recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Artūras Andziulis** (g. 1961 m. rugsėjo 10 d. Kaišiadoryse) – Lietuvos gydytojas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1985 m. baigė Kauno medicinos institutą. 2001 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

1986–1988 m. ir 1990–1992 m. dirbo Kaišiadorių raj. centrinėje ligoninėje. 1996–1999 m. Kauno medicinos universiteto (iki 1998 m. Kauno medicinos akademija) Reabilitacijos klinikos gydytojas. 2001–2002 m. dirbo Vilniaus universiteto Santariškių ligoninės Pulmonologijos ir alergologijos klinikoje, 2002–2005 m. Vilniaus universiteto Pulmonologijos klinikoje. Nuo 2005 m. Kauno medicinos universiteto Reabilitacijos klinikos gydytojas, dirba ir Sveikatos apsaugos ministerijoje.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinė sritis – sergančiųjų lėtinėmis plaučių, širdies ir kraujagyslių ligomis funkcinė diagnostika ir reabilitacija, kvėpavimo fiziologija, medžiagų apykaita.

Bibliografija
-------------

* Sergančiųjų lėtinėmis nespecifinėmis plaučių ligomis funkcinės būklės nustatymas ir reabilitacija, su kitais, 1999 m.
* Stresą sukeliantys fiziniai krūviai, su kitais, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Artūras Andziulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 766 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Friedrich Maurach** |
| --- |
| Gimė | 1811 m. spalio 4 d.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1873 m. balandžio 20 d. (61 metai)Brombergas, Vokietijos imperija |
|  |
| Veikla | politikas |

**Friedrich Maurach** (1811 m. spalio 4 d. Klaipėdoje – 1873 m. balandžio 20 d. Bromberge) – politikas.

Biografija
----------

Gimė 1811 m. spalio 4 d. Klaipėdoje, vaistininko šeimoje. Baigęs mokslus dirbo Karaliaučiaus policijoje. 1863–1870 m. buvo Gumbinės apygardos prezidentu. Vėliau Otto von Bismarck iniciatyva tapo Brombergo apygardos prezidentu, kurio išbuvo 1870-1873 metais. Pasižymėjo germanizacijos skatinimu ir griežta politika kitų tautybių atžvilgiu. Mirė 1873 m. balandžio 20 d. Bromberge, buvo vedęs Charlotte von Parczinsky-Tenczin, turėjo 4 vaikus.

Literatūra
----------

* Błażejewski Stanisław, Kutta Janusz, Romaniuk Marek: Bydgoski Słownik Biograficzny. Tom VI. Bydgoszcz 2000. ISBN 83-85327-58-4, str. 71-72
| **Phyllotopsis nidulans** |
| --- |
| Vėduoklinė meškaitė (*Phyllotopsis nidulans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Meškutiniai  *( Paxillaceae)* |
| Gentis: | Meškaitė  *( Phyllotopsis)* |
| Rūšis: | Vėduoklinė meškaitė  *( Phyllotopsis nidulans)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Vėduoklinė meškaitė** (*Phyllotopsis nidulans*) – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos, meškaičių (*Phyllotopsis*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Supuvusi eglės, pušies, lapuočių (skroblo, ąžuolo) mediena.

* **Augimo laikas**

Pavasaris, ruduo, net žiema (rūsiuose, šiltnamiuose).

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė aksomiška, vėduoklės, pusiau apvalios formos.

Vaisiakūniai nedideli, vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–8 cm skersmens, kriauklės, vėduoklės, inksto formos, aksomiška, smarkiai plaukuota, tampri, gelsva, oranžiškai geltona. Lakšteliai kepurėlės spalvos. Koto nėra. Trama geltona, tampri, nemalonaus kvapo, nekarti. Sporos 4–5×2–3 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai tamprūs, be koto, oranžinės spalvos, sporos mažytės.

Auga miškuose, uždarose patalpose ant supuvysios spygliuočių, rečiau lapuočių medienos. Nevalgoma, nedažna.

Nuo vėduoklinės meškutės skiriasi bekote, plaukuotesne plaušuota oranžine kepurėle.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 88 psl.

Nuorodos
--------

* Vėduoklinės meškaitės nuotraukos Archyvuota kopija 2008-11-21 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vėduoklinė meškaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Ignacas Filipas Semelveisas. 1860 m.
**Ignacas Filipas Semelveisas** (*Ignaz Philipp Semmeleweis*, 1818 m. liepos 1 d. – 1865 m. rugpjūčio 13 d.) – vokiečių kilmės Vengrijos gydytojas, akušeris, ginekologas, antiseptikos pradininkas.

1844 m. baigęs Vienos universitetą iki 1857 m. dirbo Vienos ligoninėse, dėstė Pešto universitete. 1847 m. nustatė, kad gimdyvių karštligę ir sepsį sukelia medžiagos ir bakterijos, kurias gimdyvei perneša medicinos personalas iš infekcinio ir pataloginės anatomijos skyrių. Įdiegęs rankų plovimą ir jų dezinfekavimą chloro tirpalu, sumažino gimdyvių ir naujagimių mirtingumą 7–10 kartų.

Gydytojo veikla
---------------

Gydytojas Ignacas Filipas Semelveisas dirbo akušerijos klinikoje Vienoje. Ši klinika, kaip ir kitos to meto stacionarios gydymo įstaigos, organizuodavo medicinos studentų mokymus ir priiminėdavo netekėjusių, sergančių ar varganai besiverčiančių moterų gimdymus. Turtingos moterys gimdydavo namie, o gimdyvių, gimdydavusių klinikose, mirštamumo rodiklis siekė net 30 proc.

Klinika, kurioje dirbo Semelveisas, buvo padalinta į dvi dalis: pirmąją prižiūrėjo gydytojai ir medicinos studentai, o antrąją – akušerės ir vienuolės. Abiejose klinikos dalyse daug moterų sirgdavo pogimdyvine karštlige, tačiau ten, kur dirbo gydytojai ir medicinos studentai, mirtingumas buvo 10–12 proc. o, kur dirbo akušerės ir vienuolės – tik 2 proc. Semelveisas pradėjo ieškoti priežasčių ir empiriniu būdu nustatė, kad studentai preparuodami lavonus prozektoriume perneša kažkokias medžiagas gimdyvėms. Tai patvirtino faktas, kad gydytojo Semelveiso draugas teismo ekspertas skrodimo metu įsipjovė į pirštą ir mirė, o jį skrodžiant, rasti pokyčiai buvo identiški pokyčiams mirusių gimdyvių organizmuose.

Ignacas Filipas Semelveisas klinikoje įvedė rankų plovimą muilu ir chloro tirpalu, ir mirštamumas sumažėjo iki 1,5 proc. Vėliau jis pradėjo plauti medicinos prietaisus, kurie taip pat sumažino mirtingumą klinikoje. Jo viršininkas nepriėmė išvadų ir manė, kad mirtingumas mažėja dėl naujų ligoninės vėdinimo sistemų. Kiti gydytojai taip pat priešinosi šiai sistemai, nes rankų plovimas prieš gydant kiekvieną pacientą būtų per daug darbo ir manė, kad gydytojo rankos negali sukelti ligos.

Dėl gydytojų bendruomenės nepripažinimo Ignacas Filipas Semelveisas 1849 m. turėjo išvykti iš Vienos. Paskutiniais gyvenimo metais buvo laikomas psichikos ligoniu, 1865 m. paguldytas į psichiatrijos ligoninę, kurioje po 2 savaičių mirė nuo sepsio. Jo atradimas buvo pripažintas tik po mirties. Jo vardu pavadintas Budapešto medicinos ir sporto universitetas, o 1906 m. Budapešte pastatytas paminklas – „Motinų gelbėtojui".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
Stalo ledo ritulys
**Stalo ledo ritulys** (dar vadinamas *stalo ledo biliardu, sprtec ir kt.*) - stalo žaidimas, populiarus Europoje, taip pat JAV ir Kanadoje.

Žaidimo tikslas - nugalėti, įmušant kaip galima daugiau įvarčių į priešininko vartus. Taisyklės analogiškos kaip ir klasikiniame ledo ritulyje. Egzistuoja dvi žaidimo rūšys, kurios skiriasi tarp savęs taisyklėmis: skandinaviškoji (STIGA) ir čekiška (*sprtec*).

*Sprtec* atsirado praeito šimtmečio pirmojoje pusėje Moravijoje (dabar Čekijos respublika). Buvo žaidžiama sagomis, stambesnėmis monetomis. Smūgiuojama mažomis medinėmis lazdelėmis. Žaidimo taisykles pirmas oficialiai sukūrė žinomas čekų entuziastas M. Zapletalas. Žaidimas susideda iš trijų kėlinių po šešias minutes.

Tarptautinės federacijos nariai
-------------------------------

* Austrija Austrija
* Čekija Čekija
* Danija Danija
* Estija Estija
* Italija Italija
* Jungtinės Amerikos Valstijos JAV
* Kanada Kanada
* Latvija Latvija
* Norvegija Norvegija
* Rusija Rusija
* Slovakija Slovakija
* Suomija Suomija
* Švedija Švedija
* Šveicarija Šveicarija
* Ukraina Ukraina
* Vokietija Vokietija
* Vengrija Vengrija

Nuorodos
--------

* STIGA Tarptautinė federacija
* STIGA Žaidimo mokykla Archyvuota kopija 2006-12-25 iš Wayback Machine projekto.
* Rusų žaidimo mokykla Archyvuota kopija 2008-03-29 iš Wayback Machine projekto.
* Kanadiečių žaidimo mokykla Archyvuota kopija 2008-07-05 iš Wayback Machine projekto.
* 2008.06.13-15 Europos čempionatas Rygoje Archyvuota kopija 2007-05-10 iš Wayback Machine projekto.
* Sprtec tarptautinė federacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pielonefritas** – viršutinių šlapimo takų infekcija, apimanti inksto geldelę. Juo dažniau serga vaikai bei moterys. Manoma, įtakos turi makšties prieangio kolonizacija žarnyno bakterijomis. Rizikos veiksniai moterims yra dažni lytiniai santykiai, spermicidų naudojimas, ankstesnės šlapimo takų infekcijos, cukrinis diabetas. Komplikuotas pielonefritas gali išsivystyti sergant inkstų akmenlige.

Dažniausias visuomenėje įgyto pielonefrito sukėlėjas yra *Escherichia coli* (70-90 %), kiti: *Staphylococcus saprophyticus*, *Klebsiella spp.*, *Proteus spp.*, *Enterococcus spp.*, *Pseudomonas spp.*, *Enterobacter spp*. Pielonefrito simptomai yra karščiavimas, nugaros skausmas, cistito simptomai (dažnas, skausmingas šlapinimasis), pykinimas, vėmimas. Kliniškai tiriant nustatomas skausmingumas stuksenant nugaros srityje. Diagnozę patvirtina klinikinis šlapimo tyrimas (leukocitai, leukocitų cilindrai, teigiamas nitritų testas). Šlapimo pasėlis ir antibiotikograma padeda nustatyti sukėlėją bei jo jautrumą antibiotikams. Nekomplikuotas pielonefritas gydomas antibiotikais 7-14 dienų. Sunkesniais atvejais gali išsivystyti ūminis inkstų nepakankamumas, sepsinis šokas.
**Luna 20**|  |
| **Misijos statistika** |
| Pavadinimas | Luna 20 |
| Įgulos narių skaičius | Bepilotis |
| Įgulos nariai |  |
| Raketa | Proton 8K82K + Blok D |
| Paleidimo vieta | Baikonuro kosmodromas, 81/24 aikštelė |
| Paleidimo data | 1972 m. vasario 14 d. 03:27:59 UTC |
| Nusileidimo vieta | 3°32′ š. pl. 56°33′ r. ilg.﻿ / ﻿3.533°š. pl. 56.550°r. ilg.﻿ / 3.533; 56.550 |
| Misijos trukmė | 11 d. |
| Misijos tikslas | nusileidimas ant Mėnulio, uolienų mėginio paėmimas |

**„Luna 20"** (Je-8-5 serija) buvo antra iš trijų sėkmingų TSRS bepiločių kosminių skrydžių programos „Luna" misijų, kurios metu kosminis aparatas nusileido ant Mėnulio paviršiaus ir pargabeno Mėnulio uolienų mėginį. Aparato pargabentas mėginys svėrė 55 g.

2010 m. kovą NASA pranešė, kad „Lunar Reconnaissance Orbiter" aptiko „Luna 20".

Misija
------

„Luna 20" į Žemės orbitą iškeltas 1972 m. vasario 14 d. 03:27:59 UTC laiku. Į Mėnulio orbitą įskriejo vasario 18 d. o dar po trijų dienų sklandžiai nusileido ant Mėnulio paviršiaus kalnuotoje *Apollonius* aukštumų teritorijoje, netoli Derlingumo jūros (*Mare Fecunditatis*). Aparatas padarė keletą panoraminių nuotraukų. Mėnulio uolienų mėginiai buvo paimti jas išgręžus grąžtu. „Luna 20" pakilimo pakopa nuo Mėnulio paviršiaus pakilo 1972 m. vasario 22 d. ir jau vasario 25 d. 19:19 UT laiku, nusileido Karkingiro upės saloje, 40 km į šiaurę nuo Žezkazgano, Kazachstane.

Pargabentas uolienų mėginys skyrėsi nuo to, kurį pargabeno „Luna 16". Kitaip nei ankstesniajame mėginyje, kurį daugiausia sudarė bazalto uolienos (anortozito tebuvo apie 1–2 %), šio mėginio daugumą (50–60 %) sudarė labai senos Mėnulio aukštumų anortozito uolienų (daugiausia susidedančių iš lauko špato mineralų) dalelės. Amerikiečių „Apollo 16" po dviejų mėnesių pargabeno panašios medžiagos mėginį. Kaip ir „Luna 16" pargabentas gruntas, taip ir „Luna 20" radinys buvo pasidalytas su amerikiečių ir prancūzų mokslininkais.

Įranga
------

Aparatas svėrė 5727 kg. Jo įrangą sudarė stereo vaizdų fiksavimo sistema, nuotolinio valdymo išsitęsianti ranka, skirta mėginių paėmimui, ir radiacijos detektorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  David, Leonard (2010-03-18). „NASA Lunar Orbiter Spots Old Soviet Moon Landers".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pandžširasپنجشیر |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Afganistano vėliava Afganistanas |
| **Administracinis centras** | Bazarakas |
| **Rajonai** | 5 |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 128 620 |
| **Plotas** | 3 610 km² |
| **Tankumas** (2012) | 36 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | AF-PAN |
|  |
|  **Vikiteka** | PandžširasVikiteka |

**Pandžširo provincija** (pers. پنجشیر = *Panjšīr*) – provincija Afganistano šiaurės rytinėje dalyje. Tai 33-a pagal plotą ir 33-a pagal gyventojų skaičių šalies provincija. Administracinis centras – Bazarakas.

Sudaryta 2004 m. atskyrus dalį Parvano provincijos.

Geografija
----------

Yra Hindukušo kalnuose, aplink strategiškai svarbų Pandžširo slėnį. Juo teka Kabulo intakas Pandžširas. Slėnyje įrengtas pirmasis šalyje vėjo jėgainių kompleksas.

Gyventojai
----------

Apie trečdalis provincijos gyventojų yra klajokliai puštūnai (kočiai, daugiausia ghilzajų klano). Tarp sėslių gyventojų dominuoja tadžikai, taip pat yra hazarų, pašajų, nuristaniečių. Praktiškai visi gyventojai yra musulmonai sunitai (tik hazarai šiitai).

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Pandžširo rajonai
Provincija padalinta į 5 rajonus.

Svarbiausios gyvenvietės:

* Bazarakas

Nuotraukos
----------

* Pandžširo slėnisPandžširo slėnis
* Pandžširo slėnisPandžširo slėnis
* Įtvirtinta gyvenvietė Daros rajoneĮtvirtinta gyvenvietė Daros rajone
* Pandžširo kočiaiPandžširo kočiai

|  |  |
| --- | --- |
|  **Afganistano provincijos** |  |
| Badachšanas | Badgisas | Baglanas | Balchas | Bamijanas | Chostas | Daikondis | Farahas | Farjabas | Gaznis | Goras | Helmandas | Heratas | Džouzdžanas | Kabulas | Kandaharas | Kapisa | Konaras | Kundūzas | Lagmanas | Logaras | Nangarharas | Nimrūzas | Nuristanas | Paktija | Paktika | Pandžširas | Parvanas | Samanganas | Sari Pulis | Tacharas | Urozganas | Vardakas | Zabulis |
**Luna 24**| **Misijos statistika** |
| Pavadinimas | Luna 24 |
| Įgulos narių skaičius | Bepilotis |
| Įgulos nariai |  |
| Raketa | Proton-K ir Blok D |
| Paleidimo vieta | Rusija, Baikonuro kosmodromas |
| Paleidimo data | 1976 m. rugpjūčio 9 d. 15:04:12 UTC |
| Nusileidimo vieta | 200 km į pietryčius nuo Surguto, Rusija |
| Misijos trukmė | 13 d. |
| Misijos tikslas | nusileidimas ant Mėnulio paviršiaus ir mėginių atskraidinimas į Žemę |

**Luna 24** buvo bepilotė Tarybų Sąjungos kosmoso misija į Mėnulį. Tai buvo paskutinis Luna programos erdvėlaivis bei trečioji sėkminga Tarybų Sąjungos misija į Mėnulį, kuri atskraidino mėginius į Žemę.

„Luna 24" pasiekė Mėnulį 1976 m. rugpjūčio 18 d. o rugpjūčio 22 d. nusileido Žemėje paėmęs 170,1 gramų Mėnulio mėginių.

Šis erdvėlaivis tapo paskutiniu Tarybų Sąjungos istorijoje. Iki 2013 m. pabaigos „Luna 24" buvo paskutinis kosminis aparatas nusileidęs Mėnulyje. Šių metų gruodžio mėnesį Kinija planuoja paleisti savo erdvėlaivį „Chang'e 3", kuris turėtų nusileisti ant Mėnulio paviršiaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Luna 24 Archyvuota kopija 2015-04-30 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Geležinio kupolo" baterija prie Sderoto miesto.
**Geležinis kupolas** (hebr. ‏כיפת ברזל‏‎ = *kipat barzel*) – mobili Izraelio oro gynybos sistema, sukurta kompanijos „Rafael Advanced Defense Systems".

Sistema sukurta siekiant perimti ir sunaikinti trumpo nuotolio raketas ir artilerijos sviedinius, leidžiamus iš Gazos ruožo į Izraelį. 2011 m. kovo 27 d. „Geležinis kupolas" buvo paskelbtas darbiniu ir dislokuotas netoli Beer Ševos miesto. 2011 m. balandžio 7 d. sistema sėkmingai numušė pirmąjį kovinį taikinį – iš Gazos ruožo palestiniečių paleistą „Grad" tipo raketą. 2012 m. kovo 10 d. laikraštis „The Jerusalem Post" pranešė, kad nuo savo dislokavimo pradžios sistema numušė 90% raketų, paleistų iš Gazos ruožo ir skrendančių į gyvenamuosius Izraelio rajonus. Iki 2012 m. lapkričio „Geležinis kupolas" numušė per 400 raketų.

Palestiniečių raketų apšaudymo sektoriai Izraelyje.
„Geležinio kupolo" baterijos radaras.
„Geležinio kupolo" baterijos valdymo postas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šturmbanfiurerio apykaklės antsiuvai su atskyrio ženklais
**Šturmbanfiureris** (vok. *Sturmbannführer* 'šturmo dalinio (bataliono) vadas') – SA ir SS karinis laipsnis, atitinkąs armijos majorą. Galutinai susiformavusioje SS laipsnių sistemoje sekantis vyresnis laipsnis buvo oberšturmbanfiureris, o jaunesnis – hauptšturmfiureris.

Laipsnio istorija
-----------------

Laipsnio pavadinimo šaknys slypi Pirmojo pasaulinio karo laikų Vokietijos smogiamuosiuose (šturmo) daliniuose (vok. *Stoßtruppen*), kuriuose batalionų vadai kartais vadinti *Sturmbannführer*.
  
Atskyrio ženklas buvo keturi kvadratu išdėstyti sidabriniai kvadratėliai apykaklės antsiuve.

SA daliniuose šturmbanfiurerio titulas įvestas 1921 m. 1929 m. šturmbanfiurerio titulas tapo vienu pirmųjų SS laipsnių. Tuo metu sekantis vyresnis laipsnis buvo štandartenfiureris.
  
Nuo 1933 m. šturmbanfiurerio laipsnis buvo teritorinių SS padalinių *šturmbanų* (vok. *SS Sturmbann*) vadų pavaduotojų laipsnis. Šturmbanus sudarydavo keturi mažesni padaliniai *šturmai* (vok. *SS Sturme*, maždaug lygūs armijos kuopai, nuo 54 iki 180 žmonių), medicinos būrys (vok. *Sanitaetsstaffel*) ir orkestras (vok. *Spielmannzug*). Iš viso šturmbaną sudarydavo 500–800 žmonių.

1932 m. tarp štandartenfiurerio ir šturmbanfiurerio atsirado oberšturmbanfiureris, atitikęs armijos papulkininkį (pulkininką leitenantą).

1936 m. spalį kuriant SS kariuomenę šturmbanfiureriai paprastai užimdavo bataliono vado pavaduotojo pareigas.

* Otas Skorcenis (Otto Skorzeny), kai jis buvo šturmbanfiurerisOtas Skorcenis (*Otto Skorzeny*), kai jis buvo šturmbanfiureris
* Karo nusikaltėlis Mauthauzeno koncentracijos stovyklos gydytojas Eduardas KrebsbachasKaro nusikaltėlis Mauthauzeno koncentracijos stovyklos gydytojas Eduardas Krebsbachas

Šturmbanfiurerio laipsnį turėjo garsus raketų konstruktorius Verneris fon Braunas (vok. *Wernher von Braun*), sukūręs Vokietijos balistinę raketą V-2.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**hauptšturmfiureris**(kapitonas) | **SS laipsnis****šturmbanfiureris**(majoras) | vyresnis laipsnis**oberšturmbanfiureris**(papulkininkis) |
| jaunesnis laipsnis**šturmhauptfiureris** | **SA laipsnis****šturmbanfiureris** | vyresnis laipsnis**oberšturmbanfiureris** |
| Didieji Kubilėliaivok. *Groß Kubillehlen* |
| --- |
| 

Didieji KubilėliaiDidieji Kubilėliai

54°45′23″š. pl. 22°41′31″r. ilg.﻿ / ﻿54.7564°š. pl. 22.6920°r. ilg.﻿ / 54.7564; 22.6920﻿ (Didieji Kubilėliai)Koordinatės: 54°45′23″š. pl. 22°41′31″r. ilg.﻿ / ﻿54.7564°š. pl. 22.6920°r. ilg.﻿ / 54.7564; 22.6920﻿ (Didieji Kubilėliai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Didieji Kubilėliai** (vok. *Groß Kubillehlen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 12 km į rytus nuo Pilkalnio, 16 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų, prie Paduodupės.

Istorija
--------

Vienas seniausių Pilkalnio apskrities kaimų. Minimas 1580 m. *Doguppenen* vardu kaip dalis didesnio, senesnio, išsibarsčiusio *Warlauc* kaimo. XVII a. vid. nuo Kubiliaus pavardės pradėtas vadinti *Kubillen* vardu. Didžiojo maro metu ištuštėjo: 1719 m. visos 5 buvusios sodybos buvo negyvenamos. 1734 m. kaime gyveno 3 „senųjų kolonistų" šeimos, viso 23 asmenys. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 3 ugniakurais, 1823 m. – valstiečių kaimas su 15 gyventojų.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Dainių seniūnijai, 1723–1818 – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui (XIX a. pab.–XX a. pr. kurį laiką buvo priskirtas Varnininkų valsčiui). Tikintieji iki 1863 m. priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. 1928 m. prie kaimo prijungtos Mažųjų Kubilėlių ir Šilingių dvaro apygardos, naujai sudaryta kaimo bendruomenė pavadinta Šilingių vardu. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1910 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** |
| 32 | 33 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kubilėliai: 2. Didieji Kubilėliai. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.2 (Kas-Maž). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  XVIII-XIX a. D.Kubilėlių gyventojų sąrašai GenWiki vok.
3. ↑  Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preussen, p.78. Karaliaučius ir Leipcigas, 1785 vok.
4. ↑   Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.3 (Kr – O), p.31. Kümmel, Halle, 1823 vok.
5. ↑  D.Kubilėliai GenWiki vok.
6. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
| ***Geležinis prefektas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il prefetto di ferro |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pasquale Squitieri |
| Metai | 1977 |
| Žanras | kriminalinė drama |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Geležinis prefektas** (it.  *Il prefetto di ferro*) – biografinė kriminalinė drama apie prefektą Cesare Mori, pagarsėjusį kovotoją su mafija praėjusio amžiaus 3 dešimtmečio Italijoje. Filmas pastatytas Arrigo Petacco knygos tokiu pačiu pavadinimu motyvais.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Į Siciliją atvyksta prefektas Moris, pagarsėjęs savo užsispyrimu, nepaperkamumu ir tuo, kad kovoje su nusikaltėliais kartais naudoja ir visuomenei nepriimtinus metodus. Vietiniai gyventojai, įpratę būti valdomi mafijos bei klanų, neketina bendradarbiauti su policija, tačiau Moriui teisingusmas svarbiau už viską. Jis pasitelkia į pagalbą kariuomenę ir sodina į kalėjimą visus įtartinus asmenis, net jei šie priklauso tuometiniam elitui – fašistų partijai. Kuomet vienas iš mafijos bosų su savo žmonėmis ir šeimomis užsidaro atokioje pilyje, prefektas, nenorėdamas aukų šturmuojant pastatą, įsako blokuoti vandens tiekimą, kad badas ir troškulys priverstų banditus pasiduoti…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – prefektas Čezarė Mori
* Claudia Cardinale – Ana Torizi
* Stefano Satta Flores – Spano
* Rosella Rusconi – Anžela Mori
* Rik Battaglia – Antonio
* Francisko Rabal
* Lina Sastri
* Massimo Mollica

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tullio Kezich. *Un anno al cinema*. Il formichiere, 1978.
Koordinatės: 50°06′ p. pl. 75°14′ v. ilg.﻿ / ﻿50.100°š. pl. 75.233°r. ilg.﻿ / 50.100; 75.233

Čilės salyno salos, tarp jų – Madre de Dioso sala
**Madre de Dioso sala** (isp. *Isla Madre de Dios* – 'Dievo Motinos sala') – sala pietų Čilėje, Čilės salyne, Penaso įlankos pietuose, Madre de Dioso salų spiečiuje. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Paskutinės Vilties provincija). Šiaurėje Trinidado sąsiauris skiria nuo Velingtono salos, rytuose ir pietryčiuose Konsepsjono sąsiauris skiria nuo žemyno (Vilkoko pusiasalio), Čatamo, Farelo, Hanoverio salų, pietuose Vakarų sąsiauris skiria nuo Jorko Kunigaikščio salos. Aplink Madre de Dioso salą dar susitelkęs būrys mažesnių salų (Anafuro, Toparo, Ramono, Tarltono ir kt.). Plotas – 1042,9 km² (15-a pagal dydį Čilėje). Kranto linija (ilgis 549,5 km) labai vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Aukštis iki 731 m.

Madre de Dioso sala negyvenama, nors seniau čia gyvenę alakalufai. Vakarinėje pakrantėje yra Puerto Henrio prieplauka, tinkama nedideliems laivams. Saloje yra dar kelios mažos prieplaukos (apsistoja žvejai, ruonių medžiotojai). Iš kalkamenio sudarytoje saloje nemažai urvų – viename jų rasta daug banginių kaulų, kitame – uolų tapybos. Pakrančių urvus alakalufai naudoję kaip laidojimo vietas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Mãdre de Dìoso salà]
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-02-22 iš Wayback Machine projekto.
| Rąžė |
| --- |
| Rąžė Palangoje ties Basanavičiaus g. Rąžė Palangoje ties Basanavičiaus g. |
| **Ilgis** | 17,9 km |
| **Baseino plotas** | 62,9 km² |
| **Ištakos** | Klaipėdos rajonas |
| **Žiotys** | Baltijos jūra |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Rąžė |

**Rąžė** – upelis šiaurės vakarų Lietuvoje. Prasideda Klaipėdos rajone, prie Lankučių, į šiaurės vakarus nuo Kretingalės. Teka į šiaurės vakarus per Kretingos rajoną, toliau per Palangą. Įteka į Baltijos jūrą į pietus nuo Naglio kalno. Visa vaga sureguliuota. Pastatyta keletas tiltų, tarp jų – Josifo Brodskio tiltas Palangoje.

* Rąžė prieš PalangąRąžė prieš Palangą
* Rąžė prie Ronžės g.Rąžė prie Ronžės g.
* Rąžė senamiestyjeRąžė senamiestyje

Intakai
-------

* Žiogupis (kairysis)

Etimologija
-----------

Upėvardis laikomas kuršiškos kilmės (*\*Ranžė*, jį paliudija vietinis tarimas *Rôžė, Rôužė*). Vietovardis siejamas su latv. *ruoza* („nedidelis laukų upelis, skardis, pakilumų virtinė miške, baloje") bei su *rąžytis, rąžus*, taip pat *ręžtis* („įtempti jėgas"). Jo reikšmė aiškesnė palyginus su lot. *regere* („kreipti, tiesti"), skr. ऋञ्जते = IAST: *ṛñjate* („rąžosi, išsitiesia").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
*Apie kaimą Panevėžio rajone žr. Brunava (Panevėžys)*.

| Brunavalatv. *Brunava* |
| --- |
| *Katalikų bažnyčia 2007 m.* |
|  |
| 

BrunavaBrunava

56°21′30″ š. pl. 24°23′20″ r. ilg.﻿ / ﻿56.35833°š. pl. 24.38889°r. ilg.﻿ / 56.35833; 24.38889﻿ (Brunava)Koordinatės: 56°21′30″ š. pl. 24°23′20″ r. ilg.﻿ / ﻿56.35833°š. pl. 24.38889°r. ilg.﻿ / 56.35833; 24.38889﻿ (Brunava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Istorinis regionas** | Žiemgala Žiemgala |
| **Savivaldybė** | Bauskės savivaldybė |
| **Valsčius** | Brunavos valsčius |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 47  |
| **Altitudė** | 28 m |

**Brunava** (anksčiau – **Bruniviškis**) – bažnytkaimis Latvijoje, Žiemgalos regione, į pietryčius nuo Bauskės, kairiajame Nemunėlio krante. Parapijos centras. Jo vardu vadinamas Brunavos pagastas.

Istorija
--------

Nuo 1473 m. kaimas priklausė LDK. Caro laikais buvo Panevėžio apskrityje, kartais vadinosi ir *Bruniviškiais* (lenk. *Bruniwiszki*). Šalia kaimo buvo ponui Korfui (von Korff) priklausantis dvaras ir piliakalnis, *Bruniviškių* vardu 1876 m. plačiai aprašytas J. Dioringo (Döring), dabar žinomas Auželių vardu. Tiesiai per piliakalnį ėjo Lietuvos ir Kuršo siena, ant piliakalnio stovėjo du riboženkliai.

Lietuviai
---------

1914–1930 m. kaimo pradžios mokykloje vykdavo lietuvių kalbos pamokos. 1946–1964 m. Brunavoje dirbo vietinis kunigas J. Ušerovskis, pamaldas laikęs latviškai ir lietuviškai. Brunavos valsčiuje 1947 m. lietuviai sudarė 10,6 proc. visų gyventojų. Kaime XIX a. vikaru dirbo Petras Gomaliauskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Įvairios žinios // Vienybė Nr. 6, 1920 m. vasario 10 d. psl. 48
2. ↑  Latvijos Respublikos paribio miestai ir svarbiausios gyvenvietės Archyvuota kopija 2016-04-25 iš Wayback Machine projekto. [Internetinis leidinys]. D. Tytuva.

Nuorodos
--------

* Kaimas XIX a. žemėlapyje
Koordinatės: 7°0′ p. pl. 113°20′ r. ilg.﻿ / ﻿7.000°š. pl. 113.333°r. ilg.﻿ / 7.000; 113.333

Madūra prie rytinių Javos krantų
**Madūra** (indonez. *Madura*) – sala Malajų salyne, Indonezijoje, netoli šiaurės rytinių Javos krantų (nuo jos skiria siauras Madūros sąsiauris). Plotas – 4078 km². Madūros paviršius kalvotas, iškyla iki 471 m (Tembuku k.). Auga lapus metančių medžių atogrąžų miškai, krūmynai.

Saloje gyvena 3,63 mln. žmonių. Dauguma gyventojų – madūriečiai. Verčiamasi žemės ūkiu (ryžių, kukurūzų, tabako pasėliai), žvejyba, naftos ir gamtinių dujų gavyba, kasama druska. Administraciškai Madūra priklauso Rytų Javos provincijai, saloje yra 4 jos regencijos. Svarbiausi miestai: Sampangas, Sumenepas, Bankalanas, Pamekasanas.

Nuo 2009 m. Javą ir Madūrą jungia 5,4 km ilgio Suramadu tiltas.

* Druskos kasyba Madūroje 1948 m.Druskos kasyba Madūroje 1948 m.
* Mečetė BandungeMečetė Bandunge
* Bukit Džadiho klinčių karjerasBukit Džadiho klinčių karjeras
* Miškai ir sudoroti pasėliai Pamekasano regencijojeMiškai ir sudoroti pasėliai Pamekasano regencijoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 265


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Madūra** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Madou kalnagūbris |
| --- |
| Madou kalnagūbrisMadou kalnagūbris |
| **Žemynas** | Afrika |
| **Šalys** | Somalio vėliava SomalisSomalilando vėliava Somalilandas |
| **Aukščiausias taškas** | Šimbirisas, 2460 m |
| **Koordinatės** | 10°44′ š. pl. 47°14′ r. ilg.﻿ / ﻿10.733°š. pl. 47.233°r. ilg.﻿ / 10.733; 47.233Koordinatės: 10°44′ š. pl. 47°14′ r. ilg.﻿ / ﻿10.733°š. pl. 47.233°r. ilg.﻿ / 10.733; 47.233 |
| **Iškasenos** | nafta |

**Madou kalnagūbris** (som. *Buuraha Calmadow*, arab. علمدو = *`l-Madow*) – kalnagūbris Rytų Afrikoje, Somalio šiaurėje, daugiausia Sanago krašte, į vakarus nuo Bosaso. Driekiasi išilgai Adeno įlankos kranto, nuo jūros pusės sudaro statų skardį. Kalnagūbryje yra aukščiausia Somalio vieta – Šimbirisas (2460 m).

Kalnų šlaitai gana drėgni, per metus vidutiniškai čia iškrenta 750–850 mm kritulių, dažnas rūkas. Šlaituose veši miškai, kuriuose auga kadagiai, buksmedžiai, celčiai. Gausu endeminių augalų rūšių (~200). Sutinkami kupranugariai, antilopės (beiros), įvairūs paukščiai. Madou kalnagūbryje yra krioklių, iš kurių žymiausias – Lamadaja.

Dėl miškų kirtimo, ganymo daug kalnų gamtos dabar nunykę.

* Kalnų augalijaKalnų augalija
* Kalnų miškaiKalnų miškai
* Lamadajos krioklysLamadajos krioklys
Pirmojo „Aldi" filialo (Esene, Vokietijoje) vitrina
**Parduotuvė** (anksčiau *krautuvė*) – mažmeninės ar didmeninės prekybos įmonė arba didesnės prekybos ar gamybos įmonės, turinčios daug parduotuvių (prekybos tinklą), struktūrinis padalinys. Gali būti prekybos centro dalis. Gali veikti pagal franšizės verlo modelį.

Pagal pobūdį gali būti kasdienių prekių (maisto ir buitinių prekių asortimentas), specializuotos parduotuvės (pvz. drabužių, avalynės), universalinės parduotuvės (pateikiamas platus ir gilus įvairių prekių asortimentas – vyrauja drabužiai, avalynė, parfumerijos, kosmetikos, poilsio ir laisvalaikio, namų apyvokos ir maisto prekės), supermarketai (universalaus asortimento prekių parduotuvės, kurios turi ne mažesnį kaip 400 kvadratinių metrų prekybos plotą ir veikia savitarnos principu), hipermarketai (universalaus asortimento prekių parduotuvės, kurių plotas didesnis kaip 2500 kvadratinių metrų), mažų kainų (pasižymi nebrangių, greito apyvartumo, išėjusių iš mados prekių asortimentu), elektroninės parduotuvės (prekės parduodamos elektroninės komercijos dėka).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Parduotuvė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
|  |
| --- |
| **Panemunio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Panemunio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panemunio pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Nemunėlio g. 19a, Panemunis |
| **Direktorius(-ė)** | Remigijus Kiaulėnas |
| **Mokinių skaičius** | 28 |
| **Įkūrimo data** | 1777 m. |
| **Uždarymo data** | 2007 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 7 |

**Rokiškio rajono Panemunio pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Rokiškio raj. Panemunyje, Nemunėlio g. 19A, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190246771. Steigėjas Rokiškio rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Pirmoji mokykla Panemunyje įsteigta 1777 m. Vėliau, 1865 m. įsteigta valstybinė mokykla, 1945 m. – progimnazija, 1949 m. – septynmetė, 1960 m. – aštuonmetė (veikė iki 1983 m.), 2006 – pradinė mokykla.
2007 m. rugsėjo 1 d. prijungta prie Pandėlio gimnazijos kaip skyrius, vėliau uždaryta.

Direktoriai
-----------

* 1991 m. Remigijus Kiaulėnas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panemunis. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-06-19).
*Šis straipsnis apie buvusį miestą, dab. rajoną Taojuano mieste. Apie Gaosiongo rajoną skaitykite straipsnyje Taojuanas (Gaosiongas).*

| Taojuanas桃園 |
| --- |
| *Taojuanas* |
|  |
| 

TaojuanasTaojuanas

25°00′00″ š. pl. 121°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.00000°š. pl. 121.30000°r. ilg.﻿ / 25.00000; 121.30000﻿ (Taojuanas (rajonas))Koordinatės: 25°00′00″ š. pl. 121°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.00000°š. pl. 121.30000°r. ilg.﻿ / 25.00000; 121.30000﻿ (Taojuanas (rajonas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 417 366  |
| **Plotas** | 34,80 km² |
| **Tankumas** (2010) | 11 993 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.taocity.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Taojuanas |

**Taojuanas** (kin. 桃園, pinyin: *Taoyuan*) – vienas iš Taojuano rajonų, esantis šiaurės vakarų Taivane. Gyventojų 417 tūkst. (2014 m. duomenys).

Geografija
----------

Taojuanas išsidėstęs Taojuano plokščiakalnyje, šalia gretimais esančio Guišano rajono. Nankanas yra pagrindinė upė Taojuane, tekanti pietryčių–šiaurės vakarų kryptimi.

Istorija
--------

Taojuane senovėje gyveno lygumų Taivano aborigenai. Miestas vadinosi Taodzijuanu (kin. 桃仔園, pinyin: *Táozǐyuán*), išvertus „persikų sodas", nes apylinkėse žydėdavo daug persikų. 1920 m. valdant japonams miestas buvo pervadintas Taojuanu.

Sukūrus Sinbėjų 2010 m. gruodžio 25 d. Taojuanas tapo didžiausiu apskrities pavaldumo miestu Taivane, nes nebeliko Bančiao. Po ketverių metų, 2014 m. gruodžio 25 d. buvo suformuotas dar vienas išskirtąjį statusą turintis miestas Taojuanas (buvusi Taojuano apskritis), o prieš tai buvęs Taojuano miestas buvo į trauktas į naujai sukurto miesto sudėtį ir tapo rajonu.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTaojuano rajonai |
| --- |
|  |
| Administracinis centras: **Taojuanas** |
|  |
| Rajonai | 
Badė · Dasi · Dajuanas · Džongli · Fusingas · Guanjinas · Guišanas · Jangmėjus · Longtanas · Ludžu · Pingdženas · Taojuanas · Sinvu | Taojuano padėtis Taivano žemėlapyje |

 |
**Pareiga** – subjektyvi asmens jaučiama būtinybė pasielgti, imtis veiksmų, paskatinti kitus veikti arba susilaikyti bei sulaikyti nuo to kitus.

Galimos paskatos – socialinės normos, motyvacija, siekiai, strateginiai tikslai ir kt. Galima socialinė, pilietinė, teisinė, moralinė, profesinė ir kt. pareigos; taip pat šeimos pareigos, kurios paprastai asocijuojamos su rūpinimusi.

Vokiečių kalboje sąvoka „pareiga" (vok. *Pflicht*) kilusi iš žodžio 'rūpintis'.

Teisėje
-------

*Pagrindinis straipsnis – Teisinė pareiga*.
Teisėje pareiga gali būti struktūrinė teisinių santykių dalis. Vienos šalies teisinę pareigą šalių tarpusavio santykiuose atitinka subjektinė teisė (pvz. ko nors reikalauti – perduoti, grąžinti daiktą, netrukdyti juo naudotis ir pan.). Pareigos kartu su teisėmis (jų vienovė) sudaro teisę. Civilinėje teisėje taip pat išskiriama prievolės sąvoka.

Išnašos
-------

1. ↑  Kluge, *Etymologisches Wörterbuch*, 24. Auflage, Berlin 2002: „[…] afr. ***Pflicht*** »Obhut, Fürsorge, Sorgfalt«. Ein ti-Abstaktum zu pflegen in versch. Bedeutungen dieses Wortes."
2. ↑  Alfonsas Vaišvila. „Teisės teorija"

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Pareiga***

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **Pareiga**

* Ned Dobos (2007): [IEP| *Political Obligation*] (Politinės pareigos)
* Ciceronas. De officiis (Apie pareigas)
Koordinatės: 56°03′48″š. pl. 25°16′56″r. ilg.﻿ / ﻿56.063388°š. pl. 25.282246°r. ilg.﻿ / 56.063388; 25.282246


|  Panemunio Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Panemunis |
| **Adresas** | Vilties g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1936 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Panemunio Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Panemunio miestelyje, 6 km į šiaurės rytus nuo Pandėlio, Nemunėlio kairiajame krante. Istoristinė, turi neoromaninės ir neogotikinės architektūros bruožų.

Istorija
--------

Apie 1620 m. Martynas Marcelis Giedraitis Panemunyje įsteigė reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolyną (uždarytas 1832 m.). Vienuoliai turėjo bažnyčią ar bent koplyčią. Nuo 1682 m. rašyti jungtuvių metrikai (tada buvo parapija). Mauricijus Giedraitis 1682 m. bažnyčią atstatė.

1760 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. 1767 m. pastatyta ir įrengta prieglauda. 1780 m. pastatyta medinė klebonija. Vienuolynui 1832 m. priklausė dalis Panemunio miestelio ir Jakutiškio palivarkas su Miliūnų ir Stanionių kaimais. Panemunio dvaro dvarininkas Teofilius Komaras 1861–1863 m. pastatė naują mūrinę kleboniją. 1862 m. suremontuotas ir išdažytas bažnyčios vidus, klebono A. Eitavičiaus lėšomis įrengti 11 registrų vargonai. Dvaro dvarininkai Juozapas Komaras ir Ignas Koscialkauskis 1862 m. pastatė medinį elgetyną. Panemunio vikaras Konstantinas Piesliakas perskaitė 1863 m. sukilėlių manifestą ir prisidėjo prie sukilimo, todėl 12 m. išsiųstas į katorgą.

1865–1869 m. apmūrytas šventorius. 1881 m. pastatyta medinė prieglauda (vėliau joje įrengta parapijos salė). Klebono Justino Senkausko rūpesčiu 1896 m. atnaujinta bažnyčia, 1901 m. pastatyta mūrinė varpinė. Joje buvo 3 varpai, 1915 m. išvežti į Rusiją (vienas 1923 m. grąžintas). 1915 m. bažnyčia sudegė. Altorius įrengtas varpinėje, prie jos 1920 m. pastatyta laikina bažnyčia.

1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebono Vincento Norkaus iniciatyva 1927–1936 m. pastatyta Bistromo suprojektuota dabartinė akmenų ir plytų mūro bažnyčia. Ją 1936 m. rugsėjo 8 d. konsekravo vyskupas Kazimieras Paltarokas. Klebono Jono Nagulevičiaus (1900–1992) rūpesčiu 1936–1941 m. įrengtas bažnyčios vidus, pastatyta klebonija, ūkiniai trobesiai. Į Panemunį 1941 m. paskirtas klebonas Augustinas Liepinis (1896–1977), pedagoginių ir religinių veikalų autorius, po karo suremontavo bažnyčią.

Bažnyčios bokštas

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neoromaninės ir neogotikinės architektūros bruožų, bazilikinė, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora akmenų ir plytų mūro. Jame stovi plytų mūro varpinė.

Nuorodos
--------

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* Panemunio Švč. Trejybės bažnyčia
Koordinatės: 55°10′46″š. pl. 23°05′06″r. ilg.﻿ / ﻿55.179439°š. pl. 23.084883°r. ilg.﻿ / 55.179439; 23.084883

|  |
| --- |
| **Stakių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Stakių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Stakių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Stakiai, Jurbarko raj |
| **Direktorius(-ė)** | Leonardas Zaksas |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1934 m. |
| **Uždarymo data** | 2010 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Jurbarko rajono Stakių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Stakiuose, Jurbarko rajonas, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190919755. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba.

Mokyklos stogastulpis
Senoji mokykla, 2017 m.

Istorija
--------

Stakių apylinkėje pirmosios Pamituvio ir Pasnietalio mokyklos įsteigtos apie 1910-1915 m. 1923 m. Pamituvio ir Pasnietalio mokyklos perkeltos į Anupro Sutkaičio namą. 1930 m. valdžia paskyrė žemės plotą naujos mokyklos statybai. 1934 m. pastatyta nauja mokykla, visas Stakių kultūrinis gyvenimas persikėlė į mokyklą. 1949 m. ji tapo septynmetė, 1962 m. aštuonmetė, 1986 m. nepilna vidurinė mokykla, 1988 m. devynmetė mokykla. 1995 m. pagrindinės klasės persikėlė į buvusias darželio patalpas. Nuo 1999 m. Stakių pagrindinė – dešimtmetė mokykla.

2007 m. Stakių pagrindinė mokykla tapo Šimkaičių pagrindinės mokyklos skyriumi. 2009 m. mokykloje formuotos tik pradinės klasės, 2010 m. skyrius uždarytas.

Direktoriai
-----------

* 1924 m. Jonas Šiaulys;
* 1940 m. Stasys Byla;
* 1946 m. Keturauskienė;
* 1950 m. Dumčius;
* 1951 m. P. Balčiūnas;
* 1957 m. R. Norkus, Albinas Keršys;
* 1958 m. J. Meškauskas;
* 1961 m. O. Žemailienė;
* 1966 m. V. Lazdauskas;
* 1973 m. E. Sadauskienė;
* 1982 m. Leonardas Zaksas.

Nuorodos
--------

Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

SS kariuomenės šiucės apykaklės antsiuvai
**Šiucė** (vok. *Schütze* 'šaulys'), *šaulys* – eilinio kareivio laipsnis Vokietijos kariuomenėje.

Vokietijos kariuomenė
---------------------

Šiucės (šaulio) laipsnis buvo naudojamas Vokietijos kariuomenėje Pirmojo pasaulinio karo metais. Iki 1918 m. šiucė buvo žemiausias kareivių laipsnis kulkosvaidžių daliniuose ir kai kuriuose elitiniuose daliniuose.
  
Nuo 1920 m. šiucė buvo žemiausias reichsvero pėstininkų laipsnis. Kitose reichsvero kariuomenės rūšyse eiliniai vadinosi jėgeris (vok. *Jäger*), kanonierius (vok. *Kanonier*), pionierius (vok. *Pionier*), Liuftvafėje nuo 1935 m. – vok. *Flieger*.

Šių dienų Vokietijoje šiucė yra žemiausiais kareivių laipsnis, atitinkąs NATO rangą OR-1. Už jį aukštesnis rangas yra jefreitorius (vok. *Gefreiter*), priskiriamas NATO rangui OR-2.
  
Šiuolaikinėje Vokietijos kariuomenėje šiucės laipsnis nėra labai dažnas, kadangi skirtingose kariuomenės rūšyse eiliniai vadinami skirtingai. Pvz. panzergrenadierių daliniuose (vok. *Panzergrenadiertruppe* 'sunkieji mechanizuoti pėstininkai') eiliniai vadinami *panzergrenadieriais*, ryšių daliniuose (vok. *Fernmelder*) – *funkeriais* (vok. *Funker*) ir pan.

Vokietijos karinėje istorijoje buvo laikotarpiai, kai tarp šiucės ir jefreitoriaus buvo *oberšiucės* (vok. *Oberschütze* 'vyresnysis eilinis') laipsnis.

SS kariuomenė
-------------

SS kariuomenės laipsnis, atitinkantis eilinio laipsnį kitų šalių kariuomenėse. Jaunesnis laipsnis SS kariuomenėje buvo anverteris (kandidatas), vyresnis – oberšiucė, kuris galėtų būti pavadintas *vyresniuoju kareiviu*.

Antrojo pasaulinio karo metais *SS šiucė* buvo SS kariuomenės eilinių laipsnis. Kitose SS šakose SS eiliniai vadinosi *esesmanai* (vok. *SS-Mann*).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**anverteris**(kandidatas) | **SS laipsnis** (SS kariuomenė)**šiucė**(eilinis) | vyresnis laipsnis**oberšiucė** (SS kariuomenė)(vyresnysis eilinis) |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Ramūnas Vyžintas** |
| --- |
| Gimė | 1963 m. kovo 31 d. (60 metų)Šiaulių raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Reda |
| Vaikai | Martynas, Justas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 2000-2010 m. Lietuvos liberalų sąjunga
2013 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Ramūnas Vyžintas** (g. 1963 m. kovo 31 d. Šiaulių raj.) – Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Šiaulių 9-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakultetą, inžinierius, 1990–1991 m. studijavo Lietuvos vadybos akademijoje prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės, specialybė – įmonių vadyba.

1985–1993 m. Panevėžio miškų ūkio gamybinio susivienijimo vyriausiasis mechanikas, vadybininkas, 1993–2018 m. UAB „Urėdijų servisas" direktorius, 2000–2001 m. Panevėžio apskrities viršininkas.

2008-2010 Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotojas.

2015-2016 Panevėžio miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas. 

2000-2010 m. Lietuvos liberalų sąjungos, vėliau nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Panevėžio miesto skyriaus narys, sąjungos tarybos narys.

Nuo 2013 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Panevėžio miesto skyriaus valdybos narys. 

2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Reda, vaikai Martynas, Justas.
| **Karolis Chelminskis** |
| --- |
| Nałęcz |
| Nałęcz |
|  |
| Gimė | 1813 m.Chotiluvas |
| Mirė | 1894 m. balandžio 21 d. (~81 metai)Vilnius |
| Tėvas | Józef Chełmiński |
| Motina | Marianna Abramowicz |
| Sutuoktinis (-ė) | Konstancja Sikorski |
| Vaikai | Wincent Chełmiński |
|  |
| Veikla | 1831 m. sukilimo dalyvis ir 1863 m. sukilimo vienas iš nacionalinės sukilėlių vyriausybės komisarų. |

**Karolis Chelminskis** (lenk. *Karol Chełmiński*) (1813 m. Chotiluve, Varšuvos kunigaikštystė – 1894 m. balandžio 21 d. Vilniuje, Rusijos imperija) – 1831 m. sukilimo dalyvis ir 1863 m. sukilimo vienas iš nacionalinės sukilėlių vyriausybės komisarų, tremtinys.

Biografija
----------

Gimė šlėktų šeimoje, tėvas *Józef Chełmiński*, motina *Marianna Abramowicz*. Mokėsi Palenkės Bialos mokykloje, iš kurios 1831 m. pasitraukė ir prisidėjo prie klasės draugų eidamas į sukilimą. Iš šio krašto kilę jaunieji sukilėliai dar buvo vadinami *Liublino vaikais*. Po sukilimo išvengė represijų, dirbo žemės turtų administratoriumi.

Prasidėjus 1863 m. sukilimui ir vėl prisijungė prie sukilėlių, tapo vienu iš nacionalinės sukilėlių vyriausybės komisarų. 1863 m. spalio pabaigoje pateko į nelaisvę, buvo nugabentas į Sedlcų kalėjime, vėliau į Varšuvos Citadelės kalėjimą. Po kelių mėnesių ištremtas į Jeniseiską, kur keliolika metų išbuvo tremtyje ir dirbo priverstinį darbą aukso kasykloje.

1884 m. iš tremties grįžo į gimtąjį Chotiluvą, vėliau persikėlė gyventi į Vilnių, kur ir mirė 1894 metais, palaidotas Rasų kapinėse. 2000 m. antkapis įtrauktas į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą. Buvo susituokęs su *Konstancja Sikorski*, su kuria susilaukė sūnaus Vincento, kuris tapo literatu ir dirbo kartu su rašytoja Elze Ožeškienė.

Literatūra
----------

* Michał Brensztejn, Karol Chełmiński, w: Polski Słownik Biograficzny, tom III, 1937.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro Laidojimo vietų sąrašas Vilniaus m. Rasų kapinėse[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 54°41′10″š. pl. 25°12′56″r. ilg.﻿ / ﻿54.686087°š. pl. 25.215582°r. ilg.﻿ / 54.686087; 25.215582

Bendras kapinių vaizdas
**Karoliniškių naminių gyvūnų kapinės** – nelegalios naminių gyvūnų kapinės, esančios Vilniuje, Karoliniškėse, miškelyje į pietryčius nuo Vilniaus televizijos bokšto.

Istorija
--------

Kapinių atsiradimo istorija nežinoma. Pagal seniausią datuotą antkapį (1970 m.) galima spręsti, kad gyvūnai šioje vietoje laidojami nuo pat Karoliniškių mikrorajono įkūrimo. 2009 m. spaudoje pasirodžius pranešimams apie kapines rausiančias ir nudvėsusių augintinių kūnais mintančias lapes, Vilniaus miesto savivaldybėje svarstyta kapinių legalizavimo galimybė. Tuometinė Karoliniškių seniūnijos seniūnė Violeta Gedminaitė pasisakė prieš legalizavimą. Kapinės legalizuotos nebuvo. 2012 m. skelbta apie kapų iškėlimą į 2011 m. įkurtas Vilniaus miesto gyvūnų kapines bei nelegalių kapinių panaikinimą. 2015 m. spalį Vilniaus meras Remigijus Šimašius patikino sieksiąs kapinių legalizavimo. Šiuo metu už gyvūnų laidojimą kapinėse gali būti skiriama bauda.

Galerija
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karoliniškių naminių gyvūnų kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dviejų kačių kapai su nuotraukomisDviejų kačių kapai su nuotraukomis
* Gyvūno kaukolėGyvūno kaukolė
* Šuns antkapisŠuns antkapis
* Keturių kačių ir šuns kapai su nuotraukomisKeturių kačių ir šuns kapai su nuotraukomis
* Kačių kapaiKačių kapai
* Katės kapas su antkapiuKatės kapas su antkapiu

Šaltiniai
---------

1. ↑  Keturkojų kapai – su paminklais, tvorelėmis, puošti žaislais ir pavadėliais
2. ↑  Kapinėse – lapių užkandinė
3. ↑  Vilnius legalizuoja gyvūnėlių kapines
4. ↑  Legalizuotos gyvūnų kapinės didelio dėmesio nesusilaukia
5. ↑  Nelegalios gyvūnų kapinės Vilniuje kiršina gyventojus
6. ↑  Vėlinių naktį nepamirštos ir gyvūnėlių kapinės