recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vasilijus Radlovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Friedrich Wilhelm Radloff |
| Gimė | 1837 m. sausio 5 d.Berlynas, Vokietija |
| Mirė | 1918 m. gegužės 12 d. (81 metai)Petrogradas, TSRS |
| Sutuoktinis (-ė) | Pauline Fromm |
|  |
| Veikla | tiurkologas, archeologas, kalbininkas, etnologas |
|  |
| Alma mater | Berlyno universitetas |

**Vasilijus Radlovas** (*Василий Васильевич Радлов*, tikr. ***Vilhelmas Frydrichas Radlovas*** (*Friedrich Wilhelm Radloff*); 1837 m. sausio 5 d. – 1918 m. gegužės 12 d.) – vokiečių kilmės Rusijos etnografas, archeologas, švietėjas, vienas iš lyginamosios tiurkologijos pradininkų.

Biografija
----------

Gimė Vokietijoje, baigė filosofiją Berlyno universitete. Susidomėjo kalbotyra, Uralo ir Altajaus kalbomis ir 1858 m. išvyko į Rusiją, Sankt Peterburgą. Iš ten išvyko į Barnaulą dėstyti kalbas vietos gimnazijoje. Gyvendamas Altajuje rinko vietinių tautų folklorą, užrašinėjo dainas, domėjosi kalbomis. Radlovas išmoko vietines tiurkų kalbas, keliavo į Vidurinę Aziją, Tuvą. Nuo 1866 m. pradėjo publikuoti savo tyrimų rezultatus. Be kalbų ir papročių Radlovas taip pat domėjosi ir archeologija, atliko kasinėjimus 150-yje kurganų.

1871 m. Radlovas dirbo Kazanėje, buvo vietinių tiurkų tautų mokyklų inspektorius. Šis darbas jam ledo tyrinėti Pavolgio tiurkų kalbas ir papročius. 1890 m. Vasilijus Radlovas tapo mokslų akademijos nariu bei Azijos muziejaus Peterburge direktoriumi. Radlovas tęsė tiurkų kalbų tyrinėjimą, 1886 m. lankėsi Kryme, kur tyrinėjo Krymo totorių kalbą, o 1887 m. Lietuvoje ir Voluinėje rinko informaciją apie karaimų kalbą.

1891 m. Radlovas suorganizavo ekspediciją į Mongoliją, kur atrado seniausius rašto paminklus tiurkų kalba – Orchono runų raštus. Su danų kalbininko Vilhelmo Tomsono pagalba Rodlovas šiuos raštus iššifravo. 1898 m. tyrinėjo uigūrų kalbą ir kultūrą. 1903 m. įkūrė Vidurinės ir Rytų Azijos tyrinėjimo komitetą, taip pat nuolat bendradarbiavo su Rusijos geografais, orientalistais.

Vasilijus Radlovas mirė 1918 m. palaidotas Smolensko kapinių liuteronų dalyje.

Bibliografija
-------------

* *Proben der Volkslitteratur der turkischen Stamme Südsibirien*, 1866–1896, 7 t.;
* *Vergliechende Grammatik der nordlichen Turksprachen. Th. I. Phonetik.*, 1882–1883 m.;
* *Worterbuch der Kinai-Sprache*, 1874 m.;
* *Анализ болгарских числительных имен, в известиях Албекри и др. авторов*, 1878 m.
* *Die Lautalternation und ihre Bedeutung für die Sprachenentwickelung*, 1882 m.;
* *Zur Sprache der Komanen*, 1884–1885 m.;
* *Versuch eines Worterbuches der Turkdialecte*, 1988 m.
* *Die altturkischen Inschriften der Mongolei*, 1894, 1899 m.;
* *Observations sur les Kirghis*, 1864 m.;
* *Мифология и миросозерцание жителей Алтая*, 1883 m.
* *Ethnographische Übersicht der Turkstamme Sibiriens und der Mongolei*, 1884 m.;
* *Aus Sibirien*, 1884 m.;
* *Das Schamanemtum und seine Kultus*, 1885 m.;
* *Сибирские древности*, 1888 m.;
* *Altas der Altertumer der Mongolei*, 1892 m.
|  |
| --- |
| Kurdistano patriotinė sąjungaالاتحاد الوطني کوردستانYekêtiy Nîştimaniy Kurdistan |
|  |
| Lyderis | Džalalas Talabanis |
| Įkurta | 1975 m. birželio 1 d. |
| Būstinė | Suleimanija |
| Politinė ideologija | Socialdemokratija |
| Svetainė |
| PUK |

**Irako Kurdistano patriotinė sąjunga** (**PUK**/YNK, kurdiškai – *Yekîtî Nîstimanî Kurdistan*, arabiškai – *Ittihad al – Watani al – Kurdistani*) – Kurdistano demokratinio socializmo krypties partija, veikianti Irako Kurdistane.

Įsteigta 1975 m. birželio 1 d. Irakui numalšinus kurdų sukilimą. Pagrindinis tikslas tuo metu buvo skelbti pasauliui tiesą apie kurdų judėjimą siekiant nepriklausomos demokratinės valstybės. 1976 m. vėl pradėtos kurti ginkluotos pasipriešinimo grupės, kurios tęsė kovą iki 2003 m. JAV karo prieš Sadamo Huseino režimą. 1991 m. JAV karo prieš Iraką metu kartu su Irako Kurdistano demokratine partija (KDP) sudarė Kurdistano vyriausybę ir 1992 m. gegužės mėn. demokratiškai išrinko 105 narių Nacionalinę asamblėją, kurioje abi partijos gavo po 50 vietų, dar 5 buvo skirtos Asirijos bendruomenei.

1994 m. partijų santykiai atšalo ir abi sudarė atskiras vyriausybes savo kontroliuojamose zonose. PUK teritorija apėmė šiaurinę krašto dalį. JTO 986-oji rezoliucija sudarė sąlygas Kurdistane kurti mokyklas, darželius, ligonines, nors visą laiką vadinamojoje neskraidymo zonoje nesiliovė Irako provokacijos. Partijos koviniai daliniai turėjo apie 20 000 karių. 1998 m. Vašingtone buvo pasirašyta PUK ir KDP taikos sutartis, leidusi užsitikrinti Vakarų šalių politinę paramą Kurdistanui.

2003 m. nuvertus S. Huseino režimą PUK veikla legalizuota, partijos pirmininkas Džalalas Talabanis įėjo į Irako laikinąją vyriausybę, o 2005 m. balandžio 6 d. buvo išrinktas Irako prezidentu. PUK kartu su Irako Darbininkų partija, Kurdistano socialdemokratų partija, konservatoriais ir Kurdistano Islamo sąjunga sudarė *Kurdistano demokratinį patriotinį aljansą* ir suformavo regioninę vyriausybę, kurios valdžia apėmė Suleimanijos, Kirkuko ir Irbilo provincijas. Teritorijoje pradėjo eiti 30 laikraščių ir žurnalų, įsisteigė 8 televizijos stotys. Moterims buvo suteikta rinkimų teisė, įteisinta ištuoka, pradėtos kitos demokratinės reformos.

2004 m. sunitų šahidai susprogdino partijos būstinę Irbilyje. 2005 m. parlamento rinkimuose į aljansą įėjo ir KDP. Rinkimuose kurdai laimėjo 25,6 % balsų ir 53 vietas iš 275 parlamento vietų.

Socialistų Internacionalo (SI) narė stebėtoja nuo 2003 m. spalio 27 d.

Generalinis sekretorius nuo 1975 m. Džalalas Talabanis.
| **Leonidas Šinkarenka** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. gruodžio 14 d. (65 metai)Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | muzikantas |
| Sritis | džiazas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus kolegija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Birštono džiazo festivalio Didysis prizas (2006)
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (2008)
 |

**Leonidas Šinkarenka** (rus. *Леонид Шинкаренко*, angl. *Leonid Shinkarenko*; g. 1957 m. gruodžio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos džiazo muzikantas, kompozitorius, pedagogas. Groja bosine gitara ir kontrabosu, vadovauja muzikinėms grupėms, žinomas kaip originalių kompozicijų autorius, akustinio ir elektrinio boso virtuozas.

Biografija
----------

Bosinės gitaros pradžiamokslį įgijo savarankiškai. Vėliau šio instrumento specialybės studijas baigė Vilniaus konservatorijoje (2000) ir Vilniaus kolegijoje (2007). Nuo 1994 m. dėstė B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje.

Muzikinė karjera
----------------

Pradžioje muzikavo grodamas saviveikliniuose kolektyvuose. Profesionalo kelią pradėjo 1981 m. su savo mokytojo Vladimiro Čekasino kvartetu. 1982–1989 m. buvo Petro Vyšniausko kvarteto narys. Vėliau jungėsi prie įvairios krypties muzikantų. Savo karjerą siejo su kvintetu „Gone With Jazz", kvartetu „Vilnius Jazz", kolektyvu „Lithuanian Art Orchestra". Kūrybinių pomėgių mastą parodo jo bendradarbiavimas su Indijos muzikos ansambliu „Svara" (2001) ir grupe „Vilniaus mušamieji" (2003). Taip pat yra grojęs folkdžiazą su tautinės muzikos kapelija „Sutaras", akademinę muziką su Lietuvos nacionaliniu simfoniniu orkestru.

1997 m. debiutavo kaip lyderis su savo suburta džiazo grupe „Shinkarenko Jazz 4", tapusia pagrindu vėliau sukurtoms „Jazz 5", „Jazz 7", atliekančioms originalias L. Šinkarenkos kompozicijas. Be veiklos savo grupėse, muzikuoja su „Lithuanian Jazz Trio" (Šinkarenka, Vytautas Labutis, Arvydas Jofė), Dainiaus Pulausko grupe. Nuo 1977 m. kuria džiazo kompozicijas, 3 iš kurių įtrauktos į lietuviškų džiazo temų rinkinį „Nuo bliuzo iki sutartinių" (2013). Įgrojo daugiau kaip 60 muzikinių albumų. Išleisti autoriniai albumai: „Saggitarius" (1997, su „Jazz 4"), „Le Bolero" (2001, su „Jazz 7"), „Vitas Gerulaitis. Remembrance in Jazz" (2004), „Island" (2011, su „Jazz 5"), „My Favorite Songs" (2017), „to be continued" (2005, bendraautoris, su „Lithuanian Jazz Trio"). 

1994 m. sukūrė muziką (bendraautoris) režisieriaus A. Juzėno kino filmui „Rojuje irgi sninga". Nuo 2001 m. Neringos mieste kasmet rengia džiazo festivalį, 2012–2015 m. rengė Druskininkų džiazo festivalį.

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos instituto apdovanojimas „LT tapatybė" (2004, su „Lithuanian Jazz Trio")
* Birštono džiazo festivalio Didysis prizas (2006)
* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis (2008)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Discogs. Leonid Šinkarenko

Nuorodos
--------

* Lietuvos muzikos informacijos centras. Leonid Šinkarenko
* *Leonid Šinkarenko*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
**Antonijs Černomordijs**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Antonijs Černomordijs |
| Gimimo data | 1996 m. gruodžio 7 d. (26 metai) |
| Gimimo vieta | Latvija |
| Ūgis | 190 cm |
| Svoris | 78 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Riga FC |
| **Numeris** | nežinoma |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2014–2016  2014–2016  2016–2017  2017–  2017– | BFC Daugavpils  → Lech Poznań II (skol.)  Riga FC  → Pafos FC (skol.)  Riga FC | 025 0(1)022 0(1)015 0(0)001 0(0)105 0{7) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019– | Latvija Latvija | 28 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 28 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 28 d.. |

**Antonijus Černomordijus** (*Antonijs Černomordijs*; g. 1996 m. rugsėjo 26 d.) – Latvijos futbolininkas, gynėjas.

Buvo kviečiamas į įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktines, o nuo 2019 m. atstovavo Latvijos nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje rungtyniavo Latvijoje. 

Nuo 2014 m. priklausė BFC Daugavpils. Nuomos pagrindais atstovavo Lech Poznań II (Lenkija).

2016 m. perėjo į Riga FC. Nuomos pagrindais 2017 m. trumpai žaidė Pafos FC (Kipras).

Nuo 2017 m. tęsė karjerą Latvijoje. Rungtyniavo Riga FC. 2018, 2019, 2020 m. tapo čempionu.

Latvijos rinktinė
-----------------

2019 m. rugsėjo 9 d. įvyko žaidėjo debiutas nacionalinėje rinktinėje draugiškose rungtynėse prieš Austriją. Varžovai sutriuškino latvius rezultatu 6:0.

2020 m. lapkričio 17 d. rungtynėse prieš Andorą pasižymėjo pelnydamas įvartį. Šiose rungtynėse latviai varžovus sutriuškino rezultatu 5:0.

Pasiekimai
----------

### Klubiniai pasiekimai

Virslyga (3)
su Riga FC: 2018, 2019, 2020 m.
Latvijos futbolo taurė (1)
su Riga FC: 2018 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Latvijos rinktinės narys Antonijs Černomordijs
2. ↑  Austria vs. Latvia 2019-09-06
3. ↑  Andorra vs. Latvia 2020-11-17

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| **Vasilijus Kuznecovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1901 m. vasario 13 d.Kostromos gubernija, Rusija |
| Mirė | 1990 m. birželio 5 d. (89 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė | TSRS |
| Sutuoktinis (-ė) | Zoja Igumnova |
| Vaikai | Jelena, Aleksandras |
|  |
| Veikla | TSRS diplomatas, valstybės veikėjas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Dukart Socialistinio darbo didvyris, septyni Lenino ordinai, Spalio revoliucijos ordinas, Darbo raudonosios vėliavos ordinas, Raudonosios Žvaigždės ordinas, Garbės ženklo ordinas |

**Vasilijus Kuznecovas** (rus. *Васи́лий Васи́льевич Кузнецо́в*, 1901 m. vasario 13 d. Kostromos gubernijoje, Rusija – 1990 m. birželio 5 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, tris kartus ėjęs TSRS vadovo pareigas.

Biografija
----------

1926 m. baigė Leningrado politechnikos institutą, dirbo metalurgijos gamykloje Donecke, inžinieriumi-tyrėju, marteno cecho viršininku. 1930-1931 m. mokėsi metalurgijos JAV, Karnegio technologijos institute (dab. Carnegie Mellon University). Nuo 1937 m. rudens dirbo TSRS sunkiosios pramonės liaudies komisariate, vadovavo specialiųjų plieno lydinių valdybai. 1941 m. apdovanotas Stalino premija.

1940 m. tapo Valstybinio plano komiteto (GOSPLAN) pirmininko pavaduotoju bei Valstybinio gynybos komiteto pirmininko pavaduotojo G. Malenkovo pavaduotoju metalurgijos klausimais. 1943 m. paskirtas Juodosios metalurgijos darbuotojų profsąjungos pirmininku. Nuo 1944 m. iki 1953 m. dirbo Visasąjunginės profesinių sąjungų centro tarybos prezidiumo pirmininko pavaduotoju, 1945-1953 m. buvo Pasaulinės profesinių sąjungų federacijos viceprezidentas. Tuo pat metu 1946 – 1950 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Tautybių Tarybos pirmininkas, o 1952–1953 m. – TSKP CK Prezidiumo užsienio reikalų komisijos narys. 1944 m. buvo V. Molotovo vadovaujamos TSRS delegacijos, dalyvavusios Jungtinių Tautų organizacijos statuto kūrimo konferencijoje, narys.

Po Stalino mirties 1953 m. kovo mėn. paskirtas TSRS ambasadoriumi Kinijoje, tais pačiais metais tapo TSRS Užsienio reikalų ministro pavaduotoju, kuriuo dirbo iki 1977 m.

1977 – 1986 m. buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko pirmasis pavaduotojas. Po L.Brežnevo, J. Andropovo ir K. Černenkos mirties ("Puošnių laidotuvių epocha") iki išrenkant naują šalies vadovą V. Kuznecovas triskart ėjo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininko (nominalaus TSRS vadovo) pareigas.

1952-1989 m. – TSKP CK narys, 1952 m. spalio mėn. – 1953 m. kovo mėn. buvo TSKP CK Politinio biuro narys, 1977 – 1986 m. – kandidatas į Politinio biuro narius. Dukart Socialistinio darbo didvyris (1971 ir 1981 m.), apdovanotas septyniais Lenino ordinais, Spalio revoliucijos, Darbo raudonosios vėliavos, Raudonosios žvaigždės bei Garbės ženklo ordinais.

Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Василий Васильевич КУЗНЕЦОВ (Proekt-wms.narod inf.)
2. ↑   (www.hrono.info)
| **Vasilijus Fiodorovas*Vasilij Fiodorov*** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. sausio 12 d. (63 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Fedosia |
| Vaikai | Ira, Ania |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1998 m. Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Vilniaus inžinerinės statybos institutas |

**Vasilij Fiodorov** (g. 1960 m. sausio 12 d. Vilniuje) – inžinierius, Lietuvos ir Vilniaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Vilniaus Pavilnio aštuonmetę mokyklą, 1977 m. baigė Vilniaus 6–ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. mokėsi Vilniaus autotransporto mokomajame kombinate. 1992 m. baigė Vilniaus inžinerinio statybos instituto Mechaninės technologijos fakulteto vakarinį skyrių ir įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.

1978–1979 m. 1981–1983 m. Vilniaus 3–iosios autotransporto įmonės (1995 m. reorganizuota į akcinę bendrovę „Ermeda") vairuotojas, 1990–1991 m. autoremonto dirbtuvių meistras, 1991–1993 m. vadovaujantis tiekėjas, technikos direktoriaus pavaduotojas, 1993–1995 m. šios įmonės parduotuvės direktorius, 1995 m. AB „Ermeda" komercijos direktorius. 1979–1981 m. tarnavo armijoje, 1983–1984 m. Vilniaus autobusų parko maršrutinio autobuso vairuotojas. 1995–1996 m. uždarosios akcinės bendrovės „Ermedos prekyba" direktorius. 1996 m. kartu su dviem bendraminčiais įkūrė uždarąją akcinę bendrovę „Linkmenų prekyba", 1996–2000 m. bendrovės direktorius.

Nuo 1998 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys, šios sąjungos Tarybos narys.

2000–2003 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2000–2004 m. Seimo narys. 2003–2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. Žmona Fedosia, dukterys Ira ir Ania.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Kriauklė (reikšmės).*
Kriauklė
**Kriauklė** – moliuskų kūną apgaubiantis kietas apvalkalas, kurį gamina mantija. Augant moliuskui auga ir jo kriauklė, kuri gali būti vientisa ir susisukusi arba iš dviejų dalių. Moliuskui augant, storėja prizminis kriauklės sluoksnis
(ostrakas), o paviršinis plonas raginis sluoksnis (periostrakas) nekinta. Kriauklės viršutinio sluoksnio ornamentas yra vadinamas skulptūra, raštas. Kai kurie turi blizgantį trečiąjį – perlamutrinį sluoksnį (*Turbo*, *Haliotis*). Kriauklės spalva priklauso nuo mantijos pakraštyje esančių pigmentinių ląstelių. Kriauklė saugo jūrinius pilvakojus nuo priešų ir bangų mūšos, todėl pakrantėse gyvenančių moliuskų kriauklė labai stora.
Vidinį dvigeldžių moliuskų (*Bivalvia*) kriauklių storą kalkinį prizminį sluoksnį (kalcio karbonatas) dengia plonas kochiolininis sluoksnis (raginė organinė medžiaga).

Kriauklės struktūra
-------------------

Seniausia kriauklės dalis yra jos viršūnė. Nuo viršūnės kriauklė auga žemyn formuodama apvijas. Paskutiniojo apvijos apsisukimo anga vadinama kiauto anga, o jos laisvi pakraščiai – angos pakraščiu, kuris skirstomas į išorinę lūpą, arba peristomą, ir ploną vidinę lūpą, kuri prikibusi prie paskutiniojo apsisukimo paviršiaus. Angoje gali būti „dantukų", kurių išsidėstymas turi sistematinės reikšmės *Vertiginidae*, *Pupilidae* ir *Clausiliidae* šeimose.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pilvakojų kriauklė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kriauklė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2   Archyvuota kopija 2014-12-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Zoologija. Donatas Mažiulis, Marija Starodubaitė. – V.: Siveida, 2001. – 296 p.: iliustr.
| **Jonas Balinskis** |
| --- |
|  |
| Jonas Balinskis |
| Gimė | 1827 m. birželio 4 d.Vilnius |
| Mirė | 1902 m. kovo 24 d. (74 metai)Jašiūnai |
| Palaidotas (-a) | Jašiūnuose |
| Tėvai | Mykolas Balinskis,Zofija Sniadecka |
|  |
| Veikla | gydytojas psichiatras |
|  |
| Išsilavinimas | medicinos daktaras |
| Alma mater | Peterburgo medicinos ir chirurgijos akademija |

**Jonas Balinskis** (lenk. *Jan Baliński*, 1827 m. birželio 4 d. Vilnius – 1902 m. kovo 24 d. Jašiūnai) – Lenkų kilmės lenkų-lietuvių-rusų gydytojas psichiatras, medicinos daktaras. Istoriko Mykolo Balinskio sūnus.

Biografija
----------

1846 m. baigė Sankt Peterburgo medicinos ir chirurgijos akademiją 1855 m. medicinos daktaras.

1857–1984 m. Peterburgo medicinos ir chirurgijos akademijos dėstytojas, nuo 1857 m. profesorius. 1857 m. akademijoje įkūrė pirmąją Rusijoje Psichiatrijos katedrą, 1859 m. – Psichiatrijos kliniką. Nagrinėdamas psichikos ligas didelę reikšmę teikė anamnezei, etiologijai ir patogenezei, rekomendavo psichoterapiją. 1861 m. jo iniciatyva įkurta Sankt Peterburgo gydytojų psichiatrų draugija, o nuo 1869 m. jo iniciatyva Rusijos imperijoje pradėtos steigti miestų psichiatrijos ligoninės. Mirė 1902 m. Peterburge, pageidavimu palaidotas Jašiūnuose.

Bibliografija
-------------

* Psichiatrijos paskaitos, vadovėlis, rusų kalba, 1859 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Jašiūnų dvaro istorija". *Jašiūnų dvaras*. Suarchyvuotas originalas 2015-02-10. Nuoroda tikrinta 2016-05-07.
2. ↑  *Jonas Balinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 711 psl.
| *Shadow of the Colossus* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Team Ico |
| Leidėjas | Sony Interactive Entertainment |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2005 m. spalio 18 d. |
|
| Žanras (-ai) | Nuotykių |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: T  PEGI: 12+ |
| **Platforma** | PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation 4 |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Blu-ray, atsisiuntimas |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas |  |
| Kitos dalys |  |
|  |

**Shadow of the Colossus** („Koloso šešėlis", Japonijoje „Vanda ir kolosas", jap. ワンダと巨像 Wanda to Kyozō) – 2005 m. nuotykių kompiuterinis žaidimas, skirtas „Playstation 2" konsolei. 2011 m. adaptuotas „PlayStation 3" ir 2018 m. išleista atnaujinta versija „PlayStation 4" konsolei.

Žaidimas sulaukė palankaus kritikų įvertinimo, pagal svetainės *metacritic.com* suvestinę, vidutiniškai 91/100 balais įvertintos abi 2005 ir 2018 m. versijos.

Apie žaidimą
------------

„Shadow of the Colossus" yra vieno žaidėjo žaidžiamas žaidimas, sukurtas „Sony" Japonijos studijos komandos, žinomos „Team Ico" pavadinimu, nes anksčiau sukūrė žaidimą „Ico". Žaidimo metu žaidėjas valdo karį Vanderį su kardu, kuris turi įveikti 16 milžiniškų kolosų. Veiksmas vyksta 3D grafikos aplinkoje, valdant herojų iš trečiojo asmens perspektyvos. Kolosai įveikiami surandant silpnąsias jų vietas. Po žaidimo erdvę herojus gali judėti ant žirgo ir pėsčiomis. Žaidimo erdvėje nėra kitų veikėjų, eilinių priešų ar miestų. Muzikos takelis taip pat minimalistinis.

„Shadow of the Colossus" laimėjo 2006 m. BAFTA apdovanojimus dviejose kategorijose: geriausio nuotykių ir veiksmo žaidimo ir už meninius pasiekimus. IGN žaidimą įvertino geriausiu žaidimu „PlayStation 2" konsolei, *gamesradar.com* − penktu geriausiu.

2018 m. „Slant" žurnalas įtraukė „Shadow of the Colossus" 5-oje vietoje geriausių visų laikų vaizdo žaidimų sąraše.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Į atokią ir slaptą šventyklą jaunas karys Vanderis atgabena mirusią merginą Mono. Pasak legendų, šventykloje glūdi galia, galinti grąžinti mirusiajam gyvybę, bet to norinčiam gali tekti už tai brangiai sumokėti. Kariui apsireiškusi šventyklos dvasia paveda jam nugalėti 16 milžinų kolosų. Vanderis ant žirgo Agro, su lanku ir magišku kardu, kuris jam šviesos spinduliu gali parodyti kelią, leidžiasi į pavojingas kovas su kolosais …

Išnašos
-------

1. ↑  metacritic.com
2. ↑  metacritic.com
3. ↑  awards.bafta.org
4. ↑  ign.com
5. ↑  gamesradar.com
6. ↑  slantmagazine.com

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* IGN resursai
| **Jonas Berentas** |
| --- |
| Visas vardas | Jonas Berentas |
| Gimė | 1667 m. sausio 18 d.Įsrutis, Mažoji Lietuva |
| Mirė | 1737 m. balandžio 14 d. (70 metų)Įsrutis, Mažoji Lietuva |
|  |
| Veikla | protestantų kunigas, Mažosios Lietuvos raštijos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Karaliaučiaus universitetas |
| Žinomas (-a) už | „Mažas katgismas" (1722)  „Iš naujo perveizdėtos ir pagerintos giesmių knygos" (1732)  |

**Jonas Berentas** (vok.  *Johann Behrent*, 1667 m. sausio 18 d. Įsrutyje, Mažoji Lietuva – 1737 m. balandžio 13 d. ten pat) – liuteronų kunigas, religinių leidinių vertėjas ir redaktorius.

Biografija
----------

Jonas Berento Giesmių knygos antraštinis lapas, 1735, Karaliaučius
1685–1692 m. studijavo Karaliaučiaus universitete, 1693–1711 m. kunigavo Mielkiemyje (dab. *Kalinino*), Encūnuose (dab. *Repino*). Nuo 1711 m. Įsruties arkipresbiteris, tai yra arkidiakonas arba superintendentas, Prūsijos lietuvių vadintas „vyskupu".

Vienas iš J. H. Lysijaus 1719 m. M. Liuterio „Katekizmo" vertimo redaktorių. Išvertė agendą „Davadnas pamokinimas" (1730 m.), parengė ir redagavo 1732 m. giesmyno „Iš naujo perveizdėtos ir pagerintos giesmių knygos" leidimą, pridėdamas 17 savo verstų giesmių. Iki 1748 m. išėjo 6 giesmyno leidimai. 1735 m. vyriausias Biblijos (vadinamosios *Kvanto* *Biblijos*) vertimo redaktorius. „Giesmynui" ir „Biblijai" parašė lietuviškas prakalbas.

Nuorodos
--------

* Literatūra apie J. Berentą ir ikonografija M. Mažvydo bibliotekoje Archyvuota kopija 2007-03-11 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Tumelis. *Jonas Berentas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 80 psl.
2. ↑  Lietuvių literatūros enciklopedija Archyvuota kopija 2007-01-05 iš Wayback Machine projekto.
| *Shadow of the Tomb Raider* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Eidos MontrealCrystal Dynamics |
| Leidėjas | Square Enix |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2018 m. rugsėjo 14 d. |
|
| Žanras (-ai) | nuotykių, veiksmo |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: M (suaugusiems)PEGI: 18 |
| **Platforma** | Xbox One, Windows, PlayStation 4 |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | DVD, Blu-ray, atsisiuntimas |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | *Rise of the Tomb Raider* |
| Kitos dalys | Tomb Raider |
|  |

**Shadow of the Tomb Raider** – 2018 m. nuotykių ir veiksmo kompiuterinis žaidimas, išleistas „Xbox One" ir „PlayStation 4" konsolėms, PC „Windows" sistemai.

Metacritic suvestinės duomenimis, „Shadow of the Tomb Raider" kritikai įvertino 78 balų iš 100 vidurkiu PS4 konsolei.

Žaidime senovės artefaktų ieškotoja Lara Kroft kovoja dėl pasaulio išgelbėjimo su slapta organizacija „Trinity". Veiksmas vyksta Pietų Amerikos džiunglėse ir vietos gyventojų kaimeliuose. Lara Kroft, be pagrindinės misijos kovų, gali lankytis įvairiuose kapuose, kriptose, spręsti aplinkos galvosūkius, ieškoti trofėjų.

Išnašos
-------

1. ↑  metacritic.com

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* IGN resursai
| Shadowrun |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Beam Software |
| Leidėjas | Data East |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data |  |
|
| Žanras (-ai) | Veiksmo RPG |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | 13+ |
| **Platforma** | Super Nintendo |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | Žaidimo kasetė |
|
| Licencija | Komercinė |
| Pirmtakas | - |
| Kitos dalys | ShadowrunShadowrunShadowrun |
| http://www.mobygames.com/ |

**Shadowrun** – „Shadowrun" serijos žaidimas, sukurtas 1993 m. ir skirtas Super Nintendo Entertainment System konsolėms.

Apžvalga
--------

„Shadowrun" žaidimo aplinka
„Shadowrun" žaidimas yra vienas iš pirmųjų RPG žanro žaidimų, kurie buvo atsiradę 1993 m. Žaidime didelis dėmesys skiriamas siužeto istorijai. „Shadowrun" žaidime labai daug dialogų ir galimybių, pagrindinis veikėjas gali naudoti magiją, ginklus, kompiuterinę įrangą, dar gali dirbti kitiems už pinigus. Šiame žaidime pinigai yra svarbus aspektas, nes „Shadowrun" žaidime už pinigus galima nusipirkti daiktus, pagarbą ir draugus. Pinigai žaidime vadinami nujenomis ir žymimi ienų ženklu (¥). Žaidime yra galimybė gerinti pagrindinio veikėjo ir jo draugų įgūdžius ir išvaizdą.
Galima daug bendrauti su praeiviais, baro lankytojais ir kitai

Siužetas
--------

Jake Armitage
Veiksmas vyksta 2050 m. Sietlo mieste. Jake Armitage nužudo nežinomi jam jo priešai,
tada Jake kūną gatvėje suranda morgo daktarai ir jį parsineša į morgą. Neįvykdę skrodimo, daktarai įdeda Jake į šaldytuvą ir staiga jis atsibunda su dideliu galvos skausmu ir amnezija. Pabėgęs iš morgo, Jake visiškai neprisimena visko ir pradeda dirbti miesto gaujoms. Po kiek laiko Jake pradeda prisiminti, kad jis yra vienas iš vienos gaujos narių ir sužino viską apie savo priešus. Tada jis suranda savo priešus ir juos nužudo. Po šios žmogžudystės, Sietlo miesto gyventojai pradeda gerbti ir bijoti Jake Armitage.

Garso takelis
-------------

„Shadowrun" žaidimui garso takelį sukūrė kompozitorius Marshall Parker.

Nuorodos
--------

* http://www.mobygames.com/ Shadowrun žaidimo tinklalapis **(**angl.**)**

  


v • a • r **Shadowrun** 

|  |  |
| --- | --- |
| Žaidimai | Shadowrun (SNES)  • Shadowrun (Sega)  • Shadowrun (Mega CD) • Shadowrun (PC) |
**Lytinis patrauklumas** – žmogaus savybių visuma, skatinanti kitos lyties asmenims lytinio potraukio padidėjimą.

Lytinio patrauklumo ypatumai įvairiose kultūrose skiriasi. Jie taip pat priklauso ir nuo individualių savybių ar potraukių. Patrauklumo sąvoka yra subjektyvi, todėl ji visuomet priklauso nuo dviejų žmonių – demonstruojančio lytinį patrauklumą ir jį matančio. Žmonių lytinis patrauklumas iš esmės siejamas su išvaizdos patrauklumu, tačiau tam šiek tiek įtakos turi ir elgsenos veiksniai, būdas.

Pagrindiniai lytinio patrauklumo veiksniai:

* regimieji (išvaizda),
* uodžiamieji (kvapai, dažniausiai naudojant kvepalus),
* klausa (balso tonas ir jo kaita).

Seksualiai patrauklus žmogus paprastai turi atitikti šiuos kriterijus:

* bendra kūno forma ir išvaizda, atitinkanti bendrai priimtą vietinėje kultūroje,
* asmuo neturi pastebimų kūno defektų ar ligų,
* kūnas yra beveik simetriškas, ypač – veidas,
* maloni kūno laikysena.

Tačiau šiems veiksniams įtakos turi daug kitų veiksnių, ypač – tam tikrų kūno dalių savybės ir proporcijos (krūtų, sėdmenų, kojų, plaukų, raumenų ir kt.). Vakarų kultūrose su lytiniu patrauklumu labiausiai siejamas jaunatviškumas, senėjimo savybių slėpimas.

Lytinį patrauklumą formuoja ir su sveikata susijusi išvaizda: ilgi plaukai, gražūs nagai (ypač rankų), glotni oda.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Lehmiller, Justin J. (12 October 2017). *The psychology of human sexuality* (Second ed.). Hoboken, NJ. ISBN 9781119164708. OCLC 992580729.
2. ↑  Muehlenbein, Michael P. (2010). *Human Evolutionary Biology.* Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-1-139-77916-6. OCLC 818817541.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jahuaro Huakako iliustracija 1615 m. kronikoje
**Jahuaras Huakakas** (isp. *Yáhuar Huácac*, keč. *Yawar Waqaq*, 'verkiantis krauju') – inkų karalystės valdovas (sapa inka), valdęs tarp 1380 ir 1400 m.

Imperatoriaus Inka Rokos ir pagrindinės žmonos Mamai Mikai sūnus. Vaikystėje vadintas Tito Kusi Hualpa. Mamai Mikai buvo ualjakanų kilmės ir pradžioje buvo pažadėta ajarmakų valdovui, tačiau vėliau atiduota Inkai Rokai. Tas sukėlė karą tarp genčių. Ualjakanai pagrobė Tito Kusi Hualpą ir perdavė ajamarakams kaip išpirką už Mamai Mikai. Pasak legendos, kai ajarmakai susiruošė paaukoti vaiką, šis pradėjęs verkti krauju. Toks reiškinys nustebino ajarmakus ir jie vietoje inko paaukojo alpakas. Po metų inkams pavyko išvaduoti vaiką.

Mirus tėvui, jo įpėdinis, pagal įvykį, išgelbėjusį jo gyvybę, pasivadino Jahuaru Huakaku. Savo valdymo metu bandė suvienyti imperiją, apjungti daugiau naujų žemių, tačiau patyrė didelį aplinkinių genčių pasipriešinimą. Kuomet Jahuaras Huakakas organizavo vieną iš užkariavimo žygių, čankų gentis išsilaisvino iš vergijos ir apsupo Kuską. Jie užpuolė ir karališkuosius rūmus, tačiau Jahuaras Huakakas spėjo pabėgti į Intikančos šventyklą. Visgi čankai įsiveržė į šventyklą, nužudė imperatorių ir daugumą karališkosios giminės narių. Pasak legendos, inkų valstybę nuo žlugimo išgelbėjusi tik didelė audra, kurią čankai palaikė blogu ženklu. Naujuoju valdovu tapo Jahuaro Huakako sūnus Virakoča, kuris tęsė kovą su čankais.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSapa Inka (inkų imperatoriai) |
| --- |
|  |
| Urinų dinastija | 
Manko Kapakas · Sinči Roka · Ljokė Jupankis · Maita Kapakas · Kapakas Jupankis |
|  |
| Ananų dinastija | 
Inka Roka · Jahuaras Huakakas · Virakoča · Pačakutekas · Tupakas Jupankis · Huaina Kapakas · Ninan Kujočis · Huaskaras · Atahualpa |
|  |
| Po ispanų užkariavimo | 
Hualpa Tupakas · Manko Inka Jupankis · Sairi Tupakas · Titu Kusi · Tupakas Amaru |

 |
Jahorinos kalnai žiemą
**Jahorina** (bosn. *Jahorina*, serb. *Јахорина*) – kalnų masyvas Dinaruose, Bosnijoje ir Hercegovinoje, į pietryčius nuo Sarajevo. Aukštis iki 1913 m (Ogorjelicos kalnas), tačiau žymiausia viršukalnė yra šalia Sarajevo stūksantis Trebevičius (1627 m). Kalnai apaugę spygliuočių miškais, žiemą būna daug sniego.

Jahorina – populiarius turistinis bei žiemos sporto regionas. Čia įrengtos slidinėjimo trasos, infrastruktūra. Čia vyko dalis 1984 m. Sarajevo žiemos olimpinių žaidynių varžybų.

Kalnų pavadinimas kilo nuo serbiško klevo pavadinimo *јавор*. Seniau kalnai buvo vadinami Javorina, bet pavadinimas pakeistas į dabartinį osmanų okupacijos metu.

Slidinėjimo kurortas
--------------------

Jahorinos olimpinis slidinėjimo kurortas yra didžiausias ir populiariausias slidinėjimo kurortas Bosnijoje ir Hercegovinoje. Kalnų slidinėjimo, snieglenčių sporto, žygiavimo ir nusileidimo rogutėmis trasos tęsiasi 40 km. Vidutinis sniego gylis slidinėjimo trasoje – 106 cm. Kurorto keltuvų sistema buvo atnaujinta 2012–2013 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jahorina** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Lytinis dirgiklis** (arba **erotinis dirgiklis**) – bet kokios prigimties veiksnys, sukeliantis ar sustiprinantis geismą, lytinį potraukį ir kuriam laikui gali tapti vienu iš pagrindinių asmens elgesį lemiančiu veiksniu. Esant lytiniam dirgikliui, atsiranda lytinė dominantė, imanti vyrauti kitų svarbių reikalų atžvilgiu. Lytinė dominantė yra gana jautri pašaliniam poveikiui – ji gali greitai išnykti jei yra išoriniai trikdžiai.

Pagrindiniai lytiniai dirgikliai yra kūno dalys (daugiausia – intymios vietos), apnuogintas kūnas. Visa tai yra regimieji dirgikliai. Iš girdimųjų pažymėtina tam tikras balso tonas. Dėsninga bet kokio lytinio dirgiklio poveikio pasekmė yra kūniškas kontaktas, pradedant nuo rankų prisilietimo, bučinių, link aistringų apsikabinimų, erogeninių zonų glamonių ar net iki pačios sueities.

Stimuliuojantis poveikis ir jo stiprumas priklauso nuo žmogaus. Tas pats pornografinis filmas ar erotinis romanas vienam gali būti jaudinantis, o kitam – atstumiantis. Tai priklauso ir nuo patirties, vertybių, kultūros, būdo ir kt.

Daug lytinių dirgiklių turi įgyto reflekso pobūdį, pvz. tam tikras kvepalų aromatas, apranga ar avalynė primena anksčiau išgyventas jaudinančias akimirkas su mylimu žmogumi ir kelia lytinį susijaudinimą. Taip išsivysto tam tikri fetišai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Lehmiller, Justin J. (12 October 2017). *The psychology of human sexuality* (Second ed.). Hoboken, NJ. ISBN 9781119164708. OCLC 992580729.
| **Lydia Rabinowitsch-Kempner** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1871 m. rugpjūčio 22 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1935 m. rugpjūčio 3 d. (63 metai)Berlynas, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | gydytoja, mikrobiologė |
|  |
|  **Vikiteka** | Lydia Rabinowitsch-Kempner |

**Lidija Rabinovič-Kempner** (1871 m. rugpjūčio 22 d. Kaune – 1935 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne) – Lietuvos žydų kilmės Vokietijos gydytoja, mikrobiologė.

Biografija
----------

Gimė 1871 m. rugpjūčio 22 d. Kaune pasiturinčioje žydų šeimoje. Baigusi mokyklą Kaune išvyko studijuoti gamtos mokslus į Ciuricho universitetą. Vėliau mokėsi Berno universitete, kur 1894 m. tapo biologijos mokslų daktare. Baigusi mokslus išvyko dirbti į Berlyno infekcinių ligų institutą, tačiau būdama moteris negavo pakankamai laisvės vykdyti moksliniams tyrimamas, todėl išvyko į JAV, kur Filadelfijoje, kur dirbo Pensilvanijos moterų medicinos koledže, specializavosi bakteriologijoje, 1898 m. tapo profesore. Po kiek laiko grįžo į Berlyną, kur susipažino su būsimu vyru mediku Walter Kempner su kuriuo pradėjo dirbti *Robert-Koch* institute. 1903 m. persikėlė į Berlyno patologijos institutą, kur daug dėmesio skyrė tuberkuliozės tyrimams. 1904 m. nustatė, kad pieninės *Meierei C. Bolle* parduodamas pienas užkrėstas tuberkuliozės bacilomis. 1912 m. suteiktas profesorės titulas, per savo mokslinink4s karjerą parašė nemažai mokslinių straipsnių tuberkuliozės tematika. I pasaulinio karo metu dirbo chirurge. 1920 m. pradėjo dirbti Berlyno bakteriologijos institute. Naciams užėmus valdžią Vokietijoje 1934 m. buvo priversta išeiti į pensiją. Mirė 1935 m. rugpjūčio 3 d. Berlyne. 

* Kapas Berlyno kapinėseKapas Berlyno kapinėse

Nuorodos
--------

* Biografija I (vok.)
* Biografija II (vok.) Archyvuota kopija 2018-02-22 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Katharina Graffmann-Weschke: Lydia Rabinowitsch-Kempner (1871–1935). Leben und Werk einer der führenden Persönlichkeiten der Tuberkuloseforschung am Anfang des 20. Jahrhunderts. GCA-Verlag, Herdecke 1999, ISBN 3-928973-79-7
* Sabine Hering: Rabinowitsch-Kempner, Lydia. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 21, Duncker & Humblot, Berlin 2003, ISBN 3-428-11202-4, S. 72 f.
* Erika von Hören: Lydia Rabinowitsch-Kempner 1871-1935 in: Verfolgte Ärzte im Nationalsozialismus, Hrsg. Robert-Koch-Institut, Berlin 1999, ISBN 3-89606-030-9
* Anna Plothow. Der Weltspiegel, October 27, 1904
* Deutsche Hausfrauenzeitung, July 1897, by Isidore Singer & Regina Neisser
| Riveros departamentasisp. *Departamento de Rivera* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Riveros departamento vėliava | Riveros departamento herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Urugvajaus vėliava Urugvajus |
| **Administracinis centras** | Rivera |
| **Intendantas** | Tabaré Viera |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 109 000 |
| **Plotas** | 9 370 km² |
| **Tankumas** (2020) | 12 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | UY-RV |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Riveros departamentas** (isp. *Departamento de Rivera*) – departamentas šiaurės Urugvajuje, Brazilijos pasienyje. Administracinis centras – Rivera.

Geografija
----------

Departamentas geologiškai išskiriamas į tris dalis: bazaltinį skydą šiaurėje, iš prekambro uolienų sudarytą cetrinę dalį ir likusią dalį, sudarytą iš nuosėdinių uolienų. Tarp Takuarembo ir Kunjapiru upių driekiasi teritorija, vadinama *Rincón de Tres Cerros* („Trijų kalvų kampas"). Pagrindinė Rivero departamento upė – Takuarembo, su intakais *Laureles, Cuñapirú, Lunarejo, Yaguarí, Caraguatá*. Vidutinė metinė oro temperatūra 18,5 °C, metinis kritulių kiekis 1500 mm.

Ekonomika
---------

Verčiamasi daugiausia ekstensyvia žemdirbyste ir gyvulininkyste. Pieno ir tabako pramonė. Miškininkystė.

Didžiausi miestai
-----------------

* Rivera – 63,4 tūkst. gyv.
* Trankerasas – 5,8
* Vičaderas – 3,3

Šaltiniai
---------

1. Eastern Republic of Uruguay, *citypopulation.de*
2. ↑  Eastern Republic of Uruguay, *citypopulation.de*
3. Eastern Republic of Uruguay, *citypopulation.de*
4. ↑  Eastern Republic of Uruguay, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Urugvajaus departamentai** |  |
| Artigasas | Durasnas | Floresas | Florida | Kanelonesas | Kolonija | Lavaljecha | Maldonadas | Montevidėjas | Paisandu | Rio Negras | Rivera | Roča | Saltas | San Chosė | Sero Largas | Sorjanas | Takuarembo | Treinta i Tresas |
| **Jahija ibn Muhamedasarab. يحيى بن محمد بن إِدرِيس** |
| --- |
| Maroko sultonas |
| Idrisidų dinastija |
| Mirė | 864 m. |
| Tėvas | Muhamedo ibn Idris |
| Vaikai | Jahija II |
| Maroko sultonas |
| Valdė | 848 - 864 m. |
| Pirmtakas | Ali ibn Idris |
| Įpėdinis | Jahija II |

**Jahija ibn Muhamedas** (arba **Jahija I** arab. يحيى بن محمد بن إِدرِيس, yaḥyā ben muḥammad ben idrīs, m. 864 m.) – penktasis Idrisidų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 848 m. iki mirties.
Jis buvo Muhamedo ibn Idris sūnus, perėmęs sostą iš brolio Ali ibn Idris, ir pasivadino *Jahija I*. Po mirties sostą paliko savo sūnui Jahija II.

Istorija
--------

Jahija I valdymo metais, sostinė Fesas tapo prieglobsčiu pabėgėliams Andaluzijos ir Kairuano (Tunisas). Miestas sparčiai plėtėsi, 859 m. Fese įkurtas Al Kairuano universitetas.

Nuorodos
--------

* *Musulmonų vadovai*

Išnašos
-------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Ali ibn Idris** | **Idrisidų dinastija**848-864 | Po to:**Jahija ibn Jahija** |
| Neukenas*Neuquén* |
| --- |
| *San Martino paminklas* |
|  |
| 

NeukenasNeukenas

38°58′0″ p. pl. 68°04′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.96667°š. pl. 68.06667°r. ilg.﻿ / 38.96667; 68.06667﻿ (Neukenas)Koordinatės: 38°58′0″ p. pl. 68°04′0″ v. ilg.﻿ / ﻿38.96667°š. pl. 68.06667°r. ilg.﻿ / 38.96667; 68.06667﻿ (Neukenas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Neukeno provincija Neukeno provincija |
| **Departamentas** | Konfluensijos departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1904 m. rugsėjo 12 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 203 190  |
| **Altitudė** | 260 m |
|  |
| **Tinklalapis** | muninqn.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Neukenas |

**Neukenas** (isp. *Neuquén*) – miestas Argentinoje, prie Limajaus ir Neukeno upių santakos. Provincijos administracinis centras. 242,1 tūkst. gyventojų (2007).

Istorija
--------

1885 m. dabartinės miesto žemės, vadintos *Confluencia*, parduotos aukcione. Čia gyvenusios indėnų mapučių ir teuelčų gentys palaipsniui išnaikintos. 1902 m. miestą pasiekė geležinkelis. Neukenas oficialiai įkurtas 1904 m. rugsėjo 12 d. o teritorijos centras čia perkeltas iš Čos Malalio. Miesto pavadinimas kilo iš mapudungunų k. žodžio *Nehuenken*, reiškiančio „vėjuotas". 1930 m. čia gyveno tik 5000 gyventojų. 1960 m. YPF kompanija apylinkėse rado naftos telkinių. Neukenas pradėjo sparčiai augti. 1970 m. įkurtas *Comahue* valstybinis universitetas.

Ekonomika ir transportas
------------------------

Naftos chemijos ir naftos perdirbimo pramonės centras. Apylinkėse, drėkinamuose Limajaus ir Neukeno upių slėniuose vystoma sodininkystė. Vaisiai eksportuojami į užsienį. 8 km nuo miesto yra *Presidente Perón* oro uostas, iš kurio vyksta reguliarūs skrydžiai į Buenos Aires, Bariločę, Komodoro Rivadaviją ir kitus miestus. Keliai į Viedmą, Bariločę, Buenos Aires. Geležinkeliai į Buenos Aires, Sapalą.

Yra paleontologijos muziejus, kuriame saugomos provincijoje rastos dinozaurų fosilijos.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Informacija apie miestą
* www.patagonia.com.ar apie Neukeną
* Turistinė informacija Archyvuota kopija 2006-12-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šuazelio provincija*Choiseul Province* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Šuazelio provincijos vėliava |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Saliamono Salų vėliava Saliamono Salos |
| **Administracinis centras** | Taro sala |
| **Premjeras** | Jackson Kiloe |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 26 379 |
| **Plotas** | 3 847 km² |
| **Tankumas** (2009) | 7 žm./km² |

**Šuazelio provincija** – viena iš Saliamono salų provincijų, kuri yra tarp Bugenvilio salos (Papua Naujoji Gvinėja) ir Santa Isabelės salos. Provinciją sudaro Šuazelio sala (plotas 3294 km²) ir trys mažesnės: Taro sala (1,5 km²), Vagena (243 km²) ir Rob Rojus (200 km²). Šuazelio provincijoje gyvena 26 379 žmonės (2009 m.). Sostinė – Taro sala.

Šuazelį atrado ispanas Álvaro de Mendaña de Neira ir 1568 m. ir pavadino *San Marcos*. Ji buvo užmiršta 200 metų, kol ją antrąkart atrado prancūzų tyrinėtojas Louis Antoine de Bougainville ir pavadino užsienio reikalų ministro Šuazelio pavarde.

Šuazelio provincija iš kosmoso
Kaip Buka, Bugenvilio sala ir Ontongo salos Šuazelis priklausė Vokietijos Saliamono saloms iki 1899 m. kai, išskyrus pirmas dvi, šios salos atiteko britams. Jos turėjo bendrą politinę istoriją iki nepriklausomybės 1978 m. liepos 7 d. Per Antrąjį pasaulinį karą dalį salų buvo užėmę Japonijos karinės pajėgos.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Saliamono Salų provincijos** |  |
| Centrinė | Gvadalkanalis | Honiara | Isabelė | Makira-Ulava | Malaita | Renelas ir Belona | Šuazelis | Temotu | Vakarai |
*Kitos reikšmės – Šuja (reikšmės).*

| Šuja |
| --- |
| Šujos žemupys žiemą Šujos žemupys žiemą |
| **Ilgis** | 194 km |
| **Baseino plotas** | 10 100 km² |
| **Vidutinis debitas** | 90,2 m³/s |
| **Ištakos** | Suojarvis |
| **Žiotys** | Logmo ežeras |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Šuja |

**Šuja** (rus. *Шуя*, karel. *Suoju*) – upė Rusijoje, Karelijos pietinėje dalyje. Išteka iš Suojarvio ežero, teka į pietryčius ir rytus, prateka stambius Šoto ir Vagato ežerus. Įteka į Logmo ežerą, protaka besijungiantį su Onegos ežeru.

Didesni intakai: Čalna, Vilga, Kutižma, Sviatreka, Siapsia, Njalma, Suojokis, Tarasjokis.

Vaga slenkstėta. Upė plačiai naudojama vandens turizmui. Vagos nuolydis – 0,54 m/km. Įrengta Ignoilo hidroelektrinė (2,7 MW). Prie upės žiočių yra Šujos gyvenvietė.

Geležinkelio tiltas per Šują XX a. pr.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Шуя*,Большая советская энциклопедия, T. XXVIII (Франкфурт—Чага). – Москва: Советская энциклопедия, 1978
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 59°56′05″š. pl. 30°17′23″r. ilg.﻿ / ﻿59.934653°š. pl. 30.289695°r. ilg.﻿ / 59.934653; 30.289695

| Blagoveščenskio tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Sankt Peterburgas, Rusijos vėliava Rusija |
| **Kerta** | Neva |
| **Ilgis** | 331 m |
| **Plotis** | 37 m |
| **Pastatytas** | 1850 m. |
| **Konstrukcija** | Varstomasis tiltas |

**Blagoveščenskio tiltas** (rus. *Благовещенский мост*) – tiltas Sankt Peterburge, Rusijoje. Pirmasis didelis varstomasis tiltas pasaulyje ir pirmasis pastovus tiltas virš Nevos upės. Atidarytas 1850 m. Suprojektavo inžinierius Stanislovas Kerbedis.

Istorija
--------

1727 m. buvo pastatytas laikinas tiltas dabartinio tilto vietoje. Naujojo pastovaus tilto statybų darbai pradėti 1843 m. ir baigti 1850 m. Blagoveščenskio tiltas pradėtas naudoti tų pačių metų lapkričio 12 d. 

2006 m. pradėti tilto rekonstrukcijos darbai. 2007 m. rugpjūčio 15 d. tiltas vėl atidarytas. Rekonstrukcijos metu tilto plotis buvo pailgintas nuo 24 m iki 37 m. Po rekonstrukcijos tiltui suteiktas Blagoveščenskio vardas.

  


| Artimiausi tiltai |
| --- |
| prieš srovę: | **Blagoveščensko tiltas** | pasroviui: |
| Rūmų tiltas | Naujojo Admiraliteto tiltas(planuojamas statyti) |
Koordinatės: 58°17′21″ š. pl. 59°47′09″ r. ilg.﻿ / ﻿58.28917°š. pl. 59.78583°r. ilg.﻿ / 58.28917; 59.78583

Blagodatė su varpine 1910 m.
**Blagodatė** (rus. *Благодать*) – buvęs kalnas Rusijoje, Uralo kalnuose, Sverdlovsko srityje. Buvo iškilęs Viduriniojo Uralo rytiniame šlaite, šalia Kušvos miesto, prie Saldos ištakų (Turos intakas). Žymus dėl 1735 m. čia pradėtos magnetito gavybos.

Iki kasybų pradžios kalnas buvo triviršūnis, siekė 385 m aukštį. Vienas mansių medžiotojas Blagodatėje atrado magnetito ir apie tai pranešė vietiniam valdininkui. 1735 m. pradėta gavyba, tuo metu tai buvo didžiausias pasaulyje magnetito telkinys. Kalnui suteiktas Blagodatės („Malonės") vardas. 1826 m. ant kalno pastatytas paminklas mansiui Stepanui Čumpinui, kurį, pasak legendos, vietiniai sudegino už paslapties išdavimą. XIX a. ant išlikusios viršūnės pastatyta Viešpaties Apsireiškimo varpinė, bet XX a. sugriauta.

Gavyba Blagodatėje vykdyta iki 2003 m. Dabar ten belikęs apie 1 km pločio ir 315 m gylio karjeras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 64