recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Laurence Fishburne |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Laurence Fishburne |
|  |
| Gimė | 1961 m. liepos 30 d. (59 metai)  Augusta, Džordžija, JAV |
|  |
| Šalis |  JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Morpheus„Matrica" (1999 m.), „Matrica. Perkrauta" ir „Matrica. Revoliucijos" (2003 m.) |
| Apdovanojimai |
| Tony apdovanojimas (1992 m.), Primetime Emmy Award (1993 m.), MTV filmų apdovanojimas už geriausią kovą (1999 m.) |

**Laurence John Fishburne III** (g. 1961 m. liepos 30 d.) – JAV aktorius, režisierius, scenaristas ir prodiuseris. Aktorius išgarsėjo Morpheus vaidmeniu „Matrica" (kartu ir šio filmo tęsiniuose).

L. Fishburne tapo pirmuoju afroamerikiečiu suvaidinusiu Otelą to paties pavadinimo filme pagal William Shakespeare pastatymą. Už savo Ike Turner vaidmenį filme „What's Love Got to Do With It" aktorius buvo nominuotas Oskarui už pagrindinį vaidmenį. 1992 m. L. Fishburne laimėjo Tony apdovanojimą už vaidmenį filme „Two Trains Running", o 1993 m. – Primetime Emmy Award apdovanojimą už vaidmenį filme „TriBeCa".

Nuo 2008 iki 2011 m. aktorius vaidino seriale „CSI: Kriminalistai".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laurence Fishburne

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Kalabaro valstybė**Efikas** |
| **Susikūrė:** | nežinoma |
| **Tauta** | Efikai |
| **Sostinė** | Kalabaras |
| **Valdovai** | obongai |
| 
 |
|

**Efikai** – etninė grupė, laikoma ibibijų tautos subgrupe. Jos kalba laikoma ibibijų kalbos dialektu. Efikai gyvena aplink Kalabaro miestą. Jie sukūrė **Efiko** valstybę, kuri tapo svarbiausia sudėtine dalimi visoje Kalabaro karalystėje.

Efikai gyvena Nigerijos pajūrio žemumose į rytus nuo Kroso upės. Į šiaurę nuo jų gyvena ekojai, vakaruose, už upės gyvena anangai, oronai, eketai ir ibibijai (siaurąja prasme). Dar toliau šiaurėje gyvena giminingi ikomai.

Istorija
--------

Efikai, kaip ir visi ibibijai, migravo į Nigerijos teritoriją, kur atsiskyrė nuo kitų subgrupių. Jų įkurtas Kalabaro uostas tapo ne tik Efiko valstybės sostine, bet ilgainiui tapo svarbiausiu viso regiono miestu, sugebėjęs tapti lyderiu kurio valdžią pripažino visi kiti ibibijų pogrupiai ir kitos tautos. Ši Kalabaro inicijuota konfederacija vadinama Kalabaro karalyste.

Šioje karalystėje efikai atliko svarbiausią vaidmenį, tapdami prekybiniais tarpininkais tarp žemyno gilumos tautų ir europiečių. Tai lėmė greitą tautos europietizaciją, kas reiškėsi per jų rūbus, priimtą krikščionybę ir išsilavinimą.

Kalabaro karalystę prijungus prie Britų Nigerijos, efikai atsidūrė jos valdžioje. Tačiau tradicinė valdovo obongo institucija išsaugota iki dabar.

|  |  |
| --- | --- |
| **Kalabaro ibibijų valstybės** |  |
| Ibibijas | Efikas | Anangas | Oronas | Eketas | Opobo | Ikomas | Akamkpa | Bakasi | Ogodža (Bokiai) | Ekojai | Bioko |
| AterkasHəsənriz / Հաթէրք |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

AterkasAterkas

40°11′58″ š. pl. 46°34′07″ r. ilg.﻿ / ﻿40.19944°š. pl. 46.56861°r. ilg.﻿ / 40.19944; 46.56861﻿ (Aterkas)Koordinatės: 40°11′58″ š. pl. 46°34′07″ r. ilg.﻿ / ﻿40.19944°š. pl. 46.56861°r. ilg.﻿ / 40.19944; 46.56861﻿ (Aterkas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Respublika** | Kalnų Karabacho Respublika Kalnų Karabacho Respublika |
| **Rajonas** | Mardakerto rajonas rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2005 m.) | 1 531  |
| **Altitudė** | 1 020 m |

**Aterkas** (arm. Հաթէրք, *Haterk*) arba **Chesenrizas** (azer. *Həsənriz*) – gyvenvietė vakarų Azerbaidžane, nepripažintoje Arcacho Respublikoje (iki 2017 m. Kalnų Karabacho Respublikoje). Yra Mardakerto rajone, ant Tertero upės kranto. Dauguma gyventojų – armėnai.

Istorija
--------

Aterkas formavosi viduramžiais, apie X a. kaip svarbus prekybinis centras kelyje iš Dvinos į Bardą. XII a. jis tapo Chačeno kunigaikštystės sostine, ir iš čia valdė vietinė kunigaikščių linija. Jų tiesioginėje priklausomybėje buvo Dadivanko vienuolynas.

Nuo XIII a. Chačeno centrui persikėlus į Chačeno upės baseiną, Aterkas prarado savo strateginę padėtį, tačiau išliko kaip svarbi gyvenvietė. Kraštą kolonizuojant tiurkams musulmonams, jam prigijo ir tiurkiškas pavadinimas Chesenrizas. 1912 m. gyvenvietėje buvo priskaičiuojama 1192 gyventojai, daugiausia armėnai.

Miestelis labai nukentėjo per Kalnų Karabacho karą 1988–1994 m. nes čia vyko daug susirėmimų tarp armėnų ir azerių armijų. 1992 m. vietos armėnai buvo priverstinai iškeldinti, o vėliau miestelis kelis kartus ėjo iš rankų į rankas. Tik 1993 m. valdžią čia perėmė armėnai, ir į miestelį galėjo grįžti jo gyventojai.

Išnašos
-------

1. ↑  *de facto* nepriklausoma valstybė, *de jure* – Azerbaidžano teritorija
2. ↑  Кавказский календарь. – Тф. 1911. – 140 с.
Sviestas
**Sviestas** – pieno rūgščių emulsija riebalų pagrindu; pieno produktas. Pienarūgščio skonio, vienalytės tepamos konsistencijos, gelsvos spalvos.

Sudėtis
-------

Tai riebi pieno kilmės emulsija, kurioje pieno riebalų yra nuo 80 % iki 90 %, didžiausias drėgnis 16 %, didžiausias sausosios neriebalinės kilmės medžiagų kiekis 2 %. Svieste taip pat yra 3–4 % butano rūgšties esterio.

Gamyba ir panaudojimas
----------------------

Sviestas dažnai patiekiamas kaip užtepas šalia duonos gaminių.
Gaminamas išsukant grietinę ir atskiriant vandenį. Siekiant suteikti patrauklią estetinę išvaizdą dažnai naudojamos sviesto formos.  

Galimi papildomai apdoroto sviesto variantai:

* Lydytas sviestas
* Ghi

Sviestas plačiai naudojamas kepimui, tešloms, pyragams ir kitiems kepiniams, įmaišant troškiniuose bei gaminant padažus siekiant jiems suteikti riebesnę konsistenciją bei skalsumo.  

Kai kuriose kultūrose kaip užtepo pakaitalas naudojamas ir grynas ant duonos gaminių, tirpinamas ant karštų liesų patiekalų kaip skonį suteikiantis produktas.

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2019 m.) |
| --- |
| 1 | Indijos vėliava Indija | 4551 |
| 2 | Pakistano vėliava Pakistanas | 1128 |
| 3 | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos | 915 |
| 4 | Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija | 505 |
| 5 | Vokietijos vėliava Vokietija | 497 |
| 6 | Prancūzijos vėliava Prancūzija | 353 |
| 7 | Turkijos vėliava Turkija | 269 |
| 8 | Rusijos vėliava Rusija | 269 |
| 9 | Airijos vėliava Airija | 250 |
| 10 | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė | 194 |
|  |
| 47 | Lietuvos vėliava Lietuva | 14 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  ŠULČIUS, Algirdas. *Organinė chemija.* Vilnius: Alma littera, 2009, 168 p. ISBN 978-9955-38-341-3.
2. ↑

Literatūra
----------

* Sviesto ir riebalų mišinių geros gamybos praktikos vadovas (sud. A. Liutkevičius). – Kaunas: Lietuvos maisto institutas, 2002. – 70 p. – ISBN 9986-9085-9-0

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sviestas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Seserų Fontanų siuvykla |
|  |
| Žanras | drama |
| Kūrėjas (-ai) | Riccardo Milani |
| Vaidina | Alessandra Mastronardi,Anna Valle,Federica De Cola |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Sezonų skaičius | 1 |
| Serijų skaičius | 2 |
| Gamyba |
| Prodiuseris (-iai) | Fania Petrocchi,Daniele Passani,Luca Bernabei |
| Trukmė | 200 min. (2 dalys) |
| Originalus kanalas | Rai 1 |
| Pirmas pasirodymas | 2011 m. vasario 27 ir 28 d. |
| IMDb įrašas |

**Seserų Fontanų siuvykla**  (it. *Atelier Fontana - Le sorelle della moda*) – Italijos televizijos miniserialas (rež. Riccardo Milani), kurį pirmą kartą per du vakarus – 2011 m. vasario 27 ir 28 d. – parodė kanalas Rai 1. Pagrindinius vaidmenis atlieka Alessandra Mastronardi, Anna Valle ir Federica De Cola. Tai tikrais faktais pagrįsta istorija apie tris seseris, tapusias garsių mados namų steigėjomis. 

Siužete pasakojama apie mados namus „Sorelle Fontana" ir čia dirbusias tris Parmos provincijos siuvėjas. Jos išgarsėjo 1949 m. pasiuvusios vestuvinę suknelę, kurią vilkėdama garsi aktorė Linda Christian ištekėjo už Tyrone Power. Trijulės merginos tapo vienomis geidžiamiausių Holivudo žvaigždžių stilisčių. 

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trys seserys iš mažo Parmos priemiesčio kaimelio XX a. viduryje išvyksta laimės ieškoti į Romą. Jos turi mažai pinigų ir didelę svajonę įsteigti savo siuvyklą. Jos nugali sunkias kliūtis, o 1943 m. jų įkurti madų namai jau gerai žinomi. Ypač jie išgarsėja, kai savo vestuvinę suknelę užsisako garsi aktorė.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alessandra Mastronardi – Micol Fontana
* Anna Valle – Zoe Fontana
* Federica De Cola – Giovanna Fontana
* Anna Bonaiuto – motina Amabile
* Gianni Cavina – Giovanni Fontana
* Marco Bocci – Enrico Landi
* Marco Foschi – Leonardo
* Massimo Wertmüller – Mazzocchi
* Massimo De Santis – Zoe vyras
* Hariett McMasters-Green – Linda Christian
* Piera Degli Esposti – princesė Caetani
* Ariella Reggio – senelė Zeide
* Micol Fontana – ji pati

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-05-07 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* mymovies.it
* movieplayer.it
* atelierfontana.rai.it Archyvuota kopija 2018-11-27 iš Wayback Machine projekto.
**Markas Terencijus Varonas** (lot. *Marcus Terentius Varro*, 116–27 m. pr. m. e.) buvo romėnų mokslininkas universalas ir autorius. Varonas laikomas labiausiai išsimokslinusiu Antikos žmogumi.

Biografija
----------

Įsivaizduojamas Varono atvaizdas. André Thevet litografija knygoje *Les Vrais pourtraits et vies des hommes illustres grecz, latins et payens* (1584 m.)
Varonas gimė Reate (dabar – Rietis Italijoje), kaip manoma, raitelių luomo šeimoje. Iš pradžių gan aktyviai dalyvavo politikoje, buvo tapęs liaudies tribūnu, kvestoriumi, kuruliniu edilu ir pretoriumi.

Nors Varonas palaikė Gnėjų Pompėjų ir netgi vadovavo vienai iš jo kariuomenių, Cezaris jam suteikė malonę ir 47 m. pr. m. e. paskyrė prižiūrėti Romos viešąją biblioteką.

Darbai
------

Varonas buvo itin produktyvus rašytojas ir sukūrė daugiau kaip 74 lotyniškus veikalus įvairiomis temomis. Daugybė jų buvo prarasti ir žinoma tik iš fragmentų. Svarbiausiais laikomi du Varono darbai: *Devynios disciplinų knygos* ir *Žmogiškų ir dieviškų dalykų istorija*. Varono darbai tapo pavyzdžiu vėlesniems enciklopedistams, ypač Plinijui Vyresniajam. 

*Devyniose disciplinų knygose* Varonas pirmą kartą bandė susisteminti ir aptarti dalykus, būtinus romėno piliečio išsilavinimui: gramatiką, dialektiką, retoriką, geometriją, aritmetiką, astronomiją, muziką, mediciną ir architektūrą. Remiantis šiuo Varono sąrašu vėlesniais laikais buvo apibrėžta septynių klasikinių viduramžių mokyklų „laisvųjų menų" sistema.

Taip pat išliko maždaug penktadalis iš 25 knygų traktato *Apie lotynų kalbą* (*De lingua Latina*), kuriame Varonas nagrinėjo etimologijos, morfologijos, sintaksės klausimus. Vienintelis pilnai išlikęs Varono darbas – dialogo formos *Žemės ūkio reikalai* (*Rerum rusticarum libri tres*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  vle.lt
2. ↑  Kvintilianas, *Oratoriaus ugdymas* X.95.
3. ↑   David Lindberg, *The Beginnings of Western Science*, Chicago: University of Chicago Press, 2007, p. 137. ISBN 978-0-226-48205-7.
Scifomedūzų dauginimosi ciklas. 11 piešinys – strobiliacijos pabaiga ir efyrų atsiskyrimas.
**Efyra** (lot. *ephyra*, iš lot. *Ephyra* 'nimfa Efyra') – scifomedūzos lervutė, susidaranti scifistomos (polipo) nelytinio dauginimosi (strobiliacija) metu. Iš efyros išauga lytiškai besidauginanti medūza.

Augant efyrai formuojasi gastrovaskulinė sistema, čiuopikliai, ropalijos, gonadų užuomazgos.

Ankstyvosiose stadijose efyros būna skaidrios, iki kelių milimetrų ar centimetrų skersmens. Jų skėčio kraštuose būna 8 dvigubos skiautės. Čiuopiklių ir burnos skiaučių neturi. Virškinimo sistema neišsivysčiusi, turi tik skrandį ir radialinių kanalų užuomazgas.

Nuorodos
--------

* Большая советская энциклопедия. – М.: Советская энциклопедия. 1969–1978
* Биологический энциклопедический словарь / Гл. ред. М. С. Гиляров; Редкол.: А. А. Баев, Г. Г. Винберг, Г. А. Заварзин и др. – М.: Сов. энциклопедия, 1986. – С. 743–744.
| **Mykolas Vielhorskis** |
| --- |
| Vielhorskių herbas |
| Vielhorskių herbas |
|  |
| Gimė | 1755 m.Horochive, Podolės apskrityje |
| Mirė | 1805 m. (~50 metų)Vienoje, Austrijoje |
| Tėvas | Mykolas Vielhorskis |
| Motina | Elžbieta Oginska |
|  |
| Veikla | Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės generolas - leitenantas (1792), 1794 m. sukilimo dalyvis |

**Mykolas Vielhorskis** (lenk. *Michał Wielhorski*; 1755 m. Horochivas − 1805 m. Viena) − kunigaikštis, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės generolas - leitenantas (1792), 1794 m. sukilimo dalyvis.

Kilmė
-----

Mykolas Vielhorskis gimė 1755 m. Horochive, Podolės apskrityje, kunigaikščių Mykolo Vielhorskio ir jo žmonos Elžbietos Oginskos šeimoje. Kilęs iš kunigaikščių, lot. "*Hrabia*" Vielhorskių giminės.

Tarnyba kariuomenėje
--------------------

Karinę tarnybą pradėjo kaip karininkas Austrijos kariuomenėje. Jo pulko draugas buvo kunigaikštis Juzefas Poniatovskis.

Mykolas Vielhorskis buvo Austrijos-Turkijos (1787—1791) karo dalyvis. Mūšyje netoli Šabaco tvirtovės buvo sužeistas. 
Vėliau kartu su Juzefu Poniatovskiu grįžo į tėvynę ir įstojo į Lenkijos karalystės kariuomenę. Kaip žinia, Abiejų Tautų Respublikos sudėtyje buvusių Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės buvo atskiros. 

Pradėjęs karinę tarnybą Mykolas Vielhorskis buvo paskirtas 2-osios Voluinės divizijos pulkininku. 

1792 metais Mykolas Vielhorskis kaip minėtos divizijos vadas dalyvavo Abiejų Tautų Respublikos ir Rusijos imperijos (1792 m.) kare. Tų pačių metų birželio 14 d. Voluinėje patyrė pralaimėjimą Boruškovičių mūšyje. 

Mykolas Vielhorskis buvo Abiejų Tautų Respublikos karaliaus Juzefo Poniatovskio dešinioji ranka. Pasižymėjo Zelencų mūšyje. Tačiau buvo apkaltintas, kad mūšio metu su ilgamečiu bičiuliu Juzefu Poniatovskiu kalbėjo tarpusavy vokiškai. Po Abiejų Tautų Respublikos karaliaus prisijungimo prie Targovicos konfederacijos Vielhorskis atsistatydino ir išvyko į užsienį.

Dalyvavimas 1794 m. sukilime
----------------------------

1794 m. gegužę Mykolas Vielhorskis grįžo į Abiejų Tautų Respubliką ir aktyviai dalyvavo Kosciuškos sukilime. 1794 m. Mykolas Vielhorskis buvo paskirtas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sukilėlių kariuomenės vadu. 
Po Vilniaus kapituliacijos atsistatydino. 

Mykolas Vielhorskis kartu su generolu Juzefo Poniatovskiu, Stanislovu Mokronovskiu ir Eustachijumi Sanguška sudarė atskirą frakciją kariuomenėje. 

Visą gyvenimą kentėjo nuo sužalojimų komplikacijų, patirtų mūšyje prie Šabaco 1788 metais.

1792 m. metais Mykolas Vielhorskis buvo apdovanotas „Virtuti Militari" ordinu.

Mykolas Vielhorskis mirė 1805 m. Vienoje.

Šeima
-----

Mykolas Vielhorskis buvo vedęs du kartus. Pirmoji žmona - Selina Pževska, su ja susilaukį trejų vaikų (Mykolo, Juzefo ir Michalinos). 1798 m. metais vedė antrą kartą Aleksandrą Kurdvanovską (1783−1849), Abiejų Tautų Respublikos didžiojo prievaizos Jano Plasido Kurdvanovskio (1746 - 1824) ir Rozalijos Chumbelinos Potockos dukterį, su kuria turėjo sūnų Aleksandrą Gustavą (1798−1874).

Literatūra
----------

* H. P Kosk Generalicja polska t. 2 Oficyna wydawnicza «Ajaks» Pruszków 2001.

Nuorodos
--------
| **Jaslene Gonzalez** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1986 m. gegužės 29 d. (36 metai)Puerto Riko vėliava Puerto Rikas |
|  |
| Veikla | Modelis ir realybės šou dalyvė. |
| Organizacijos | Elite Model Management  MC2 Model Management |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| *America's Next Top Model* nugalėtoja |
|  |
|  **Vikiteka** | Jaslene Gonzalez |

**Jaslene Gonzalez** (g. 1986 m. gegužės 29 d.) –Puerto Riko modelis ir realybės šou dalyvė. America's Next Top Model 8 sezono nugalėtoja.

Biografija
----------

Gimė Puerto Rike. Vėliau augo Čikagoje kur baigė *„Notre Dame vidurinę mokyklą"*. Po mokyklos dirbo modeliu vietinės reikšmės dizainerių pasirodymuose.

2006 m. sudalyvavo America's Next Top Model atrankoje ir pateko į pusfinalį, bet į finalinį tryliktuką nebuvo išrinkta. Po metų sudalyvavo antrą kartą ir užėmė pirmąją vietą.

Po sėkmės konkurse Gonzalez pradėjo tarptautinę modelio karjerą. Fotografavosi tokiems garsiems žurnalams kaip *„New York Post", „US Weekly", „In Touch Weekly", „Vibe Vixen", „ZooZoom", „Colures", „Trace"* žurnalams. Fotografavosi *Latina, Imagén, Hombre, 6 Degrees, FN, ZooZoom, Fashion Salon, Seventeen, Urban Latino, Bleu, Vanidades, Scene, JamRock, Splendor, Time Out ir Metrostyle Catalog* žurnalų viršeliams. Dalyvavo įvairių dizainerių kolekcijų pristatymuose. Buvo CoverGirl reklaminiu veidu Europoje ir Lotynų Amerikoje.

Apdovanojimai ir nominacijos
----------------------------

| Metai | Apdovanojimai | Kategorija | Už: | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Paauglių pasirinkimo apdovanojimai | Geriausia realybės šou dalyvė | America's Next Top Model | Nominuota |

Nuorodos
--------

* imdb.com: Jaslene Gonzalez
* Gonzalez FMD tinklalapyje

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**CariDee English** | ***America's Next Top Model* nugalėtoja**2007 | Po to:**Saleisha Stowers** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Feliksas Barasevičius** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. rugsėjo 12 d.Kėdainiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1918 m. balandžio 12 d. (23 metai)Maskva, TSRS |
|  |
| Veikla | Karininkas |

**Feliksas Barasevičius** (1894 m. rugsėjo 12 d. Kėdainiuose, Rusijos imperija – 1918 m. balandžio 12 d. Maskvoje, TSRS) – TSRS karininkas, revoliucionierius.

Biografija
----------

Gimė 1894 m. rugsėjo 12 d. Kėdainiuose, staliaus šeimoje. Anksti mirus tėvui metė mokyklą ir pradėjo dirbti. 1915 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę. 1917 m. kovojo raudonųjų pusėje Rusijos pilietiniame kare. Vėliau paskirtas į Varšuvos revoliucinį pulką. Žuvo 1918 m. balandžio 12 d. Maskvoje, kai Varšuvos revoliuciniui pulkui buvo skirta užduotis sunaikinti Maskvos Donsko gatvėje įsikūrusius anarchistus. Palaidotas Nekropolyje prie Kremliaus sienos.

Literatūra
----------

* Абрамов Алексей. У Кремлёвской стены. – М. Политиздат, 1988. ISBN 5-250-00071-1
**Kelno mokesčių teisės mokykla** (vok. *Kölner Steuerrechtsschule*, *Kölner Schule des Steuerrechts*) – mokesčių teisės mokslo kryptis, kurią Kelno universitete pagrindė Klaus Tipke, apmokestinimui ir jo plėtojimui pritaikydamas konstitucinius teisės principus, atmesdamas biudžetinius poreikius.

Reikšmė
-------

Pamatinis Kelno mokestinės teisėtyros mokyklos veikalas – „Mokesčių teisės sistema" (vok. *Steuerrechtsordnung*, 1993, 2. Auflage 2000/2003). Tipke jame išplėtojo temą *Mokestinis teisingumas ir mokesčių pateisinimas* bei pagrindė mokesčių toeriją, saistomą mokestinės etikos. Kroatijos mokesčių teisės remiasi būtent Kelno mokyklos projektu. Galioja „paprasta mokesčių teisė" su keletu išimčių ir žemais mokesčių tarifais. Kelno mokykla taip pat padarė didelę įtaką Tilburgo universiteto mokesčių teisės mokslui.

Atstovai
--------

Pirmoji karta – Klaus Tipke, Kelno universiteto Mokesčių teisės instituto direktorius

Antroji karta – Joachim Lang, Harald Schaumburg, Jürgen Pelka, Franz Salditt

Trečioji karta – Roman Seer, Johanna Hey, Joachim Englisch, Reinhold Beiser, Pedro Manuel Herrera Molina.

Nuorodos
--------

* Kelno mokesčių teisės mokslo draugija Archyvuota kopija 2008-03-08 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.)
Felicijonas Lelis
**Felicijonas Lelis** (*Lialis*, 1870 m. sausio 13 d. Pumpėnai – 1949 m. liepos 17 d. Velžys, palaidotas Panevėžyje) – Lietuvos visuomenės veikėjas, kunigas.

Biografija
----------

1892 m. baigė Kauno kunigų seminariją, mokydamasis priklausė slaptai Šv. Kazimiero draugijai. 1892–1894 m. Kauno Šv. Trejybės bažnyčios vikaras. 1894 m. Kauno tvirtovės Rusijos karinės įgulos katalikų kareivių kapelionas. Su kareiviais dalyvavo kunigo E. Barausko laidotuvėse, dėl to apkaltintas politiniu nusižengimu ir 1894–1897 m. buvo uždarytas Kretingos vienuolyne. Kun. K. Pakalniškio paragintas 1896 m. įsteigė mėnesinį žurnalą „Tėvynės sargas", 1897 m. perdavė jo redagavimą J. Tumui-Vaižgantui. Dirbdamas Kupiškio parapijoje suorganizavo platų knygnešių tinklą, mokė jaunimą rašto, rengė lietuviškus vaidinimus. 1901 m. perkeltas į Saudininkų (dab. Maironiai) filiją. Nuo 1904 m. kunigavo Antašavos, Budrių, Alizavos filijose, nuo 1925 m. Papilio, Velykių klebonas, vėliau – Krekenavos altaristas. Bendradarbiavo lietuvių periodinėje spaudoje. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

Palaidotas Panevėžio Kristaus Karaliaus Katedros kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Felicijonas Lelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 713 psl.
Koordinatės: 54°53′46.79″ š. pl. 23°55′14.49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8963306°š. pl. 23.9206917°r. ilg.﻿ / 54.8963306; 23.9206917

Mykolo Žilinsko dailės galerija
**Mykolo Žilinsko dailės galerija** – M. K. Čiurlionio dailės muziejaus filialas Kaune, Nepriklausomybės aikštėje 12.

Galerijoje saugoma Mykolo Žilinsko Kaunui nuo 1974 iki 1988 m. padovanota 1683 meno kūrinių kolekcija.
Kolekcijai saugoti 1978 m. buvo pastatyta nauja paveikslų galerija K. Donelaičio gatvėje. M. Žilinskui ir toliau dovanojant naujus kūrinius, paaiškėjo, kad reikia naujo galerijos pastato, kuris buvo atidarytas 1989 m. birželio 30 d. Nepriklausomybės aikštėje (archit. Eugenijus Miliūnas, Kęstutis Kisielius, Saulius Juškys). 1991 m. šalia įėjimo pastatyta Petro Mazūro 1986 m. sukurta skulptūra „Žmogus". 2020 m. postmodernistinis galerijos pastatas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

M. Žilinsko dailės galerijos ekspozicijų salė.
M. Žilinsko galerijoje eksponuojama: Senovės Egipto dailė, XVII–XX a. Europos taikomoji-dekoratyvinė dailė, XVII–XVIII a. italų tapyba, XIX a. antrosios pusės – XX a. Vakarų Europos tapyba, XX a. pirmosios pusės Baltijos šalių tapyba ir skulptūra. Trys galerijos salės skirtos keičiamoms Lietuvos ir užsienio dailininkų kūrybos parodoms. Prie galerijos įkurtas Šiuolaikinio meno informacijos centras, veikia lektoriumas, kino teatras „Menapilis", vaikų estetinio lavinimo studija. Galerijoje veikia ekspozicija „Muziejus neregiui", skirta regos negalią turintiems lankytojams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  M. Žilinsko dailės galerija – didžiausias Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus padalinys, Vlniaus galerija, 2018 m. rugpjūčio 2 d.
2. ↑  „Objekto Nr. 45138 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑

Literatūra
----------

* Mykolo Žilinsko dailės kolekcija: iliustruotas inventorinis katalogas (sud. Violeta Krištopaitytė, Palmyra Sakalauskienė, Irmantė Randarčikaitė-Šarakauskienė). – Kaunas: Nacionalinis M.K. Čiurlionio dailės muziejus, 2006. – 599 p.: iliustr. – ISBN 9955-471-14-X

Nuorodos
--------

* Nacionalinis M. K. Čiurlionio muziejus. Mykolo Žilinsko dailės galerija Archyvuota kopija 2010-10-11 iš Wayback Machine projekto.
* Mykolo Žilinsko dailės galerija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čolutekaisp. *Choluteca* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

ČolutekaČoluteka

13°19′0″ š. pl. 87°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.31667°š. pl. 87.21667°r. ilg.﻿ / 13.31667; 87.21667﻿ (Čoluteka)Koordinatės: 13°19′0″ š. pl. 87°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿13.31667°š. pl. 87.21667°r. ilg.﻿ / 13.31667; 87.21667﻿ (Čoluteka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Čolutekos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1522 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 120 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Čoluteka |

**Čoluteka** (isp. *Choluteca*) – miestas pietų Hondūre, į pietryčius nuo Tegusigalpos, prie Čolutekos upės. Čolutekos departamento administracinis centras. Virš 120 tūkst. gyventojų. Miestas yra svarbus tranzitinis punktas prie Panamerikos plento. Eksportuojamas cukrus, kantalupės, arbūzai, valgomoji ybiškė, krevetės, batatai, žuvis.

Iš Čolutekos kilęs pirmasis Centrinės Amerikos federacijos prezidentas José Cecilio del Valle. Dabar jo namas yra svarbus kultūrinis ir turistinis miesto centras.

Istorija
--------

Čoluteka įkurta 1522 m. pavadinimu *Villa de Jerez de Choluteca*. Miesto statusą gavo 1845 m.
**Žiedmario gyvenvietės**, **Cedmaro gyvenvietės** – akmens ir bronzos amžiaus gyvenvietės prie Žiedmario gyvenvietės (vok. *Zedmar*, Darkiemio apskritis, nuo 1938 m. *Großzedmar*, nuo 1946 m. rus. *Серово*, Kaliningrado sritis), buvusio Astraviškių ežero (dabar durpynas) pakrantėse ir salose.

Tyrimai
-------

Žiedmario gyvenvietes atrado ir 1905–1914 m. kasinėjo K. Štadis, 1936–1937 m. tyrė geologas H. Grosas, jis įrodė, kad gyvenvietės skirtingų laikotarpių. 1974–1978 m. ir 1988 m. gyvenvietes tyrinėjo V. Timofejevas. Gyvenvietės žymimos A–I raidėmis, iš jų žymiausios – A, D, G. 

**A gyvenvietė** yra buvusioje ežero saloje. 1905–1914 m. aptikta 12 gyvenamųjų pastatų vietų. 1974–1978 m. ir 1988 m. ištirtas daugiau, kaip 200 m² plotas; išskirti 3 kultūriniai sluoksniai: ankstyvojo neolito (4 tūkstantmetis pr. m. e.), vidurinio neolito (3 tūkstantmetis pr. m. e.), bronzos amžiaus ankstyvųjų metalų laikotarpio, 2–1 tūkstantmetis pr. m. e. Rasta 13 gintaro papuošalų, žmogaus kaukolės fragmentų, plokščiadugnės, puoštos įspaudais keramikos. 

**D gyvenvietė** yra buvusio ežero krante, iškyšulyje. 1910–1914 m. rasta 7 gyvenamųjų pastatų (2,5 x 1,2 m dydžio) liekanų. 1874–1878 m. ir 1988 m. ištirtame daugiau, kaip 600 m² plote gausiai aptikta 3 tūkstantmečio pr. m. e. antrosios pusės ir pabaigos radinių: akmeninių kirvių, peilių, titnaginių gremžtukų, kaulinių ietigalių, ylų, įvairių raginių dirbinių, gintaro žaliavos, keramikos, puoštos įspaudais ir šiek tiek virveliniu ornamentu. Gyventojai vertėsi žemdirbyste ir medžiokle. Gyvenvietė turi Pamarių kultūros bruožų. 

**G gyvenvietės** (polinės) liekanų 1906 m. rasta ežere. Manoma, kad ji buvo įkurta apie 20 m nuo kranto ant polių – kelių šimtų į ežero dugną sukaltų kuolų. Iš rąstų įrengtoje aikštelėje greičiausiai buvo apie 20 pastatų. Tarp polių rasta akmeninių kirvukų ir jų ruošinių, akmens gręžimo įrenginio dalių, 11 trinamųjų girnų akmenų, keramikos be ornamentų. Gyventojai vertėsi žvejyba, žemdirbyste ir gyvulininkyste – rasta ožkų griaučių ir ragų. Gyvenvietė datuojama bronzos amžiumi. XX a. aštuntame dešimtmetyje buvo išskirta Cedmaro kultūra (Zedmaro kultūra).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Žiedmario gyvenvietės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 745 psl.

Literatūra
----------

* Gaerte W. Die steinzeitliche Keramik Ostpreussens, Königsberg. 1927
* Algirdas Girininkas. Ar buvo polinių gyvenviečių akmens amžiuje Lietuvoje? LITUANISTICA. 2005. T. 62. Nr. 2. P. 33–45
* В. И. Тимофеев, Памятники каменного века восточной части Калининградской области, Краткие сообщения, Москва, 1979, №. 157, с. 61–69.
* 
* Timofeev V. Zaitseva G. Possnert G. The Radiocarbon Chronology of Zedmar Neolithic Culture in the South-Eastern Baltic Area, Światowit, 1994 t. 39, 125-134.
* Neolithic Sites of the Zedmar Type in the Southeast Baltic Area, [w:] Regions and Reflections. In Honour of Marta Strömberg, Acta Archaeologica Lundensia, 1991, Ser. in 8°, t. 20, Lund, 15-26.

Koordinatės: 54°21′05″š. pl. 22°04′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.3512791°š. pl. 22.078228°r. ilg.﻿ / 54.3512791; 22.078228
**Feliksas Dževinskis** (lenk. *Feliks Drzewiński*, 1788 m. Voluinė – 1850 m. Maskva) – Lietuvos fizikas, minerologas ir geologas.

Biografija
----------

1809 m. pradėjo studijuoti Mokytojų seminarijoje prie Vilniaus universiteto. 1813 m. įgijo filosofijos daktaro laipsnį ir 1811 m. buvo paskirtas mokiniu Astronomijos observatorijoje. 1817–1819 m. tobulinosi Paryžiuje.

1813–1816 m. ir 1819–1832 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1819 m. Fizikos katedros vedėjas, nuo 1823 m. profesorius. Tarp jo mokinių buvo Ignas Domeika. 1832 m. uždarius Vilniaus universitetą dėstė fiziką Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijoje. Išėjęs į pensiją išvyko gyventi į Maskvą, kur mirė 1850 m.

Bibliografija
-------------

Parašė vadovėlius:

* Mineralogijos pradmenys (aukštosioms mokykloms, 1816 m.)
* Eksperimentinės fizikos metinis kursas (aukštosioms mokykloms, 1823 m. lenkų kalba)
* 3 fizikos vadovėliai antrai ir trečiai gimnazijos klasėms (lenkų k. visi išleisti 1825 m.)
* Fizinės geografijos vadovėlis.

Paskelbė straipsnių apie elektromagnetizmą, garo mašinas, meteoritinius akmenis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZDŽIŪNAS, Povilas ir kt. *Fizikos istorija Lietuvoje.* T. 1: 1579–1940. Vilnius: Mokslas, 1988, 23 p. ISBN 5-420-00041-5.
2. ↑  *Feliksas Dževinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 164 psl.
Koordinatės: 55°46′09″š. pl. 24°43′03″r. ilg.﻿ / ﻿55.7692°š. pl. 24.7174°r. ilg.﻿ / 55.7692; 24.7174

|  Stračnių šv. Povilo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Stračniai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1821 m. |

**Stračnių šv. Povilo koplyčia** – katalikų koplyčia, esanti Kupiškio rajone, Subačiaus seniūnijoje, Stračnių kaimo (Subačiaus) kapinėse, netoli Radviliškio–Daugpilio geležinkelio pervažos. Kapinės įsikūrusios 1,5 km į vakarus nuo Subačiaus geležinkelio stoties, 0,7 km į šiaurės vakarus nuo kelio  **2430**  Subačius–Čečeliai . Kapinės veikiančios, užima 0,92 ha plotą.

Stračnių koplyčia priklauso Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio parapijai.

Istorija
--------

Stračnių kapinėse laidojama nuo XIX a. Medinė koplyčia pastatyta vietinių gyventojų 1821 m. Turėjo liturginius rūbus ir bažnytinį inventorių. Ją retkarčiais aptarnavo kunigai, buvo švenčiami metiniai atlaidai, šarvojami numirėliai.

1909 m. laikraščiuose „Kurjer litewski" ir „Viltis" Stračniai buvo išreklamuoti kaip labai tinkama vieta vasarojimui, sveikatos taisymui, nes čia gera gamta, yra stotis, paštas, gyventojai turi paruošę vasarotojams kambarių, be to, tinka poilsiauti ir kunigams, nes yra koplyčia.

Tarpukaryje plečiantis geležinkelio stoties gyvenvietei, šios gyventojai jau maždaug nuo 1930 m. Panevėžio vyskupui ėmė kelti klausimą dėl bažnyčios naujajame Subačiuje steigimo. Tuomet prie geležinkelio augančioje gyvenvietėje gyveno apie 700 žmonių, kuriems buvo nepatogu keliauti į pamaldas senajame Subačiuje. 1934 m. pradžioje buvo apsispręsta dėl naujos bažnyčios statybų. Netrukus, balandžio 12 d. Stračnių koplyčios šventoriuje sušauktas vienas iš Subačiaus tikinčiųjų susirinkimų, kuriame dalyvavo 96 žmonės, buvo išrinktas bažnyčios statymo komitetas. Kol buvo statoma bažnyčia, pamaldos buvo laikomos Stračnių koplyčioje arba stoties mokykloje.

Galerija
--------

* Tradicinės architektūros pastatasTradicinės architektūros pastatas
* Ornamentika virš įėjimo durųOrnamentika virš įėjimo durų
* Varpinės bokštelio kryžiusVarpinės bokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Stračnių šv. Povilo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Kupiškio rajono savivaldybės teritorijoje esančių kapinių sąrašas Archyvuota kopija 2021-12-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Subačiaus šv. Pranciškaus Asyžiečio parapija (vyskupijos inf.)
3. ↑  Stračniai, kur filmuotos kupiškėniškos vesėlios *kmintys.lt*
4. ↑  
Bronius Kviklys.  Panevėžio vyskupija. Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia. 386, 387 p.
| **Kipras Mažeika** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. kovo 8 d. (79 metai)Kaunas |
| Tėvas | Juozas Mažeika |
|  |
| Veikla | žurnalistas, politikos apžvalgininkas |
| Partija | SSKP |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

**Kipras Stasys Aras Mažeika** (rus. *Мажейка, Кипрас Иозович*, g. 1944 m. kovo 8 d. Kaune) – lietuvių kilmės sovietinis bei Rusijos žurnalistas, politikos apžvalgininkas.

Biografija
----------

Senelis – knygnešys Jonas Mažeika, tėvas – operos dainininkas Juozas Mažeika, sesuo – estrados dainininkė Džilda Mažeikaitė.

Baigė Maskvos universiteto Žurnalistikos fakultetą. 1967 m. pradėjo dirbti televizijoje. 1976–1981 m. SSRS Centrinės televizijos korespondentų punkto vadovas Šiaurės Afrikos valstybėse (Alžyras). 1985–1997 m. vadovavo SSRS Centrinės televizijos Vakarų Europos korespondentų punktui Briuselyje, išgarsėjo rengdamas dažnai ideologizuotus reportažus plačiai Sovietų Sąjungos žiūrovų auditorijai.

1993 m. išimties tvarka suteikta Lietuvos pilietybė. 1997–2001 m. laikraščių ir žurnalų bendrovės „Воскресение" generalinio direktoriaus pavaduotojas, Maskvos srities vyriausybės spaudos ir informacijos ministro pavaduotojas. 2001–2003 m. „Achemos" grupės komunikacijos departamento direktorius. 2004–2006 m. agentūros „Интермедиа-М" generalinio direktoriaus pavaduotojas. Šiuo metu yra Rusijos žurnalo „Наша власть: дела и лица" vyr. redaktoriaus pavaduotojas.

Nuo 2012 m. – Maskvos Tarptautinių santykių instituto (*МГИМО*) Interneto ir radijo žurnalistikos katedros vedėjas.

2009 m. vadovavo Maskvos lietuvių kultūros bendrijai, nuo 2009 m. vadovauja „Lietuvių sąjungai".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-08 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Лица редакции Archyvuota kopija 2010-04-09 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Maskvos lietuvių bendrija persitvarko, 2009-01-18
5. ↑   Archyvuota kopija 2012-04-28 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* K. Mažeikos biografija (rusų k.) Archyvuota kopija 2015-01-28 iš Wayback Machine projekto.
Originalus fontanas 1943 m.; Sergejaus Strunikovo nuotrauka
**Barmalėjaus fontanas** (rus. *фонтан Бармалей*, oficialiai – *Детский хоровод*) – fontanas Volgogrado centre, Rusijoje, vaizduojantis šešis vaikus, šokančius aplink krokodilą. Fontaną išgarsino fotografo Emanuilo Jevzerichino 1942 m. darytos nuotraukos, kuriose Stalingrado mūšio pjautynės sugretintos su žaidžiančių vaikų atvaizdais.

Barmalėjaus fontanas 2013 m.
Įrengtas 1939 m. pagal Kornejaus Čiukovskio eiliuotos pasakos „Barmalėjus" motyvus. Panašūs fontanai buvo pastatyti ir kituose Sovietų Sąjungos miestuose, tipinio projekto autorius – skulptorius Romualdas Jodko. Po karo atnaujintas, bet 1951 m. nugriautas, rekonstruojant miesto centrą. 2013 m. minint Stalingrado mūšio 71-ąsias metines, atstatytas.

Fontanas pavaizduotas filme apie Stalingrado mūšį „Priešas už vartų" (*Enemy at the Gates*), apokaliptiniuose filmuose „V – tai vendeta" ir „Prisukamas apelsinas", kompiuteriniame žaidime „Commandos 3: Destination Berlin".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Фонтан «Детский хоровод»*, Фото Волгограда. Nuoroda tikrinta 2020-11-12.
2. ↑  *Fountain symbolic of Stalingrad battle restored for 70th anniversary*, RT, 2013-08-23. Nuoroda tikrinta 2020-11-12.
Pietų Žemė – žemynas žemėlapio apačioje
**Pietų žemė** (lot. *Terra Australis Incognita* 'nežinoma pietų žemė') – įsivaizduojamas žemynas, vaizduotas europiečių žemėlapiuose nuo XV iki XVIII amžiaus. Pirmą kartą Pietų Žemė atsirado graikų kartografo Ptolemėjaus (87-150 m.) darbe „Geografija". Ptolemėjus manė, kad Indijos vandenyną, kaip ir Viduržemio jūrą, iš pietų supa žemė. Buvo manoma, kad pietiniame pusrutulyje žemės yra panašiai kiek tuo metu buvo žinoma Šiaurės pusrutulyje, taip išlaikant balansą tarp žemynų.

Be termino *Terra Australis Incognita* ši žemė dar buvo vadinama *Brasiliae Australis* (pietų Brazilija) ir *Magellanica* (Magelano žemė). 1505 m. kartografas Matthias Ringmann žemyną vadino *Ora antarctica* (antarkties žemė).

Renesanso metu Ptolemėjus tapo pagrindiniu informacijos šaltiniu Europos kartografams, kurie perėmė ir tradiciją vaizduoti žemėlapiuose Pietų Žemę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  John Noble Wilford: The Mapmakers, the Story of the Great Pioneers in Cartography from Antiquity to Space Age, p. 139, Vintage Books, Random House 1982, ISBN 0-394-75303-8
2. ↑  Johannes Schoener, *Opusculum Geographicum*, Norimberga, [1533], f.21v.
3. ↑  *ORBIS TERRARUM*; paaiškinimas kitoje žemėlapio *Tabula Orbis Terrarum* pusėje (1570).
4. ↑  Matthias Ringmann, *De Ora antarctica per regem Portugallie pridem inventa*, Strassburg, 1505.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŽemynai |
| --- |
|  |
| Pasaulio žemynai | 

Afrika | Antarktida | Australija | Azija | Europa | Pietų Amerika | Šiaurės Amerika
Ramiojo vandenyno salos (Okeanija) nepriklauso jokiam žemynui
 |  |
|  |
| Mikrožemynai | 

Madagaskaras | Zelandija
 |
|  |
| Istoriniai superžemynai | 

Gondvana | Laurazija | Pangėja | Panotija | Rodinija
 |
|  |
| Mitiniai žemynai | 

Atlantida | Pietų Žemė
 |

 |
Aukštaičių sviestamušė, XX a. pr.
**Sviestamušė** (kitaip ***sviestmušė, muštuvis, muštokė***) – medinis indas sviestui mušti.

Lietuvoje paplitę tokie muštuviai: visur naudotas cilindrinis, į viršų siaurėjantis, iš šulelių sukaltas muštuvis, uždengiamas dangteliu. Per dangtelio skylę prakišamas kotas su kryžiokėliu apačioje – šis įtaisas kilnojamas aukštyn žemyn, ir taip mušamas sviestas. Taip pat naudoti dėželiniai muštuviai – tai rėmas su statinaite, į kurią įtaisoma rankena su sparneliais viduje: sukant rankeną statinėje sukasi rankena ir plaka sviestą. Pastarojo pobūdžio muštuviai XIX a.–XX a. pr. paplito iš dvarų ir stambių ūkių.

Dėželinė sviestamušė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sviestamušė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 161

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sviestamušė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sviestmušės evoliucija prasidėjo nuo atsitiktinumo *vintazozenklai.lt*
* Sviestmušė (sviestamušė) *kaisiadoriumuziejus.lt*
| Barnaulasrus. *Барнаул* |
| --- |
|              |
| *Demidovo aikštė* |
|  |
| 

BarnaulasBarnaulas

53°21′0″ š. pl. 83°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.35000°š. pl. 83.75000°r. ilg.﻿ / 53.35000; 83.75000﻿ (Barnaulas)Koordinatės: 53°21′0″ š. pl. 83°45′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.35000°š. pl. 83.75000°r. ilg.﻿ / 53.35000; 83.75000﻿ (Barnaulas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Altajaus kraštas Altajaus kraštas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1730 m. |
| **Meras** | Sergey Dugin |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 630 877  |
| **Altitudė** | 180 m |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Barnaulas |

**Barnaulas** – miestas Rusijos rytuose, pietų Sibire, Obės kairiajame krante (prie Barnaulkos žiočių), 3419 km į rytus nuo Maskvos; Altajaus krašto administracinis centras. Geležinkelio ir automobilių kelių mazgas. Išvystyta mašinų, elektros energijos, chemijos, medienos, radijo, cemento, lengvoji, maisto pramonė.

Universitetai: Altajaus valstybinis, pedagoginis, medicinos, žemės ūkio, technikos, Altajaus ekonomikos ir teisės akademija, kultūros institutas. Yra teatrų (dramos, muzikinės komedijos, jaunimo, lėlių), filharmonija, sporto rūmai, Altajaus kraštotyros muziejus. Stovi soboras (1904 m.), gamyklos ligoninė (1819 m.), gamyklų kanceliarija (1794 m.).

Istorija
--------

Įkurtas 1730 m. *Усть-Барнаульская* kaimo vietovėje kaip *Барнаул* gyvenvietė prie sidabro liejyklos. 1771 m. tapo miestu (pirmasis Sibire). XIX a. 2-ojoje pusėje buvo pagrindinis Stepių Altajaus prekybos centras, čia vystėsi smulkūs amatai. 1934 m. pastatytas pirmasis Sibire tekstilės kombinatas. II pasaulinio karo metu čia buvo evakuota daug pramonės įmonių iš europinės TSRS dalies.

Lietuviai
---------

1941 m. liepos mėn. į Barnaulą atvežti trys ešelonai tremtinių iš Lietuvos, daugiausia valdininkų, mokytojų, ūkininkų šeimų – moterys, vaikai, seneliai. Iš čia jie išsiųsti į tolimesnius Altajaus krašto rajonus. Po J. Stalino mirties 1953 m. nemažai jų persikėlė į Barnaulą. Keliasdešimt lietuvių po karo čia baigė aukštąsias ir specialiąsias vidurines mokyklas. 1941 m. Barnaulo kalėjime kalėjo 16 politinių kalinių iš Lietuvos; 1952 m. jame mirė visuomenės veikėjas dailininkas Adomas Brakas.

1991 m. Barnaule gyveno apie 500 lietuvių. Veikia Altajaus krašto lietuvių kultūros draugija, įkurta 1991 m. 1992 m. vasario 16 d. čia įvyko Sibiro lietuvių sąjungos atkuriamasis suvažiavimas. 1992 m. kelis mėnesius veikė lietuvių mokykla.

Sportas
-------

* FK Dinamo Barnaul (futbolo klubas);
* „Dinamo" stadionas, kuris talpina 16 tūkst. žiūrovų.

Nuorodos
--------

* Barnaulas

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Altai Krai, *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Altai Krai, *citypopulation.de*
3. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Barnaulas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 657 psl.
| **Mykolas Čapskis** |
| --- |
| Čapskiai |
| Čapskių herbas |
| Čapskių herbas |
|  |
| Gimė | 1702 m. |
| Mirė | 1796 m. spalio 25 d. (~94 metai) |
| Tėvas | Petras Čapskis |
| Motina | Kristina Dorpovska |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Mykolas Čapskis** (1702 m. – 1796 m. spalio 25 d.) – ATR valstybinis veikėjas, paskutinis Malborko vaivada (1756–1772). Baltojo erelio ordino kavalierius (1758).

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Čapskių giminės atstovas, herbo „Leliva" savininkas. Pamario vėliavininko Petro Čapskio ir Kristinos Dorpovskos sūnus, Peremyšlio ir Kujavijos vyskupo Valentijaus Aleksandro Čapskio giminaitis.

1756 metais Mykolas Čapskis gavo Malborko vaivados pareigybę. 1758 m. rugpjūčio 3 d. buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.

Politikoje buvo Saksų Vetinų dinastijos šalininkas ir Čartoriskių partijos priešininkas. 1765–1766 metais jis reikalavo muitų ties Prūsijos karalystės siena panaikinimo.

Pasisakė prieš Rusijos pasiuntinį, kunigaikštį Nikolajų Vasiljevičių Repniną, ir palaikė Baro konfederaciją. 1772 metais, po pirmo ATR padalijimo, Mykolas persikėlė į savo dvarą.

Šeima
-----

Buvo vedęs tris kartus. Per santuokas buvo susijęs su Ledochovskiais, Pšebendovskiais ir Dzialinskiais.

Literatūra
----------

* Wielka Encyklopedia Powszechna PWN (1962–1969)

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Jokūbas Dzialynskis** |  **Malborko vaivada**1756–1772 | Po to:**-** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Euthrix potatoria** |
| --- |
| Pievinis verpikas (Euthrix potatoria)Pievinis verpikas (*Euthrix potatoria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Verpikai  *( Lasiocampidae)* |
| Gentis: | *Euthrix*  *( Euthrix)* |
| Rūšis: | Pievinis verpikas  *( Euthrix potatoria)* |

 |
| Binomas |
| ***Euthrix potatoria***Linnaeus, 1758 |

**Pievinis verpikas** (*Euthrix potatoria*) – verpikų (*Lasiocampidae*) šeimos stambus drugys, kuris skraido liepos – rugpjūčio mėn. Patelių kūno spalva gelsvai ochrinė, o patinų – rausvai ruda. Priekinio sparno viduryje yra dvi sidabriškai baltos akutės. Nuo sparno viršūnės iki užpakalinio krašto vidurio eina tamsiai ruda skersinė linija; lygiagrečiai jai yra kita banguota linija. Ant užpakalinių sparnų yra blyški skersinė juostelė. 

Vikšras tamsiai rudas. Kūno šonais eina baltos juostos ir eilė baltų plaukų kuokštelių. Vikšras žiemoja. Lėliuke virsta žemės paviršiuje

Kenkia migliniams augalams. Lietuvoje dažnas.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pievinis verpikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Barnstaplisangl. *Barnstaple* |
| --- |
| *Laikrodžio bokštas* |
|  |
| 

BarnstaplisBarnstaplis

51°04′0″ š. pl. 04°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.06667°š. pl. 4.03333°r. ilg.﻿ / 51.06667; 4.03333﻿ (Barnstaplis)Koordinatės: 51°04′0″ š. pl. 04°02′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.06667°š. pl. 4.03333°r. ilg.﻿ / 51.06667; 4.03333﻿ (Barnstaplis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Devonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 30 916  |
|  |
|  **Vikiteka** | Barnstaplis |

**Barnstaplis** (angl. *Barnstaple*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, Anglijos pietvakariuose, Kornvalio pusiasalio šiaurėje, Devone, prie Barnstaplio įlankos (Bristolio įlankos dalis) ir To (*Taw*) upės žiočių, 55 km į šiaurės vakarus nuo Ekseterio. Keliai į Ekseterį, Tivertoną, Ilfrakombą, geležinkelis į Ekseterį. Tekstilės (vilnos), keramikos, medžio apdirbimo pramonė. Dailieji amatai (nėrinių gamyba). Turizmas. Yra XIII a. Šv. Petro bažnyčia, XIV a. Šv. Onos koplyčia, XIX a. Šv. Trejybės katalikų bažnyčia, buvusios Barnstaplio pilies piliakalnis.

Istorija
--------

Barnstaplis susikūrė XI a. pastačius pilį (buvo feodalinės baronijos sostinė). XII a. pr. miestas apjuostas siena. XV a. per To upę pastatytas akmeninis tiltas (paplatintas 1796 ir 1962 m.). Miesto teisės suteiktos 1557 m. Viduramžiais buvo svarbus vilnos prekybos centras.

Galerija
--------

* Miesto panoramaMiesto panorama
* PiliakalnisPiliakalnis
* Tiltas per To upęTiltas per To upę

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Barnstaplis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| **Mykolas Čartoriskis** |
| --- |
| Čartoriskiai |
| Čartoriskiai (herbas) |
| Čartoriskiai (herbas) |
|  |
| Gimė | po 1400 m.Čartoriskas |
| Mirė | 1489 m. (~89 metai)Klevanė |
| Tėvas | Vosylius Čartoriskis |
| Motina | Ona |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Nemir |
| Vaikai | Andrius Čartoriskis  Teodoras Čartoriskis  Ona Čartoriskaitė |

**Mykolas Čartoriskis** (lenk. *Michał Wasylewicz Czartoryski*, po 1400 m. Čartoriskas – 1489 m. Klevanė) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoras didikas, kunigaikštis, valstybės ir karinis veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo giminės. Tėvas Vosylius Čartoriskis, motina Ona (*Hanna*), broliai Glebas Čartoriskis, Grigalius Čartoriskis.

Čartoriskių giminės pradininkas.

Šeima
-----

Žmona Marija Nemir (m. 1505 m. gegužės mėn.) Sūnūs Andrius Čartoriskis (m. 1488 m.), Teodoras Čartoriskis (m. 1542 m.), duktė Ona Čartoriskaitė (m. po 1477 m.).

Voluinės Čartorisko kunigaikštis. Išplėtė kunigaikštystės valdas Voluinėje, 1440 m. kartu su broliais dalyvavo valstybės perversme, padėdami savo dėdei Švitrigailai užimti Lietuvos didžiojo kunigaikščio sostą. Broliai Jonas ir Aleksandras tiesiogiai dalyvavo nužudant didijį kunigaikštį Žygimantą Kęstutaitį. Už tai iš Švitrigailos gavo kelis dvarus Voluinėje, o Klevanėje (dab. Rovno sritis) pasistatė rūmus, kurie tapo Čartoriskių giminės tėvonija. Švitrigaila jį paskyrė Braclavo vietininku.

Šeima ir vaikai
---------------

Buvo vedęs Mariją Nemirovną Rezanovičiūtę (m. 1504/1505), Lucko seniūno Nemiros Riazanovičiaus dukterį.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLDK didikų giminės |
| --- |
|  |
| Lietuvių kilmės | 
Alšėniškiai • Astikai • Bilevičiai • Čartoriskiai • Daugirdai • Daumantai Siesickiai • Drazdauskai • Giedraičiai • Gelgaudai • Goštautai • Hlebavičiai • Kęsgailos • Manvydai • Naruševičiai • Nagurskiai • Olelkaičiai • Pacai • Radvilos • Sakaičiai • Sudimantaičiai • Zaleskiai |
|  |
| Rusėnų kilmės | 
Chodykinai • Chodkevičiai • Iljiničiai • Oginskiai • Ostrogiškiai • Puzinai • Sapiegos • Strutinskiai • Tiškevičiai • Valavičiai • Višnioveckiai |
|  |
| Vokiečių kilmės | 
Pliateriai • Tyzenhauzai |
|  |
| Totorių kilmės | 
Glinskiai |
|  |
| Lenkų kilmės | 
Kiškos • Kosakovskiai • Potockiai |
|  |
| Italų kilmės | 
Karpiai • Morikoniai |
|  |
| Portugalų kilmės | 
Goesai |

 |