recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vitorijas Kadelas** (it. *Vittorio Cadel*, 1884 m. Fana, Pordenonės provincija, Italijos karalystė – 1917 m. Makedonija) – friulų dailininkas ir poetas.

Biografija
----------

V. Kadelio meniniai gabumai buvo matomi iš mažens, tačiau tik 1901 m. jis turėjo galimybę pradėti lankyti dailės studiją ir vakarinę taikomosios dekoratyvinės dailės mokyklą Udinėje. 1903 m. įstojo į Venecijos dailės akademiją, 1905–1907 m. studijavo Florencijoje, 1908 m. laimėjo Marangonio stipendiją ir su pagyrimu baigė mokslus Romos Sartorijo mokykloje. 1912 m. konkurse Viktoro Emanuelio II paminklui papuošti užėmė III vietą. Modenos (1905), Florencijos (1907) akademijose jam buvo suteikta teisė dėstyti meninį piešimą, o 1912 m. Kremonoje varžėsi dėl ornamentikos katedros, vėliau – dėl piešimo katedros Kivaso (Turinas) technikos mokykloje, kurioje dėstė iki Pirmojo pasaulinio karo pradžios. V. Kadelo darbų galima pamatyti Fanoje, Udinėje, Romoje, Venecijoje, Florencijoje, Kivase, Turine.

V. Kadelas poeziją kūrė friuliškai, daugiausia vietine friulų tarme, bet yra vienas kitas eilėraštis italų ir venetų kalbomis. Poezija lygiagreti dailei, 1908 m. išleistas eilėraščių rinkinys, taip pat V. Kadelo poezija buvo pasirodžiusi periodiniuose leidiniuose „La Patria del Friuli" ir „Forum Iulii". Vėliau jo kūrinius leido Friulų filologijos draugija (1929) ir Fanos savivaldybė (1968 m.). Vyrauja sonetai, tačiau pastebima vilotos ir kitų dainuojamųjų stilių įtaka. V. Kadelo poezijoje sutinkami meilės lyrika, valstiečių gyvenimas, kaimo kraštovaizdžiai, ironiški pašnekesiai, eilėse matyti jaunatviškas užsidegimas, lydimas nihilistinės ir beviltiškos pagundos.

1915 m. buvo pašauktas į kariuomenę ir tapo lakūnu žvalgybininku, sekė priešo artilerijos judėjimą. Dalyvavo Goricijos mūšyje, buvo apdovanotas bronzos medaliu. 1917 m. žvalgybinis V. Kadelo lėktuvas buvo numuštas Makedonijoje, jis žuvo sulaukęs vos 33 metų. Už šį lemtigą skrydį apdovanotas sidabro medaliu.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Maria Cristina Cescutti. „CADEL VITTORIO (1884 - 1917)". DIZIONARIO BIOGRAFICO DEI FRIULANI. Nuoroda tikrinta 2021-10-26.

Bibliografija
-------------

* V. Kadelo bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Coghlan**| **Plotas** | 1,3 km² |
| **Gyventojų sk.** | 19 177 |
| **Gyventojų tankumas** | 14 751 žm./km² |
| ***Komuna*** | C12 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Koglanas** (isp. *Coghlan*) – kvartalas šiaurinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Tai nedidelis, vidutinės klasės kvartalas. Jame įsikūrė nemažai anglų ir airių imigrantų. Kvartalas pavadintas airių inžinieriaus, čia pastačiusio geležinkelio stotį Džono Koglano garbei. 

Meljano gatvė

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
**AVN apdovanojimas** (angl. *AVN Award*) – apdovanojimas, skiriamas už nuopelnus pornografijos kino pramonėje. Jo steigėjas – žurnalas „AVN" (angl. *Adult Video News*). Apdovanojimai teikiami nuo 1984 metų. Nuo 2008 metų televizija „Showtime" įgijo ceremonijos transliavimo teises ir kasmet parengia 90 minučių trukmės filmą.

AVN apdovanojimas dažnai vadinamas „Pornografijos oskaru", o kai kurios apdovanojimų kategorijos sutampa su „Kino meno ir mokslo akademijos" skiriamu apdovanojimu. Ceremonija vyksta sausio pradžioje, Las Vegase.

Apdovanojimų kategorijos
------------------------

AVN apdovanojimai skirstomi į beveik 100 kategorijų. Pagrindinės jų yra:

* Prodiuserių kategorija
* Aktorių kategorija
* Atskirų scenų kategorija
* Techninė kategorija
* Specializuota kategorija
* Marketingo kategorija
* Speciali kategorija

Kiekviena šių kategorijų skirstoma į atskirus apdovanojimus. Svarbiausi apdovanojimai yra:

* Geriausia aktorė
* Geriausias aktorius
* Geriausia nauja aktorė
* Geriausias naujas aktorius
* Geriausias filmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Showtime – Movies – AVN Adult Movie Awards – Main Archyvuota kopija 2008-02-20 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Bachijo lyguma Guanachuate. Meksikos kalnynas
**Meksikos kalnynas** arba **Meksikos Altiplanas** (isp. *Altiplanicie Mexicana, Mesa Central de México*) – gamtinė sritis Šiaurės Amerikos Kordiljerų centrinėje juostoje, driekiasi per pietų JAV ir Meksiką. Sudaro plokščiakalnis ir jį ribojančios kalnų grandinės – Rytų Siera Madrė, Vakarų Siera Madrė ir Neovulkaninė ašis. Šiaurėje palaipsniui pereina į Kolorado plynaukštę ir Didžiąsias lygumas. Kalnynas sudarytas daugiausia iš klinties, smiltainio, mergelio, taip pat daug lavos dangų ir aliuvinių-deliuvinių nuogulų. Spalvotųjų ir brangiųjų metalų rūdų (aukso, sidabro, cinko, švino) telkiniai. Būdingas 1000–1200 m aukštis.

Plynaukštė dalijama į:

* Šiaurinę Mesą. Ją sudaro palyginti lygūs plotai (bolsonai), kurių aukštis 900–1200 m, atskiri neilgų kalnagūbrių. Duburiuose būdingos dykumos su kaktusų sąžalynais, o kalnų šlaituose – pušų ir ąžuolų retmiškiai.
* Centrinę Mesą. Ją sudaro bazaltinė plynaukštė su ežerų duburiais (aukštis 2000–2500 m) su izoliuotais kalnais ir vulkaniniais masyvais (aukštis iki 3000 m). Auga savana su pušų ir ąžuolų miškais. Lygumose – grūdinių kultūrų pasėliai, agavų plantacijos. Pagrindiniai miestai – Meksikas, Gvadalachara, San Luis Potosi.

Meksikos kalnyne klimatas tropinis, šiaurėje – sausas ir žemyninis, o pietuose – drėgnas ir švelnus. Vidutinė mėnesio temperatūra nuo 9 iki -15 °C (minimali -20 °C) žiemą bei 15-20 °C vasarą. Metinis kritulių kiekis nuo 200–400 mm per metus vidinėse srityse iki 2000-3000 mm išoriniuose kalnų šlaituose. Šiaurėje dauguma upių nevandeningos, išdžiūstančios, o pietuose vandeningesnės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 279
|  |
| --- |
| Dujotiekis Marsa el Bureika–Tripolis |
| Vieta |
| **Šalys** | Libijos vėliava Libija |
| **Nutiestas palei** | Marsa el Bureika – Tripolis |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Pradėtas** | 1983 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 1117 km |
| **Jungties pajėgumai** | 6,2 mlrd. m³ per metus |
| **Skersmuo** | 370-850 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Dujotiekis Marsa el Bureika–Tripolis** arba **Libijos pakrantės dujotiekis** – magistralinis dujotiekis, kuriuo tiekiamos dujos iš Sirto įlankos telkinių į Libijos vakarinius regionus ir sostinę Tripolį.

Dujotiekiu tiekiamos dujos daugeliui šalies šiluminių elektrinių.

Istorija
--------

1970 m. Marsa el Bureikoje pradėjo veikti gamtinių dujų perdirbimo gamykla. 1983 m. pradėti dujotiekio statybos darbai. Statybų darbus atliko rangovai iš Sovietų Sąjungos. Nutiestas 670 km dujotiekis su 4 mlrd. m³ metiniu pajėgumu.

1999 m. pasirašyta sutartis su Rusijos įmone Zangas pratęsti dujotiekį iki šalies sostinės Tripolio. Nuo 2000 m. iki 2003 m. vyko dujotiekio plėtros darbai, bet projektas pilnai neįgyvendintas. 2006 m. projekto vykdymą perėmė Indijos įmonė Punj Lloyd. 2010 m. užbaigti plėtros darbai iki Tripolio regiono. 2011 m. Libijos revoliucijos metu rangovai iš Indijos paliko šalį. Vėliau dujotiekio operatorius ir Punj Lloyd teisėsi dėl sutarčių nevykdymo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fuel availability and opportunity - Libya
2. ↑  Group, Taylor & Francis (2003-10-30). *The Middle East and North Africa 2004* (anglų). Psychology Press. ISBN 9781857431841. Suarchyvuotas originalas 2018. Nuoroda tikrinta 2018.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Eugenijus Gedgaudas** (g. 1924 m. spalio 7 d. Skuode – m. 2006 m. liepos 25 d. Minesotoje) – vienas žymiausių JAV radiologų, ilgus metus vadovavęs Minesotos universiteto Radiologijos katedrai. Nusipelnęs profesorius, Radiologijos katedros garbės vadovas, Kauno medicinos universiteto garbės daktaras, Lietuvos radiologų asociacijos garbės narys.

Biografija
----------

Eugenijus Gedgaudas gimė Skuode. Mediciną studijuoti pradėjo Vilniaus universitete, 1944 m. artėjant frontui pasitraukė į Vokietiją, kur baigė Miuncheno universitetą, po to 1949 m. emigravo į Kanadą, kur įgijo radiologijos ir branduolinės medicinos specialybę, dirbo Vinipego ligoninėje, vadovavo rentgenologijos skyriui. 1963 m. išvyko į JAV ir ėmė dirbti Minesotos universitete (Mineapolis) radiologijos – rentgenologijos skyriaus asistentu – profesoriumi. Vėliau tapo profesoriumi, 1968 m. išrinktas Diagnostinės radiologijos katedros direktoriumi. Nuo 1972 m. buvo Minesotos universiteto senato narys, 10 metų buvo Klinikinių mokslų tarybos pirmininkas, 1975–1976 m. Minesotos rentgenologų sąjungos prezidentas, 1984 m. Amerikos rentgenologijos sąjungos pirmininkas.

Mirė Minesotoje.

Mokslinė veikla
---------------

Pedagogas ir mokslininkas, parašė 50 mokslinių straipsnių ir 3 knygas. Kaip lektorius buvo kviečiamas skaityti paskaitų radiologijos (ypač – širdies ir kraujagyslių sistemos rentgenologijos) tyrimų klausimais į daugelį pasaulio šalių aukštųjų mokyklų, jam suteikti Didžiosios Britanijos, JAV, Kanados, Vengrijos ir kitų šalių radiologų draugijų garbės vardai. 1991 m. gavo Amerikos rentgeno spindulių asociacijos aukso medalį. Minesotos universitete profesoriaus ir jo žmonos vardui įamžinti įsteigta Vilhelminos ir Eugenijaus Gedgaudų radiologijos katedra, jo vardo mokslo centras ir biblioteka.

Ryšiai su Lietuva
-----------------

Atkūrus nepriklausomybę, E. Gedgaudas jau 1992 m. tuometinio ministro Juozo Oleko iniciatyva apsilankė su savo žmona Vilhelmina Lietuvoje, kur užmezgė dalykinių ir draugiškų santykių su vietos medikais. Vėliau jis ėmė siųsti Lietuvon rentgeno diagnostikos aparatus, prietaisus, medžiagas, žurnalus, knygas, technines mokymo priemones. Be to, V. ir E. Gedgaudai sudarė galimybes jauniems Lietuvos gydytojams stažuotis Minesotos universitete.
| Išglisvok. *Ischgl* |
| --- |
|        |
| *Išglis kalnų apsuptyje* |
|  |
| 

IšglisIšglis

47°00′47″ š. pl. 10°17′17″ r. ilg.﻿ / ﻿47.01306°š. pl. 10.28806°r. ilg.﻿ / 47.01306; 10.28806﻿ (Išglis)Koordinatės: 47°00′47″ š. pl. 10°17′17″ r. ilg.﻿ / ﻿47.01306°š. pl. 10.28806°r. ilg.﻿ / 47.01306; 10.28806﻿ (Išglis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Austrijos vėliava Austrija |
| **Žemė** | Tirolio žemė |
|  |
| ' | Erwin Cimarolli |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 1 599  |
| **Plotas** | 103,3 km² |
| **Tankumas** (2011) | 15 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 377 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 6561 |
| **Tinklalapis** | www.ischgl.tirol.gv.at |
|  **Vikiteka** | Išglis |

**Išglis** (vok. *Ischgl*) – populiarus austrų kalnų kurortas, įsikūręs Tirolio žemėje *Paznaun* slėnyje. Miestelis yra netoli Austrijos - Šveicarijos sienos, 1400 m aukštyje virš jūros lygio. Kadaise tai buvo pakankamai uždaras ir nuo pagrindinių kelių nutolęs kalnų kaimelis. Išglis yra pagarsėjęs savo slidinėjimo sezono užbaigimo koncertais su garsiausiomis žvaigždėmis, triukšmingais atostogų baigiamaisiais vakarėliais *Après-ski*.

Kalnų slidinėjimo kurortas
--------------------------

Išglio panorama
*Après-ski* bare Išglyje
Kalnų slidinėjimo centras *Silvretta Arena Ischgl-Samnaun* yra sujungtas lynų keliais su Zamnauno slidinėjimo kurortu anapus sienos su Šveicarija. Kartu šis kalnų slidinėjimo regionas yra vienas didžiausių Alpėse. Čia prižiūrima virš 60 slidinėjimo trasų, ilgiausia iš jų (*Greitspitz – Ischgl Dorf*) siekia 11 km. 238 km ilgio trasas aptarnauja virš 40 keltuvų, įskaitant funikulierius, krėslinius, gondolinius ir užtempiančius keltuvus. Kurorte įrengtos 4 km rogių trasos, zonos snieglentininkams, paruoštos pasivaikščiojimų trasos žygiams pėsčiomis. Išglo gyventojų skaičius tesiekia 1600, tačiau žiemos metu vien slidinėjimo zonoje dirba apie 700 aptarnaujančio personalo žmonių. Pagrindiniai dumenys:

* Slidinėjimo zona – nuo 1400 iki 2864 m,
* Aukščių skirtumas – 1464 m,
* Bendras trasų ilgis – 235 km,
	+ mėlynos trasos (pradedantiesiems) – 48 km,
	+ raudonos trasos (vidutinio sudėtingumo) – 148 km,
	+ juodos trasos (sudėtingos) – 27 km,
* Lygumų slidžių maršrutai – 50 km

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kicbiuhelis
* Sankt Antonas

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Apie slidinėjimą Išglyje Archyvuota kopija 2011-02-09 iš Wayback Machine projekto.
* Išglio vaizdai Archyvuota kopija 2012-02-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Dujotiekis Urengojus–Novopskovas |
| Vieta |
| **Šalys** | Ukrainos vėliava Ukraina, Rusijos vėliava Rusija |
| **Trasa** | Urengojus - Novopskovas |
| **Nutiestas palei** | {{{nutiestas palei}}} |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Pradėtas** | 1980 m. |
| **Vamzdžio gamintojas** | {{{vamzdžio gamintojas}}} |
| **Atidarymas** | 1983 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 3609 km |
| **Skersmuo** | 3 x 1420 mm  1 x 1200 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Dujotiekis Urengojus–Novopskovas** – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis iš Vakarų Sibiro dujų telkinių į dujotiekių mazgą Petrovske ir Rytų Ukrainos teritorijas.

Istorija
--------

1980 m. pradėti dujotiekio statybos darbai. 1983 m. jau veikė keturios dujotiekio jungtys. 3609 km dujotiekio sistemoje trys jungtys naudojo 1420 mm skersmens vamzdžius, o ketvirtoji buvo 1200 mm ir mažesnio pajėgumo.

2010 m. vykdant Rusijos politinį siekį aplenkti Ukrainos teritoriją ir dujų tranzitą per šalį buvo nutiesta atkarpa iš Urengojaus į Juodosios jūros uostus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Петровское ЛПУМГ
| Las Herasas*Las Heras* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Las HerasasLas Herasas

46°33′0″ p. pl. 68°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.55000°š. pl. 68.95000°r. ilg.﻿ / 46.55000; 68.95000﻿ (Las Herasas)Koordinatės: 46°33′0″ p. pl. 68°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.55000°š. pl. 68.95000°r. ilg.﻿ / 46.55000; 68.95000﻿ (Las Herasas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Deseado departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1921 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 9 300  |
| **Altitudė** | 330 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.lasheras-patagonia.com.ar |

**Las Herasas** (isp. *Las Heras*) – miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos šiaurėje, Deseado departamente, pusiaukelėje tarp Perito Moreno ir Kaleta Olivijos (50 km). 9,3 tūkst. gyventojų.

Las Heraso gyvenvietė pradėjo formuotis tiesiant geležinkelį į Puerto Deseadą. Stotelė buvo vadinama *Punta Rieles, Parada 283, Las Heras*. 1921 m. prezidento dekretu gyvenvietei suteiktas oficialus statusas ir *Las Heras* pavadinimas. 1927 m. jau buvo įstaigos: paštas, mokyklos, sporto klubas. Nuo 1932 m. Las Herasas tapo naftos gavybos centru.

Las Herase išvystyta naftos gavybos (kontroliuoja bendrovė YPF) ir eksporto pramonė. Gyvulininkystė. Iš miesto keliai veda į Perito Moreną, Piko Trunkadą, Komodoro Rivadaviją, Los Monosą.

Nuorodos
--------

* Informacija Archyvuota kopija 2007-02-05 iš Wayback Machine projekto.
**Eugenijos Šimkūnaitės labdaros ir paramos fondas** – lietuviškas paramos fondas.

Iniciatyva
----------

Vaistinių kolektyvai ir pavieniai vaistininkai, kraštiečiai pasiūlė įkurti savarankišką organizaciją habil. dr. E. Šimkūnaitės atminimui puoselėti, kuri geriau galėtų atlikti šią misiją.

Pradžia
-------

Lietuvos farmacijos sąjunga, kurios nare E. Šimkūnaitė buvo iki mirties, pritarė tokiai E. Šimkūnaitės bendraminčių iniciatyvai ir 1997 m. gegužės mėn. 9 d. nusprendė pritarti jų siūlymui įkurti Eugenijos Šimkūnaitės labdaros ir paramos fondą, priimti Fondo įstatus ir registruoti.

Steigimo metu buvo išrinkta Fondo valdyba, kurios nariais tapo 3 vaistininkai: Birutė Karnickienė (valdybos pirmininkė), Rimas Masiliūnas (pirmininkės pavaduotojas) ir Gražina Labokienė (sekretorė). Fondo prezidentas – biomedicinos mokslų daktaras, Botanikos instituto direktorius Romas Pakalnis.

Veikla
------

Fondas nuolat padeda vaikų ir jaunimo organizacijoms surengti jaunimo šventes vaistažolininkystės ir botanikos mokslų tematika, remia konkursus bei steigia prizus. Eugenijos Šimkūnaitės labdaros ir paramos fondo planuose yra dar daug įvairių projektų.

Nuorodos, šaltiniai
-------------------

Labdaros ir paramos fondo tinklalapis Archyvuota kopija 2006-06-15 iš Wayback Machine projekto.
| ***Išdavystės istorija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Historia de una traición |
| Kilmės šalis |  Ispanija Italija |
| Režisierius | José Antonio Nieves Conde |
| Scenaristas (-ai) | Juan José Alonso MillánJuan Miguel LametGiovanni Simonelli |
| Vaidina | Marisa MellSylva Koscina |
| Metai | 1971 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Išdavystės istorija** (isp.  *Historia de una traición*) – 1971 m. sukurtas psichologinis trileris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marisa Mell – Karla
* Sylva Koscina – Lola
* Stephen Boyd – Luisas
* Massimo Serato – Hugo
* Maria Martin – Regina
* Simon Andreu – pilotas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Karla – mergina pagal iškvietimą, aptarnaujanti tik turtingus klientus. Kartą viešbutyje ji susitinka Lolą – seniai nematytą draugę, dirbančią kambarių tvarkytoja. Norėdama padėti, Karla pakviečia ją persikelti pas save. Pamažu Lola ne tik perpranta šios gyvenimo būdą ir principus, bet ir pati ima juos sėkmingai taikyti, nuviliodama iš Karlos turtingą meilužį. Negana to, jos naujasis draugas pasirodo besąs sukčius, apgaule išviliojęs iš jos pinigus. Norėdama atkeršyti abiem ją išdavusiems žmonėms, Karla sugalvoja planą kad šie atsikratytų vienas kitu...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kaubojus meta lasą
Kaubojus meta lasą
**Lasas**, *arkanas* (angl. *lasso, lariat, riata*; rus. *лассо, аркан*) – virvė su slenkančia kilpa, taip padaryta, kad ją būtų galima taip sviesti, kad kilpa užsinertų ant taikinio (gyvūno kaklo, žmogaus liemens ir pan.).

Lasai yra tradicinis gyvulininkų įrankis. Kaip *arkanas* lasas nuo seno žinomas Azijos klajoklių tautoms. Populiarioje kultūroje lasai daugiau žinomi kaip kaubojų įrankis. Lasus paprastai naudoja gyvuliams gaudyti, tačiau kai kuriais atvejais raiteliai naudojo kaip ginklą priešininkui į nelaisvę imti. Kaip ginklas lasas dažniausiai būdavo naudojamas prieš pėsčius priešininkus.

Lasas paprastai taip daromas iš standžios virvės ar dirželio, kad kilpa liktų atvira, nesusisuktų. Standžios virvės kilpą lengviau išskleisti sėdint ant arklio, lengviau mesti. Daromą lasą neretai subalansuodavo svareliais, kad jis būtų lengviau svaidomas.
**Eugenija Untulienė-Kreft** (g. 1933 m. balandžio 20 d. Anykščių rajone, Paluknių kaime) – Lenkijos lietuvių rašytoja.

Biografija
----------

Gimė ir augo neturtingoje daugiavaikėje ūkininkų Veteikių šeimoje. Mokėsi Pašilių pradinėje mokykloje. Kai šeima buvo ištremta į Sibirą, Eugenija liko dirbti kolūkyje. 1950 metais išvažiavo į Rusijos Karaliaučiaus sritį, kur 1956 m. ištekėjo. Baigė rusų vakarinę vidurinę mokyklą. Dirbo vairuotoja įvairiose darbovietėse, tarp jų ir taksi parke. 1974 metais įstojo į Maskvos universitetą studijuoti literatūrą ir žurnalistiką. 1977 m. parašiusi, anot dėstytojų, netinkamą romaną, iš universiteto buvo pašalinta. Pasikeitus aplinkybėms, vėl susidomėjo literatūra. Persikėlė gyventi į Lenkiją. Kuria rusų kalba.

Bibliografija
-------------

* Kaip mane Kaukazo džigitas pavogė. 1 d. „Aušra", Punskas, 1996;
* Kaip mane Kaukazo džigitas pavogė. 2 d. „Aušra", Punskas, 1997;
* Ją galima laikyti šventąja. „Aušra", Punskas, 1998;
* Kada brangenybės netenka vertės. „Aušra", Punskas, 1998;
* Motinos prakeikta. „Aušra", Punskas, 2000;
* Kašubų kraštas ir jo žmonės. „Aušra", Punskas, 2001;
* Eilėraščiai ir poemos. „Aušra", Punskas, 2002.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2008-03-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Eugenijus Maldeikis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. rugpjūčio 27 d. (64 metai)Troškūnai, Anykščių r. |
| Sutuoktinis (-ė) | Aušra Maldeikienė |
|  |
| Organizacijos | Europos parlamentas |
| Pareigos | narys |
|  |
| Išsilavinimas | ekonomistas, socialinių mokslų daktaras |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

**Eugenijus Maldeikis** (g. 1958 m. rugpjūčio 27 d. Troškūnuose, Anykščių r.) – ekonomistas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Šiaulių 5–ąją vidurinę mokyklą. 1976–1978 m. Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultete studijavo pramonės planavimą, 1979–1982 m. Maskvos valstybinio M. Lomonosovo universiteto Ekonomikos fakultete politinę ekonomiją. 1984–1987 m. mokėsi Maskvos aspirantūroje. 1987 m. apgynė socialinių mokslų daktaro disertaciją. Stažavo Pasaulio banko tobulinimosi centre Vienoje (Austrija), 1998 m. tobulinosi Harvardo universitete (JAV).

1988–1990 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1990–1991 m. Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis. 1991–1992 m. Ekonomikos ministerijos Ekonominių reformų ir ūkio strategijos skyriaus viršininkas, 1992–1996 m. Ekonominių tyrimų centro vadovas, 1996–1999 m. akcinės bendrovės „Turto bankas" valdybos pirmininkas. 1999 m. birželio–spalio mėn. ūkio ministras (devintojoje Vyriausybėje). 1999–2000 m. uždarosios akcinės bendrovės „Deloitte and Touche" pirmininkas.

2000–2004 m. Seimo narys, LLS sąraše, 2000 m. lapkričio 9 d. – 2001 m. vasario 14 d. ūkio ministras vienuoliktojoje Vyriausybėje. 2002 m. Nepriklausomos frakcijos seniūnas, 2002–2003 m. Liberaldemokratų frakcijos seniūnas. 2000 m. kovo–lapkričio mėn. ir 2002–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, tačiau mandato atsisakė.

2004 m. vadovavo žiniasklaidos holdingui „Balto Media". 2006–2009 m. Europos Parlamento narys vietoje mirusio Rolando Pavilionio.

1993–1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, šios sąjungos Valdybos narys, Ūkio komiteto pirmininkas. 2002–2006 m. Liberaldemokratų partijos narys.

Viešosios įstaigos Ugdymo inovacijų centras valdybos narys. Krikščioniško tarptautinio fondo „Solidarity", remiančio projektus vaikų globos problemoms spręsti tarybos narys Lietuvoje.

Žmona Aušra Maldeikienė, ekonomistė, dėstytoja, sūnūs Matas ir Mykolas.

Bibliografija
-------------

* Estonia, Lithuania, Latvia: Way to Europe. In Pursuit of Europe. Transformation of Post-Communist Countries. (kartu su G. Rainiu)(Macmillan, 1996 m.);
* Structure and Impact of Foreign Investment, Industrial Restructuring in the Baltic States. (Paris, 1995 m.).

Šaltiniai
---------

* *Eugenijus Maldeikis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vincas Kęstutis Babilius** | **Lietuvos Ūkio ministras**1999 m. | Po to:**Valentinas Milaknis** |
| Prieš tai:**Valentinas Milaknis** | **Lietuvos Ūkio ministras**2000–2001 m. | Po to:**Eugenijus Gentvilas** |
Koordinatės: 37°58′32″ š. pl. 23°43′17″ r. ilg.﻿ / ﻿37.97556°š. pl. 23.72139°r. ilg.﻿ / 37.97556; 23.72139

 Hefaisto šventykla
 Šventyklos skulptūriniai papuošimai
**Hefaisto šventykla** – Sen. Graikijos klasikinio laikotarpio, apie 460−420 m. pr. m. e. pastatyta šventykla Atėnuose. Geriausiai išsilaikiusi iš Sen. Graikijos šventyklų.

Istorija
--------

Hefaisto šventykla Agorajos Kolonos kalvos viršūnėje pastatyta apie 460−420 m. pr. m. e. Jos architekto vardas nežinomas. Pagal stilistinius panašumus jam priskiriami keletas kitų statinių Atikoje. Šventyklos statybos tikriausiai užtruko, nes menininkai ir darbininkai tikriausiai buvo nukreipti reikšmingesnėms Partenono statyboms Atėnų akropolyje. Hefaisto šventyklą paminėjo II a. pr. m. e. keliautojas Pauzanijas. Jis tvirtino, kad joje buvo garbinamas Hefaistas, kalvystės globėjas, ir Atėnė Ergani, puodininkystės globėja. Išties kasinėjant kalvoje buvo rasta daug buvusių metalo dirbinių dirbtuvių. 

Anksčiau buvo manoma, kad šventykloje garbinti Tesėjas, Herkulis ar Marsas. Pagal rastas skulptūrinio frizo liekanas, kuriose vaizduota Tesėjo istorija, šventykla buvo praminta Tesėjonu. VII a. šventykla buvo paversta krikščionių bažnyčia, dedikuota Šv. Jurgiui Akamui, ir tokia išliko iki Osmanų valdžios žlugimo Graikijoje. Ja buvo nuolat rūpinamasi ir tai padėjo šventyklai labai gerai išsilaikyti iki šių laikų. Graikijai iškovojus nepriklausomybę 1834 m. šventykloje karalius Otonas I surengė pirmąjį savo oficialų priėmimą. Iki 1930 m. šventykla buvo archeologijos muziejus. Po to Agorajos kalvoje pradėjo kasinėjimus Amerikiečių klasikinių studijų mokykla.

Aprašymas
---------

Hefaisto šventyklos planas stačiakampis, pastatymo stilius − dorėninis. Šventykla apjuosta kolonomis − po šešias iš siaurųjų pusių ir po trylika iš ilgųjų. Visa šventykla buvo pastatyta iš Pendelio kalno Atikoje marmuro, o ją kadaise puošusios skulptūros buvo iškaltos iš Paro salos marmuro. Celėje buvo pasagos formos kolonada, kurios gale buvo pjedestalas, prilaikomas bronzinių Hefaisto ir Atėnės statulų. Pasak Pauzanijo, jas sukūrė skulptorius Alkamenas apie 421−415 m. pr. m. e. Rytinėje ir vakarinėje išorinės kolonados pusėse šventykla buvo papuošta skulptūriniais metopais, vaizdavusiais devynis Heraklio žygdarbius. Šiaurinėje ir pietinėje celos pusėse buvo metopos, vaizdavusios keturis Tesėjo žygdarbius.

Vakariniame frontone buvo skulptūrinės scenos, vaizdavusios kentaurų mūšį, o rytiniame − Heraklio priėmimo Olimpo kalne arba Atėnės gimimo scena. Kai kurios apylinkėse rastos skulptūros eksponuojamos Senovės Agoros muziejuje. Helenistiniu laikotarpiu šventykla buvo apjuosta vazonuose augintais medeliais ir šių vazonų likučiai rasti kasinėjant. XVIII a. šventykloje buvo palaidoti Atėnuose mirę žymūs protestantai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hefaisto šventykla** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Klio Tsoga, Graikijos kultūros ir sporto ministerija Archyvuota kopija 2020-02-19 iš Wayback Machine projekto.
* Encyclopaedia Britannica, 2008 m.
| **Eglė Bilevičiūtė** |
| --- |
| Tėvas | Bilevičius |
|  |
| Veikla | teisininkė, teisėtyrininkė kriminalistė, teisės pedagogė |
| Sritis | kriminalistika |
| Organizacijos | MRU Teisės fakultetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Alma mater | 2003 m. MRU Teisės fakultetas, daktarė |

**Eglė Bilevičiūtė** (buv. **Kažemikaitienė**; g. Lietuvoje) – teisininkė, teisėtyrininkė kriminalistė, teisės pedagogė, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorė.

Biografija
----------

1994 m. baigtas Vilniaus tiksliųjų, gamtos ir technikos mokslų licėjus (realinė gimnazija). 1994–1997 m. Lietuvos policijos akademijoje – teisės ir policijos veiklos specialybė, bakalauro studijų programa. 1997–1999 m. Lietuvos teisės akademijoje – teisės ir policijos veiklos specialybė, magistrantūros studijų programa. 1999–2003 m. Lietuvos teisės universitete – teisės krypties doktorantūros studijos. 2003 m. spalio 15 d. apgynė disertaciją tema „Lietuvos Respublikos kriminalistinė sistema: dabartinė būklė ir naujas modelis", socialinių mokslų teisės krypties daktarė.

Nuo 2008 m. docentė. MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros profesorė.

Moka anglų, rusų kalbas.

Lietuvos kriminalistų draugijos viena iš steigėjų ir narė nuo jos įsteigimo (2001 gruodžio mėn.). Nuo 2006 m. birželio Lietuvos kriminalistų draugijos Tarybos sekretorė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2015-02-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  CV[neveikianti nuoroda]
3. ↑  MRU TF inf. Archyvuota kopija 2011-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| Las Piedrasas |
| --- |
| Džiunglėmis tekantis Las Piedrasas Džiunglėmis tekantis Las Piedrasas |
| **Ilgis** | 640 km |
| **Baseino plotas** | 20 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 680 m³/s |
| **Žiotys** | Madre de Diosas |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru |
|  |
|  **Vikiteka** | Las Piedrasas |

**Las Piedrasas** (isp. *Río de las Piedras* 'akmenų upė') arba ***Takvatimanu*** (*Tacuatimanu*) – upė pietryčių Peru (Madre de Dioso departamentas); kairysis Madre de Dioso intakas (Amazonės baseinas). Prasideda retai gyvenamose vietose prie Ukajalio departamento ribos, Aukštutinio Puruso nacionaliniame parke. Smarkiai vinguriuodama teka į pietryčius. Įteka į Madre de Diosą šiauriau Puerto Maldonado.

Didžiausias intakas: Pariamanu (dešinysis).

Upės baseinas miškingas, retai gyvenamas. Sudarytas Aukštutinio Puruso nacionalinis parkas, Madre de Dioso indėnų teritorija-rezervatas (gyvena maškopirai, amavakai, kitos neskaitlingos ir izoliuotos tautos). Las Piedraso baseinas pasižymi labai didele bioįvairove.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Santos, Kaway (2011). Madre De Dios, Puerto Maldonado, *1902-2002: Cien Años De Historia*. Editorial Zignos.
3. ↑  Meyers, Norman. „2000". *Nature*. 403.6772: 853–858.
| **Eugenijus Aniulis** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. spalio 22 d. (84 metai)Jakšiai, Pernaravos valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Albina Aniulienė |
|  |
| Veikla | veterinarijos gydytojas |
| Organizacijos | Lietuvos veterinarijos akademija |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Lietuvos veterinarijos akademija |

**Eugenijus Aniulis** (g. 1938 m. spalio 22 d. Jakšiai, Pernaravos valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Žmona Albina Aniulienė. 1961 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, 1981 m. veterinarijos mokslų kandidatas.

1961 –1963 m. dirbo veterinarijos gydytoju Ariogaloje, 1964–1970 m. Respublikinėje veterinarijos poliklinikoje. Nuo 1970 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas. 1982–1990 m. Akušerijos ir chirurgijos, 1991–2004 m. Akušerijos ir ginekologijos katedrų vedėjas; nuo 1983 m. docentas. Stažavo 1995 m. Švedijoje, 1997 m. Vokietijoje, 2000 m. Latvijoje.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptis – veterinarijos medicina, veterinarijos akušerija ir ginekologija, tešmens ligos, fermentinių preparatų taikymas veterinarijos akušerijoje ir ginekologijoje. Paskelbė apie 110 mokslinių straipsnių. Išradimo, su kitais, autorius.

Bibliografija
-------------

* Veterinarinė akušerija ir ginekologija, vadovėlis, su kitais, 1989 m.
* Karvių mastitas, vadovėlis, su kitais, 2001 m.
* Patelių pieno liaukos ligos, vadovėlis, 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eugenijus Aniulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 705 psl.
**Hedamu** – slibino pavidalo pabaisa huritų mitologijoje. Hedamu mito vertimas į hetitų kalbą (išlikę tik fragmentai) aptiktas Bohazkalės archyve. Kaip manoma, šis mitas įeina į vadinamąjį Kumarbio ciklą, pasakojantį apie Kumarbio kovą su audros dievu.[1]

Mito pradžia neišlikusi, o toliau pasakojama apie tai, kaip Kumarbis prašo jūrų dievo dukters rankos. Hedamu greičiausiai ir buvęs Kumarbio bei jūrų dievo dukters sūnus. Ši būtybė gyvenusi jūroje ir pasižymėjusi dideliu rajumu – kasdien surydavusi daugybę gyvulių, misdavusi ir žmonėmis. Hedamu aptikusi deivė Ištarė (Šauška) ir pranešusi apie savo atradimą audros dievui. Pastarasis, išgirdęs šią žinią, apsiašarojęs. Po to tekstas nutrūksta. Toliau kalbama apie tai, kaip Šauška ruošiasi susitikimui su Hedamu. Išsimaudžiusi, pasitepusi aliejumi, pasidabinusi papuošalais, ji nusileidusi jūron. Išvydęs deivę, Hedamu užsimanęs ją suryti. Tolesnis tekstas vėl nutrūksta. Likusiame tekste nurodoma, kad Šauška dar kartą nusileidusi jūron. Šįkart ji pasitelkusi kerus ir pavertusi jūros vandenį migdomuoju gėrimu. Deivės kerai paveikę Hedamu ir šis išlipęs iš vandens. Pasakojimo pabaiga neaiški, kadangi tekstai labai fragmentiški, tačiau audros dievui, panašu, pavykę įveikti savo priešininką.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Gwendolyn Leick (2002). A Dictionary of Ancient Near Eastern Mythology, p. 81–82. ISBN 9781134641024.
| Kruoja |
| --- |
|  Kruoja ties Bitaičiais |
| **Ilgis** | 51 km |
| **Nuolydis** | 1,88 cm/km |
| **Baseino plotas** | 361 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,74 m³/s |
| **Ištakos** | Gudelių ež. Šiaulių raj. |
| **Žiotys** | Mūša |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Kruoja |

**Kruoja** – upė šiaurės Lietuvoje, Radviliškio, Šiaulių ir Pakruojo rajono savivaldybių teritorijoje, Lielupės baseine, Mūšos dešinysis intakas.

Išteka iš Gudelių ežero, 8 km į pietryčius nuo Šiaulių. Teka į rytus – šiaurės rytus, įteka į Mūšą ties Petrašiūnais. Ilgis 51 km, baseino plotas 361 km². Vaga nuo ištakos iki Vismantėlių ir ties Lygumais reguliuota, plotis 6–8 m, žemiau Pakruojo – 10–15 m, gylis 0,3-1,5 m. Vidutinis nuolydis 1,03 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,88 m³/s. Prie Ruslių – Bitaičių ir Pakruojo yra tvenkiniai.

Nuo Kruojos pavadinimą yra gavęs Pakruojis.

Upėvardis siejamas su latv. *kruities, krujaties* („stengtis eiti į priekį, vangiai eiti").

Bitaičių tvenkinys

Intakai
-------

* Kairieji: Reisbalė, Skalvys
* Dešinieji: Rimuošė, Kiaulupis, Skerdupis, Upis, Obelė, Šavelis, Šilia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Kruoja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 142 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 168
**Karalienės mokytojų seminarija** – mokytojų seminarija, speciali vidurinė mokykla, rengusi pedagogus lietuviškoms mokykloms, 1811–1926 m. veikusi Karalienėje (vok. *Karalene*, nuo 1938 m. *Luisenberg*, Įsruties apskritis, nuo 1946 m. rus. *Зелёный Бор – Zelionyj Bor*, Kaliningrado sritis).

Istorija
--------

Seminarija įsteigta 1811 m. rugpjūčio 5 d. Šveicarų pedagogo J. H. Pestalocio mokinys K. A. Celeris ją įsteigė Prūsijos karalienės Luizės lėšomis. Iki 1882 m. tai buvo vienintelė specialioji vidurinė mokykla, rengusi pedagogus Mažosios Lietuvos mokykloms. 1819 m. seminarijai suteiktos valdinės mokyklos teisės. Į ją buvo priimami tik vyrai, po 25-30 kasmet, baigusieji parapines mokyklas ir 2 m. (vėliau 3 ar 4 m.) mokęsi parapijose veikiančiuose parengiamuosiuose kursuose. Mokslas truko 3-4 metus. Dauguma seminaristų buvo lietuvininkai, iki 1818 m. daugiausia našlaičiai ir neturtingų tėvų vaikai, valstybės lėšomis išlaikomi internate.

XIX a. pirmoje pusėje buvo mokoma remiantis J. H. Pestalocio pradinio ugdymo metodikomis ir A. Dystervego pedagogų rengimo idėjomis. Vėliau įsigalėjo pietizmo ir Prūsijos vokiečių nacionalistinė ideologija. Buvo mokoma vokiečių kalba, iki 1882 m. kaip dalykas dėstyta ir lietuvių kalba. Rektoriais dirbo ir lietuvininkai J. Romeikis (1891–1898 m.) ir Valteris Tomušaitis (1898–1904 m.). Iki 1911 m. seminarija parengė 2208 mokytojus, iki 1926 m. ją baigė 2 385 absolventai.

Karalienės mokytojų seminarija turėjo bažnyčią, biblioteką (1875 m.apie 31 000 tomų), mokomąjį sodą ir bityną. Jos auklėtiniai daug nuveikė puoselėdami Mažosios Lietuvos sodininkystę ir bitininkystę. Pedagoginę praktiką būsimieji mokytojai atlikdavo Povyliškių kaimo pavyzdinėje triklasėje mokykloje. 1882 m. įsteigus Ragainės ir Įsruties, o 1900 m. ir Klaipėdos mokytojų seminarijas, Karalienės mokytojų seminarijos reikšmė sumažėjo.

Auklėtiniai
-----------

Seminariją baigė žymūs Mažosios Lietuvos lietuvių raštijos ir spaudos darbuotojai: Fridrichas Bajoraitis, Ferdinandas Augustas Borkas, Adomas Einaras, Albertas Fiulhazė, Johanas Ferdinandas Kelkis, Kristupas Kropaitis, Vilhelmas Kučius, Jurgis Meškaitis, Endrikis Radžiūnas, Robertas Rudaitis, Mikelis Šapalas, Erdmonas Šesnakas, Jonas Urbonas, Jonas Greičius, Karlas Josukas, Ermanas Juška, Kristupas Kūmutaitis, Richardas Ožaitis, Kristupas Piečaitis, Julius Pričkaitis, Mauras Pucas, Augustas Šalna, Augustas Šimanskis, Augustas Varnaitis, Vilhelmas Zingeris, Vilhelmas Matulis ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Albertas Juška. Mažosios Lietuvos mokykla, Klaipėda. 2003 m.
2. ↑  Domas Kaunas. *Karalienės mokytojų seminarija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 393 psl.
3. ↑  Domas Kaunas. Donelaičio žemės knygiai. Vilnius, 1993 m.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Krista Pärmäkoski |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Suomija** |
| Slidinėjimo krosas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2014 Sočis | Estafetė |
| **Sidabras** | 2018 Pjongčangas | Klasikinis |
| **Bronza** | 2018 Pjongčangas | Skiatlonas |
| **Bronza** | 2018 Pjongčangas | Laisvai |
| **Bronza** | 2022 Pekinas | Klasikinis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2011 Oslas | Kom. sprintas |
| **Sidabras** | 2017 Lahtis | Skiatlonas |
| **Bronza** | 2011 Oslas | Estafetė |
| **Bronza** | 2013 Val di Fiemė | Kom. sprintas |
| **Bronza** | 2015 Falunas | Estafetė |
| **Bronza** | 2017 Lahtis | Estafetė |
| **Bronza** | 2021 Oberstdorfas | Estafetė |

**Krista Pärmäkoski** (g. 1988 m. birželio 13 d. Oulu) – Suomijos slidinėjimo kroso sportininkė, daugkartinė olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2008 m. suomė pelnė bronzą estafetėje pasaulio jaunimo čempionate. 2009 m. Pärmäkoski debiutavo pasaulio taurėje. Savo debiutinėse 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse suomė medalių nepelnė. 2011 m. pasaulio čempionate pelnyti pirmieji medaliai - bronza estafetėje ir sidabras komandiniame sprinte.

2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse suomė pelnė sidabrą komandinėje estafetėje. 2017 m. pasaulio skiatlono vicečempionė. 2018 m. žiemos olimpiadoje iškovojo tris medalius individualiose rungtyse.

2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse suomė liko 4-oje vietoje moterų estafetės varžybose, o 10 km klasikiniu stiliumi kroso varžybose Pärmäkoski pelnė bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 12 d.
Kvarco kristalas
Didžiulis dirbtinis monokristalas auginamas Saint-Gobain
**Kristalas** – kietasis kūnas, turintis tvarkingą vidinę struktūrą. Jį sudaro tvarkingai susigrupavusios dalelės: atomai, jonai (krūvį turinčios dalelės) arba molekulės (atomų junginiai).

Kristalas susidaro iš tirpalų, aušinant išlydytą kietąją medžiagą, o šis susidarymo procesas vadinamas kristalizacija. Susidarant kristalui, jo atomai, jonai ar molekulės tvarkingai išsidėsto lygiagrečiomis eilėmis, kurių grupės sudaro kristalų gardeles. Gardelė lemia kristalo formą. Kai prie jos jungiasi daugiau atomų, jonų ar molekulių, kristalas auga. Taškai, kuriuose išsidėsčiusios struktūrinės dalelės, vadinama gardelės mazgais. Molekulinėje kristalinėje gardelėje molekules sieja Van der Valso jėga. Pats mažiausias tūris, tiksliai pasikartojantis visame kristale, vadinamas elementariąja gardele. Kristalą sudaro gardelių kombinacijos. Druska ir cukrus turbūt yra žinomiausios kristalinės medžiagos, bet, pavyzdžiui, molis ar plienas irgi susideda iš kristalų. Daugelio gamtinių medžiagų kristalinę sandarą sunku įžiūrėti, nes kristalai dažniausiai būna sulipę. Tokios iš daugelio kristalėlių sudarytos medžiagos yra vadinamos polikristalinėmis.

Atomai kristalinėje gardelėje dėl šiluminio judėjimo svyruoja tam tikrose ribose
Kristalų simetrijos elementai yra ašys, plokštumos ir centrai.

**NaCl** kristalo jonai  
Melsvas = Na+, Tamsiai žalias = Cl−

Nuorodos
--------

* AR žinai? portalo straipsnis Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Adomo tiltas Palko sąsiauryje.
**Palko sąsiauris** - sąsiauris tarp Tamilnado valstijos Indijoje ir Šri Lankos salos. Jis jungia Bengalijos ir Manaro įlankas. Sąsiauris yra 64-137 km pločio. Į jį teka kelios upės, įskaitant *Vaigai* upę Tamilnade. Sąsiauris buvo pavadintas Roberto Palko, Madraso gubernatoriaus Britų Indijos laikais, vardu.

Pietinėje sąsiaurio daly per jį eina žemų salų ir rifų grupė, vadinama Adomo tiltu. Ramesvaramo sala sujungta su žemynu Indijoje Pambano tiltu.

Dėl seklumų ir rifų dideliems laivams sunku per jį perplaukti, bet maži žvejų laiveliai ir keltai juo plaukioja šimtmečiais. Dideli laivai turi plaukti aplink Šri Lanką. Pirmąkart laivybos kanalo statybos projektas buvo pateiktas dar britams valdant 1860 m. ir iki dabar įvairios komisijos nagrinėja pasiūlymus.

Kaip Lamanšo sąsiauris, Palko sąsiauris buvo iššūkiu ilgų distancijų plaukikams.

Indų epinė poema Ramajana, svarbus indų tekstas parašytas sanskritu, pasakoja kaip Rama su vanarų armijos pagalba per jūrą į Lanką pastatė akmeninį tiltą, kad išgelbėtų žmoną Sitą nuo Asurų karaliaus Ravanos. Ram Karmabhumi judėjimas, padrąsintas NASA nuotraukų, kuriose, pasak jų, matyti tilto liekanos, priešinosi laivybos kanalo statybai.
Koordinatės: 56°5′34″ š. pl. 22°34′43″ r. ilg.﻿ / ﻿56.09278°š. pl. 22.57861°r. ilg.﻿ / 56.09278; 22.57861


| Balsių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Telšių rajonas, Akmenės rajonas) |
| Plotas | 0,1 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,9 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Virvytė, Degupis, Kniaukė, V-1, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Virvytė |

**Balsių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Telšių rajone ir nedidelė dalis šiaurrytinės tvenkinio dalies Akmenės rajone, į šiaurę nuo Tryškių miestelio. Sudarytas užtvenkus Virvytės upę (Ventos intakas) 27,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 3,07 km, plotis – iki 0,08 km. Pietinėje dalyje yra 0,08 ha sala. Altitudė 84,5 m. Tvenkinys yra siauras ir ilgas, beveik neišsiliejantis iš upės vagos. Krantai aukštoki, pakrančių šlaitai plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Priešsroviui iškart telkšo Sukončių HE tvenkinys. Į rytus įsikūręs Sukančių kaimas, nutiestas kelias  **194**  Užventis–Tryškiai–Viekšniai . Prie pat užtvankos rytinėje pakrantėje yra Balsių kaimas. 2002 m. pastatyta 202 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
|  |
| --- |
| KISS |
|  
@ Hellfest 2013, Monster Tour |
| Biografija |
| Kilmė |  JAV |
| Žanrai | Glam rockPop metal |
| Aktyvumo metai | 1973 – dabar |
| Įrašų kompanija | Casablanca Records (1973–1982)Mercury Records (1982–2003)Sanctuary Records (2003–dabar) |
| Nariai |
| Gene SimmonsPaul StanleyEric SingerTommy Thayer |
| Buvę nariai |
| Peter CrissAce FrehleyEric CarrVinnie VincentMark St. JohnBruce Kulick |

**KISS** – JAV Glam rock'o grupė, susikūrusi 1973 m. Niujorke.

Biografija
----------

Nuo susikūrimo grupė reguliariai koncertavo ir įrašinėjo muziką. Gene Simmons (bosinė gitara ir vokalas) ir Paul Stanley (ritminė gitara ir vokalas) buvo vieninteliai, kurie išliko grupėje nuo pat pradžių.

„KISS" labiausiai žinoma dėl grimo, kuris tapo tarsi grupės simboliu, įspūdingų kostiumų ir pasirodymų garsėjusių gausia pirotechnika.

„KISS" turi daugiau „auksiniais" pripažintų albumų nei bet kuri kita Amerikos grupė tuo pralenkdama netgi The Beatles. „KISS" užėmė 10 vietą VH1 „Geriausių hard rock’o atlikėjų" 100-tuke.

### Ankstyvieji metai

„KISS" pirmtakas yra Wicked Lester – Niujorko rokenrolo grupėje, kurioje grojo Gene Simmons ir Paul Stanley. G. Simmons (g. 1949 m. rugpjūčio 25 d. Haifoje, Izraelyje) ir P. Stanley (g. 1952 m. sausio 20 d. Queens, Niujorke), 1972 m. atleido kitus grupės Wicked Lester narius po to kai garso įrašų kompanija Epic Records atsisakė išleisti grupės albumą.

1972 m. pabaigoje G. Simmons pastebėjo skelbimą muzikiniame žurnale „Rolling Stone", kuriame būgnininkas Peter Criss sakėsi norįs „daryti bet ką". P. Criss (g. 1945 m. gruodžio 20 d. Brukline, Niujorke), prisijungė prie „Wicked Lester" – grupė tapo trio.

1973 m. sausio mėn. prie grupės prisijungė gitaristas Paul „Ace" Frehley (g. 1951 m. balandžio 27 d. Bronkse, Niujorke). Tuomet grupė persivadino „KISS".

Diskografija
------------

*Pagrindinis straipsnis – Kiss diskografija*.
### Studijiniai albumai

* Kiss (1974)
* Hotter Than Hell (1974)
* Dressed To Kill (1975)
* Destroyer (1976)
* Rock And Roll Over (1976)
* Love Gun (1977)
* Dynasty (1979)
* Unmasked (1980)
* Music From „The Elder" (1981)
* Creatures Of The Night (1982)
* Lick It Up (1983)
* Animalize (1984)
* Asylum (1985)
* Crazy Nights (1987)
* Hot In The Shade (1989)
* Revenge (1992)
* Carnival of Souls: The Final Sessions (1997)
* Psycho Circus (1998)
* Sonic Boom (2009)
* Monster (2012)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: KISS** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* KISS svetainėje Last.fm
| Vilingas*Wheeling* |
| --- |
|        |
| *Vilingo senamiestis* |
|  |
| 

VilingasVilingas

40°04′0″ š. pl. 80°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.06667°š. pl. 80.68333°r. ilg.﻿ / 40.06667; 80.68333﻿ (Vilingas)Koordinatės: 40°04′0″ š. pl. 80°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.06667°š. pl. 80.68333°r. ilg.﻿ / 40.06667; 80.68333﻿ (Vilingas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Vakarų Virdžinija Vakarų Virdžinija |
| **Apygarda** | Ohajo apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1769 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 28 486  |
| **Plotas** | 41,4 km² |
| **Tankumas** (2010) | 688 žm./km² |
| **Altitudė** | 209–396 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vilingas |

**Vilingas** (arba ***Vylingas***, angl. *Wheeling*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų rytuose, Vakarų Virdžinijoje, Ohajo upės kairiajame krante, Apalačų papėdėje; Ohajo apygardos centras. Svarbi kelių sankirta. Juodosios metalurgijos, mašinų gamybos, stiklo, maisto, metalo apdirbimo, keramikos, tekstilės pramonės centras. Veikia dailės muziejus ir galerija, Nepriklausomybės salė, 310 m ilgio kabantis tiltas per Ohają (savo laiku – ilgiausias kabantis tiltas pasaulyje), kiti XVIII–XIX a. architektūros paminklai.

2010 m. 91,2 % Vilingo gyventojų buvo baltieji, 5,1 % – afroamerikiečiai, 2,4 % – mišrios kilmės.

Istorija
--------

1769 m. Vilingą įkūrė JAV pionierius Ebenzeris Zeinas (*Ebenezer Zane*). Miestas nuo 1803 m. XIX a. pirmojoje pusėje nutiesus kelią į Vilingą ir tiltą per Ohają, miestas tapo dideliu pramonės centru (didžiausiu valstijoje). Klestėjo metalo apdirbimo, tabako pramonė. Po II pasaulinio karo pramoninė reikšmė sumenko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilingas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 249 psl.