recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Neopsichodelika |
| Stilistinė kilmė | Psichodelinis rokas, post-punk, psichodelinis pop, alternatyvus rokas, indie rock, space rock, acid rock, psichodelinis soul |
| Kultūrinė kilmė | XX a. 9 deš. pradžia, JAV ir Jungtinė Karalystė |
| Tipiški instrumentai | Bosinė gitara, būgnai, elektrinė gitara, klavišiniai, sintezatorius |
| Subžanrai |
| Baggy, dream pop, New Weird America, shoegazing |

**Neopsichodelika** – muzikos žanras, pasižymintis bandymu atkurti XX a. septintojo dešimtmečio psichodelinės muzikos skambesį. Žanras atsirado XX a. aštuntojo dešimtmečio pabaigoje bei devintojo pradžioje, įvairiose post-punk žanrą atliekančiose grupėse. Žanras išlieka populiarus ir šiomis dienomis.

Žanras pasiskolino daugybę elementų iš skirtingų psichodelikos žanrų. Vienos grupės siekė atkurti psichodelinio pop skambesį, kuris buvo ryškus „The Beatles" ir ankstyvojoje „Pink Floyd" kūryboje, kitos grupės perėmė triukšmingų gitarų skambesį iš tokių folkroko grupių kaip „The Byrds" arba daug gitaros efektų naudojančius acid rock įkvėptus garsus. Dainų žodžiai pasižymi dažniausiai siurrealistėmis arba politinėmis temomis, taip pat pasitaiko ir apie narkotikų sukeltus pojūčius.
Korėjos pusiasalio geografinė padėtis Rytų Azijoje
**Korėjos pusiasalis** (kor. 한반도) – pusiasalis rytinėje Azijos dalyje, tarp Japonijos jūros iš rytų, Korėjos ir Čedžu sąsiaurių iš pietų ir Geltonosios jūros iš vakarų.

Korėjos pusiasalio teritorija yra apie 150 tūks. km², ilgis apie 600 km. Reljefas daugiausiai kalnuotas. Aukščiausia viršūnė – 1915 m (Čirisano kalnas).

Nuo Japonijos jūros Korėjos pusiasalio krantai daugiausiai kalnuoti ir tiesūs, nuo Korėjos ir Geltonosios jūrų daugiausia lygūs, daug užutėkių ir įlankų, netoliese yra Korėjos salynas ir Čedžu sala.

Klimatas nuosaikiai musoninis, pietuose subtropinis. Vidutinė temperatūra vasario mėnesį nuo −20°С šiaurėje iki +4°С pietuose, vidutinė temperatūra birželį nuo 24°С šiaurėje iki 26°С pietuose. Krituliai nuo 1500 mm per metus, daugiausiai vasarą. Pusiasalyje daug sraunių upelių, plačiau naudojamų drėkinimui.

Du trečdalius pusiasalio teritorijos užima miškai ir krūmynai. Žemiausiai auga lapuočių miškai, dominuoja ąžuolynai, klevai, kaštonai. Aukščiau lapuočių miškus keičia mišrūs lapuočių – spygliuočių miškai, o aukščiausiai auga spygliuočių miškai. Pietuose dominuoja amžinai žaliuojantys miškai ir krūmynai. Beveik visos lygumos dirbamos. Išliko nedideli lopinėliai pusiau stepių. Pusiasalyje yra įkurta nacionalinių parkų.

Korėjos pusiasalyje yra Pietų Korėja ir didelė dalis Šiaurės Korėjos teritorijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 225

Nuorodos
--------

* Korėjos pusiasalio google žemėlapis
* Korėjos pusiasalio orai
* Seulo laikas
Ubisoft Entertainment| Logo_de_Ubisoft_2017 |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Kompiuteriniai ir videožaidimai |
| Įkurta | 1986 m. |
| Centrinė būstinė | Montrėjus, Paryžius, Prancūzija |
| Svarbiausi darbuotojai | Yves Guillemot |
| Produktai | 
*Assassin's Creed**Far Cry**Brothers in Arms**Harvest Moon**Myst**Prince of Persia**Rayman**Tom Clancy's Ghost Recon**Tom Clancy's Rainbow Six**Tom Clancy's Splinter Cell* |
| Įplaukos | Mažėjimas €1,59 mlrd. (2020 m.) |
| Pelnas | Mažėjimas €124,24 mln. (2020 m.) |
| Darbuotojų | 18,045 |
| Tinklalapis | www.ubisoft.comwww.ubi.comwww.ubisoftgroup.com |

**Ubisoft Entertainment** (anksčiau vadinosi **Ubi Soft**) – bendrovė, kurianti ir platinanti kompiuterinius bei videožaidimus, įkurta 1986 m. Prancūzijoje. Šiuo metu tai yra viena didžiausių šios srities bendrovių pasaulyje (2004 m. duomenimis – trečia pagal dydį Europoje ir septinta JAV), turinti padalinių daugiau nei dvidešimtyje šalių. Garsėja tokiomis žaidimų serijomis kaip „Assassin's Creed", „Far Cry", „Ghost Recon", „Rainbow Six", „Prince of Persia", „Rayman" ir „Splinter Cell".

Istorija
--------

Iš pradžių bendrovė užsiiminėjo tik žaidimų platinimu Prancūzijoje, tokioms firmoms, kaip „Electronic Arts", „Sierra" ir „Microprose". Vėliau ji pradėjo plėstis ir užsiimti veikla ir kitose šalyse, visų pirma – Vokietijoje, JAV, Didžiojoje Britanijoje.

1990 m. pradėjo vystyti žaidimų kūrimo programą ir 1994 m. atidarė Prancūzijoje tam specialią studiją.

2001 m. „Ubisoft" nusipirko „Blue Byte Software" įmonę, sukūrusią garsiąją „Settlers" žaidimų seriją.

2004 m. 19,9 % kompanijos akcijų įsigijo konkurentė „Electronic Arts". „Ubisoft" paskelbė, kad vertina tai kaip agresyvų žingsnį.

2008 m. „Ubisoft" įsigijo visas teises į Tom Clancy vardą.

2017 m. „Ubisoft" pakeitė savo logotipą.

Žaidimai
--------

* Ubisoft žaidimų sąrašas

Išnašos
-------

1. ↑  „About Ubisoft - Facts & Figures". Ubisoft Group.
2. 1 2  „Ubisoft 2020 REGISTRATION DOCUMENT and Annual Report" (PDF). *Ubisoft*. 14 May 2020. Suarchyvuotas originalas (PDF) 7 July 2020. Nuoroda tikrinta 6 February 2021.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Archived copy" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 7 July 2020. Nuoroda tikrinta 24 January 2021.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Feldman, Curt (2004-12-20). „Electronic Arts buys stake in Ubisoft in "hostile" act". *GameSpot*. CBS Interactive. Nuoroda tikrinta 2016-04-21.
Nana
**Nana** (dar žinomas kaip **Kas-tziden**, 1800 m. – 1896 m. gegužės 19 d.) – apačių karo lyderis.

Nana gimė mimbrenų apačių žemėse dabartinės Naujosios Meksikos teritorijoje. Delgadito buvo jo dėdė. Jis niekada nebuvo tikras vadas, kariavo su baltaisiais kartu su Victorio iki jo mirties. Nanos ankstyvoji žmona ar žmonos nėra žinomos, tačiau viena turėjo būti iš meskelerų genties, nes Nana daug laiko praleido su jais. Žinomas vienos jo dukters vardas – Geyahnum. Taip pat buvo vedęs Geronimo seserį Nah – dos – te. Jie susilaukė vieno sūnaus, kuris mirė ar buvo nužudytas 1878 m.

Nana lydėjo Victorio daugelyje jo žygių, kartu su juo persikėlė į Meksiką, tačiau išvengė jo likimo prie Tres Kastilijos, nes jis su savo žmonėmis apėjo pasalą ir pasitraukė į Siera Madrę. Po Victorio mirties Nana ėmėsi vadovauti nedideliam Karštųjų versmių apačių būriui. Būdamas šlubas kaire koje (ką sufleruoja ir jo apačių vardas), kentėdamas nuo reumato, prastai matydamas ir būdamas 80 metų, 1881 m. surengė vieną iš legendinių apačių antpuolių Naujosios Meksikos pietvakariuose. Su nedideliu būriu karių (ne didesniu kaip 40, o dažniausiai 15), išmaišė daugiau kaip 1000 mylių priešo teritorijos, nužudė 30 ar 50 amerikiečių ir nemažai sužeidė, pagrobė dvi moteris ir nuvarė ne mažiau kaip 200 arklių ir mulų ir saugiai grįžo į Meksiką.

Naną pavyko sučiupti 1883 m. gegužės mėn. Siera Madrės kalnuose. Jis su kitais gentainiais buvo nusiųstas į San Karlo rezervatą, tačiau iš jo pabėgo ir prisijungė prie Geronimo grupės Meksikoje ir kovojo su juo paskutiniais pasipriešinimo metais. 1886 m. rugsėjo 4 d. kartu su Geronimo pasidavė generolui Milui Skeletų kanjone, Arizonoje. Paskutinius savo metus praleido Silo forte, Oklahomoje, kur ir mirė būdamas 96 metų amžiaus 1896 m. gegužės 19 d.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RApačiai |
| --- |
|  |
| Kalbos | 

Pietų atapaskų kalbos
 |
|  |
| Karai | 

Apačių karai • 
Baskomo afera • 
Apačių perėjos mūšis
 |
|  |
| Genčių vadai | 

Mangas Coloradas • 
Geronimo • 
Kočizas • 
Nana • 
Victorio • 
Eskiminzinas • 
Delšajus
 |
|  |
| Kiti apačiai | 

Juh • 
Taza • 
Andrew Vasquez
 |
|  |
| Gyvenamieji būstai | 

Hoganas • 
Vigvamas
 |

 |

Nuorodos
--------

* Nana (Kas - tziden) from the *Encyclopedia of Frontier Biography*, via Google Books.
* Nana in photograph of the Council between General Crook and Geronimo from the U. S. government’s *American Memory* website
* Warm Springs Apache Leader Nana: The 80-Year-Old Warrior Turned the Tables Archyvuota kopija 2007-12-22 iš Wayback Machine projekto. at the Weider History Group’s historynet. com
Koordinatės: 55°59′07″š. pl. 22°30′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.9851672°š. pl. 22.5004859°r. ilg.﻿ / 55.9851672; 22.5004859


|  Ubiškės Šv. Angelų Sargų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ubiškė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1851 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Angelų Sargų bažnyčia.*
**Ubiškės Šv. Angelų Sargų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Ubiškės miestelyje, 16 km į rytus nuo Telšių.

Istorija
--------

Bažnyčia 2015 m. kovo mėn.
Gasparas Šiliauskas 1784 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Luokės parapijos filija. 1851 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1896 m. leista pristatyti audros nuplėštą bažnyčios bokštelį, įrengti naują didįjį bei šoninius altorius, pakeisti supuvusią koloną. Iki 1933 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokštu ir bokšteliu, keturių kolonų portiku. Joje įrengti 4 altoriai.

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras
Koordinatės: 43°46′13.34″ š. pl. 11°15′30.06″ r. ilg.﻿ / ﻿43.7703722°š. pl. 11.2583500°r. ilg.﻿ / 43.7703722; 11.2583500

 Bardželo muziejus naktį
**Nacionalinis Bardželo muziejus** (it. *Museo nazionale del Bargello*), paprastai žinomas kaip tiesiog Bardželo (it. **Bargello**) – buvę viduramžių Florencijos valstybės administraciniai rūmai, teismas ir kalėjimas. Šiuo metu – meno muziejus.

Istorija
--------

Bardželo rūmai datuojami apie 1255 m. Jame iš pradžių buvo įsikūrusi Florencijos *Capitano del Popolo* institucija (panašiai kaip nepriklausomas teisėjas, *Capitano del Popolo* buvo samdomas iš kitų valstybių, kad nebūtų paperkamas ir neįtakojamas vietinių interesų grupių). Po to rūmuose įsikūrė *Podestà* – aukščiausias Florencijos magistratas (valstybės administracijos aukščiausias pareigūnas). XVI a. rūmuose įsikūrė *Bargello* – miesto policijos viršininkas, nuo kurio pastatas gavo dabartinį pavadinimą – Bardželo rūmai (*Palazzo del Bargello*). Kartu dalis pastato buvo paversta kalėjimu, kuriuo išbuvo iki XVIII a.

Pastatui praradus aktualų reikšmingumą ir pritaikomumą, jame buvo pradėti saugoti įvairūs meno dirbiniai. 1865 m. oficialiai atidarytas Nacionalinis Bardželo muziejus. Jame daugiausia eksponuojamos skulptūros, numizmatika, yra islamo meno kūrinių, Vokietijos, Prancūzijos auksakalystės eksponatų. Didelė dalis eksponatu atkeliavo iš Bobolio sodų, Vekjo rūmų, dalį savo skulptūrų čia eksponuoja Uficių galerija.

Muziejuje reprezentuoti garsiausi italų renesanso skulptoriai: Donatelas, Andrea del Verokjas, Mikelandželas. Tarp eksponatų tikriausiai garsiausia yra Donatelo bronzinė Dovydo skulptūra. Muziejuje laikomi du išlikę Giberčio ir Bruneleskio projektai garsiosioms Florencijos baptisterijos durims.

Muziejaus eksponatai
--------------------

* Donatelas. „Dovydas" Donatelas. „Dovydas"
* Mikelandželas. „Brutas" Mikelandželas. „Brutas"
* Nežinomas italų XIV a. tapytojas. „Išminčių pagarbinimas" Nežinomas italų XIV a. tapytojas. „Išminčių pagarbinimas"
* Viduramžių islamiškas ragas Viduramžių islamiškas ragas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bargello** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Florencijos muziejai (anglų k.)
* Florencijos gidas (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 7°59′ š. pl. 168°10′ r. ilg.﻿ / ﻿7.983°š. pl. 168.167°r. ilg.﻿ / 7.983; 168.167

Atolo palydovinė nuotrauka
**Namu** (marš. *Nam̧o*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra 62 km į pietryčius nuo Kvadžaleino atolo, tarp šių atolų į vakarus yra Libo sala.

Atolas netaisyklingos formos, ištęstas iš šiaurės vakarų į pietryčius. Koralinis rifas vakaruose vietomis pertrūkęs. Atolo žiedą sudaro 51 salelė; didžiausios: Madžkinas, Namu, Maė, Loenas. Bendras sausumos plotas – 6,27 km². Lagūna užima 397 km².

1568 m. atolą pasiekė ispanų jūrininkas Alvaras de Medanja. Saloms buvo duotas *San Mateo* vardas. XIX a. atole veikė vokiečių kopros prekybinis punktas.

1998 m. Namu atole gyveno 801 žmogus. Svarbiausios gyvenvietės yra Namu, Madžkino, Maės ir Loeno salelėse. Verčiamasi daugiausia kopros apdirbimu, žvejyba. Madžkine ir Lugarene (prie Loeno) yra lėktuvų tūpimo takai.
| Barguzino rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Davšos upė netoli Davšos kaimo Davšos upė netoli Davšos kaimo |
| **Vieta:** | Rusija (Buriatijos vėliava Buriatija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Severobaikalskas |
| 

Žemėlapis rodantis Barguzino rezervatas vietą.Barguzino rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 54°30′0″ š. pl. 109°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.50000°š. pl. 109.83333°r. ilg.﻿ / 54.50000; 109.83333Koordinatės: 54°30′0″ š. pl. 109°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.50000°š. pl. 109.83333°r. ilg.﻿ / 54.50000; 109.83333 |
| **Plotas:** | 3743,22 km² |
| **Įkurtas:** | 1916 m. |
|  **Vikiteka:** | Barguzino rezervatas |

**Barguzino rezervatas** (rus. *Баргузинский заповедник*) – saugoma teritorija Rusijoje, Užbaikalės geografiniame regione, Buriatijos teritorijoje. Apima vakarinį Barguzino kalnagūbrio šlaitą ir rytinę Baikalo ežero pakrantę. Plotas – 374 322 ha. Rezervatas įsteigtas 1916 m. visų pirma siekiant apsaugoti sabalų populiaciją. Tai seniausias rezervatas visoje Rusijoje, vienintelis, įkurtas dar prieš Spalio revoliuciją.

Apie 15 tūkst. ha rezervato teritorijos sudaro Baikalo ežero akvatorija. Kitą dalį sudaro taiga apaugę kalnagūbrio šlaitai. Į sudėtį įeina Losių ir Karasų ežerai. Teritorijoje sutinkami briedžiai, muskusinės kabargos, rudieji lokiai, baltieji kiškiai, kirstukai, švilpikai, sabalai (apie 20-30 individų) ir kt. (iš viso 41 žinduolių rūšis). Taip pat yra juodųjų gandrų, kurtinių, Baikalo akvatorijoje – Baikalo omulių, sykų, eršketų, taimenių, lenokų ir kt.; yra nerpų gulyklos. Trykšta mineralinės versmės.

Barguzino rezervatas 1996 m. įtrauktas į UNESCO biosferos rezervatų sąrašą. Istoriškai rezervato administracija buvo Davšos kaime, bet dabar perkelta į Nižneangarską.

Rezervato 50-mečiui skirta TSRS pašto ženklų serija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 51
| Kaišiadorių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1996-10-18* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1968* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Kaišiadorių herbas** – vienas iš Kaišiadorių miesto ir Kaišiadorių rajono savivaldybės heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo juodame lauke keturi sidabriniai stilizuoti žirgai su besiplaikstančiais sidabriniais karčiais ir raudonomis akimis. Antrasis ir ketvirtasis nuo viršaus žirgai atsisukę į dešinę.

### Simbolika

Žirgai primena skirtingomis kryptimis pralekiančius traukinius, ilgi banguoti žirgų karčiai – garvežių paliekamų dūmų juostas, o raudonos akys – žibintus. Šios figūros įkomponuotos juodame skyde. Ši spalva yra klasikinė, nuo seno naudojama heraldinėje praktikoje.

Istorija
--------

Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikotarpiu su Kaišiadorių apylinkėmis galime sieti Trakų kunigaikštystės, vėliau Trakų vaivadijos herbus. Čia gyveno arba turėjo dvarus žymūs Lietuvos didikai ir bajorai Oginskiai, Riomeriai, Tiškevičiai, Pociejai ir kiti, kurie naudojo savo giminių herbus. Kai kurie miesteliai XVIII a. gavo savivaldos privilegijas ir herbus – tai Žiežmariai, Žasliai, Rumšiškės ir Darsūniškis. Dabartinio miesto apylinkės dar XX a. pradžioje priklausė Žiežmarių parapijai ir valsčiui, todėl siejosi su šiuo miesteliu, kurio herbe buvo vaizduojamas šv. Stanislovas (tiesa, šis ryšys tėra istorinis, nes herbas dėl to meto politinių aplinkybių neturėjo juridinės reikšmės ne tik aplinkiniams kaimams, bet ir pačiam miesteliui).

Lietuvos heraldikos atgimimas žymus 1966–1970 metais, kuomet prie Lietuvos TSR kultūros ministerijos veikė Heraldikos komisija, kuri rūpinosi miestų istorinių herbų atkūrimu ir naujų paruošimu. 1968 metais ši komisija aprobavo istorinį Rumšiškių ir naujai sukurtą Kaišiadorių herbus. Juos abu paruošė dailininkas Arūnas Tarabilda.

Nors dabartinių Kaišiadorių vietoje gyventojų pėdsakus parodo net priešistorinių laikų dirbiniai, o istoriniai rašytiniai šaltiniai Kaišiadorių gyvenvietę mini jau keletą šimtmečių, tačiau didžiausią įtaką miestelio išaugimui turėjo maždaug 1860 metais per Jatkonių kaimo ir Kaišiadorių dvaro laukus nutiesta Peterburgo-Varšuvos geležinkelio atšaka į Virbalį, taip pat 1871 metais pratęsta Kaišiadorių – Liepojos geležinkelio linija. Tokiu būdu dabartinio miesto vietoje atsirado reikšmingas geležinkelių mazgas su stotimi, šalia kurios ir išaugo miestelis. Atsižvelgiant į geležinkelio reikšmę miesto raidai dailininkas A. Tarabilda Kaišiadorių herbo figūromis ir pasirinko lekiančius keturis baltus stilizuotis žirgus su vėjyje besiplaikstančiais karčiais ir raudonomis akimis.

1996 m. spalio 18 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1076. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis, kuris suheraldino A. Tarabildos 1968 m. paruoštą herbą.

Taip pat skaitykite
-------------------

*
| ***Pepė, Liusė, Bom ir kitos merginos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón |
| Kilmės šalis |  Ispanija |
| Režisierius | Pedro Almodóvar |
| Scenaristas (-ai) | Pedro Almodóvar |
| Metai | 1980 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 81 min. |
| Kalba | ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Pepė, Liusė, Bom ir kitos merginos** (vok.  *Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón*) – 1980 m. sukurta komedija, debiutinis režisieriaus Pedro Almodóvar filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Carmen Maura – Pepė
* Eva Siva – Liusė
* Alaska – Bom
* Felix Rotaeta – policininkas / Chuanas
* Concha Gregori – Charito
* Kiti Manver – modelis / dainininkė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pepė – jauna mergina, kuri savo bute Madride augina marihuaną. Apie tai sužino kaimynystėje gyvenantis policininkas, kuris, mainais už tylėjimą, ją išprievartauja, atimdamas nekaltybę. Norėdama atkeršyti, Pepė kreipiasi pagalbos į savo draugę Bom – lesbietę dainininkę, kuri su savo grupės nariais naktį užpuola ir sumuša skriaudiką. Kitą dieną, norėdama pasimėgauti rezultatu, Pepė pamato, kad auka tapo ne policininkas, o jo brolis dvynys.

Tuomet ji sugalvoja naują keršto planą: mezgimo pamokoje ji ir Bom susidraugauja su šio žmona Liuse. Netrukus paaiškėja, kad Liusė, užguita namų šeimininkė, turi mazochistinių polinkių ir kadangi vyras jos nemuša ir nežemina, paskatinta naujos patirties su agresyviąja Bom, nusprendžia šį palikti. Trijulė – Pepė, Liusė ir Bom – neria į naktinį gyvenimą. Po kurio laiko tėvas nustoja finansuoti Pepę ir ši sukuria reklaminę agentūrą, kuriančią filmukus apie neegzistuojančius produktus. Liusės vyras, negalintis sustaikyti su jos netektimi, nesiliauja jos persekioti ir kartą (su jos sutikimu) ją sumuša. Pepė ir Bom aplanko ją ligoninėje, kur Liusė pareiškia paliekanti Bom ir grįžtanti pas vyrą. Merginos supranta praradusios draugę ir Pepė pasiūlo Bom persikraustyti pas ją...
Koordinatės: 54°39′09″š. pl. 24°02′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.652419°š. pl. 24.042717°r. ilg.﻿ / 54.652419; 24.042717

Sportinė aviacija ir Ko| Komercinis pavadinimas | Sportinė aviacija |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Aviacija |
| Įkurta | 1969 m. |
| Centrinė būstinė | Debesų g. 16,59327 Pociūnai |
| Svarbiausi darbuotojai | CEO Vytautas Mačiulis |
| Produktai | Mini LAKLAK-17BLAK17-B fesPriekabos |
| Pajamos | 966 tūkst. € (2021) |
| Pelnas | 114 tūkst. € (2021) |
| Darbuotojų | 25 (2023-05) |
| Tinklalapis | LAK.lt |

**„Sportinė aviacija ir Ko"** – vienintelė sklandytuvų gamykla Baltijos šalyse.

Pagrindinė veikla – sklandytuvų, motosklandytuvų projektavimas ir gamyba. Įmonė turi bazinį sertifikatą sklandytuvams, sertifikuoja naujus gaminius. Skrydžiams naudoja Pociūnų aerodromą.

80~90% pardavimų sudaro eksportas.

Istorija
--------

Idėja apie sklandytuvų gamyklą kilo aviatoriui Vytautui Pakarskui. Jį palaikė SDAALR draugijos vadovas generolas Jonas Žiburkus.

1969 m. įkurtos Prienų eksperimentinė sportinės aviacijos dirbtuvės. Gamykla įteisinta sukūrus ir išbandžius Balio Karvelio sukonstruotą stikloplastį „BK-7 Lietuva". Sklandymo aparatas tobulintas, gamintas serijomis ir iki 1991 m. pardavinėtas Sovietų sąjungoje.

90–aisiais sustiprėjo konkurencija su užsienio gamintojais. Gamykloje ieškota naujų sprendimų: kuriami aerodinaminiai profiliai, pritaikomi elektriniai varikliai. Lietuviams pirmiesiems pasaulyje ir Europoje pavyko sertifikuoti elektros varikliu varomą sklandytuvą.

2019 m. įmonė pažymėjo 50 metų jubiliejų.

### Pavadinimai

* 1969–1971 m. Prienų eksperimentines sportinės aviacijos dirbtuvės
* 1971–1989 m. Prienų eksperimentines sportinės aviacijos gamykla
* 1989–1995 m. Valstybinė aviacijos gamykla
* 1995–2010 m. AB „Sportinė aviacija"
* Nuo 2010 m. – UAB „Sportinė aviacija ir Ko"

Gaminiai
--------

LAK-17
Anksčiau įmonė gamino sklandytuvus LAK-12, LAK-14, vaikų mokymui skirtą LAK-16, LAK-20, beuodegį Genesis 2.

Pradėti gaminti sklandytuvai su elektriniu varikliu (grįžti į aerodromą). Iš stiklo pluošto gaminamos priekabos LAK-T5 (sklandytuvų LAK-17A pervežimui, sandėliavimui).

2013 m. Frydrichshafeno aviacijos pramonės parodoje įmonė pristatė ultra lengvos klasės sklandytuvą LAK-17B FES MINI (13,5 m ilgio sparnais). 2014 m. Lenkijoje vykusioje tarptautinėje lengvosios aviacijos parodoje „Pararudniki 2014" pristatytas 18 metrų klasės sklandytuvas LAK-17B FES (18 m ilgio sparnais).

2022 m. gaminti 15–18 metrų klasės sklandytuvai LAK-17, standartinės klasės – LAK-19 ir atviros klasės – LAK-20. Augant aukštos klasės dviviečių sklandytuvų paklausai, sukonstruotas dvivietis sklandytuvas varžyboms LAK-20T. Į jį galima montuoti moto įrangą.

Įmonė taip pat gamina automobilių bagažines, reklaminius stendus, medžiotojų bokštelius, vėjo jėgainių mentes ir kitus neaviacinius produktus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Lietuviškų sklandytuvų gamintojai siekia populiarumo pasaulyje Archyvuota kopija 2020-10-24 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2 3  Pusės amžiaus skrydis - „Sportinė aviacija ir Ko" švenčia pusės amžiaus jubiliejų *aviacijospasaulis.lt* 2019-09-05 Archyvuota kopija 2020-09-22 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Spėjamos penučių kalbos Vakarų pakrantėje
**Penučių kalbos** – hipotetinė Šiaurės Amerikos indėnų kalbų šeima, apimanti daug negausių indėnų kalbų šeimų vakarinėje Šiaurės Amerikos pakrantėje. Kadangi dauguma šiai šeimai priskiriamų kalbų mirė ir nebuvo išsamiai aprašytos, šios šeimos buvimą pagrįsti sunku.

Penučių kalbų hipotezę 1913 m. iškėlė Roland B. Dixon ir Alfred L. Kroeber. Pavadinimas atsirado pagal skaičiaus pavadinimą „du", kuris vintų, maidų ir jokutsų kalbose skamba kaip *pen*, o jutų – kaip *uti*. 1916 m. penučių šeimos aprėptį praplėtė kalbininkas Edvardas Sepiras. XX a. vid. suabejota, ar penučių kalbų panašumai iš tiesų nulemti bendros prokalbės, ar yra kalbų maišymosi ir skolinių išdava. Visgi dabar linkstama sutikti, kad spėjama penučių kalbų šeima turi paveldėtų bendrybių.

Kalbos
------

Penučių kalboms paprastai priskiriamos šios kalbų šeimos:

* pakrantės penučių:
	+ cimšų
	+ činukų
	+ Oregono pakrantės penučių:
		- alsėjų
		- sajuslajų
		- kusų
* žemyninės penučių:
	+ jokų-jutų:
		- jutų
		- jokutsų
	+ maidų
	+ plynaukštės penučių

Dėl vintų, takelmų ir kalapujų kalbų priklausomybės penučiams nesutariama.

Penučių kalbų medis
**Pentozė** (angl. *pentose*; iš gr. πέμπτος 'penki' + *-ose* 'angliavandenis (jį žyminti priesaga)') – monosacharidas, kurio molekulė turi 5 anglies atomus. Pentozės yra paprastųjų monosacharidų klasė, kurių bendroji formulė yra C5(H2O)5 arba kitaip C5H10O5.

Pentozės yra dvejopos:

* Aldopentozės – turi funkcinę aldehidinę grupę 1 pozicijoje.
* Ketopentozės – turi funkcinę ketoninę grupę 2 ar 3 pozicijoje.

Aldopentozės
------------

Aldopentozės turi tris chiralinius centrus, todėl egzistuoja 8 skirtingi (23) stereoizomerų variantai.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| D-arabinozė | D-liksozė | D-ribozė | D-ksilozė |
| L-arabinozė | L-liksozė | L-ribozė | L-ksilozė |

Ketopentozės
------------

2-ketopentozės turi du chiralinius centrus, egzistuoja 4 skirtingi stereoizomerų variantai (22). 3-ketopentozės yra retos.

|  |  |
| --- | --- |
| D-ribuliozė | D-ksiluliozė |
| L-ribuliozė | L-ksiluliozė |

Savybės
-------

Pentozių aldehidinės ir ketoninės funkcinės grupės reaguoja su kaimyninėmis hidroksilo grupėmis ir sudaro vidumolekulinius hemiacetalius ir hemiketalius.
Susidaranti žiedinė struktūra artima furanui ir vadinama furanoze. Žiedais atsitiktinai trūksta ir vėl susijungia, leisdamas suktis apie ryšį tarp karbonilo grupės ir kaimyninio anglies atomo. Taip susidaro dvi skirtingos konfigūracijos (α ir β). Šis reiškinys vadinamas mutarotacija.

Ribozė yra RNR komponentas, artimas deoksiribozei, įeinančiai į DNR sudėtį.

Bendras polimerų iš pentozių pavadinimas yra *pentozanas*.

Tolenso testas pentozėms aptikti
--------------------------------

Tolenso (*Tollens*) pentozių testas paremtas furfurolo reakcija su florogliucinoliu, kurios metu susidaro spalvotas junginys.

Nuorodos
--------

1. ↑  Pentose, Merriam-Webster
2. ↑  Lindhorst, Th. K. Essentials of Carbohydrate Chemistry and Biochemistry / Th. K. Lindhorst. — 1st. — Wiley-VCH, 2007. — 828 р.
3. ↑  Oshitna, K. and Tollens, B. Ueber Spectral-reactionen des Methylfurfurols. Ber. Dtsch. Chem. Ges. 34, 1425 (1901)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Palermo akmuo
**Palermo akmuo** − Senovės Egipto akmeninės stelos, sukurtos apie 2350 m. pr. m. e. didžiausia dalis iš šešių. Pavadinta Palermo miesto Italijoje vardu, kuriame saugoma nuo 1877 m. Paprastai „Palermo akmeniu" vadinamos visos stelos dalys. Palermo akmuo yra vienas iš pagrindinių informacijos šaltinių apie III tūkstantmečio pr. m. e. Senovės Egipto istoriją.

Juodo bazalto akmeninė stela buvo sukurta Senovės Egipto 5-osios dinastijos pabaigoje apie 2350 m. pr. m. e. Manoma, kad ji buvo 2,1 m aukščio ir 60 cm pločio. Palermo akmens matmenys: 43,5 cm aukštis, 25 cm plotis ir 5,1−6,5 cm storis. Kiti stelos fragmentai yra Kairo Egipto muziejuje ir vienas Petrie muziejuje Londone.

Stela buvo išrašyta hieroglifais iš abiejų pusių. Viršutinėje eilutėje išvardinti priešdinastinio laikotarpio karaliai (tikėtina, kai kurie jų pramanyti). Kitose eilutėse einant žemyn išvardinti Senovės Egipto karaliai, pradedant pirmuoju 1-os dinastijos karaliumi Aha iki 5-os dinastijos karaliaus Neferirkarės (vėlesni įrašai neišliko). Tai yra Egipto istorijos analai, apimantys apie 2950−2535 m. pr. m. e. laikotarpį. Kiekvieniems metams skirtas stačiakampis laukelis, kuriame pažymėtas kuris nors reikšmingas tų metų įvykis, pavyzdžiui, Nilo upės lygis, galvijų skaičius.

Šaltiniai
---------

* Annette Imhausen. *Mathematics in Ancient Egypt: A Contextual History*. Princeton University Press, 2016, p. 43−45
* Encyclopaedia Britannica
| **Barelis Fridmanas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. liepos 6 d.Kelmėje |
|  |
| Veikla | Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas |
| Partija | 1932 m. LKP1940 m. TSKP |

**Barelis Fridmanas** (*Latvys*; g. 1904 m. liepos 6 d. Kelmėje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėjas.

Biografija
----------

1931 m. baigė Kauno universitetą. 1931–1933 m. advokatas. Nuo 1933 m. Lietuvos Raudonosios pagalbos organizacijos CK instruktorius, 1934–1939 m. sekretorius. 1940–1941 m. ir 1944–1946 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo narys. 1941–1944 m. LKP CK ir LTSR Liaudies Komisarų Tarybos įgaliotinis evakuotųjų Lietuvos gyventojų reikalams Taškente. 1946–1950 m. dėstė Vilniaus universitete. Nuo 1950 m. advokatas. 1940–1947 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Bendradarbiavo laikraščiuose „Raudonoji pagalba" ir „Į pagalbą".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Barelis Fridmanas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 555
| **Stefan Plater-Zyberk** |
| --- |
| Gimė | 1891 m. liepos 31 d.Kurtuvėnai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1943 m. vasario 9 d. (51 metai)Aušvicas, Trečiasis Reichas |
| Tėvas | Liudvikas Viktoras Pliateris-Zyberkas |
| Motina | Teresė Zamoiskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Hana Kristina Gacka |
|  |
| Veikla | Fotografas, dailininkas. |

**Steponas Pliateris-Zyberkas** (1891 m. liepos 31 d. Kurtuvėnuose, Rusijos imperija – 1943 m. vasario 9 d. Aušvice, Trečiasis Reichas) – fotografas, dailininkas.

Biografija
----------

Gimė 1891 m. liepos 31 d. Kurtuvėnų dvare. Tėvas Liudvikas Viktoras Pliateris-Zyberkas, motina Teresė Zamoiskaitė. Baigė gimnaziją Vilniuje. 1912-1916 m. studijavo architektūrą Rygos technikos universitete. Priklausė lenkiškai universiteto draugijai Arkonija. Vėliau baigė Varšuvos dailės akademiją. Nuo 1912 m. pradėjo fotografuoti, darė įvairias kraštovaizdžių ir pastatų nuotraukas. Išmokęs fotografuoti, keliaudavo po Šiaulių apylinkes ir fotografuodavo kraštovaizdį. Žinomas jo fotografuotas gamtos vaizdų ciklas „Pory roku na Litwie" sudaro 12 numeruotų foto atvirukų, iš kurių šešiuose yra Šiaulių apylinkių vaizdai.

1919-1920 m. priklausė Lenkų karinei organizacijai, kuri Kaune siekė nuversti Lietuvos valdžią. Gyvendamas Varšuvoje įkūrė fotografijos studiją *Photo-Plat*, aktyviai dalyvavo Varšuvoje vykusiose fotografijų parodose. 1931 m. priimtas į Lenkijos *Fotoklubo* draugiją. 1934 m. birželio 22 d. vedė Hana Kristina Gacką. Prasidėjus II pasauliniam karui suimtas gestapo ir pasodintas į Paviako kalėjimą. 1943 m. sausio 17 d. išvežtas į Aušvico koncentracijos stovyklą, kur 1943 m. vasario 9 d. buvo sušaudytas. 

* Paminklinė lenta Varšuvos Šv. Stanislovo Kostkaus bažnyčiojePaminklinė lenta Varšuvos Šv. Stanislovo Kostkaus bažnyčioje

Literatūra
----------

* Arkadiusz Janicki: Studenci polscy na Politechnice Ryskiej w latach 1862-1918. T. 2,. Gdańsk: Wydawnictwo Uniwersytetu Gdańskiego, 2005. ISBN

8373262830.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Senoji Šiaulių fotografija (1863-1944 m.)
**Difuzionizmas** – XIX amžiaus pabaigos – XX amžiaus pradžios kultūrinės antropologijos kryptis.

Ši kryptis plėtojosi daugiausia Vokietijoje. Svarbiausi jos atstovai – vokiečių etnologai Frydrichas Racelis, Leo Frobenijus, Fricas Grėbneris, Adolfas Bastianas. Difuzionizmo atstovų teigimu, skirtingų visuomenių panašūs kultūros reiškiniai atsirado kaip skoliniai iš vieno ar kelių centrų arba pasklido per tautų migraciją. Pasak difuzionistų, daugelis vienų ar kitų kultūrinių bei technologinių pasiekimų kyla ne dėl žmonių išradingumo ar kultūrinės evoliucijos, bet dėl tarpukultūrinių mainų. Sociokultūrinės formos yra nelyginant gyvybės formos, savo kilme geografiškai sąlygotos, tačiau linkusios sklisti, prisitaikyti prie aplinkos bei patirti adaptyvias modifikacijas. Difuzionizmo pagrindiniai teiginiai tokie: pasaulyje nėra nei vienos izoliuotos kultūros, jos nuolat kinta ir maišosi, kultūras ir visuomenes keičia migracijos, nukariavimai, ilgalaikiai mainai, kaimynystės santykiai.

Ši antropologinė mokykla labiausiai domėjosi žmogiškųjų sociokultūrinių idėjų ir formų perdavimu–perėmimu, pamėgdžiojimu – įsisavinimu, imitavimu, infiltracija bei akultūracija, vykstančia tam tikroje erdvėje. Viena kertinių difuzionizmo sąvokų yra „kultūros ratas" (vok. *Kulturkreis*) – funkcionaliai susiję kultūriniai bruožai, būdingi tam tikram geografiniam arealui ir tam tikram istoriniam laikotarpiui.

Be pagrindinės vokiečių difuzionizmo krypties, panašiu laikmečiu plėtota Vienos kultūrinė-istorinė mokykla (pagr. atstovas – Vilhelmas Šmitas), įvedusi istorizmo atžvilgį į antropologiją, bei radikalusis britų difuzionizmas (Viljamas Džeimsas Peris, Graftonas Eliotas Smitas), teigęs hiperdifuzionistinį požiūrį, jog visi pagrindiniai pasaulio kultūriniai-medžiaginiai pasiekimai paplitę iš Egipto.

Nuo XX amžiaus paskutinių dešimtmečių difuzionizmas, kaip pernelyg paviršutiniškas, dedukcinis ir duomenų stokojantis kultūros tyrinėjimo būdas, laikomas neperspektyviu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytis Čiubrinskas. SOCIALINĖS IR KULTŪRINĖS ANTROPOLOGIJOS TEORIJOS. Kaunas: VDU, 2007.
2. ↑  Romualdas Vaštokas. *Difuzionizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Steponas Biežis** (1889 m. kovo 18 d. Bliūdžiai, Panevėžio apskr. – 1973 m. balandžio 6 d. Čikaga) – JAV gydytojas chirurgas, lietuvių visuomenės veikėjas, medicinos daktaras (1916 m.).

Biografija
----------

1910 m. su tėvais atvyko į JAV. 1912 m. baigė Valparaiso universitetą (Indianos valstija), 1916 m. Čikagos medicinos ir chirurgijos koledžą.

1917–1919 m. tarnavo JAV kariuomenėje, leitenantas. Dirbo Šv. Kryžiaus ligoninėje Čikagoje, 1951 m. Čikagos sanitarijos regiono vyr. gydytojas.

Amerikos lietuvių daktarų draugijos, vėliau Amerikos lietuvių gydytojų sąjungos pirmininkas, nuo 1962 m. garbės narys. 1935–1969 m. „Margučio radijo" laidos patarėjas sveikatos klausimais. Bendradarbiavo žurnaluose „Medicina", „Gydytojas", nuo 1922 m. jį redagavo. 1960–1964 m. „Lietuvių gydytojų biuletenio" vardinis redaktorius, nuo 1969 m. garbės redaktorius.

Bibliografija
-------------

* Būkite sveiki, 1953 m. 2 laida 1955 m.

Įvertinimas
-----------

* 1938 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Steponas Biežis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 175 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vaikas su difterija
**Difterija** – ūminė infekcinė liga, pažeidžianti kvėpavimo takus, taip pat gali pažeisti širdies raumenį. Ligą sukelia bakterija *Corynebacterium diphtheriae*.

Paprastai prasideda gerklės skausmu. Pakyla temperatūra, patinsta kaklo liaukos. Ryklėje, ant mažojo liežuvėlio ir jo šonuose ant lankelių ir ryklės užpakalinės sienelės atsiranda geltonai pilkos plėvelės. Jei ligos forma sunki, plėvelės išplinta po visas gerklas, pasiekia net nosiaryklę, iš nosies išsiskiria pūlingos su krauju išskyros. Šias apnašas padeda pašalinti burnos skalavimas stipriu valgomosios druskos arba acto skiediniu.

Nuo sunkių komplikacijų padeda apsisaugoti griežtas lovos režimas, trunkąs ne trumpiau kaip 3 savaites. Ant kaklo dedami šalti kompresai, kuriuos dažnai keičia. Jeigu ligoniui sunku ryti, jam po truputėlį duoda ledo, kurį reikia ryti.
| **Steponas Jurgis Gailiušis** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. kovo 20 d.Umėnai, Troškūnų valsčius |
| Mirė | 2002 m. rugpjūčio 29 d. (90 metų)Kenebunkportas, Meino valstija |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas. |

**Steponas Jurgis Gailiušis** (1912 m. kovo 20 d. Umėnai, Troškūnų valsčius – 2002 m. rugpjūčio 29 d. Kenebunkportas, Meino valstija) – Lietuvos kunigas.

Biografija
----------

1934 m. pranciškonas. Studijavo Italijoje, Kauno kunigų seminarijoje. 1940 m. įšventintas kunigu. 1942 m. baigė Miuncheno aukštąją teologijos mokyklą. 1943-1944 m. Kretingos parapijos vikaras ir konvento Pajūryje gvardijonas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1945 m. lietuvių karo pabėgėlių stovyklos Fiusene (Bavarija) kapelionas. 1947 m. persikėlė į JAV, lankė lietuvių kolonijas. 1949-1967 m. vienuolyno Kenebunkporte vyresnysis. 1952-1958 m. 1959-1964 m. 1971-1979 m. JAV ir Kanados lietuvių pranciškonų Šv. Kazimiero provincijos provincijolas. 1953 m. Toronte įsteigė vienuolyną ir lietuvių parapiją, 1958 m. įsteigė vienuolynus Ročesteryje, Bridževilyje, 1975 m. Saint Petersburge. 1956 m. Kenebunkporte įkūrė Šv. Antano lietuvių kolegiją, jos rektorius, 1964 m. pastatydino koplyčią. 1976 m. prie vienuolyno Brukline jo iniciatyva įkurta A. Galdiko dailės galerija. Rūpinosi žurnalų ir knygų leidyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Balašaitis. *Steponas Jurgis Gailiušis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 329 psl.
Važiuojant tiesiai, abiem ratams teikiama vienoda jėga. Paskirstantis dantratis nejuda
Sukant (į kairę), kairysis ratas sukasi lėčiau. Paskirstantis dantratis pradeda suktis, leisdamas greičiau suktis dešiniajam (posūkiui išoriniam) ratui
Automobilio diferencialas
**Diferencialinė pavara** (arba diferencialas) – pavara, tolygiai paskirstanti sukamąją jėgą abiem automobilio (ar kitos transporto priemonės) ratams, net jei jie sukasi nevienodu greičiu.

Šis mechanizmas reikalingas automobiliui darant posūkį, kai vienas posūkio krypties pusėje esantis ratas juda lėčiau. Be jo ratai ima praslysti, genda padangos ir gadinami keliai. Keturis varomus ratus turintiems automobiliams paprastai reikalingas ir papildomas diferencialas sukimo jėgai tarp priekinės ir galinės ašių paskirstyti (nebent viena ašis būtų perjungiama kaip varomoji tik važiuojant bekele).

Diferencialą paprastai sudaro keletas kombinuotų kūginių pavarų. Iliustracijoje parodytame diferenciale, variklis suka didįjį (mėlyną) dantratį su prie jo pritvirtinta stačiakampe dėže. Kairiojo (raudonas) ir dešiniojo (geltonas) rato varomieji dantračiai šios dėžės atžvilgiu gali suktis laisvai. Žaliasis dantratis paskirsto sukamąją jėgą. Jis irgi dėžės atžvilgiu gali suktis laisvai.

Jei abu ratai sukasi tuo pačiu greičiu, jiems teikiama vienoda jėga ir paskirstantis žaliasis dantratis nejuda. Jei vienas ratas (pavyzdyje – kairysis) dėl kokių nors priežasčių yra stabdomas, tai automatiškai padidina kito (pavyzdyje – dešiniojo) rato sukimosi greitį.

Ši paprasta sistema turi rimtą trūkumą – jei vienas ratų praras sukibimą su keliu (atsidurs ant ledo, didelio purvo, pakils į orą), jam bus perduodama visa sukamoji jėga. Antrasis ratas, kuris galbūt išvežtų įklimpusį automobilį, sukamas nebus.

Paprasčiausias problemos sprendimas – laikinai įjungiamas diferencialo blokavimo mechanizmas. Taip pat naudojami sudėtingesni diferencialai, kuriose didžiausias ratų sukimosi greičio skirtumas yra apribotas.

Matematika
----------

Diferencialas turi turėti mažiausiai tris dantračius (kaip iliustracijoje parodytas). Tuomet dantračių sukimosi greičiams galioja formulė

{\displaystyle \alpha \_{1}\cdot \omega \_{1}+\alpha \_{2}\cdot \omega \_{2}....+\alpha \_{N}\cdot \omega \_{N}=0}
Parametrai {\displaystyle \alpha \_{1}...\alpha \_{N}\,} apsprendžiami pavaros konstrukcijos. Kintamieji {\displaystyle \omega \_{1}...\omega \_{N}\,} yra dantračių sukimosi greičiai. Specialūs daugiau dantračių turintys diferencialai buvo naudojami mechaniniams skaičiavimo įtaisams.

Literatūra
----------

* Straipsnis apie diferencialą (anglų k)
* Straipsnis apie diferencialą (vokiečių k)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Steponas Potockis (1624)** |
| --- |
| Potockiai |
| Herbas „Pilava" |
| Herbas „Pilava" |
|  |
| Gimė | 1624 m. |
| Mirė | 1648 m. gegužės 19 d. (~24 metai) |
| Tėvas | Mikalojus Potockis |
| Motina | Sofija Firlej |

**Steponas Potockis** (lenk. *Stefan Potocki*, g. 1624 m. – 1648 m. gegužės 19 d.) – Lenkijos bajoras, Nižyno seniūnas.

Biografija
----------

Lenkijos magnatų Potockių giminės atstovas, Herbo „Piliawa" savininkas. Karūnos didžiojo etmono ir Krokuvos kašteliono Mikalojaus Potockio (1591–1651) antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su Sofija Firlej.

Gavo Steponas Potockis nuo savo tėvo valdyti Nižyno seniūniją. 1648 metais Karūnos didysis etmonas Mykolas Potockis išsiuntė Lenkijos korpusą, vadovaujamą jauno sūnaus Stepono Potockio, į baudžiamą žygį į Zaporožę, kur Bogdanas Chmelnickis sukilo prieš Lenkijos bajorų valdžią. Steponas Potockis neturėdamas karinės patirties vadovavo tik formaliai, o faktiškai kariniams veiksmams vadovavo kazokų komisaras Jakovas Šembergas ir pulkininkas Stefanas Čarneckis.

Steponas Potockis vadovavo Lenkijos avangardui Geltonųjų Vandenų mūšyje, kur patyrė visišką pralaimėjimą, buvo sužeistas, pateko į nelaisvę ir mirė nuo gangrenos 1648 m. gegužės 19 d.
| Neomasنيوم‎ |
| --- |
| 

NeomasNeomas

28°17′17″ š. pl. 34°50′42″ r. ilg.﻿ / ﻿28.28806°š. pl. 34.84500°r. ilg.﻿ / 28.28806; 34.84500﻿ (Neomas)Koordinatės: 28°17′17″ š. pl. 34°50′42″ r. ilg.﻿ / ﻿28.28806°š. pl. 34.84500°r. ilg.﻿ / 28.28806; 34.84500﻿ (Neomas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija |
| **Emyratas** | Tabuko emyratas |
|  |
| **Plotas** | 26 500 km² |
|  |
| **Tinklalapis** | neom.com |

**Neomas** (stilizuotai vadinamas **NEOM**) – statomas miestas Saudo Arabijos šiaurės vakaruose, ant Raudonosios jūros kranto, šalia Jordanijos ir Egipto sienos. Miestas priklauso Tabuko emyratui. Planuojama, kad Neomo miestas savyje turės išmanaus miesto technologijų ir bus turizmo centru.

Miestas užims 26500 km² plotą ir drieksis 460 km palei jūrą.

Pirmąjį Neomo miesto statybų etapą planuojama užbaigti iki 2025 m. Pradinė viso miesto įkūrimo kaina siekia 500 milijardus JAV dolerių. Valstybės valdžia planuoja 100 milijardų dolerių surinkti pirminio viešo siūlymo būdu per Aramco įmonę.

2019 m. sausio 29 d. buvo įkurta Neomo akcinė bendrovė su 500 milijardų dolerių kapitalu. Kompanijos vadovu paskirtas Nadhmi Al-Nasr.

Pagal planus, visam miestui energija bus tiekiama tik iš atsinaujinančių šaltinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Saudi Arabia is building a $500 billion mega-city that's 33 times the size of New York City
2. ↑  UPDATE 1-Saudi NEOM set up as joint stock company run by state fund - SPA
3. ↑  Submerged floating bridge wins ‘Dream NEOM’ contest in KSA
| ***Donas Kamilo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Don Camillo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Terence Hill |
| Scenaristas (-ai) | Lori Hill |
| Kompozitorius | Pino Donaggio |
| Vaidina | Terence Hill |
| Metai | 1983 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 126 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Donas Kamilo** arba **Dono Kamilo pasaulis** (it.  *Don Camillo*) – 1983 m. italų sukurta komedija, kurią režisavo ir pagrindinį vaidmenį atliko aktorius Terensas Hilas. Tai jo, kaip režisieriaus, debiutas.

Scenarijų šiam filmui parašė jo žmona Lori Hill, o įsūnis Rosas Hilas sukūrė epizodinį vaidmenį.

Juosta yra 1952 m. italų ir prancūzų filmo **Mažas Dono Kamilo pasaulis** (pranc.  *Le Petit monde de Don Camillo*) perdirbinys ir pasakoja apie nedidelio miestelio šventiką, nuolatos girdintį Dievo balsą, bei jo konkurenciją su komunistinių pažiūrų meru Pepone.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – šventikas Donas Kamilas
* Colin Blakely – Peponė
* Mimsy Farmer – Margo
* Lew Ayres – Dokas
* Allan Arbus – Dievas (balsas)
* Ross Hill – Magrino
| **Steponas Jankauskas** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. balandžio 18 d.Klyšiai, Akmenės valsčius |
| Mirė | 1984 m. balandžio 3 d. (85 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | zoologas hidrobiologas |
| Partija | 1954 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1934 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Steponas Jankauskas** (1898 m. balandžio 18 d. Klyšiuose, Akmenės valsčius – 1984 m. balandžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos zoologas hidrobiologas, gamtos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1910–1915 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. 1918 m. Charkove baigė ten evakuotą Kauno gimnaziją. 1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo mokytoju. 1919 m. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. 1923–1934 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas), 1934 m. jį baigė ir 1935–1940 dėstė. 1924 m. tobulinosi Berlyno ir Karaliaučiaus universitetuose. 1937–1938 m. specializavosi Brno universitete. 1938 m. gamtos mokslų daktaras.

1941–1978 m. Vilniaus universiteto (VU) dėstytojas, 1945–1956 m. Bestuburių zoologijos, 1956–1978 m. Zoologijos katedros vedėjas. 1945–1963 m. VU mokslo reikalų prorektorius, 1968–1970 m. VU Gamtos fakulteto dekanas. Nuo 1945 m. profesorius, 1978–1984 m. profesorius konsultantas.

Mokslinė veikla
---------------

Stebėjo ir žiedavo Lietuvos paukščius, dalyvavo kuriant Kauno zoologijos muziejų. Paskelbė veikalą „Medžiaga Lietuvos kladocerų faunai pažinti" (1936 m. lietuvių, vokiečių k.), darbų apie gėlųjų vandenų vėžiagyvių fauną, dvisparnių (uodų trūklių) biologiją.

Įvertinimas
-----------

* 1958 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Steponas Jankauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 98
2. ↑  Prisimenant profesorių S. Jankauską 100 metų jubiliejaus proga Archyvuota kopija 2006-09-27 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Steponas Jankauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 515 psl.
**Rokiškio rajono taryba** – Rokiškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Rokiškio rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Rokiškio rajono taryba.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Rokiškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Zenonas Akramavičius
* Almantas Blažys
* Stanislovas Dambrauskas
* Vytautas Saulis
* Antanas Slesariūnas
* Rimantas Velykis
* Vytautas Vilys
* Leonardas Seibutis

Veikla
------

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Donas |
| --- |
| Donas Lipecko srityje Donas Lipecko srityje |
| **Ilgis** | 1950 km |
| **Baseino plotas** | 422 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 935 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurio Rusijos aukštuma |
| **Žiotys** | Azovo jūra |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Donas |

**Donas** (rus. *Дон*, sen. gr. Τάναϊς = *Tanays*) – upė Rusijoje, viena didžiausių ir svarbiausių Rytų Europos lygumoje. Prasideda Vidurio Rusijos aukštumoje, 180 m aukštyje, Tulos srityje, Novomoskovsko apylinkėse. Seniau upės ištakomis laikytas Ivano ežeras, tačiau dabar upė prasideda Šatsko tvenkinyje. Teka pietų kryptimi. Tipiška lygumų upė; slėnis platus, nestatus, upės tėkmė lėta, daug kur formuoja meandras, senvages. Kerta Lipecko, Voronežo sritis, nuo Bogučiaro daro lankstą į rytus, prateka Rostovo, Volgogrado sritis, toliau vėl Rostovo sritimi į vakarus. Įteka į Azovo jūros Taganrogo įlanką netoli Azovo miesto; sudaro deltą (plotas 340 km²).

Didžiausi intakai:

* dešinieji: Krasivaja Mečia, Sosna, Tichaja Sosna, Čiras, Čimla, Šiaurinis Donecas;
* kairieji: Voronežas, Ikorecas, Bitiugas, Chopioras, Medvedica, Ilovlia, Salas.

Donas aukštupyje užšalęs būna nuo lapkričio pradžios iki balandžio vidurio, žemupyje – nuo gruodžio pradžios iki kovo pabaigos. Upė su Volga sujungta Volgos-Dono kanalu. Donas ties Volgodonsku patvenktas Cimliansko tvenkiniu, taip pat yra dar keletas užtvankų. Maksimali laivybos riba – Sosnos žiotys (1604 km), tačiau reguliari laivyba vyksta nuo Liskų (1355 km). Žvejyba.

Prie Dono įsikūrę šie miestai:
Dankovas, Lebedianė, Zadonskas, Semilukai, Liskai, Pavlovskas, Serafimovičius, Kalačas prie Dono, Volgodonskas, Konstantinovskas, Aksajus, Rostovas prie Dono, Azovas.

Pavadinimo kilmė
----------------

Upėvardis skitiškas, reiškia tiesiog upę (plg. av. *dānu* „upė", skr. दानु = IAST: *dānu* „lašas, skystis, rasa", oset. *дон* „upė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 139