peizažų, senojo ir naujojo Vilniaus vaizdų (estampų ciklai „Istorinės Lietuvos vietos" 1958 m. „Rusnė" 1968 m. „Naujasis Vilnius" 1973–1976 m. „Senasis Vilnius" 1980 m. apie 30 ekslibrisų (J. Adomonio, R. Minderio, E. Balsio ir kt. daugiausia linoraižinio ir oforto technika), kostiumų eskizus A. Ponkielio operai „Raudonkepuraitė" 1958 m. kostiumų eskizus ir dekoracijas A. Klenickio baletui „Beširdis" 1969 m. abu Lietuvos operos ir baleto teatre). Nuo 1958 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje, individuali paroda surengta Vilniuje 1981 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus: „Milžinai mieste" (1963), „Būsimas tiltas per Nerį" (1963), „Miesto jaunystė" (1963), ciklas „Darbščioji Lietuva" (1965), triptikas „Žemdirbiai" (1966) ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regina Urbonienė. *Petras Ilgūnas (1931)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 771 psl.
2. ↑  „Ilgūnas Petras (1931-1994)". *dailesaukcionas.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-26. Nuoroda tikrinta 2016-04-26.
Koordinatės: 54°42′08″š. pl. 25°11′36″r. ilg.﻿ / ﻿54.7022947°š. pl. 25.1933513°r. ilg.﻿ / 54.7022947; 25.1933513

| Pilaitės dvaras |
| --- |
| Pilaitės dvaras Pilaitės dvaras |
| Vieta | Pilaitės mikrorajonas |
| Įkurtas | XVI a. |
| Bajorų giminės | Viršilos |

**Pilaitės dvaras** – dvaras, įsikūręs Pilaitės mikrorajone Vilniuje, Sudervėlės upelio kairiajame krante.

Istorija
--------

Pilaitės rūmai pirmą kartą paminėti buvo 1525 m. Dvaras įkurtas XVI a. kai Pilaitė atiteko Viršilų giminei. 1827 m. Pilaitę nupirko Vilniaus universitetas. Universiteto žemės ūkio katedros vedėjo Mykolo Očapovskio prašymu čia buvo įsteigtas pavyzdinis ūkis, ir pirmoji Lietuvoje agronomijos mokykla. Direktoriumi buvo paskirtas žymus tuo metu agronomas Universiteto profesorius Mykolas Fričinskis. Mokyklai peraugti į agronomijos institutą sutrukdė Universiteto uždarymas. Po 1832 metų M. Fričinskis liko Pilaitės ūkio valdytoju, o vėliau ir nuomininku (ūkis jam atiteko amžinam činšui). 1846 metais jis čia pastatė drobės balinimo fabriką. Tačiau 1852 metais fabrikas sudegė.

Yra žinoma, kad valdant Fričinskiui, apie 1865 m. dvarui priklausė 57 gyventojai (1 pravoslavas, 48 katalikai ir 8 žydai). Aplink dvarą buvo išsidėstę keletas kaimų – Dvaryščiai, Gelažiai, Gudeliai, Papiškės, Raišiai, Ravai (Grioviai), Saldenė, Smalnyčia, Viršuliškės, Vaivadiškės, Zujūnai, bei keli viensėdžiai – Gelažiai, Raišeliai, Saldeniai, Varnė. Iš viso šiuose kaimuose gyveno 301 iš baudžiavos paleistas valstietis. Nuo 1880 m. iki pirmojo pasaulinio karo buvusį dvarą valdė Vilniaus turtuolis Pimenovas. Nėra žinoma, kas Pilaitėje šeimininkavo lenkų laikais. Po Antrojo pasaulinio karo čia buvo įsteigtas žemės ūkio technikumo mokomasis ūkis.

Dvare gyveno iš Radvilų giminės kilusi grafienė Olimpija Mostovska, kuri parašė legendą apie Pilaitę, kuri vadinasi „Pilaitės vaiduoklis".

Dabar dvare yra išlikęs didelis vandens malūnas, oficina ir kiti pastatai. Šalia stūkso Pilaitės piliakalnis.

Galerija
--------

* Pagrindinis dvaro pastatasPagrindinis dvaro pastatas
* Vėjo malūnas (atkeltas iš Šakių rajono)Vėjo malūnas (atkeltas iš Šakių rajono)
* Vėjo malūnas 2015 m.Vėjo malūnas 2015 m.
* Tarnų oficinaTarnų oficina

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pilaitės istorija". *npilaite.lt*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-16. Nuoroda tikrinta 2016-04-24. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „Pilaitė". *reocities.com*. Suarchyvuotas originalas 2016-04-24. Nuoroda tikrinta 2016-04-24. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilaitės dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Pitekantropo profilis, rekonstrukcija pagal kaukolę, 1922 m.
**Javos žmogus**, **pitekantropas** (*Pithecanthropus erectus*) – iškastinis hominidas, kurio palaikai pirmąkart buvo aptikti 1891 m. Indonezijoje, Trinile, Bengawan Solo upės pakrantėje; vienas pirmųjų *Homo erectus* pavyzdžių. Atradėjas olandas Eugène Dubois pavadino jį *Pithecanthropus erectus* (mišrus lotynų ir graikų k. žodžių junginys, reiškiantis *stačiasis žmogbeždžionis*). Pirmąjį radinį sudarė kaukolės skliautas, šlaunikaulis bei keletas dantų, nors nėra tikslaus sutarimo, ar visi kaulai priklausė vienai rūšiai. 1936 m. paleontologas G.H.R. von Koenigswald Sangirano kaime aptiko pilnesnį panašų į pirmą kaukolės pavyzdį. Vėliau Sangirano apylinkėse rasta daugiau pavyzdžių.

Iki žmogaus palaikų aptikimo Didžiajame Riftiniame slėnyje Kenijoje, pitekantropo palaikai buvo laikomi seniausiais. Priešingai tų laikų nuomonei, kad pitekantropas yra tarpinė grandis tarp šiuolaikinių žmonių ir kitų hominidų bendro protėvio, iki 1999 m. antropologai galvojo, kad tiesioginiai žmonių protėviai buvo Afrikos *Homo erectus* atstovai (galbūt *Homo ergaster*), o ne Azijoje rasti Javos žmogus bei Pekino žmogus. Tačiau dabar ši paprasta paplitimo iš Afrikos teorija atmetama.

Išnašos
-------

1. ↑  „The Java Man skullcap". *talkorigins.org*. Suarchyvuotas originalas 2016-04-02. Nuoroda tikrinta 2016-12-30. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „Sangiran Early Man Site". *whc.unesco.org*. Suarchyvuotas originalas 2016-11-06. Nuoroda tikrinta 2016-12-30. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
3. ↑  Shang; Tong, H.; Zhang, S.; Chen, F.; Trinkaus, E.; et al. (1999). „An early modern human from Tianyuan Cave, Zhoukoudian, China". *Proceedings of the National Academy of Sciences*. **104** (16): 6573–8. Bibcode:2007PNAS..104.6573S. doi:10.1073/pnas.0702169104. PMC 1871827. PMID 17416672.
| **Aldrovanda vesiculosa**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Pūslėtoji aldrūnė ('Aldrovanda vesiculosa)Pūslėtoji aldrūnė (*Aldrovanda vesiculosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dileniidae)* |
| Šeima: | Saulašariniai  *( Droseraceae)* |
| Gentis: | **Aldrūnė**   *( Aldrovanda)* |
| Rūšis: | Pūslėtoji aldrūnė  *( Aldrovanda vesiculosa)* |

 |

**Pūslėtoji aldrūnė** (*Aldrovanda vesiculosa*) – augalas, priklausantis saulašarinių šeimai. Paplitusi Europoje, Azijoje, Afrikoje ir Australijoje. Europoje galima rasti daugiausia pietinėje, centrinėje ir rytų Europos dalyse. Šiandien ši rūšis Europoje yra išlikusi kiek daugiau nei 50 vietų. Lietuvoje pūslėtoji aldrūnė aptikta tik rytinėje šalies dalyje – keturiuose Ignalinos rajono ežeruose: Alksno, Apvardų, Dysnų ir Rūžo.

Biologija
---------

Pūslėtosios aldrūnės paplitimas
Pūslėtoji aldrūnė neturi šaknų, todėl laisvai plūduriuoja vandenyje. Stiebai ir lapai siūliški, mažai šakoti. Lapų išsidėstymas menturiškas. Ant lapų susidaro medžiojimo organai, kurie savo sandara yra beveik identiški jautriojo musėkauto gaudyklėms. Žydi baltais žiedais. Kai kuriose šiaurinėse arealo dalyse augančios aldrūnės nebesidaugina sėklomis, nežydi, o dauginasi tik vegetatyviškai, stiebo dalimis.

  

Pūslėtoji aldrūnė medžioja zooplanktoną, uodų lervas bei kitus mikroskopinius vandens gyvius, kurie patekę tarp gaudyklės dalių ir sudirginę jos viduje esančius jautrius plaukelius, sukelia gaudyklės užsidarymą.

**Stiebas**

Vienas stiebas arba šakota.

**Lapai**

Lapai menturiški, po 5–9, ilgis 10-15 mm. Lapas padalintas į dvi dalis bei turi prisilietimui jautrius šerelius.

**Žiedai**

Maži, balti, ant ilgų kotelių.

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Vienas rečiausių pasaulyje vandens augalų auga Aukštaitijoje". *ve.lt*. 2012-08-09. Suarchyvuotas originalas 2016-03-07. Nuoroda tikrinta 2016-07-27. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. 1 2  „Pūslėtoji aldrūnė – Aldrovanda vesiculosa - Musėkautas". *musekautas.lt*. 2011-01-14. Suarchyvuotas originalas 2016-04-19. Nuoroda tikrinta 2016-07-27. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
| Renelo ir Belonos provincija*Rennell and Bellona* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Renelo ir Belonos provincijos vėliava |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Saliamono Salų vėliava Saliamono Salos |
| **Administracinis centras** | Tigoa |
| **Premjeras** | George Tuhaika |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 3 041 |
| **Plotas** | 671 km² |
| **Tankumas** (2009) | 5 žm./km² |

**Renelo ir Belonos provincija** – provincija Saliamono Salose. Sudaryta iš dviejų gyvenamų Renelo ir Belonos atolų, polineziečių kalbomis dar žinomų kaip **Mu Ngava** *(Mu Nggava*) ir **Mu Ngiki**. Priešingai nei kitose Saliamono Salų salose, kur gyventojų daugumą sudaro melaneziečiai, Renelo ir Belonos gyventojai yra polineziečių kilmės. Administracinis centras – Tigoa, esantis Renelo saloje.

Istorija
--------

Pirmasis 1793 m. salas aptikęs europietis buvo iš Londono kilęs pirklių laivo „Belonna" kapitono padėjėjas Metju Boidas (*Mathew Boyd*). Viena iš salų pavadinta Belonos vardu pagal pro ją praplaukusio britų laivo pavadinimą. Renelo sala, manoma, pavadinta okeanografo Džeimso Renelo (*James Rennell*, 1742–1830) garbei.

1993 m. pertvarkius šalies politinę parlamentinę sistemą, Belona ir Renelas buvo paskelbta savarankiška Saliamono Salų rinkimų apygarda. Teritorijai taip pat buvo suteiktas provincijos statusas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Census 2009 Basic Tables - Volume 2 ()". Solomon Islands National Statistics Office. 2013-11-29. Suarchyvuotas originalas 2015-11-04. Nuoroda tikrinta 2015-01-23. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „The Provincial Government (Special Provisions) (Rennell and Bellona Province) Act 1992" (PDF). Solomon Islands Government (Parliament). 1992. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2020-02-26. Nuoroda tikrinta 2019-08-14.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Saliamono Salų provincijos** |  |
| Centrinė | Gvadalkanalis | Honiara | Isabelė | Makira-Ulava | Malaita | Renelas ir Belona | Šuazelis | Temotu | Vakarai |
| Pudongas*浦东 = Pǔdōng* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika |
| **Miestas** | Šanchajus |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 5 044 000 |
| **Plotas** | 1 210,4 km² |
| **Tankumas** (2010) | 4 167 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | PudongasVikiteka |

**Pudongas** (kin. 浦东, pinyin: *Pǔdōng*, pažodžiui 'Rytinis Huangpu upės krantas') – Šanchajaus rajonas, išsidėstęs rytiniame Huangpu upės krante, priešais istorinį miesto centrą Pusi. Anksčiau buvusi menkai išvystyta žemės ūkio paskirties žemė, pasiekiama tik keltais, Pudongas nuo XX a. pab. ėmė sparčiai plėstis ir tapo Kinijos finansų bei prekybos centru. Apima 1210,4 km² teritoriją ir turi 5 mln. gyventojų (2010 m.).

Pudonge yra įsikūrusi Ludziadzui finansų ir prekybos zona, taip pat Šanchajaus vertybinių popierių birža. Čia veiklą vykdo tarptautinių bankų ir finansų bendrovių filialai. Pudongo dangoskyrą puošia žymiausi Šanchajaus statiniai, kaip kad Oriental Pearl Tower, Jin Mao Tower, Shanghai World Financial Center bei Shanghai Tower. Kitoje upės pusėje yra istorinis Šanchajaus rajonas Bundas.

Istorija
--------

Anksčiau Pudongas buvo žemės ūkio paskirties teritorija su keliais sandėliais ir prieplaukomis prie upės kranto. Arčiau miesto istorinio centro Pusi buvusios teritorijos priklausė Huangpu, Jangpu ir Nanši rajonams. Likusi teritorija buvo priskirta Čuanša apskričiai.

Pudongas, 2015 m.
XX a. pab. Kinijos vyriausybė nutarė įsteigti specialiąją ekonominę zoną Čuanša apskrityje. 1993 m. buvo įkurta Pudongo specialioji teritorija. Vakarinė Pudongo rajono dalis buvo skirta Ludziadzui finansų ir prekybos zonai, turėjusiai tapti naujuoju šiuolaikinės Kinijos finansų centru. 

2009 m. Kinijos Valstybės Tarybos sprendimu prie Pudongo buvo prijungtas Nanhujaus rajonas.

2010 m. Pudonge vyko didžioji dalis „Expo Shanghai" parodos programos.

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Pudongas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Jungtinės Amerikos Valstijos Beverli Hilsas, Kalifornija
* Suomija Kuopijas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pudongas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Pudongo savivaldybės svetainė

Išnašos
-------

1. 1 2
2. ↑  Ellegard, Peter; Kinnunen, Noora, käänt.: Kiina, s. 192–193. Helsinki: Tammi, 2008. ISBN 978-951-31-4100-4.
3. 1 2 3  *Shanghai*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-01-04.
4. ↑  „Sister Cities Committee". City of Beverly Hills. 2019-07-01. Nuoroda tikrinta 2019-07-01.
5. ↑  „Vice Chairman of Shanghai visited Kuopio". Kuopio Innovation. 2013-06-04. Suarchyvuotas originalas 2015-12-08. Nuoroda tikrinta 2015-12-01. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠanchajaus rajonai |
| --- |
|  |
| 
Baošanas · Čangningas · Čingpu · Čongmingas · Dziadingas · Dzinganas · Dzinšanas · Fengsianas · Hongkou · Huangpu · Jangpu · Minhangas · Pudongas · Putuo · Songdziangas · Suhujus |

 |
*Kitos reikšmės – Hz.*
Skirtingų dažnių animacija
**Hercas** (žymimas **Hz**) – išvestinis SI sistemos dažnio matavimo vienetas, reiškiantis (reiškinio, būsenos, padėties) pasikartojimų skaičių per sekundę. Vienas hercas reiškia vieną pasikartojimą per sekundę Pavadintas vokiečių fiziko Heinricho Herco vardu, įvestas 1935 m. Jei reiškinys kartojasi rečiau nei kas sekundę, vartojamos vieneto dalys (0,5 Hz – vieną kartą per 2 sekundes).

Naudojimas
----------

Hercais aprašomi tik periodiškai pasikartojantys reiškiniai. Pasikartojantiems bet neperiodiniams (atsitiktiniams) reiškiniams, tokiems kaip radioaktyvusis skilimas, aprašyti naudojamas bekerelis.

Garsas yra oro slėgio virpėjimas. Žmogus šį virpėjimą suvokia kaip garso aukštį. Vaiko klausa suvokia garsą nuo 16 Hz iki 20 kHz, tuo tarpu suaugusio žmogaus vidutiniškai nuo 16 Hz iki 16 kHz. Hercais taip pat gali būti matuojama ir vibracija.

Elektromagnetinis spinduliavimas dažnai apibūdinamas dažniu, t. y. statmenų elektrinio ir magnetinio laukų virpėjimo skaičiumi. 

Hercais taip pat gali būti matuojamas besisukančių objektų sukimosi greitis, nors oficialus vienetas tam yra radianai per sekundę. 

Hercais įprasta naudoti lyginant panašių kompiuterio procesorių veikimo spartą, nurodant jų takto generatoriaus dažnį. Tačiau labiau skirtingi procesoriai per vieną takto generatoriaus ciklą ne vienodai daug sugeba padaryti, todėl toks lyginimas dažnai neobjektyvus.

Unicode
-------

Yra Unicode simboliai dažnio vienetams užrašyti.

Hertz: Unicode simboliai.| Simbolis | Vardas | Unicode |
| --- | --- | --- |
| ㎐ | Hercas | U+3390 |
| ㎑ | Kilohercas, 1000 Hz | U+3391 |
| ㎒ | Megahercas, 1000 kHz | U+3392 |
| ㎓ | Gigahercas, 1000 MHz | U+3393 |
| ㎔ | Terahercas, 1000 GHz. | U+3394 |

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „SI Brochure: The International System of Units (SI) § 2.3.1 Base units" (PDF) (britų anglų ir prancūzų) (9th leid.). BIPM. 2019. p. 130. Nuoroda tikrinta 2 February 2021.
2. ↑  „IEC History". Iec.ch. Suarchyvuotas originalas 2013-06-02. Nuoroda tikrinta 2021-01-06. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
3. ↑  Asaravala, Amit (2004-03-30). „Good Riddance, Gigahertz". *Wired*. Nuoroda tikrinta 2012-04-28.
4. ↑  Unicode Consortium (2019). „The Unicode Standard 12.0 – CJK Compatibility ❰ Range: 3300—33FF ❱" (PDF). *Unicode.org*. Nuoroda tikrinta 2019 m. gegužės 24 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|access-date=` (pagalba)
**Ričardas Šileika** (g. 1968 m. balandžio 3 d. Atkočiuose, Ukmergės rajone) – Lietuvos rašytojas ir fotografas, šiuo metu dirba Vilniaus Dailės Akademijoje.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus kultūros ir buitininkų mokykloje. Kupiškio, Jonavos ir Radviliškio spaudoje dirbo žurnalistu ir fotografu. Radviliškio rajono policijos komisariato kriminalistikos skyriuje tarnavo ekspertu viršila.

Bibliografija
-------------

Išleido eilėraščių rinkinius: „Kalvaratas" (1992), „Audivi" (1997), „Metraščiai" (1998), bei eseistinių miniatiūrų rinkinį „Ričardo Šileikos vardo provincija nr. 345" (2003).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Šileika Ričardas -". *tekstai.lt*. Suarchyvuotas originalas 2015-10-27. Nuoroda tikrinta 2016-05-05. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  „Ričardas Šileika". *rasyk.lt*. Suarchyvuotas originalas 2008-11-04. Nuoroda tikrinta 2016-05-05. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
| **Oryx beisa** |
| --- |
| Rytų Afrikos oriksas (Oryx beisa)Rytų Afrikos oriksas (*Oryx beisa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Arklinės antilopės  *( Hippotraginae)* |
| Gentis: | Oriksai  *( Oryx)* |
| Rūšis: | Rytų Afrikos oriksas  *( Oryx beisa)* |

 |
| Binomas |
| ***Oryx beisa***Rüppell, 1835 |

**Rytų Afrikos oriksas** (*Oryx beisa*) – arklinių antilopių (*Hippotraginae*) pošeimio dykaraginis žinduolis. Gyvena Rytų Afrikoje. Išskiriami du porūšiai: *Oryx beisa beisa*, aptinkamas stepėse ir pusdykumėse Somalio pusiasalyje ir Tanos upės šiaurėje, bei *Oryx beisa callotis*, aptinkamas Tanos upės pietuose, dalyje Tanzanijos.

Aprašymas
---------

Rytų Afrikos orikso kūno masė siekia apie 79 kg. Kailis pilkos spalvos, kūno apačioje kailis yra baltas, atskirtas nuo pilkojo juodomis juostelėmis, kurios eina per kaklą, išilgai nosies, akių ir kaktos. Žieduoti ragai yra ploni ir tiesūs, siekia apie 75–80 cm. Rūšies atstovai gyvena pusdykumėse ir stepėse. Minta žolėmis, lapais, vaisiais ir pumpurais. Geba laikyti vandenį savo kūne, taip didindami savo kūno temperatūrą ir išvengdami prakaitavimo. Buriasi į bandas nuo 5 iki 40 gyvūnų.

Porūšiai
--------

*O. b. beisa*
*O. b. callotis*
Rytų Afrikos oriksas turi 2 porūšius:

* *Oryx beisa beisa*
* *Oryx beisa callotis*

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Oryx beisa". *departments.bucknell.edu*. Suarchyvuotas originalas 2016-03-03. Nuoroda tikrinta 2016-06-07. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
**Stasys Paliulis** (1902 m. gegužės 7 d. Savučiai, Vabalninko valsčius – 1996 m. sausio 19 d.) – Lietuvos pedagogas, žymus tautosakos rinkėjas, sutartinių bei instrumentinės muzikos tyrinėtojas ir propaguotojas. Jo dėka Lietuvoje tapo populiarūs skudučiai.

Biografija
----------

Pusbrolis – lietuvių etnomuzikologijos pradininkas, tautosakininkas, visuomenės veikėjas kunigas Adolfas Sabaliauskas-Žalia Rūta. Mokėsi Vabalninko pradžios mokykloje, 1917–1920 m. Biržų gimnazijoje, vėliau – Panevėžio gimnazijoje. 1923–1925 m. studijavo Vytauto Didžiojo universitete Kaune lietuvių kalbą ir literatūrą, rusų literatūrą bei pedagogiką, taip pat mokėsi Kauno muzikos mokykloje. Dėl lėšų stokos studijas nutraukė.

1925–1927 m. Biržų gimnazijoje dėstė lietuvių kalbą, su mokiniais rinko tautosaką, suorganizavo skudutininkų „kapelijas", koncertavo mokinių vakarėliuose, aktyviai dalyvavo mokytojų profesinės sąjungos veikloje. 1927–1929 m. mokytojavo Raseinių gimnazijoje, suorganizavo mokinių skudutininkų kapeliją. Susitaupęs pinigų 1929–1930 m. vėl studijavo Vytauto Didžiojo universitete, 1930–1931 m. Lietuvos kariuomenėje tarnaudamas pionierių ir ryšių batalionuose kariūnu aspirantu suorganizavo kariūnų skudučių ir ragų ansamblius. 1931–1932 m. VDU juridinio fakulteto studentas. Diplominis darbas „Mūsų giesmės sutartinės" rašytas mokytojaujant Vilkijos progimnazijoje. 1933–1937 m. Kauno „Aušros" gimnazijos mokytojas, 1937–1940 m. Vilkaviškio, Zarasų gimnazijų direktorius. Vokiečių okupacijos metais Jurbarko gimnazijos ir Pandėlio progimnazijos mokytojas.

Po Antrojo pasaulinio karo paskirtas Rokiškio gimnazijos direktoriumi, vėliau – Mokyklų valdybos viršininkas Vilniuje. Nuo 1946 m. Vilniaus universitete dėstė lietuvių kalbos ir literatūros metodiką bei vadovavo studentų mokyklinei praktikai. Vilniaus Pedagoginiame institute dėstė rusų literatūrą, vėliau katedros vedėjas, Rusų kalbos fakulteto dekanas, nuo 1949 m. docentas. 1964 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją. Daug straipsnių išspausdinta 2 tomų knygose „Aš išdainavau visas daineles".

Po tautosakininko mirties dalį rankraštinio palikimo Biržų muziejui padovanojo našlė Irena Paliulienė ir sūnus Gražvydas Paliulis. 2002 m. minint Stasio Paliulio 100-ąsias gimimo metines, šeimos lėšomis išleista knyga „Sutartinių ir skudučių keliais. Stasys Paliulis. Tautosakininko gyvenimas ir darbai".

Bibliografija
-------------

* Lietuvių liaudies instrumentinė muzika. Pučiamieji instrumentai. Vilnius, Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1959 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Stasiui Paliuliui - 105". *siaure.lt*. 2007-09-10. Suarchyvuota iš originalo 2007-11-13. Nuoroda tikrinta 2016-05-07.
NATO būstinė Belgijoje, pagrindinio pastato pagrindinis įėjimas
**Rainer Rupp**, *Rainer Wolfgang Rupp* (g. 1945 m. *Saarlouis*, Vakarų Vokietija) – ekonomistas ir publicistas, VDR šnipas (pseudonimas *Topaz*).

R. Rupas nuo 1977 iki 1989 metų dirbo NATO būstinėje Briuselyje ir VDR žvalgybai teikė informaciją, kuri buvo perduodama ir kitoms Varšuvos sutarties valstybėms. Žinomiausias R. Rupo nuopelnas buvo itin slaptos informacijos, jog operacijos *Able Archer 83* metu NATO iš tiesų neplanuoja tikros branduolinės atakos. *Able Archer*  buvo ambicinga testavimo programa, skirta patikrinti kariškių elgesį realaus atominio karo išvakarėse, daugeliui dalyvių nežinant, jog tai tik bandymai. Pasiruošimai buvo tiek realūs, jog Sovietų pusė nusprendė jog po treniruočių skraiste greičiausiai ruošiamasi tikram smūgiui. Perduodamas slaptą informaciją jog taip nėra, šnipas sumažino „atsakomojo" branduolinio smūgio iš Sovietų pusės pavojų, tikėtinai sustabdydamas galėjusį prasidėti branduolinį karą.

Biografija
----------

Rainer Rupp buvo šnipu užverbuotas 1968 metais, jam studijuojant Maino universitete. 1972 metais vedė britų kilmės *Ann-Christine Bowen*, irgi šnipę, žinomą „Turkio" slapyvardžiu (1980 m. *Ann* pasitraukė iš šios veiklos gimus pirmajam iš trijų vaikų). 1977 metais *Rupp* pavyko integruotis į NATO, kur jis sparčiai darė karjerą, prieidamas prie vis slaptesnių duomenų. *Rainer Rupp* perduodavo Sovietų blokui ypatingai slaptus dokumentus (angl. *Cosmic secret*), su kuriais net JAV prezidentui teisė dirbti suteikiama tik laikinai. Jis naudojo *Topas* ir *Mosel* slapyvardžius. NATO nieko nežinojo apie *Topas* iki 1990, kol dalį informacijos išdavė Rytų Vokietijos karininkas *Heinz Busch*. NATO ir toliau nežinojo kuris asmuo susijęs su šiuo slapyvardžiu. *Reiner Rupp* net ir pats dalyvavo posėdžiuose, kurių metu buvo bandoma nustatyti *Topas* šnipo asmenybę. Visgi jis 1994 m. buvo galutinai išaiškintas ir suimtas, nuteisiant dvylikai metų kalėjimo. Atkalėjęs šešerius metus, 2000 m buvo paleistas. Kurį laiką aktyviai dalyvavo Vokietijos Demokratinio Socializmo Partijoje (PDS), buvo ten atsakingas už saugumą ir tarptautinę politiką, tačiau 2003 metais iš šios partijos pasitraukė.

Nuorodos
--------

1. ↑  Andrew and Gordievsky, *Comrade Kryuchkov’s Instructions*, 85–7.
2. ↑  Benjamin B. Fischer (2007-03-17). „A Cold War Conundrum: The 1983 Soviet War Scare". Central Intelligence Agency. Suarchyvuotas originalas 2009-01-14. Nuoroda tikrinta 2009-01-13.
3. ↑  Pry, *War Scare*, 37–9.
4. ↑  Norbert F. Pötzl (2008-07-31). „Der heisse Draht zum Nato-Rat". Der Spiegel (German).
|  |
| --- |
| Raiso universitetas |
|  |
| Šūkis | „Literatūra, mokslas, menas" angl. *Letters, Science, Art* |
| Įkurtas | 1912 m. |
| Tipas | Privatus |
| Šelpimas | 6,48 mlrd. dolerių |
| Prezidentas | David Leebron |
| Bakalaurai | 3992 |
| Magistrantai | 3132 |
| Vieta | Hiustonas, Teksasas, JAV |
| Svetainė | www.rice.edu |

**Raiso universitetas** (angl. *Rice University*) – privatus universitetas Hiustone, Teksaso valstijoje. Universitetas yra 300 arų miestelyje netoli Hiustono Muziejų rajono ir Teksaso medicinos centro. 

Universitetas atidarytas 1912 m. ir pavadintas amerikiečių verslininko Viljamo Maršo Raiso vardu. Dabar šis universitetas daugiausiai skiria dėmesį bakalaureato studijoms. Universitete vykdoma itin aukšto lygio tiriamoji veikla, kuriai 2016 m. buvo skirta 140,2 mln. JAV dolerių finansavimas. Vykdomi dirbtinės širdies, chemijos struktūrinės analizės, signalų apdorojimo, kosmoso bei nanotechnologijos tyrinėjimai.

Universitete mokėsi daugybė garsių absolventų. Atsižvelgiant į glaudų universiteto ryšį su NASA, čia taip pat mokėsi astronautai ir kosmologai. Verslo srityje tarp absolventų yra ir „Fortune 500" sąrašo kompanijų vadovai ir įkūrėjai; politikoje Raiso universiteto absolventai yra ėję kongresmenų, ministrų, teisėjų ir merų pareigas, du alumnai laimėjo Nobelio premiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Best Undergraduate Teaching, National Universities". Suarchyvuotas originalas 2017-03-08.
2. ↑  Leebron, David W. (7 February 2017). „2017 Spring Town Hall" (PDF). Rice University. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2017-08-09.
3. ↑  „Marshall Scholarship Statistics".
4. ↑  „Colleges and Universities with U.S. Rhodes Scholarship Winners". *The Rhodes Scholarships*.
5. ↑  „Origins of Rice Space Science". Suarchyvuotas originalas 2019-05-22.
6. ↑  Boyd, John (15 May 2014). „Famous Rice University alumni". *Houston Chronicle*. Suarchyvuotas originalas 2018-10-04.
Renelo sala žemėlapyje
**Renelas** (angl. *Rennell Island*; vietinių taip pat vadinama ***Mugaba***) – pagrindinė iš dviejų gyvenamų salų, sudarančių Renelo ir Belonos provinciją Saliamono Salose. Renelo salos plotas siekia apie 660 km², ilgis – 80 km, plotis 14 km. Tai antras aukščiausiai virš jūros lygio iškilęs koralinis atolas pasaulyje, ir kurio teritorijoje telkšo didžiausias izoliuotas Ramiojo vandenyno ežeras (Te Nganas). Saloje gyvena apie 3000 polineziečių kilmės žmonių, kalbančių renbelų, pidžin ir šiek tiek anglų kalbomis. 

Sala yra 236 km į pietus nuo šalies sostinės Honiaros ir 1900 km į šiaurės rytys nuo Brisbeno (Australija). Provincijos sostinė Tigoa išsidėsčiusi vakariniame salos pakraštyje.

Rytų Renelas įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija
--------

Pirmieji gyventojai, priklausę Lapitos kultūrai, į salą atsikraustė 2000–1600 m. pr. m. e. 1000 m. e. m. į salą atsikėlė daugiau gyventojų.

Te Ngano ežeras
Renbelo gyvenvietė įkurta polineziečių iš Uvea salos (dab. Volisas) šiek tiek anksčiau nei 1400 m. *HMS Walpole* kapitonas Batleris, prieš tai atradęs salą Naujojoje Kaledonijoje ir pavadinęs ją Volpolu, atrado ir Renelo ir Belos salas 1801 m. 1933 m. Templtono Krokerio (*Templeton Crocker*) ekspedicijos metu salose buvo atrasta keletas endeminių rūšių. 

Antrojo pasaulinio karo metu japonai nuo saloje esančio Te Ngano ežero leisdavo Rufe lėktuvus iki kol teritoriją užėmė amerikiečiai ir po 1943 m. taip pat įsirengė lėktuvų Catalina pakilimo punktą. 1943 m. saloje vyko Renelo salos mūšis, paskutinis svarbus Gvadalkanalio kampanijos mūšis. Karo pabaigoje aštuoni Catalina lėktuvai buvo paskandinti salos ežere ir lyg šiol galima išvysti iš vandens styrančias jų dalis. Vėliau danai į salą buvo surengę keletą mokslinių ekspedicijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Joshua Calder (2006). „Largest Coral Atoll in the world". World Island Information. Nuoroda tikrinta 2008-10-10.
2. ↑  UNEP World Conservation. „Largest lake in the Pacific". *Protected Areas Programme*. United Nations. Suarchyvuotas originalas 2008-07-18. Nuoroda tikrinta 2008-10-10. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
3. ↑  *Rennell Island*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-12-18.
4. ↑  Wingham, E.J (1997). *Nomination of East Rennell, Solomon Islands for inclusion in the World Heritage List - Natural sites*. NZ: New Zealand Official Development Assistance Programme, Ministry of Foreign Affairs and Trade. p. 47. UN Protected areas Programme Archyvuota kopija 2008-07-18 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  The Avaiki Connection  Archyvuota kopija 2008-09-25 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 11°40′ p. pl. 160°10′ r. ilg.﻿ / ﻿11.667°š. pl. 160.167°r. ilg.﻿ / 11.667; 160.167
| Baltarusija
 |
| --- |
| Baltarusijos herbas |
| Šis straipsnis yra serijosBaltarusijos politinė sistemair vyriausybėdalis |
| 
Konstitucija
* + Konstitucija

 |
| 
Vyriausybė
* + Prezidentas (sąrašas)
	+ Aleksandras Lukašenka
	+ Ministras Pirmininkas (sąrašas)
	+ Romanas Golovčenka

 |
| 
Parlamentas
* + Parlamentas
	+ Politinės partijos

 |
| 
Teismai
* + Aukščiausiasis teismas
	+ Konstitucinis teismas

 |
| 
Rinkimai
* + Prezidento
	+ 1994 · 2001 · 2006 · 2010 · 2015 · 2020
	+ Parlamento
	+ 2012 · 2016 · 2019
	+ Referendumai
	+ 1995 · 1996 · 2004
	+ Baltarusijos centrinė rinkimų komisija

 |
| 
Adm. suskirstymas
* + Baltarusijos sritys

 |
| 
Užsienio politika
* + Tarptautiniai santykiai

 |
| Ž • A • R |

Opozicijos protesto mitingas per prezidento rinkimus 2006 m.
**Rinkimai Baltarusijoje** – Baltarusijoje rengiami visuotiniai rinkimai, kai išrenkamas valstybės vadovas – prezidentas ir įstatymų leidžiamosios valdžios atstovai. Rinkimus organizuoja Baltarusijos centrinė rinkimų komisija. 

Prezidentą penkeriems metams renka Baltarusijos Respublikos piliečiai. Nacionalinį susirinkimą (blrs. *Нацыянальны сход*) sudaro dveji rūmai – Atstovų rūmai (blrs. *Палата прадстаўнікоў*) ir Respublikos Taryba (blrs. *Савет рэспублікі*). Atstovų rūmuose posėdžiauja 110 deputatų, išrinktų vienmandatėse rinkimų apygardose ketverių metų kadencijai. Respublikos Taryboje yra 56 nariai, renkami netiesioginiais rinkimais, kuriuos skiria regioninės deputatų tarybos ir 8 nariai, kuriuos skiria šalies prezidentas.

Baltarusija yra prezidentinė respublika. Nors opozicinėms partijoms leidžiama dalyvauti rinkimuose, tačiau nelaikoma, kad jos turi realią galimybę gauti valdžios svertų. 2016 m. vasario mėn. išleistame „Rinkimų integracijos projekte", skirtame 2015 m. visuotiniams rinkimams, Baltarusija įvertinta kaip „neatitinkanti tarptautinių rinkimų vientisumo standartų".
Nuo 1996 m. Europos Sąjunga ir JAV nepripažino sąžininga ir teisinga nė vienos Baltarusijos rinkimų kampanijos, o Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) stebėtojai pavadino falsifikacija prezidento rinkimų 2001 m. rezultatus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The Year in Elections report - The Electoral Integrity Project". *Sites.google.com*. Suarchyvuotas originalas 2021-04-15. Nuoroda tikrinta 2019-02-09. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  Baltarusija tikisi Vakarų stebėtojų objektyvumo. *delfi.lt*
Prezidentas Lechas Kačinskis su Marija Kačinska rinkimuose 2006 m.
**Rinkimai Lenkijoje** – Lenkijoje nacionaliniu lygmeniu organizuojami rinkimai, kai išrenkami įstatymų leidžiamosios valdžios atstovai ir valstybės vadovas – prezidentas. Taip pat vyksta įvairūs regioniniai rinkimai, referendumai ir Europos Parlamento rinkimai. Lenkijoje veikia daugiapartinė politinė sistema, nuo 1997 m. priimta Lenkijos Respublikos Konstitucija.

Prezidentą penkerių metų kadencijai renka šalies žmonės visuotiniuose rinkimuose. Lenkijos parlamento žemieji rūmai kartu su Senatu sudaro Nacionalinę asamblėją. 460 narių išrenkami visuotiniu balsavimu pagal proporcinių rinkimų sistemą 4 metų kadencijai. Į parlamento aukštuosius rūmus Senatą išrenkama 100 narių visuotiniu balsavimu 4 metų kadencijai. Patekimui į parlamentą nustatytas 5% gaunamų rinkėjų balsų barjeras atskiroms partijoms ir 8% riba koalicijoms (reikalavimas netaikomas tautinėms mažumoms).

Istorija
--------

Rinkimai Lenkijoje vyksta jau kelis šimtmečius, pradedant Lenkijos Seimo (žinomo kaip pirmojo Seimo) rinkimais, vykusiais Lenčicoje 1182 m. Nuo 1493 m. Lenkijos karaliai buvo įpareigoti šaukti vietinius seimelius kas dvejus metus. Nuo 1573 iki 1795 m. valstybės renkamosios monarchijos sistema Lenkijoje reikalavo per seimų rinkimus išrinkti karalius.

Pirmieji šiuolaikiniai ir laisvi rinkimai XX a. Lenkijoje įvyko 1919 m. praėjus dviem mėnesiams po Lenkijos nepriklausomybės atgavimo. Po Antrojo pasaulinio karo šalis pateko į TSRS įtakos sferą. Kaip marionetinė valstybė, ji tapo kontroliuojama komunistų valdžios, kuri įtakojo pirmuosius pokario rinkimus 1947 m. Nuo to laiko Lenkijoje vyko reguliarūs rinkimai, tačiau nebuvo laisvų demokratinių rinkimų iki pat istorinių parlamentinių rinkimų Lenkijoje 1989 m. kuriuos pralaimėjo valdančiojo režimo atstovai. Po šių rinkimų Lenkija tapo pirmąja Rytų bloko valstybe, kurioje leista opozicinėms partijoms atstovauti įstatymų leidžiamąją valdžią. Po 1991 m. rinkimai vyksta atstovaujamosios demokratijos principais, rinkimus rengia ir prižiūri Nacionalinė rinkimų komisija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kancelaria. „Poznaj Sejm" [Learn about Polish Parliament]. Sejm Rzeczpospolitej Polskiej. Suarchyvuotas originalas 2019-10-15. Nuoroda tikrinta 2013-06-16. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)

Nuorodos
--------

* Nacionalinė rinkimų komisija
| Užblenkių ežeras |
| --- |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija, Lenkijos vėliava Lenkija |
| Plotas | 0,24 km² |
| Kilmė | ledyninis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Užblenkių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°20′13″ š. pl. 22°02′46″ r. ilg.﻿ / ﻿54.33694°š. pl. 22.04611°r. ilg.﻿ / 54.33694; 22.04611Koordinatės: 54°20′13″ š. pl. 22°02′46″ r. ilg.﻿ / ﻿54.33694°š. pl. 22.04611°r. ilg.﻿ / 54.33694; 22.04611 |

**Užblenkių ežeras** (rus. *Озеро Камышы*, lenk. *jezioro Graniczne*, vok. *Uszblenker See*, vėliau vok. *Blinkersee*) – ežeras Lenkijos Varmijos Mozūrų vaivadijos Geldapės apskrityje ir Rusijos Kaliningrado srities Oziorsko rajone.

Ežero plotas 0,24 km²; šiaurinė jo dalis yra Rusijos Krasnojarskojės kaimo gyvenvietėje, o pietinė (maždaug penktadalis) – Lenkijos Benkaimio valsčiuje. Į ežerą neįteka ir iš jo neišteka joks upelis, vandens paviršiaus altitudė 109 m virš jūros lygio. Pietinėje apylinkėje iškilusi 140 m aukščio kalva, nuo kurios gerai matosi ne tik Užblenkių vandens telkinys, bet ir pietryčiuose telkšantis Jagėlų ežeras (lenk. *jezioro Jagielle*) ir pietvakariuose buvęs (dabar išdžiuvęs) Žabynų ežeras (lenk. *jezioro Żabińskie*). Užblenkių ežeras yra ledyninės kilmės (luistinis), priklauso Priegliaus vandens baseinui. Šiauriniame jo krante stovi Braso (rus. *Briusovo*) kaimas, o pietiniame – Senieji Žabynai (lenk. *Stary Żabin*).

Vandenvardžio kilmė neaiški, greičiausiai tai perdirbinys iš vietovardžių *Užuplankiai* arba *Užpalankiai*.

Šaltiniai
---------

* Vilius Pėteraitis. *Mažosios Lietuvos ir Tvankstos vietovardžiai* – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1997; psl. 422 ISBN 5420013762
* Озеро Камыши // Государственный водный реестр
| **Milvus milvus**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Rudasis peslys (Milvus milvus)Rudasis peslys (*Milvus milvus*) |
| Apsaugos būklė |
| Beveik nykstantys (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Vanaginiai paukščiai  *( Accipitriformes)* |
| Šeima: | Vanaginiai  *( Accipitridae)* |
| Pošeimis: | Pesliai  *( Milvinae)* |
| Gentis: | Tikrieji pesliai  *( Milvus)* |
| Rūšis: | Rudasis peslys  *( Milvus milvus)* |

 |
| Binomas |
| ***Milvus milvus***Linnaeus, 1758 |

**Rudasis peslys** (*Milvus milvus*) – vanaginių (*Accipitridae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Rudasis peslys kiek didesnis už juodąjį: ilgesni sparnai ir uodega, šviesesnės spalvos. Paukščiui skrendant, sparnų apačioje matyti dvi baltos dėmės.

Patino ir patelės viršutinė kūno pusė ruda. Galva balsva, išilgai dryžuota. Didžiosios plasnojamosios plunksnos juodos, jų vidinės vėtyklės iki pusės baltos. Uodega truputį dryžuota. Snapas pilkai juodas, kojos geltonos, rainelė šviesiai pilka.

Jaunikliai rudesni už suaugusius peslius, jų galva ruda. Snapas juosvas, kūnas pūkuotas. Viršus rausvai rudas, apačia – murzinai balta. Galvos viršus šviesesnis, tarp snapo ir akių – tamsi dėmė.

Paplitimas
----------

Eurazijoje rudasis peslys paplitęs nuo Atlanto pakraščių iki Vakarų Gruzijos ir Irano. Šiaurėje arealas siekia Švediją, Latviją, Kijevo sritį, Sočį. Gyvena Užkaukazėje, Apeninų ir Pirėnų pusiasaliuose, taip pat Šiaurės Vakarų Afrikoje, Viduržemio jūros salose.

Lietuvoje reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose. Dažnai įsikuria netoli vandens telkinių: upių, ežerų, tvenkinių, pelkių. Medžioja skraidydamas, auką apžiūri iš oro. Tai atsargus paukštis, nakvynės vietose telkiasi prie kitų rudųjų peslių.

Monogamas. Tame pačiame lizde ta pati pora gali įsikurti kelerius metus iš eilės. Paprastai lizdą įsirengia patys, bet gali apsigyventi ir kitų plėšriųjų paukščių gūžtose. Vienoje dėtyje paprastai būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys apie 55 gramus. Perima apie 29 dienas. Rudojo peslio jaunikliai tėvų lizde gyvena apie 45–50 dienų.

Medžioja atvirose miško vietovėse. Minta smulkiais gyvūnais: peliniais graužikais, kurmiais, ropliais, sraigėmis, amfibijomis, vabalais, sliekais, žvirblinių paukščių jaunikliais, o kai trūksta maisto – ir dvėseliena.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Milvus milvus". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2012-03-22. Nuoroda tikrinta 2012-05-02. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)


Vikižodynas 

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logmanas. – Vilnius: Mokslas, 1990.