recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Antonio Amati** (apie 1540–1608 m.) buvo vyresnysis Andrea Amati sūnus, išradęs modernų smuiką.

Nuo maždaug 1555 m. iki tėvo mirties 1577 m. Antonio dirbo tėvo dirbtuvėse. Tikėtina, jog dauguma instrumentų, turinčių Andrea Amati etiketę, žyminčią 1560–1570 metus, yra daugiausia Antonio Amati darbas. Prasidedant 1570 m. prie Andrea ir Antonio prisijungė Antonio jaunesnysis brolis Girolamo, vėliau perėmęs šeimos tradicijas.

1588 m. iki tol kartu dirbę broliai Antonio ir Girolamo išsiskyrė. Nėra tiksliai žinoma kodėl, tačiau dokumentai, apibūdinantys, kaip turėjo būti dalinamas pelnas, teigia, jog dalybos nebuvo labai draugiškos.

Yra išlikę keletas instrumentų po 1588 m. turinčių Brolių Amačių etiketę, kuri rodo Antonio ranką. Taigi, turbūt jis tęsė instrumentų kūrimą, arba tikriausiai tai yra instrumentai, kuriuos jis padirbo dar prieš 1588 metus, bet dėl vienos ar kitos priežasties buvo datuoti vėliau. Vis dėlto didžioji dauguma instrumentų, datuotų po 1588 m. ir turinčių Brolių Amačių etiketę, yra iš tikrųjų Girolamo darbas.

Nėra tiksliai žinoma kada ir kaip Antonio mirė, tačiau manoma, jog tai nutiko apie 1608 m.

Įdomūs faktai
-------------

* Antonio priklausė garsiajai Italų smuikų gamintojų mokyklai „Amati", klestėjusiai Kremonoje 1549–1740 m.
Koordinatės: 54°35′04″š. pl. 25°21′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.584392°š. pl. 25.355397°r. ilg.﻿ / 54.584392; 25.355397

|  Rudaminos Viešpaties Atsivertimo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rudamina (Vilnius) |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1876 m. |

**Rudaminos Viešpaties Atsimainymo cerkvė** stovi Rudaminoje, Vilniaus rajone.

Istorija
--------

Pirmoji stačiatikių šventykla Rudaminoje įrengta 1866 metais buvusioje Švč. Mergelės Marijos katalikų bažnyčioje ir pavadinta Viešpaties Atsivertimo cerkve. 1874–1876 m. ji išardyta, jos vietoje pastatyta nauja dabartinė akmeninė cerkvė, o iš senosios šventyklos pastatyta medinė kapinių Rudaminos Šv. Nikolajaus Stebukladario koplyčia.

I pasaulinio karo metu cerkvė išvogta. XX a. tarpukariu ji prirašyta Vilniaus Skaisčiausios Dievo motinos cerkvei. 1944 m. per karą cerkvė apgriauta, vėliau nebebuvo atstatyta. Pastato griuvėsiai išlikę iki šių dienų.

* 2015 m.2015 m.
* Nuo gatvės pusėsNuo gatvės pusės

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rudaminos Viešpaties Atsivertimo cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.ru[neveikianti nuoroda]
| **Bitis arietans** |
| --- |
| Šnypščioji Afrikos margė (*Bitis arietans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios angys  *( Viperinae)* |
| Gentis: | Margės  *( Bitis)* |
| Rūšis: | Šnypščioji Afrikos margė  *( Bitis arietans)* |

 |

**Šnypščioji Afrikos margė** (*Bitis arietans*) – angių (*Viperidae*) šeimai priklausanti gyvačių rūšis. Paplitusi beveik visoje Subsacharinėje Afrikoje, išskyrus dykumų ir džiunglių sritis, taip pat Maroke ir pietvakarių Arabijoje. Tai viena plačiausiai paplitusių gyvačių Afrikoje.

Būdingas dydis ~1 m, bet dalis individų gali užaugti iki 1,9 m ir sverti iki 6 kg. Galva trikampė (bet ne taip labai, kaip, pvz. gaboninės angies), kaklas plonas. Kūnas išmargintas pilkais, rudais, juodais raštais. Ryškus požymis – šviesiomis juostomis atskirtos dvi tamsios dėmės ant galvos (viršugalvyje ir virš nosies ertmių). Pietų Afrikoje pasitaiko gan ryškiaspalvių individų.

Gyvena įvairiose gamtinėse srityse, išskyrus džiungles ir visiškas dykumas, bet dažniausiai sutinkamos uolingose pievose. Aktyvios naktį, dažniausiai būna užsimaskavusios ant žemės, kur tyko grobio. Aktyviai medžioja retai. Geldama giliai suleidžia dantis, todėl neretai smulkius gyvūnus nužudo ne nuodai, o pats gėlimas. Minta smulkiais žinduoliais, paukščiais, driežais, varliagyviais.

Šnypščioji Afrikos margė veda ~50-60 jauniklių, o šiai gyvatei taip pat priklauso rekordas tarp visų gyvačių – 156 jaunikliai.

Šnypščioji Afrikos margė numarina daugiausiai žmonių Afrikoje iš visų gyvačių. Tai lemia platus šios rūšies paplitimas, gyvenamasis arealas, dažnai sutampantis su žmonių gyvenamomis sritimis, įprotis susirangyti ant takų, stiprūs nuodai. Jie yra citotoksiški. Įgėlimas labai skausmingas, nesuteikus pagalbos vystosi audinių nekrozė. Simptomai: įgeltos vietos tinimas ir skausmas, edema, pykinimas, galvos svaigimas, sąmonės susilpnėjimas ar praradimas, hipotenzija. Pats mirtingumas nuo šios gyvatės nuodų nėra didelis (~10 % nuo negydomų atvejų), dauguma sukeltų mirčių siejama su blogu medicininiu aptarnavimu.

* Galva
* Šnypščioji Afrikos margė įprastinėje gyvenamojoje vietoje (Namibija)
* Paplitimo arealas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-04-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Spawls S, Howell K, Drewes R, Ashe J. 2004. A Field Guide To The Reptiles Of East Africa. A & C Black Publishers Ltd. London. 543 pp. ISBN 0-7136-6817-2.
| **Thomas Dempster** |
| --- |
|  |
| *De Etruria Regali* |
| Gimė | 1579 m. rugpjūčio 23 d.Aberdynšyras |
| Mirė | 1625 m. rugsėjo 6 d. (46 metai)Bolonija |
| Tautybė | škotas |
| Religija | Katalikybė |
|  |
| Veikla | mokslininkas |
| Sritis | istorija |
| Organizacijos | Bolonijos universitetas |
|  |
| Alma mater | Paryžiaus universitetas |
| Žymūs studentai | Samuel Bochart |
| Žinomas (-a) už | Etruskologijos pradininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Thomas Dempster |

**Tomas Dempsteris** (*Thomas Dempster*, 1579 m. rugpjūčio 23 d. Cliftbog, Aberdinšyre – 1625 m. rugsėjo 6 d. Bolonijoje) – škotų filologas, istorikas ir poetas.

Jo 1619 m. parašytas veikalas „Apie karališkąją Etrūriją" laikomas etruskologijos pradžia.

Gimė katalikiškoje škotų aristokratų šeimoje Aberdinšyre, mokytis buvo išsiųstas į užsienį. Dempsteriai buvo katalikai šalyje, kurioje vyravo protestantizmas, ir turėjo skandalistų reputaciją. Tomo brolis Džeimsas, pabėgęs nuo tėvo išpuolių, keletą metų buvo piratu šiaurinėse salose, stojo į karinę tarnybą, bet buvo demobilizuotas dėl subordinacijos nepaisymo. Tomo tėvas prarado šeimos turtą ir buvo nukirsdintas dėl klastojimo. Nuo 1589 iki 1598 m. Tomas Dempsteris studijavo senųjų kalbų filologiją ir filosofiją Kembridžo, Paryžiaus, Lioveno, Romos ir Lilio universitetuose. Savo svarbiausiu mokytoju laikė Justą Lipsijų.

Dėl šių, o taip pat dėl politinių ir religinių priežasčių Elžbietos savivalės laikais, toms negalėjo grįžti į tėvynę ir čia pasirodydavo tik su retais vizitais. Savo intelektualinį potencialą jis galėjo pademonstruoti tik būdamas profesoriumi Prancūzijoje ir Italijoje, keldamasis iš vietos į vietą su įvairiais spalvingais incidentais. Tomą Dempsterį globojo Etrūrijos didysis kunigaikštis Kozimas II, kuris jį įgaliojo parašyti darbą apie etruskus. Po trejų metų Tomas jam įteikė savo *magnus opus*, rankraštinį *De Etruria Regali Libri Septem*, „Septynios knygos apie karališkąją Etrūriją" lotynų kalba. Tai buvo pirmasis detalus kiekvieno etruskų civilizacijos aspekto tyrimas, laikomas puikiu darbu šia tema. 1723 m. Thomas Coke pabandė išleisti pagerintą šio veikalo leidimą. Rankraščio originalas laikomas *Coke* bibliotekoje Holkhamo mieste.

* Keraunos kai obelos in glossas librorum quatuor Institutionum, 1622*Keraunos kai obelos in glossas librorum quatuor Institutionum*, 1622

Nuorodos
--------

1. ↑  Janas Burianas, Bohumila Mouchova. Paslaptingieji etruskai. Vilnius, Mokslas, 1983. P.16.
**Adomas Kadmonas** (hebr. ‏אָדָם קַדְמוֹן‏‎ = *ʾāḏām qaḏmōn*) – absoliutus, dvasinis žmogus judaizmo mistinėje tradicijoje, pirmojo žmogaus idėja, kurioje slypi pasaulio būties galimybės, dvasinio ir materialaus pasaulio provaizdis. Vardas reiškia „pirmapradį Adomą", pirmąjį žmogų.

Ypač paplitusi ši mitologema buvo XIII–XVIII a. kabalistinėje mistikoje. Daugiausia prie Adomo Kadmono idėjos plėtotės prisidėjo rabinas Izaokas Lurija ir jo pasekėjai. Anot I. Lurijos, dieviškoji šviesa sefirų pavidalu pasklidusi tuštumoje, o iš šių sefirų švytėjimo suformuotas Adomas Kadmonas – pirmasis, „kosminis״ žmogus. Adomas Kadmonas suprantamas kaip ontologiškai būtina grandis tarp jokiomis savybėmis neapibūdinamo ir neapibrėžiamo Dievo beribiškumo ir jo sukurtų pavidalų įvairovės.

Teigiama, kad Adomo Kadmono idėja turėjo įtakos rusų visuotinybės filosofijos vystymuisi.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Problemos, 46–48 leidimai, Mintis, 1994, p. 136.
2. 1 2 3  Antanas Andrijauskas. Žydų kultūra: istorija ir dabartis. Kronta, 2009, p. 133.
3. ↑  Antanas Andrijauskas. Žydų kultūra: istorija ir dabartis. Kronta, 2009, p. 82.
**Thomas Salamon**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Thomas Andreas Salamon |
| Gimimo data | 1989 m. sausio 18 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Matersburgas, Austrija |
| Ūgis | 175 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | SKN Sankt Pölten |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–2008  2008–2012 2011–20122012–20142014–20182019–20202020–20212021– | Austria Wien AmateureSV Mattersburg→SV Grödig (skol.)SV GrödigFK Austria WienSV HornFK Sūduva SKN Sankt Pölten | 16 0(1)51 0(2)34 0(2)52 (15)82 0(2)13 0(0)18 0(2)42 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 6 d.. |

**Tomas Salamonas** (*Thomas Salamon*, g. 1989 m. sausio 18 d.) – futbolininkas iš Austrijos, žaidžiantis gynėjo pozicijoje.

Karjera
-------

Žaidė gimtinėje. Atstovavo „Mattersburg" (2008-2011), „Grodig" (2011-2014), Vienos „Austria" (2014-2019) ir „Horn" (2019).

### FK Sūduva

#### 2020 m.

Nuo 2020 m. sausio 31 d. FK Sūduva narys. A lygoje 2020 m. gynėjas sužaidė 18 rungtynių, per kurias pelnė 2 įvarčius ir atliko rezultatyvų perdavimą.

#### 2021 m.

2021 m. sezono pradžią praleido dėl patirtos traumos. 2021 m. birželio 16 d. pranešta, kad su žaidėju sutartis buvo nutraukta abipusiu susitarimu.

### SKN Sankt Pölten

SKN Sankt Pölten tapo sekančiu klubu. Jame žaidė nuo 2021 m.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2020** | **„Sūduva"** | 18 | 2 |
|
| **2021** | **„Sūduva"** | 0 | 0 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

su FK Sūduva
* A lyga:

vicečempionas: 2020;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* fksuduva.lt
* soccerway
* transfermarkt.it
* resultados.as.com
* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
| **Thomas Hudson-Williams** |
| --- |
| Gimė | 1873 m. vasario 4 d.Kernarvonas, Velsas Velsas |
| Mirė | 1961 m. balandžio 12 d. (88 metai) |
|  |
| Veikla | kalbininkas, vertėjas |

**Tomas Hadsonas-Viljamsas** (*Thomas Hudson-Williams*, 1873 m. vasario 4 d. – 1961 m. balandžio 12 d.) – valų kalbininkas ir vertėjas.

Biografija
----------

Gimė Kernarvone, mokėsi ir studijavo Bangoro Vienuolių mokykloje, Šiaurės Velso Universiteto koledže Bangore ir Greifsvaldo universitete. 1894 m. Londono universitete jis gavo klasikinių, prancūzų ir keltų kalbų mokslinį laipsnį, o 1911 m. šiame universitete jam buvo suteiktas literatūros daktaro laipsnis. 1896 m. Bangoro Universiteto koledže pradėjo eiti prancūzų ir vokiečių kalbų docento pareigas, o 1900 m. perėjo į klasikines kalbas. 1904 m. buvo paskirtas dirbti graikų kalbos katedroje, joje darbavosi, kol 1940 m. išėjo į pensiją.

Keltų studijų srityje paskelbė „Cairdius Aenias ocus Didaine" („Enėjo ir Didonos meilė"), verstą redaguotą su pastabomis tekstą, 1898 m. išspausdintą „Keltų filologijos laikraštyje" („Zeitschrift für celtische Philologie"). Pagrindinis T. Hadsono-Viljamso indėlis į graikų studijas ― „Teognido elegijos" (1910) ir „Ankstyvoji graikų elegija" (1926). Valų kalba jis publikavo „Groeg y Testament Newydd" (1927) ir „Y Groegiaid Gynt" (1932). T. Hadsonas-Viljamsas parašė du lyginamosios kalbotyros veikalus – „Trumpą lyginamosios kalbotyros gramatikos tyrimų įvadą" (1935) ir „Trumpą senosios persų kalbos gramatiką" (1936). Pensijoje išmokęs rusiškai, į valų kalbą išvertė rusų klasikų darbų: „Storiau o'r Rwseg" (1942), „Carcharor y Cawcasws", L. Tolstojus (1943), „Cerddi o'r Rwseg" (1945), „Merch y Capten", A. Puškinas (1947). Dar du vertimai buvo išleisti po T. Hadsono-Viljamso mirties: „Pedair drama fer o'r Rwseg" (1964) ir „Y Tadau a'r Plant", I. Turgenevas, (1964). Visuose pagrindiniuose valų žurnaluose ir laikraščiuose publikavo nepaprastai daug vertimų ir straipsnių apie užsienio literatūrą. Savo prisiminimus aprašė veikale „Atgofion am Gaernarfon" („Prisiminimai apie Kernarvoną", 1950).

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Thomas Parry (2001). *HUDSON-WILLIAMS, THOMAS (1873 - 1961), scholar and translator*. Dictionary of Welsh Biography. Nuoroda tikrinta 2021-04-04.
| **Calocybe chrysentera** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Kupstabudiniai  *( Lyophyllaceae)* |
| Gentis: | Balteklė  *( Calocybe)* |
| Rūšis: | Geltonoji balteklė  *( Calocybe chrysentera)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Geltonoji balteklė** (lot. *Calocybe chrysentera*) – kupstabudinių (*Lyophyllaceae*) šeimos, balteklių (*Calocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Lapuočių, spygliuočių, mišrieji miškai, drėgnos, žolėtos vietos.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė, lakšteliai ir kotas geltonos spalvos.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 2–4 (6) cm skersmens, paplokščia, matinė, plaušuota, sena - lygiu paviršiumi, aukso geltonumo, rusvai geltona. Lakšteliai siauri, tankūs, geltoni, priaugtiniai. Kotas 3–7×0,3–0,8 cm, plaušuotas, geltonas, ties pamatu balsvas. Trama plona, minkšta, geltona, miltų kvapo, nekarti. Sporos 3,5–4,5×2,5–3,5 μm.

**Būdingi požymiai:** nedideli, geltoni, miltų kvapo grybai, sporos mažytės, neamiloidinės.

Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius, miškuose, parkuose tarp žolių, ant žemės, Reta, **nevalgoma**. Apgaulinga, kartais priverčia pasilenkti, lyg būtų voveraitė.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 164 psl.
|  Drohičino Šv. Trejybės katedros bazilika |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Drohičino |
| **Dekanatas** | Drohičino |
| **Savivaldybė** | Drohičino valsčius |
| **Gyvenvietė** | Drohičinas (Palenkė) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1709 m. |
| **Stilius** | barokas |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Drohičino Šv. Trejybės katedros bazilika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Drohičino Šv. Trejybės katedros bazilika** (lenk. *Bazylika katedralna Trójcy Przenajświętszej w Drohiczynie*) – Romos katalikų katedra šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Semiatičės apskrityje, Drohičino valsčiuje, Drohičino mieste. Katedra priklauso Drohičino Šv. Trejybės parapijai.

Istorija
--------

Pirmosios bažnyčios statybų šioje vietovėje fundatorius 1392 m. buvo Lietuvos didysis kunigaikštis ir Lenkijos karalius Jogaila. 1657 m. bažnyčia buvo perduota jėzuitams, kurie 1696 m. pradėjo statyti naują mūrinę baroko architektūros stiliaus bažnyčią. Statybos buvo užbaigtos 1709 metais. 1781 m. katedra atiteko vienuoliams pijorams. Per I pasaulinį karą katedra buvo stipriai apgriauta. 1919 m. atstatyta. Per II pasaulinį karą buvo sunaikintas XVI a. įrengtas didysis katedros altorius. 1966 m. lapkričio 11 d. katedra buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1991 m. katedra tapo Drohičino vyskupijos centru.

* Senasis altorius 1938 m.Senasis altorius 1938 m.
*

Nuorodos
--------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda];
* Aprašymas apie parapiją (lenk.).
| **Salticidae** |
| --- |
| Šokliavoris (Salticidae)Šokliavoris (*Salticidae*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Šokliavoriai  *( Salticidae)* |

 |

**Šokliavoriai** (*Salticidae*) – vorų (*Araneae*) šeima.

Žinoma apie 4000 rūšių. Lietuvoje 17 genčių, apie 40 rūšių.

Šokliavorių kūnas kresnas, kojos trumpos ir tvirtos, dažnai labai margos. Kūno spalva yra tamsiai ruda, tamsiai pilka arba juoda. Patinėliai spalvingesni negu patelės. Yra vorų, panašių į vabalus ir skruzdėles (*Synageles venator*). Priekinės vidurinės akys labai didelės. Jas voras gali judinti pirmyn ir atgal, į viršų ir į apačią, daryti rato judesius. Šokliavoriai labai gerai mato, skiria spalvas. Tai labai judrūs ir greiti gyvūnai, ypač aktyvūs šiltomis ir saulėtomis dienomis.
Gyvena ant augalų, medžių kamienų, namų sienų ir tvorų, kopose.

Elgesys
-------

Tinklų nerezga. Kadangi jų labai gerai išvystytas regėjimas, auką stebi, prisėlina ir užšoka ant jos 2–4 cm šuoliu. Tada voras ištiesia abi kojų poras į priekį ir sučiumpa grobį, net jei jis didesnis už jį patį. Tačiau prieš šokdamas voras nusitiesia apsauginį siūlą, kurį pritvirtina prie žemės. Šis siūlas padeda žaibiškai atsitraukti, jei negalima įveikti didesnio grobio, padeda sulaikyti skrendantį vabzdį, kad jis nenuskristų su pačiu voru, ar tiesiog grįžti į pradinę vietą, jei šuolis nesėkmingas. Šokliavorių aukomis tampa drugiai, musės, net bitės ir kiti vorai. Be to, šie vorai maitinasi ir vabzdžių lervomis bei kiaušinėliais.

Šiai šeimai yra būdingi poravimosi šokiai, kurie kiekvienos rūšies šiek tiek skirtingi. Patelė nuverpia kiaušinėlių kokoną, kurį saugo, kol išsirita jaunikliai.

Lietuvos šokliavoriai
---------------------

Lietuvoje aptinkamos šios gentys:

* **Musėgaudžiai** (*Evarcha*)
* **Šokliavoriai** (*Salticus*)

Nuorodos
--------

* Salticidae (Araneae) of the World Archyvuota kopija 2009-06-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Thomas Steu |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Austrija** |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Estafetė |
| **Bronza** | 2022 Pekinas | Dvejetai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2021 Kengizė | Estafetė |
| **Sidabras** | 2019 Vinterbergas | Estafetė |
| **Bronza** | 2019 Vinterbergas | Dvejetai |
| **Bronza** | 2019 Vinterbergas | Sprintas |

**Thomas Steu** (g. 1994 m. vasario 9 d. Bliudence) – Austrijos rogučių sportininkas, olimpinis ir pasaulio prizininkas. Varžosi dvejetų kategorijoje kartu su Lorenz Koller.

Biografija
----------

2012 m. duetas dalyvavo jaunimo žiemos olimpinėse žaidynėse. Vaikinų dvejetų varžybose austrai liko 6-oje vietoje, o komandinėje estafetėje kartu su Austrijos nacionaline rinktine pelnė bronzos medalius.

2017 m. Europos čempionate pelnytas pirmasis medalis - sidabras komandinėje estafetėje.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse austrai dvejetų kategorijoje užėmė 4-ą vietą. 2019 m. pasaulio čempionate pelnyti pirmieji medaliai - bronzos medaliai dvejetų ir sprinto rungtyse, bei sidabras mišrios estafetės įskaitoje. 2020 m. Europos čempionai estafetėje.

2022 m. žiemos olimpiadoje austrų duetas dalyvavo dvejose rungtyse. Dvejetų kategorijoje iškovotas bronzos medalis, o mišrios estafetės varžybose kartu su Austrijos nacionaline rinktine pelnytas sidabras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 12 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Drohičino aukštuma** (lenk. *Wysoczyzna Drohiczyńska, Wysoczyzna Drohicka*) – mezoreljefas esantis šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje. Šiaurėje ribojasi su Bielsko lyguma, šiaurės vakaruose su Aukštutinės Mazovijos aukštuma, pietuose su Vakarinio Bugo upe ir Palenkės Bugo kanjonu, rytuose ribojasi su Gudija. Aukščiausias taškas 210 m aukštyje virš jūros lygio, šalia Radziviluvkos kaimo. Vietomis aukštumoje plyti ozo kalvos, keimai ir moreninės liekanos. Netoli Mielniko yra mergelio kreidinių uolienų. Apie 24 % aukštumos sudaro miškai. Didžiausios gyvenvietės Semiatičė, Cechanovecas ir Drohičinas. Aukštumoje teka Nužeco upė.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiaurinės Palenkės žemumos mezoreljefai |
| --- |
|  |
| 
Kolno aukštuma • Bebro upės žemuma • Balstogės aukštumos • Sokulkos aukštuma • Aukštutinės Mazovijos aukštuma • Narevo aukštupio slėnis • Bielsko lyguma • Drohičino aukštuma  |

 |
**Rusijos miestų nuostatai**, Miestų nuostatai – Rusijos imperijos 1870 m. miestų reforma.

Reforma
-------

Pagal imperatoriaus 1870 m. birželio 28 d. patvirtintus nuostatus luominė miesto vadovybė buvo pakeista neluomine savivaldybe. Jos tvarkomąja institucija tapo miesto dūma, kurią kas 4 metus rinkdavo nekilnojamojo turto savininkai ir verslininkai, mokantys miestui mokesčius. Dūmos vykdomąja institucija buvo jos narių renkama miesto valdyba. Miestų savivaldybes kontroliavo – tvirtino rinkimų rezultatus, sprendė ginčus, tyrė skundus, svarstė biudžeto sąmatas ir kiti – gubernijų miestų reikalų komitetai. Mažesniuose miestuose ir didesniuose miesteliuose miestų valdybas sudarė miestiečių renkamas seniūnas ir keletas narių, kituose miesteliuose – seniūnas ir jo pavaduotojas. 1892 m. per Aleksandro III kontrreformas miesto savivaldybės rinkėjų turto cenzas buvo gerokai padidintas, todėl rinkėjų sumažėjo; visus svarbesnius miesto dūmos sprendimus turėjo tvirtinti gubernatorius.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje, t. y. Vilniaus ir Kauno gubernijose, reforma buvo padaryta 1876 m. Suvalkų gubernijoje, kaip ir visoje Lenkijos karalystėje ji nebuvo vykdoma. Miesto dūmos ir valdybos pirmininkas (miesto gaiva) ir čia buvo renkamas, bet jį galėjo skirti ir gubernatorius. 1892 m. miestų nuostatai Lietuvoje įgyvendinti 1893 m. pagal juos iš rinkėjų pašalinta dalis nekrikščionių (daugiausia žydai), nors ir atitinkančių turto cenzą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rusijos miestų nuostatai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 62 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Avicenos viršukalnė
**Avicenos viršukalnė** (tadž. *Qullai Abuali ibni Sino*), geriau žinoma kaip **Lenino viršukalnė** (rus. *Пик Ленина*) – aukščiausias Trans-Alajaus kalnų Vidurinėje Azijoje taškas (aukštis 7134 m) ir antras pagal aukštį Pamyro kalnas, kurį lenkia tik Ismailo Samani viršukalnė (7495 m). Jis yra ant Tadžikijos ir Kirgizijos sienos. Atrastas 1871 m. ir pavadintas Konstantino Kaufmano vardu.

1928 m. kalną pervadino Rusijos revoliucionieriaus ir pirmojo Sovietų Sąjungos vadovo Vladimiro Lenino vardu. Jis buvo laikomas aukščiausiu Pamyro kalnu iki 1933 m. buvo įkopta į Ismailo Samani viršukalnę (tuomet vadintą Stalino viršukalne) ir atrasta, jog ji daugiau nei 300 metrų aukštesnė (7495 m).

Viršukalnė buvo dar kartą pervadinta 2006 m. liepą.

Pirmieji 1928 m į kalną įkopė Karlas Vynas, Eugenas Alvainas ir Ervinas Šnaideris, Vokietijos ekspedicijos nariai.

Į šią viršūnę 1965 m. rugpiūčio 11 d. pirmą kartą įkopė Lietuvos alpinistai: Juozas Antanavičius, Balys Binkauskas, Algis Briedis, Augis Gučas, Augustas Kubilius, Stasys Miglinas, Kazys Monstvilas - vadovas, Jaroslavas Okulič-Kazarinas, Vitalius Stepulis, Vilius Šaduikis, Aleksandras Šteinas, Danutė Šukytė Skučienė, Antanas Varanka, Vytautas Viršilas.

1967 m. į viršūnę įkopė psichiatras prof. hab. dr. Algirdas Dembinskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Erwin Schneider: *Pik Lenin 7130 m 25. September 1928*. In: *XXV. Jahresbericht des Akademischen Alpen-Vereins Berlin 1927/28*, Berlin 1928, S. 35 ff.
2. ↑  Avicenos vikis Archyvuota kopija 2021-12-12 iš Wayback Machine projekto. Alpinizmo vikis [nepatikimas šaltinis?]
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Shokei Matsui** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. sausio 15 d. (60 metų) |
|  |
| Veikla | japonų karateka, dabartinis internacionalinės Kyokushinkai organizacijos (IKO-1) pirmininkas turintis 8 Dan. |

**Shokei Matsui** (pilnas vardas: **Akiyoshi Matsui**, g. 1963 m. sausio 15 d.) – japonų karateka, dabartinis internacionalinės Kyokushinkai organizacijos (IKO-1) pirmininkas turintis 8 Dan.

Biografija
----------

Šokei (Akijoši) Matsui pradėjo Kyokušin treniruotis būdamas 13 metų. 1976 m. jis įstojo į Kita Nagare-Yama Dojo, kuris yra Chiba prefektūroje, ir per daugiau nei vienerius metus pasiekė juodą diržą. 1980 m. būdamas vos 17 metų Matsui iškovojo 4 vietą atvirose Japonijos karatė varžybose. Po kurio laiko jis tapo aukščiausiu treneriu internacionalinėje Kyokushin mokykloje, kuri yra Tokijuje, vadinamame Honbu-Dojo.

1981 ir 1982 m. Matsui užėmė 3 vietą atvirose Japonijos karatė varžybose. Per 3 pasaulio karatė varžybas jis užėmė taip pat 3 vietą ir tapo žinomas dėl savo stebinančios kovinės dvasios, savo jėgos bei ištvermės. Per kitus dvejus metus, 1985 ir 1986 m. jis laimėjo abu atvirus Japonijos karatė čempionatus ir išlaikė patį sunkiausią Kyokushin testą, vadinamą Hyakunin-Kumite (100 kovotojų kova) per rekordiškai trumpą laiką. Japonijoje jis buvo žinomas kaip žmogus turintis neprilygstamą talentą, kaip žmogus, kuris yra nepakartojamas. Taip jis tapo 1987 m. pačiu visų laikų jauniausiu karatė pasaulio čempionu. 1992 m. Matsui atidarė savo nuosavą mokyklą Asakusa rajone, Tokijuje, o Sosai Mas Oyama jį titulavo ten esančio karatė skyriaus pirmininku.

Veikla
------

1994 metais birželio 26 mirus Sosai Mas Oyamai, visos organizacijos valdžia buvo perleista Šokei Matsui, kuris nuo dabar tapo organizacijos *Kancho* (pirmininkas). Po įkūrėjo mirties nepaisydamas jam priešiškų pareiškimų dėl pasivadinimo Kancho, Matsui surengė tų pačių metų liepos mėnesį 11 Japonijos visų svorio kategorijų turnyrą, o po to dar ir atviras Japonijos karatė varžybas, kurias gyvai stebėjo apie 16 tūkst. žmonių. Sekančiais metais jis organizavo labai sėkmingą 6 atvirą pasaulio karatė čempionatą, kuriame dalyvavo 168 kovotojai iš viso pasaulio, o 25 tūkst. žiūrovų sekė renginį.

Per dešimtį metų nuo to kai jis perėmė IKO (International Kyokushinkaikan Organisation) pirmininko pareigas, jis suplanavo bei surengė ne vieną, bet tris naujus turnyrus: pasaulio vyrų karatė čempionatą, pasaulio moterų karatė čempionatą ir pasaulio čempionatą su svorio klasėmis, kuriais jis toliau platino Mas Oyamos sukurtus idealus ir vedė Kyokushin į ateitį.

Šiuo metu internacionalinė karatė organizacija turi daugiau nei 12 milijonų narių 125 šalyse. Tuo metu kai jis iš Honbu rūpinasi organizacijos veikla, Kancho Matsui keliauja taip pat per įvairiausias mažesnes organizacijas. Kiekvienais metais besilankydamas įvairiose šalyse bei kultūrose visame pasaulyje jis ir toliau tesia Mas Oyama misiją ir mokina bei platina Kyokushin kelio tiesas.
| **Valerijus Čiučiulka** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. kovo 14 d.Netoniai, Kauno rajonas |
| Mirė | 2014 m. gegužės 10 d. (59 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Emilija Akelienė |
| Vaikai | Andrius Čiučiulka, Sigita Taurienė |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universitetas |

**Valerijus Čiučiulka** (1955 m. kovo 14 d. Netoniuose, Kauno rajonas – 2014 m. gegužės 10 d.) – Lietuvos teisininkas, teisėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Kulautuvos vidurinę mokyklą, 1978 m. VU Teisės fakultetą. 1978–1980 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas. 1980–1982 m. atliko karinę tarnybą sovietinėje armijoje. 1982–1987 m. Minsko aukštosios milicijos mokyklos Vilniaus fakulteto (dab. MRU) Valstybinių-teisinių disciplinų katedros dėstytojas. 1987–1991 m. Raseinių rajono M. Kalinino vardo kolūkio, 1991–1992 m. SODROS Raseinių skyriaus juriskonsultas.

1992–1995 m. Raseinių rajono apylinkės teismo, 1995–1996 m. Kauno miesto apylinkės teismo, 1996–1999 m. Kauno apygardos teismo teisėjas. Nuo 1999 m. birželio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Sūnus Andrius (g. 1981 m.), dukra Sigita (g. 1984 m.).

Nuo sunkios ligos mirė 2014 m. gegužės 10 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**NKVD vidaus kariuomenės 4-oji šaulių divizija** , **Vetrovo divizija** –  SSRS NKVD karinis junginys, veikęs TSRS-Vokietijos karo metu ir pokaryje, aktyviai dalyvavęs deportacijose ir kovoje su pasipriešinimu sovietų valdžiai.

Divizijos istorija
------------------

MGB ataskaita apie 4-osios divizijos 32 pulko karių operaciją prieš partizanus Aisėnų miške
Divizija suformuota 1943 metų rugsėjo 28 d. NKVD įsakymu nr. 001585  Krasnodaro krašte iš NKVD vidaus kariuomenės valdybos Šiaurės Kaukazo karinės apygardos karių. Divizijos štabo dislokacijos vieta - Krasnodaras.

Oficialiomis divizijos funkcijomis buvo Šiaurės Kaukazo, 1-ojo Pabaltijo, 2-ojo Baltarusijos ir 3-ojo Baltarusijos frontų užnugario, karinio ryšio apsauga ir vidaus tvarkos išlaisvintose teritorijose apsauga, kova su priešo diversinėmis žvalgybinėmis grupėmis. Divizija naudota kovai su pasipriešinimu Šiaurės Kaukaze, lenkų pogrindžio organizacijomis Lietuvoje - Armija Krajova ir Nacionalinėmis karinėmis pajėgomis, Lietuvos laisvės kovotojais.

1944 m. sausio-vasario mėn. veikė Čečėnijoje. Pagrindinės pajėgos buvo dislokuotos Grozne, 137 šaulių pulkas - Sunžoje. 1944 m. vasario 23 - kovo 20 d. vykdė čečėnų ir ingušų deportaciją iš Čečėnų-ingušų ATSR į Kazachstaną. Po deportacijų pabaigos grįžo į dislokacijos vietą Krasnodare.

1944 m. gegužės 12-19 d. 25, 40 ir 290 šaulių pulkai dalyvavo Krymo totorių deportacijoje.

1944 m. rugpjūčio 12 d. divizija gavo nurodymą persibazuoti į Lietuvos teritoriją. Divizijos štabo dislokacijos vieta tapo Vilnius. 1944-1945 m. dalyvavo 1764 operacijose ir turėjo 1413 kovinių susidūrimų su Lietuvos partizanais ir Armija Krajova.

Nuo 1944 m. gruodžio 24 iki 1945 m. sausio 7 d. kartu su 136 NKVD vidaus kariuomenės šaulių pulku ir pasieničių padaliniu dalyvavo Armijos Krajovos dalinio, vadovaujamo "Komaro", sunaikinime Kernavo ežero apylinkėse (Trakų rajone).

Vilniuje divizija liko ir po Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Divizijos daliniai aktyviai kovojo su Lietuvos partizaniniu pasipriešinimo judėjimu iki divizijos išformavimo 1951 m. rugpjūčio 12 d.

Vadai
-----

* Generolas majoras Pavelas Vetrovas (1943.10.10 - 1946)
* Generolas majoras Ivanas Pankinas (1948 — 1950)
* Pulkininkas Ivanas Babincevas (1951 — 1951.08.12)

Nuorodos
--------

1. ↑  ВЕЛИКАЯ ОТЕЧЕСТВЕННАЯ ВОЙНА 1941–1945 ГОДОВ В ДВЕНАДЦАТИ ТОМАХ, председатель редакционной Комиссии С.К. Шойгу, Москва, Кучково поле 2013, т.6, глава 12.
Kanados gaisrinis kateris
Gaisrinis kateris demonstruoja savo galimybes
**Gaisrinis kateris** (angl. *fireboat*) – specializuotas kateris su siurbliais ir švirkštais, skirtas gesinti gaisrus pakrantėje ir laivuose. 

Pirmieji gaisriniai kateriai, atsiradę XIX a. pradžioje, buvo perdaryti vilkikai, kuriuose įtaisė gesinimo įrangą. Iš to meto liko gaisrinio katerio funkcija buksyruoti degančius laivus.

Dabar naudojami gaisriniai kateriai tiek senųjų tipų (gauti perdarant vilkikus), tiek naujieji, primenantys jūrinius laivus. Kai kurių uostų priešgaisrinės apsaugos tarnybos savo universalius katerius vadina *gaisriniais kateriais*. 

Gaisriniai kateriai naudojami gaisrams gesinti prieplaukose, uostų sandėliuose ir kt. Kateriai turi neribotą kiekį vandens, nes jį siurbia tiesiai iš upės ar jūros. Jie gali būti naudojami kaip vandens tiekimo priemonė toliau krante dirbantiems gaisrininkams, kai šiems stinga vandens. Taip buvo 1989 m. San Franciske, kai dėl Loma Prieta žemės drebėjimo metu nutrūko vandentiekio magistralės

Šiuolaikiniai gaisriniai kateriai gali švirkšti kubinius metrus vandens per minutę. Pvz. Los Andželo Priešgaisrinis departamento gaisrinis kateris Nr.2 „Warner Lawrence" iššvirkščia 2,4 m³/s vandens iki 120 m nuotolio. 

Gaisriniai kateriai kartais pasirodo viešuose renginiuose (pvz. pasitinkant karo laivus ar istorinius laivus) į visas puses švirkšdami vandens arkas, kartais nudažytas keliomis spalvomis. 

Kartais gaisriniai kateriai naudojami pervežti gaisrininkus, gelbėtojus ar gydytojus ir jų įrangą į salas ar laivus. Kartais gabena antvandeninius gelbėtojus ar narus, perkelia laivų, kur kilęs pavojus, keleivius į gelbėjimo laivus. 

Kai kurie gaisriniai kateriai gali veikti ir kaip ledlaužiai. Pvz. Čikagos priešgaisrinio departamento gaisrinis kateris „Victor L. Schlaeger" gali laužyti iki 30 cm storio vandens telkinių ledą.

* Frankfurto prie Maino gaisrinis kateris (2009 m.)Frankfurto prie Maino gaisrinis kateris (2009 m.)
* San Francisko gaisrinis kateris „Phoenix"San Francisko gaisrinis kateris „Phoenix"
* Bazelio (Šveicarija) gaisrinis kateris Reine.Bazelio (Šveicarija) gaisrinis kateris Reine.
* Istorinis Hamburgo gaisrinis kateris „Löschboot IV" (2006 m.)Istorinis Hamburgo gaisrinis kateris „Löschboot IV" (2006 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gaisrinis kateris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Duwamish Fireboat National Historic Landmark Study by James Delgado, 1988
2. ↑  5.35 Gaisrinis kateris[neveikianti nuoroda] In: LR susisiekimo ministro įsakymas Nr. 3-471 dėl priešgaisrinės saugos taisyklių statomuose, remontuojamuose ir modernizuojamuose laivuose bei kituose plaukiojančiuose įrenginiuose patvirtinimo. 2002 m. rugsėjo 27 d.
3. ↑  The Schlaeger Archyvuota kopija 2021-04-27 iš Wayback Machine projekto. Chicago Fire Department, 2008
| Fidžio doleris |
| --- |
|  |
|  |
|  |  |
|  |  |
|  |
| ISO 4217: | FJD |
|  |
| Naudoja: |  Fidžis |
|  |
| Infliacija: | 7.4 % (2008 m.) |
|  |
|  |
| Simboliai: | Banknoto: FJ$ |
|  |
| Nominalai: |   |
| Banknotai: | doleriai: $2, $5, $10, $20, $50, $100 |
| Monetos: | centai: 1, 2, 5, 10, 20, 50doleriai: $1 |
|  |
| Spausdina: |  |
| Kalykla: |  |
|  |
| Bankas: | Fidžio Rezervo Bankas |
|   | www.reservebank.gov.fj |

**Fidžio doleris** (valiutos kodas **FJD**) – Fidžio valiuta. Dažniausiai trumpinama *$*, arba *FJ$* taip išskiriant nuo kitose šalyse cirkuliuojančių doleriu vadinamų valiutų. Padalinta į 100 centų.

Istorija
--------

### Pirmieji doleriai, 1867–1873 m.

Fidžis įsivedė pirmuosius popierinius dolerius ir monetas ir naudojo juos nuo 1867 iki 1873 m. Fidžio doleris buvo sulygintas kursu vienam JAV sidabriniam doleriui. Kai Fidžis tapo Didžiosios Britanijos kolnija, dolerį pakeitė svaras sterlingų.

### Antrieji doleriai, nuo 1969 m.

1969 m. doleris vėl buvo įvestas į vietinę rinką. Fidžio svaras sterlingai buvo keičiami kursu 1 prie 2 dolerių arba 10 šilingų prie 1 Fidžio doleris. Nors Fidžis tapo atskira respublika nuo 1987 m. ant monetų ir baknotų vis dar buvo vaizduojama karalienė Elžbieta II.

1995 m. 1 dolerio banknotas buvo pakeistas tokios pačios vertės moneta.

2005 m. iš apyvartos buvo išimtos 2 centų monetos, o išleisti 100 dolerių vertės banknotai.

Naujasis kursas prilygino 1 JAV dolerį prie 1,6 ar 1,7 Fidžio dolerių.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • ROkeanijos valiutos |
| --- |
|  |
| 
Australijos doleris (Nauru, *Norfolkas*, Tuvalu) ·  *CFP frankas* (*Prancūzijos Polinezija,  Naujoji Kaledonija,  Volisas ir Futūna*) ·  Fidžio doleris ·  Kiribačio doleris ·  Naujosios Zelandijos doleris (*Kuko Salos*, *Niue*, *Tokelau*,  *Pitkerno salos*) ·  Kina ·  Tala ·  Saliamono salų doleris ·  Tongos paanga ·  JAV doleris (*Amerikos Samoa*, *Guamas*,  *Šiaurės Marianai*,  Maršalo salos,  Mikronezijos Federacinės Valstijos, Palau) ·  Vatu  |

 |
| La Asunsjonas*La Asunción* |
| --- |
|        |
| *Katedra* |
|  |
| 

La AsunsjonasLa Asunsjonas

11°01′0″ š. pl. 63°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.01667°š. pl. 63.85000°r. ilg.﻿ / 11.01667; 63.85000﻿ (La Asunsjonas)Koordinatės: 11°01′0″ š. pl. 63°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.01667°š. pl. 63.85000°r. ilg.﻿ / 11.01667; 63.85000﻿ (La Asunsjonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Nueva Esparta Nueva Esparta |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1565 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 28 500  |
| **Altitudė** | 67 m |

**La Asunsjonas** (isp. *La Asunción*) – miestas Venesuelos šiaurės rytuose, Karibų jūroje esančios Margaritos salos rytuose; Nueva Espartos valstijos centras. Svarbus turistinis centras. Taip pat verčiamasi medvilnės valymu, cukraus, alkoholinių gėrimų gamyba. Prekyba medvilne, cukrumi, manijokais, kokosais. Yra 1571 m. pastatyta katedra, 1683 m. Santa Rosos pilis, Nueva Kadiso istorijos, architektūros ir dailės muziejai. Gausu kolonijinio architektūros paveldo. Netoli miesto yra Sero El Kopėjaus nacionalinis parkas.

Istorija
--------

La Asunsjonas įkurtas 1565 m. Pedro Servanteso de Albornoso. Miestą ne kartą puolė piratai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *La Asunsjonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bombonešio Tu-95 uodegos šaulio kabina su patranka GŠ-23
JAV aviacinė patranka M61 Vulcan
**Aviacinė patranka** – 20–45 mm kalibro automatinė patranka, pritaikyta naudoti lėktuvuose, sraigtasparniuose ir kituose orlaiviuose.

Aviacinių patrankų ypatumai:

* maža masė
* didelė šaudymo sparta
* kompaktiškumas
* nedidelis kalibras (iki 45 mm).

Aviacinės patrankos būna vienvamzdės ar 2–7 vamzdžių.
Vienvamzdės ir dvivamzdės patrankos gali būti paprastosios arba revolverinės (būgninės).

Daugiavamzdės patrankos dažnai būna gatlingo stiliaus. Vamzdžiai sujungti į bloką, kuris šaudant sukasi nejudriame gaubtuve. Blokui apsisukant ratą kiekvienas vamzdis iššauna vieną kartą.

Aviacinių patrankų veiksmingojo šaudymo nuotolis 2000–2500 m.

Šiuolaikinės aviacinės patrankos:

* Vulcan (JAV) – 20 mm, šaudymo sparta 6000 šūvių/min.
* Aden (D. Britanija) – 25 mm, 1850 šūvių/min.
* Mauser (Vokietija) – 27 mm, 1000–2000 šūvių/min.
* GŠ-6-23 (Rusija) – šešiavamzdė, 23 mm, 9000 šūvių/min.
* GŠ-6-30 (Rusija) – šešiavamzdė, 30 mm, 5000 šūvių/min.
|  |
| --- |
| Fiat Panda |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | FIAT |
| Metai | 1980 – |
| Surenkamas | Pomiljano d'Arkas, Italija |
| Chronologija |
| Prieš tai | Fiat 126 |
| Po to | Fiat Seicento |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | miesto automobilis |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |

**Fiat Panda** – itališkas automobilis, priklausantis miesto automobilių klasei. Pradėtas gaminti 1980 m. Antros kartos modeliai pradėti gaminti 2003 m. o trečiosios kartos – 2011 m.

Istorija
--------

Pirmasis Panda modelis pristatytas 1980 m. vadintas Tipo 141. Jis buvo kuriamas kaip pigus, paprastas naudojimui, pozicionuojamas tarp Fiat 126 ir Fiat 127 modelių. Pagrindiniai modelio konkurentai buvo Citroën 2CV ir Renault 4. Modelio dizaineris Giorgetto Giugiaro šį automobilį prilygino džinsų porai dėl praktiškumo ir paprastumo.

Antrosios kartos Panda, Model 169, pristatytas 2003 m. Šis modelis beveik neturėjo jokių sąsajų su originaliu Panda. Jis gamintas išskirtinai tik Lenkijos Tychos mieste. Naujasis Panda iš miesto automobilio tapo panašesnis į sumažintą vienatūrio ir padidinto pravažumo versiją. 2004 m. buvo išrinktas Europos metų automobiliu.

2012 m. gruodį buvo pagamintas paskutinis antros kartos Panda modelis. Iš viso jų pagaminta 2 168 491.

2011 m. Frankfurto automobilių parodoje Fiat pristatė trečiosios kartos modelį. Šis modelis gaminamas ne Lenkijoje, o pačioje Italijoje. Tai buvo susitarimo tarp Italijos premjero Mario Monti ir Fiat vadovybės dėl vietinių gamyklų neuždarymo dalis. Naujos kartos modelis tapo tokių automobilių kaip Lancia Ypsilon, Fiat 500, Fiat Uno ir Ford Ka konkurentu.

2012 m. Paryžiaus automobilių parodoje Fiat pristatė visų keturių varomų ratų Panda versiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Con la Delta e la nuova Panda un modo diverso di vivere l’auto
2. ↑  Bardzo smutna data w historii „polskiej" motoryzacji
3. ↑  Fiat Panda odjeżdża z Polski
4. ↑  Panda 4x4


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fiat Panda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Arachis hypogaea** |
| --- |
| Valgomasis arachis (*Arachis hypogaea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Arachis  *( Arachis)* |
| Rūšis: | Valgomasis arachis  *( Arachis hypogaea)* |

 |

**Valgomasis arachis**, dar vadinamas **žemės riešutu, arachisu** (*Arachis hypogaea*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos augalas kilęs iš Pietų ir Centrinės Amerikos.

Augalų morfologija
------------------

Vienmetis, žolinis augalas. Aukštis 30-50 cm. Lapai priešiniai, plunksniški, lapelio ilgis 1-7 cm. Žiedai geltoni, sutelkti žiedynuose. Vaisius – 3-7 cm ilgio ankštis, susiformuojanti po žeme. Ankštyje yra 1-4 sėklos („riešutai"). Sėklose gausu baltymų, vitaminų B1, B2, B3, B5, kalcio, magnio, fosforo, geležies.

Kultivacija
-----------

Žemės riešutai auginami ir vartojami maistui buvo dar senovės Peru. Vėliau pradėti auginti ir Actekų imperijoje. Kolonizaciniu laikotarpiu pradėti auginti JAV, Afrikoje, Azijoje. Pagrindiniai žemės riešutų augintojai yra Kinija, Indija, Nigerija, JAV, Sudanas, Senegalas, Tanzanija, Kongo DR, Argentina ir kt.

Žemės riešutai

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2008 m.) |
| --- |
|  Kinija | 14341 |
|  Indija | 7168 |
|  Nigerija | 3900 |
|  JAV | 2341 |
|  Mianmaras | 1000 |
|  Indonezija | 773 |
|  Senegalas | 731 |
|  Sudanas | 716 |
|  Argentina | 625 |
|  Vietnamas | 533 |

Išnašos
-------

1. ↑
|  *LaVerne Jones-Ferrette*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | LaVerne Jones-Ferrette |
| Gimė | 1981 m. rugsėjo 16 d. (40 metų) |
| Atstovauja (-vo) | JAV Mergelių salų vėliava Mergelių salos (JAV) |
| Aktyvumo metai | 2003 - dabar |
|  |
| Rungtys | Sprintas |
| Asmeniniai rekordai | **60 m: 6.97 (NR)  100 m: 11.13 (NR)  200 m: 22.46 (NR)  400 m: 51.47 (NR)** |
|  |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**LaVerne Jones-Ferrette** (g. 1981 m. rugsėjo 16 d.) – JAV Mergelių salų lengvosios atletikos sportininkė, kuri specializuojasi sprinto rungtyse. Šalies olimpinės rinktinės narė ir nacionalinė rekordininkė. Viena pajėgiausių 60 m bėgimo distancijos lengvaatlečių. Jos 2010 m. užfiksuotas 6.97 s rezultatas yra šeštas pasaulio istorijoje.

Biografija
----------

Sportininkė tarptautinę karjerą pradėjo patekdama į 2004 m. vasaros olimpines žaidynes. LaVerne startavusi 100 m ir 200 m bėgimo rungtyse tuomet pusfinalių nepasiekė. Po metų lengvaatletė atstovavo Mergelių salas Universiada. Izmire vykusiose varžybose ji pasiekė finalinį bėgimą, bet jame liko septinta. Prasčiau bėgikei sekėsi 2005 m. pasaulio čempionate. 200 m bėgimo distancijoje ji liko septinta savo grupėje pusfinalyje, o 100 m bėgime pusfinalio net nepasiekė. Nuo 2006 m. LaVerne pradėjo varžytis ir stambiausiose uždarų patalpų čempionatuose. Pasaulio uždarų patalpų čempionate 60 m bėgime ji pateko į pusfinalį, kuriame liko ketvirtoje vietoje ir į finalą nepateko. 2007 m. pasaulio čempionatas sportininkei jau buvo antrasis. Tąkart ji įvykdė tik 200 m bėgimo normatyvą. Osakoje vykusiame čempionate sportininkė pateko į pusfinalį, kuriame liko paskutinė. 2008 m. LaVerne vėl startavo pasaulio uždarų patalpų čempionate, kurio pusfinalyje užėmė trečiąją vietą. Antras kartas olimpinėse žaidynėse taip pat buvo nesėkmingas. Nei 100 m distancijoje, nei 200 m bėgime ji nepateko į pusfinalius. Po metų lengvaatletė vėl startavo 2009 m. pasaulio čempionate. Pusfinalio bėgime ji liko trečia ir tapo greičiausia nepatekusia į finalą bėgike. Galutinėje įskaitoje ji tenkinosi devinta vieta. 2010 m. žiemos sezono 60 m bėgimus LaVerne pradėjo štutgarte pasiekdama 6,97 s laiką. Toks rezultatas sportininkei užtikrino sezono pasaulio lyderės statusą, bei šeštą rezultatą pasaulio istorijoje. 2010 m. pasaulio uždarų patalpų čempionate sportininkė iškovojo sidabro medalį. Tai pirmasis ir vienintelis salų teritorijos medalis čempionate. Vėliau tais pačiai metais medalis iš sportininkės atimtas už neleistinų preparatų vartojimą.

Išnašos
-------

1. ↑  www.iaaf.org

Nuorodos
--------

* LaVerne Jones-Ferrette IAAF svetainėje Archyvuota kopija 2012-10-08 iš Wayback Machine projekto.
**Naujųjų komunistų partija** (NKP) (rus. *Партия новых коммунистов*) – radikali kairioji pogrindyje veikusi organizacija, sukurta Maskvoje 1972 m. gruodžio pabaigoje – 1973 sausio pradžioje. Organizacijos įkūrėjais laikomi Aleksandras Tarasovas ir Vasilijus Minorskis.

NKP savo teorijoje jungė ortodoksinio marksizmo, leninizmo, trockizmo ir neoanarchizmo elementus. NKP nariai TSRS ekonominę santvarką laikė socialistine, tačiau tuometinę politinę santvarką – ne socialistine (neostalinistine, biurokratiška). Jų manymu, tokia politinė santvarka buvo prieštaravimo tarp gamybinių jėgų ir gamybinių santykių reiškinys, kuris turėtų vėliau lydėti valstybę prie politinės revoliucijos. NKP nariai tokių politinės ir ekonominės santvarkų atsiradimo priežastimi laiko Stalino ir jo šalininkų pergalę prieš kitus jų politinius priešininkus TSKP 1920-ųjų m. pabaigoje – 1930-ųjų m. pradžioje.

NKP siekė įvykdyti politinę revoliuciją ir grąžinti šalį prie ikistalininių ideologinių ir politinių idėjų. NKP manė, kad šios revoliucijos avangardu turės tapti studentais.

NKP savo struktūrų ir teorinių dokumentų neturėjo. Organizaciją sudarė dvi grupės iš Maskvos ir viena grupė iš Kaliningrado (dabar – Karaliovo).

NKP nariai ieškojo, rinko ir platino nelegalią literatūrą (ikistalininio laikotarpio). Taip pat glaudžiai bendradarbiavo ir palaikė ryšius studentais.

1974 m. vasarą NKP nariai pravedė grafiti propagandos kampaniją, parašydami kreida ant namų sienų ir tvorų apie 15 užrašų („Revoliucija – čia ir dabar!", „Užtenka 10-ties metų!", „Pašalinkite marazmatikus nuo valdžios!". Šiuose šūkiuose turimas omeny Leonido Brežnevo atėjimas į valdžią ir t. t.). Vėliau patys pripažino, kad šis būdas yra neveiksmingas: užrašai nebuvo ryškūs ir juos lengvai nuplaudavo lietus.

1973 m. rugsėjį NKP partija užmezgė ryšius su kita radikalia pogrindine kairiąja organizacija „Kairioji mokykla". Iš pradžių jie sutarė ir buvo tos pačios pažiūros dėl ko žlugo 1970-1973 m. Čilės revoliucija. Po to jie padarė tas pačias išvadas ir dėl TSRS politinės santvarkos. 1974 m. gegužę NKP ir „Kairioji mokykla" susitarė dėl susijungimo. Abi organizacijos susijungė 1974 m. pasivadinusios Tarybų Sąjungos neokomunistų partija (TSNKP).

Literatūra
----------

* *Тарасов А. Н. Черкасов Г. Ю. Шавшукова Т. В.* Левые в России: от умеренных до экстремистов. М.: Институт экспериментальной социологии, 1997. ISBN 5-87637-006-1. (A. Tarasovas Kairieji Rusijoje: nuo nuosaikiųjų iki ekstremistų).
* *Тарасов А. Н.* Революция не всерьёз. Штудии по теории и истории квазиреволюционных движений. Екатеринбург: Ультра.Культура, 2005. ISBN 5-9681-0067-2. (A. Tarasovas Revoliucija ne rimtai. Kvazirevoliucinių judėjimų istorijos ir teorijos moksliniai tyrimai).
* Красные диссиденты // Левый поворот (Краснодар). № 5. (Raudonieji disidentai // Kairysis posūkis (Krasnodaras))

Nuorodos
--------

* Iš kur tarybinėje žemėje atsirado karieji radikalai (Ru)