recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lietuvos Respublikos aikštė San Paule
**Brazilijos lietuvių bendruomenė**, **BLB** (port. *Comunidade Lituano-Brasileira*) – Brazilijos lietuvių organizacija, jungianti lietuvių imigrantus, Pasaulio lietuvių bendruomenės padalinys.

Istorija
--------

Įkurta 1958 m. E. Draugelio iniciatyva. Apie 1960 m. veikla nutrūko, vėl atkurta 1967 m. Z. Bačelio iniciatyva.

1976 m. BLB ir Brazilijos lietuvių Romos katalikų Šv. Juozapo bendruomenė kartu nupirko žemės sklypą lietuvių sodybai „Lituanika" Atibajoje, netoli San Paulo. 1979–1989 m. BLB atstovavo lietuviams imigrantų meno parodose San Paule, kuriose dalyvavo apie 60 šalių atstovai. 1980 m. BLB įsteigė Brazilijos lietuvių studentų fondą, 1981 m. – Vila Zelinos bibliotekos lietuvių knygų skyrių. Nuo 1981 m. BLB dalyvauja Pietų Amerikos lietuvių kongresuose. 1982 m. surengė Pietų Amerikos lietuvių bendruomenių pirmininkų I suvažiavimą. 1984–1986 m. BLB iniciatyva San Paulo popiežiškajame katalikų universitete skaitytas lituanistikos kursas.
Nuo 1972 m. BLB globoja Literatų būrelį įkurtą 1971 m. kuris 1981 m. įsteigė Brazilijos lietuvių muziejų ir archyvą.

BLB kasmet rengia Vasario 16-osios, Birželio 14-osios minėjimus. XX a. devintojo dešimtmečio pradžioje kartu su „Kunigų vienybe" pasiekė, kad birželio 15 d. būtų paskelbta „Maldų už Lietuvą" diena daugelyje Brazilijos parapijų.

Organizacija
------------

BLB nariai dvejiems metams renka BLB tarybą. 1967 m. rinkimuose dalyvavo 358, 1970 m. – 821, 1976 m. – 685, 1999 m. – 177 nariai. Taryba renka valdybą ir Revizijos komisiją. Valdybos būstinė įsikūrusi San Paulo priemiestyje Vila Zelinoje, nuo 1993 m. Šv. Juozapo parapijos patalpose. BLB apylinkė veikia Rio de Žaneire.

Valdybos pirmininkai
--------------------

* Juozas Sliesoraitis
* J. Tijūnėlis
* P. Šimonis
* A. D. Petraitis
* A. Sliesoraitis
* Algimantas Saldys
* Jonas Tatarūnas
* Ana Vera Tatarūnienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Brazilijos lietuvių bendruomenė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. - 457 psl.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPasaulio lietuvių bendruomenės |
| --- |
|  |
| 
Airijos · Argentinos · Armėnijos · Australijos · Baltarusijos · Belgijos · Brazilijos · Bulgarijos · Čekijos · Danijos · Estijos · Graikijos · Islandijos · Ispanijos · Italijos · Izraelio · Japonijos · JAV · Jungtinės Karalystės · Kanados · Kazachijos · Kipro · Kolumbijos · Latvijos · Lenkijos · Liuksemburgo · Maltos · Meksikos · Moldovos · Naujosios Zelandijos · Norvegijos · Nyderlandų · PAR · Prancūzijos · Rusijos · Sakartvelo · Suomijos · Šri Lankos ir Indijos · Švedijos · Šveicarijos · Taivano · Turkijos · Ukrainos · Urugvajaus · Venesuelos · Vengrijos · Vokietijos |

 |
|  Haitiečiai |
| --- |
| Haitiečių šeima iš kaimiškos vietovėsHaitiečių šeima iš kaimiškos vietovės |
| Gyventojų skaičius | ~13 mln. |
| Populiacija šalyse | Haičio vėliava Haitis: 10 mln.Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: 0,9 mln.Dominikos Respublikos vėliava Dominikos Respublika: 0,8 mln.Kubos vėliava Kuba: 0,3 mln.Brazilijos vėliava Brazilija: 0,15 mln.Prancūzijos vėliava Prancūzija: 0,09 mln. |
| Kalba (-os) | Haičio kreolų, prancūzų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė, protestantizmas), vudu |
| Giminingos etninės grupės | kiti karibiečiai (ypač gvianiečiai, gvadelupiečiai, martinikiečiai ir kt.), afroamerikiečiai (ypač Luizianos), afrikiečiai (eviai, jorubai, kongai ir kt.) |
|  |
|  **Vikiteka:** | Haitiečiai |

**Haitiečiai** (pranc. *haïtiens*, kreol. *ayisyen*) – karibiečių tauta, susiklosčiusi Espanjolos salos vakaruose, Haičio valstybėje. Populiacija apie 13 mln. žmonių. Be Haičio, dar gyvena išeivijoje JAV, Dominikos Respublikoje, Kuboje, Brazilijoje, Prancūzijoje ir kitur. Rasiškai – didžioji dauguma (~90 %) juodaodžiai, kiti daugiausia mulatai. Šneka Haičio kreolų kalba (prancūzų k. kreolinė atmaina). Dauguma tikinčiųjų – krikščionys (katalikai, taip pat yra anglikonų, adventistų, sekmininkų, baptistų ir kt.), tačiau labai paplitęs religinis sinkretizmas, afrikietiška magija (haitiečių vudu).

Juodaodžiai XVII–XVIII a. į Haitį prancūzų gabenti darbams plantacijose iš Vakarų Afrikos. Vykstant kovai dėl Haičio nepriklausomybės (1791–1804 m.) dauguma baltųjų šalį turėjo apleisti arba buvo nužudyti. 1804 m. Haitis tapo pirmąja Lotynų Amerikos valstybe, paskelbusia nepriklausomybę, pradėjo klostytis haitiečių tauta. Iškilo tautinė šviesuomenė, atsirado profesinė kultūra.

Pagrindiniai verslai – žemės ūkis (kavos, cukranendrių, sizalio auginimas), amatai (medžio drožyba, siuvinėjimas), pramonė (maisto, lengvoji, kasybos), paslaugos (ypač turizmas). Būdinga valstietiškų talkų praktika (kumbit) vokiant laukus ar tiesiant drėkinimo kanalus; talkose dalyvauja tik vyrai.

Tradicinis haitiečių būstas vienos patalpos, iš molio ir šiaudų mišinio sienų, padengtų plonu smėlio ir smiltainio sluoksniu. Ties išorine siena dažnai įrengiama galerija. Namas paprastai dažomas rožine, balta ar žydra spalva, išorinės sienos išpuošiamos raštais.

Vyrų apranga pietų Europos pobūdžio, bet nenešioja sombrerų, būdingų visai Lotynų Amerikai. Moterys plaukus susisuka į margaspalvius turbanus.

Virtuvės pagrindą sudaro jamsai, batatai, kukurūzai, mangai. Mėsą, pieną, kiaušinius valgo dažniau per šventes.

Haitiečių muzikoje, žodinėje liaudies tradicijoje, šokiuose labai ryškus Vakarų Afrikos kultūrinis paveldas. Ypač naudojami įvairių dydžių ir garsumo būgnai. Populiari pramoga – gaidžių peštynės.

* Mišrios kilmės haitietis („marabu")Mišrios kilmės haitietis („marabu")
* Haitiečių vaikaiHaitiečių vaikai
* Vudu apeigų pristatymasVudu apeigų pristatymas
* Gagos šokėjaiGagos šokėjai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Гаитийцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Charles Aznavour (2013 m.)
Fotografija su dainininko atvaizdu Tuniso spaudoje (1956 m.)
**Charles Aznavour** (liet. *Šarlis Aznavuras*, 1924 m. gegužės 22 d. Paryžiuje – 2018 m. spalio 1 d. Murjesas) – armėnų kilmės prancūzų dainininkas, daugiau nei tūkstančio dainų autorius, aktorius, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Dainininkas, kurio tikrasis vardas yra Shahnour Vaghinag (Vaghenagh) Aznavourian (liet. *Šahnuras Varinagas Aznavurianas*), gimė Paryžiuje 1924 metų gegužės 22 dieną, armėnų imigrantų šeimoje.

Ch. Aznavouro tėvai iš turkų Osmanų imperijos pabėgo dėl tuomet vykdytų armėnų žudynių ir atvyko į Paryžių, kur laukė vizos vykti į Jungtines Valstijas. Vizos šeima negavo, tad įsikūrė Prancūzijoje.

Būdamas penkerių, busimasis dainininkas grojo žiūrovams smuiku, o devynerių debiutavo scenoje – šoko rusų liaudies šokius. Dainuoti taip pat pradėjo vaikystėje – Sen Severeno bažnyčios kapeloje. Kai berniukui sukako trylika, Odeono teatre pjesėje „Margo" jis vaidino mažą Henriką IV.

Ch. Aznavouras anksti paliko mokyklą.

Po Antrojo pasaulinio karo jis ėmė bendradarbiauti su kita prancūzų legenda Edith Piaf, kaip jos vadybininkas ir dainų kūrėjas. Ch. Aznavouras su E. Piaf gyveno aštuonerius metus.

1960 m. jis gavo Kanų festivalio prizą už vaidmenį *Andrė Kajato* filme „Rytoj mano eilė", Taip pat jis filmavosi juostose „Šaukite į pianistą", „Velnias ir dešimt įsakymų", „Skardinis būgnas", „Skrybėlininko vaiduokliai", „Edita ir Marselis". Apskritai Ch. Aznavouras yra vaidinęs 60-yje filmų, O vienoje juostoje – „Yiddish Connection" – Aznavuras buvo ne tik aktorius, bet ir scenaristas.

1965 m. Paryžiaus scenoje jis pastatė miuziklą „Monsieur Carnaval" („Mesjė Karnavalas"). Būtent tada publika pirmą kartą išgirdo pačią žinomiausią muzikanto dainą – „La bohеme" („Bohema"). 1969 m. Amerikos autorių ir kompozitorių asociacija Aznavurą apdovanojo specialiu prizu už dainą „Hier encore", o Prancūzijoje už šią kompoziciją jam buvo įteiktas *La Mеdaille Vermeil*.

1997 m. 73-ejų metų Aznavuras buvo pripažintas geriausiu metų dainininku Prancūzijoje ir gavo *Victoires de la Musique* apdovanojimą.

Kartu su žmona ir trimis vaikais gyveno Šveicarijoje, ant Ženevos ežero kranto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eidamas 95-uosius gyvenimo metus Prancūzijoje mirė garsus armėnų kilmės prancūzų dainininkas Archyvuota kopija 2018-10-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Legendinis prancūzų dainininkas Ch. Aznavouras]

Nuorodos
--------

* Ch. Aznavour fondo tinklapis Archyvuota kopija 2017-12-27 iš Wayback Machine projekto.
| Gangšanas岡山 |
| --- |
| *Įvažiavimas į Oro pajėgų akademiją* |
|  |
| 

GangšanasGangšanas

22°48′0″ š. pl. 120°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.80000°š. pl. 120.28333°r. ilg.﻿ / 22.80000; 120.28333﻿ (Gangšanas)Koordinatės: 22°48′0″ š. pl. 120°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿22.80000°š. pl. 120.28333°r. ilg.﻿ / 22.80000; 120.28333﻿ (Gangšanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 97 834  |
| **Plotas** | 48 km² |
| **Tankumas** (2012) | 2 038 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gangshan-en.kcg.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Gangšanas |

**Gangšanas** (kin. 岡山, pinyin: *Gāngshān*; pe̍h-ōe-jī: *Kong-san*; hak. *Kông-sân*) – vienas iš Gaosiongo rajonų, esantis pietų Taivane. Gyventojų 97 tūkst. (2014 m. duomenys).

Geografija
----------

Rajonas išsidėstęs Gaosiongo vakaruose ir ribojasi su aštuoniais kaimyniniais rajonais: šiaurėje su Ludžu ir Alianu, rytuose su Tianliao ir Jančao, pietuose su Čiaotou ir Dziguanu bei vakaruose su Jonganu ir Mituo. Teritorijoje stūkso du kalnai, Didysis Gangšanas (大岡山 *Da Gangshan*) ir Mažasis Gangšanas (小岡山 *Xiao Gangshan*). Teka Agongdiano upė.

Istorija
--------

Miestelis išaugo Čingų eros laikais dėl šalimais buvusio Gaosiongo uosto.

1920 m. Japonijos kolonijiniais laikais, miestelis *A-kong-tien* (kin. 阿公店; pe̍h-ōe-jī: *A-kong-tiàm*) buvo pervadintas į Okajamą (岡山), buvo įrengta oro bazė. Okajamos kaimas apėmė šiandieninių Gangšano ir Ciaotou rajonų teritorijas ir įėjo į Takao prefektūros Okajamos rajono (岡山郡) sudėtį. Miestelis smarkiai nukentėjo nuo bombardavimų Antrojo pasaulinio karo metu.

Po Japonijos kapituliacijos Guomindano valdžia ir toliau naudojo 岡山 rašmenis, bet tariama buvo mandarinų tarme, kas skamba kaip Gangšan.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGaosiongo rajonai |
| --- |
|  |
| Administracinis centras: Lingja ir Fengšanas |
|  |
| Ankstyvieji rajonai | 
Čiandzinas · Čidzinas · Čiandženas · Dzuojingas · Gušanas · Jančengas · Lingja · Nandzi · Sanminas · Siaogangas · Sinsingas | Gaosiongo padėtis Taivano žemėlapyje |
|  |
| Fengšano regionas | 
Daliao · Dašė · Dašu · Fengšanas · Linjuanas · Niaosongas · Ženvu |
|  |
| Gangšano regionas | 
Alianas · Čiaotou · Čiedingas · Džiguanas · Gangšanas · Hunėjus · Jančao · Jonganas · Ludžu · Mituo · Tianliao |
|  |
| Čišano regionas | 
Čišanas · Dziasianas · Liugujus · Maolinas · Meinongas · Namasija · Neimenas · Šanlinas · Taojunas |

 |
| Takaradzukajap. 宝塚 |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

TakaradzukaTakaradzuka

34°48′00″ š. pl. 135°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.80000°š. pl. 135.36667°r. ilg.﻿ / 34.80000; 135.36667﻿ (Takaradzuka)Koordinatės: 34°48′00″ š. pl. 135°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.80000°š. pl. 135.36667°r. ilg.﻿ / 34.80000; 135.36667﻿ (Takaradzuka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Kansajaus regionas |
| **Prefektūra** | Hiogo prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 222 198  |
| **Plotas** | 101,89 km² |
| **Tankumas** (2008) | 2 181 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.city.takarazuka.hyogo.jp |
|  **Vikiteka** | Takaradzuka |

**Takaradzuka** (jap. 宝塚市 = *Takarazuka-shi*) – miestas Japonijoje, Hiogo prefektūroje. Išsidėstęs tarp Roko (vakaruose) ir Nagao (šiaurėje) kalnų grandinių, pro miesto centrą teka Muko upė.

Miestas garsėja Takarazuka Revue trupe, taip pat karštosiomis versmėmis.

Istorija
--------

825 m. pastatyta Sumijoši šventykla. 1887 m. buvo atidarytos Takaradzukos karštosios versmės. 1897 m. nutiesta Hankaku (dab. Fukučijamos) geležinkelio linija. 1910 m. atidaryta Mino Arimos (dab. Hankiu Takaradzukos) elektrinio geležinkelio linija. Nuo XX a. 2-ojo iki 5-ojo dešimtmečio vyravusios Hanšinkano modernizmo kultūros centras buvo Takaradzuka. 1914 m. balandžio 1 d. Takarazuka Revue atliko pirmąjį pasirodymą. 1951 m. kovo 15 d. prijungus Kohamos kaimą (Kavabės apskritis), Takaradzuka įgavo miestelio statusą. 1954 m. balandžio 1 d. prijungus Jošimoto kaimą (Muko apskritis), Takaradzuka įgavo miesto statusą. 1995 m. kilęs Didysis Hanšino žemės drebėjimas nusinešė daugiau kaip 100 žmonių gyvybes. 2003 m. Takaradzukai suteiktas specialaus miesto statusas.

Miesto simboliai
----------------

Oficiali miesto gėlė yra mandžiūrinė našlaitė (*Viola mandshurica*), medis – kvapioji kamelija (*Camellia sasanqua*), japoninė sedula (*Cornus kousa*), paukštis – japoninė četija (*Cettia diphone*).

Miestų partnerystė
------------------

* Japonija Macujė, Šimanės prefektūra, Japonija
* Jungtinės Amerikos Valstijos Ogasta, Džordžija, JAV
* Australija Melvilis, Vakarų Australija, Australija
* Austrija Alzergrundas, Viena, Austrija

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Hiogo prefektūros kontūrai | **Hiogo prefektūra** |  |

 |
| Miestai |
| Ajojus | Akašis | Akas | Amagasakis | Asagas | Ašija | Avadžis | Himedžis | Itamis | Jabu | Kakogava | Kasajus | Katas | Kavanišis | Kobė (sostinė) | Mikis | Minamiavadžis | Nišinomija | Nišivakis | Onas | Sanda | Sasajama | Šisas | Sumotas | Tacunas | Takaradzuka | Takasagas | Tamba | Tojoka |
| Apskritys |
| Ako apskritis | Ibo apskritis | Kako apskritis | Kandzakio apskritis | Kavabės apskritis | Mikatos apskritis | Sajo apskritis | Takos apskritis |
| ***Gyvenimas kaip stebuklas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Живот је чудо |
| Kilmės šalis | Serbija |
| Režisierius | Emiras Kusturica |
| Prodiuseris (-iai) | Emiras KusturicaAlan Sard, Maja Kusturica |
| Scenaristas (-ai) | Emiras Kusturica, Ranko Božić |
| Vaidina | Slavko ŠtimacNataša Šolak |
| Metai | 2004 |
| Žanras | komedija, drama |
| Trukmė | 154 min. |
| Kalba | serbų |
| **IMDb įrašas** |

**Gyvenimas kaip stebuklas** (serb. *Живот је чудо*) – 2004 m. serbų režisieriaus Emiro Kusturicos filmas.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Didžiausia serbo Lukos svajonė – nutiesti geležinkelį savo mažame kaimelyje. Deja, kaime jo šeimai nepatinka. Žmonos Jadrinkos dainavimo talentui nėra kur skleistis, o sūnus Milošas čia taip pat negalės tapti žymiu futbolininku, kaip visada svajojo. Prasideda karas ir Milošas turi eiti į kariuomenę, Jadrinka susiranda meilužį, o Luka lieka vienas. Vis dėlto jis neatsisako savo svajonės apie geležinkelį. Jis priglaudžia jauną pabėgėlę iš Bosnijos Sabahą. Tarp Lukos ir Sabahos užsimezga meilė. Tačiau atsyksta taikdariai ir Luka, norėdamas susigrąžinti pagrobtą sūnų, turi atiduoti Sabahą.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Slavko Štimac – Luka
* Nataša Šolak – Sabaha
* Vesna Trivalić – Jadranka
* Vuk Kostić – Miloš
* Aleksandar Berček – Veljo
* Braniclav Lalević – Predsjednik
* Stribor Kusturica – Kapetan Aleksić
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 20°49′ š. pl. 78°55′ v. ilg.﻿ / ﻿20.817°š. pl. 78.917°r. ilg.﻿ / 20.817; 78.917

**Chardines de la Reinos salynas** (isp. *Archipiélago de los Jardines de la Reina* – „karalienės sodų salynas") – smulkių salų grupė Karibų jūroje, ties pietrytiniais Kubos krantais, priklauso Kamagvėjaus ir Sjego de Avilos provincijoms. Driekiasi tarp Anos Marijos įlankos vakaruose, Gvakanajabo įlankos rytuose ir Kabaljoneso sąsiaurio pietuose. Nusidriekusios šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 150 km, lygiagrečiai Kubos pakrantei.

Salyną sudaro ~600 salelių; didžiausios – Kaguamasas, Sinko Balas, Las Dose Leguas, Anklitasas, Algodon Grandė, Pingvesas, Granada ir kt. Chardines de la Reinos salynas užima 2170 km² teritoriją, jis paskelbtas nacionaliniu parku. Salos mėgiamos povandeninio nardymo, žvejybos entuziastų.

Salas atrado Kristupas Kolumbas ir pavadino karalienės Izabelės garbei.
| ***Gyvenimas yra gražus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La vita è bella |
| Kilmės šalis | Italija |
| Režisierius | Roberto Benigni |
| Prodiuseris (-iai) | Gianluigi BraschiJohn M. DavisElda Ferri |
| Vaidina | Roberto Benigni Nicoletta Braschi |
| Metai | 1997 |
| Žanras | romantinė komedija |
| Trukmė | 116 min. |
| Kalba | italų vokiečių anglų |
| **IMDb įrašas** |

***Gyvenimas yra gražus*** (it. *La vita è bella*) – 1997 m. itališkas filmas, sukurtas Roberto Benigni (kuris pats jame ir vadino). Jame vaizduojamas Italijos žydo Gvido Orefičio gyvenimas.

Apdovanojimai
-------------

Filmas laimėjo net 3 Oskarus: už geriausią muziką, kaip geriausias užsienio kalbos filmas ir Roberto Benigni kaip geriausias aktorius. Taip pat laimėjo apdovanojimus Kanų kino festivalyje, Cezario apdovanojimą.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Roberto Benigni – Gvidas Orefičė (Italijos žydas, knygyno savininkas, padavėjas)
* Nicoletta Braschi – Dora (Gvido žmona)
* Giorgio Cantarini – Jošua Orefičė (Gvido ir Doros sūnus)
* Giustino Durano – Elizėjus Orefičė (Gvido dėdė)
* Horst Buchholz – daktaras Lesingas (koncentracijos stovyklos daktaras, Gvido draugas)

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pirmoji filmo dalis – romantinė komedija. Jaunas Italijos žydas Gvidas iš kaimo atvažiuoja gyventi į didelį miestą. Gvidas – charizmatiška, linksma, energinga asmenybė. Jis dirba pas dėdę restorane padavėju, taip pat svajoja apie nedidelį nuosavą knygyną,. Pagrindinė pirmos dalies tema – Gvido ir italės Doros meilė. Gvidas ją pavagia per pokylį tiesiai iš jos sužadėtinio panosės. 

Antroji filmo dalis prasideda jau prabėgus keleriems metams. Gvidas su Dora turi sūnų Jošua. Tačiau Jošua gimtadienio dieną, jis, Gvidas ir dėdė Elizėjus išvežami į koncentracijos stovyklą. Dora, nenorėdama palikti šeimos taip pat įsiprašo į traukinį. Gvidas vaikui visą koncentracijos stovyklos siaubą perteikia kaip žaidimą. Neva jie turį surinkti 1000 taškų ir laimėsią tikrą tanką. Net ir varginamas sunkių darbų, Gvidas nepraranda nuotaikos ir jokiu būdu neparodo sūnui situacijos beviltiškumo. Vienas įsimintiniausių filmo epizodų – Gvido vertėjavimas. Filmo pabaigoje į stovyklą įsiveržia JAV kariai. Gvidas žūsta gelbėdamas Dorą nuo dujų kameros. O Jošua galiausiai išvysta tikrą tanką…

Kritika
-------

Filmą neigiamai įvertino žydų atstovai. Jie teigia, kad filmas iškraipo Holokausto baisybes ir paverčia jas lengvabūdišku žaidimu.

Nuorodos
--------

* Citatos iš filmo
* Apie filmą, filmo vertinimai (kinas.info) Archyvuota kopija 2007-05-08 iš Wayback Machine projekto.
Populiacijos tankumas pagal šalis, 2006
**Gyventojų geografija** – mokslas, tiriantis gyventojų ir gyvenviečių skaičių, struktūrą, tipus, gyventojų teritorinį organizavimą, gyvenviečių tinklą, ekonomines, socialines, gamtines ir kitas sąlygas, turinčias įtakos gyventojų ir gyvenviečių teritoriniam pasiskirstymui. Kai kurie mokslininkai gyventojų geografiją laiko savarankiška geografijos mokslų sistemos dalimi, kiti – demografijos sinonimu.

Objektas
--------

Gyventojų geografija išsirutuliojo XX a. ji tiria gyventojų reprodukcijos regioninius skirtumus ir juos lemiančius veiksnius, gyventojų struktūrą pagal amžių, lytį, šeiminę padėtį, demografinę raidą, bendrąjį ir tam tikrų teritorijos dalių – dirbamos žemės arealų, rekreacinių teritorijų gyventojų tankumą, regioninius darbo jėgos išteklius, jų racionalų naudojimą, ekonomiškai aktyvių gyventojų, tarp jų ir bedarbių, teritorinę sklaidą; gyventojų migraciją, jos įtaką didelėms teritorinėms žmonių grupėms, jų amžiaus struktūrai, lyties, kalbos, rasės, etninei sudėčiai, socialinę gyventojų sudėtį – išskiriamos socialinės grupės, daroma jų regioninė apžvalga, apibūdinamos amžiaus grupės. Gyventojų geografija tiria gyventojų kultūrą, buitį, gyvenimo būdą, ši tyrimų kryptis glaudžiai siejasi su etnografija ir sociologija. 

Gyventojų geografija remiasi demografijos, darbo ekonomikos, etnografijos duomenimis bei metodais ir teikia joms savo duomenų. Be to, tyrimai atliekami remiantis matematikos, statistikos, sociologijos ir kitų mokslų metodais.

Gyventojų geografija Lietuvoje
------------------------------

Lietuvoje gyventojų geografija atsirado XIX a. 3-4 dešimtmetyje. Tuo metu santykinio gyventojų pertekliaus problemą Kazys Pakštas siūlė spręsti, organizuojant koncentruotą emigraciją. Tarybiniais metais buvo tiriama LTSR gyventojų pasiskirstymas, sudėtis, migracija ir natūralusis judėjimas, gyventojų terit. organizavimas, gyventojų tinklo pertvarkymas, miestai. Darbų apie tai paskelbė Vincas Brazauskas, Jonas Kunčina, Juozas Zagorskis (miestų geografija), Stasys Vaitekūnas (migracija, gyvenviečių geografija), Kazys Šešelgis, Zigmas Daunoravičius (apgyvendinimo sistema), Petras Adlys, Marytė Karalienė, Algirdas Stanaitis (demogeografija), Petras Gaučas (etnografija), Janina Lukoševičiūtė, Elena Stankūnienė (kaimo gyventojai), Liudas Truska (istorinė gyventojų geografija), Regina Kudirkienė (gyvenvietės ir landšaftas).

Literatūra
----------

* Stanaitis A. Adlys P. Lietuvos TSR gyventojai. - V. 1973.
* Rupas V. Vaitekūnas S. Lietuvos kaimo gyventojai ir gyvenvietės. - V. 1980.
* Stanaitis A. Gyventojų geografija. - V. 1984.

Nuorodos
--------

* Gyventojų geografija - internetinė svetainė anglų kalba.
* CommonCensus Map Project - US gyventojų geografijos žemėlapis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Stanaitis. *Gyventojų geografija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 724 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dvasios mokslai** – tokie mokslai, kurie savo dalyku turi žmogiškąją tikrovę, žmogaus kūrybinį reiškimąsi istorijoje. Tai tie mokslai, kurie dažniausiai vadinami humanitariniais mokslais (pedagogika, sociologija, istorija, kalbotyra, literatūros istorija, estetika ir t. t).

Istorija
--------

Dvasios mokslų terminas pirmiausiai atsirado Vokietijoje, kada buvo norima aišiai ir metodiškai dvasios mokslus atriboti nuo gamtos mokslų. Pirmasis šį terminą pavartojo I. Schielas 1849 metais savo J. St. Millio Logikos vertime *Moral Sciences* išversdamas tai dvasios mokslais. Šį terminą išpopuliarino W. Diltheyus veikale *Enleitung in die Geistewissenschaften* 1883 metais, kuriame jis griežtai atskyrė dvasios mokslus nuo gamtos mokslų metodų. 

Kartais dvasios mokslai dar vadinami ir istorijos ar kultūros mokslais, nes žmogiškoji tikrovė yra iš esmės tiek pat istorinis vyksmas, kiek ir kultūrinė kūryba.

Literatūra
----------

* Z. Ivinskis, Lietuvių religijos bibliografija 1938.
* J. Balys, Dvasios ir žmonės, 1951.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įtariamojo apklausa XVII a.
**Baudžiamasis procesas** – baudžiamųjų veikų (nusikaltimų) (ikiteisminis) tyrimas ir baudžiamųjų bylų nagrinėjimas teisme, vykstantys įstatymo nustatyta tvarka; teismo procesas. Baudžiamojo proceso metu siekiama nustatyti, ar buvo padaryta baudžiamoji veika, jos subjektai, aplinkybės etc. Tam kad būtų, tinkamai nustatyta ar buvo padaryta nusikalstama veika, baudžiamojo proceso metu atliekama teismo ekspertizė.

Baudžiamasis procesas dažnai apibūdinamas kaip įstatymų numatyta teismo, prokuratūros ir tyrimo organų veikla, tiriant ir nagrinėjant baudžiamąsias bylas (tačiau taip būtų per siauras apibrėžimas, nes turėtų būti paminėta ir kitų proceso subjektų veikla, ne tik valstybės įgaliotų). Be šio baudžiamojo proceso supratimo kaip veiklos (plačiausias, geriausias požiūris), kai kas apibrėžia kaip santykių tvarką (dar platesnis) bei kaip veiksmų sistema (siauresnis požiūris).

Paskirtis
---------

Baudžiamojo proceso paskirtis yra ginant žmogaus ir piliečio teises bei laisves, visuomenės ir valstybės interesus greitai, išsamiai atskleisti nusikalstamas veikas ir tinkamai pritaikyti įstatymą, kad nusikalstamą veiką padaręs asmuo būtų teisingai nubaustas ir niekas nekaltas nebūtų nuteistas (LR BPK 1 str. 1 d.).

Baudžiamojo proceso teisė
-------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Baudžiamojo proceso teisė*.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Civilinis procesas
* Administracinis procesas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baudžiamojo proceso kodekso patvirtinimo, įsigaliojimo ir įgyvendinimo įstatymas. Baudžiamojo proceso KODEKSAS (Statusas: Aktuali 2011-01-06)

Literatūra
----------

Vikižodynas 

* Gintaras Goda, M. Kazlauskas, Pranas Kuconis. Baudžiamojo proceso teisė. Teisinės informacijos centras, 2005.

Nuorodos
--------

Portal

**Vikisritis: *Baudžiamoji justicija***
**Dvigarsis** – kalbos garsas, sudarytas iš to paties skiemens garsų, kurie tariami sudaro glaudų junginį. Šis terminas apima tiek grynuosius dvibalsius (kurie laikytini dvigarsių atmaina), tiek mišriuosius dvigarsius. Kartais prie dvigarsių priskiriamos ir afrikatos.

Skirstymas
----------

### Lietuvių kalba

* **Grynieji dvibalsiai** sudaryti iš dviejų balsių (ai, au, ei, ui, ie, uo). Iš jų ie ir uo vadinami *sutaptiniais dvibalsiais*, nes klausantis neįmanoma aiškiai atskirti juos sudarančių dėmenų. Lietuvių kalboje vartojamuose tarptautiniuose žodžiuose turimi dvibalsiai eu (*Eu*ropa), oi (andr*oi*das), ou (š*ou*). Vadinasi, bendrinėje lietuvių kalboje vartojami 6 savos ir 3 svetimos kilmės grynieji dvibalsiai. Jaustuke sud*ieu* tariamas tribalsis ieu.
* **Mišrieji dvigarsiai** sudaromi iš balsių a, e, i, u + sklandieji priebalsiai (pusbalsiai) l, m, n, r. Jų yra 16: al, am, an, ar, el, em, en, er, il, im, in, ir, ul, um, un, ur.

Pasikeitus žodžių riboms ir kintant morfemoms, gali pasitaikyti antrinių, vėliau susidariusių mišriųjų dvigarsių arba trigarsių: t*ol*ti (plg. tolimas), m*ėl*ti (plg. mėlynas), raud*on*skruostis (plg. raudonas), ob*uol*mušis (plg. obuolys), š*ien*pjovys (plg. šienas) ir kt. Vyriškosios giminės daugiskaitos naudininke turimas mišrusis trigarsis *iem* (ger*iem*s, j*iem*s, plg. sen. liet. geriemus, jiemus), moteriškosios giminės daugiskaitos naudininke ir sutrumpintame įnagininke – mišrieji dvigarsiai *om*, *ėm* (balt*om*s kat*ėm*s, plg. sen. liet. baltomus katėmus; su balt*om* kat*ėm* iš su baltomis katėmis).

Kitokių mišriųjų dvigarsių yra skoliniuose ir tarptautiniuose žodžiuose, pavyzdžiui, *om* (k*om*potas), *on* (k*on*certas), *ol* (p*ol*ka), *or* (*or*kestras, m*or*ka, k*or*ta) ir kt.

Išnašos
-------

1. 1 2  Aleksas Girdenis (2004-02-02). „Dvigarsiai". VLE. Nuoroda tikrinta 2020-12-26.
2. ↑  Aleksas Girdenis (2004-02-02). „Dvibalsiai". VLE. Nuoroda tikrinta 2020-12-26.

Literatūra
----------

* Mokomoji tarties ir kirčiavimo programa. „Dvibalsiai". VDU.
* *Zigmas Zinkevičius*. *Lietuvių kalbos istorinė gramatika. T. I.* Vilnius, 1980.
|  |
| --- |
| **Baublių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Baublių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Baublių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 17, Baubliai |
| **Direktorius(-ė)** | Renata Bumblienė |
| **Mokinių skaičius** | 140 |
| **Įkūrimo data** | 1980 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 19 |

**Kretingos rajono Baublių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kretingos raj. Baubliuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190283047. Steigėjas Kretingos rajono savivaldybės taryba. Filialas: Baublių pagrindinės mokyklos Budrių pradinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Budrių pradinės mokyklos steigėjas – kunigas Felicijonas Lelis
1909 m. įkurta valdinė Budrių pradžios mokykla. XX a. tarpukariu 1926 m. įkurta pradinė mokykla, 1980 m. tapusi aštuonmete, 1985 m. – nepilna vidurine, 1987 m. – devynmete, 2000 m. – dešimtmete pagrindine. 1995 m. mokykla pasirinko aplinkotyros ugdymo kryptį. 2012 m. tapo mokykla-daugiafunkciu centru.

Direktoriai
-----------

* Renata Bumblienė
* 1982–1986 m. Virginijus Domarkas, Seimo narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Diana Jomantaitė. Budrių pradinė mokykla šimtmečio nebesulauks // Pajūrio naujienos – 2008, birželio 10
2. ↑  Istorija. 2020-12-01, Lm.lt (tikrinta 2022-08-25).

* Mokyklos svetainė
| ***Dvi anglės ir kontinentas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Les deux anglaises et le continent |
| Režisierius | François Truffaut |
| Scenaristas (-ai) | Henri-Pierre Roché (novelė)François TruffautJean Gruault |
| Vaidina | Jean-Pierre LéaudKika MarkhamStacey TendeterSylvia MarriottMarie Mansart |
| Metai | 1971 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 108 min. |
| Kalba | Prancūzų, anglų |
| Platintojas | Valoria Films |
| **IMDb įrašas** |

**Dvi anglės ir kontinentas** (pranc. *Les deux anglaises et le continent*) – prancūzų režisieriaus François Truffaut 1971 metų filmas, paremtas Henri-Pierre Roché novele.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

XX a. pradžioje Claude Roc, jaunas viduriniosios klasės prancūzas (Jean-Pierre Léaud), susipažįsta su Ann Brown, jauna anglų moterim (Kika Markham). Jie tampa draugais ir Ann pasikviečia Claude praleisti atostogas į Angliją, kur ji gyvena su motina ir seserimi. Prieš tuokdamiesi jie nusprendžia pagyventi metus atskirai, jausmų išbandymui.
| Lielaucės pilis |
| --- |
|   |
| Vieta | Latvija Žiemgala Lielaucės valsčius |
| Rūmų stilius | klasicizmas |

Lielaucės ežeras
**Lielaucės dvaras, Lielaucės pilis** (latv. *Lielauces muiža, Lielauces pils*) – dvaras pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, Lielaucės valsčius, į šiaurės rytus nuo Aucės, Lielaucėje. Valstybinis architektūros paminklas.

Istorija
--------

Lielaucės dvaras žinomas nuo XVII a. priklausė hercogui Frydrichui, vėliau tapo Peterburge gyvenusio grafo Paleno vasaros rezidencija. Parkas sodintas XVIII a. jo dalis – miško parkas. Pilis su priklausiniais ant Lielaucės ežero kranto pastatyta XIX a. pradžioje velyvojo klasicizmo stiliuje. Ūkiniai pastatai iškilo toliau nuo rūmų, kitame parko gale. Po 1900 m. gaisro pilies interjeras atnaujintas 1901 m. dekoratyviniai apdailai panaudoti ampyro stiliaus elementai, kuriais ir dabar galima pasigrožėti salėse. Pilį supa 58 ha ploto laisvo planavimo parkas, pasodintas grafo Medemo laikais. 1922 m. dvaras nusavintas ir perduotas Latvijos universiteto Žemės ūkio fakultetui. Vienoje pilies dalyje iki 2009 m. veikė Lielaucės pagrindinė mokykla. Į šiaurę nuo pilies – Lielaucės ežeras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lielaucės dvaras. Latvijos pilys Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lielauces pils. Vietos



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lielaucės pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 56°31′25″š. pl. 22°53′42″r. ilg.﻿ / ﻿56.52361°š. pl. 22.89499°r. ilg.﻿ / 56.52361; 22.89499
| ***Žudiko skambutis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Belgija |
| Režisierius | Alberto De Martino |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Žudiko skambutis** (it. *L'assassino... è al telefono*) – 1972 m. sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anne Heywood – Eleonora
* Telly Savalas – Ranko
* Osvaldo Ruggieri – Tomas
* Willeke van Ammelrooy – Dorotė
* Giorgio Piazza – Džordžijas
* Rosella Falk – Margaret
* Antonio Guidi – daktaras Čandleris
* Ada Pometti – slaugė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prieš 5 metus buvo nužudytas teatro aktorės Eleonoros Lorein vyras, ir dabar jai atrodo, kad žudikas grįžo likviduoti jos, kaip nereikalingos liudininkės. Vis dėlto dėl tada patirto šoko Eleonora patyrė dalinę amneziją ir nepamena daugelio dalykų, tarp kurių ir žudiko veido. Savo ruožtu žudikas Ranko nežino apie Eleonoros būklę ir neskubėdamas tyrinėja aplinką, ieškodamas geriausios akimirkos įvykdyti savo planą. Dėl atminties sutrikimų Eleonora pamiršta vaidmens tekstą, neatpažįsta savo naujojo vyro nei meilužio, tačiau tiesiog nujaučia esanti taikiniu. Galiausiai ji susiduria su Ranko tuščiame teatre, kur, naudodamasi žinoma aplinka, turi galimybę jį įveikti...
| **Levinas Benigsenas** |
| --- |
|  |
| Levinas Augustas Gotlybas Benigsenas |
| Gimė | 1745 m. vasario 21 d.Braunšveigas |
| Mirė | 1826 m. spalio 15 d. (81 metai)Bantelnas, Žemutinė Saksonija |
| Tėvas | Levinas Fridrichas Beningsenas |
|  |
| Veikla | Rusijos imperijos karinis veikėjas, kavalerijos generolas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Levinas Benigsenas |

**Levinas Augustas Gotlybas Benigsenas** (vok. *Levin August Gottlieb Theophil, Graf von Bennigsen*, rus. *Лео́нтий Лео́нтьевич Бе́ннигсен*, 1745 m. vasario 21 d. Braunšveigas – 1826 m. spalio 15 d. Bantelnas, Žemutinė Saksonija) – Rusijos imperijos karinis veikėjas, kavalerijos generolas.

Biografija
----------

Baronas, kilęs iš Hanoverio didikų, Levino Fridricho Beningseno sūnus, nuo 1814 m. grafas. Nuo 1773 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kariavo prieš turkus. 1787 m. paskirtas Iziumo husarų pulko vadu. 1792 m. dalyvavo Rusijos karinių junginių, kurie rėmė Targovicos konfederatus, kautynėse su Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomene prie Myriaus ir Nesvyžiaus. Per 1794 m. sukilimą vieno iš rusų junginių, kurie Salų kautynėse atstūmė J. Jasinskio rinktinę, vėliau, plaukte persikėlę per Nemuną ties Alytumi ir sumušę tokio netiketumo nelaukusius lietuvius, užėmė Vilnių ir Kauną, vadų. 1794 m. generolas majoras.

1796 m. kartu su armija, kuriai vadovavo Valerijanas Zubovas, dalyvavo kare su Persija, pasižymėjo paimant Derbento tvirtovę. 1798 m. generolas leitenantas, bet 1798 m. rugpjūčio 30 d. patekęs į naujojo caro Pavelo I nemalonę, išėjo į atsargą.

1801 m. kovo 23 d. rūmų perversmo, kuriame buvo nužudytas imperatorius Pavelas I, dalyvis, o kaip rašė atsiminimuose Platonas Zubovas, perversmo iniciatorius. Po perversmo vėl priimtas į tarnybą ir išsiųstas į garbingą tremtį. 1801 m. liepos mėn. – 1806 m. spalio mėn. Vilniaus generalgubernatorius. Pasižymėjo, kad apribojo vietos bajorų teises. 1802 m. kavalerijos generolas. Per 1806–1807 m. Rusijos ir Prūsijos karą su Prancūzija korpuso vadas, vėliau kariuomenės vyr. vadas. Vadovavo bendrai Rusijos ir Prūsijos kariuomenei, kovojusiai Ylavos mūšyje su Napoleono vadovauta Prancūzijos kariuomene. 1812 m. rugpjūčio – lapkričio mėn. kariuomenės generalinio štabo viršininkas (dėl intrigų prieš M. Kutuzovą atleistas). Tačiau apdovanotas brilijantiniais ženklais prie Šv. Andrejaus ordino ir 100 tūkst. rublių. 1813 m. rezervinės armijos, suformuotos Lenkijoje, vadas. 1813 m. spalio 1 d. jo vadovaujama Lenkų armija prie Drezdeno sumušė prancūzų maršalo Sen-Siro korpusą ir dalyvavo Leipcigo mūšyje. Už tai apdovanotas grafo titulu ir dvarais Rusijoje. Po Paryžiaus taikos apdovanotas 1-ojo laipsnio Šv. Georgijaus ordinu ir paskirtas 2-osios armijos vadu. 1818 m. atleistas iš tarnybos grįžo į Hanoverį.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013. ISBN 978-5417-01062-0.
2. ↑  Leonas Mulevičius. *Levinas Benigsenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 71 psl.
Koordinatės: 55°48′27.4″ š. pl. 24°53′44.5″ r. ilg.﻿ / ﻿55.807611°š. pl. 24.895694°r. ilg.﻿ / 55.807611; 24.895694


| Noriūnų tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Kupiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,066 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,83 km |
| Vidutinis gylis | 3,8 m |
| Didžiausias gylis | 10 m |
| Įteka | Naktakė, bevardis upelis |
| Išteka | Naktakė |

**Noriūnų tvenkinys** – (**Naktakės tvenkinys** arba **Noriūnų užtvanka**) tvenkinys Lietuvoje, trečias pagal dydį dirbtinis tvenkinys Kupiškio rajone, Noriūnų gyvenvietės šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Naktakės upę (Lėvens intakas) 0,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius - 0,82 km, plotis - iki 0,16 km. Altitudė 83 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais ir krūmais. Kranto linija mažai vingiuota. Šiaurinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, įsikūręs Žvėrių kaimas. 

Tvenkinys įrengtas 1985 m. susidarė 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Norkiškės dvaro pamatai
**Norkiškės dvaras** – buvęs dvaras Norkiškėje (Tauragės rajonas), kairiajame Ančios krante ir slėnyje, 2 km į pietus nuo Skaudvilės. Dvaro rūmai nugriauti 2004 m.

Istorija
--------

Norkiškės dvaro griuvėsiai
Nuo XIX a. minimas Norkiškės dvaras, stovėjęs kairiajame Ančios krante ir slėnyje. 

II pasaulinio karo metais dvare lankėsi kultūros vertybių komisija, kur tuomet buvo įsikūrę Raudonosios armijos kariškiai. Tuomet dvaro savininkas Kazimieras Rakauskas su šeima buvo „laikinai apgyvendintas" dvaro decezijoje, o vėliau ištremtas į Komiją, kur ir mirė. Nors dvare buvo retų tapytų paveikslų, senų dokumentų rinkinys, nemaža biblioteka, bet komisija neturėjo teisės registruoti šių vertybių. Visos kultūros vertybės kariškių buvo ištampytos arba sunaikintos.

Sovietmečiu dalis dvaro komplekso (arklidės, dviaukštis medinis sandėlis, ledainė) buvo nugriauti. 2004 m. dėl avarinės būklės buvo nugriautas ir paskutinis dvaro pastatas, centrinė sodyba. Tai buvo medinis pastatas ant akmenų mūro pamato, suręstas iš maumedžio ir ąžuolo rastų, apkaltas lentomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tauragės krašto dvarų paveldo likimas. 2008-09-25, Kurjeris.lt (tikrinta 2022-05-07).

Nuorodos
--------

* Norkiškės dvaras, Tauragės r.
| **Levas Kamenevasrus. *Лев Бори́сович Ка́менев*** |
| --- |
|  |
| Levas Kamenevas |
| Gimė | 1883 m. liepos 18 d.Maskva, Rusijos imperija |
| Mirė | 1936 m. rugpjūčio 25 d. (53 metai)Maskva, SSRS |
| Rusijos TFSR centrinio vykdomojo komiteto pirmininkas |
| Vadovavo | 1917 m. lapkričio 9 d.–1917 m. lapkričio 21 d. (12 d.) |
| Ankstesnis | Nikolajus Čcheidzė |
| Vėlesnis | Jakovas Sverdlovas |
| TSRS Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotojas |
| Vadovavo | 1923 m. liepos 6 d.–1926 m. sausio 16 d. (2 metai) |
| Ankstesnis | Naujas postas |
| Vėlesnis | Aleksejus Rykovas |
|  |
| Veikla | rusų revoliucionierius, bolševikas, tarybinis valstybės ir partinis veikėjas |
| Partija | RKP(b) CK Politinio biuro narys |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Levas Kamenevas |

**Levas Kamenevas** (rus. *Лев Бори́сович Ка́менев*, 1883 m. liepos 18 d. Maskvoje – 1936 m. rugpjūčio 25 d. Maskvoje) – rusų revoliucionierius, bolševikas, tarybinis valstybės ir partinis veikėjas, buvęs RKP(b) CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

Tikroji pavardė – Rozenfeldas (*Ро́зенфельд*). 1901 m. baigė Tifliso gimnaziją, mokėsi Maskvos universiteto Teisės fakultete. Nuo 1903 m. dalyvavo bolševikiniame judėjime, caro valdžios ne kartą areštuotas ir tremtas. Nuo 1917 m. buvo RSDDP(b) Centro komiteto narys, Petrogrado Tarybos Vykdomojo komiteto narys, vienas „Pravdos" laikraščio redaktorių. Prieštaravo rengiamam ginkluotam Spalio perversmui.

1918–1926 m. vadovavo Maskvos Tarybai. 1919 m. tapo RKP(b) CK Politinio biuro nariu, 1922 m. – Liaudies komisarų tarybos pirmininko pavaduotoju. Tais metais L. Kamenevui pasiūlius Stalinas tapo RKP(b) CK Generaliniu sekretoriumi. 1924–1926 m. buvo TSRS Darbo ir gynybos tarybos pirmininkas. Nuo 1923 m. taip pat vadovavo Lenino institutui. 1922–1925 m. laikotarpiu G. Zinovjevas, L. Kamenevas ir J. Stalinas buvo laikomi svarbiausiais RKP(b) vadovais.
1925 m. L. Kamenevas ir G. Zinovjevas subūrė vadinamąją „Naująją opoziciją", kurią sutriuškinus L. Kamenevas buvo pašalintas iš Politinio biuro ir visų užimamų pareigų. 1926–1927 m. buvo TSRS vidaus ir užsienio prekybos liaudies komisaras, pasiuntinys Italijoje. 1927 m. pašalintas iš bolševikų partijos ir ištremtas į Minusinską Rytų Sibire.

1928 m. viešai atgailavo, grąžintas į RKP(b) narius, tačiau 1932 m. pakartotinai pašalintas. 1933 m. vėl grąžintas į partiją, vadovavo leidyklai „Academia". 1934 m. pabaigoje areštuotas, 1935 m. nuteistas penkiems, vėliau – dešimčiai metų kalėti. 1936 m. vadinamojo „jungtinio trockistų-zinovjevininkų centro" byloje nuteistas mirties bausme ir kitą dieną sušaudytas.

1988 m. TSRS Aukščiausiojo Teismo plenumas L. Kamenevą reabilitavo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  БИОГРАФИЧЕСКИЙ УКАЗАТЕЛЬ (ХРОНОС)
2. ↑  Каменев Л. Б.[neveikianti nuoroda] (Энциклопедия «Москва»)
| Lidziangas |
| --- |
| Lidziangas Guilino kalvų regione Lidziangas Guilino kalvų regione |
| **Ilgis** | 724 km |
| **Baseino plotas** | 57 900 km² |
| **Ištakos** | Guidžou kalnynas |
| **Žiotys** | Sidziangas |
| **Šalys** | Kinija (Guangsi) |
|  |
|  **Vikiteka** | Lidziangas |

**Lidziangas** (kin. 漓江, pinyin: *Lí Jiāng*) – upė pietryčių Kinijoje, Guangsi Žuangų autonominėje provincijoje; Sidziango dešinysis intakas. Prasideda Guidžou kalnyne, teka į pietryčius kalvotomis vietovėmis. Prateka pro garsiasias klintines Guilino kalvas. Žemupyje vadinama **Dziandziangu**.

Lidziangas sujungtas III a. pr. m. e. iškastu Lingku kanalu su Sjandziango upe. Vanduo naudojamas drėkinimui. Nuo vidurupio laivuojama. Prie Lidziango įsikūrę Gulino, Jangšuo, Liudžou miestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 261
| **Levas Leontjevas** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. gegužės 10 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1974 m. (~73 metai)Maskva, TSRS |
|  |
| Veikla | ekonomistas |

**Levas Leontjevas** (1901 m. gegužės 10 d. Kaune – 1974 m. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės TSRS ekonomistas.

Biografija
----------

Gimė 1901 m. gegužės 10 d. Kaune. 1917 m. tapo komjaunuoliu, 1925 m. baigė Raudonųjų profesorių institutą Maskvoje. Vėliau įvairiuose universitetuose dėstė politinę ekonomiką. Parengė kelis darbus apie politinę ekonomiką, kuriuose kritikavo kapitalistines ekonomikos teorijas. 1944 m. lapkričio 4 d. apdovanotas Lenino ordinu, taip pat Darbo raudonosios vėliavos ordinu. Dirbo Pravdos laikraščio tarptautinio gyvenimo skyriaus redaktoriumi. Mirė 1974 m. Maskvoje.

Darbai
------

* *О ленинских "Тетрадях по империализму"*, М. – Л. 1941;
* *Предмет политической экономии*, М. 1945;
* *Ленинское исследование империализма*, М. 1964;
* *Краткая политическая экономия*, М. 1966;
* *"Капитал" К. Маркса и современная эпоха*, М. 1968.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)
| ***Žudikas rezervavo devynias vietas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L'assassino ha riservato nove poltrone |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Dario Rossini |
| Scenaristas (-ai) | Giuseppe BennatiPaolo LeviBiagio Proietti |
| Metai | 1974 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 99 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Žudikas rezervavo devynias vietas** (it.  *L'assassino ha riservato nove poltrone*) – 1974 m. Italijoje sukurtas giallo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Rosanna Schiaffino – Vivian
* Chris Avram – Patrikas
* Eva Czemerys – Rebeka
* Lucretia Love – Doris
* Paola Senatore – Lyn
* Gaetano Russo – Dankanas
* Andrea Scotti – Albertas
* Eduardo Filippone – nepažįstamasis
* Antonio Guerra – teatro prižiūrėtojas
* Howard Ross – Raselas
* Janet Agren – Kim

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Devyni žmonės po vakarėlio atvyksta į vienam jų priklausantį seną teatrą. Jie visi tarpusavyje susiję painiais turto, meilės ir išdavysčių saitais ir kiekvienas turi priežasčių kito nekęsti. Kol šie grožisi statiniu, kažkas, dėvintis kaukę, užrakina duris, atjungia telefoną ir pradeda juos vieną po kito žudyti. Persigandę žmonės mano esantys užpuolimo aukos, tačiau ilgainiui pradeda įtarti, kad žudikas yra vienas jų, o visos žmogžudystės atitinka aprašymą senoje knygoje, kurią jie taip pat randa teatre. Turintys ką slėpti vienas nuo kito, jie pradeda kovoti tarpusavyje, taip palegvindami žudiko darbą, kol galiausiai lieka tik vienas iš jų...
| Lielaucės valsčiuslatv. *Lielauces pagasts* |
| --- |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Regionas** | Žiemgala Žiemgala |
| **Savivaldybė** | Aucės savivaldybė |
| **Administracinis centras** | Lielaucė |
| **Gyvenviečių skaičius** | 3 |
| **Vadovas** | Guntis Bergmanis |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 603 |
| **Plotas** | 80,5 km² |
| **Tankumas** (2004) | 7 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Lielaucės valsčiusVikiteka |

Lielaucės dvaras
**Lielaucės valsčius** (latv. *Lielauces pagasts*) – valsčius pietvakarių Latvijoje, Žiemgaloje, Aucės savivaldybėje, į pietvakarius nuo Jelgavos. Centras – Lielaucė.

Geografija
----------

Lielaucės valsčius siejasi su Saldaus savivaldybės Zvardės, Bruocenų savivaldybės Bruocenų, Duobelės savivaldybės Zebrenės, Aucės savivaldybės Ylės, Aucės, Vytinių valsčiais. Valsčiaus teritorija 8047,1 ha, iš jų 2884,5 ha žemės ūkio paskirties, 3495 ha miškai, 510 ha pelkės, 452,9 ha vandens telkiniai.

Yra Lielaucės pagrindinė mokykla, Lielaucės klubas.

**Didžiausios gyvenvietės:** Kiegelceplis, Lielaucė, Ražuotajai.

**Upės:** Aucė, Beržė, Lyčupė.

**Vandens telkiniai:** Lielaucės ežeras.

Istorija
--------

| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1949–1990 m. | Duobelės rajonas |
| 1990–2009 m. | Lielaucės valsčius |
| nuo 2009 m. | Aucės savivaldybė |

Lielaucės pilies griuvėsiai
Lielaucės parkas

Paminklai
---------

* Lielaucės pilis ir parkas,
* Lielaucės liuteronų bažnyčia, gruvėsiai,
* Suodinių akmuo su pėda,
* Paminklas O. Kalpako bataliono pirmojo mūšio vietoje.

Ekonomika
---------

Valsčiaus pagrindinė ūkio šaka – žemės ūkis, veikia pienininkystės ūkiai „Baltiņi", „Ezeriņi", malūnas SIA „Auces Dzirnas", taip pat lentpjūvė „Ezeriņu koks", prekybos ir turizmo bendrovė SIA „Lielauces Kliņģeris".

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 2000 m. ir 2014 m.** |
| **2000 m.** | **2014 m.** |
| 594 | 603 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lielaucės valsčius. Aucės savivaldybė Archyvuota kopija 2010-06-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lielaucės valsčius. Vietos
3. ↑  Lielaucės valsčius. Aucė
| ***Norite ar ne?*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Tu veux... ou tu veux pas? |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Belgija |
| Režisierius | Tonie Marshall |
| Scenaristas (-ai) | Tonie Marshall |
| Vaidina | Sophie Marceau |
| Metai | 2014 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Norite ar ne?** (pranc.  *Tu veux... ou tu veux pas?*) – 2014 m. Prancūzijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Judita
* Patrick Bruel – Lamberas
* Andre Wilms – Michelis
* Sylvie Vartan – Nadina
* Francois Morel – Alanas
* Philippe Lellouche – Bruno

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Lamberas, kenčiantis nuo sekso priklausomybės, įvairiais būdais mėgina pakeisti savo gyvenimo būdą. Jis tampa šeimos konsultantu ir stengiasi susilaikyti nuo bet kokių artimesnių santykių su moterimis, tačiau dėl to tampa labai irzlus. Deja, situacija netrukus pablogėja, nes Lambero asistente tampa daili moteris Judita, nuo pirmos pažinties dienos siekianti užmegzti su juo artimesnius santykius...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°16′33″š. pl. 23°09′05″r. ilg.﻿ / ﻿56.275801°š. pl. 23.151252°r. ilg.﻿ / 56.275801; 23.151252

|  Žukančių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Joniškio |
| **Savivaldybė** | Joniškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žukančiai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1864 m. |
| **Stilius** | neogotika |

 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
**Žukančių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žukančių kaime, 11 km į pietvakarius nuo Žagarės, Švėtės kairiajame krante.

Istorija
--------

Apie 1777 m. pastatyta kapų koplyčia. Žukančių kapinėse vyskupas 1861 m. leido vietoj senosios pastatyti naują mūrinę koplyčią. Bažnyčia pastatyta 1861–1864 m. 1938 m. ji vadinama bažnyčia; įrengta sakykla, atnaujintas altorius, padaryta nauja klausykla. 1998 m. bažnyčia atnaujinta.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, su zakristijos priestatu, vienabokštė. Šventorius apmūrytas. Jame yra kapinės.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žukančių Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bažnyčia tarpukariuBažnyčia tarpukariu
* 
*