recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°13′43″š. pl. 24°24′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.228632°š. pl. 24.415046°r. ilg.﻿ / 56.228632; 24.415046

|  |
| --- |
| **Saločių Antano Poškos pagrindinė mokykla** |
| Saločių Antano Poškos pagrindinė mokykla herbasSaločių Antano Poškos pagrindinė mokykla herbas |
| Saločių Antano Poškos pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Vytauto g. 11, Saločiai |
| **Direktorius(-ė)** | Justina Rupeikienė |
| **Mokinių skaičius** | 312 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 31 |

**Pasvalio rajono Saločių Antano Poškos pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Saločiuose (Pasvalio raj.), Vytauto g. 11, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190615670. Steigėjas Pasvalio rajono savivaldybės taryba. Mokykla įsikūrusi šiauriniame Pasvalio rajono pakraštyje, prie Via Baltica magistralės. Mokykloje veikia krašto istorijos muziejus ir dailės galerija.

Filialai:

* Saločių Antano Poškos pagrindinės mokyklos Namišių pradinio ugdymo skyrius
* Saločių Antano Poškos vidurinės mokyklos Kiemėnų pagrindinio ugdymo skyrius (iki 2007 m.)

Istorija
--------

Nuo stadiono pusės
Parapijinė mokykla prie Saločių bažnyčios veikė jau XIX a. pradžioje. 1866 m. iš Saločių mokykla perkelta į Kiemėnus. 1908 m. prie bažnyčios klebonijos įkurta lietuviška mokykla. Apie 1924 m. miestelyje atidaryta ir valdiška mokykla. 1929 m. pradėta statyti dviejų aukštų mūrinė mokykla. Statybai naudotos Saločių dvaro ūkinio pastato plytos. 1930 m. atidaryta pradžios mokykla, pavadinta daktaro Jono Basanavičiaus vardu. Antrojo pasaulinio karo metu labai nukentėjo viso miestelio pastatai, taip pat ir mokykla.

1944 m. spalio mėn. prasidėjo mokymas, 1945 m. atidarytos progimnazijos klasės. Progimnazija įsikūrė Škilinpamūšio dvare, 1946 m. sugrąžinta į Saločius. Iki 1949 m. dirbo kaip atskiros mokyklos: pradinė ir progimnazija, kiekviena su savo vadovais, 1949 m. mokyklos sujungtos. 1965 m. atidarytas pirmasis mokyklos priestatas, 1978 m. antrasis. Senasis pradinės mokyklos pastatas buvo renovuotas, 2004 m. jame įsikūrė kultūros centras.

2003 m. rugsėjo 1 d. rajono savivaldybės tarybos sprendimu mokykla pavadinta keliautojo Antano Poškos (1903–1992) vardu. 2004 m. sausio 1 d. prie Saločių Antano Poškos vidurinės mokyklos prijungta Kiemėnų pagrindinė mokykla ir Namišių pradinė mokykla. 2007 m. prie mokyklos įsteigti du vaiko dienos centrai Puškoniuose ir Dagiuose. 2007 m. rugsėjo 1 d. rajono savivaldybės tarybos sprendimu Kiemėnų pagrindinio ugdymo skyrius panaikintas.

Direktoriai
-----------

* 1930–1940 m. Jonas Morkvėnas
* 1949 m. Jonas Narvidas
* V. Vaitiekaitis, R. Vaitiekūnaitė, G. Jankūnaitė, P. Čiuplinskas
* nuo 2001 m. Laima Jankauskienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Vaclovas Bagdonavičius
* Jonas Mikelinskas

Žymūs mokiniai
--------------

* Henrikas Čigriejus, rašytojas
* Jonas Čiulevičius, agronomas, politikas

Nuorodos
--------

1. ↑  Istorija. Salociumokykla.lt (tikrinta 2022-04-22).

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2012-12-02 iš Wayback Machine projekto.
| **Valerijus Makūnas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. spalio 29 d. (68 metai)Lietuva Zapyškis, Kauno rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Valerijus Makūnas** (g. 1955 m. spalio 29 d. Zapyškyje, Kauno rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1963–1972 m. mokėsi Zapyškio aštuonmetėje mokykloje, 1972–1974 m. Kačerginės vidurinėje mokykloje. 1974–1977 m. studijavo Lietuvos kūno kultūros institute.

1977–1979 m. Noreikiškių vidurinės mokyklos mokytojas. 1980–1986 m. Kauno rajono Švietimo skyriaus inspektorius, 1987–1990 m. skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1991–1993 m. Kačerginės vidurinės mokyklos direktorius. 1993–2000 m. Noreikiškių vidurinės mokyklos direktorius.

2000–2006 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vedėjas. 2006–2007 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2007 m. Kauno rajono savivaldybės meras.

Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos (LSDP) Kauno rajono skyriaus narys, nuo 2005 m. skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. 2003 m. kovo-balandžio mėn. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvai pagražinti draugijos narys. Ringaudų bendruomenės narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-08-21 iš Wayback Machine projekto.
Nendrynas vandens telkinio pakrantėje Vokietijoje
Nendrynai, susidarę buvusių karjerų vietoje (Milžemiai, Kėdainių rajonas)
**Nendrynas** – gamtinė buveinė, kurioje viešpatauja nendrių (*Phragmites*) genties augalai. Susidaro drėgnose, sezoniškai užmirkstančiose vietose, vandens telkinių pakrantėse: pelkėse, šlapynėse, ežerų, tvenkinių, seklių jūrų įlankų, maršų pakrantėse, nesraunių upių krantuose, užliejamose salpose. Esant palankioms sąlygoms gali sudaryti didelius plotus.

Nendrynai nesusidaro rūgštingame vandenyje, todėl neauga aukštapelkėse, bet geriausiai įsitvirtina gėlame arba lengvai druskingame vandenyje, nendrės gali augti net jei vanduo jas apsemia iki 2 metrų aukščio. Nendrynai dažnai kolonizuoja didelius plotus (pavyzdžiui, užaugdami nebešienaujamas užliejamas pievas, seklių ir ankančių vandens telkinių pakrantes, nebenaudojamus karjerus). Kaupiantis organinių nuokritų sluoksniui, nendrynai skatina vietos pelkėjimą.

Lietuvoje nendrynuose drauge su paprastosiomis nendrėmis auga kiti, drėgmę mėgstantys augalai: vandeninė monažolė, nendrinis dryžutis, lendrūnas, įvairios viksvos, viksvameldžiai, meldai, vikšriai, geltonasis vilkdalgis, švendras, dumblialaiškis, vandeninė mėta, paprastoji vilkakojė, kalpokė, vingiorykštė, paprastoji sprigė, upelinė veronika, neužmirštuolė. Pakraščiuose, ant krantų dažnai auga juodalksniai, karklai, šunobelės, putinai. Nendrynai – svarbi pakrančių ir vandens paukščių buveinė. Ten lizdus suka nendrinukės, nendrinės startos, krakšlės, ūsuotosios zylės, baubliai, garniai, vandeninės vištelės, virš nendrynų medžioja nendrinės lingės. Tarp nendrių gyvena bebrai, ūdros, vandeniniai pelėnai, dirvinės ir mažylės pelės, vandeniniai kirstukai.

Kituose kraštuose nendrynus formuoja nendriniai arundai (*Arundo donax*), papirusinės viksvuolės (*Cyperus papyrus*), bambukai ir kt.

* Augančios nendrės pelkėtame Musteikos upelio slėnyjeAugančios nendrės pelkėtame Musteikos upelio slėnyje
* Nendrynas KinijojeNendrynas Kinijoje
* Nendrynas žiemą BelgijojeNendrynas žiemą Belgijoje
* Mažoji krakšlė tarp nendriųMažoji krakšlė tarp nendrių

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reedbed, *wildlifetrusts.org*
2. ↑  Reedbeds, WWT


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nendrynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Petras Mikelionis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1939 m. balandžio 4 d.Smarliūnai, Veisiejų valsčius |
| Mirė | 2022 m. balandžio 19 d. (83 metai) |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Tėvas | Antanas |
| Motina | Marija |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina |
| Vaikai | Nerijus, Eglė |
|  |
| Veikla | mokslinis agronomas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1964 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Lietuvos žemės ūkio akademija, 1979 m. Leningrado aukštoji partinė mokykla |

**Petras Mikelionis** (1939 m. balandžio 4 d. Smarliūnuose, Veisiejų valsčiuje – 2022 m. balandžio 19 d.) – mokslinis agronomas, Lietuvos partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1950 m. baigė Smarliūnų pradinę, 1957 m. Veisiejų vidurinę mokyklą. 1958–1963 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultete, mokslinis agronomas.

1963–1965 m. Panevėžiuko tarybinio ūkio vyr. agronomas. 1965–1973 m. Pagynės paukštininkystės tarybinio ūkio direktorius. 1973–1985 m. Kauno rajono LDT Vykdomojo komiteto pirmininkas. 1979 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą. 1985–1990 m. LKP Kauno rajono komiteto I sekretorius. Nuo 1986 m. LKP CK narys.

1992–1995 m. AB „Statyba" gen. direktoriaus pavaduotojas. 1995–1997 m. Kauno apskrities valdytojas. 1997–2000 m. UAB „Songailai" direktoriaus pavaduotojas. 2000–2003 m. Kauno rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos valdybos narys. 2003–2007 m. Valstybinės lošimų priežiūros komisijos narys. 2007–2015 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1990–1993 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 1990–1992 m. Kauno rajono deputatų tarybos pirmininkas. 2000–2017 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1964 m. SSKP, nuo 1990 m. LDDP, nuo 2001 m. LSDP Kauno rajono skyriaus narys. 

1997–2000 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos viceprezidentas. Nuo 2003 m. Lietuvos krepšinio federacijos viceprezidentas. Nuo 2003 m. „Žalgirio" klubo valdybos narys. Sutuoktinė Gražina, vaikai Nerijus, Eglė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Mirė buvęs Kauno rajono meras Mikelionis. lrt.lt. 2022-04-20. Nuoroda tikrinta 2022-04-20.
2. ↑  Petras Mikelionis. cemety. Nuoroda tikrinta 2023-10-11.
3. ↑
4. ↑  Vytautas Šemeta. *Petras Mikelionis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 80
5. ↑
6. ↑
7. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑
9. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Petras Mikelionis // Kauno diena, 2003-10-18
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sunkusis bombonešis „B-29 Superfortress" (1942 m.)
**Sunkusis bombonešis** (angl. *heavy bomber*) – didelio veikimo spindulio stambus bombonešis, pritaikytas gabenti didelį bombų krovinį. 

Pagal naują strateginės ginkluotės mažinimo sutartį „New START" sunkiaisiais bombonešiais vadina bombonešius, kurie:

* turi didesnį nei 8 000 km veikimo spindulį,
* arba gali gabenti ir paleisti didelio nuotolio ore paleidžiamą sparnuotąją raketą su branduoliniu užtaisu.

Istorija
--------

Pavadinimas *sunkusis bombonešis* buvo naudojamas dar prieš Antrąjį pasaulinį karą. Tuo metu buvo skiriami dar ir lengvieji bei vidutiniai bombonešiai. Šis klasifikavimas ėmė prarasti prasmę apie Antrojo pasaulinio karo vidurį, kai, didėjant aviacinių variklių galingumui, ėmė keistis lėktuvų galimybės. Naikintuvai ėmė gabenti iki 900 kg bombų, lengvuosius bombonešius imta naudoti kaip vidutinius.

Antrojo pasaulinio karo laikų bombonešiai išsiskyrė galinga gynybine ginkluote, skirta gintis nuo žymiai greitesnių naikintuvų. Britų sunkieji bombonešiai dažnai turėjo tris bokštelius su 8 kulkosvaidžiais. JAV sunkieji bombonešiai, pritaikyti skraidyti rikiuote, turėjo iki 10 kulkosvaidžių ir patrankų, kuriais buvo ginkluoti elektros variklių sukiojami bokšteliai ar rankomis sukiojamos turelės. Kulkosvaidžiai ir patrankos įrengti taip, kad bombonešius pridengtų iš visų pusių – sunkieji bombonešiai paprastai turi uodegos bokštelius, šonines šaudomąsias angas (portas su 12,7 mm kalibro kulkosvaidžiu), viršutinius ir apatinius bokštelius, sukiojamus varikliais. Visa ši kulkosvaidžių gausa sunkiųjų bombonešių grupėms leidžia apsiginti ir be naikintuvų palydos. 

Amerikiečiai bombonešiuose „B-17" ir „B-24" naudojo „Sperry" rutulinius bokštelius, kurie buvo efektyvi gynybinė sistema, besisukiojusi horizontaliai 360° kampu ir vertikaliai – 90° kampu, ginkluota pora „M2 Browning" kulkosvaidžių, efektyvių 900 m spinduliu. Karo pabaigoje imti naudoti bombonešiai „B-29 Superfortress" turėjo po keturis nuotolinio valdymo bokštelius, kiekvienas ginkluotas pora kulkosvaidžių. Bokštelių kulkosvaidžiai buvo valdomi naudojant taikymo sistemą su analoginiu kompiuteriu. Tik galiniame bokštelyje sėdėjo uodegos šaulys.

Po Antrojo pasaulinio karo sunkiaisiais bombonešiais vadino kai kuriuos bombonešius skirtus strateginėms misijoms, bet tokius bombonešius greitai ėmė vadinti *strateginiais bombonešiais*, o mažesnius bombonešius, su mažesniu veikimo nuotoliu arba mažesniu bombų krovinio geba ėmė vadinti *taktiniais bombonešiais*. Strateginius sunkiuosius bombonešius „nuvertino" atsiradusios tarpkontinentinės balistinės raketos, irgi skirtos strateginiams uždaviniams spręsti. Imtos naudoti didelio taiklumo aviacinės bombos padidino bombų smūgio efektyvumą, tad lėktuvams nebereikėjo didelio bombų krovinio. Tačiau išliko tokie didelės galios bombonešiai kaip „B-52 Stratofortress" (iki 31,5 t bombų) ir „B-2 Spirit" (iki 23 t bombų), naudojami prireikus vienu skrydžiu nugabenti dešimtis tonų bombų.
| **Darijus II** |
| --- |
|  |
| Darijaus II bareljefas ant jo kapavietės |
| Achemenidai |
| Gimimo vardas | Ochos |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 404 m. pr. m. e. |
| Palaidotas (-a) | Naške Rustamas |
| Tėvai | Artakserksas I, Kozmartidenė |
| Sutuoktinis (-ė) | Parisatida |
| Vaikai | Artakserksas II, Kyras Jaunesnysis |
| Religija | zoroastrizmas |
| Persijos Karalių karalius |
| Ėjo pareigas | 423 m. pr. m. e. – 404 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Sogdianas |
| Įpėdinis | Artakserksas II |
| Egipto faraonas |
| Ėjo pareigas | 423 m. pr. m. e. – 404 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Sogdianas |
| Įpėdinis | Amirtėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Darijus II Ochas |

**Darijus II Ochas** arba ***Darėjas II Ochas*** (sen. pers. 𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁 = *Dārayavaʰuš*, sen. gr. Δαρεῖος Ὦχος, mirė 404 m. pr. m. e.) – Persijos Achemenidų imperijos karalius, valdęs 423–404 m. pr. m. e. Karaliaus Artakserkso I sūnus.

Po Artakserkso I mirties, titulą paveldėjo Kserksas II. Jį netrukus nužudė Sogdianas. Artakserkso I sūnus Ochas, valdęs Hirkanijos satrapiją, nužudė savo brolį Sogdianą ir priėmęs Darijaus vardą tapo valdovu. Dar vadintas Notu (graik. *nothos* – 'pavainikis'), nes buvo Artakserkso I meilužės sūnus.

Darijui II didelė įtaką darė jo enuchai ir žmona (pusiau sesuo) Parisatida. Jo valdymo metais rūmuose nuolat kildavo intrigos, o provincijose (Hirkanijoje, Medijoje) vilnijo neramumai. Per Peloponeso karą (431–404 m. pr. m. e.) iš pradžių rėmė Atėnus, vėliau Spartą. 413 m. pr. m. e. atėniečiams praradus Sirakūzus, Darijus II nusprendė užkariauti Atėnų kolonijas Mažojoje Azijoje. Persų Mažosios Azijos satrapai Tisafernas ir Farnabazas parėmė spartiečius ir užėmė dalį Jonijos, bet tolesniems žygiams pritrūko pajėgų. 407 m. pr. m. e. Darijus II metė visas lėšas Spartai paremti, o vietoje Tisaferno satrapu paskyrė savo sūnų Kyrą Jaunesnįjį. 405 m. pr. m. e. Egospotamio mūšyje atėniečiai buvo nugalėti.

Darijaus II valdymo metais Egipte prasidėjo sukilimas, ir karaliui mirus, Egiptas atsiskyrė nuo Persijos. Darijui II Ochui mirus, prasidėjo jo sūnų Artakserkso II Mnemono ir Kyro Jaunesniojo kova dėl sosto.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Darius II Ochus*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  *Darėjas II Ochas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Benediktas Petrauskas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. kovo 2 d. (68 metai)Rusijoje, Irkutsko srities Taišeto raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Rita Petrauskienė-Kutkaitė |
| Vaikai | Mindaugas, Vilija |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Nuo 2015 m. LSDP narys |
|  |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutasVilniaus Gedimino technikos universitetas |

**Benediktas Petrauskas** (g. 1955 m. kovo 2 d. Rusijoje, Irkutsko srities Taišeto raj.) – Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Klaipėdos 15-ąją vidurinę mokyklą, 1978 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą ir įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę. 1989 m. baigė Liaudies ūkio specialistų tobulinimosi instituto Vadovų tobulinimosi kursus. 1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universitete apsigynė technikos mokslų daktaro disertaciją.

1978–1990 m. Klaipėdos autobusų parko inžinierius technologas, Eksploatacijos skyriaus viršininkas, autobusų parko direktorius. 1990–1992 m. Klaipėdos miesto savivaldybės mero pavaduotojas, 1992–1994 m. Klaipėdos miesto savivaldybės meras. 1994–1999 m. Klaipėdos valstybinio prekybos uosto, (nuo 1996 m. Klaipėdos jūrų krovinių kompanija) generalinis direktorius, 1999–2003 m. plėtros direktorius, nuo 2003 m. dukterinės įmonės UAB „Klaipėdos keleivių ir krovinių terminalas" generalinis direktorius. Be to, nuo 1998 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas.

Nuo 1997 m. Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narys, Klaipėdos skyriaus tarybos narys.

2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

1994–2002 m. ir nuo 2005 m. Klaipėdos prekybos, pramonės ir amatų rūmų prezidentas, 2002–2005 m. viceprezidentas. 1999–2003 m. Lietuvos jūrų krovos kompanijų asociacijos viceprezidentas, Tarptautinių prekybos rūmų Lietuvos tarybos narys, pirmininko pavaduotojas. Nuo 1994 m. jaunimo skatinimo bendrijos „Liubekas-Klaipėda" pirmininkas. Klaipėdos Rotary klubo narys, 2002–2003 m. klubo prezidentas. Kazachstano Respublikos garbės konsulas Klaipėdoje.

Žmona Rita Petrauskienė-Kutkaitė, Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcijos vyresnioji ekonomistė, sūnus Mindaugas (g. 1979 m.), duktė Vilija (g. 1986 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2013-07-21 iš Wayback Machine projekto.
| Svidnikaslenk. *Świdnik* |
| --- |
|              |
| *Miesto stoties peronas* |
|  |
| 

SvidnikasSvidnikas

51°14′00″ š. pl. 22°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.23333°š. pl. 22.70000°r. ilg.﻿ / 51.23333; 22.70000﻿ (Svidnikas)Koordinatės: 51°14′00″ š. pl. 22°42′00″ r. ilg.﻿ / ﻿51.23333°š. pl. 22.70000°r. ilg.﻿ / 51.23333; 22.70000﻿ (Svidnikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Liublino vaivadija Liublino vaivadija |
| **Apskritis** | Švidniko apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1954 (miesto teisės) |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 42 797  |
| **Plotas** | 188 km² |
| **Tankumas** (2004) | 228 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 21-040 - 21-047 |
| **Tinklalapis** | www.swidnik.pl |
|  **Vikiteka** | Svidnikas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Svìdnikas  |

**Svidnikas** (lenk. *Świdnik*) – miestas rytų Lenkijoje, Liublino vaivadijoje, 10 km į pietryčius nuo Liublino. Administracinis Švidniko apskrities centras. Gyvena 42,8 tūkst. žmonių.

Istorija
--------

Miesto fontanas
SM-1 sraigtasparnis
PZL SW-4, PZL Mi-2 (2002)
Švidnikas paminėtas pirmą kartą 1392 m. Jis išliko nedidele gyvenviete iki pat XIX a. pabaigos, kai pradėjo vystytis kaip spa kurortas. Iki II Pasaulinio karo prie miesto pastatytas aerodromas.

Pramonė
-------

1951 m. mieste įkurta viena didžiausių sraigtasparnių gamyklų Rytų Europoje – WSK „PZL-Świdnik", gaminusi tiek lenkiškų (*PZL W-3 Sokół* ir *PZL SW-4 Puszczyk*), tiek ir tarybinių modelių orlaivius *Mil Mi-1* (*SM-1*) ir *Mil Mi-2*. 1980 m. šioje gamykloje kilę masiniai streikai neigiamai paveikė miesto ekonomiką, be to, išplito ir į kitus regionus, tarp jų – į Gdanską: taip kilo Solidarumo judėjimas.

2012 m. gruodžio mėn. prie Svidniko baigta statyti Liublino oro uostą (455 tūkst. keleivių per metus).

Sportas
-------

* Futbolo klubas **Avia Świdnik** (Lenkijos III lyga).

Miestai partneriai
------------------

Svidnikas yra užmezgęs partnerystės ryšius su:

* Slovakija Svidnykas, Slovakija
* Nyderlandai Altenas, Olandija (*Aalten*)
* Baltarusija Rečyca, Baltarusija
* Baltarusija Rodūnia, Baltarusija
* Ukraina Šostka, Ukraina (*Шостка*)
* Prancūzija Betiunas, Prancūzija (*Béthune*)
* Lietuva Šalčininkai, Lietuva
* Italija Brindizis, Italija

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Odicialus miesto tinklalapis **(**lenk.**)**
* Svidniko istorija
| Nizelė |
| --- |
| **Ilgis** | 15 km |
| **Ištakos** | Zabalacės apylinkės |
| **Žiotys** | Ūla/Katra |
| **Šalys** | Baltarusijos vėliava Baltarusija, Lietuvos vėliava Lietuva |

**Nizelė**, kitaip ***Nizenka, Balbata*** (blrs. *Нізянка*) – upė Lietuvoje (Varėnos rajone) ir Gudijoje (Varenavo rajone); Ūlos kairysis intakas. Prasideda Maliukių kaimo apylinkėse, 12 km į rytus nuo Sabackinės. Teka į šiaurės vakarus laukais pro Baltarusiją (8,6 km), toliau – kerta Lietuvos teritoriją tarp Rakų ir Dubičių. Žemupyje pasuka į šiaurę, teka Lietuvos–Baltarusijos siena. Patenka į Ūlos–Katros bifurkaciją Karaviškių kaimo apylinkėse (susijungia su Čepkeliu kanalu).

Vaga ištiesinta. Aukštupyje ties Užubaliu patvenkta.

Prie Nizelės esančios gyvenvietės: Maliukiai, Taločkiai, Užubalis (Zabalacė), Dvarčionys, Paseka-Dvarčionys (Baltarusija), Balbutai (Lietuva).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atvirkštinis lietuvių kalboje vartotinų tradicinių Baltarusijos Respublikos (Gudijos) vietovardžių formų sąrašas Archyvuota kopija 2017-02-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Агульная характарыстыка рачной сеткі Гродзенскай вобласці / Даведнік «Водныя аб’екты Рэспублікі Беларусь» Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.
**Vilniaus gaisras (1610 m.)** – 1610 m. birželio 30 d. prasidėjęs gaisras, kurio metu sudegė didelė dalis Vilniaus miesto statinių, dalis Valdovų rūmų.

Gaisras kilo birželio 30 d. ryte. Įvykio liudininko italo kunigo Alessandro Cilli teigimu, ugnis įsiliepsnojo kepėjo name, toje miesto dalyje, kur visi aplinkiniai namai buvo mediniai ir pilni sausos medienos. Kituose šaltiniuose nurodoma, kad gaisras prasidėjo pranciškonų vienuolyno kieme. Apie 12 val. pasigirdo šauksmai ir varpų dūžiai, pranešantys apie gaisrą. Padėtį itin blogino pakilęs didelis vėjas. Ugnis netruko apimti visą miestą. Liepos 1 d. tuo metu Vilniuje viešėjęs karalius Zigmantas Vaza dėl gaisro buvo priverstas palikti Valdovų rūmus, nors kituose šaltiniuose teigiama, kad ugnis nurimo jau septintą vakaro, staiga prasidėjus lietui.

Gaisro metu sudegė daug Vilniaus gotikinės architektūros statinių, meno kūrinių bei buities daiktų: sudegė apie 4700 gyvenamųjų namų, daugiau kaip 10 bažnyčių ir cerkvių (4 cerkvės, liuteronų bažnyčia, žydų sinagoga, karmelitų bažnyčia, šv. Dvasios bažnyčia ir kt.). Po gaisro gyventojų mieste sumažėjo trečdaliu. Kai kuriose gatvėse – Subačiaus, Aušros Vartų dalyje, amžininkų pastebėjimu, išdegė visi namai. Nukentėjo Vilniaus Žemutinės pilies pastatai.

Didysis gaisras Vilnių niokojo kelias dienas. Vilniaus jėzuitų kolegijos metiniame 1610 m. pranešime pažymėta, jog „visur pasirodė sugriuvę mūrai, vien kaminai liko stovėti, bažnyčių ir didelių rūmų fasadai pasvirę, bokštai nugriuvę, visa, kas liko, – vien pelenai ir suodžiai, o gatvėse tarp griuvėsių buvo randama daug pusiau sudegusių ar užtroškusių ar net prispaustų, – net priešas daugelį dienų niokodamas nebūtų sugebėjęs taip sudarkyti ir nusiaubti".

Šaltiniai
---------

* (LT) 1610 06 30 prasidėjo didysis Vilniaus gaisras, kurio metu sudegė dalis Valdovų rūmų ir daugelis kitų pastatų… Lietuvos istorijos institutas // delfi.lt, 2009 m. birželio 29 d. 23:50
* (LT) *Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kasdienis gyvenimas*: Lietuvos istorijos skaitinių chrestomatija, Vilnius: Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2001, p. 613–614.
* (LT) Pilies gatvės įvykiai // Lietuvos nacionalinis dailės muziejus
* (LT) Pusmetį trukusi Vladislovo Vazos viešnagė Vilniuje: nuo vakarėlių iki pirmosios operos, Mindaugas Paknys, LRT.lt, 2022.03.05 21:30
* (PL) Vorbek-Lettow, Maciej, *Skarbnica pamięci: pamie̜tnik lekarza króla Władysława IV*, Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1968, p. 37–38.

Išnašos
-------

1. 1 2  Pilies gatvės įvykiai // Lietuvos nacionalinis dailės muziejus
2. ↑  Vorbek-Lettow, Maciej, *Skarbnica pamięci: pamie̜tnik lekarza króla Władysława IV*, Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1968, p. 37–38.
3. ↑  Pusmetį trukusi Vladislovo Vazos viešnagė Vilniuje: nuo vakarėlių iki pirmosios operos, Mindaugas Paknys, LRT.lt, 2022.03.05 21:30
**Jonas Augevičius** (1883 m. sausio 20 d. Šeduva – 1953 m. lapkričio 29 d. Vilis, Šveicarija) – gydytojas, Lietuvos karinis veikėjas. Pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

1909 m. baigė Maskvos universiteto Medicinos fakultetą. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės gydytojas. 1915 m. pateko į vokiečių nelaisvę. 1917 m. grįžęs dirbo Tartu, Tverėje. 1918 m. grįžo į Lietuvą. Likęs lenkų okupuotame Vilniuje dirbo Vilniaus lietuvių komitete, kitose lietuvių organizacijose. 1922 m. išsiųstas į Lietuvą.

Dirbo Kaune ir Kėdainiuose dislokuotuose kariniuose daliniuose. 1927 m. pulkininkas leitenantas. 1927–1931 m. 2-ojo artilerijo pulko gydytojas, 1931–1940 m. 2-osios pėstininkų divizijos gydytojas.

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. spalio 27 d. pašalintas iš 29-ojo šaulių teritorinio korpuso. 

1941–1944 m. Kauno valstybinis sanitarijos inspektorius. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. 1941 m. Kauno komendantūros sanitarijos valdybos viršininkas, Lietuvos apsaugos dalių gydytojas.

1944 m. pasitraukė į Šveicariją. Duktė Irena Augevičiūtė-Kaestli – Šveicarijos lietuvių bendruomenės aktyvistė.

Įvertinimas
-----------

* 1931 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Augevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 201 psl.
| **Artakserksas I** |
| --- |
|  |
| Artakserkso I bareljefas ant jo kapavietės |
| Achemenidai |
| Gimimo vardas | Artaxšaçāʰ |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 424 m. pr. m. e.Sūzai |
| Palaidotas (-a) | Naške Rustamas |
| Tėvai | Kserksas I, Amestrė |
| Sutuoktinis (-ė) | Damaspija, Aloginė, Kozmartidenė, Andija ir kt. |
| Vaikai | Kserksas II, Darijus II, Sogdianas, Arsitas, Parisatida ir kt. |
| Religija | zoroastrizmas |
| Persijos Karalių karalius |
| Ėjo pareigas | 465 m. pr. m. e. – 425 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Kserksas I |
| Įpėdinis | Kserksas II |
| Egipto faraonas |
| Ėjo pareigas | 465 m. pr. m. e. – 425 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Kserksas I |
| Įpėdinis | Kserksas II |

**Artakserksas I** (sen. pers. 𐎠𐎼𐎫𐎧𐏁𐏂𐎠 = *Artaxšaçāʰ*, sen. gr. Ἀρταξέρξης, mirė 424 m. pr. m. e.) – Persijos Achemenidų karalius, valdęs 465–425 m. pr. m. e. Karaliaus Kserkso I trečiasis sūnus. Antikiniuose šaltiniuose dar minimas kaip ***Artakserksas Ilgarankis*** (sen. gr.  μακρόχειρ, lot. *longimanus*).

Persų karališkosios sargybos vadui Artabanui nužudžius karalių Kserksą I, Artakserksas I netrukus sužinojo apie tėvo žudiką ir pats savo rankomis nužudė Artabaną.

Artakserkso I valdymo metai buvo gana taikūs, nors įvyko keletas sukilimų. Jo brolis surengė sukilimą Baktrijoje, o 460–454 m. pr. m. e. Inaras II, padedamas atėniečių, surengė sukilimą Egipte. Artakserksas I sukilimą numalšino pasiuntęs ten Sirijos satrapą Megazibą. 449 m. pr. m. e. su Atėnais sudarė Kalijo taiką; ja baigėsi graikų karai su persais. Toleravo žydus. Iš įrašų Persepolyje matyti, kad prie Artakserkso I baigta statyti jo tėvo sosto salė.

Palaidotas Naške Rustamo nekropolyje šalia Persepolio.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Artaxerxes I*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  *Artakserksas I Ilgarankis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
**1748 m. Didysis Vilniaus gaisras** – 1748 m. birželio 11 d. Vilniaus miestą nusiaubęs gaisras.

Gaisras kilo žydo Rubino, gyvenusio Vilniaus medžioklio Stanislovo Domininko Daugėlos Narbuto kiemelyje Užupyje, bravore. Gaisras apėmė ne tik priemiestį – iš viso jame sudegė 32 mūriniai namai. Užupyje žuvo viena moteris. Netrukus gaisras persimetė į kitą Vilnelės pusę, vadinamą „rusišką" miesto dalį ir plito toliau pietų, vakarų ir šiaurės kryptimis. Iš viso Vilniuje sudegė 469 mūriniai namai su kiemais, 12 bažnyčių ir cerkvių, 15 rūmų, daugybė smulkesnių pastatų – kiemų, krautuvių, vaistinių, vartų, sandėlių, midaus, degtinės ir kt. smuklių. Pvz. žydų krautuvių sudegė 125. Gaisre taip pat žuvo apie 30 žmonių – lenkų, vokiečių ir žydų, vyrų ir moterų, kilmingų ir nekilmingų, kūdikių, senelių (išbėgęs iš pastato gatvėje sudegė 109 metų amžiaus senelis). Po gaisro liko virš 100 tuščių sklypų ir namų.

B. B. Jachimovičiaus apskaičiavimais, gaisras iš viso padarė per 50 mln. auksinų nuostolių. Iš svarbesnių sudegusių objektų rytinėje miesto dalyje minėtini: Išganytojo (Spaso) vartai ir tiltas per Vilnelę, pasak B. B. Jachimovičiaus, „puiki" Šv. Spaso cerkvė ir špitolė, unitų metropolito rūmai. Einant toliau į vakarus – šv. Mikalojaus cerkvė, Pilies vartai (B. B. Jachimovičius nurodo, kad juose yra mūriniai kambariai, dabar teismo patalpos), Lietuvos Vyriausiojo Tribunolo teismo pastatas ir pilies garnizono kalėjimas, vienuolių rochitų špitolė, šv. Jono bažnyčia, jėzuitų vienuolynas bei akademija, Voskresenskajos cerkvė, mėsininkų ir kitos krautuvės. B. B. Jachimovičiaus nuomone, sudegęs papilys buvo gražiausia miesto dalis. Vakarinėje miesto dalyje sudegė dominikonų šv. Dvasios ir šv. Trejybės bažnyčios, pijorų vienuolynas, dvi žydų sinagogos ir biblioteka, švč. Marijos Magdalenos bažnyčia ir špitolė. Ugnis pasiekė ir priemiesčius, kuriuose būta daugiausia medinių pastatų. Sudegė ir liuteronų bažnyčia su pagalbiniais pastatais.

Keli tūkstančiai be pastogės ir duonos likusių žmonių išėjo iš miesto, jame naktimis vyko plėšimai.

Šaltiniai
---------

* (LT) 1748 06 11 įvyko didysis Vilniaus gaisras, kurio metu sudegė didelė miesto dalis, Lietuvos istorijos institutas // delfi.lt, 2009 m. birželio 10 d. 20:50
* (PL) Relacya o straszliwym upadku stołecznego miasta Wileńskiego w Wielkim Księstwie Litewskim (…) przez Bazylego Bonifaca Jachimowicza uczyniona, [Wilno, 1748]

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Relacya o straszliwym upadku stołecznego miasta Wileńskiego w Wielkim Księstwie Litewskim (…) przez Bazylego Bonifaca Jachimowicza uczyniona, [Wilno, 1748]
2. ↑  1748 06 11 įvyko didysis Vilniaus gaisras, kurio metu sudegė didelė miesto dalis, Lietuvos istorijos institutas // delfi.lt, 2009 m. birželio 10 d. 20:50
| **Povilas Budrevičius** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. sausio 23 d.Kalvarija |
| Mirė | 1956 m. sausio 31 d. (64 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, Kariuomenės teismo pulkininkas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1927 m. 2 rūšies Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas
 |

**Povilas Budrevičius** (1892 m. sausio 23 d. Kalvarija – 1956 m. sausio 31 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, Kariuomenės teismo pulkininkas.

Biografija
----------

1916 m. baigė Tifliso karo mokyklą, 1924 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą.

Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. Grįžęs į Lietuvą, 1918 m. gruodžio mėn. – 1919 m. sausio mėn. Vyriausiojo tribunolo sekretoriaus padėjėjas. 1919 m. gegužės 8 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Nuo 1919 m. liepos mėn. Armijos teismo sekretorius. Nuo 1923 m. spalio mėn. Kariuomenės teismo valstybės gynėjo padėjėjas, nuo 1927 m. gegužės mėn. Kariuomenės teismo nuolatinis narys brigados vado teisėmis. 1929 m. pulkininkas. Nuo 1930 m. balandžio mėn. nuolatinis karo teisėjas pulko vado teisėmis. 1934 m. liepos 5 d. – 1940 m. liepos 5 d. ir 1941-1944 m. Apeliacinių rūmų teisėjas.

TSRS vėl okupavus Lietuvą, 1945 m. kovo 10 d. suimtas, kalintas Kaune, 1945 m. liepos mėn. – 1946 m. gruodžio mėn. kalėjo Vorkutlage, (Komija). 1946 m. gruodžio mėn. NKVD Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti. 1947-1953 m. kalintas Karagandos lageryje (Kazachija). 1953 m. kovo mėn. paleistas, 1955 m. grįžo į Lietuvą.

Įvertinimas
-----------

1927 m. 2 rūšies Vyčio kryžiaus 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Povilas Budrevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 560 psl.
| **Vidmantas Brazys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. balandžio 26 d.Balsupiai, Marijampolės rajonas |
| Mirė | 2017 m. kovo 17 d. (70 metų)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Ožkasviliai |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Audrius, Algirdas |
|  |
| Veikla | zooinžinierius, savivaldybininkas, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos veterinarijos akademija |

**Vidmantas Brazys** (1946 m. balandžio 26 d. Balsupiuose, Marijampolės rajonas – 2017 m. kovo 17 d. Vilniuje) – zooinžinierius, savivaldybininkas, Lietuvos ir Marijampolės savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1953–1957 m. mokėsi Balsupių pradžios mokykloje, 1961 m. baigė Vilkaviškio raj. Keturvalakių aštuonmetę mokyklą, 1965 m. – Kapsuko Žemės ūkio technikumą, 1986 m. – Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.

1965–1968 m. tarnavo TSRS kariuomenėje, 1968 m. Balsupių kolūkio zootechnikas selekcininkas, 1969–1989 m. ir 1991–1992 m. Vinco Kapsuko vardo kolūkio vyr. zootechnikas, 1989–1991 m. šio kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1992–1995 m. Marijampolės rajono Žemės ūkio valdybos viršininkas, 1995–1997 m. Marijampolės apskrities viršininko pavaduotojas, Žemės ūkio departamento direktorius. 1997–1999 m. UAB „Marijampolės agrochemija" direktorius, 1999–2000 m. kooperatyvo „Suvalkijos cukriniai runkeliai" pirmininkas.

2000–2007 m. ir 2008–2017 m. Marijampolės savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys. 2007–2008 m. Marijampolės savivaldybės mero pavaduotojas.

1992–1995 m. Marijampolės rajono tarybos deputatas, nuo 1995 m. kovo iki lapkričio mėn. (LDDP sąraše), 2000–2017 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Marijampolės skyriaus pirmininkas.

Žmona Birutė, sūnūs Audrius, Algirdas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Totoriškas steikas, paruoštas su žaliu kiaušiniu ir svogūnais
**Totoriškas bifšteksas** (dar žinomas, kaip **totoriškas steikas**) – mėsos patiekalas, pagamintas iš žalio faršo su prieskoniais ir daržovėmis, o kartais ir su žaliu kiaušiniu. Dažniausiai naudojamas prieskonis – juodieji pipirai.

Pavadinimas
-----------

Prancūzijoje, Šveicarijoje ir Belgijoje jis vadinamas *amerikietiška filė* (*filet américain*).

Lietuvoje buvo priimta patiekalą vadinti *totorišku bifšteksu*, tačiau nuo 2019 m. gruodžio mėn. VLKK rekomenduoja pavadinimą *tartaras*.

Paplitimas
----------

Šiuo metu daug kur totoriškas kepsnys laikomas egzotišku patiekalu gurmanams.

Totoriško kepsnio populiarumas sumažėjo dėl susirūpinimo sveikata. Žalioje, neapdorotoje mėsoje gali būti kenksmingų bakterijų bei kitų organizmų, kurie sunaikinami ją apdorojant karščiu (pvz. verdant). Rusijoje šis patiekalas dažnai valgomas su degtine, manant, kad alkoholis kažkiek jį dezinfekuoja.

Meksikietiška totoriško steiko versija ruošiama iš pradžių mėsą pamarinavus žaliosios citrinos sultyse dėl dezinfekavimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2020-07-28 iš Wayback Machine projekto.
X a. Sasanidų aksominis audinys
Aksominis audinys
**Aksomas** – pūkinis audinys, sudaromas perpjaunant papildomus (natūralaus šilko ar cheminio pluošto siūlų) metmenis. Aksomo pūkas trumpas (iki 2 mm), labai tankus ir švelnus.

Aksomo metmenims dažniausiai naudojamas natūralus šilkas arba krepiniai daugiagijai siūlai. Audžiamas rykštiniu arba dvigubuoju būdu. Rykštinio aksomo (vadinamojo panaksomo) pūkas supresuojamas, kad sugultų viena kryptimi ir įgytų ryškų blizgesį. Frotinis, arba kilpinis, aksomas būna su kilpelėmis, Utrechto aksomo pūkas dažniausiai būna moherio vilnų, o pagrindiniai metmenys iš medvilninių verpalų; toks aksomas tinka baldams. Nuo seno aksomas buvo prabangus audinys – juo apsiuvami drabužiai, avalynė, užuolaidos, baldų dalys ir kt. naudojamas siūnant sukneles ir kitus lengvus rūbus.

Aksomo atmainos – tvirtesnės sandaros audinys velvetas, ilgesnių pūkų veliūras.

Aksomas kilęs iš Indijos, pro Bagdadą paplito po arabų pasaulį, buvo Europon įvežamas. Europoje pradėtas gaminti viduriniaisiais amžiais (1247 m. atidaryta pirmoji gildija Venecijoje). Lietuvoje aksomas naudotas jau XIV a. pabaigoje. XVIII a. buvo audžiamas A. Tyzenhauzo manufaktūrose.

Žodis „aksomas" graikiškos kilmės: iš εξα – „šeši" + μιτος – „siūlas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aksomas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aksomas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Oskaras Maksele** (1966 m. sausio 15 d. Ramygaloje – 2006 m. vasario 18 d. Vilniuje) – lietuvių aktorius, režisierius, dainų autorius ir dainuojamosios poezijos atlikėjas.

Biografija
----------

1988–1992 m. studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, 1995–1996 m. – Lietuvos muzikos akademijoje, įgijo magistro laipsnį.

1992–1994 m. dirbo Vilniaus valstybiniame mažajame teatre, 1994–2006 m. buvo Lietuvos nacionalinio dramos teatro aktorius.

Saulius Mykolaitis nusižudė 2006 m. vasario 18 d.

Darbai
------

### Teatras

Per 15 metų sukūrė nemažai vaidmenų Vilniaus valstybiniame mažajame teatre, Vilniaus nacionaliniame dramos teatre, Oskaro Koršunovo teatre.

Nuo 2000 m. pats režisavo spektaklius:

* Daniil Kharms *„Stop mašina"* (LNDT, 2000 m.)
* Antonas Čechovas *„Ivanovas"* (LNDT, 2002 m.)
* Aleksanderis Milnas *„Mikė Pūkuotukas"* (Keistuolių teatras, 2003 m.)
* Jevgenijus Griškovecas *„Miestas"* (Oskaro Koršunovo teatras, 2005 m.)
* Antuanas de Sent Egziuperi *„Mažasis princas"* (LNDT, 2006 m.)

### Kinas ir televizija

* 2001 – Tomas. Gedimino 11, rež. Raimundas Banionis
* 2003 - Antanas. Prokurorai, rež. Raimundas Banionis
* 2004 – Vienui vieni, rež. Jonas Vaitkus
* 2005 – Dievų miškas, rež. Algimantas Puipa
* 2006 – Simas. Anastasija, rež. Maris Martinsons.

### Muzika

*Pagrindinis straipsnis – Sauliaus Mykolaičio diskografija*.
Saulius Mykolaitis dalyvaudavo bardų koncertuose, taip pat rengdavo solo pasirodymus.

Išleisti trys albumai. Du iš jų – po mirties:

* *Nieko nepasakyta* (2005 m.)
* *Nupiešti pasaulį* (2006 m.)
* *Debesys* (2007 m.)

Įvertinimas
-----------

* Sauliaus Mykolaičio vardo premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Saulius Mykolaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Saulius Mykolaitis***

* Oficiali Sauliaus Mykolaičio atminimo svetainė
* Sauliaus Mykolaičio fanų internetinis dienoraštis
| **Valdemaras Jakštas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. birželio 6 d. (65 metai)Sujetichos kaime, Irkutsko sritis, Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Silvija |
| Vaikai | Vytis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos centro sąjunga;
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga
* Liberalų sąjūdis

 |
|  |
| Alma mater | 
* 1988 m. Kauno politechnikos institutas;
* 1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas.

 |

**Valdemaras Jakštas** (g. 1958 m. birželio 6 d. Sujetichos kaime, Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1988 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius – mechanikas, 1997 m. – Vilniaus Gedimino technikos universitetą, aplinkos inžinierius.

2000–2002 m. Panevėžio miesto savivaldybės meras. Iki 2018 m. Lietuvos Respublikos Aplinkos ministerijos Panevėžio regiono aplinkos apsaugos departamento direktorius, 2019 m. – Aplinkos apsaugos departamento prie Aplinkos ministerijos Panevėžio valdybos viršininkas. Nuo 2019 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas, Panevėžio tarybos narys.

2000–2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos centro sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos narys, Panevėžio skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Lietuvos inžinierių sąjungos narys, Rotary klubo narys, visuomeninės organizacijos „Žalioji gija" narys. Žmona Silvija, sūnus Vytis.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-06-24 iš Wayback Machine projekto.
Organzos sijono dalis
**Organza** (angl. *organza*) – plonas, permatomas, standus drobinio pynimo audinys iš šilko ar viskozės siūlų; vartojamas oficialioms suknelėms, palaidinukėms arba kaip labai lengvas pamušalas.

Daug šiuolaikinių organzų audžiamos iš sintetinio pluošto (poliesterio, nailono). Šilko organzą audžia daug fabrikų palei Jangdzę ir Džedziango provincijoje (Kinija). Grubesnę šilko organzą audžia Bengalūro regione (Indija).
Prabangios šilko organzos audžiamos Prancūzijoje ir Italijoje.

Organza būna blizgi arba matinė. Raštai organzoje išgaunami keliais būdais – siuvinėjant, ėsdinant, marginant velenais.

Iš organzos siuvama vestuvinės ir vakarinės suknelės, ji naudojama miegamųjų ir kitų kambarių interjero puošimui. Dvigubo pločio viskozinės ir celiuliozės acetato organzos naudojamos kaip permatomos užuolaidos.

* Sijonas iš organzosSijonas iš organzos
* Moteriška suknelė iš šilko organzos ir satino (~1830 m.)Moteriška suknelė iš šilko organzos ir satino (~1830 m.)
* Moteriška suknelės iš šilko organzos ir satino detalėMoteriška suknelės iš šilko organzos ir satino detalė

Nuorodos
--------

1. ↑  Angela Cartwright (1 November 2007). *Mixed Emulsions: Altered Art Techniques for Photographic Imagery*. Quarry Books. pp. 104–. ISBN 978-1-59253-369-5. Nuoroda tikrinta 12 September 2011.
**Juozas Gražulis** (1900 m. sausio 14 d. Trilaukyje, Pajevonio valsčius – 1946 m. gegužės 7 d. Archangelsko sritis) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

1919 m. baigė Karo mokyklą Kaune, 1928 m. – Versalio fortifikacijos karo mokyklą.

Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919–1920 m. dalyvavo nepriklausomybės kovose su bermontininkais, Sovietinės Rusijos ir Lenkijos kariuomenėmis.

1923 m. kovo mėn. perkeltas į Generalinį štabą. Nuo 1929 m. Karo technikos štabo techninės dalies viršininkas. 1931 m. pulkininkas leitenantas. Dėl dalyvavimo 1934 m. voldemarininkų puče teistas, paleistas į atsargą, atimtas karinis laipsnis. 1938 m. Lietuvos Respublikos prezidento Antano Smetonos įsaku karininko laipsnis grąžintas.

Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą 1940 m. liepos mėn. suimtas. 1941 m. kovo mėn. Ypatingojo pasitarimo nuosprendžiu kalintas Vorkutos, vėliau Archangelsko srities lageryje, kur ir žuvo.

Įvertinimas
-----------

* 1931 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Juozas Gražulis (1900)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 30 psl.
Damon Hill|  
Damon Hill 1995 Prancūzijos GP |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Anglija anglas |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 122 |
| Čempionas | 1 (1996) |
| Pergalių | 22 |
| Podiumai | 42 |
| Pole pozicijos | 20 |
| Greičiausių ratų | 19 |
| Pirmas GP | 1992 Didžiosios Britanijos GP |
| Pirmoji pergalė | 1993 Vengrijos GP |
| Paskutinė pergalė | 1998 Belgijos GP |
| Paskutinis GP | 1999 Japonijos GP |

**Deimonas Hilas** (angl. *Damon Hill*, piln. angl. *Damon Graham Devereux Hill*, g. 1960 m. rugsėjo 17 d. Londone, Anglija) – Formulės 1 lenktynininkas, 1996-ųjų čempionas, dukart čempiono Grahamo Hillo sūnus.

Formulės 1 karjera
------------------

### 1991 - 1993 pradžia su Brabham ir Williams

Į Formulę 1 Damonas atėjo 1991-aisiais, kuomet bandė Williams komandos bolidus. Kitąmet aštuoniuose GP pilotavo Brabham komandos bolidą ir tuo pačiu toliau ėjo Williams piloto bandytojo pareigas. 1993 m. Hillas perėjo į vieną konkurencingiausių tuo metu Williams komandą, kurioje jos komandos draugu buvo triskart čempionas prancūzas Alainas Prostas, beje, tais metais pelnęs ir ketvirtąjį titulą. Sezonas buvo sėkmingas; anglas antroje sezono pusėje iškovojo tris pergales iš eilės, buvo greitas kvalifikacijoje ir stabilus lenktynėse. Galutinėje įskaitoje užėmė aukštą trečią vietą.

### 1994 - 1996 Geriausieji metai

1994-aisiais karjerą pabaigusį Prostą pakeitė Ayrtonas Senna, o Williams bolidas ir toliau buvo vienas tobuliausių agregatų rikiuotėje. San Marino trasoje brazilui žuvus, Damonas tapo komandos lyderiu, o jo partneriu tapo kitas britas Deividas Kulthardas. Tais metais Damonas kovojo dėl čempiono titulo su vokiečiu Michaeliu Schumacheriu, tačiau po įnirtingo paskutinio etapo Adelaidėje pralaimėjo kovą.

1995 m. juodu vėl kovojo tarpusavy, tačiau vokiečio persvara buvo įtikinama. Užtat 1996-aisiais britas tapo čempionu, aplenkęs komandos draugą Žaką Vilniovą.

### 1997 - 1999 Karjeros pabaiga Arrows ir Jordan

Tapęs čempionu Hillas susiviliojo Arrows komandos siūlytais pinigais ir atstovavo autsaiderei komandai, su kuria aukštų rezultatų nepasiekė. Stipriausiu sezono pasirodymu tapo Vengrijos GP, kur tik bolido gedimas paskutiniuosiuose ratuose atėmė pergalę.

1998-aisiais Hillas iškovojo paskutinę savo pergalę Belgijos GP ir sezoną baigė 6-oje pozicijoje. Kitų metų viduryje paskelbė baigsiąs karjerą, tačiau važiavo likusiuose etapuose.

### Veikla po F1 karjeros

2006-aisiais Damonas Hillas tapo BRDC (British Racing Drivers' Club) prezidentu ir dalyvavo autosporto veikloje. Su jo vardu siejamas pastaraisiais metais daug priekaištų susilaukiančios Silverstouno trasos išlaikymas Formulėje 1.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Irina Rozova** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. sausio 23 d.Klaipėda |
| Mirė | 2023 m. liepos 19 d. (65 metai)Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | J. RozovasAleksandras Opermanas |
| Vaikai | Valerija Žurakovskaja, Jurijus Opemanas (g. 1991 m.) |
|  |
| Veikla | žurnalistė, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Rusų aljansas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |

**Irina Rozova** (1958 m. sausio 23 d. Klaipėdoje – 2023 m. liepos 19 d.) – žurnalistė, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1965–1975 m. mokėsi Klaipėdos 11-ojoje vidurinėje mokykloje. 1981 m. baigė Maskvos valstybinio Lomonosovo universiteto Žurnalistikos fakultetą, įgijo žurnalistikos specialybę.

Baigusi universitetą gavo paskyrimą į Omsko srities valstybinį televizijos ir radijo komitetą ir dirbo televizijos muzikos redakcijos vedėja. 1984–1990 m. Kaliningrado srities valstybinio televizijos ir radijo komiteto meno programų redakcijos vedėja. Nuo 1992 m. gyveno Klaipėdoje. 1996 m. Klaipėdos regiono radijo stoties „Laluna", vėliau radijo stoties „Raduga" radijo laidų vedėja. Nuo 1996 m. dėstė anglų kalbą L. Stulpino vidurinėje mokykloje, vėliau Kuršių vidurinėje mokykloje. Buvo suteiktas vyresniosios anglų kalbos mokytojos vardas. 

2009–2012 m. Europos Parlamento nario V. Tomaševskio padėjėja.

2000 m. Rusų aljanso narė. 2003–2004 m. 2007 m. ir 2011–2012 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė.2006–2008 m. (išrinkta Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos sąraše) ir 2012–2020 m. (išrinkta Lietuvos lenkų rinkimų akcija-Krikščioniškų šeimų sąjungos sąraše) Seimo narė.

1977 m. ištekėjo už J. Rozovo, su kuriuo vėliau išsiskyrė. Ištekėjo antrą kartą. Vyras Aleksandras Opermanas, dukra Valerija Žurakovskaja, sūnus Jurijus Opemanas, (g. 1991 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė buvusi Seimo narė, žurnalistė Irina Rozova. lrs.lt. 2023-07-20. Nuoroda tikrinta 2023-07-20.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-09-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.