recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Izobarinio proceso grafikas
**Izobarinis procesas** – pastovios masės dujų būsenos kitimas esant pastoviam slėgiui ({\displaystyle p=const}). Tada iš idealiųjų dujų būsenos lygties išplaukia, kad tam tikros masės dujų tūrio ir temperatūros santykis yra pastovus:

{\displaystyle {V \over T}={m \over M}{R \over p}=const,}
kur

p – slėgis;
V – tūris;
m – medžiagos masė;
M – molio masė;
T – temperatūra;
R – universalioji dujų konstanta.

Gei-Liusako dėsnis
------------------

Šį dėsnį atrado prancūzų mokslininkas Lui Žozefas Gei-Liusakas, todėl jis vadinamas **Gei-Liusako dėsniu**. Jis teigia, kad tam tikros masės dujų tūrio ir temperatūros santykis yra pastovus, kai slėgis nekinta:

{\displaystyle {V\_{1} \over T\_{1}}={V\_{2} \over T\_{2}}.}
Geiliusako dėsnį taip pat galima patikrinti bandymais. Pradinę dujų būseną apibūdina parametrai {\displaystyle V\_{1}} ir {\displaystyle T\_{1}}, galinę izobariškai išsiplėtusių dujų būseną – parametrai {\displaystyle V\_{2}} ir {\displaystyle T\_{2}}. Kad, plečiantis dujoms, slėgis išliktų pastovus, dujas reikia šildyti.

Izobarinio proceso grafikas
---------------------------

Izobarinio proceso metu dujų tūris tiesiog proporcingas jų temperatūrai:

{\displaystyle V=const\cdot T.}
Tiesinės priklausomybės (t. y. funkcijos {\displaystyle y=kx}) grafikas yra tiesė. Fizikoje tiesė, vaizduojanti pastovaus slėgio dujų tūrio priklausomybę nuo temperatūros, vadinama **izobara**. Krintant temperatūrai, dujų tūris mažėja. Jeigu {\displaystyle T=0}, atrodytų, kad dujų tūris sumažėja iki nulio. Tačiau taip neįvyksta – atšaldytos dujos suskystėja, o skysčiams idealiųjų dujų dėsniai netinka.
| **Izolda Bričkovskienė** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gegužės 5 d. (68 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | lietuvių diplomatė |
| Pareigos | buvusi Lietuvos Respublikos ambasadorė Airijoje, Slovėnijoje ir Norvegijoje |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius |

**Izolda Bričkovskienė** (g. 1955 m. gegužės 5 d. Vilniuje) – lietuvių diplomatė, Lietuvos ambasadore dirbusi Airijoje (2005-2009 m.), Slovėnijoje (2012-2014 m.) ir Norvegijoje (2014-2017 m.).

Biografija
----------

1978 m. baigusi filologijos studijas Vilniaus universiteto Filologijos fakultete, dirbo Trakų internatinėje mokykloje, 1982–1991 m. – Vilniaus kelionių biure.

1991 m. pradėjo dirbti Užsienio reikalų ministerijos Kadrų skyriuje. 1992–1996 m. buvo URM Rytų ir Vidurio Europos šalių skyriaus trečioji, antroji sekretorė.

1996–2000 m. dirbo Lietuvos ambasadoje Varšuvoje – antroji, pirmoji sekretorė, patarėja. 2000–2003 m. buvo URM Vidurio Europos šalių skyriaus vedėja, Europos šalių departamento direktorė.

2003–2005 m. – įgaliotoji ministrė Lietuvos ambasadoje Airijoje, 2005–2009 m. – Lietuvos ambasadorė šioje šalyje.

2009–2012 m. buvo URM Vystomojo bendradarbiavimo ir paramos demokratijai departamento direktorė.

2012–2014 m. vadovavo Lietuvos Respublikos ambasadai Slovėnijoje. 2014 m. rugsėjo 10 d. paskirta Lietuvos ambasadore Norvegijoje, ja dirbo iki 2017 m. rugsėjo 25 d.

I.Bričkovskienė 2003 m. apdovanota Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (president.lt inf.)
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto. (URM inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Aurimas Taurantas(rezidavo Londone)** | **Lietuvos Respublikos ambasadorė Airijoje** 2005 - 2009 m. | Po to:**Vidmantas Purlys** |
| Prieš tai:**Rimutis Klevečka** | **Lietuvos Respublikos ambasadorė Slovėnijoje** 2012 - 2014 m. | Po to:**Loreta Zakarevičienė(reziduoja Vienoje)** |
| Prieš tai:**Andrius Namavičius** | **Lietuvos Respublikos ambasadorė Norvegijoje** 2014 - 2017 m. | Po to:**Jonas Paslauskas** |
| Goliubis-Dobžynislenk. *Golub-Dobrzyń* |
| --- |
|              |
| *Miesto senamiestyje* |
|  |
| 

Goliubis-DobžynisGoliubis-Dobžynis

53°6′0″ š. pl. 19°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.10000°š. pl. 19.05000°r. ilg.﻿ / 53.10000; 19.05000﻿ (Goliubis-Dobžynis)Koordinatės: 53°6′0″ š. pl. 19°3′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.10000°š. pl. 19.05000°r. ilg.﻿ / 53.10000; 19.05000﻿ (Goliubis-Dobžynis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Kujavijos Pamario vaivadija |
| **Apskritis** | Goliubio-Dobžynio apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2017 m.) | 12 828  |
|  |
| **Tinklalapis** | Miesto svetainė |

**Goliubis-Dobžynis** (lenk. *Golub-Dobrzyń*) – miestas centrinėje Lenkijoje.

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1951 m. kai buvo sujungtos atskiros Goliubio ir Dobžynio gyvenvietės.

### Goliubis

Goliubis žinomas nuo 1258 m. Jame gyveno lenkai, bet nuo 1231 m. Kulmo žemė priklausė Kryžiuočių ordinui. Kryžiuočių riteriai čia pastatė pilį (1296–1306), o gyvenvietė gavo miesto statusą. 1421 m. miesto privilegijas patvirtino didysis magistras Mykolas Kiuchmeisteris. Miestas tapo Lenkijos dalimi pagal 1466 m. Torunės taikos sutartį.

Goliubis suklestėjo karaliaus Zigmanto Vazos (1611-1625) valdžios metais. Miestas labai nukentėjo lenkų ir švedų karų metu, ypač 1626–1629, 1655 ir 1660 m. vėliau ir Septynerių metų karo metu (1756–1763).

Po Pirmojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo 1772 m. Goliubis buvo prijungtas prie Prūsijos karalystės. Nuo 1807–1815 m. jis priklausė Varšuvos kunigaikštystei. 1815 m. buvo paskirtas Poznanės kunigaikštystei. 1817 m. buvo įtrauktas į Vakarų Prūsijos sudėtį. 1871 m. tapo Vokietijos imperijos dalimi.

1920 m. sausio mėn. tapo Lenkijos dalimi. 1920 m. rugpjūčio mėn. Raudonoji armija užpuolė miestą.

1939 m. prijungtas prie nacistinės Vokietijos.

### Dobžynis

Nuo XVII a. antrosios pusės žinoma gyvenvietė kairiajame Druvinčios krante – vok. *Dobrin an der Drewenz*. 1789 m. grafas Ignacas Dzialinskis įkūrė Dobžynio miestą. 

1793 m. po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, miestas atiteko Prūsijos karalystei. 1807-1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystei. 1815 m. įtrauktas į Lenkijos karalystę, kuri priklausė Rusijos imperijai.

Miestas greitai augo, didėjant žydų gyventojų skaičiui. Galiausiai Dobžynis tapo didesnis nei Goliubis.

1918 m. po I pasaulinio karo miestas tapo Lenkijos Respublikos dalimi. 1920 m. rugpjūčio mėn. Raudonoji armija užpuolė miestą. 1939 m. prijungtas prie nacių Vokietijos ir dauguma jos gyventojų buvo deportuoti į nacių koncentracijos stovyklas.

Istorinis paveldas
------------------

XIII ir XIV a. sandūroje kryžiuočiai pastatė pilį. Vėliau ji buvo perstatyta ir išplėsta. Nuo 1616 iki 1623 m. pilyje gyveno Švedijos princesė Ona Vazaitė (lenk. *Anna Wazówna*).

Pilis buvo sunaikinta Švedų tvano metu. XIX a. buvo apleista. Po 1945 m. atstatyta ir renovuota.

Galerija
--------

* 
* 
*

Miestai partneriai
------------------

* Lietuva Plungė, Lietuva

Nuorodos
--------

* Miesto oficiali svetainė (lenkų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rangpurasরংপুর |
| --- |
| *Tadžhato rūmai* |
|  |
| 

RangpurasRangpuras

25°45′0″ š. pl. 89°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.75000°š. pl. 89.25000°r. ilg.﻿ / 25.75000; 89.25000﻿ (Rangpuras)Koordinatės: 25°45′0″ š. pl. 89°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.75000°š. pl. 89.25000°r. ilg.﻿ / 25.75000; 89.25000﻿ (Rangpuras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Bangladešo vėliava Bangladešas |
| **Rajonas** | Rangpuro rajonas |
| **Regionas** | Rangpuro sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 285 600  |

**Rangpuras** (beng. রংপুর = *Rangpūr*) – miestas šiaurės vakarų Bangladeše, prie *Ghaghat* upės. 285,6 tūkst. gyventojų (2007). Išvystyta tekstilės pramonė (ypač medvilninių kilimų audimas), tabako, medvilnės, cukraus pramonė. Yra 8 vyriausybinės kolegijos (Radžšahio universiteto filialai), technologijos, žemės ūkio, pedagogikos institutai. Dvi bibliotekos, du parkai. Apylinkėse vyrauja aliuvinės lygumos, auginami tabakas, ryžiai, džiutas. Gera geležinkelio infrastruktūra.

Istorija
--------

Manoma, kad Rangpuras yra įsikūręs vietoje, kurioje gyveno radža Bhagadata, minimas Mahabharatoje (400 m. pr. m. e. – 200 m.) kaip vienas iš kariavusių valdovų.

### Pavadinimo kilmė

*Rangpūr* vietine kalba reiškia „Palaimos buveinė".
Koordinatės: 56°10′21″š. pl. 21°34′11″r. ilg.﻿ / ﻿56.1725°š. pl. 21.5697°r. ilg.﻿ / 56.1725; 21.5697

|  Mosėdžio kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Mosėdis |
| **Adresas** | Akmenų g. 46 |
| **Statybinė medžiaga** | aimenų mūras |
| **Pastatyta** | 1845 m. |
| **Stilius** | renesansas |

**Mosėdžio šv. Roko koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Mosėdžio miestelio šiauriniame pakraštyje įsikūrusiose kapinėse. Koplyčia stūkso tolimajame kapinių kampe, jų šiaurės vakarinėje dalyje.

Koplyčios interjeras. Už tekintų baliustrų tvorelės – šv. Roko altorius
Pavadinta Šv. Roko vardu. Šio šventojo atlaidai kapinių koplyčioje vyksta rugpjūčio mėn. Koplyčia patenka į Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo parapijos teritoriją. Ji yra Žemaičių kraštui būdingas XIX a. vidurio mūrinės sakralinės architektūros statinys. Nuo 2005 m. koplyčia įrašyta Kultūros vertybių registre.

Istorija
--------

Pastatyta 1845 m. parapijiečių lėšomis, konsekruota šv. Roko titulu. Koplyčioje buvo šarvojami mirusieji, o prie šv. Roko altoriaus – atliekamos Vėlinių mišios.

Architektūra
------------

Koplyčia mūrinė, renesansinio stiliaus, vienaukštė, pailgo stačiakampio plano, su užapvalinta apside, priekiniu fasadu orientuota į pietryčius, pagrindinių kapinių vartų pusę. Koplyčios ilgis – 8 m, plotis – 5 m. Virš jos apsidės yra puskūgio formos dvišlaičio stogo dalis, statinio stačiakampė dalis dengta dvišlaičiu stogu. Nedidelis įmantrios formos bokštelis įtaisytas virš pagrindinio fasado, apkaustytas skarda, vainikuojamas ant profiliuotos smailės įtvirtintu metaliniu kryželiu. Apsidės puskūgio formos stogo dalis viršuje užbaigta ažūriniu metaliniu kryželiu - saulute. Pamatai ir sienos sumūryti iš lauko akmenų, su tinkuotais ir kalkėmis baltintais raudonų plytų mūro apvadais. Langai įstatyti į arkines angas, jie su plačiais tinkuoto mūro apvadais. Išsikišęs į priekį frontonas remiasi į keturias apvalias medines kolonas. Vidus - vienos patalpos, lubos - plokštuminės, apkaltos lentomis, šviesiai dažytos.

Galerija
--------

* Užapvalinta apsidė, atsukta į kapinių nuokalnęUžapvalinta apsidė, atsukta į kapinių nuokalnę
* Išlikęs balkono fragmentas – be dalies tvorelės, laiptųIšlikęs balkono fragmentas – be dalies tvorelės, laiptų
* Profiliuota bokštelio smailėProfiliuota bokštelio smailė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mosėdžio šv. arkangelo Mykolo parapija. (dekanato informacija)
2. ↑  „Objekto Nr. 30635 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mosėdžio kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kretingos muziejus. Mosėdžio kapinių šv. Roko koplyčia[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ceiba speciosa** |
| --- |
| Puošnusis kapokmedis (*Ceiba speciosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Dedešviečiai  *( Malvales)* |
| Šeima: | Dedešviniai  *( Malvaceae)* |
| Gentis: | Kapokmedis  *( Ceiba)* |
| Rūšis: | Puošnusis kapokmedis  *( Ceiba speciosa)* |

 |

**Puošnusis kapokmedis** (*Ceiba speciosa*) – kapokmedžio (*Ceiba*) genčiai priklausanti medžių rūšis. Paplitusi Pietų Amerikos tropiniuose ir subtropiniuose miškuose (Brazilijoje, Argentinoje, Paragvajuje).

Aukštis iki 25 m, kamienas kaupiantis vandenį, 2 m skersmens. Žievė padengta tankiais ir dideliais dygliais. Jaunų medžių žievė yra žalios spalvos, nes turi chlorofilo ir vykdo fotosintezę. Vėliau žievė parduoja ir sukietija. Ant vieno lapkočio auga po 5 lapus. Žiedai 10-15 cm skersmens, kremiškai baltu vidumi ir rožiniais vainklapiais. Žydi vasario-gegužės mėnesiais. Sėklų dėžutė ovali, 20 cm ilgio, viduje padengta medvilnę primenančiu pluoštu.

Vaisių pluoštas kartais naudojamas terminei izoliacijai, pagalvių kimšimui. Mediena lengva, minkšta ir lanksti naudojama kanojų statybai, popieriaus gamybai. Iš sėklų gaunamas augalinis aliejus. Gausiai žydintis puošnusis kapokmedis dažnai auginamas kaip dekoratyvinis augalas tropinių šalių soduose, gatvėse, parkuose.

* Puošniojo kapokmedžio žiedasPuošniojo kapokmedžio žiedas
* ŽievėŽievė
* VaisiaiVaisiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puošnusis kapokmedis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ląstelės sandara**: 1. Branduolys, 2. Branduolio pora, 3. Šiurkštusis endoplazminis tinklas, 4. Lygusis endoplazminis tinklas, 5. Ribosoma, 6. Baltymų pripildyta pūslelė, 7. Pernešos pūslelės, 8. Goldžio kompleksas, 9. Vidinė Goldžio komplekso pusė, 10. Išorinė Goldžio komplekso pusė, 11. Goldžio komplekso pūslelės, 12. Sekrecinė pūslelė, 13 Plazminė membrana, 14. Sekrecija, 15 Citoplazma
**Goldžio kompleksas**, arba **Goldžio aparatas** (lot. *complexus golgiensis*) – ląstelės vienmembranis organoidas. Atrado italas Kamilis Goldžis 1898 m. kurio garbei ir pavadintas.

Goldžio komplekso vieta ląstelėje, jo forma priklauso nuo daugelio sąlygų. Epitelinėse ląstelėse jis yra tarp branduolio ir viršūninės ląstelės dalies, sekrecinėse ląstelėse – tarp branduolio ir sekretą išskiriančios ląstelės dalies.

Goldžio komplekso sandara
-------------------------

Sudarytas iš suspaustų maišelių, cisternų, taip pat iš smulkių pūslelių ir iš stambių vakuolių. Smulkiosios pūslelės – tai transportinė struktūra, laiduojanti ryšį tarp endoplazminio tinklo ir Goldžio komplekso.

Funkcijos
---------

* Goldžio kompleksas paruošia, supakuoja ir paskirsto molekules po ląstelę.
* Atlieka ląstelės sekrecinę funkciją.
* Svarbus formuotis lizosomoms.
* Gyvūnų ląstelėse sintetina glikoproteidus ir glikolipidus.
* Išskiria angliavandenius, iš kurių susidaro augalinių ląstelių sienelės ir vabzdžių kutikulė.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLąstelės organoidai |
| --- |
|  |
| 
Akrosoma · Blakstienėlė/Žiuželis · Branduolys · Centrosoma · Endoplazminis tinklas · Goldžio kompleksas · Ląstelės sienelė · Lizosomos · Mitochondrijos · Peroksisomos · Plastidės · Plazminė membrana · Ribosomos · Centriolės · Vakuolės |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Malkolmo Baldridžo Nacionalinis kokybės apdovanojimas** (angl. **Malcolm Baldrige National Quality Award**, MBNQA) – paprastas dviejų lygmenų kokybės valdymo modelis, sukurtas 1987 m. siekiant išpopuliarinti kokybės sistemas Jungtinėse Valstijose. Pavadintas garsaus kokybės specialisto Malkolmo Balridžo vardu. Rengiami kasmetiniai Malkolmo Balridžo konkursai, kuriuose apdovanojamos geriausiai savo procesus tvarkančios įmonės.

Malkolmo Balridžo modelis yra labai bendras, mažiau detalizuotas nei ISO 9000. Jame nenagrinėjami ne tik kokybės diegimo metodai, bet ir kontrolės (ar audito) priemonės. Visą modelį sudaro 7 dalys: *Valdymas* (angl. *Leadership*), *Ilgalaikis planavimas* (angl. *Strategic planning*), *Orientacija į klientus* (angl. *Customer and Market focus*), *Orientacija į personalą* (angl. *Human resource focus*), *Procesų valdymas* (angl. *Process management*), *Verslo rezultatai* (angl. *Business Results*). Juos vienija *Duomenys ir analizė* (angl. *Information and analysis*).

Malkolmo Balridžo modelis yra labai paprastas, orientuotas daugiausiai į kliento patenkinimą, bet neanalizuojantis įmonės vidinių procesų sąveikos, todėl netinka jokiai gilesnei darbo optimizacijai. Tačiau būtent dėl jo paprastumo, įvairios firmos jį gali lengvai įdiegti. Šis modelis davė pradžią keliems sudėtingesniems kokybės valdymo modeliams, pvz. Europoje paplitusiam EFQM verslo tobulinimo modeliui.
| **Rimantas Rakauskas** |
| --- |
|  |
| Prof. Rimantas Rakauskas, 2005 m. |
| Gimė | 1953 m. rugsėjo 14 d. (69 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto gamtos mokslų fakulteto zoologijos katedros vedėjas, profesorius, daktaras, Lietuvos entomologų draugijos narys. |

**Rimantas Rakauskas** (g. 1953 m. rugsėjo 14 d. Vilniuje) – Vilniaus universiteto gamtos mokslų fakulteto zoologijos katedros vedėjas, profesorius, daktaras, Lietuvos entomologų draugijos narys.

Biografija
----------

1971 m. baigė Vilniaus 22-ąją vidurinę mokyklą, 1976 m. – Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą.

1976–1977 m. Vilniaus universiteto Gamtos fakulteto Zoologijos katedros vyr. laborantas, 1977–1979 m. Vilniaus universiteto muziejaus Zoologijos skyriaus vedėjas ir kartu 1977–1981 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto aspirantas neakivaizdininkas, 1979–1986 m. Vilniau universiteto Zoologijos katedros asistentas, 1986–1991 m. vyr. dėstytojas, o nuo 1991 m. rugsėjo mėn. katedros vedėjas.

1983 m. Moldavijos MA Zoologijos ir fiziologijos institute apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos TSR vaismedžių ir vaiskrūmių amarai". 1993 m. nostrifikuotas daktaru (gamtos mokslai).

1991 m. suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas.

2000 m. Ekologijos institute apgynė habilituoto daktaro disertaciją „Lietuvos amarų (*Hemiptera, Sternorrhyncha: Aphididae*) biosistematiniai tyrimai".

Paskelbė mokslinių straipsnių, metodinių priemonių. Skaitė mokslinius pranešimus Čekijoje, Norvegijoje, Lenkijoje, paskaitas Varšuvos universitete. 1987 m. buvo mokslinėje stažuotėje Silezijos universitete (Katovicai, Lenkija), 1996 m. stažavosi ir skaitė paskaitas Oksfordo universitete (Anglija) ir Kopenhagos universitete (Danija) ir kt.

R. Rakausko brolis yra Audrius Rakauskas, žurnalistas, TV laidų vedėjas.

Nuorodos
--------

* R. Rakausko publikacijų sąrašas Archyvuota kopija 2007-10-21 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos entomologų draugijos svetainėje
* R. Rakausko biografija[neveikianti nuoroda] Zoologijos katedros svetainės informacija
| **Rimantas Latakas** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. vasario 21 d. (52 metai)Plungės raj. |
|  |
| Veikla | lietuvių ekonomistas, diplomatas |
| Pareigos | Lietuvos ambasadorius Moldovoje (nuo 2014 m.) |

**Rimantas Latakas** (g. 1971 m. vasario 21 d. Plungės raj.) – lietuvių ekonomistas, diplomatas, Lietuvos ambasadorius Moldovos Respublikoje (nuo 2014 m.).

Biografija
----------

1995 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, ekonomistas – prekių ekspertas.

1995–2004 m. buvo finansų ministerijos Biudžeto departamento Ūkio sektorių skyriaus vyriausiasis specialistas, 2004–2006 m. – Užsienio reikalų ministerijos Biudžeto ir finansų valdymo skyriaus vedėjas, vėliau – Finansų departamento direktorius.

2008–2011 m. buvo Lietuvos generalinis konsulas Gardine, grįžęs vėl vadovavo URM Finansų departamentui.

Nuo 2014 rugpjūčio 5 d. – Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Moldovos Respublikoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-07 iš Wayback Machine projekto. Prime Minister Iurie Leanca today received new Lithuanian Ambassador to Moldova Rimantas Latakas


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Violeta Motulaitė** | **Lietuvos ambasadorius Moldovos Respublikoje** nuo 2014 m. rugpjūčio 5 d. | Po to:**-** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Rimantas Kumpis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1956 m. vasario 16 d. (67 metai)Gruzdžiuose, Šiaulių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vida |
| Vaikai | Monika, Jurgita |
|  |
| Veikla | technikos mokslų daktaras, Lietuvos ir Visagino profsąjungų, politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partijaValstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungaLietuvos valstiečių liaudininkų sąjungaLietuvos liaudies partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinės statybos institutas |

**Rimantas Kumpis** (g. 1956 m. vasario 16 d. Gruzdžiuose, Šiaulių rajonas) – technikos mokslų daktaras, Lietuvos ir Visagino savivaldybės profsąjungų, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1974 m. baigė vidurinę mokyklą ir tais pačiais metais įstojo į Vilniaus inžinerinį statybos institutą, kurį 1979 m. baigęs įgijo inžinieriaus statybininko specialybę. 1997 m. Obninsko atominės energetikos institute studijavo branduolinių įrengimų eksploataciją ir skystų radioaktyvių atliekų tvarkymo klausimais apgynė disertaciją, 1998 m. Kauno technologijos universitete apgynė disertaciją apie branduolinių energetikos įrengimų eksploataciją, technikos mokslų daktaras.

1979 m. pagal paskyrimą atvyko statyti Ignalinos atominę elektrinę. Dirbo meistru, inžinieriumi statant įvairius atominės elektrinės ir būsimojo Visagino miesto objektus. 1985–1990 m. Visagino gyvenvietės tarybos pirmininkas. 1991 m. Vyriausybės įgaliotinis Visaginui. 1992–1997 m. Ignalinos atominės elektrinės generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1997–2000 m. AB bankas „Snoras" Utenos filialo direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2001 m. Ignalinos AE Nepriklausomos profsąjungos pirmininko pavaduotojas, 2010 m. Visagino profesinių sąjungų susivienijimo pirmininkas. AB bankas „Snoras" Visagino skyriaus viršininkas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Visagino skyriaus ir LSDP tarybos narys, nuo 2003 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, nuo 2010 m. Lietuvos liaudies partijos narys.

1995–2015 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.

Visagino atomininkų forumo pirmininkas. Sutuoktinė Vida, vaikai Monika, Jurgita..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Josepis Julijus Mikola** |
| --- |
|  |
| Jooseppi Julius Mikkola |
| Gimė | 1866 m. liepos 6 d.Juliojarvis, Vakarų Suomija |
| Mirė | 1946 m. rugsėjo 28 d. (80 metų)Helsinkis |
| Sutuoktinis (-ė) | Maila Talvio |
|  |
| Veikla | suomių kalbininkas, baltistas |
| Organizacijos | Helsinkio universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Helsinkio universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jooseppi Julius Mikkola |

**Josepis Julijus Mikola** (suom. *Jooseppi Julius Mikkola*, 1866 m. liepos 6 d. Juliojarvis, Vakarų Suomija – 1946 m. rugsėjo 28 d. Helsinkis) – suomių kalbininkas, daktaras, vienas Suomijos mokslų akademijos įkūrėjų.

Biografija
----------

Žmona rašytoja Maila Talvio. Studijavo Helsinkyje, Upsaloje, Charkove, Maskvoje. Nuo 1895 m. dėstė Helsinkio universitete; nuo 1900 m. profesorius. 1893 m. daktaras.
Vienas Suomijos mokslų akademijos įkūrėjų, 1921–1922 m. – prezidentas, 1946 m. jos garbės narys. Nuo 1925 m. TSRS mokslų akademijos užsienio narys. Lietuvių literatūros draugijos narys. 1894 m. ir 1895 m. lankėsi Lietuvoje.

Mokslinė veikla
---------------

Žymiausias slavistikos veikalas – „Praslavų gramatika" (vok. *Urslavische Grammatik*, 3 t. 1913–1950 m.) Domėjosi ir baltų kalbomis. Įrodė, kad žodžiai *degutas, indauja, gintaras, kaušas, kurpė, pakulos, putra* yra ne skoliniai iš slavų (kaip teigė A. Brukneris), o slavų kalbų baltizmai.

Parašė baltų kalbų etimologijos, istorijos fonetikos straipsnių. Mokėsi lietuvių kalbos, rinko liaudies dainas. Jas išleido jo mokinys Einas Nieminenas rinkiniu „Lietuvių liaudies dainos iš rankraštinio profesorius J. J. Mikolos palikimo" (*Litauische Volkslieder aus dem handschriftlichen Nachlass profesorius J. J. Mikkolas*, 1949 m.). Domėjosi prūsistika, tyrė prūsų kalbos leksiką („Baltiški ir slaviški dalykai", *Baltisches und Slavisches* 1902–1903 m.) Bendravo su V. Kudirka, susirašinėjo su K. Būga, E. Volteriu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Jooseppi Julius Mikkola*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 86 psl.
Jupiterio ir CoRoT-4 b dydžių palyginimas
**CoRoT-4 b** – egzoplaneta, skriejanti apie F8V spektrinės klasės žvaigždę CoRoT-4, esančią Vienaragio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 2507,2 šviesmečio (768,7 parseko).

CoRoT-4 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,72 Jupiterio masės, o spindulys – 1,19 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 9,20205 (± 0,00037) paros, jos orbitos didysis pusašis – 0,09 (± 0,001) av, o ekscentricitetas – 0,0 ± 0,1. CoRoT-4 b pusiausvyros temperatūra – 976 K.

Apie CoRoT-4 b atradimą pranešta 2008 m. Planeta aptikta CoRoT kosminės observatorijos, taikant tranzitų metodą. CoRoT-4 b yra vienintelė CoRoT-4 sistemoje aptikta planeta (2020 m. duomenimis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „CoRoT-4 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-03-21.
2. 1 2  Moutou, C.; et al. (2008). „Transiting exoplanets from the CoRoT space mission. V. CoRoT-Exo-4b: stellar and planetary parameters". *Astronomy and Astrophysics* **488** (2): L47–L50. Bibcode:2008A&A...488L..47M. arXiv:0807.3739. doi:10.1051/0004-6361:200810273.
3. 1 2  „CoRoT-4 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-03-21.
4. 1 2  „Planet CoRoT-4 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-03-21.
5. ↑  „CoRoT-4 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-03-21.
Rimantas Teresas
**Rimantas Teresas** (g. 1955 m. rugpjūčio 16 d. Kuršėnuose) – lietuvių aktorius, režisierius.

Biografija
1974 m. baigė Naujosios Akmenės vidurinę mokyklą, 1981 m. – aktorystės studijas LTSR valstybinėje konservatorijoje (kurso vadovė – prof. Irena Vaišytė). Nuo 1981 m. – Panevėžio J.Miltinio dramos teatro aktorius, 1996 – 2010 m. buvo šio teatro direktorius. Eseistinės knygos „Prisilietimo oazė", antologijos „J.Miltinio dramos teatras" autorius. Panevėžio Rotary klubo „Nevėžis" narys.

Žmona – aktorė Ligita Kondrotaitė.

Svarbiausi vaidmenys teatre
---------------------------

Mėrūnas (V.Krėvės „Žentas"), Alfredas (E. fon Chorvato „Vienos miško pasakos"), Juokdarys (J.Grušo „Mykolas Glinskis"), Sargas (H. Pinterio „Sargas"), Edvardas (A.Vienuolio „Prieblanda"), Arnholmas (H.Ibseno „Moteris iš jūros"), Jis (K. Sokolovo „Liūdna karvė ir švelnus jautis"), Zelmanas (V.Dautarto „Senojo gluosnio pasakojimai").

Režisuoti spektakliai
---------------------

* 1989 – Carlo Colodi „Pinokio išdaigos" (Panevėžio dramos teatras)
* 1992 – Moljero „Miestelėnas bajoras" (Panevėžio dramos teatras)
* 1995 – Moljero „Šykštuolis" (Šiaulių dramos teatras)
* 1996 – V.Haufo „Pasakos apie kalifą gandrą ir nykštuką Nosį" (Panevėžio teatras „Menas")
* 1998 – Moljero „Tariamasis ligonis" (Juozo Miltinio dramos teatras)
* 1999 – Sławomir Mrożek „Atviroje jūroje" (Juozo Miltinio dramos teatras)
* 2000 – Avksentij Cagareli „Chanuma" (Juozo Miltinio dramos teatras)
* 2001 – Tomas Šinkariukas „Hambetas" (Juozo Miltinio dramos teatras)
* 2002 – Carlo Goldoni „Kjodžos kivirčai" (Juozo Miltinio dramos teatras)
* 2004 – Moljero „Skapeno klastos" (Juozo Miltinio dramos teatras)

Režisavo videofilmus „Pamaskvės vakarai", „Hamletas", „Donatas Banionis - asmenybės kelias", buvo videofilmo „Bonjoure, monsieur", skirto J. Miltinio 100-osioms metinėms, bendraautoris.

Filmografija
------------

* 1986 – Kaziukas. Žalčio karūna, rež. Bronius Talačka
* 1978 – Markizas ir piemenaitė, rež. Algirdas Dausa
* 1988 – Gerberis. Vilius Karalius, rež. Vidmantas Bačiulis
* 1990 – Marius, rež. Jonas Pakulis, Marijonas Giedrys

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda] (Kas yra kas inf.)
2. ↑   (Biografas.lt inf.)
**Rimantas Skersys** (g. 1961 m. vasario 24 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris.

Biografija
----------

1969 m. pradėjo sportinį kelią Klaipėdos sporto mokykloje pas trenerį Fiodorą Finkelį, kiek vėliau – pas Ričardą Dubinską. Po laiptelį kopdamas aukštyn futbolo laiptais, gabus jaunuolis buvo kviečiamas į įvairias savo amžiaus grupės Lietuvos rinktines. 1977 m. Klaipėdos futbolo VJSM sudėtyje Sumgaite tapo TSRS specializuotų sporto mokyklų čempionu. Tais pačiais metais perspektyvus žaidėjas buvo pakviestas į meistrų komandą „Atlantas".

Baigęs vidurinę mokyklą, 1979 m. išvyko studijuoti į Kauno kūno kultūros institutą. Studijuodamas KKI, 1979-1983 m. ne kartą tapo Lietuvos aukštųjų mokyklų čempionu. Baigęs mokslus, 1983 m. rudenį R. Skersys grįžo į „Atlanto" vienuolikę, kurioje rungtyniavo iki 1989 metų. 1985 m. pasiektas pats svariausias laimėjimas – su „Atlantu" iškovota teisė rungtyniauti TSRS I lygos čempionate. 1990 m. R. Skersys rungtyniavo uostamiesčio „Granito" ekipoje.

Atkūrus Nepriklausomybę, 1991-1993 m. rungtyniaudamas Kretingos „Minijoje" R. Skersys kretingiškiams padėjo tapti Lietuvos II lygos čempionais. Taip pat iškovota teisė rungtyniauti tarp stipriausių Lietuvos komandų.

Rungtyniaudamas už „Granito" ir „Minijos" ekipas R. Skersys derino futbolininko ir trenerio darbą. Nuo 1989 m. Rimantas pradėjo dirbti Klaipėdos futbolo mokykloje, kurioje darbuojasi iki šiol. Su savo komandomis R. Skersys yra ne kartą tapęs įvairaus amžiaus respublikos pirmenybių čempionais, taip pat iškovojo Lietuvos jaunių ir jaunimo žaidynių titulus. 1992-2005 m. R. Skersys dirbo Lietuvos U-17 ir U-19 rinktinių treneriu. 2010 m. vadovavo FC Klaipėdai.

Tarp auklėtinių – Lietuvos nacionalinės rinktinės žaidėjai Tomas Danilevičius ir Andrius Gedgaudas, U-21 rinktinės vartininkas Liudvikas Valius, Vokietijos Bundeslygos salės futbolo čempionas ir geriausias žaidėjas Haroldas Gracholskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paulius Matulevičius. Nusipelnęs Klaipėdos treneris Rimantas Skersys švęs 50-metį. // „Vakarų ekspresas", 2011-02-22
| **Hypholoma fasciculare** |
| --- |
| (*Hypholoma fasciculare*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Gleiviabudiniai  *( Strophariaceae)* |
| Gentis: | Kelmabudė  *( Hypholoma)* |
| Rūšis: | Puokštinė kelmabudė  *( Hypholoma fasciculare)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Hypholoma fasciculare***(Huds.) P. Kumm. 1871 |
| **Sinonimas** |
| 

|  |
| --- |
|  *Agaricus acutus* Cooke (1886) |
| *Agaricus fascicularis* |
| *Nematoloma fasciculare* |
|  *Hypholoma fasciculare*  (Huds.) Quél. (1871) |
|  *Naucoria acuta*  (Cooke) Sacc. (1887) |

 |

**Puokštinė kelmabudė** (*Hypholoma fasciculare*) – gleiviabudinių šeimai priklausantis nuodingas grybas.

Išvaizda
--------

Kepurėlė 2–7 cm skersmens iš pradžių pusiau apvali iškili, vėliau paplokščia, horizontali, dažnai su plačiu gūbreliu. Luobelė lygi blizganti, sieros geltonumo, tačiau vidurys tamsesnis, oranžiškai rudas. Kraštuose dažnai būna geltono šydo plaušingų odiškų liekanų. Kotas 5-10 cm ilgio, 0,3-0,8 cm storio, tuščiaviduris, viršutinė dalis sieros geltonumo, žemiau geltonai rusvas, plaušuotas, prie kepurėlės kartais lieka rinkio pavidalo tamsaus šydo liekana. Lakšteliai sierinės spalvos, senesnių violetiškai žalsvi, senų žalsvai rudai juosvi, labai tankūs, siauri, 3-4 mm pločio, priaugtiniai arba šiek tiek nuaugtiniai. Trama geltona plaušinga, nemalonaus kvapo ir nepaprastai kartaus skonio. Sporos šokoladinės rudos spalvos, 6–7\*3–4 μ m dydžio.

Apsinuodijimo pavojus: puokštinė kelmabudė yra nuodinga, tačiau nevalgoma dar ir dėl kartaus skonio. Grybo nuodingosios medžiagos sukelia vėmimą ir viduriavimą, todėl jis gali būti labai pavojingas pagyvenusio amžiaus silpnos sveikatos žmonėms.

Puokštinės kelmabudės vaizdas iš apačios
Spalvos kaita: kepurėlės, kaip ir kitų grybo dalių, spalva nesikeičia. Vietoj gūbrelio kartais būna nedidelis įdubimas. Kotas šviesiai gelsvas arba sieros geltonumo, pagrindas rusvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių sieros geltonumo, vėliau žalsvi ir galiausiai žalsvai rudai juosvi. Trama sieros geltonumo, koto trama rusvo atspalvio.

Augavietė
---------

Šis grybas labai paplitęs Lietuvoje, auga krūmynuose ant pūvančios lapuočių ir spygliuočių medienos, ypač ant kelmų ir stuobrių.

Sezonas: gegužė–gruodis

Panašios rūšys: Paprastasis kelmutis (*Armillaria mellea*) ir ypač Švelnioji kelmabudė (*Hypholoma capnoides*), kurie abu yra valgomi ir lengvai atpažįstami dėl savo baltos visiškai nekarčios tramos.

Literatūra
----------

* Etorė Bielis „Grybai", „Mūsų knyga", 2004 m, (138 psl.) ISBN 9955-573-65-1

Nuorodos
--------

* Grybų katalogas
* Apie Lietuvoje augančius grybus


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Puokštinė kelmabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Semantika** (gr. σημαντικός = *semantikos* 'reikšminis') ― šiuolaikinės kalbotyros šaka, tyrinėjanti kalbos vienetų reikšmes: prozodikos elementus, morfemas, žodžius, įvairius žodžių junginius, frazes, sakinius, įvairias diskurso dalis ir kt.

Istorija
--------

Semantika užsimezgė dar antikoje, jos klausimus svarstė Aristotelis ir Platonas, jie nagrinėjo formos ir reikšmės santykį, tačiau kaip kalbotyros mokslo šaka semantika iškilo XIX a. pabaigoje. Šiuolaikinės semantikos pradininku laikomas prancūzų kalbininkas Mišelis Brealis ― 1897 m. jis parašė knygą „Semantikos studijos" („Essai de Sémantique"). Didelę įtaką semantikos sampratai padarė F. de Sosiūras. Semantikoje svarbiausia išsiaiškinti kalbos ženklus ir sintagminių (linijinių tarp kalbos vienetų jų eilėje) ryšių bei paradigminių ryšių ypatumus.

Kaip brandi kalbotyros mokslo šaka semantika susiformavo XX a. antrojoje pusėje, minėtini D. Bolindžerio, V. Čeifo, Dž. Leikofo ir daugybės kitų kalbininkų darbai. Semantiką nagrinėjo ir lietuvių kalbininkai, tarp jų A. J. Greimas, A. Gudavičius, E. Jakaitienė.

Semantikos kryptys
------------------

Kalbotyroje reikšmės sąvoka komplikuota. Priešinama kalbinė reikšmė (ji priklauso tik nuo sisteminės kalbos vienetų ir ženklų reikšmės) ir pragmatinė (kalbėtojo suteikiama reikšmė ― kaip kalbos vienetai ir ženklai vartojami individualiu atveju). Lingvistinė semantika telkia dėmesį į kalbinę reikšmę.

Pasak kalbininkės A. Usonienės, išskiriamos tokios semantikos mokslo kryptys: tradicinė (deskriptyvioji), struktūrinė, generatyvinė, kognityvinė (tiria kalbinį patiriamo ar mąstomo pasaulio konceptualumą), kontrastyvinė (tiria tarpkalbinius ir tarpkultūrinius reikšmės ypatumus), freimų (tiria prototipinių koncepcinių schemų semantines struktūras), funkcinė, loginė (formalioji) ir jos naujoji šaka ― kompiuterinė (paremta tekstynais) semantika.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Aurelija Usonienė (2012-06-11). „Semantika". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-02-10.
| **Rimantas Remeika** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1962 m. rugpjūčio 1 d. (60 metų)Sereikiai, Šiaulių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | išsiskyręs |
| Vaikai | Dominykas, Monika |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, Sveikatos apsaugos ministerijos kancleris |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1994 m. Lietuvos centro sąjunga;
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga;
* 2014 m. Liberalų sąjūdis.

 |
|  |
| Alma mater | 
* 1985 m. Vilniaus pedagoginis institutas;
* 1996 m. Vilniaus pedagoginis universitetas.

 |

**Rimantas Remeika** (g. 1962 m. rugpjūčio 1 d. Sereikiuose, Šiaulių raj.) – pedagogas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Pakruojo vidurinę mokyklą, 1985 m. – Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą ir įgijo techninių disciplinų darbų mokytojo specialybę, 1996 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto socialinių mokslų magistrantūros studijas.

1985–1989 m. Švenčionių ir Vilniaus rajonų vidurinių mokyklų mokytojas. 1989–1990 m. Vilniaus rajono komjaunimo komiteto sekretorius. 1990–1992 m. Automobilinės užpildymo dujomis kompresorinės stoties meistras. 1992–1995 m. Vilniaus rajono Pagirių vidurinės mokyklos direktorius. 1995–1999 m. Vilniaus apskrities administracijos Švietimo, socialinio skyriaus vedėjas. 1999–2004 m. Vilniaus Jono Basanavičiaus vidurinės mokyklos direktorius. 2004–2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.

2008–2009 m. Sveikatos apsaugos ministro patarėjas. 2009–2013 m. Sveikatos apsaugos ministerijos kancleris. 2013–2018 m. Ekstremalių sveikatai situacijų centro direktoriaus pavaduotojas plėtrai. Nuo 2018 m. – Vilniaus Genio progimnazijos direktorius.

1993–1995 m. Vilniaus rajono tarybos narys, 2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

1989–1990 m. Sąjūdžio Vilniaus rajono tarybos narys. 1994–2003 m. Lietuvos centro sąjungos (LCS) narys, Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, 1994 m. vienas iš LCS Vilniaus, 1996 m. Vilniaus rajono skyrių steigėjų, 2002–2003 m. LCS valdybos narys. 2003–2014 m. Liberalų ir centro sąjungos (LiCS) narys, 2003 m. LiCS Vilniaus skyriaus pirmininko pavaduotojas, 2003–2005 m. LiCS valdybos narys. Nuo 2014 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys.

1996 m. vienas iš laikinosios vaikų globos namų „Atsigręžk į vaikus" steigėjų, iki 2002 m. valdybos narys. 2001 m. vienas iš Vilniaus Pilaitės mikrorajono gyventojų bendruomenės steigėjų, iki 2004 m. valdybos narys. Išsiskyręs, sūnus Dominykas, dukra Monika.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.
* Rimanto Remeikos svetainė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kas yra kas Lietuvoje. Politika, 2006, p. 884.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
**CoRoT-30 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę CoRoT-30, esančią Gyvatnešio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 3131,1 šviesmečio (960 parsekų).

CoRoT-30 b yra karštojo Jupiterio tipo dujinė milžinė. Planetos masė siekia apie 2,9 (-0,22 +0,22) Jupiterio masės, o spindulys – 1,009 (± 0,076) Jupiterio spindulio. CoRoT-30 b vidutinis tankis – 3,45 ± 0,65 g cm³. Planetos branduolys yra nuo 15 iki 75 kartų masyvesnis už Žemę. Šios egzoplanetos masė nustatyta radialinių greičių metodu, o spindulys – tranzitų metodu. Apie savo žvaigždę CoRoT-30 b apskrieja per 9,06005 (± 0,00024) paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,0844 (± 0,0012) av, o ekscentricitetas – 0,007 (± 0,031). Planeta skrieja beveik apskrita orbita.

Apie CoRoT-30 b atradimą pranešta 2017 m. Planeta aptikta CoRoT kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Tai vienintelė CoRoT-30 sistemoje atrasta planeta (2020 m. duomenimis).

Šaltinis
--------

1. 1 2 3 4  „Planet CoRoT-30 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-04-19.
2. ↑  „CoRoT-30". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-04-19.
3. 1 2  „CoRoT-30 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-04-19.
4. 1 2 3  „Transiting exoplanets from the CoRoT space mission. XXIX. The hot Jupiters CoRoT-30 b and CoRoT-31 b". Astronomy and Astrophysics, **635** (2020). DOI:10.1051/0004-6361/201732393.
5. ↑  „CoRoT-30 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-04-19.
| **Viktoras Mardusinasrus. *Виктор Николаевич Мардусин*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. kovo 18 d. (65 metai)Brianske |
|  |
| Veikla | Rusijos laivyno admirolas. |
|  |
| Išsilavinimas | RF Generalinio štabo akademija |

**Viktoras Mardusinas** (rus. *Виктор Николаевич Мардусин* g. 1958 m. kovo 18 d. Brianske) – Rusijos laivyno admirolas.

1980 m. baigė aukštąją Juodosios jūros karinę jūrų mokyklą Sevastopolyje. Po to buvo kovinės dalies vado pavaduotoju, mažojo raketų laivo „Grad" Baltijos laivyne vado padėjėju.

1985 m. baigė Ypatinguosius aukštuosius karininkų kursus ir tarnavo Baltijos laivyne mažojo raketų laivo „Molnija" vado padėjėju (1985 m.), didžiojo priešpovandeninio raketų laivo vado vyriausiuoju padėjėju, didžiojo priešpovandeninio laivo vadu, eskadrinio minininko „Spešnyj" (*Спешный*) vadu (1988–1989 m.).

1991 m. baigė Karinę jūrų akademiją ir toliau tarnavo Baltijos laivyne. Buvo 106-ojo mažųjų raketų laivų diviziono vadu, raketų laivų brigados vado pavaduotoju ir štabo viršininku, 36-osios raketų katerių brigados vadu (1991–1996 m.), Baltijos karinės jūrų bazės vado pirmuoju pavaduotoju.

2000 metais baigė Rusijos Generalinio štabo Karo akademiją ir buvo paskirtas Baltijos laivyno štabo viršininko pavaduotoju.
  
2001 m. paskirtas Baltijos karinės jūrų bazės vadu.

2003 m. paskirtas Ramiojo vandenyno laivyno vado pavaduotoju. 2005 m. – Ramiojo vandenyno laivyno vado pirmuoju pavaduotoju ir štabo viršininku.
  
2007 m. gruodžio 6 d. paskirtas Baltijos laivyno vadu, kurio pareigas ėjo iki 2009 m. rugsėjo 8 d.

2009 m. rugsėjo 8 d. paskirtas RF Ginkluotųjų pajėgų Generalinio štabo karinės akademijos viršininko pavaduotoju mokomajam ir moksliniam darbui.

Nuorodos
--------

* Командующий Балтийским флотом. Вице-адмирал МАРДУСИН Виктор Николаевич
| *Cold Spring Harbor* |
| --- |
|  |
| Billy Joel studijinis albumas |
| Įrašytas | 1971 m. liepą |
| Žanras | pop rokas, soft rokas |
| Trukmė | 29:53 |
| Įrašų kompanija | Record Plant, Los Andželas, Kalifornija
Ultrasonic Recording Studios, Hempstedas, Niujorkas |
| Apžvalgos |
| AllMusic  nuoroda |
| Billy Joel chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  **„Cold Spring Harbor" (1971)** | „Piano Man" (1973) |

 |

**„Cold Spring Harbor"** – debiutinis amerikiečių atlikėjo Billy Joel albumas, išleistas 1971 m. lapkričio 1 d.

Turinys
-------

„Cold Spring Harbor" buvo pavadintas pagal kaimelį, tokiu pačiu pavadinimu, esantį Hantingtone, Niujorke (JAV). Ta vieta yra gana netoli Joel'io gimtųjų namų. Jo daina „Tomorrow Is Today" buvo parašyta apie jo sunkų laikotarpį prieš metus, kuomet sirgo depresija[1]. Vėliau Billis išleido ir koncertines dainų „She's Got a Way" bei „Everybody Loves You Now" versijas, įtrauktas į 1981 m. albumą „Songs in the Attic". 1982 m. singlu tapo minėtoji „She's Got a Way", kuri pasiekė 23-iąją vietą Billboard Hot 100 pardavimuose.

Dainų sąrašas
-------------

#### Pirmoji pusė

1. „She's Got a Way" — 2:51
2. „You Can Make Me Free" — 2:59
3. „Everybody Loves You Now" — 2:49
4. „Why Judy Why" — 2:58
5. „Falling of the Rain" — 2:38

#### Antroji pusė

1. „Turn Around" — 3:06
2. „You Look So Good to Me" — 2:29
3. „Tomorrow Is Today" — 4:40
4. „Nocturne" — 2:46
5. „Got to Begin Again" — 2:52

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bordowitz, Hank (2006). *Billy Joel: The Life and Times of an Angry Young Man*. Billboard Books. p. 39.
Senasis varpas, žvelgiant iš lauko, nuo šventoriaus vartų
**Semeliškių varpas** – respublikinės reikšmės kultūros paminklas, esantis Semeliškių Šv. Lauryno bažnyčios varpinėje, antras pagal senumą varpas Lietuvoje datuojamas 1442 m. (seniausias, datuojamas 1420 m. yra laikomas Lietuvos nacionaliniame muziejuje). Iš kitų varpų Semeliškių varpas išsiskiria savo forma – jis primena iš šiaudų pintus avilius, į apačią išplatėja. Varpo aukštis – 53 cm, skersmuo – 55 cm, svoris – 123 kg.

Šis varpas yra įtrūkęs, dėl to itin saugojimas ir šiuo metu nenaudojamas. Būdamas svarbia praeities vertybe varpas tapo Semeliškių miestelio simboliu – dailininko Rolando Rimkūno parengtas herbo maketas priimtas 2002 m. Žaliame fone vaizduojamas auksinis varpas, prie kurio dera lenkta S linija, įamžinanti per Semeliškes tekančią Strėvą.

Semeliškių varpas yra Semeliškių Šv. Lauryno bažnyčios varpinėje (dešinėje)
Varpas nuliedintas 1442 m. ir dedikuotas Vytautui Didžiajam. Nors šiuo metu šis varpas yra Semeliškėse, pirminė jo vieta nėra žinoma. Manoma, kad varpas galėjęs kabėti kurioje nors Vidurio Lietuvos arba dabartinės Baltarusijos ribose buvusioje Rytų Lietuvos bažnyčioje. Žinoma, kad 1915 m. varpas buvo evakuotas į Rusiją, o 1927 m. sausio 25 d. atgabentas į Semeliškes.

Ant žalvarinio varpo išlieta dviem virvelės pavidalo rumbais įrėminta juosta, kurioje kampuotais gotikiniais rašmenimis įspaustas lotyniškas kreipimasis ir pagaminimo data: „*[Karaliau], ateik pas mus su taika. 1442 Vieš[paties] metais*". Toks išlietas varpo tekstas – maldos meldimas – nurodo varpo paskirtį: jis turėjęs skambinti „Viešpaties Angelo" maldai ir buvo vadinamas „Taikos varpu". Viduramžiais ir renesanso epochoje pagaminti varpai su tokiu lotynišku kvietimu yra išlikę ir Vokietijoje, Prancūzijoje, Nyderlanduose, Skandinavijoje, Vengrijoje, Lenkijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Elektrėnų kronika. Ką mena seniausias savivaldybėje varpas?

* "Semeliškių Šv. Lauryno bažnyčia", Semeliškių Šv. Lauryno parapijos leidinys, 2011 m. 10 ir 14 psl.
| **Inonotus obliquus** |
| --- |
| Įžulnusis skylenis (Inonotus obliquus)Įžulnusis skylenis (*Inonotus obliquus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Šiurkšteniečiai  *( Hymenochaetales)* |
| Šeima: | Šiurkšteniniai  *( Hymenochaetaceae)* |
| Gentis: | Skylenis  *( Inonotus)* |
| Rūšis: | Įžulnusis skylenis  *( Inonotus obliquus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Įžulnusis skylenis**, **juodasis beržo grybas, beržinis juodgrybis** (lot. *Inonotus obliquus*) – šiurkšteninių (*Hymenochaetaceae*) šeimos grybas. 

*Inonotus obliquus* yra daugiametis parazitinis grybas, pažeidžiantis kamienus ir sukeliantis plačialapių medžių baltąjį šerdies puvinį. Medis gali išgyventi nuo 10 iki 80 metų ir ilgiau su šia infekcija. Dažniausiai pažeidžia karpotąjį beržą (*Betula pendula)*, plaukuotąjį beržą (*Betula pubescens*), *B. carpatica*, paprastąjį buką (*Fagus sylvatica*). Rečiau pažeidžia klevus (*Acer campestre*, *A. pseudoplatanus*), juodalksnius (*Alnus glutinosa*), baltalksnius (*A. incana*), uosius (*Fraxinus excelsior*), ąžuolus (*Quercus cerris, Q. petraea, Q. robur, Q. delachampii*), guobas (*Ulmus* sp.). Tipiškai formuoja anglies spalvos sterilias grybienos išaugas (čagas) tose vietose, kur buvo pažeidimas ir per kur infekcija pateko į gilesnius audinius. Fertilūs vaisiakūniai susidaro tik vieną kartą infekcijos cikle, kai medis žūsta. Paplitimas cirkumborealinis, randamas Rusijoje, Skandinavijos, vidurio ir rytų Europos regionuose, Šiaurės Amerikoje, Azijoje, Japonijoje.

Panaudojimas
------------

Liaudies medicinos objektas. Befunginas - iš šio grybo ruošiamas ekstraktas, kuris, teigiama, pasižymi tonizuojančiomis ir skausmą malšinančiomis savybėmis. Dėl specifinių sudedamųjų medžiagų gali turėti teigiamos įtakos gydant onkologinus susirgimus. Renkamas bet kuriuo metų laiku, išpjaunant ar iškertant kirviu. Purus apatinis sluoksnis pašalinamas, paliekami tik vidurinis ir viršutinis sluoksniai, kurie susmulkinami ir išdžiovinami. Turi organinių rūgščių, polisacharidų, dervų, mikro ir makroelementų.

Išnašos
-------

1. ↑  Lee MW, Hur H, Chang KC, Lee TS, Ka KH, Jankovsky L. Introduction to Distribution and Ecology of Sterile Conks of Inonotus obliquus. *Mycobiology*. 2008;36(4):199-202. doi:10.4489/MYCO.2008.36.4.199
2. ↑
3. ↑  Géry A, Dubreule C, André V, et al. Chaga ( Inonotus obliquus), a Future Potential Medicinal Fungus in Oncology? A Chemical Study and a Comparison of the Cytotoxicity Against Human Lung Adenocarcinoma Cells (A549) and Human Bronchial Epithelial Cells (BEAS-2B). *Integr Cancer Ther*. 2018;17(3):832-843. doi:10.1177/1534735418757912