recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Papildomas darbas** - darbas greta pagrindinio (t. y. antraeilėse pareigose).

Lietuva
=======

Darbuotojas gali susitarti, jeigu to nedraudžia įstatymai, kad jis toje pačioje darbovietėje eis tam tikras papildomas pareigas arba dirbs tam tikrą papildomą (sutartyje nesulygtą) darbą (LR darbo kodeksas, 114 str.). Darbuotojas gali eiti antraeiles pareigas arba dirbti darbus kitoje darbovietėje, jeigu to nedraudžia įstatymai ar kiti norminiai teisės aktai. Darbo sutarties dėl antraeilių pareigų (darbo) ypatumus nustato LR Vyriausybė ir kolektyvinės sutartys.

Antraeilės pareigos
-------------------

Antraeilės pareigos (darbas) – darbuotojo laisvu nuo darbo pagrindinėje darbovietėje laiku einamos pareigos ar atliekamas darbas. Darbo sutartyje dėl antraeilių pareigų (darbo), be kitų sutarties sąlygų, turi būti nurodyta, kad darbuotojas priimtas į antraeiles pareigas dirbti sulygtą darbą. Pagal antraeilių pareigų (darbo) sutartis darbuotojas gali dirbti keliose darbovietėse.
Darbuotojams, kuriems nustatytas sutrumpintas darbo laikas (LR darbo kodekso 145 str. 1 d. 1 p.), eiti antraeilių pareigų (dirbti darbo) neleidžiama.

Darbuotojas, norintis eiti antraeiles pareigas (dirbti darbą), iki darbo sutarties sudarymo turi pateikti darbdaviui, kuris darbuotoją priima į antraeiles pareigas (darbą), iš pagrindinės darbovietės gautą pažymą, kurioje turi būti nurodytas jo kasdienio darbo toje darbovietėje pradžios ir pabaigos laikas. Darbuotojas, dirbantis keliose darbovietėse, būsimajam darbdaviui turi pateikti pažymas apie darbo laiko kitose darbovietėse pradžią ir pabaigą. Šios pažymos galioja 1-erius darbo metus ir yra saugomos kartu su darbo sutartimi.

Pasikeitus darbo ir poilsio laikui pagrindinėje darbovietėje, darbuotojas turi apie tai pranešti priėmusiam jį į antraeiles pareigas (darbą) darbdaviui ir pateikti pažymą. Darbdavys, gavęs pažymą apie darbo ir poilsio laiką, turi užtikrinti, kad asmuo, dirbantis pagal 2 ar daugiau darbo sutarčių, nedirbtų ilgiau kaip 12 valandų per dieną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR darbo kodeksas (2009-12-21 redakcija)
2. ↑  LRV nutarimas Dėl atskirų darbo sutarčių ypatumų patvirtinimo (2005-08-05 redakcija)
| Kazbegio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Aukštikalnės Kazbegio nacionaliniame parke Aukštikalnės Kazbegio nacionaliniame parke |
| **Vieta:** | Gruzijos vėliava Gruzija (Mccheta-Mtianetija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kazbegis |
| 

Žemėlapis rodantis Kazbegio nacionalinis parkas vietą.Kazbegio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 42°39′0″ š. pl. 44°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.65000°š. pl. 44.61667°r. ilg.﻿ / 42.65000; 44.61667Koordinatės: 42°39′0″ š. pl. 44°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.65000°š. pl. 44.61667°r. ilg.﻿ / 42.65000; 44.61667 |
| **Plotas:** | 1446 km² |
| **Įkurtas:** | 1976 m. |
|  **Vikiteka:** | Kazbegio nacionalinis parkas |

**Kazbegio nacionalinis parkas** (gruz. ყაზბეგის ეროვნული პარკი) – saugoma gamtos teritorija šiaurės Gruzijoje, Mcchetos–Mtianetijos krašte, Kazbegio rajone. Įsteigtas 1976 m. kaip gamtinis rezervatas, o 2007 m. pertvarkytas į nacionalinį parką.

Parkas apima Kaukazo Šoninio kalnagūbrio pašlaites su viena aukščiausių Kaukazo viršukalnių – Kazbeku. Žemutinė parko riba eina 1400 m aukštyje, aukštutinė – 3000–4100 m. Parke saugomi Kaukazo kalnų kraštovaizdžiai su viršukalnėmis, ledyniniais dariniais, kalnų upėmis, kriokliais, tarpekliais, kalnų miškais, kultūriniais objektais (X–XVII a. cerkvėmis ir vienuolynais, Snu pilimi, gruzinų mochebų kaimais).

Apie pusę teritorijos užima miškai (beržynai, pušynai, bukynai, uosynai), raugerškių, rododendrų, šaltalankių sąžalynai. Aukštikalnėse veši alpinės pievos.

Parke sutinkami rudieji lokiai, lūšys, gemzės, kalnų ožiai, ularai, kaukaziniai tetervinai, įvairūs plėšrieji paukščiai.

* Jutos kaimo apylinkėsJutos kaimo apylinkės
* Rododendrų pievosRododendrų pievos
* Čauchio kalnasČauchio kalnas
* Gergečio cerkvėGergečio cerkvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazbegi National Park in Georgia, *Protected Planet*
2. ↑  Kazbegi National Park. *georgianholidays.com*.
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 185
| Kazanas |
| --- |
| Kazano krioklys Kazano krioklys |
| **Ilgis** | 730 arba 850 km |
| **Ištakos** | Kasbos ežeras |
| **Žiotys** | Telonas (ties Beikerio ežeru) |
| **Šalys** | Kanados vėliava Kanada |

**Kazanas** (angl. *Kazan River*, inu. ᓴᕐᕙᖅᑑᖅ  = *Harvaqtuuq*) – upė Kanados šiaurėje, Nunavute; Telono intakas. Upės ištakos yra pietiniame Nunavute, netoliese Kasbos ežero (prie paribio su Saskačevanu).

Vienais duomenimis, upės ilgis siekia 730 km, kitais – 850 km. Kazanas vingiuodamas teka į šiaurę, prateka keletą ežerų (tarp jų – *Ennadai*, *Angikuni* bei *Yathkyed*); upės vaga slenkstėta. Yra Kazano krioklys (25 m aukščio), be to, tarp *Anginkuni* ir *Yathyed* ežerų esama virtinės žemesnių krioklių (5–7 m). Įteka į Telono upę ties pietiniu Beikerio ežero (angl. *Baker Lake*) krantu. Netoliese įsikūręs to paties pavadinimo Hadsono įlankos kompanijos (angl. *Hudson’s Bay Company*) prekybos postas.

1770 m. čia lankėsi pirmasis europietis – Samuelis Hirnas. 1893–1894 m. Kazano upę tyrinėjo broliai James ir Joseph Tyrrell.

Išnašos
-------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Kazãnas.
2. 1 2 3 4  *Kazan River*. The Canadian Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-03-07.
3. 1 2 3 4  *Kazan River*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-03-07.
4. 1 2  *Kazan River* Archyvuota kopija 2003-11-05 iš Wayback Machine projekto. www.arctic.uoguelph.ca. Nuoroda tikrinta 2021-03-07.
| **Rimas Vaina** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. spalio 16 d.Vilniuje |
| Mirė | 2007 m. birželio 14 d. (62 metai)Varšuvoje |
| Tėvas | Juozas Vaina |
| Motina | Elena Vainienė |
|  |
| Veikla | Varšuvos politechnikos instituto dėstytojas ir Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas. |

**Rimas Vaina** (1944 m. spalio 16 d. Vilniuje – 2007 m. birželio 14 d. Varšuvoje) – Varšuvos politechnikos instituto dėstytojas ir Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė ir augo žinomoje Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjo mokyt. Juozo Vainos ir mokyt. Elenos Vainienės šeimoje. Dar Antrojo pasaulinio karo metais šeima persikelia į Lenkija, į Vidugirius, o 1947 m. – į Suvalkus. Mokyklą pradėjo lankyti Punske, bet dėl ginčų su lenkų kalbos mokytoja turėjo mokslus tęsti Seinuose, kur 1962 m. baigė licėjų. Studijavo matematiką Varšuvos universitete, nuo 1978 m. iki pat išėjimo į pensiją dėstė Varšuvos politechnikos institute.

Aktyviai dalyvavo tautinėje veikloje, kartu su bendraminčiais inicijavo nepriklausomo lietuviško žurnalo „*Varsnos*" leidimą. Žinomą visuomenininką į savo štabą pakvietė Lenkijos Solidarumo lyderis Lechas Valensa, Rimas Vaina buvo atsakingas už ryšius su Lietuvos Sąjūdžiu. 1988 m. prie „Solidarumo" įsteigta Mareko Edelmano vadovaujama Lenkijos Tautinių mažumų komisija, kurios nariu buvo ir R. Vaina.

Palaidotas Punsko kapinėse.

Nuorodos
========

* Biografija[neveikianti nuoroda]
|  Maskojai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 4117 (1995 m.) |
| Populiacija šalyse | Paragvajus |
| Kalba (-os) | tobų-maskojų, gvaranių, ispanų, vokiečių |
| Religijos | krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | lengua |

**Maskojai, tobai-maskojai, Paragvajaus tobai** ar **tobai-lengua** – Gran Čiake, vakarų Paragvajuje gyvenanti indėnų gentis. Kalba maskojanų šeimai priklausančia tobų-maskojų kalba. Dalis kalba ispaniškai, gvaraniškai, ar vokiečių menonitų žemutine kalba.

1995 m. Paragvajuje gyveno 4117 maskojai. Pagrindinės gyvenvietės: Presidente Hajese – Kasaniljas ir Fernheimas, Aukšt. Paragvajuje – Fuerte Olimpo, La Viktorijos apygardose (Padre Livio Farinjoje), Bokerone – Mariskal Estigaribijoje ir Meno kolonijoje, Konsepsjono departamente – San Lasaro apygardoje.

Tobai-maskojai yra kilę iš Argentinoje gyvenančių tobų, tačiau pietinių genčių išstumti į šiaurę, kur asimiliavosi su kitomis maskojanų gentimis. Dirba tanino gamyklose prie Paragvajaus upės. Ten gerokai asimiliavosi su kitomis maskojų gentimis.

1987 m. Paragvajaus vyriausybė paskyrė 30 tūkst. ha žemės plotą netoli Puerto Kasado, kuriame įsikūrė 5 maskojų bendruomenės. Žemė kontroliuojama Aukštutinio Paragvajaus vikariato.

Nuorodos
--------

* Maskojai

1. ↑
2. ↑
| **Dendroaspis** |
| --- |
| Juodoji mamba (*Dendroaspis polylepsis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Aspidai  *( Elapidae)* |
| Gentis: | Mambos  *( Dendroaspis)* |

 |

**Mambos** (*Dendroaspis*) – aspidų (*Elapidae*) nuodingų gyvačių gentis, kuriai priklauso gana vikrios ir į medžius lipančios gyvatės. Kūnas ilgas, galva siaura, su didelėmis akimis. Viršutinis žandikaulis tik su dviem ilgais nuodingais dantimis. Apatinio žandikaulio du priekiniai dantys gana stambūs, todėl gyvatė lengvai gali prilaikyti grobį kabarodama ant šakų. Maitinasi smulkiais stuburiniais – paukščiais, driežais, graužikais.

Mambų nuodai gana stiprūs ir smulkų graužiką nužudo per kelias sekundes. Žmogus nuo įkandimo miršta per pusvalandį. Kerta žaibiškai ir be jokio įspėjimo. Be to, jų spalva labai dera prie aplinkos, todėl jas sunku pastebėti. Vietiniams gyventojams mambos kelia siaubą, todėl yra išlikusių įvairių pasakojimų.

Rūšys
-----

Gentyje yra 4 rūšys:

* Siauragalvė mamba (*Dendroaspis angusticeps*)
* *Dendroaspis jamesoni*
* Juodoji mamba (*Dendroaspis polylepsis*)
* Vakarinė žalioji mamba (*Dendroaspis viridis*)

Siauragalvė mamba (*Dendroaspis angusticeps*)
Vakarinė žalioji mamba (*Dendroaspis viridis*)

Nuorodos
--------

* Dendroaspis Arten; Mamba Arten
| Astorgaisp. *Astorga* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

AstorgaAstorga

42°27′30″ š. pl. 06°03′50″ v. ilg.﻿ / ﻿42.45833°š. pl. 6.06389°r. ilg.﻿ / 42.45833; 6.06389﻿ (Astorga)Koordinatės: 42°27′30″ š. pl. 06°03′50″ v. ilg.﻿ / ﻿42.45833°š. pl. 6.06389°r. ilg.﻿ / 42.45833; 6.06389﻿ (Astorga) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kastilijos ir Leono regionas Kastilijos ir Leono regionas |
| **Provincija** | Leono provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 12 242  |
| **Plotas** | 46,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 262 žm./km² |
| **Altitudė** | 870 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Astorga |

**Astorga** (isp. *Astorga*) – miestas šiaurės vakarų Ispanijoje, Kastilijoje ir Leone, 48 km į pietvakarius nuo Leono, Leono kalnų rytiniame pakraštyje, Tuerto upės šiauriniame krante. Maisto (šokolado, konditerijos), odos, medžio apdirbimo pramonė. Vystomas turizmas. Miestas garsėja kaip svarbi stotis piligriminiame kelyje į Kompostelos Santjagą. Veikia muziejai.

Paveldas
--------

Astorgai būdingas viduramžiškas išplanavimas, išlikusios romėnų gynybinės sienos liekanos, gotikinė katedra (1471 m.) su plateresko stiliaus fasadu ir XVIII a.bokštu, XVII a. pr. vėlyvojo renesanso rotušė, 1893 m. vyskupų rūmai, suprojektuoti žymiojo katalonų architekto A. Gaudi.

Istorija
--------

Astorga įkurta keltiberų genties – astūrų. Romėnų laikais vadinta ***Asturika Augusta***. III a. tapo vyskupijos centru. V a. 2 pusėje miestą suniokojo gotai, o ~750 m. – maurai. ~860 m. Astorga atkurta iš naujo, o 1033 m. iš maurų galutinai atkariauta Navaros. Per Napoleono karus buvo užimta prancūzų kariuomenės. (1810–1812 m.).

Galerija
--------

* KatedraKatedra
* RotušėRotušė
* Vyskupų rūmaiVyskupų rūmai
* Miesto sienaMiesto siena

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Astorga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| Silano nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Silano nacionalinis parkas vietą.Silano nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 19°13′41″ š. pl. 99°04′58″ r. ilg.﻿ / ﻿19.22806°š. pl. 99.08278°r. ilg.﻿ / 19.22806; 99.08278Koordinatės: 19°13′41″ š. pl. 99°04′58″ r. ilg.﻿ / ﻿19.22806°š. pl. 99.08278°r. ilg.﻿ / 19.22806; 99.08278 |
| **Plotas:** | 1 406,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1989 |

**Silano nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติศรีลานนา) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Čiangmajaus provincijoje. Parkas įkurtas 1989 m. rugpjūčio 1 d.

Vieta
-----

Parkas užima 1 406,00 km² plotą ir apima Čiangdao (Chiang Dao), Prao (Prao) ir Maetaengo (Mae Taeng) apylinkėse, Pingo kairiajame krante.

Flora ir fauna
--------------

Silano nacionaliniame parke vyrauja:

* Mišrus miškas;
* Lapuočių miškas;
* Visžalis miškas.

Iš retų augalų parke sutinkama: raudonasis indenis (Toona ciliata), cinamonas (Cinnamomum iners), kvapioji hopėja (Hopea odorata), krausva (Lagerstroemia calyculata), didysis tikmedis (Tectona grandis), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), irvingija (Irvingia malayana), rudoji šorėja, shorea siamensis, bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri). Parke gyvena: Indokininis tigras, Himalajinis lokys, makakos, Indinis zambaras, šernas, Birminis kiškis (Lepus peguensis), Indijos muntjakas ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Mon Hin Lajo (Mon Hin Lai), Papule (Pa Pule) ir Huainanglae (Huai Nang Lae) kriokliai.
* Nongfa (Nong Pha) ir Fadaengo (Pha Daeng) urvai.
* Dramblių ferma (19°24′22.1″ š. pl. 98°59′38.5″ r. ilg.﻿ / ﻿19.406139°š. pl. 98.994028°r. ilg.﻿ / 19.406139; 98.994028).

Išnašos
-------

1. ↑  Shorea siamensis Archyvuota kopija 2014-01-11 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
| Maskva |
| --- |
| Vaizdas nuo Krymo tilto aukštyn Vaizdas nuo Krymo tilto aukštyn |
| **Ilgis** | 502 km |
| **Baseino plotas** | 17 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 150 m³/s |
| **Ištakos** | Smolensko-Maskvos aukštuma |
| **Žiotys** | Oka |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Maskva |

**Maskva** (rus. *Москва*) – upė Rusijoje, Smolensko ir Maskvos srityse, kairysis Okos intakas.

Mityba – 61 % tirpsmo, 27 % gruntiniai, 12 % lietaus vandenys. Pavasarinio potvynio metu nuteka 2/3 metinio nuotėkio. Maskvos kanalu iš Ivankovosko tvenkinio upę pasiekia 1,8 km³ vandens per metus. Vazuzos tvenkinių sistema prideda 22 m³/s. Bendras nuokrytis – 155,5 m. Didžiausias gylis – 6 m, Maskvos mieste – 3 m. Tėkmė sureguliuota užtvankomis. Laivuojama 210 km nuo žiočių.

Maskvoje upės plotis – 120–200 m. Siauriausia vieta – ties Kremliumi. Vanduo Maskvos miestui tiekiamas iš Maskvos upės ir Volgos aukštupio rezervuarų į šiaurę, šiaurės vakarus nuo miesto.

Intakai: Ruza, Istra, Jauza (kairieji), Pachra, Severka, Kolomenka (dešinieji).

Miestai: Možaiskas, Zvenigorodas, Krasnogorockas, Maskva, Ramenskojė, Voskresenskas, Kolomna.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| ***Asteriksas ir Obeliksas: misija Kleopatra(Astérix & Obélix: Mission Cléopâtre)*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Astérix & Obélix: Mission Cléopâtre |
| Kilmės šalis | Prancūzija |
| Režisierius | Alain Chabat |
| Prodiuseris (-iai) | Claude Berri |
| Scenaristas (-ai) | ***Filmo***:Alain Chabat***Komiksų knygos***:René GoscinnyAlbert Uderzo |
| Kompozitorius | Philippe Chany |
| Vaidina | Gérard DepardieuChristian ClavierMonica BellucciJamel Debbouze |
| Metai | 2002 |
| Žanras | KomedijaNuotykių |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | Prancūzų |
| Platintojas | Miramax Films (JAV) |
| Premjera | 2002 01 30 |
| **IMDb įrašas** |

***Asteriksas ir Obeliksas: misija Kleopatra*** (pranc. ***Astérix & Obélix: Mission Cléopâtre***) – 2002 m. prancūzų filmas, paremtas komiksų knyga *Asteriksas ir Kleopatra* (*Astérix et Cléopatre*), kurios autoriai René Goscinny ir Albert Uderzo. Tuo metu tai buvo brangiausias prancūzų filmams. Tai yra jau antra pilnametražė vaidybinio filmo ekranizacija, pirmoji Asteriksas ir Obeliksas prieš Cezarį (1999 m.). Filmą režisavo Alain Chabat, pagrindinius vaidmenis atliko Gérard Depardieu, Christian Clavier ir Monica Bellucci. Prancūzijoje į filmo seansus buvo parduota 14 557 020 bilietų. Šio siužetas nenutolęs nuo originalios komiksų knygos *Asteriksas ir Kleopatra*.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Egipto karalienė Kleopatra (Monica Bellucci) susiginčija su Romos imperatoriumi Julijumi Cezariu (Alain Chabat) teigdama, kad jos tauta vis dar didi, net jei faraonų laikai seniai praėję. Ji pasižada per tris mėnesius pastatyti Cezariui naujus rūmus. Kadangi visi jos architektai yra užimti kitais darbais ar yra per daug konservatyvūs, ši abejotina garbė atitenka architektui Numerobisui (Jamel Debbouze).

Numerobisas turi pastatyti rūmus ir tada bus apipiltas auksu, bet jei nepastatys – bus sušertas krokodilams. Jis prašo seno draugo druido Panoramikso (Claude Rich) iš Galijos pagalbos. Druidas moka išvirti stebuklingą gėrimą, kurį išgėręs žmogus tampa nepaprastai stiprus. Paskirti seno druido saugotojais ir pagalbininkais, Asteriksas (Christian Clavier) ir Obeliksas (Gérard Depardieu) lydi jį kelionėje į Egiptą.

Edifio/Numerobio priešas architektas Artifis/Amonbofis (Gérard Darmon) bando sukelti Edifio darbuotojų streiką. Panoramiksas išverda stebuklingo gėrimo ir statybos tęsiasi. Kai Julijus Cezaris sužino, kad statybų projektas vykdomas sėkmingai, jis su savo kariuomene puola statybas, kad laimėtų lažybas ir neprarastų savo vardo, tačiau romėnus įveikia Asteriksas ir Obeliksas.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Christian Clavier – Asteriksas
* Gérard Depardieu – Obeliksas
* Jamel Debbouze – Numerobis
* Monica Bellucci – Kleopatra
* Alain Chabat – Julijus Cezaris
* Claude Rich – Panoramiksas
* Gérard Darmon – Amonbofis
* Isabelle Nanty – Idėja

Garso takelis
-------------

* „Asterix and Cleopatra" – Philippe Chany
* „I feel good" – James Brown
* „Yakety Sax" – Boots Randolph
* „Imperial March" – John Williams
* „Ti Amo" – Umberto Tozzi
|  |
| --- |
| **Maskvos chemikas-gumuotojas** |
|  |
|  |
| Tipas | minkštas dirižablis |
| Gamintojas | Raudonasis kaučiukas |
| Pirmas skrydis | 1925 m. birželio 16 d. |
| Būsena | gondola panaudota statant „TSRS-V4" |
| Pagaminta vnt. | 1 |

**Maskvos chemikas-gumuotojas** (rus. *Московский химик-резинщик*) – tarybinis minkšto tipo dirižablis, kuris pastatytas 1924 m. Orlaivis buvo statomas už lėšas, kurias surinko Maskvos ir Maskvos gubernijos gumos ir chemijos pramonės darbuotojai.

Aprašymas
---------

Dirižablis buvo projektuojamas bendrovėje „Tupolev". Gamyba prasidėjo 1923 m. lapkričio 4 d. Maskvoje esančioje gamykloje „Raudonasis kaučiukas". Surinkimas ir išbandymas vyko Leningrado aukštojoje aeronautikos mokykloje. Pirmasis dirižablio skrydis įvyko 1925 m. birželio 16 d. ir truko 2 val. 5 min. Ekipažo vadas – V. Niževskis. Dirižablis buvo skirtas agitaciniams skrydžiams, įgulos mokymams, taip pat žvalgybai iš oro. Todėl dirižablio apvalkalas buvo nudažytas maskuojančiais dažais.

Atvira gondola prie karkaso tvirtinosi 18 virvinių stropų. Gondolos gale buvo pritvirtintas varantysis sraigtas. Gondolos variklio skyriuje buvo sumontuotas 105 AG išvystantis „Fiat" variklis. Gondola buvo padalinta į tris skyrius: ekipažo, variklio ir krovininį.

Skrendant iš Leningrado į Maskvą dirižablį apšaudė karinės gamyklos sargyba, todėl jis buvo priverstas nutūpti netoli Tverės miesto.

Iki 1928 m. rudens „Maskvos chemikas-gumuotojas" kelis kartus buvo rekonstruojamas. 1928 m. rugpjūčio 31 d. dirižablio apvalkalas buvo stipriai pažeistas, todėl buvo nuspręsta jo nebenaudoti. 1928 m. „Maskvos chemiko-gumuotojo" brėžiniai ir gondola buvo perduoti „Mosaviachimo" aeronautikos mokyklai. 1930 m. dirižablio gondola buvo modernizuota ir naudojama dirižablio „TSRS-V4 Komjaunimo tiesa" statybai.

Iš viso „Maskvos chemikas-gumuotojas" atliko 21 skrydį, kurie bendrai truko 43 val. 29 min.

Literatūra
----------

* Обухович В. А. Кульбака С. П. „Дирижабли на войне". Москва, ООО Издательство ACT, 2000. ISBN 5-17-001637-9

Nuorodos
--------

* „Maskvos chemiko-gumuotojo" nuotraukos

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTSRS dirižabliai |
| --- |
|  |
| 
 Astra **·**  VI Spalis **·**  Maskvos chemikas-gumuotojas **·**  TSRS-V4 Komjaunimo tiesa **·**  TSRS-V1 **·**  TSRS-V2 Smolnio **·**  TSRS-V3 Raudonoji žvaigždė **·**  TSRS-V5 **·**  TSRS-V6 Osoaviachim **·**  TSRS-V7 Čeliuskinecas  **·**  TSRS-V7 bis **·**  TSRS-V8 **·**  TSRS-V10 **·**  TSRS-V12 **·**  Pergalė **·** TSRS-V12 bis Patriotas  |

 |
| Astrachanės rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Viena Volgos deltos protakų Viena Volgos deltos protakų |
| **Vieta:** | Rusija (Astrachanės sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kamyziakas |
| 

Žemėlapis rodantis Astrachanės rezervatas vietą.Astrachanės rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 45°34′50″ š. pl. 47°54′50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.58056°š. pl. 47.91389°r. ilg.﻿ / 45.58056; 47.91389Koordinatės: 45°34′50″ š. pl. 47°54′50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.58056°š. pl. 47.91389°r. ilg.﻿ / 45.58056; 47.91389 |
| **Plotas:** | 679,2 km² |
| **Įkurtas:** | 1919 m. |

**Astrachanės valstybinis gamtinis biosferos rezervatas** (rus. *Астраханский государственный природный биосферный заповедник*) – saugoma gamtos teritorija Rusijoje, Astrachanės srityje, Volgos deltos pajūrinėje dalyje. Sudarytas iš trijų, viena nuo kitos atskirtų dalių. Užima 679,2 km² teritoriją.

Rezervatas įsteigtas 1919 m. Vladimiro Lenino nurodymu. Jis skirtas Volgos deltos ekosistemų saugojimui ir tyrinėjimui, vandens paukščių poilsio, maitinimosi vietų, perimviečių apsaugai, pramoninių žuvų išteklių apsaugai. Astrachanės rezervate sutinkamos 256 paukščių rūšys, iš jų 72 saugomos. Čia migracijų metu telkiasi gausūs paukščių pulkai. Būdingos rūšys – gulbės nebylės, fazanai, sibirinės gervės, pelikanai, įvairios antys, garniai, berniklės, kormoranai, pilkosios žąsys ir kt. Pakrančių sąžalynuose gyvena šernai, vilkai, lapės, ūdros, šermuonėliai, vandeninės žiurkės ir kt. Vandenyse plaukioja ~60 rūšių žuvys – didieji, žvaigždėtieji eršketai, alsės, Kaspijos kuojos, sazanai, karšiai, raudės, salačiai, ožkos, lydekos, starkiai ir kt. Auga reti augalai – lotosai, agarai, įvairūs švendrai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 40
|  |
| --- |
| **Domodedovo oro uostas** |
|  |
| IATA: DME - ICAO: UUDD |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | East Line Group |
| Miestas | Maskva |
| Aukštis virš jūros lygio | 179 m |
| Koordinatės | 55°24′31″ š. pl. 37°54′22″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40861°š. pl. 37.90611°r. ilg.﻿ / 55.40861; 37.90611 |
| Tinklalapis | domodedovo.ru |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 14L/32R | 3 793 |  | gelžbetonis |
| 14R/32L | 3 500 |  | cementas-betonas |

**Domodedovo M. V. Lomonosovo oro uostas** (rus. *Аэропо́рт Домоде́дово и́мени М. В. Ломоно́сова*) – stambiausias (nuo 2005 m.) tarptautinis Rusijos oro uostas. IATA kodas- DME.

Per metus aptarnauja 20,43 mln (2008) keleivių. Nuo 1997 m. oro uostą valdo kompanija „Ist Line", su kuria vyriausybė sudarė 75 metų nuomos sutartį.

Oro uostas yra Maskvos srities Domodedovo rajono pagrindinė įmonė. Šiuo metu Domodedovo oro uoste dirba 15,3 tūkst. žmonių. Teritorija – 1,28 tūkst. ha.

Domodedovo turi tris pakilimo ir nusileidimo takus: du armuoto betono paviršiaus (3794 m ilgio ir 53 m pločio bei 3500 m. ilgio ir 60 m pločio; trečiasis- betoninis, 2600 m. ilgio ir 45 m. pločio.

Istorija
--------

Oro uostą 1957–1963 m. pastatė kaliniai. 1964 m. kovo 25 d. įvyko pirmasis keleivinis reisas į Sverdlovską lėktuvu Tu-104. 1965 m. gegužės 20 d. oficialiai atidarytas visas oro uosto kompleksas. Nuo 1992 m. Domodedovo tapo tarptautiniu oro uostu. 2006 m. pastatytas trečiasis pakilimo takas, o 2009 m. gruodžio 17 d. pirmą kartą nuo dviejų pakilimo takų vienu metu startavo du lėktuvai. Domodedovo oro uostas – vienintelis Rusijoje, turintis tokią galimybę. Ateityje tai leis pasiekti iki 90-ties pakilimo-nusileidimo operacijų per valandą.

2011 m. sausio 24 d. oro uoste įvyko savižudžių teroristų išpuolis, per kurį žuvo 37 žmonės.

2019 m. gegužės 31 d. Domodedovo oro uostui suteiktas Michailo Lomonosovo vardas.

Nuorodos
--------

* Oro uosto tinklalapis
* Domodedovo informacinė švieslentė (on-line Archyvuota kopija 2007-09-06 iš Wayback Machine projekto.)
* Domodedovo oro uostas (nuotraukos) **(**rus.**)**

**Taip pat skaitykite**

* Vnukovo oro uostas
* Šeremetjevo oro uostas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nykštukinis pinčeris |
| --- |
|  |
|  |
| Standartas: | Nr. 185, II FCI grupė, 1 sekcija (pinčeriai ir šnauceriai) |
| Ūgis (ties ketera) |
| Patinas: | 25-30 cm |
| Kalė: | 23-28 cm |
| Svoris |
| Patinas: | 4-7 kg |
| Kalė: | 3-5 kg |
| Savybės |
| Plaukas: | Trumpas |
|  |
| Aktyvumas: | Didelis |
|  |
| Intelektas: | Didelis |
|  |
| Temperamentas: | Judrus, budrus, ištikimas, smalsus |
|  |
| Tinkamumas apsaugai: | Mažas |
|  |
| Tinkamumas tarnybai: | Mažas |
|  |
| Vados dydis: | 1-6 |
|  |
| Ilgaamžiškumas: | 13-14 m. |

**Nykštukinis pinčeris** (vok. *Zwergpinscher*) - šunų veislė, išvesta Vokietijoje.

Kilmė
-----

Nykštukiniai pinčeriai išvesti prieš keletą šimtmečių iš vokiečių pinčerių. Iš pradžių jie buvo stambesni ir puikiai gaudė žiurkes arklidėse. Dabartinė šios veislės šunų išvaizda – vėlesnio selekcinio veisimo rezultatas. Nykštukiniai pinčeriai yra panašūs į anglų toiterjerus, nes nors išvesti iš visai kitų protėvių, bet tuo pačiu tikslu – graužikams naikinti. Nors jie primena mažyčius dobermanus, su šia veisle juos sieja tik bendra gimtinė, o atsiradimo laikas nesutampa apie 200 metų.

Išvaizda
--------

Išvaizdos prasme nykštukinis pinčeris - mažesnė pinčerio ir dobermano versija. Šios veislės šunų kailis lygus, kūnas harmoningai sudėtas.

Galva didelė, nosis tiesi, nosies galiukas juodas. Ausys stačios, "A" formos, todėl nykštukiniai pinčeriai labai gerai girdi.

Charakteris ir elgesys
----------------------

Nors nykštukinių pinčerių gebėjimas žiurkauti niekur nedingo, šiandien šie maži šunys laikomi namuose ir yra puikiai prisitaikę gyventi miesto sąlygomis, esant karštam klimatui. Be to, tai puikus sarginis šuo. Nykštukiniai pinčeriai nemėgsta vaikų, nebent jie gyvena toje pačioje šeimoje.

Nykštukiniai pinčeriai lengvai dresuojami, tačiau kai kurie šuneliai nesutaria su kitais šunimis, dėl ko gali kilti sunkumų.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nykštukinis pinčeris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Nyžuva |
| --- |
|  Nyžuva netoli santakos su Dabikine |
| **Ilgis** | 9,7 km |
| **Baseino plotas** | 12,9 km² |
| **Ištakos** | Martyniškių apylinkės |
| **Žiotys** | Dabikinė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Nyžuva |

**Nyžuva** – nedidelė upė, tekanti Akmenės rajone, Dabikinės upės kairysis intakas. Įteka į Dabikinę už 27,2 km nuo jos žiočių. Upelis priklauso Ventos baseinui, hidrologinis nr. – 30010616.

Upelis prasideda Akmenės–Joniškio rajonų paribyje, pelkėtame miške į pietvakarius nuo Martyniškių kaimo. Ištekėdamas iš pelkės, kerta kelią  **153**  Joniškis–Žagarė–Naujoji Akmenė  ir teka vakarų kryptimi, daugiausiai dirbamais laukais, pamiškėmis. Visame ilgyje vaga sureguliuota, dominuoja lygus kraštovaizdis. Žemupyje, į šiaurę nuo Pakalniškių kerta tą patį plentą ir kelią  **154**  Šiauliai–Gruzdžiai–Naujoji Akmenė , kur įteka į Dabikinę. Yra keli nežymūs bevardžiai intakai.

Gyvenvietės prie Nyžuvos: Jautmalkiai, Pakalniškiai.

Upėvardis neaiškios kilmės, galimai kilęs iš *nižti (nyžta, nyžo)* („pradėti niežėti"), matyt, suprantant kaip upę, sukeliančią niežus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 231

Nuorodos
--------

* Nyžuva *Gamtos kataloge*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Neutrali zona tarp Saudo Arabijos ir Irako (žemėlapyje pažymėta ruda spalva)
**Neutralioji zona tarp Irako ir Saudo Arabijos** – teritorija, kurios plotas buvo 7044 km². 1922 m. gegužės 5 dienos sutartis įžiebė nemažo masto konfliktą tarp Didžiosios Britanijos, kuri tada valdė Iraką, ir Nedždo Karalystės, kuri vėliau tapo Saudo Arabija, užkariavusi Chidžazo karalystę. Sekančioje 1922 m. gruodžio 2 dienos sutartyje buvo jau aptartos dauguma teritorijų sienų, o iš ginčytinos suformuota Neutralioji zona, kuria, pagal sutartį valdyti ir naudoti šią zoną galės tiek Saudo Arabija, tiek Irakas.

Susitarimas apie zonos padalijimą buvo pasiektas 1975 m. o sutartis dėl sienų priimta 1981 m. ir ratifikuota 1983 m. Dėl nežinomų priežasčių ši sienų sutartis buvo neužfiksuota tarptautinėje erdvėje, todėl niekam nebuvo žinoma, kur ta siena buvo nubrėžta.

Saudo Arabija 1991 m. birželį užregistravo JT faktą, kad buvo sudaryta sienų ir neutraliosios zonos padalijimo sutartis su Iraku. Tik tada Neutralioji Zona neteko savo egzistavimo.
Koordinatės: 54°37′ š. pl. 23°21′ r. ilg.﻿ / ﻿54.617°š. pl. 23.350°r. ilg.﻿ / 54.617; 23.350
**Šunskų miškas** – miškas Marijampolės savivaldybėje, 4 km į šiaurę nuo Marijampolės, tuoj į pietus nuo Šunskų. Priklauso Marijampolės miškų urėdijos Šunskų girininkijai. Užima 17,2 km² plotą.

Miškai dunkso ant supelkėjusios lygumos, sudarytos iš velėninių glėjiškų ir glėjinių nujaurėjusių molių bei priemolių. Rytiniu pakraščiu teka Šešupė, šiaurėje prasideda jos intakas Žvirgždė.

Medynų sudėtis:

* juodalksnynai – 39 %
* eglynai – 27 %
* beržynai – 20 %
* uosynai – 6 %
* drebulynai – 5 %
* ąžuolynai – 1 %
* skroblynai – 1 %
* baltalksnynai – 1 %

Medynų amžius: jaunuolynai – 12 %, pusamžiai medynai – 76 %, pribręstantys – 9 %, brandūs – 3 %.

Šunskų miške nemaža kanopinių žvėrių, smulkių žinduolių (šernai, stirnos, kiškiai, lapės, voverės ir kt.). Įveisti fazanai, antys.

Prie miško įsikūrę kaimai: Gustabūdis, Svirnaviečiai, Grybinė, Dielinė, Vekeriotiškė, Lūginė, Karužai, Puskepuriai, Obelinė. 63 Šunskų miško kvartale yra fašizmo aukų kapinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šunskų miškas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 225
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cyclopes didactylus** |
| --- |
| Nykštukinė skruzdėdaNykštukinė skruzdėda (*Cyclopes didactylus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Nepilnadančiai  *( Xenarhra)* |
| Šeima: | Skruzdėdiniai  *( Myrmecophagidae)* |
| Rūšis: | Nykštukinė skruzdėda  *( Cyclopes didactylus)* |

 |
| Binomas |
| ***Cyclopes didactylus***Linnaeus, 1758 |
| **Porūšiai** |
| * *Cyclopes didactylus catellus*
* *Cyclopes didactylus dorsalis*
* *Cyclopes didactylus eva*
* *Cyclopes didactylus ida*
* *Cyclopes didactylus melini*
* *Cyclopes didactylus mexicanus*
 |

**Nykštukinė skruzdėda** (*Cyclopes didactylus*) – skruzdėdinių šeimai priskiriami gyvūnai. Gyvena Centrinės ir P. Amerikos atogrąžų miškuose nuo pietinės Meksikos dalies iki Bolivijos ir Brazilijos. Tai baikštūs gyvūnėliai, didesnę gyvenimo dalį praleidžiantys medžiuose ir tik retkarčiais nusileidžiantys ant žemės. Aktyvūs naktį, gyvena pavieniui arba poromis.

Puolamos skruzdėdos atsistoja ant užpakalinių kojų, tvirtai atsiremdamos į šaką ir prisilaikydamos uodega. Priekines letenas su aštriais nagais pakelia sulig snukučiu. Jei priešas nepabūgsta tokios pozos, skruzdėda puola pirma.

Išvaizda
--------

Daugumoje kalbų nykštukinės skruzdėdos pavadintos pagal jų du ilgus lenktus nagus, esančius ant antrojo ir trečiojo priekinių galūnių pirštų. Skruzdėdoms tai ne tik padeda pasiekti maistą, tvirtai įsikibti į medžių šakas, bet ir yra puikus ginklas. Didesnieji nykštukinių skruzdėdų giminaičiai tokių nagų neturi.

Kūno ilgis – 16-23 cm, uodegos – 16-30 cm. Svoris gali būti nuo 300 g iki 500 g. Kailio spalva – aukso geltonumo, ruda, pilka. Uodega ilga, tvirta, kibi.

Mityba
------

Kaip ir jų didesnieji giminaičiai, nykštukinės skruzdėdos minta daugiausia skruzdėlėmis, taip pat termitais, bitėmis, kitais vabzdžiais.

Priekinių letenų nagais skruzdėdos išardo skruzdėlių ar kitų vabzdžių lizdus ir savo ilgu lipniu liežuviu gaudo grobį. Skruzdėdų burna mažytė ir bedantė, todėl sugautus vabzdžius sutrina specialūs skrandžio raumenys, tik po to grobis pradedamas virškinti.

Dauginimasis
------------

Apie skruzdėdų lytinį brendimą ir dauginimąsi žinoma palyginti nedaug. Manoma, kad patelės nėštumas trunka apie 6 mėnesius. Žiemą, gruodžio-sausio mėnesį gimsta vienas jauniklis. Šis iš pradžių minta motinos pienu, vėliau – apvirškintais vabzdžiais. Pirmus mėnesius motina nešiojasi jauniklį, tvirtai įsikibusį į jos uodegą. 9 mėnesių amžiaus jaunikliai tampa savarankiški. Lytinė branda – 1 metai.
| **Antanas Kitkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1805 m.Ančiūnai prie Šešuolių |
| Mirė | 1857 m. birželio 6 d. (~52 metai)Nemenčinė |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, vertėjas, teologijos mokslų daktaras. |

**Antanas Kitkevičius** (tikroji pavardė *Kikutis* 1805 m. Ančiūnai prie Šešuolių – 1857 m. birželio 6 d. Nemenčinė) – Lietuvos kunigas, vertėjas, teologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1825–1827 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. 1827–1830 m. Vilniaus universitete studijavo teologiją, filosofiją, pedagogiką. 1830 m. įšventintas kunigu. 1843 m. teologijos mokslų daktaras.

Nuo 1830 m. vikaras Benekainyse, nuo 1831 m. – Maišiagaloje, nuo 1832 m. – Šešuoliuose. 1833–1839 m. tikybos mokytojas Svisločiaus gimnazijoje, nuo 1839 m. Vilniaus dvasinės akademijos profesorius adjunktas. 1842 m. akademiją perkėlus į Sankt Peterburgą – Vilniaus kunigų seminarijos rektorius. 1851 m. atleistas iš seminarijos – Nemenčinės parapijos klebonas. Išvertė į lenkų k. A. Strazdo giesmę „Pulkim ant kelių", išleido knygą „Šventųjų Tėvų himnai" (lenk. *Hymny Ojców Świętych*, 1848 m.), kurioje 81 giesmė lenkų k. ir 16 giesmių lietuvių k. Už šią knygą gautą pelną skyrė Nemenčinės bažnyčiai atstatyti. Išleido knygą „Kristus Dievo Sūnus, pasaulio Karalius" (*Chrystus Syn Boży, Król świata* 1851 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Kitkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 186 psl.
Papetė dengia viršutinę pečių dalį. Ankstyvojo XXa. marškiniai, Prancūzija.
**Papetė** – rūbo, dažniausiai marškinių ar lietpalčių dalis, gaubianti pečių viršutinę dalį ir skirta sutvirtinti rūbo plotą, patiriantį didesnes apkrovas ar papildomai apsaugoti nuo kritulių. Pavyzdžiui, marškinių papetė skirta apsaugoti vyriškų marškinių pečių dalį nuo susidėvėjimo dėvint švarką. Papetė gali būti vieno arba kelių sluoksnių – jei reikia tvirtumo. Papetė gali būti dviejų dalių – jei reikia itin tiksliai pritaikyti asimetriškam kūno sudėjimui ir didesnės judėjimo lasivės arba vientisa.

Galerija
--------

* Siuvėjas matuoja papetės aukštį
* Moteriški marškiniai su papete

Šaltiniai
---------

* Papetė. In: *Aiškinamasis aprangos terminų žodynas* (anglų, vokiečių, prancūzų, rusų kalbomis) / Stanislovas Algimantas Ratautas, Eugenija Strazdienė, Ada Gulbinienė ; Kauno technologijos universitetas. – Kaunas: Technologija, 2014; ISBN 9786090210420

1. ↑  Yoke of Shirts
2. ↑  Dress Shirts Split Yoke vs One Piece Yoke
XVIII a. LDK teritoriją vaizduojantys žemėlapiai
**1791 m. LDK žemėlapiai** – austrų kartografo Franz Johann Joseph von Reilly sudaryti ir 1791 metais Austrijoje išleisti žemėlapiai, vaizduojantys VIII a. pab. LDK teritorines ribas, kurios tuo metu driekėsi tarp Dauguvos ir Dniepro ir apėmė beveik visą dabartinės Lietuvos ir Baltarusijos teritoriją bei dalį dabartinės Lenkijos ir Ukrainos. Šie žemėlapiai yra vieni iš daugiau nei aštuonių šimtų žemėlapių sudarytų ir priklausančių ‚,Penkių pasaulio vietų scena‘‘ (Schauplatz der funf Theile der Welt) Atlasui. Atlasas pagarsėjo savo žemėlapių tikslumu, detalumu.

Tai vienas tiksliausių išlikusių LDK žemėlapių, vaizduojančių LDK ribas 1789-1790 m. po pirmojo ATR padalijimo, ir 1788-1792 m. ketverių metų seimo laikotarpiu. Daug dėmesio žemėlapyje skirta tuometiniams LDK miestams ir miesteliams. Labai didelė dalis šių miestų sutampa su dabartinėmis Lietuvos miestų vietomis. Tai vienas svarbiausių valstybės istoriją vaizduojančių dokumentų, kuriame įamžintos to laikotarpio teritorinės ribos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jučas M. 2016. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė istorijos bruožai. Vilnius, Mokslas. p 292-293
2. ↑  Šapoka R. A. 1990. Lietuvos istorija. Vilnius, Mokslas, p 429-434
| 1792 m. Rusijos imperijos atlasas |
| --- |
| **Tipas** | 44 žemėlapių atlasas |
| **Mastelis** | Įvairus |
| **Geografinė aprėptis** | Rusijos imperija ir gretimos teritorijos |
| Atlaso viršelis |
| **Leidybos metai** | 1792 m. |
| **Leidėjas** | Географический департамент Кабинета Его Императорского Величества |
| **Leidybos šalis** | Rusijos imperija |

**1792 m. Rusijos imperijos atlasas** (rus. *Россiйской атласъ изъ сорока четырехъ картъ состоящiй и на сорокъ на два намѣстничества имперiю раздѣляющий*) – didelis stalinis atlasas, išleistas 1792 m. ir papildytas 1793–1795 m. Tai buvo antrasis oficialus Rusijos imperijos atlasas. Darbams vadovavo kartografas Aleksandras Vilbrechtas (1757–1823). Kiekvienas žemėlapis skirtas gubernijai (regionui) kartu su žanrine scena, vaizduojančia pagrindinį regiono gyventojų užsiėmimą.

Atlasas atspindėjo Rusijos imperiją po 1775–1785 m. Kotrynos II gubernijų reformos. Tuo pat metu buvo išleistas ir 1792 m. mažasis Rusijos imperijos atlasas, kuriame jau buvo ir dabartinės Lietuvos teritorija. Po XVIII a. pabaigos administracinės-teritorinės reformos buvo išleistas naujas 1800 m. Rusijos imperijos atlasas.

Aprašymas
---------

Atlaso žemėlapių sąrašas
Atlasą sudaro titulinis puslapis, žemėlapių sąrašas, bendras imperijos žemėlapis ir 44 administracinių teritorijų žemėlapiai. 1793–1795 m. prie atlaso pridėtos kai kurios naujos okupuotos teritorijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Российский атлас, из сорока четырех карт состоящий и на сорок два наместничества империю разделяющий. Archyvuota kopija 2021-10-16 iš Wayback Machine projekto. Runivers.ru (tikrinta 2021-10-16).
| Nunthaburio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Nunthaburio nacionalinis parkas vietą.Nunthaburio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 19°05′53″ š. pl. 100°38′58″ r. ilg.﻿ / ﻿19.09806°š. pl. 100.64944°r. ilg.﻿ / 19.09806; 100.64944Koordinatės: 19°05′53″ š. pl. 100°38′58″ r. ilg.﻿ / ﻿19.09806°š. pl. 100.64944°r. ilg.﻿ / 19.09806; 100.64944 |
| **Plotas:** | 877,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1996 |

**Nunthaburio nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาตินันทบุรี) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nano provincijoje. Parkas įkurtas 1996 m. rugsėjo 5 d.

Vieta
-----

Parkas užima 877,00 km² plotą Jodoivao (Yod Doi Wao) kalnų vietovėje, Laoso pasienyje, 45 km į šiaurę nuo provincijos centro Nano.

Flora ir fauna
--------------

Nunthaburio nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: kietavaisė ksilija (*Xylia xylocarpa*), krausva (*Lagerstroemia calyculata*), *Afzelia Bijuga*, aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), siauralapis sparnenis (*Dipterocarpus costatus*), kvapioji hopėja (*Hopea odorata*), raudonasis indenis, *Michelia Alba*, Indinė garcinija (*Garcinia indica*), melsvasis kaliamas (*Calamus Caesius*), aitrioji kariota (*Caryota urens*), *Lithocarpus Cantleyanus*, alksnialapis beržas (*Betula alnoides*), *Nageia latifolia*, cinamonas (*Cinnamomum iners*) ir kt. daug įvairių bambukų ir palmių.

Lankytinos vietos
-----------------

* Baanamki Artesiano (Baan Namki Artesian) 80 °C karščio mineralinio vandens versmė.
* Doimorko (Doi Mork), Huajprigo (Huai Prig), Santisuko (Santisuk), Songkvaje (Song Kwae) ir Tadfarongo (Tad Fa Rong) kriokliai.
* Doivao (Doi Wao) kalnas. 1 674 m aukščiausias parko kalnas.
* Fatoobo (Pha Toob) urvas.

Išnašos
-------

1. ↑  Afzelia Bijuga
2. ↑  Michelia Alba
3. ↑  Lithocarpus Cantleyanus
4. ↑  Nageia latifolia

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2009-03-25 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
| **Antanas Karosas** |
| --- |
| Gimė | 1856 m. vasario 7 d.Vėjeliškiai, Anykščių valsčius |
| Mirė | 1947 m. liepos 6 d. (91 metai)Marijampolė |
| Tėvas | Jonas Karosas |
|  |
| Veikla | vyskupas, teologas |
|  |
| Alma mater | 1883 m. Peterburgo dvasinė akademija |

**Antanas Karosas** (1856 m. vasario 7 d. Vėjeliškiuose, Anykščių valsčius – 1947 m. liepos 6 d. Marijampolėje) – Lietuvos kunigas kanauninkas, vyskupas, teologas.

Biografija
----------

Manoma, kad tikroji gimimo data – 1849 m. bet dėl klaidos metrikų knygose tik 1856 m. buvo įrašytas kaip gimęs. Baigė 6 klases Šiaulių gimnazijoje. 1875–1879 m. studijavo Žemaičių kunigų seminarijoje Kaune, 1879–1883 m. tęsė studijas Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1883 m. birželio 3 d. įšventintas kunigu.

Nuo 1884 m. Žemaičių kunigų seminarijoje dėstė homiletiką ir lietuvių kalbą. Nuo 1885 m. Žemaičių vyskupo Mečislovo Paliulionio sekretorius, diplomatiškai tvarkė reikalus su caro valdžios atstovais, lenkų ir lietuvių nacionalinius santykius. 1896 m. Žemaičių katedros kapitulos kanauninkas. 1900–1907 m. Žemaičių kunigų seminarijos rektorius. 1906–1907 m. redagavo savaitraštį „Nedėldienio skaitymas". 1906–1910 m. Žitomyro vyskupo padėjėjas. 1907 m. birželio 16 d. konsekruotas vyskupu. 1910–1920 m. Seinų vyskupas, paskutinis šios vyskupijos valdytojas. 1920 m. iš Lenkijai atitekusių Seinų išsiųstas į Lietuvą.

1920–1926 m. gyveno Marijampolėje, marijonų vienuolyne. 1926 m. paskirtas naujai įkurtos Vilkaviškio vyskupijos vyskupu. Čia įrengė kuriją, pertvarkė katedrą, naujai organizavo pastoracinį darbą, 1930 m. pastatydino Vilkaviškio kunigų seminariją. 1933 m. Apaštalų sosto asistentas, Romos grafas. 1934 m. su Mečislovu Reiniu surengė Vilkaviškio vyskupijos sinodą ir pirmąjį vyskupijos Eucharistinį kongresą. Padidino Vilkaviškio vyskupijos parapijų skaičių nuo 61 iki 94. Kilus Katalikų bažnyčios ir tautininkų konfliktui, laikėsi nuosaikios pozicijos, teigė, kad konfliktai turi būti sprendžiami derybų keliu.

1940 m. sovietinei okupacinei valdžiai konfiskavus vyskupijos rūmus, apsigyveno Vilkaviškio klebonijoje, čia išgyveno iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. 1944 m. iš Vilkaviškio persikėlė į Šunskus, 1946 m. į Marijampolę. Atsisakė skelbti sovietinės valdžios kreipimąsi, raginantį Lietuvos partizanus išeiti iš pogrindžio. Palaidotas Marijampolės Šv. arkangelo Mykolo bažnyčios Šv. Onos koplyčios kriptoje. Jo vardu pavadinta viena gatvė Vilkaviškyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vyskupas Antanas Karosas: nuo Seinų iki Marijampolės
2. ↑
3. ↑  Algimantas Kajackas. *Antanas Karosas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 481 psl.


| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Seinų vyskupas** |  **Vilkaviškio vyskupas**1926–1947 | Po to:**Vincentas Vizgirda** |
**Kelionių teisė** - teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių keliavimą, turizmą.

Pošakiai
--------

Privatinė kelionių teisė reguliuoja privatinius santykius. Pvz. kai sudaromos turizmo paslaugų teikimo sutartys (pvz. Keleivių vežimo, dėl apgyvendinimo paslaugų teikimo ir kitos sutartys, susijusios su kelionių organizavimu). 

Viešoji kelionių teisė (iš esmės administracinė teisė) nustato keliavimo reikalavimus. Pvz. įtvirtina kelionės dokumentų (tokių, kaip, pvz. pasas, Asmens grįžimo pažymėjimas, Vaiko kelionės dokumentas) reikalavimus.

Turizmo teisė
-------------

Turizmo teisė reguliuoja turizmo veiklą (pvz. kas yra gidas, ekskursija, Kelionių agentūra, turistas). 

Lietuvoje turizmo verslo organizavimo principus reguliuoja LR turizmo įstatymas. Jis nustato reikalavimus turizmo paslaugų teikimui ir turistų (vartotojų) teisių apsaugai bei valstybės, savivaldybių institucijų kompetenciją turizmo reguliavimo, planavimo ir turizmo išteklių naudojimo srityje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR turizmo įst.
| **Mamertas Gedgaudas** |
| --- |
| Gedgaudai |
| Herbas "Leliva" |
| Herbas "Leliva" |
|  |
| Gimė | 1843 m. |
| Mirė | 1863 m. (~20 metų) |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo dalyvis. |

**Mamertas Gedgaudas** (1843 m. – 1863 m.) – bajoras, kilęs iš Gedgaudų giminės, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Iki sukilimo buvo Rusijos imperijos kariuomenės karininkas. 1863 m. kovo mėn. įstojo į T. Kušleikos būrį. Su A. Bite pasiųstas į Šiaulių apskritį rinkti ginklų ir savanorių. Vėliau būrio vadas. Veikė daugiausia Šiaulių apskrityje. 1863 m. gegužės 13 d. jo apie 200 žmonių būrys kovėsi Legečių miške (Legečių valsčius). Po pralaimėtų kautynių prisidėjo prie L. Leskauskio ir Antano Mackevičiaus rinktinės Krakių miške. Birželio 18 d. pateko į nelaisvę, nuteistas ištremti į Sibirą. Pabėgęs grįžo į T. Kušleikos būrį. 1863 m. rudenį T. Kušleikai emigravus jis slapstėsi. Sugautas ir pakartas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Mamertas Gedgaudas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 476 psl.
**Motiejus Eimaitis** (1840 m. liepos 26 d. Zapyškis – 1919 m. Jekaterinoslavas, Rusija) – lietuvių knygnešys, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

22 metų įsijungė į 1863 m. sukilėlių gretas. Žlugus sukilimui, sugebėjo išvengti persekiojimo. Tarnavo pas Zapyškio pristavą vežiku.

Vienas pirmųjų knygnešių, knygas gabenti pradėjo 1865 m. Spaudą vežė iš Tilžės; bendravo su knygų leidėjais J. Zabermanu, E. Vejeriu, J. Lapinu, kitais. Aprūpindavo daugelį kitų spaudos platintojų. Nuveždavo spaudos į Dzūkiją ir Vilniaus kraštą. Bendradarbiavo su knygnešiais M. Sederevičiumi, J. Kriaučiūnu, B. Sutkumi ir kitais. Nuo aštuntojo dešimtmečio pabaigos dirbo su knygnešiu J. Urbaičiu, jo atgabentas knygas išvežiodavo kitiems knygnešiams. 1897 m. žandarai atėmė vežimą draudžiamosios spaudos, bet pats M. Eimaitis bausmės išvengė. 1901 m. per kratą jo namuose žandarai rado lietuviškų knygų, jis kelis mėnesius kalintas. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui su šeima pasitraukė į Rusijos imperijos gilumą. Kapas nežinomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Motiejus Eimaitis. Lietuviškas žodis
2. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Motiejus Eimaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 365 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Augustas Vossas  latv. *Augusts Voss*** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. spalio 30 d.Saltykovas, Omsko gubernija |
| Mirė | 1994 m. vasario 10 d. (74 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Trojekurovo kapinėse |
|  |
| Veikla | politinis veikėjas |

**Augustas Vossas** (latv. *Augusts Voss*; 1919 m. spalio 30 d. Saltykovo gyvenvietėje, Omsko gubernija – 1994 m. vasario 10 d. Maskvoje) – latvių sovietinis ir partinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Tiumenės mokytojų institutą. 1939–1940 m. vidurinės mokyklos mokytojas. Nuo 1940 m. Raudonosios armijos politinis darbuotojas. 1945 m. atsiųstas į Latviją partiniam darbui.

Nuo 1960 m. Latvijos KP sekretorius, nuo 1966 m. I sekretorius, šiame poste pakeitė į Maskvą pervestą Arvydą Pelšę.1984–1989 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos Tautybių tarybos pirmininkas. 1966–1989 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas. 1971–1990 m. SSKP CK narys.

Palaidotas Maskvos Trojekurovo kapinėse. Latvijoje Augustas Vossas buvo ypač nemėgstamas, kadangi nemokėjo latvių kalbos ir buvo laikomas svetimu statytiniu.