recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Double Faced Eels |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Latvija |
| Žanrai | Alternatyvusis rokas, pankrokas, poprokas |
| Aktyvumo metai | 2000–2009 |
| Įrašų kompanija | Platforma Records |
| Nariai |
| Martinš GailitisEduardas ZagainovasReinis BrigisPaulas Kesteris |
| Buvę nariai |
| Rihardas Neverovskis (2000–2005)Toms (2000–2004)Cherry (2002–2003) |

**Double Faced Eels** (latv. ***Divkosīgie Zuši***) – roko grupė iš Latvijos, įkurta 2000 m. Grupė Latvijoje išgarsėjo 2005 m. su daina *Zilais valis* ir tuo pačiu pavadinimu išleistu albumu.

Istorija
--------

2000 m. balandį grupę įkūrė gitaristai Martinš Gailitis (Marka) ir Toms, taip pat būgnininkas Rihardas Neverovskis. Iš pradžių grupė neturėjo solisto, 2002 m. prie jos prisijungė vokalistė *Cherry*. Po nesutarimų tarp muzikantų ir solistės, ji greit grupę paliko, o Double Faced Eels pagrindiniu vokalistu tapo gitaristas Marka. 2004 m. grupėje liko vieninteliai Marka ir Rihardas, todėl buvo pakviesti gitaristai Eduardas Zagainovas (Chikys) ir Reinis Brigis. 2004 m. pabaigoje Latvijos radijo stočių topuose gana sėkmingai startavo pirmasis Double Faced Eels radiosinglas *To Take Breathe*.

2005 m. pradžioje Double Faced Eels paliko būgnininkas Rihardas, o prie grupės prisijungė Paulas Kesteris. Nuo to laiko grupės sudėtis nepasikeitė. 2005 m. kovą Double Faced Eels antrasis radijo singlas *Prasīt aizmirsto* tapo kol kas vienintele grupės daina nr.1. Šiai dainai buvo nufilmuotas ir pirmasis grupės videoklipas. Tačiau didesnio populiarumo susilaukė kita grupės daina *Zilais valis* dėl įžūlaus dainos teksto. Vasarą grupė pasirodė Brainstorm koncertiniame ture kaip apšildomoji grupė. Rudenį išėjo kitas radijo singlas *16*.

Grupė du kartus buvo nominuota 2005 m. Latvijos Muzikos įrašų metų apdovanojimuose: daina *Zilais valis* pretendavo į geriausios roko dainos titulą, o grupė kandidatavo į metų geriausio debiutanto statusą. 2006 m. sausio 11 d. išėjo Double Faced Eels debiutinis albumas *Zilais valis*. Pirmoje metų pusėje radijo stotyse pasirodė dar du radijo singlai *Pa jokam* ir *Krokodils* (kuriai irgi nufilmuotas videoklipas). 2006 m. rugsėjį Double Faced Eels pasirodė su nauja daina *Dagmāra*, kuriai buvo sukurtos rusiška ir angliška versijo, atitinkamai *Татьяна* (*Tatjana*) ir *Jennifer*.

Grupės sudėtis
--------------

* Martinš Gailitis (*Marka*) – balsas, gitara
* Reinis Brigis – balsas, gitara
* Eduardas Zagainovas (*Chikys*) – bosinė gitara
* Paulas Kesteris – būgnai

Diskografija
------------

* *Zilais valis* (2006)
* *Kurš gribēja nogalināt Džūliju? Nezinu, bet trāpīja mums* 2007.05.01

Nuorodos
--------

* Grupės svetainė Archyvuota kopija 2018-12-16 iš Wayback Machine projekto.
* Grupės fanų svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Svratka |
| --- |
| Svratka Brno apylinkėse Svratka Brno apylinkėse |
| **Ilgis** | 173,9 km |
| **Baseino plotas** | 7118,7 km² |
| **Vidutinis debitas** | 27,24 m³/s |
| **Ištakos** | Čekijos-Moravijos aukštuma |
| **Žiotys** | Dijė |
| **Šalys** | Čekija |
|  |
|  **Vikiteka** | Svratka |

**Svratka** (ček. *Svratka*) – upė pietų Čekijoje; Dijės kairysis intakas. Prasideda Čekijos-Moravijos aukštumoje, Ždaro masyve, Žakovo kalno papėdėje. Teka pietryčių kryptimi. Susiliejusi su Svitava smarkiai praplatėja. Įteka į Dijės upės Nove Mlynų tvenkinį, sudaro bendras žiotis su Jihlavos upe.

Didesni intakai: Fryšavka, Nadvedička, Loučka, Baltasis upelis, Bobrava (dešinieji), Hodoninka, Besenekas, Lubė, Svitava, Litava (kairieji). Upės vagoje įrengtos 3 užtvankos. Prie Svratkos įsikūrę miestai: Tišnovas, Brno, Modržicės, Židlochovicės.

* Svratkos ir Svitavos upių santakaSvratkos ir Svitavos upių santaka
*
Koordinatės: 55°24′28″ š. pl. 21°53′44″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40778°š. pl. 21.89556°r. ilg.﻿ / 55.40778; 21.89556

Vainuto miškas prie Dargiškės
**Vainuto miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Šilutės rajono šiaurės rytuose, 1,5 km nuo Vainuto. Plotas – 16,5 km². Susideda iš Vainuto miško ir Vainuto–Kūtymų miško. Priklauso Šilutės miškų urėdijos Vainuto girininkijai.

Paviršius lygus, būdingi velėniniai jauriniai glėjiški, vietomis glėjiniai priemoliai ir priesmėliai. Per miškus teka Šyšos intakas Šustis su Nibrine. Taip pat miške yra Šyšalės, Balčios, Lolyčios, Bikavos ištakos (mišku eina vandenskyra tarp Šyšos ir Jūros baseinų). Masyvas išsidraikęs, daug proskynų, erčių.

Medynų sudėtis:

* eglynai: 47 %
* beržynai: 33 %
* juodalksnynai: 10 %
* baltalksnynai: 5 %
* ąžuolynai: 2 %
* drebulynai: 2 %
* pušynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 25 % miško medžių, pusamžiai medynai – 40 %, pribręstantys – 20 %, brandūs – 15 %.

Vainuto miškuose gyvena briedžiai, stirnos, šernai, vilkai, lapės, kiaunės, usūriniai šunys, kiškiai, voverės.

Masyvą skiria plentas  **165**  Šilalė–Šilutė . Miške iš šalimais įsikūrę Gorainiai, Dargiškė, Aušbikavis, Šusčiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vainuto miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 420
Deivės Šauškos bareljefas Jazilikajoje.
**Šauška** arba **Šavuška** (het. *Šauša* , vėliau *Šawuška*) – huritų meilės ir vaisingumo deivė. Iš huritų panteono šią deivę perėmė hetitai. 

Deivės Ištarės atitikmuo, kartais hetitų dantiraštyje taip ir įvardijama. Būdingi ir kai kurie karo dievybės bruožai, atsiskleidžiantys hetitų „Giesmėje apie Ulikumį". Buvo siejama su požemio pasauliu, buvo tikima, kad rūpinasi šeimos gerove, o ją supykdžius, iš vyrų galinti atimti jėgas. Šventasis gyvūnas – liūtas. Vaizduojama su dviem sparnais, šalia liūto, drauge su dviem tarnaitėmis. Vardas bandomas sieti su huritų žodžiu \**šauri*, reiškiančiu ginklą. Brolis – huritų audros dievas Tešubas.

Apie Šaušką yra išlikę nemažai žinių, nes ji buvo hetitų valdovo Hatušilio III deivė globėja. Pastarasis buvo vedęs Šauškos vyriausiojo žynio dukterį Puduhepą. Minima viename iš XIV a. pr. m. e. Amarnos laiškų (EA 19), kuriame kalbama apie egiptiečiams siunčiamą deivės Šauškos statulą (taip siekiama padėti sergančiam faraonui).

Jazilikajos, šventovės prie istorinės hetitų sostinės Hatušo, bareljefuose pavaizduota dukart. Viename bareljefe Šauška vaizduojama tarp vyriškos lyties dievų, kitame – tarp deivių. Pasak hetitų tekstų, Šauška apsirengusi ir kaip vyras, ir kaip moteris, tarp jos atributų – kirvis ir ginklai. Kartais tai interpretuojama kaip šios dievybės androginiškumas.

Šauškos kulto centras buvo Lavazantijoje (Kizuvatnos valstybėje), taip pat Eufrato aukštupyje buvusiame hetitų Samuhos mieste.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Šauška*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013.
2. ↑  Beckman, Gary. "Ištar of Nineveh Reconsidered. "JCS 50 (1998).
3. ↑  Moran, William L. The Amarna Letters. Johns Hopkins University Press, 1987, 1992.
4. ↑  Karel van der Toorn; Bob Becking; Pieter Willem van der Horst (1999). *Dictionary of Deities and Demons in the Bible*. Brill. pp. 758–759. ISBN 90-04-11119-0.
5. ↑  *Sirkeli Höyük – Exploring an Ancient Hittite City in Cilicia* (suarchyvuota).
| Šaučikių senovės žemdirbystės vieta |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Šaučikių senovės žemdirbystės vietaŠaučikių senovės žemdirbystės vieta

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°06′28″š. pl. 21°35′01″r. ilg.﻿ / ﻿56.107729°š. pl. 21.58356°r. ilg.﻿ / 56.107729; 21.58356Koordinatės: 56°06′28″š. pl. 21°35′01″r. ilg.﻿ / ﻿56.107729°š. pl. 21.58356°r. ilg.﻿ / 56.107729; 21.58356 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 20 ha |
| Naudotas | XV - XIX a. |
| Žvalgytas | 2003, 2004 m. |

**Šaučikių senovės žemdirbystės vieta** yra šiaurės rytiniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, 0,7 km į rytus nuo kelio Skuodas-Salantai, Erlos upės kairiajame krante, Šaučikynės (Šaučikių) miško pietvakarinėje dalyje. Saugotinas kultūros paveldo objektas. Vertė – archeologinė, istorinė.

Vieta
-----

Šaučikių kaimo žemių rytiniame pakraštyje, miške, apie 20 ha plote išliko akmenų krūsnių ir pylimų, kurie išsidėstę Erlos upės pakrantės aukštumose. Pietinėje-pietvakarinėje dalyje dominuoja krūsnys, kurių skersmuo 1,5-3 m, o aukštis iki 0,2-0,3 m. Pylimų daugiausia šiaurės vakarinėje laukų dalyje. Jie iki 2 m pločio, suplokštėję, pasidengę miškožemio sluoksniu, iki 0,2 cm aukščio. Dalis akmenų krūsnių nuardyta.

Senovės žemdirbystės vietos pietvakariniame pakraštyje yra vėlyvos kaimo kapinaitės, apjuostos griovio, kurį kasant apardyta dalis krūsnių.

Tyrimai
-------

2003 m. išaiškino Vilniaus universiteto ir Kretingos muziejaus archeologinė žvalgomoji ekspedicija (vadovas Algimantas Merkevičius). 

2004 m. apmatavo ir kartografavo Algimantas Merkevičius, Rėda Nemickienė (Vilniaus universitetas), Julius Kanarskas (Kretingos muziejus) ir Renaldas Augustinavičius (Kultūros paveldo centras).

Šaltiniai
---------

* Julius Kanarskas. Ankstyvosios žemdirbystės laukų sistemos Vakarų Lietuvoje. – Kretinga, 2004. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 1, b. 318. – L. 26.
| **Karolis Lederis** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. rugpjūčio 1 d.Noreikoniai, Pakruojo valsčius |
| Mirė | 2007 m. kovo 17 d. (86 metai) |
|  |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | filosofijos daktarasmedicinos daktaras |
| Alma mater | Bristolio universitetas |

**Karolis Lederis** (1920 m. rugpjūčio 1 d. Noreikoniai, Pakruojo valsčius – 2007 m. kovo 17 d. Comox miestelyje, Kanada) – Lietuvos farmakologas ir endokrinologas, filosofijos (1961 m.) ir medicinos (1968 m.) daktaras.

Biografija
----------

1939 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1958 m. baigė Bristolio universitetą. 1958–1968 m. Bristolio universiteto, 1969–1989 m. Kalgario universiteto profesorius. 1976 m. skaitė paskaitas Vilniaus universitete ir Kauno medicinos institute. 1982–1984 m. vadovavo Kanados medicinos tyrimų tarnybai.

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – hipotalamo funkcijų tyrimai.

Bibliografija
-------------

* Endokrininių audinių subląstelinė sandara ir funkcija, 1971 m. anglų kalba
* Naujausieji hipotalamo funkcijos tyrimai, 1974 m. anglų kalba

Prof. Karolis Lederis mirė 2007 kovo 17 d. Comox miestelyje (Kanada).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karolis Lederis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 780 psl.
**Gasparas de Karvachalis** (*Gaspar de Carvajal*; 1504–1584 m.) – ispanų kunigas dominikonas, keliautojas, tyrinėtojas.

Gasparas de Karvachalis buvo kilęs iš Estremadūros. Po įstojimo į dominikonų ordniną Ispanijoje, 1533 m. jis išvažiavo į Peru versti indėnus į krikščionybę. 1541 m. jis dalyvavo Fransisko de Oreljanos ekspedicijoje per Amazoniją, ieškant Eldorado.[1] Dėl maisto stokos 1541 m. gruodžio 26 d. ekspedicija pasidalijo ir Gasparas su Oreljana nusileido Napo upe. Pasiekus kaimus, jie pasirūpino maistu, tačiau negalėjo grįžti plaukdami prieš greitos upės srovę. Oreljana nusprendė plaukti į rytus palei upės srovę ir savo kelyje jie susidūrė su draugiškais ir priešiškais indėnais, su kuriais kovojo. Ekspedicija pasiekė kaimą, kuriame gyveno moterys-kariai ir Gasparas nusprendė, kad jie aptiko mitines Amazones. 1542 m. rugpjūtį ekspedicija pasiekė jūrą ir tai buvo pirmoji ekspedicija, kuri perplaukė Amazoniją ir pasiekė Atlanto vandenyną. Gasparas grįžo į Peru, kur mirė Santo Domingo vienuolyne Limoje.

Gasparas papasakojo šios ekspedicijos įvykius savo darbe *Relación del nuevo descubrimiento del famoso río Grande que descubrió por muy gran ventura el capitán Francisco de Orellana* („Ataskaita apie nesenus atradimus garsioje Didžiojoje upėje, kuri buvo atrasta puikiuoju gero likimo kapitonu Francisco de Orellana"). Vienuolis aprašė ne tik ekspedicijos datas, bet ir pridėjo daug etnologinių pastabų apie indėnų karo taktiką, apeigas ir papročius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Opisthorchis felineus** |
| --- |
| Katinė siurbikė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Būrys: | *Plagiorchiida*  *( Plagiorchiida)* |
| Pobūris: | *Opisthorchiata*  *( Opisthorchiata)* |
| Antšeimis: | *Opisthorchioidea*  *( Opisthorchioidea)* |
| Šeima: | *Opisthorchiidae*  *( Opisthorchiidae)* |
| Gentis: | *Opisthorchis*  *( Opisthorchis)* |
| Rūšis: | Katinė siurbikė  *( Opisthorchis felineus)* |

 |
| Binomas |
| ***Opisthorchis felineus***Sebastiano Rivolta, 1884 |

**Katinė siurbikė** (*Opisthorchis felineus*) – plokščiųjų kirmėlių (lot. *Platyhelminthes*) tipo, siurbikių klasės (lot. *Trematoda*) parazitinė kirmėlė, balzganai gelsvos spalvos, 7-12 mm ilgio ir 2-3 mm pločio. Galutinis parazito šeimininkas - žmonės, naminiai ir laukiniai mesėdžiai gyvūnai, kurie ėda žalias žuvis, tarpinis šeiminkas – gėlavandeniai moliuskai, dažniausiai *Bithynia* genties rūšys, papildomas šeimininkas - gėlavandenės žuvys, dažniausiai karpinės.

Paplitimas
----------

Paplitę Rusijoje ir Rytų Europoje, palei Sibiro, ypač Obės, Irtyšiaus ir Tolimųjų Rytų upes, Ukrainoje, Kaliningrado srityje, Karelijos vandens baseinuose, Lietuvoje pavieniai atvejai buvo registruoti Nemuno ir Minijos žemupio zonose.

Morfologija
-----------

Katinė siurbikė yra smulki, kūnas plokščias, pailgo lapelio formos. Abu siurbtukai yra priekiniame kūno gale, netoli vienas kito. Visą kūno ertmę užima labai vingiuota gimda. Skiautėtos formos sėklidės ir kiaušidė yra užpakalinėje kūno dalyje. Žarna yra porinių nešakotų vamzdelių pavidalo; jie nusitęsia kūno šonais ir baigiasi aklinai užpakaliniame kūno gale. Negausios trynio liaukos išsidėsčiusios kūno šonuose.
**Česlovas Mančinskas** (g. 1940 m. balandžio 18 d. Birdekšniuose, Rimšės valsčius) – Lietuvos istorikas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1963 m. baigė Vilniaus universitetą. Istorijos institute apgynė disertaciją „Socialinis draudimas Lietuvoje buržuazijos valdymo metais", Vilniaus universitete – „Aukštasis mokslas Lietuvoje 1919-1940 m."  1989 m. istorijos mokslų daktaras.

1963–1966 m. Kauno medicinos instituto, 1969–1979 m. – Kauno politechnikos instituto, 1979–1990 m. – SSRS vidaus reikalų ministerijos Minsko aukštosios mokyklos Vilniaus fakulteto neakivaizdinio skyriaus dėstytojas, 1981–1990 m. (paeiliui) kelių visuomenės mokslų katedrų viršininkas.

Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę prisidėjo prie pirmosios aukštosios policijos mokyklos Lietuvoje kūrimo. 1990–2005 m. Lietuvos policijos akademijos (dab. Mykolo Romerio universitetas) dėstytojas, 1990–2000 m. Politologijos ir filosofijos, vėliau Filosofijos katedros vedėjas; nuo 1997 m. profesorius.

Vienas pirmųjų tyrė 1918–1940 m. Lietuvos Respublikos socialinį draudimą, aukštąjį mokslą, to ir vėlesnio laikotarpio policijos ir milicijos istoriją. Su kitais studentams parengė metodinių priemonių.

Bibliografija
-------------

* Socialinis draudimas Lietuvoje ir kova dėl jo 1919-1940 metais, 1971 m.
* Aukštasis mokslas Lietuvoje 1918–1940 metais, 1996 m.
* Policija Lietuvoje 1918–1940 metais, 1998 m.
* Lietuvos valstybės sienos apsaugos tarnybos istorija (1918–2000 m.). Bendraautoris Algis Balaišis, 2003 m.
* Lietuvos policija atkūrus nepriklausomybę (1990–1996 m.). Bendraautoris Petras Liubertas, 2004 m.
* Lemtingi posūkiai Lietuvos policijos istorijoje, sudarytojas ir vienas autorių, 1993 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Vytautas Spečiūnas. *Česlovas Mančinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. - 192 psl.
**Česlovas Braziulis** (g. 1939 m. sausio 6 d. Pažemiškis, prie Dūkšto) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1963 m. baigė su pagyrimu Poltavos priešlėktuvinės gynybos karo mokyklą, 1972 m. baigė Kijevo karo akademiją. Iki 1990 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose.

Nuo 1990 m. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento skyriaus viršininko pavaduotojas, vėliau Karinio rengimo skyriaus viršininkas. 1991 m. pulkininkas. Nuo 1993 m. kovo mėn. Krašto apsaugos ministerijos (KAM) karinių oro pajėgų Operatyvinio skyriaus viršininkas, nuo 1993 m. rugpjūčio mėn. štabo viršininkas. 1999–2000 m. KAM karinių oro pajėgų inspekcijos viršininkas. Parengė ir išleido Krašto apsaugos tarnybos, Sargybos ir Drausmės, Rikuotės, Motošaulių kovos laikinąjį, Kovos statutus.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 1998 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Jurkevičius. *Česlovas Braziulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 783 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Česlovas Kasputis
**Česlovas Kasputis** (g. 1952 m. gruodžio 9 d. Lygiuose, Raseinių raj.) – Lietuvos energetikas, AB „Šiaulių energija" administracijos vadovas ir generalinis direktorius.

Biografija
----------

1960–1970 m. mokėsi Nemakščių vidurinėje mokykloje. Dalyvavo meno saviveikloje, vaidino mokyklos teatre. 1970–1975 m. Kauno politechnikos institute studijavo pramonės šiluminę energetiką, inžinierius.

1975–1979 m. Rėkyvos Valstybinės Rajoninės elektrinės rajoninės katilinės meistras. 1979–1982 m. Šiaulių Šilumos tinklų katilų ūkio tarnybos viršininkas, 1982–1990 m. – Šiaulių Šilumos tinklų vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas, 1990–1994 m. įmonės vyriausiasis inžinierius, 1994–2001 m. – technikos direktorius, 1996–2001 m. UAB „Šiaulių energija" direktoriaus pirmasis pavaduotojas. Nuo 2001 m. AB „Šiaulių energija" administracijos vadovas ir generalinis direktorius.

Vienas iš Šiaulių miesto ir Šiaulių rajono šilumos ūkio modernizavimo programos autorių, vienas iš biokuro panaudojimo šilumai ir elektros energijai gaminti kartu kogeneracijos principu iniciatorių. Jo iniciatyva Šiauliuose 2004 m. vėl buvo pradėta gaminti elektros energija.

Lietuvos šilumos tiekėjų asociacijos narys, Lietuvos šiluminės technikos inžinierių sąjungos narys, Šiaulių pramonininkų asociacijos narys, asociacijos tarybos narys. Lions klubo narys, 2007-2008 m. Šiaulių Lions klubo „Alka" prezidentas.

Už ilgametį darbą energetikoje apdovanotas Lietuvos Respublikos Seimo padėkos raštu, energetikų garbės ženklu, už aukštą profesionalumą bei ištikimybę profesijai suteiktas profesijos riterio vardas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Česlovas Petraškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1886 m.Mitrašiūnuose, Biržų raj. |
| Mirė | 1941 m. rugsėjo 2 d. (~55 metai)Panevėžyje |
|  |
| Veikla | teisininkas, knygnešys, savivaldybininkas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Česlovas Petraškevičius** (1886 m. Mitrašiūnuose, Biržų raj. – 1941 m. rugsėjo 2 d. Panevėžyje) – teisininkas, knygnešys, savivaldybininkas.

Biografija
----------

1904 m. baigė Rygos gimnaziją, ten įstojo į slaptą Lietuvos socialdemokratų partijos kuopelę, platino draudžiamą spaudą lietuvių kalba. Nuo 1905 m. – LSDP Petrapilio kuopos narys. 1907 m. bendradarbiavo su socialdemokratais, Valstybės Dūmos atstovais. 1910 m. baigė teisę Petrapilio universitete, iki 1917 m. gyveno Petrapilyje, dirbo advokato padėjėju.

Pirmojo pasaulinio karo metais dalyvavo socialdemokratų, *Mažturčių draugijos* veikloje, buvo *Petrapilio draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti* CK narys, draugijos sekretorius. 1917 m. *Petrapilio lietuvių seime* atstovavo LSDP.

Po bolševikų perversmo išvyko į Voronežą, ten su Vincu Kapsuku pasirašė aktą dėl Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti likvidavimo. Netrukus buvo suimtas ir 5 mėn. kalėjo Maskvoje. Išleistas dirbo Lietuvos konsulate. 1919 m. pradžioje Vilniuje V. Kapsuko paskirtas mitybos komisaru.

Bolševikams pasitraukus, liko Lietuvoje. Panevėžyje dirbo advokatu, dalyvavo steigiant apskrities savivaldybes. Buvo LSDP frakcijos Panevėžio miesto savivaldybės taryboje vadovu, dirbo savivaldybės juriskonsultu. Įsteigė miesto elektros stotį (dabar AB „Panevėžio energija"). 1924 m. įsteigė visas miesto statusą turinčias savivaldybes jungusią Lietuvos miestų sąjungą, išrinktas į jos pirmąją valdybą bei valdybos pirmininku.
**Petru Stîngă**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Petru Stîngă |
| Gimimo data | 1987 m. balandžio 17 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Moldova |
| Ūgis | 1,79 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2008  2009  2010  2010  2011  2011  2012  2013  2013  2014–2015  2015  2019  2022– | FK ŠilutėIskra Stal FC Sfîntul Gheorghe Suruceni  FC Milsami  FK Belšina Babrujsk  FC Costuleni  FC Academia UTM Chișinău  Iskra-Stali  FC Speranța Crihana Veche  FK 1625 Liepaja  FC Spicul Chișcăreni  FC Speranța Drochia  FC Victoria Chisinau | 0? 0(?)17 0(0)14 0(2)14 0(1)03 0(0)11 0(0)24 0(1)06 0(0)21 0(2)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?)0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
|  | Moldavija Moldavija |  |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. liepos 12 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. liepos 12 d.. |

**Petru Styngė** (rumun. *Petru Stîngă*, rus. *Стынгэ Петру*; g. 1987 m. balandžio 17 d.) – Moldavijos futbolininkas, atakuojančio plano saugas. Kitados atstovavo Moldavijos jaunimo rinktinėms.

Biografija
----------

Karjerą pradėjo Moldavijoje. Atstovavo įvairiems klubams gimtinėje.

2006 m. žaidė FBK Kaunas komandoje, su kuria tapo Lietuvos čempionu.

2007–2008 m. žaidė FK Šilutėje ir FBK Kaunas.

Vėliau sugrįžo į Moldaviją, atstovavo Iskra-Stali, nuo 2010 m. rungtyniavo FC Sfîntul Gheorghe Suruceni.

2010 m. vasarą perėjo į FC Milsami. 

2011 m. pirmoje pusėje rungtyniavo FK Belšina Babrujsk. Vasarą perėjo į FC Costuleni.

2012 m. priklausė FC Academia UTM Chișinău. 

2013 m. pradžioje perėjo į Iskra-Stali. O rugsėjo mėn. prisijungė prie FC Speranța Crihana Veche.

2014 m. vasarą persikėlė į Latviją ir tapo FK 1625 Liepaja nariu.

2015 m. vasarą pasirašė sutartį su FC Spicul Chișcăreni. 

Nuo 2019 m. priklausė FC Speranța Drochia.

Nuo 2022 m. atstovavo FC Victoria Chisinau.

Nuorodos
--------

* Transfermarkt
* SOCCERWAY
* Futbolinis.lt
* Footballdatabase.eu
| **Petras Plancijus** |
| --- |
|  |
| Petras Plancijus. Autoriai – J. Buys/Rein, Vinkeles (1791) |
| Gimė | 1552 m. |
| Mirė | 1622 m. gegužės 15 d. (~70 metų) |
|  |
| Veikla | olandų astronomas, kartografas ir dvasininkas |
| Parašas |
|  |

**Petras Plancijus** (ol. *Pieter Platevoet*, lot. *Petrus Plancius*; g. 1552 – m. 1622 m. gegužės 15 d.) – olandų astronomas, kartografas ir dvasininkas. Žymiausias žemėlapis – 1592 m. išleistas žemėlapis. Aktyviai kartografavo dangaus sferas.

Biografija
----------

Studijavo teologiją Vokietijoje ir Anglijoje. Būdamas 24 metų tapo olandų reformatų bažnyčios pastoriumi. Dėl religinio persekiojimo ir inkvizicijos persikėlė gyventi į Amsterdamą. Čia jis susipažino su navigacija ir tapo kartografijos meistru. P. Plancijus buvo pripažintas puikiu kelio į Indiją ekspertu. Jis tikėjo, kad egzistuoja kelias iki Arkties, o tą įrodė trečioji (nors ir nesėkminga) Willem Barentsz misija į šiaurę.

P. Plancijus buvo vienas Olandų Rytų Indijos bendrovės įkūrėjų, kuriai jis nupiešė daugiau nei 100 įvairių žemėlapių.

Lietuva
-------

Žymiajame 1592 m. pasaulio žemėlapyje „Nova et exacta totius orbis tabula geographica at hydrographica" P. Plancijus apytikriais bruožais pažymėjo ir Lietuvos žemes. Čia pažymėtos 4 gyvenvietės dabartinės Lietuvos teritorijoje:

* *Crono* (Kruonis?)
* *Memel* (Klaipėda)
* *Vilna* (Vilnius)
* *Wolka* (Vilkija?)

Stambesniuose, dviejų pusrutulių „Orbis Terrarum" žemėlapiuose 1590 ir 1594 m. iš Lietuvos vietovardžių nurodomas tik Vilnius.

* „Orbis Terrarum", 1590 m. „Orbis Terrarum", 1590 m.
* „Orbis Terrarum", 1594 m. „Orbis Terrarum", 1594 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Plancius, Petrus. Encyclopedia.com (tikrinta 2021-11-20)
2. ↑  Scientist of the Day - Petrus Plancius. 2018-05-15, Lindahall.org (tikrinta 2021-11-20).
3. ↑  Nova et exacta totius orbis tabula geographica at hydrographica. Europeana.eu (tikrinta 2021-11-20)
| Petrovacas*Петровац* |
| --- |
| *Petrovaco panorama* |
|  |
| 

PetrovacasPetrovacas

42°12′20″ š. pl. 18°56′33″ r. ilg.﻿ / ﻿42.20556°š. pl. 18.94250°r. ilg.﻿ / 42.20556; 18.94250﻿ (Petrovacas (Juodkalnija))Koordinatės: 42°12′20″ š. pl. 18°56′33″ r. ilg.﻿ / ﻿42.20556°š. pl. 18.94250°r. ilg.﻿ / 42.20556; 18.94250﻿ (Petrovacas (Juodkalnija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Budvos opština |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 1 485  |
|  |
| **Tinklalapis** | petrovacnamoru.net |
|  **Vikiteka** | Petrovacas |

**Petrovacas** (serb. *Петровац*) arba **Petrovacas prie Jūros** (serb. *Петровац на Мору*, it. *Castellastua*) – miestelis Juodkalnijoje, Budvos savivaldybėje, Adrijos jūros pakrantėje. Įsikūręs pusiaukelėje tarp Budvos ir Baro, prie kelio atšakos į Podgoricą. Kaip ir kituose Adrijos pakrantės miestuose, Petrovace vystomas turizmas. Miestelyje yra du smėlio paplūdimiai, kazino, naktinis klubas, venecijietiškas senamiestis. Prie Petrovaco esančioje įlankoje yra dvi salelės – Katičiaus ir Sveta Nedelios. Vienoje jų stovi koplyčia.

Istorija
--------

Gyvenvietė žinoma nuo romėnų laikų. Tuo metu buvo pastatyta keletas vilų Medinskio kyšulyje. Po Šv. Ilijo bažnyčia rastos IV a. mozaikinės grindys, vilos, pirčių liekanos. Vėliau čia įsikūrė slavų kaimas. XVI a. venecijiečiai mieste pastatė tvirtovę. Dabartinį pavadinimą miestas gavo XX a. kuomet pavadintas serbų karaliaus Petro I garbei.

Sportas
-------

* OFK Petrovac – futbolas
**Abstinencijos sindromas** – individo būsena, grupė simptomų, atsirandanti staiga reikšmingai sumažinus ar nutraukus buvusį pakankamai ilgą stabilų narkotinės medžiagos ar medikamento vartojimą; pagirios. Tai pagrindinis priklausomybės ligų požymis.

Nuo alkoholio, kofeino, nikotino, cukraus, druskos ar kitų silpnesnį poveikį turinčių medžiagų priklausomam asmeniui jis prasideda po 12−72 val. nuo vartojimo nutraukimo, trunka 5−30 dienų: skauda galvą, džiūsta burna, dreba rankos. Dingsta apetitas bei nuotaika, gali kankinti nerimas, būdingas padidėjęs prakaitavimas, tampa sunku užmigti. Suvartojus bent mažą kiekį medžiagos, šie reiškiniai sumažėja arba visai išnyksta. Iš pradžių savijauta pagerėja suvartojus mažą kiekį, vėliau reikia vis didesnio. Dėl to išsivysto periodinis ar nuolatinis alkoholizmas.

Nuo stipresnių narkotinių medžiagų priklausomam asmeniui abstinencijos sindromas prasideda po 3−12 val. gydant trunka 2−24 savaites, negydant ar gydant su pertrūkiais − iki keletos metų. Asmuo tampa dirglus, gali sutrikti širdies ritmas ar atsirasti skausmų širdies srityje, kartais pakyla temperatūra. Vėliau apima nerimas ar net mirties baimė.

Kiti būdingi abstinencijos sindromo simptomai − galvos skausmas, svaigulys, šokinėjantis kraujospūdis, dingęs apetitas, atsiradęs pykinimas, vėmimas, sutrikęs tuštinimasis, gausus prakaitavimas, tekančios seilės, kankinanti nemiga, košmarai, drebulys, nevaldomas sausas kosulys, raumenų bei sąnarių skausmas. Kartais individas tampa agresyvus, žalojasi ar net mėgina nusižudyti. Esant sunkiai abstinencijai sutrinka sąmonė, atsiranda traukuliai, haliucinacijos. Pagal simptomus galima nustatyti, kokia narkotinė medžiaga buvo vartojama.

Įtariant abstinencijos sindromą, rekomenduojama kuo skubiau padėti kenčiančiam asmeniui kreiptis į gydytoją narkologą. Gydymas vykdomas narkologinėje ligoninėje vaistais bei įtaiga.

Nuorodos
--------

1. ↑  Drug withdrawal timelines and treatments (angl.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

V. Kandinskio paveikslas, 1924 m.
**Abstrakcionizmas** yra XX amžiaus pradžioje atsiradusi moderniosios meno epochos srovė.

Istorija
--------

Abstrakcionizmas atsirado apie 1910 m. beveik kartu Miunchene, Amsterdame ir Maskvoje. Ketvirtajame dešimtmetyje ši kryptis paplito Paryžiuje ir Niujorke, kur, gelbėdamiesi nuo fašizmo, emigravo daug Europos dailininkų.

Vienas iš Abstrakcionizmo pradininkų yra JAV išeivis iš Rusijos Vasilijus Kandinskis (1866 m.–1944 m.). Jis nepritampa nei prie impresionistų, nei prie P. Sezano, nei prie fovistų, nei prie ekspresionistų. 1910 m. pasirodė jo traktatas „Apie dvasingumą mene". Tai pirmasis bandymas pagrįsti bedaiktį meną, kurio link abstraktėjančiais peizažais linksta dailininkas. Tais pačiais metais V. Kandinskas išdrįso eksponuoti savo pirmuosius spalvų muzikos bandymus, kurie davė pradžią tam, kas buvo pavadinta abstrakcionizmu. Jame pabrėžiamas psichologinis grynos spalvos poveikis (pvz. ryški raudona spalva gali mus veikti kaip trimito garsas).

Kritika
-------

Žodis „abstrakcionizmas" buvo daug kritikuojamas. Siūlyta vadinti menu be objektų (*non – objective*), menu be figūrų (*non – figurative*). Abstrakcionizmo koncepciją toliau plėtojo olandas Pitas Mondrianas (*Piet Mondrian*), lenkas Kazimiras Malevičius, amerikietis Džeksonas Polokas (*Jackson Pollock*).

v • a • r **Modernizmo kryptys** 

Fovizmas · Kubizmas · Futurizmas · Ekspresionizmas · Abstrakcionizmas · Siurrealizmas · Art Deco · Dadaizmas
| **Graphoderus bilineatus**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Dvijuostė nendriadusė (*Graphoderus bilineatus*) |
| Apsaugos būklė |
| Pažeidžiami (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Dusios  *( Dytiscidae)* |
| Gentis: | Nendriadusės  *( Graphoderus)* |
| Rūšis: | Dvijuostė nendriadusė  *( Graphoderus bilineatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Graphoderus bilineatus***Charles De Geer, 1774 |

**Dvijuostė nendriadusė** (*Graphoderus bilineatus*) – dusių (*Dytiscidae*) šeimos vabalas, gyvenantis nuo Ispanijos iki Pietų Skandinavijos, Vakarų Sibire. Europos Sąjungoje saugoma rūšis įrašyta į Berno konvencijos II, Buveinių direktyvos II ir IV priedus.

Biologija
---------

Mėgsta nedidelius ir negilius, apšviestus vandens telkinius su apaugusiomis vandens augalija pakrantėmis. Vabalai ir jų lervos yra plėšrūs, aktyviausi balandžio–birželio mėnesiais. Kiaušinius padeda ant virš vandens išsikišusių augalų stiebų.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Rūšis 2003 m. įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Pavienės radavietės žinomos Vakarų, Vidurio ir Rytų Lietuvoje: Lūksto ežere (Telšių raj.), Dumbliuko, Liūnelio ir Krakinuko ežeruose (Molėtų raj.), Ilgio, Liedžio ir Vainiškių ežeruose (Švenčionių raj.), Akies ir Širmuko ežeruose (Trakų raj.), Dukstynos miške, Šventosios upės senvagėje (Ukmergės raj.).

Iki 1990 m. ji užregistruota tik keletą kartų, aptinkami dažniau pavieniai suaugę individai. Dėl tyrimų stokos tikėtina, kad rūšis gali būti paplitusi plačiau.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Vertigo angustior". IUCN Red list.
2. ↑
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 67 p. ISBN 978-9955-692-71-3
| Kongreso alėjos tiltas
Congress Avenue Bridge |
| --- |
|  |
| 

Kongreso alėjos tiltas
Congress Avenue BridgeKongreso alėjos tiltas
Congress Avenue Bridge

30°15′41.61″ š. pl. 97°44′41.58″ r. ilg.﻿ / ﻿30.2615583°š. pl. 97.7448833°r. ilg.﻿ / 30.2615583; 97.7448833﻿ (Kongreso alėjos tiltas)Koordinatės: 30°15′41.61″ š. pl. 97°44′41.58″ r. ilg.﻿ / ﻿30.2615583°š. pl. 97.7448833°r. ilg.﻿ / 30.2615583; 97.7448833﻿ (Kongreso alėjos tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| **Kerta** | Lady Bird Lake |
| **Ilgis** | 288,3 m |
| **Plotis** | 18 m |
| **Aukštis** | 85 m |
| **Pastatytas** | 1910 m. |
| **Konstrukcija** | arkinis tiltas |

**Kongreso alėjos tiltas** (angl. *Congress Avenue Bridge*, pilnas pav. *Ann W. Richards Congress Avenue Bridge*) – arkinis tiltas per dirbtinį *Lady Bird Lake* ežerą Ostino senamiestyje, Teksase, JAV. Tiltas 2006 m. pavadintas 45-osios Teksaso gubernatorės Ann Richards garbei. Statinys yra pagarsėjęs didžiausia miesto šikšnosparnių kolonija Šiaurės Amerikoje.

Tiltas atidarytas 1910 m. Iki pastatant Longhorno dambą 1960 m. tiltas kirto Kolorado upę, kurios pagalba buvo suformuotas *Lady Bird Lake* tvenkinys. Tiltas skirtas automobilių eismui, dviratininkams ir pėstiesiems.

Kongreso tilto šikšnosparniai
-----------------------------

Šikšnosparnių stebėjimas nuo tilto
Kongreso alėjos tiltas yra tapęs turistiniu traukos objektu dėl jo konstrukcijose įsikūrusios daugybės šikšnosparnių. Čia priskaičiuojama apie 1,5 milijono meksikietiškųjų beuodegių šikšnosparnių (lot. *Tadarida brasiliensis*).
Vakarais, nuo kovo vidurio iki lapkričio mėnesio, kai miestą apgaubia sutemos, šikšnosparniai išlenda iš po tilto ir traukia ieškoti maisto. Tuo metu jų pulkai užkloja visą dangų. Šis reginys yra tapęs vienu įspūdingiausių ir neįprasčiausių turistinių įdomybių Teksase. Šikšnosparnių stebėtojų patogumui Ostine yra įrengtos kelios vietos, specialiame kioske teikiama išsami informacija apie šį įspūdingą vaizdo ir garso tamsoje reginį. Įspūdingiausi šikšnosparnių skrydžiai būna karštomis ir sausomis rugpjūčio naktimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kongreso alėjos tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kongreso alėjos tiltas Archyvuota kopija 2011-05-23 iš Wayback Machine projekto.
* Ostino šikšnosparniai *youtube.com* vaizdo medžiagoje
| Karisimbis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Ruanda Ruanda, Kongo Demokratinė Respublika Kongo DR |
|  |
| Aukštis | 4507 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | ? m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 1°30′0″ p. pl. 29°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.50000°š. pl. 29.45000°r. ilg.﻿ / 1.50000; 29.45000Koordinatės: 1°30′0″ p. pl. 29°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.50000°š. pl. 29.45000°r. ilg.﻿ / 1.50000; 29.45000 |

**Karisimbis** (angl. *Mount Karisimbi*) – ugnikalnis Virungos kalnuose, Didžiojo Rifto slėnyje, Ruandos ir Kongo Demokratinės Respublikos pasienyje. Aukštis 4507 m. Tai aukščiausias iš 8 Virungos ugnikalnių. Šiaurėje prieina Mikeno, rytuose – Bisoke, vakaruose – Niragongo kalnus. Pavadinimas Karisimbi kildinamas iš kinjaruanda kalbos žodžio *amasimbi*, kuris reiškia „sniegas" (kartais ugnikalnio viršūnėje susidaro sniego kepurė). Karisimbio ir aplinkinių kalnų papėdėse gyvena kalnų gorilos.

Išnašos
-------

1. ↑  *Mount Karisimbi*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-01-30.
2. ↑  *Mount Karisimbi*. virungaparkcongo. Nuoroda tikrinta 2022-01-30.
Kamčiatkos pusiasalio geografinė padėtis
Kamčiatkos pusiasalis
**Kamčiatkos pusiasalis** (rus. *Полуостров Камчатка*) – pusiasalis Rusijos Tolimuosiuose Rytuose, apsuptas iš vakarų Ochotsko jūros, o iš rytų – Ramiojo vandenyno ir Beringo jūros. Pusiasalis tęsiasi 1200 km šiaurės ir šiaurės rytų į pietų ir pietryčių kryptimis. Plotas 370 tūkst. km².

Geografija
----------

Kamčiatkos upės vingiai
Pusiasalis tęsiasi iš šiaurės rytų į pietvakarius ~1200 km, plotis iki 450 km. Rytinėje pakrantėje gausu įlankų (Kronokų, Kamčiatkos, Korfos), vakarinės pakrantės linija tiesesnė. Centrinė Kamčiatkos dalis kalnuota – lygiagrečiai driekiasi Vidurinis ir Rytinis kalnagūbriai, tarp kurių plyti Vidurio Kamčiatkos lyguma, kuria teka Kamčiatkos upė. Kamčiatkos pusiasalyje stūkso daugiau kaip 160 vulkanų, iš kurių 29 veikiantys. Tarp jų – aukščiausias aktyvus Eurazijos vulkanas Kliučių sopka (4750 m). Gausu terminių ir mineralinių versmių, geizerių.

Klimatas daugiausia vidutinių platumų, musoninis, šiaurėje – žemyninis. Vidutinė vasario mėnesio temperatūra -13 °C, rugpjūčio +12 °C. Kritulių iki 1000 mm per metus. XX a. pab. būta 866 km² ledynų.

Pagrindinės upės – Kamčiatka, Avača, Bolšaja. Nemaža ežerų (Kronokų ežeras ir kt.). Būdingi daugiausia beržų retmiškiai ir spygliuočių miškai, kalnų šlaituose – žemųjų pušų sąžalynai, žemesnėse vietose – pievos. Šiaurėje plyti samanų tundra. Įsteigtas Kronokų rezervatas.

Gyventojai
----------

Vaizdas į Kamčiatkos Petropavlovsko krantinę
Kamčiatkos pusiasalis su gretimomis teritorijomis įeina į Kamčiatkos kraštą, svarbiausias ir didžiausias miestas – Kamčiatkos Petropavlovskas. Pagrindinės ūkio šakos: žvejyba ir turizmas.

2002 m. gyventojų surašymo duomenimis čia gyveno ~334 000 gyventojų (rusai – 80,8 %, ukrainiečiai – 5,8 %, koriakai – 2 %)

Dėl pusiasalyje esančio didelio ugnikalnių tankumo ir įvairovės, išskirtinio kraštovaizdžio, taip pat dėl paleoarktinės floros ir retų gyvūnų rūšių gausos 1996 m. ši teritorija įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (Kamčiatkos ugnikalniai).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 190–191
2. ↑  *Kamčiatka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-03-21.
3. ↑  „Kamchatka Peninsula". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-03-21.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kamčiatkos pusiasalis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kamčiatka |
| --- |
| Kamčiatkos upė Kamčiatkos upė |
| **Ilgis** | 758 km |
| **Baseino plotas** | 55 900 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1030 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurinis kalnagūbris |
| **Žiotys** | Beringo jūra |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Kamčiatka** (rus. *Камчатка*) – upė Rusijos šiaurės rytuose, ilgiausia Kamčiatkos pusiasalyje. Prasideda Viduriniame kalnagūbryje, aukštupyje slenkstėta. Teka šiaurės rytų kryptimi Vidurio Kamčiatkos žemuma. Žemupyje pasuka į rytus, kerta Kumročo masyvą ir įteka į Beringo jūros Kamčiatkos įlanką. Sudaro deltą, protaka jungiasi su Nerpičjės ežeru.

Didžiausi intakai: Kensolas, Andrianovka, Županka, Kozyrevka, Kitilgina, Urcas (visi dešineji).

Užšalusi nuo spalio iki gegužės, tačiau kai kurios atkarpos dėl terminių versmių neužšąla. Kamčiatka laivuojama 486 km nuo žiočių ruože. Žvejyba (ypač lašišinių žuvų).

Prie Kamčiatkos žiočių įsikūręs Ust Kamčiatskas.

* Kamčiatka ties Kliučių gyvenvieteKamčiatka ties Kliučių gyvenviete
* Upės vingiaiUpės vingiai
* Upės baseinasUpės baseinas

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Государственный водный реестр
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
3. ↑  „Kamchatka River". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-03-21.
4. ↑  *Kamčiatka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-03-21.
| **Karolis Jelskis** |
| --- |
| Jelskiai |
| Jelskių herbas |
| Jelskių herbas |
|  |
| Gimė | 1749 m. |
| Mirė | 1824 m. (~75 metai)Vilnius |

**Karolis Jelskis** (minimas nuo 1749 m. – 1824 m. ar 1825 m. Vilnius) – Lietuvos skulptorius, tapytojas.

Biografija
----------

Sūnūs architektai Jonas Jelskis ir Kazimieras Jelskis. Šv. Juozapo brolijos prie Šv. Teresės bažnyčios Vilniuje vėliavininkas. 1778–1782 m. su K. Spampaniu dekoravo Dominyko Pšezdzieckio rūmų Zaslavlyje, T. Moravskos namų Beličiuose, Zavišų šeimos antkapinės koplyčios Kuchčicuose interjerus (visi Minsko srityje). 1783 m. sukūrė K. Spampani antkapinį paminklą Bazilijonų bažnyčioje Caproje prie Nesvyžiaus. 1791–1792 m. pagal L. Gucevičiaus projektą atliko Šv. Elenos, Šv. Kazimiero ir Šv. Stanislovo skulptūras virš Vilniaus katedros frontono, 1950 m. jos sunaikintos, 1997 m. atkurtos, skulptorius Stanislovas Kuzma. 1798 m. sukūrė pagrindinį altorių, jo skulptūras ir reljefą Švč. Trejybės bažnyčioje Troškūnuose (arch. Martynas Knakfusas), šiai bažnyčiai nutapė Švč. Trejybės paveikslą, išdrožė ir paauksavo kitų paveikslų rėmus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Linas Gedminas. *Karolis Jelskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 627 psl.
| Limeriko grafystėair. *Contae Luimnigh*angl. *County Limerick* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Airijos vėliava Airija |
| **Provincija** | Mansteris Mansteris |
| **Administracinis centras** | Limerikas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 205 444 |
| **Plotas** | 2 683 km² |
| **Tankumas** (2022) | 77 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Limeriko grafystėVikiteka |

**Limeriko grafystė** (air. *Contae Luimnigh*, reiškia plokščia vietovė, angl. County Limerick) – centrinė Airijos grafystė, Mansteryje. Sostinės miestas Limerikas. Svarbiausias uostas – Foinas. Kiti paminėtini miesteliai – Krumas, Kilfainanas. Pagrindiniai keliavimo būdai – autobusu ir traukiniu. Grafystė garsėja savo regbio pasiekimais.

Keltų apgyvendinta jau daugiau nei 5000 metų, prie Guro ežero iškasama archeologinių radinių. Krikščionybė skleidžiama Airijoje nuo V amžiaus, todėl pastatyta daug vienuolynų ir bažinyčių.

Grafystės populiacija paveikta bulvių maro ir migracijos.

Nors airiškas pavadinimas sako, kad tai lygumų kraštas, jame yra ir aukščiausių Airijos salos Galti kalnų dalis. Kiti Mulagareirko kalnai yra perpus žemesni. Be šių kalnų Limeriko kraštovaizdį nusako, tai, kad jame yra dalis Auksinio slėnio. Prateka ilgiausia Airijos upė Šanonas.

Galti kalnų kraštovaizdžiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  IRELAND: Administrative Division, *citypopulation.de*


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAirijos grafystės |
| --- |
|  |
| Alsteris | 
Antrimas · Arma · Daunas · Deris · Donegolas · Fermana · Kavanas · Monachanas · Tironas | Airija |
|  |
| Konachtas | 
Golvėjus · Leitrimas · Mėjas · Roskomonas · Slaigo |
|  |
| Lensteris | 
Dublinas (Dan Lerė-Ratdaunas · Fingalas · Pietų Dublinas) · Karlou · Kilderas · Kilkenis · Lautas · Lišas · Longfordas · Midas · Ofalis · Veksfordas · Vestmidas · Viklou |
|  |
| Mansteris | 
Kleras · Keris · Korkas · Limerikas · Tipereris · Voterfordas |

 |
| **Limas Kupčinskas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. kovo 13 d. (70 metų)Kaune |
| Tėvas | Juozas Kupčinskas |
| Sutuoktinis (-ė) | Eugenija Kupčinskienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytojas gastroenterologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras. |
| Sritis | infekcijos sukeltos ligos, uždegiminės žarnyno ligos, lėtinės kepenų ligos |

**Limas Kupčinskas** (g. 1953 m. kovo 13 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas gastroenterologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Juozas Kupčinskas, žmona Eugenija Kupčinskienė. 1976 m. baigė Kauno medicinos institutą, 2000 m. habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Nuo 1978 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1990–2002 m. Tarptautinių programų koordinavimo skyriaus vadovas, nuo 1992 m. Gastroenterologijos klinikos vadovas, nuo 2000 m. profesorius. Stažavo Bristolio, Lojolos (Čikaga), Magdeburgo, Liono universitetų gastroenterologijos klinikose.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – infekcijos sukeltos ligos, uždegiminės žarnyno ligos, lėtinės kepenų ligos. Skaitė pranešimus tarptautinėse konferencijose Vokietijoje, Prancūzijoje, Belgijoje, Italijoje, Švedijoje. Nuo 2001 m. Europos uždegiminių žarnyno ligų organizacijos Lietuvos skyriaus pirmininkas. Kaip tarptautinis ekspertas 2004 m. dalyvavo rengiant Europos Krono ligos ir 2005 m. H. pylori sukeltų ligų diagnostikos ir gydymo nuostatus. Paskelbė daugiau kaip 160 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Klinikinė gastroenterologija, vadovėlis, su kitais, 2002 m.
* Kepenų ligos ir nėštumas, 2000 m.
* Kepenų biopsija, su kitais, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Limas Kupčinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 278 psl.
|  Vajanai |
| --- |
| Vajanų šamanas (Antekumė-Pata, Pranc. Gviana, 1979 m.)Vajanų šamanas (Antekumė-Pata, Pranc. Gviana, 1979 m.) |
| Gyventojų skaičius | 1500–2000 |
| Populiacija šalyse | Prancūzijos Gvianos vėliava Prancūzijos Gviana: ~1000Surinamo vėliava Surinamas: 500Brazilijos vėliava Brazilija: 450 |
| Kalba (-os) | vajanų, portugalų, ispanų, prancūzų |
| Religijos | prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | aparajai, makiritariai, pemonai, kumanagotai, kiti karibai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Vajanai |

**Vajanai** (*wayana, upuruí, roucouyen, orkokoyana, urucuiana*) – indėnų karibų tauta, gyvenanti daugiausia Gvianos plokščiakalnyje, daugiausia apie Maroni upę: pietryčių Suriname, pietvakarių Prancūzijos Gvianoje, vietomis šiaurės Brazilijoje (Amapoje ir Paroje, tarp aparajų). Populiacija – apie 2 tūkst. žmonių. Vajanų kalba priklauso karibų kalboms, pagrindinės urukuenų ir rukuenų tarmės. Taip pat dalis kalba ispaniškai, portugališkai. Išlaikę tradicinę tikybą.

Vajanai palaipsniui kėlėsi iš Brazilijos į Prancūzijos Gvianą. Tai mažiausiai akultūruota šios Prancūzijos kolonijos indėnų tauta.

Verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (kartieji manijokai, jamsai, bananai, tarai, cukranendrės, medvilnė, tabakas, moliūgai, urlijos (ačiotės) ir kt.), medžiokle, žvejyba, rankiojimu. Tradicinis amatas – pynimas. Seniau mainė medžioklės laimikį (ypač spalvingas plunksnas) į druską, geležinius peilius ir kirvius. Dabar vyrai daug kur uždarbiauja miškų ūkyje, kasyklose, pardavimui turistams pina krepšius, hamakus, gamina lankus, strėles, ietis, puošmenis iš karoliukų. Perka variklius valtims, medžioklės ir žvejybos reikmenis, kavą, cukrų, cigaretes.

Tradicinė vajanų apranga – strėnraištis, marškiniai, kūnas dažomas urlijos dažais, puošiamas karoliais.

Gyvenvietės viduryje statomas apvalus vyrų namas: 10 m skersmens, skliautiniu stogu, atviromis sienomis; ten priimami svečiai, saugomi šventi daiktai. Aplink ratu statomi gyvenamieji namai – seniau taip pat apskriti, dabar daugiausia stačiakampiai. Po vyrų namo skliautu įtvirtinamas storas vientisas medinis skydas (>1 m skersmens) su anga per vidurį, pro kurią eina kertinis namo stulpas. Ant skydo juodais, baltais, geltonais ir raudonais dažais išpaišomos mitologinės figūros, atvaizduojamas mitinio pasaulio žemėlapis.

Vajanų visuomeninį branduolį sudaro giminių kuopos, vadovaujamos vado (tamuši, ši pareigybė paveldima). Tokia kuopa sudaro gyvenvietę. Vadui mirus, gyvenvietė apleidžiama, kraustomasi kitur. Giminės linija vedama pagal tėvą, naujavedžiai kraustosi gyventi į nuotakos šeimą. Berniukų įšventinimo į vyrystę apeigų metu šventinamieji išbandomi skruzdžių įgėlimais.

* Vajanų moteris su vaiku (Antekumė-Pata, Pranc. Gviana, 1979 m.)Vajanų moteris su vaiku (Antekumė-Pata, Pranc. Gviana, 1979 m.)
* Vajanų plunksnų papuošalasVajanų plunksnų papuošalas
* Surinamo vajanas (1955 m.)Surinamo vajanas (1955 m.)
* Vajanų-aparajų krepšiai (Brazilija)Vajanų-aparajų krepšiai (Brazilija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  way Duomenys apie kodu „way" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Уаяна*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |
| --- |
|    **Dotnuvos rajonas** |
| *Dotnuvos rajonas 1956 m.* |
| **Centras** | Dotnuva |
| **Sudarytas** | 1950 m. birželio 20 d. |
| **Panaikintas** | 1959 m. sausio 23 d. |
| **Anksčiau** | Kėdainių apskritisRadviliškio apskritis |
| **Vėliau** | Kėdainių rajonas |

**Dotnuvos rajonas** – 1950–1959 m. LTSR administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos viduryje. Centras – Dotnuva.

Istorija
--------

Rajonas sudarytas 1950 m. birželio 20 d. iš buvusios Kėdainių apskrities 38 apylinkių ir Radviliškio apskrities 4 apylinkių. 1950–1953 m. rajonas priklausė Šiaulių sričiai. 1954 m. 1 apylinkė prijungta prie Kėdainių rajono, 1957 ir 1958 m. šiek tiek keitėsi ribos. 1956 m. Dotnuva pertvarkyta į rajoninio pavaldumo miestą. 1959 m. sausio 23 d. rajonas panaikintas, visa jo teritorija perduota Kėdainių rajonui.

Rajone buvo leidžiamas laikraštis „Kolektyvinis darbas".

| **Rajono istorija** |
| --- |
| Metai | Plotas, km² | Gyventojų sk. | Suskirstymas | Gyvenvietės |
| 1950 m.  *(Išsamiau)* | 772 |  | 42 apylinkės |  |
| 1954 m.  *(Išsamiau)* |  |  | 16 apylinkių | 4 miesteliai (Dotnuva, Gudžiūnai, Krakės, Surviliškis) |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dotnuvos rajonas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 234 psl.