recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Baškirijos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Agidelio pakrantės Agidelio pakrantės |
| **Vieta:** | Rusija (Baškirijos vėliava Baškirija) |
| 

Žemėlapis rodantis Baškirijos rezervatas vietą.Baškirijos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 53°20′40″ š. pl. 57°46′40″ r. ilg.﻿ / ﻿53.34444°š. pl. 57.77778°r. ilg.﻿ / 53.34444; 57.77778Koordinatės: 53°20′40″ š. pl. 57°46′40″ r. ilg.﻿ / ﻿53.34444°š. pl. 57.77778°r. ilg.﻿ / 53.34444; 57.77778 |
| **Plotas:** | 496,09 km² |
| **Įkurtas:** | 1930 m. |

**Baškirijos valstybinis gamtinis rezervatas** (rus. *Башкирский государственный природный заповедник*, bašk. *Башҡортостан дәүләт ҡурсаулығы*) – saugoma gamtos teritorija Rusijoje, pietryčių Baškirijoje, Burziano rajone. Apima 49 609 ha plotą. Administracija – Sargajos kaime.

Įsteigtas 1930 m. siekiant apsaugoti miškų ir miškastepių kompleksus. Apima vakarinę Pietų Uralo kalnų pašlaitę. Iki 1986 m. rezervatą sudarė 3 atskiros teritorijos (bendras plotas buvo 72,1 tūkst. ha), bet vėliau viena jų (su Kapovo urvu) perorganizuota į Šulgan Tašo rezervatą.

Būdingas kalnuotas reljefas. Kalnų viršūnės aplygintos, apaugusios mišku. Teritorijoje randama ~400 aukštesniųjų augalų rūšių, gyvena 51 žinduolių, 155 paukščių, 27 žuvų, 4 varliagyvių, 6 roplių rūšys. Būdingi briedžiai, stirnos, taurieji elniai, rudieji lokiai, akmeninės kiaunės, sibiriniai šeškai ir kt. Sutinkama laukinė Baškirijos bitė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 54
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bažnytinis vimpelas
Vokietijos imperijos laivyno bažnytinis vimpelas (1871-1918 m.)
**Bažnytinis vimpelas**, *bažnytinė gairelė* − kai kurių valstybių karo laivuose iškeliamas vimpelas, juose vykstant religinėms apeigoms.

Bažnytinis vimpelas, kurį naudoja Jungtinės Karalystės, britų Tautų Sandraugos, kai kurių Europos valstybių kariniai laivynai, yra platus vimpelas, kuriame prie koto yra Anglijos vėliava, o laisvojoje dalyje − Nyderlandų vėliava.

Ši vėliava atsirado XVII a. antroje pusėje Anglijos-Nyderlandų karų metu (1652−54, 1665−67, 1672−74). Ją iškeldavo sekmadieniais, kai vykdavo pamaldos, norėdami parodyti, kad reikia nutraukti ugnį ir netrukdyti atlikti religinių apeigų. Nuo tų laikų daugelio šalių karo laivuose ir karinio laivyno bazėse pamaldų metu iškeliami šie vimpelai. Juos iškelia ir tada, kai į laivą iš kranto atgabena palaikus palaidoti jūroje ar laidotuvių jūroje metu.
| *Classics - Remixed* |
| --- |
|  |
| The Twins studijinis albumas |
| Išleistas | 1992 m. |
| Žanras | Synthpopelectronic |
| Trukmė | 46 min. 44 sek. |
| Įrašų kompanija | Hansa |
| Prodiuseris | The Twins (Sven Dohrow ir Ronny Schreinzer) |
| The Twins chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Hold On To Your Dreams(1986) | Classics - Remixed(1992) | The Impossible Dream(1993) |

 |

**Classics - Remixed** – rinktinis vokiečių elektroninės muzikos grupės The Twins albumas, išleistas 1992 m. kuriame sudėti visi didžiausi remiksuoti grupės hitai.

Albumo dainos
-------------

1. Desert Place (6:10)
2. Love In The Dark (4:26)
3. Ballet Dancer (3:24)
4. A Wild Romance (4:53)
5. Face To Face - Heart To Heart (4:42)
6. Not The Loving Kind (3:55)
7. Love System (4:16)
8. Heaven In Your Smile (4:57)
9. Facts Of Love (3:51)
10. Between The Woman And You (6:10)

Singlai
-------

Iš albumo išleisti singlai: „Not The Loving Kind (remix)" ir „Ballet Dancer (remix)".

Papildoma informacija
---------------------

Šis albumas - remiksuotų didžiausių The Twins hitų kompiliacija. Kūriniai buvo remiksuoti pagal naujausią to laikotarpio muzikinį skambesį, tačiau pernelyg nenutolstant nuo originaliųjų dainų versijų.

Šis albumas pasirodė praėjus net 6 metams po paskutinio studijinio The Twins albumo „Hold On To Your Dreams" ir daugelis manė, kad primirštos grupės dainomis susidomės tik saujelė išlikusių tikrų gerbėjų, tačiau albumas susilaukė tokio populiarumo, kad juo buvo nustebinti tiek įrašų kompanija, tiek patys grupės nariai. Įkvėpti tokios sėkmės, nieko nelaukę jie ėmė įrašinėti naujas dainas ir jau sekančiais metais išleido naują albumą „The Impossible Dream".

Nuorodos
--------

* Albumo reitingai swisscharts.com
* „Ballet Dancer" remiksas (koncertinė versija)
* Oficialus The Twins tinklalapis
* Oficialus grupės YouTube kanalas[neveikianti nuoroda]
| Pievys |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 20,4 km |
| **Baseino plotas** | 68 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,54 m³/s |
| **Ištakos** | Balėnėlis |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** | Lietuva |

**Pievys** – upė šiaurės vakarų Lietuvoje, Telšių ir Mažeikių raj. Ventos kairysis intakas. Išteka iš Balėnėlio ežero, Mitkaičių apylinkėse, 20 km į pietryčius nuo Mažeikių. Teka į šiaurės rytus. Lėlaičių kaimo teritorijoje įteka į Ventą, 216 km nuo jos žiočių.

Intakai: Starkupis, Geršupis, Žibilėlis (dešinieji), Ežerupis (kairysis).

Vidutinis vagos nuolydis 312 cm/km, vidutinis vandens debitas žiotyse 0,54 m³/sek. 7 km nuo žiočių, ties Žibikais, yra 11 ha dydžio tvenkinys (nuo 1974 m.). Stočkų k. buvo vandens malūnas, kuris per karą sudegė. Kitas tvenkinys yra žemupyje, Lėlaičių kaimo teritorijoje.

Gyvenvietės prie Pievio: Kanteniai, Pievėnai, Stočkai, Meškeliai, Žibikai, Lėlaičiai.

* Lėlaičių kaime Pievio tvenkinys, toliau matosi užtvanka.
* Užtvankos pralaida
* Pievio tvenkinys labai užžėlęs vandeniniais augalais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pievys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 373
| **Vitalis Gruodis** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. kovo 24 d.Talovka, Kuibyševo sritis |
| Mirė | 2011 m. gruodžio 30 d. (90 metų)Vilnius |
| Vaikai | Rimantas Gruodis |
|  |
| Veikla | aktorius, teatro, televizijos ir kino režisierius |

**Vitalis Gruodis** (1921 m. kovo 24 d. Talovka, Kuibyševo sritis – 2011 m. gruodžio 30 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorius, teatro, televizijos ir kino režisierius, pirmosios Lietuvos TV transliacijos režisierius.

Biografija
----------

Sūnus Rimantas Gruodis.Vitalio seneliai Juozas Gruodis ir Ona Čiegytė 1863 m. sukilimo tremtiniai iš Dusetų parapijos. 1922 m. su tėvais Juozu ir Anele grįžo į Lietuvą, buvo aprūpinti žeme ir ūkininkavo Vytėnų viensėdyje, Rokiškio apskrityje. 1939–1941 m. lankė Šiaulių dramos teatro studiją. 1941–1944 m. šio teatro, 1947–1954 m. Lietuvos dramos teatro aktorius ir režisierius. 1947–1949 m. LSSR rašytojų sąjungos Literatūros fondo direktorius. 1949–1951 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva" režisierius, 1954–1983 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto bei 1957 m. pirmosios televizijos transliacijos režisierius. 1967–1970 m. Lietuvos kino studijos režisierius. 1983–1990 m. Mongolijos radijo ir televizijos Ulan Batore vyr. režisierius.

Pastatė televizijos spektaklių vaikams („Raudonkepuraitė", 1952 m.; „Princas ir elgeta", 1953 m.), sukūrė apie 30 dokumentinių filmų, televizijos apybraižų ciklą „Bendraamžiai" (1972 m.), muzikinį filmą.

Filmografija
------------

* *Posūkis*, meninis, antrasis režisierius, 1967 m.
* *Kai aš mažas buvau*, meninis, antrasis režisierius, 1968 m.
* *Birželis, vasaros pradžia*, meninis, antrasis režisierius, 1969 m.
* *Trečiojo grūdo likimas*, dokumentinis, 1971 m.
* *Aš, Vytautas Alseika*, dokumentinis, 1973 m.
* *Vėtrungėm paženklinti*, muzikinis filmas, 1975 m.
* *Kaltinami žmogžudyste*, dokumentinis videofilmas, (1977 m.
* *Karlagas – mirties žemė*, dokumentinis, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laura Blynaitė. *Vitalis Gruodis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. - 212 psl.
2. ↑  Mirė pirmosios TV transliacijos režisierius V.Gruodis, 2012-01-03

Vytautas Indrašius "Išginti į užmarštį" 2015, Vilnius, lap.83 - 87
| **Vitalijus Salijus** |
| --- |
| Gimimo vardas | Vitalijus Salijus |
| Visas vardas | Vitalijus Salijus |
| Gimė | 1985 m. liepos 4 d. (37 metai)Kijevas, UTSR |
| Gyven. vieta | Kijevas |
| Tautybė | ukrainietis |
| Pilietybė |  Ukraina |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Vitalijus Salijus** (g. 1985 m. liepos 4 d. Kijeve) – Ukrainos aktorius.

Biografija
----------

Vaidino filmuose ir serialuose nuo 2004 m. ir atlikdavo nedidelius vaidmenis filmuose „Mėnulis-Odesa" (Goša), „Vilkolakio medžioklė" (Willy), „Pyktis" (Ziablekas, lt. Kikilis), „Mirtis šnipams" (Galickis), „Odesa-Mama" (Gera-Šmarovozas), „Tyrėjo Nikitino byla" (Nioma), „Paplūdimys" (Slavikas), „Pagal karo meto įstatymus" (Aleksejus Bereznyakas), „Karininkų žmonos" (Saveljevas), „Anka iš Moldavankos" (Jaška), „Ant gyvenimo linijos" (Jurijus Karpenko), „Pilietis niekas" (Vadimas Antipinas) ir kt.

2016 m. suvaidino savo pirmąjį svarbų vaidmenį – Aleksandrą Savčenko – 100 serijų melodramoje „Neišsižadėk". 2017 m. atliko pagrindinius vaidmenis projektuose „Likimo pasirinkimas" (Nikolajus Ponomarenko) ir „Tėvas turėjo du sūnus" (Antonas Boicovas). 2019 m. suvaidino Kostjos vaidmenį melodramoje „Kraujo kerštas". Tais pačiais metais (2019) atliko vieną pagrindinių vaidmenų Aleksandro Galibino režisuotoje karinėje dramoje „Sesuo" pagal baškirų poeto ir rašytojo Mustai Karimo istoriją „Mūsų namų džiaugsmas".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ua
* kinopoisk.ru
|  |
| --- |
| Baktrų kalba*Αριαο* |
| Kalbama | Baktrija |
| Kalbančiųjų skaičius | *mirusi kalba* |
| Kilmė | indoeuropiečių0indoiranėnų00iranėnų000rytų iranėnų0000**baktrų** |
| Rašto sistemos | graikų raštas, manichėjų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xbc |

**Baktrų kalba** (Αριαο = *Aryao*) – senovės iranėnų kalba, vartota Vidurinėje Azijoje, Baktrijos krašte. Tai buvo valstybinė Kušanų ir Eftalitų imperijų kalba. Ji priskiriama prie rytų iranėnų kalbų ir buvo gimininga sogdų, chorezmiečių, partų kalboms. Iš dabartinių kalbų jai artimiausia mundžanų kalba.

Baktriško Rabatako įrašo fragmentas

Paplitimas
----------

323 m. pr. m. e. Aleksandrui Makedoniečiui užėmus Baktriją, kaip aukštoji kalba paplito graikų. Vėliau tiek graikų-baktrų valstybėje, tiek įsiveržus skitams tebebuvo vartojama graikų kalba. Baktrų kalbą valstybine padarė tocharų kilmės Kušanų karalius Kaniška. Plečiantis Kušanų imperijai, kalba paplito po Vidurinę Aziją ir Šiaurės Indiją. Nuo III a. baktrų kalba patyrė vid. persų kalbos įtaką, nes apylinkėse įsigalėjo Sasanidai. Eftalitų valstybės laikais vyravo daugiakalbystė – baktrų kalba buvo vartojama podraug su vid. persų, šiaurės indoarijų kalbomis. VII a. Baktriją užkariavus arabams, kalbos reikšmė ėmė nykti. IX a. Točio slėnyje (šiaurės vakarų Pakistanas) įrašytas paskutinis žinomas įrašas baktrų kalba.

Kalbos šaltiniai
----------------

Baktrų kalba buvo daugiausia užrašoma graikiškomis raidėmis (vienintelė iš visų indoiranėnų kalbų). Dėl fonetinių skirtumų buvo įvesta keletas naujų ženklų – Ϸ, ϸ (=š), Ͱ, ͱ (=h), raidės Ξ ir Ψ nenaudotos. Baktrų kalba paliudyta ant monetų, antspaudų, įrašų akmenyje, ja taip pat parašyta rankraščių, kitų dokumentų. Baktriškų įrašų randama daug kur Afganistane, taip pat Uzbekistane, šiaurės Pakistane, Rytų Turkestane (daugiausia budistiniai rankraščiai). Gaočange rastas baktriškas įrašas, užrašytas manichėjų raštu (siriškos kilmės). Vienas svarbiausių baktrų kalbos šaltinių – Rabatako įrašas, II a. sudarytas valdant Kaniškai.

Kalbos pavyzdys
---------------

* […. ]νο βωγο στοργο κανηþκε κοþανο ραþτογο λαδειγo χοαζαοαργο βαγ[η]-ζνογο κιδι ασo νανα oδo ασo oισπoανo µι βαγανo ι þαoδανo αβoρδo κιδι ιωγo χþoνo νoβαστo σ(α)γωνδι βαγανo σινδαδo oτηια ι ιωναγγo oασo oζoαστo ταδηια αριαo.
* *[….]no bōgo storgo kanēške košan raštog lādeigo xoazaoargo bag[ē]znogo kidi aso Nana odo aso oispoan mi bagano i šaodano abordo kidi iōg xšono nobasto s(a)gōndi bagano sindado otēia i iōnaggo oaso ozoasto tadēia ariao*.
* "[…. ] didžio išgelbėjimo, Kaniška Kušanas, teisusis, teisingasis, patvaldys, Viešpats, vertas pagarbinimo, iš Nanos iš iš visų dievų gavęs karališką titulą, įvesdintas į sostą pirmais metais, kai dievai buvo palankūs, ir jis padėjo (šalin) graikų kalbą, tada išdėstė arijiškai. "

Šaltiniai
---------

1. ↑   Waghmar, Burzine K. (2001) 'Bactrian History and Language: An Overview.' *Journal of the K. R. Cama Oriental Institute*, 64. pp. 45.
Koordinatės: 55°14′22″ š. pl. 24°40′15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.23944°š. pl. 24.67083°r. ilg.﻿ / 55.23944; 24.67083

|  Deltuvos Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Ukmergės |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Deltuva |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1752 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Deltuvos Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Deltuvos miestelyje, prie kelio  **145**  Kėdainiai–Šėta–Ukmergė . Liaudies architektūros formų, turi ir neoklasicizmo bruožų.

Parapijoje veikia Dainavos koplyčia.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1444 m. Nauja parapinė bažnyčia, priklausiusi Vilniaus vyskupijai, minima 1463 m. 1468 m. bulėje ją mini popiežius Paulius II. Nuo XVI a. antrosios pusės iki 1627 m. buvo evangelikų reformatų pasisavinta. Sena medinė katalikų bažnyčia minima 1674 m. Nauja medinė pastatyta 1752 m. Nuo XVIII a. pabaigos iki XIX a. vidurio veikė parapinė mokykla. Kunigo Šimkevičiaus rūpesčiu 1872 m. bažnyčia atnaujinta. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų (turi ir neoklasicizmo bruožų), su penkiasiene apside, vienabokštė. Vidus 3 navų, yra 3 mediniai altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su mūrinėmis Kryžiaus kelio stočių koplytėlėmis. Šventoriuje stovi medinė varpinė.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2013 m.Bažnyčia 2013 m.
* Bažnyčia 2010 m.Bažnyčia 2010 m.
* Bažnyčia 2007 m.Bažnyčia 2007 m.
* Nuo klebonijos pusėsNuo klebonijos pusės
* Galinė dalisGalinė dalis

Nuorodos
--------

* Popiežiaus bulė Deltuvos bažnyčioj // Diena, 1934 m. vasario 4 d. Nr. 5 (760). – 9 psl.
| **Vitalis Morkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. lapkričio 1 d.Vilkaviškis |
| Mirė | 2014 m. rugsėjo mėn. (~85 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Morkūnienė |
|  |
| Veikla | etnologas |
| Partija | 1959 m. SSKP |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktaras |
| Alma mater | 1956 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Vitalis Morkūnas** (1929 m. lapkričio 1 d. Vilkaviškyje – 2014 m. rugsėjo mėn. Vilniuje) – Lietuvos etnologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1956 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1968 m. apgynė disertaciją „Žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m.", 1969 m. istorijos mokslų kandidatas.

1968–1999 m. dirbo Istorijos institute (nuo 1990 m. Lietuvos istorijos institutas), 1971–1989 m. instituto Etnografijos (nuo 1996 m. Etnologijos) skyriaus vedėjas.

Žmona Elena Morkūnienė.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrinėjimų sritis – samdinių kultūra, taip pat žvejyba, etnologijos istorija, etninė istorija. Daugelio etnologijos leidinių sudarytojas, tęstinių leidinių „Etnografiniai tyrinėjimai Lietuvoje" (1975–1985 m.), „Iš lietuvių kultūros istorijos" (1977–1985 m.) ir kitų atsakomasis redaktorius, straipsnių autorius. Su Latvijos etnologais parengė bendrų studijų apie etnografinių regionų formavimosi problemas.

Bibliografija
-------------

* Nuo tamsos iki tamsos: žemės ūkio darbininkų buitis Lietuvoje 1919–1940 m. – Vilnius: Mokslas, 1977. – 200 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žilvytis Šaknys. Vitalis Morkūnas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-04-09. Nuoroda tikrinta 2023-01-19.
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Vacys Milius. *Vitalis Morkūnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 147
4. ↑  Žilvytis Šaknys. *Vitalis Morkūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 495 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1943 m. gegužės 13 d. JAV eskadrinis minininkas USS „Nicholas" (DD-449) nukentėjo artilerijos bokšte įvykus 5 colių patrankos delstiniam šūviui.
**Delstinis šūvis** (angl. *hang fire*; rus. *затяжной выстрел*) – šūvis, kai tarpsnis nuo nuleistuko suveikimo iki sviedinio ar kulkos išlėkimo žymiai ilgesnis nei norma. Priežastys būna sudrėkęs ar kitaip sugedęs parakas (dėl ko šaunamasis užtaisas dega lėčiau), sugedusi kapsulė ir pan. Delstinis šūvis gali trukti iki kelių minučių, ir tuo metu per anksti atsklendus spyną galimos sunkios pasekmės. 

Delstinio šūvio priežastis dažnai būna šovinių laikymas netinkamomis sąlygomis. Kita reali priežastis – gamintojo brokas.

Dažniausiai delstinio šūvio uždelsimo trukmė labai trumpa, todėl jo nepastebi. Delstiniai šūviai kėlė rimtų problemų sraigtiniams lėktuvams, kurių aviaciniai kulkosvaidžiai bei patrankos sinchronizuotai šaudydavo pro propelerius. 

Revolveris, nukentėjęs nuo delstinio šūvio.
Delstinį šūvį reikia įtarti, jei ginklas neiššovė, tačiau to priežastys neaiškios. Dabartiniuose ginkluose neiššovimo priežastis dažniausiai būna blogas šovinys, kuris niekada neiššaus. Tačiau tokį įtartiną šovinį išsyk išmesti iš šovinio lizdo rizikinga. Jei vyksta delstinis šūvis, parako užtaisas gali sprogti atidarius spyną ar išmetus šovinį. Tokiu atveju susidariusios skeveldros gali rimtai sužeisti. Jei šauliui atrodo, kad ginklas reikiamai įstūmė į šovinio lizdą naują šovinį ir ginklo spyna neįstrigo, šaulys turėtų tvirtai laikyti ginklą nukreiptą į saugų taikinį apie vieną minutę. Jei per tą laiką neįvyksta šūvis, šovinį išmeta pertraukdami spyną. Toks laukimas paprastai nėra naudojamas kovinėmis sąlygomis, kai likti be veikiančio ginklo yra didesnė rizika.

Delstinio šūvio išvengti pabūkluose įtaisomi specialūs saugikliai. Artilerijos pabūklo delstinio šūvio keliamas pavojus žymiai didesnis nei šaulio ginklo ne tik dėl didesnio šaunamojo užtaiso, bet ir del galimo sviedinio sprogimo.
Kanino pusiasalis
Kanino pusiasalis palydovinėje nuotraukoje
**Kanino pusiasalis** (rus. *Канин*) – pusiasalis Archangelsko srityje (Rusija), į vakarus nuo kurio yra Baltoji jūra, o į rytus – Barenco jūros Čiošos įlanka.

Pusiasalio plotas – apie 10,5 tūkstančio km². Ilgis iš šiaurės į pietus – daugiau kaip 300 km. Šiaurinę pusiasalio dalį užima plynas Kanino Akmens kalvagūbris (aukštis iki 242 m), šiaurės vakaruose užsibaigiantis uolingu „Kanino Nosies" kyšuliu.

Gyvenvietės Kanino pusiasalyje: Nesis (*Несь*), Čiža (*Чижа*), Konušino nosis (*Конушин Нос*), Kija (*Кия*), Šoina (*Шойна*), Kanino nosis (*Канин Нос*), Jažma (*Яжма*), Rytinė Kambalnica (*Восточная Камбальница*), Mikulkino nosis (*Микулкин Нос*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 194
| **Vitalijus Volodimirovičius Kličkoukr. *Віталій Володимирович Кличко*** |
| --- |
| Kijevo meras |
|  |
| Vitalijus Kličko 2014 m. |
| Gimė | 1971 m. liepos 19 d. (51 metai)Tarybų Sąjunga TSRS, Kirgizijos TSR, Belovodskojė |
| Sutuoktinis (-ė) | Natalija Egorova |
| Vaikai | Jegoris-Danielius,Elizabetė-Viktorija,Maksas |
| Religija | stačiatikis |
| Kijevo meras |
| Kelintas | septintas |
| Ankstesnis | Halyna Hereha (l.e.p.) |
|  |
| Partija | Petro Porošenkos blokas |
|  |
|  **Vikiteka** | Vitalijus Kličko |
| Parašas |
|  |

**Vitalijus Volodimirovičius Kličko** (ukr. *Віталій Володимирович Кличко*; g. 1971 m. liepos 19 d. Belovodskojėje, Kirgizijos TSR, TSRS) – Ukrainos politikas, dabartinis Kijevo meras (nuo 2014 m.), Kijevo miesto valstybinės administracijos vadovas ir buvęs boksininkas.

Sportinė karjera
----------------

Jis tapo Pasaulio bokso tarybos (*World Boxing Council*), Pasaulio bokso organizacijos (*World Boxing Organization*) ir bokso žurnalo „The Ring" čempionu. Pasaulio bokso taryba taip pat jį skelbė nusipelniusiu buvusiu čempionu. V. Kličko pradėjo savo politinę karjerą 2005 m. dar būdamas profesionalu boksininku. Jis atšaukė savo bokso karjerą 2013 m. Jis yra pirmas pasaulio bokso čempionas turintis mokslo daktaro laipsnį.

Sportininkas buvo žinomas dėl savo galingų smūgių ir gerų rezultatų. 87,23% savo kovų V. Kličko laimėjo nokautais ir pagal šį rodiklį yra antras tarp visų profesionalių sunkiasvorių boksininkų. Pats sportininkas nei vienoje savo kovoje nebuvo nukautuotas. Vienintelius du savo pralaimėjimus jis patyrė dėl traumos ir stiprios žaizdos paakyje, taip pat abejose šiose kovose jis pirmavo pagal taškus.

Jo brolis Vladimiras Kličko taip pat yra boksininkas ir yra buvęs profesionalų boksininkų čempionas.

Politinė karjera
----------------

Savo politinę karjerą V. Kličko pradėjo 2006 m. kai Kijevo mero rinkimuose liko antras. 2010 m. jis subūrė Ukrainos demokratinių reformų aljansą, su kuriuo 2012 m. rinkimuose pateko į Ukrainos aukščiausiąją Radą. 2013–2014 m. Euromaidano įvykiuose politikas buvo svarbi ir matoma figūra. 2014 m. V. Kličko planavo dalyvauti šalies prezidento rinkimuose, tačiau atšaukė savo kandidatūrą paremdamas Petro Porošenką. 2014 m. gegužės 25 d. politikas buvo išrinktas šalies sostinės meru.

Nuo 2015 m. politikas priklauso Petro Porošenkos blokui ir vadovauja šiai partijai.

Nuorodos
--------

* Asmeninis V. Kličko profilis „Facebook" tinkle

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klitschko officially announced as winner of Kyiv mayor election
2. ↑  Klitschko becomes leader of Petro Poroshenko Bloc 'Solidarity' party


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vitalijus Kličko** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Halyna Hereha (l.e.p.)** | **Kijevo meras**2014– | Po to:' |
| **Juncus capitatus**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Galvinis vikšris (*Juncus capitatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Vikšriniai  *( Juncaceae)* |
| Gentis: | Vikšris  *( Juncus)* |
| Rūšis: | Galvinis vikšris  *( Juncus capitatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Isolepis setacea***Christian Ehrenfried Weigel |

**Galvinis vikšris** (*Juncus capitatus*) – vikšrinių (*Juncaceae*) šeimos vikšrių (*Juncus*) genties augalų rūšis, paplitusi Europoje, Šiaurės Afrikoje, Šiaurės Amerikoje.

Biologija
---------

Vienmetis, 5–15 cm aukščio žolinis augalas. Stiebai laibi, prie žemės šakoti. Žiedai po kelis susitelkę į žvaigždiškas galvutes stiebų viršūnėse. Žydi birželio–rugsėjo mėn. Auga drėgnose ganyklose ir dirbamuose laukuose, laikinai užliejamuose jų plotuose, smėlynų lomose, ant lauko keliukų. Augalas siejamas su nederlingų drėgnų smėlio dirvožemių *Isoeto–Nanojuncetea* klasės bendrijomis. Augalų gausą tiesiogiai lemia meteorologinės sąlygos – drėgnomis vasaromis, ypač antroje vegetacijos sezono pusėje, augavietės dera gausiau.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje galvinis vikšris nuo 1981 m. įrašytas į Saugomų augalų rūšių sąrašus.

Ankstesnės radavietės nustatytos pietiniuose rajonuose, vėliau šių augalų aptikta Skuodo, Klaipėdos, Jonavos, Trakų rajonuose. Buvusi gausi populiacija pajūrio smėlynų keliukuose ir ties Šaipiais (Klaipėdos raj.) beveik sunykusi – ją baigia išstumti susiverianti daugiamečių psamofitų velėna.
 Grėsmę kelia mažėjantis lauko keliukų tinklas sausinamuose ir išlyginamuose laukuose, pasėlių priežiūrai taikomos pažangios technologijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 578 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Galvinis vikšris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Vitalijus Vaikšnoras

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vitalijus Vaikšnoras** (g. 1961 m. balandžio 23 d.) – Lietuvos karininkas.

1978–1982 m. Vitalijus Vaikšnoras studijavo Vilniaus aukštojoje priešlėktuvinėje gynybos vadų mokykloje, vėliau anglų kalbos mokėsi (1994–1995), studijavo bei stažavosi Vakarų valstybių koledžuose (JAV ir kt.).

Karjera
-------

2000 m. paskirtas Motorizuotosios pėstininkų brigados (MPB) „Geležinis vilkas" vado pavaduotoju – štabo viršininku; vadu (2001 m.).

Nuo 2003 m. balandžio 25 d. Krašto apsaugos ministerijos Gynybos štabo viršininko pareigas.

Laipsniai
---------

1982 m. leitenantas (SSRS kariuomenėje)
1984 m. vyresnysis leitenantas (SSRS kariuomenėje)
1987 m. kapitonas (SSRS kariuomenėje)
1990 m. majoras (SSRS kariuomenėje)
1992 m. majoras (LR)
1995 m. pulkininkas leitenantas
2001 m. pulkininkas
2005 m. brigados generolas
2007 m. generolas majoras
Galos Placidijos mauzoliejus
**Galos Placidijos mauzoliejus** (it. *Mausoleo di Galla Placidia*) − V a. ankstyvosios krikščionybės architektūros statinys Ravenos mieste Italijoje. UNESCO pasaulio paveldo objekto „Ankstyvosios krikščionybės paminklai Ravenoje" dalis, garsus savo mozaikomis.

Apie Galos Placidijos mauzoliejų
--------------------------------

Gala Placidija buvo Romos imperatoriaus Honorijaus pusseserė ir ji užsakė šventyklėlės statybą Ravenoje, kuri tuo metu buvo Vakarų Romos imperijos sostinė. Šventyklėlė pastatyta apie 425−427 m. ir tikriausiai buvo dedikuota Šv. Laurynui. Gala Placidija mirė 450 m. ir šventyklėlė pavadinta jos vardo mauzoliejumi, nes vienu metu buvo tikima, kad jame Gala Placidija buvo palaidota.

Galos Placidijos mauzoliejus yra mažų matmenų, kryžiaus išplanavimo statinys. Kryžiaus šakos yra nevienodo ilgio, bet, kadangi visos jos labai trumpos, pagrindinis dėmesys suteikiamas vidurinei mauzoliejaus daliai, kuri išskirta bokštu. Tokiu būdu pailgo plano krikščionių statinys tarsi suvienytas su centrinio plano statiniu, kuris labiau būdingas rytų krikščionių šventykloms. Galos Placidijos mauzoliejus originaliai buvo prie pat Šv. Kryžiaus bažnyčios nartekso (dabar pakeista).

Mauzoliejaus išorė yra gana skurdi, be papuošimų, ir statinys visų pirma garsus vidaus autentiškomis V a. mozaikomis, kurios sukurtos ant mėlyno pagrindo. Centriniame kupoliniame lubų paviršiuje pavaizduotas auksinis kryžius tarp daugybės žvaigždžių, tikriausiai simbolizuojantis krikščionybės įsigalėjimą pasaulyje. Virš įėjimo esančioje liunetėje pavaizduotas Kristus, įprastame ankstyvajame krikščionių mene „gerojo ganytojo" vaizdinyje. Kitoje mozaikoje pavaizduotas Šv. Laurynas (kita versija − Šv. Vincentas iš Saragosos), su kryžiumi ir knyga rankose judantis laužo su grotelėmis link.

Galerija
--------

* Mauzoliejaus planas
* Kupolo mozaika
* Kupolo mozaika – fragmentas
* Gerojo ganytojo mozaika
* Mozaikų dekoras su Šv. Lauryno scena

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Galos Placidijos mauzoliejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Fred S. Kleiner. *Gardner's Art through the Ages: The Western Perspective*, 1 tomas. Cengage Learning, 2009, p. 222, 223
* Dr. Beth Harris ir Dr. Steven Zucker, khanacademy.org
**Sergejus Kundikas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Sergejus Kundikas |
| Gimimo data | 1995 m. liepos 10 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Novosibirskas, Rusija |
| Ūgis | 181 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas/puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016–201720172017–20182018–202020202021– | NogueirenseAnagennisi DeryneiaAEZ ZakakiouPanegialiosBangaLaval United FC | 0? 0(?)05 0(0)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 7 d.. |

**Sergejus Kundikas** (*Sergey Kundik*; g. 1995 m. liepos 10 d.) – futbolininkas kilęs iš Rusijos, tačiau nuo devynerių metų gyvenęs Portugalijoje ir turintis šios šalies pilietybę. Rungtyniauja atakuojančio saugo pozicijose.

Rusijos sporto žurnalistai skelbė, kad žaidėju domėjosi net Real Madrid.

Karjera
-------

Žaidė „Porto" vaikų ir jaunimo komandose. 

Po sezoną praleido portugalų „Boavista", škotų „Rangers" ir portugalų „Braga" jaunimo komandose.

Rungtyniavo Portugalijos trečios lygos, Kipro Pirmo ir Antro diviziono klubuose.

Trejus metus praleido Graikijoje. Atstovavo žemesnių lygų "Panegialios", "APS Zakynthos" ir "GAS Ialysos" ekipoms.

2020 m. rugsėjo 24 d. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FK Banga Gargždai.
Debiutavo A lygoje 2020 m. rugsėjo 27 d. rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **Gargždų „Banga"** | 5 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Šaltiniai
---------

1. ↑  «Кундик — РЕАЛьная перспектива» Archyvuota kopija 2017-05-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  «В «Палмейрас» поехал поддержать форму». История россиянина, которого едва не купил «Реал»
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
| **Allium ursinum**Apsauga: 5(Rs) – Atkurta rūšis |
| --- |
| Meškinis česnakas (Allium ursinum)Meškinis česnakas (*Allium ursinum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Amariliniai  *( Amaryllidaceae)* |
| Gentis: | Česnakas  *( Allium)* |
| Rūšis: | Meškinis česnakas  *( Allium ursinum)* |

 |

**Meškinis česnakas** (*Allium ursinum*) – amarilinių (*Amaryllidaceae*) šeimos česnako (*Allium*) genties augalas.

Daugiametis, 15-20 cm aukščio, svogūninis, žolinis augalas. Stiebas stačias, tribriaunis, kartais apvalus. Lapai 2, pamatiniai, plokšti, pailgai lancetiški, 15 cm ilgio ir 3-5 cm pločio. Žiedai žvaigždiški, vainiklapiai balti. Vaisius – tribriaunė rutuliška dėžutė. Sėklos beveik rutuliškos.

Žydi gegužės mėn. dauginasi sėklomis ir svogūnėliais. Auga ūksmėtuose lapuočių miškuose, mėgsta apydrėgnius, derlingus dirvožemius.

Vaistams naudojami lapai. Jie skinami gegužės mėn. Lapuose yra 42-524 mg askorbino rūgšties, 0,07 % eterinio aliejaus, cukraus, gleivių, organinių rūgščių, mineralinių ir kitų medžiagų.

Vartojama vaistams, kaip daržovė ir prieskonis.

Augalas nuo 1962 m. buvo įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą, bet 2019 m. sąraše jo nebėra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2019 m. Raudonosios knygos rūšių sąrašas


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Meškinis česnakas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pietų Azijos istorija  |
| --- |
|  |
|  |
| **Šri Lankos istorija** |
| Šri Lankos priešistorė |
| Anuradhapuros karalystė |
| Lambakanų dinastija |
| Čola imperija |
| Polonaruvos karalystė |
| Dombadenijos karalystė |
| Gampolos karalystė |
| Raigamos karalystė |
| Džafnos karalystė |
| Kote karalystė |
| Kolonijinis Ceilonas |
| Šri Lanka |
| **Pietų Azijos regionų istorijos**Hindustanas · Šiaurės Vakarų IndijaBengalija · Kerala · Asamas · OrisaMaharaštra · Karnataka · AndhraTamil Nadu · Šri Lanka · Maldyvai |
| **Himalajų priekalnių istorija**Kašmyras · Himačal PradešasUtarakhandas · Nepalas · LimbuvanasSikimas · Butanas · Arunčial Pradešas |
| **Pietų Azijos istorija nuo 1947 m.**Bangladešo istorija · Pakistano istorijaIndijos Respublikos istorija |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Kotės karalystė** (1410 - 1597 gegužės 27 d.) - senovės sinhalų karalystė Šri Lankoje, keletą kilometrų į pietus nuo sostinės Kolombo, klestėjusi XV a. Jos karalius Parâkramabâhu VI buvo paskutinis vietinis valdovas, sujungęs salą į vieną valstybę.

1450 m. Parâkramabâhu VI užėmė Džafnos karalystę šiaurinėje salos dalyje. Karaliui valdant suklestėjo sinhalų menas ir literatūra, nes karlius juos mėgo. Bet 1477 m. praėjus dešimt metų po Parâkramabâhu VI mirties, regioninės karalystės sustiprėjo ir atsikratė Kote valdžios.

Valdant Gampolos karaliui Vikramabahu III, jo ministras Alakesvara (1370-1385 m.) įkūrė Kote kaip tvirtovę, kad būtų išvengta invazijų vakariniam salos krante. Parakramabahu VI (valdė 1412-1468 m.) padarė Kotę sostine 1412 m.

Karalystė mokėjo duoklę Kinijai 1436, 1445 ir paskutinį kartą 1459 m.

1505 m. lapkričio 15 d. į Šri Lanką atvyko Dom Lourenco de Almeidos vadovaujami portugalai ir nepaisant musulmonų intrigų susitiko su Kote karaliumi ir susitarė dėl karinės apsaugos už mokestį cinamonu.

Karalystė žlugo mirus karaliui Darmapalai 1597 gegužės 27 d. nepalikus įpėdinio.

Išnašos
-------

1. ↑  The Kotte Dynasty and its Portuguese allies
| Meškupė |
| --- |
| **Ilgis** | 18 km |
| **Baseino plotas** | 41 km² |
| **Ištakos** | apie 1 km į pietvakarius nuo Mirno |
| **Žiotys** | Ragupė |
| **Šalys** | Rusija |

**Meškupė** (vok. *Meszkuppe*, nuo 1938 m. *Waldwasser*) arba ***Jazevka*** (rus. *Язевка*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, Krasnoznamensko rajone; Įsruties baseine, Ragupės dešinysis intakas.

Prasideda laukuose prie buvusio Švarplių kaimo, apie 1 km į pietvakarius nuo Mirno gyvenvietės. Aukštupyje teka keletą km pietvakarių kryptimi, prie buvusio Trečiokų kaimo staiga pasuka šiaurės vakarų kryptimi, teka pro Užpjaunėlių ir Didžiųjų Rudžių gyvenvietes, žemupyje – Šorelių giria. Įteka į Ragupę 3 km nuo jos žiočių. Plotis 5–6 m, gylis 1–2 m, srovės greitis 0,1 m/s². Vaga vietomis reguliuota.

Buvusios gyvenvietės prie Meškupės: Švarpliai, Trečiokai, Viltautai, Pėteraitėliai, Kelmiškaičiai, Noidorfas, Laukeliškių girininkijos sodyba.

Šaltiniai
---------

* Meškupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec–Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11100, Schmilgen, 1937 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 11101, Grumbkowsfelde, 1938 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
Koordinatės: 53°29′18.34″ š. pl. 20°07′16.46″ r. ilg.﻿ / ﻿53.4884278°š. pl. 20.1212389°r. ilg.﻿ / 53.4884278; 20.1212389

Obeliskas ir stiebai su jungtinės Lenkijos karalystės ir LDK kariuomenės padalinių ženklais
Dabartiniais laikais sudarytas žemėlapis su Žalgirio mūšio lauku, koks jis, tikėtina, buvo XV a. pr.
**Žalgirio mūšio laukas** (lenk. *Grunwald – Pole Bitwy*) – teritorija šiaurės vakarų Lenkijoje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Ostrudos apskrityje, tarp Liudviksdorfo (lenk. *Łodwigowo*, vok. *Ludwigsdorf*), Ulnovo (lenk. *Ulnowo*, vok. *Faulen*) ir Stembarko (lenk. *Stębark*, vok. *Tannenberg*) kaimų. Vietovėje 1410 m. liepos 15 d. įvyko Žalgirio mūšis tarp jungtinės LDK–Lenkijos karalystės kariuomenės ir Vokiečių ordino. Šis keletui tautų mitologiniu tapęs kautynių laukas Lenkijos respublikos vyriausybės sprendimu 2010 m. paskelbtas istorijos paminklu, jame kasmet vyksta daugelis pergalingą mūšį primenančių renginių.

Istorija
--------

Liaudies Lenkijoje švenčiant 550-tąsias mūšio metines, 1960 m. liepos 17 d. prie Stembarko kaimo buvo atidarytas *Žalgirio pergalės paminklas*, kurį sudaro: 

* granitinis obeliskas;
* vienuolika 30 m aukščio stiebų su lenkų, lietuvių, čekų ir rusėnų kariniais ženklais;
* amfiteatras su kariavusių pusių išsidėstymo schema. Po juo įrengtas Žalgirio mūšio muziejus su kino sale.

Projekto autoriai: architektas Vitoldas Censkevičius ir skulptorius Ježis Bandura. Visi trys objektai išdėstyti ant kalvos, ant kurios, pasak profesoriaus Stefano Kučinskio, buvo apsuptos ir sunaikintos Vokiečių ordino didžiojo magistro vėliavos. 

Be to lauke yra:

* žuvusiam Vokiečių ordino didžiajam magistrui Ulrichui fon Jungingenui skirtos Švč. Mergelės Marijos koplyčios griuvėsiai ir nuverstas paminklinis akmuo jam (pervadintas *Jogailos akmeniu* (lenk. *Kamień Jagiełłowy*));
* akmuo naujai nustatytoje magistro Ulricho fon Jungingeno žuvimo vietoje;
* pirmojo paminklo Žalgirio mūšiui atminti likučiai (dabar paminklas stovi Krokuvoje);
* 1959 m. lenkų harcerių supiltas Jogailos pilkalnis.

2020 m. mūšio lauke Lietuvos visuomenės lėšomis numatoma pastatyti atminimo akmenį su Vyčiu ir užrašu „Nuo dėkingos lietuvių tautos už Pergalę" (skulpt. Valentinas Šimonėlis).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žalgirio mūšio laukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. ↑  Paaukokime paminklui Žalgirio mūšio vietoje // kariuomeneskurejai.lt
2. ↑  Valdas Mintaučkis. *Žalgirio mūšio lauke bus pastatytas pergalės paminklas* // alkas.lt

Šaltiniai
---------

* Pomnik Grunwaldzki // leksykonkultury.ceik.eu
* The Grunwald Battlefield // www.powiat.ostroda.pl
| Žalgirių paminklas Zubių sodybvietėje |
| --- |
| Bendras paminklo vaizdas |
| 

Žalgirių paminklas Zubių sodybvietėjeŽalgirių paminklas Zubių sodybvietėje

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′19″š. pl. 21°28′40″r. ilg.﻿ / ﻿56.155365°š. pl. 21.477827°r. ilg.﻿ / 56.155365; 21.477827Koordinatės: 56°09′19″š. pl. 21°28′40″r. ilg.﻿ / ﻿56.155365°š. pl. 21.477827°r. ilg.﻿ / 56.155365; 21.477827 |

 |
| Vieta | Skuodo rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Skuodo seniūnija |
| Aukštis | 1,58 m |
| Plotas | 9 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2010 m. |

**Žalgirių paminklas NKVD sudegintos Zubių sodybos atminimui** yra pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Žalgiriuose (Skuodo seniūnija), kelio Daukšiai–Medininkai kairėje pusėje.

Paminklo fragmentas

Paminklas
---------

Paminklas akmeninis, pilkos spalvos, statmeno ovalo formos, nuskelta priekine dalimi, su metaliniu kryželiu viršūnėje. Plokštumoje iškalta arkos pavidalo niša, kurioje už stiklo įstatytas Švč. Mergelės Marijos paveikslas. Po niša pritvirtinta horizontaliai pailgo stačiakampio pavidalo juodo šlifuoto akmens plokštė su iškaltu užrašu: „JUOZO ZUBĖS SODYBOS VIETA. SUDEGINTA NKVD 1945 m."

Paminklo aukštis – 2,10 m, plotis – 1,55 m, storis – 1,20 m. Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

Istorija
--------

Šioje vietoje XX a. I pusėje stovėjo Žaligirių kaimo ūkininko Juozo Zubės sodyba. Šalia esančiuose miškuose nuo 1944 m. spalio mėn. nuo mobilizacijos į okupacinę sovietų armiją slapstėsi aplinkinių kaimų šaukiamojo amžiaus vaikinai ir vyrai. Jie 1945 m. sudarė Lietuvos laisvės armijos partizanų būrį, kuriam vadovavo Vietinė rinktinės savanoris Zigmas Apulskis. 

1945 m. rugpjūčio 3 d. apie 700 NKVD pasienio kariuomenės 23-ojo pasienio būrio ir reguliariosios armijos 347-osios šaulių divizijos kareivių Žalgirių kaime ir aplinkiniuose miškuose vykdė baudžiamąją karinę operaciją. Jos metu enkavedistai suėmė ir į Mosėdį išvedė keletą šaukiamojo amžiaus jaunuolių, sušaudė 6 Apulskio būrio partizanus ir sudegino ūkininko Juozo Zubės sodybą. 

Žuvusiųjų atminimui 2008 m. Žalgiruose pastatytas tipinis atminimo ženklas, o šalia sudegintos sodybos vietos – paminklinis akmuo.

Šaltiniai
---------
| **Karlis Dravinislatv. *Kārlis Draviņš*** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. gruodžio 30 d.Stendė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1991 m. sausio 18 d. (89 metai)Lundas, Švedija |
| Sutuoktinis (-ė) | Velta Rūkė-Dravinia |
|  |
| Veikla | latvių kalbininkas |
| Organizacijos | Lundo universitetas |
|  |
| Alma mater | Latvijos universitetas |

**Karlis Dravinis** (latv. *Kārlis Draviņš*, 1901 m. gruodžio 30 d. Stendė, Rusijos imperija – 1991 m. sausio 18 d. Lundas, Švedija, palaidotas Stendėje) – latvių kalbininkas.

Biografija
----------

Žmona Velta Rūkė-Dravinia. 1910-1914 m. mokėsi Gibulių pradžios mokykloje, 1914-1915 m. Talsų elementarinėje mokykloje, 1915-1918 m. su tėvais gyveno Rusijoje, 1921 m. lankė parengiamuosius kursus ir dirbo mokytojus Dursupėje ir Talsuose, 1938 m. baigė Latvijos universiteto baltų filologijos fakultetą. 1940 m. daktaras.

1940–1944 m. dėstė Tartu universitete. 1944 m. pasitraukė į Švediją. Dirbo Lundo universiteto Slavistikos institute. 1966-1986 m. laikraščio „Ceļi" redaktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė senuosius latvių kalbos paminklus, tarmes, vietovardžius. Išleido G. Elgerio Evangelijų ir epistolų vertimą į latvių kalbą (*Evangelien und Episteln ins lettische 0bersetzt von Georg Elger* 1961 m. 1976 m.; rankraštį Vilniuje surado Jurgis Gerulis) ir C. F. Temlerio 1772 m. latvių ir lietuvių kalbų lyginamojo žodyno rankraštį (*Glossarium Letticum, cum harmonia et differentia Dialecti Lithuanicae* 1971 m.). Paskelbė Stendės tarmės aprašą su V. Rūke–Dravinia, 4 kn. 1955–1962 m. vokiečių kalba). Sūnus Dainis Dravinis išleido jo veikalą apie Stendės ir gretimų apylinkių senovę, papročius ir kitus etnografijos dalykus (Kuržemėje praėjusiais laikais *Kurzemē aizgājušos laikos* 2000).

Bibliografija
-------------

* Stendes vecie uzvārdi / Filoloģijas materiāli, 1933.
* Skaņas un nomenu formas Stendes dialektā, 1-2, 1955-1956.
* Darbības vārdu formas un nelokāmas vārdu šķiras Stendes dialektā, 1958.
* Verbalformen und undeklinierbare Redeteile der Mundart von Stenden, (Verben, Adverbien, Präpositionen und Präfixe, Partikeln, Konjunktionen.), Slaviska Institutionen vid Lunds Universitet. Slaviska och baltiska studier, 4, Lund, 1958.
* Izsauksmes vārdi un onomatopoētiskie vārdi Stendes dialektā, 1962.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Karlis Dravinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 133 psl.
| Kaniutiškių akmuo su ženklais |
| --- |
| Buvęs riboženklis Kaniutiškių akmuo |
| 

Kaniutiškių akmuo su ženklaisKaniutiškių akmuo su ženklais

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°53′06″š. pl. 24°33′29″r. ilg.﻿ / ﻿54.885°š. pl. 24.558°r. ilg.﻿ / 54.885; 24.558Koordinatės: 54°53′06″š. pl. 24°33′29″r. ilg.﻿ / ﻿54.885°š. pl. 24.558°r. ilg.﻿ / 54.885; 24.558 |

 |
| Vieta | Kaišiadorių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kaišiadorių apylinkės seniūnija |
| Plotas | 484 |
| Registro Nr. | u. k. 2059 / AR274 |

**Kaniutiškių akmuo su ženklais** – istorinis akmuo Ilgakiemio kaime, 0,65 km į šiaurę nuo buvusio Kaniutiškių kaimo kapinių (Kaišiadorių apylinkės sen.), Kaišiadorių rajono savivaldybėje. Riedulys slūgso nuošalioje atviroje vietoje, dirbamų laukų apsuptyje, šalia krūmokšniais apaugusio plotelio, apie 3 km į šiaurės vakarus nuo Žaslių, 2 km į vakarus nuo kelio  **143**  Jonava–Žasliai–Kloniniai Mijaugonys . Privažiavimo kelio nėra. Nuo Žaslių pasiekiamas išvažiuojant Boro gatve, toliau – žvyrkeliu pro Erelių balos ežerą. 2022 m. duomenimis, šalia akmens stovėjo Lietuvos TSR laikų saugomo paminklo ženklas.

Akmuo apkerpėjęs, apsamanojęs
Kaniutiškių akmuo – žmogaus apdorotas riedulys, išskirtinis iškaltais ženklais. Jo buvusi paskirtis – riboženklis, žymėjęs žemės valdų ribas. Žmonės taip pat pasakojo, kad po akmeniu buvo palaidoti Napoleono kariuomenės kareiviai. Kaip regioninės reikšmės istorijos paminklas, jis 1992 m. įtrauktas į Kultūros vertybių registrą..

Aprašymas
---------

Akmuo apkerpėjęs, apsamanojęs, netaisyklingo ovalo formos, kiek nuolaidžia viršutine plokštuma rytine kryptimi. Dydis – apie 2,95 m ilgio, 2,1 m pločio ir iki 1 m aukščio nuo esamo žemės paviršiaus. Akmenį sudaro pilkas stambiagrūdis granitas. Paviršiaus centrinėje dalyje yra iškaltas lygiakryžmis kryžius su 14x14 cm dydžio kryžmomis. Akmens šiauriniame gale iškalti įvairūs ženklai, išsidėstę dvejomis eilėmis. Ženklų dydis viršutinėje eilutėje iki 21 cm ilgio ir 13-16 cm aukščio, žemutinėje – 56 cm ilgio ir 12-19 cm aukščio. Iškaltų griovelių plotis 1-1,5 cm, gylis iki 1 cm.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kaniutiškių akmuo su ženklais". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Kaniutiškių akmuo su ženklais. Kaišiadorių enciklopedija.
| **Juozas Pabrėža** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. rugsėjo 30 d. (67 metai)Skuodas |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija |
| Vaikai | Martynas, Kamilė |
|  |
| Veikla | pedagogas, lituanistas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos liberalų sąjunga;
* Naujoji sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Pabrėža** (g. 1955 m. rugsėjo 30 d. Skuode) – pedagogas, lituanistas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Skuodo vidurinę mokyklą. 1978 m. baigė lietuvių filologiją Vilniaus universitete. 1981–1984 m. studijavo Vilniaus universiteto aspirantūroje, apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją tema „Kirčio atitraukimo dinamika šiaurės žemaičių tarmėje".

1978 m. Šiaulių pedagoginio instituto (ŠPI) Lietuvių kalbos katedros dėstytojas, 1988 m. suteiktas docento pedagoginis mokslo vardas. 1986–1989 m. ŠPI Filologijos fakulteto prodekanas, 1989–1995 m. ŠPI Dailės fakulteto dekanas, nuo 1995 m. Šiaulių universiteto studijų prorektorius.

1995-1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos sąraše, 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Naujosios sąjungos sąraše Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Paskelbė per 30 mokslinių straipsnių žurnaluose „Kalbotyra" ir „Baltistica", knygelių „Žemaičių rašybos patarimai" (1991 m.), „Žemaičių rašyba" (1998 m.), vadovėlio studentams „Lietuvių kalba" Dialektologijos skyriaus (1995 m.) autorius. Nemažai prisidėjo prie žemaičių kalbos rašybos norminimo, yra sukaupęs daug įvairių tarmių kalbinės medžiagos, nuo 1979 m. vadovavo 20 studentų dialektologijos ekspedicijų.

Šiaulių „Lions" klubo pirmasis prezidentas, klubų Apygardos valdybos narys, Lietuvos Lions klubų apygardos gubernatorius, Šiaulių žemaičių kultūros draugijos „Saulaukis" narys, krepšinio klubo „Sekmadienis" narys, Žemaitijos regioninės etninės kultūros globos tarybos pirmininko pavaduotojas.

Bibliografija
-------------

* *Lietuvių kalba 1: Leksikologija, fonetika, akcentologija, dialektologija, rašyba* (1995 m.)
* *Žemaičių rašyba* (su Aleksu Girdeniu, 1998 m.)
* *Lietuvių kalba ne tik egzaminui, bet ir gyvenimui* (su S. Tumėnu, 2007 m.)
* *Žemaičių kalba ir rašyba* (2017 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  *Juozas Pabrėža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
| Baškirijos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Sakalo uola prie Nugušo tvenkinio Sakalo uola prie Nugušo tvenkinio |
| **Vieta:** | Rusijos vėliava Rusija(Baškirijos vėliava Baškirija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Meleuzas |
| 

Žemėlapis rodantis Baškirijos nacionalinis parkas vietą.Baškirijos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 53°03′0″ š. pl. 56°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.05000°š. pl. 56.53333°r. ilg.﻿ / 53.05000; 56.53333Koordinatės: 53°03′0″ š. pl. 56°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿53.05000°š. pl. 56.53333°r. ilg.﻿ / 53.05000; 56.53333 |
| **Plotas:** | 920 km² |
| **Įkurtas:** | 1986 m. |
|  **Vikiteka:** | Baškirijos nacionalinis parkas |

**Baškirijos nacionalinis parkas** (rus. *Национальный парк «Башкирия»*, bašk. *Башҡортостан милли паркы*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, pietų Baškortostane, Meleuzo, Kugarči ir Burzios rajonuose. Įsteigtas 1986 m.

Nacionalinis parkas apima pietvakarinius Pietų Uralo šlaitus, esančius į vakarus nuo Uraltau kalnagūbrio. 91,8 % parko ploto dengia miškai (daugiausia plačialapių bei plačialapių-smulkialapių medžių, taip pat yra pušynų bei mišrių pušynų-beržynų). Parke auga 40 augalų, įtrauktų į Baškirijos raudonąją knygą ir 12 – į Rusijos raudonąją knygą. Sutinkami būdingi šiam kraštui gyvūnai – rudieji lokiai, vilkai, lapės, lūšys, barsukai, briedžiai, stirnos, voverės, miškinės kiaunės, šeškai, žebenkštys, šermuonėliai, ūdros, europinės audinės, baltieji ir pilkieji kiškiai, voverės-skraiduolės, burundukai, ondatros, ąžuolinės miegapelės, starai, didieji kiškiašokliai, vandens pelėnai ir kt. taip pat peri 148 paukščių rūšys, upėse plaukioja 32 žuvų rūšys (lydekos, taimeniai, kiršliai, starkiai).

Parku teka Nugušo, Belajos upės, sudarytas Nugušo tvenkinys. Gausu karstinių olų, tiltų, įgriuvų, skardžių, tarpeklių, trykšta šaltiniai, verdenės, krinta vaizdingas Kuperlios krioklys.

* Kuperlios krioklysKuperlios krioklys
* Kuperlios karstinis tiltasKuperlios karstinis tiltas
* Kalnuotas parko kraštovaizdisKalnuotas parko kraštovaizdis
* Atodangos prie Nugušo tvenkinioAtodangos prie Nugušo tvenkinio

Šaltiniai
---------

1. ↑  Кучерев Е. В. *Башкирия (национальный парк) Archyvuota kopija 2016-04-09 iš Wayback Machine projekto.*, Башкирская энциклопедия. – Уфа: ГАУН «Башкирская энциклопедия», 2015–2019.