recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Graham Rix**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Graham Cyril Rix |
| Gimimo data | 1957 m. spalio 23 d. (64 metai) |
| Gimimo vieta | Donkasteris, Anglija |
| Ūgis | 1,75 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1974–1975 | Arsenal |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1975–1988 1987–1988 1988–1991  1991–1992  1992–1993 1995 | Arsenal  → Brentford *(skol.)* Caen Le Havre  Dundee  Chelsea | 351 (41) 6 (0) 89 (9) 12 (0) 14 (2) 1 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1980–1984 |  Anglija | 17 (0) |
|  Treniruotos komandos |
| 2000  2001–2002  2004  2005–2006 | Chelsea *(laik.)*  Portsmouth  Oxford United  Hearts |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Grejamas Sirilas Riksas** (g. 1957 m. spalio 23 d. Donkasteryje, Anglija) – buvęs futbolininkas ir treneris. Šiuo metu dirba Glenn Hoddle akademijoje, pietų Ispanijoje, Cheres de la Fronteroje, Andalūzijoje, Kadiso provincijoje. Įkurta 2008 m. garsaus praeityje futbolininko Glenn Hoddle dėka.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo 1974 m. Po metų tapo profesionalus futbolininkas Londono Arseno klube, kuriame debiutavo 1977 m. balandžio 2 d. prieš Leicester City FC, pelnė ivartį.

Buvo skolinamas Brentfordo klubui. Kelerius metus žaidė Prancūzijoje SM Caen CBN ir Le Havre AC klubuose. 1992–1993 m. Dundee FC, 1995 m. Chelsea FC klube.

### Tarptautinė karjera

Nuo 1980 m. iki 1984 m. Rix žaidė Anglijos rinktinėje, įskaitant ir penkis pasirodymus 1982 m. pasaulio futbolo čempionate.


| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių |  | 00 | 00 | 00 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Ispanija 1982 | II etapas | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Trenerio karjera
----------------

1993 m. Rix tapo Chelsea FC jaunimo treneriu. 1996 m. Ruud Gullit tapus komandos treneriu dirbo trenerio padėjėjas. 2001–2002 m. Portsmouth FC treneris. 2004 m. septynis mėnesius treniravo Oxford United FC.

2005 m. lapkričio 8 d. tapo Heart of Midlothian FC klubo treneriu. Po nesutarimu su Vladimiru Romanovu, po keturių mėnesių, 2006 m. kovo 22 d. buvo atleistas.

Nuorodos
--------

* Žaidėjo statistika
* Trenerio statistika
**Romualdas Baltrušis** (g. 1926 m. gegužės 1 d. Ukmergėje) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Baigė Ukmergės gimnaziją, 1950 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1970 m. chemijos mokslų daktaras.

1954–1994 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1980–1990 m. Organinės chemijos katedros ir Augimo reguliatorių sintezės laboratorijos vedėjas; 1973 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš ß-aminorugščiu sintezės ir jų darinių tyrimo. Susintetino augimo reguliatorių, naudojamų žemės ūkio augalų derlingumui didinti, polimerų termostabilizatoriu, antioksidantų, padarė išradimų. Parašė pirmąjį stambiamolekulių junginių vadovėlį lietuvių kalba, straipsnių iš lietuvių chemijos terminijos, chemijos istorijos.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. LTSR valstybinė premija

Bibliografija
-------------

* Stambiamolekulinių junginių chemijos pagrindai, 1966 m.
* Organinė chemija, vadovėlis, su kt. 2 d. 1969–1971 m. d. 1 1995 m. d. 2 1999 m.
* N-Aril (heterociklų)-ß-alaninu sintezė, kitimai ir savybės, monografija, 1999 m.
* Atsiminimų pynė, Vytauto Didžiojo universitetas, 2007 m. ISBN 9955-12-140-8

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Romualdas Baltrušis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 578 psl.
Koordinatės: 58°48′00″š. pl. 25°56′00″r. ilg.﻿ / ﻿58.8°š. pl. 25.933333°r. ilg.﻿ / 58.8; 25.933333

| Tiūrio valsčiusest. *Türi vald* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Estijos vėliava Estija |
| **Regionas** | Jervos apskritis |
| **Administracinis centras** | Tiūris |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 10 918 |
| **Plotas** | 1 008 km² |
| **Tankumas** (2018) | 11 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.tyri.ee |
|  **Vikiteka** | Tiūrio valsčiusVikiteka |

**Tiūrio valsčius** (est. *Türi vald*) – valsčius centrinėje Estijoje, Jervos apskrityje. Gyvena 10 918 gyventojų (2018 m.), teritorija užima 1 008 km². Valsčiaus administracinis centras – Tiūrio miestas, turintis virš 5 tūkst. gyventojų.

Administracinė reforma
----------------------

Tiūrio valsčius įkurtas 1992 m. sausio 30 d. Vykdant vietos savivaldos administracinę reformą, 2005 m. spalio 16 d. Tiūrio miestas ir buvęs Tiūrio valsčius buvo sujungti, suformuodami naująjį Tiūrio valsčių. 2017 m. Tiūrio, *Käru* ir *Väätsa* valsčiai buvo suvienyti į vieną dabartinį Tiūrio valčių.

Tiūrio valsčiuje yra:

* 1 miestas (*linn*): Tiūris
* 4 miesteliai (*alevik*): *Käru, Oisu, Särevere, Väätsa*
* 53 kaimai (*küla*)

Regionų partnerystė
-------------------

* Lietuva Prienų rajono savivaldybė (nuo 2004)

Galerija
--------

* Geležinkelio stotis (Kärevere)Geležinkelio stotis (*Kärevere*)
* Saugoma pušis (Raudmetsa)Saugoma pušis (*Raudmetsa*)
* Vandens malūnas (Jändja)Vandens malūnas (*Jändja*)
* Baltijos kelio paminklas (Käru)Baltijos kelio paminklas (*Käru*)
* Dvaras (Kolu)Dvaras (*Kolu*)

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Valsčiaus internetinė svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Spinacia oleracea** |
| --- |
| Daržinis špinatas (Spinacia oleracea)Daržinis špinatas (*Spinacia oleracea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Gvazdikažiedžiai  *( Caryophyllidae)* |
| Šeima: | Burnotiniai  *( Amaranthaceae)* |
| Gentis: | Špinatas  *( Spinacia)* |
| Rūšis: | Daržinis špinatas  *( Spinacia oleracea)* |

 |

**Daržinis špinatas** (*Spinacia oleracea*) – dažnai auginama vienametė daržovė. Nesutariama, kokiai šeimai priskirti šį augalą – balandinių ar burnotinių. Augalas 25-45 cm aukščio. Stiebas stačias, plikas, paprastas arba šakotas. Žydi birželio – rugsėjo mėn. Kartais gali sulaukėti.

Špinatų kilmė
-------------

Špinatų tėvynė – Senovės Persija, iš ten jie buvo įvežti į Kiniją. Užkaukazėje ir Vidurinėje Azijoje auga kelios laukinių špinatų rūšys, panašios į kultūrinį špinatą, todėl yra nuomonių, kad jie gali būti kilę iš Kaukazo. Senovėje apie špinatus europiečiai nežinojo. Viduramžiais špinatų į Ispaniją atvežė arabai, kurie špinatus vadino „daržovių karaliais". Europoje špinatai paplito Renesanso laikotarpiu. Juos labai mėgo vienuoliai ir pirmieji pradėjo auginti vienuolynų ūkiuose. To laikotarpio kulinarai špinatų sultimis dažydavo ledus, įvairius kremus bei padažus.

Maistinė vertė
--------------

Špinatuose yra lengvai virškinamų baltymų, gausų vitaminų (C, B1, B2, P, K, E, D2), folio rūgšties ir karotino. Be to, juose yra daug jodo, mineralinių druskų (geležies, fosforo, magnio, kalio, natrio, kalcio).

Maistui vartojami jauni špinatų lapai, kol dar nėra išaugusių žiedstiebių. Susidarius žiedstiebiams, ne tik kietėja špinatų lapai ir blogėja jų skonis, bet ir lapuose padaugėja rūgštynių rūgšties, kuri žmogaus organizmui yra kenksminga. Todėl, jeigu maistui vartojami peraugę špinatų lapai, rūgštynių rūgščiai neutralizuoti rekomenduojama pridėti kreidos.

Iš špinatų lapų gaminamos vitaminingos salotos, verdamos sriubos, daromos tyrės, apkepai, garnyrai ir kiti patiekalai.

Špinatų auginimas
-----------------

Špinatai auginami taip pat kaip salotos. Jie mėgsta trąšią ir drėgną dirvą. Šalčiams atsparūs, todėl, norint gauti ankstyvą derlių, juos galima sėti iš rudens arba anksti pavasarį. Skirtingų veislių špinatai užaugina stačius, maždaug 30 cm aukščio ir 15 cm į plotį išsidriekusius stiebus su lygiais ar raukšlėtais (net garbanotais) kotėtais, mėsingais, apvaliais ar į viršūnę smailėjančiais įvairaus intensyvumo žaliais lapais.

Produkcija
----------

Virti špinatai

| Tūkstančiai tonų (2008 m.) |
| --- |
|  Kinija | 12512 |
|  JAV | 353 |
|  Japonija | 292 |
|  Turkija | 225 |
|  Indonezija | 152 |
|  Prancūzija | 123 |
|  Italija | 99 |
|  Pietų Korėja | 93 |
|  Belgija | 90 |
|  Pakistanas | 82 |
|  |
|  Lietuva | 0,056 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daržinis špinatas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Standartinio Tiuringo testo iliustracija. Dalyvis C iš dalyvių A ir B raštinių atsakymų į jo klausimus bando atspėti, kuris iš jų yra kompiuteris, o kuris žmogus.
**Tiuringo testas** – 1950 m. Alano Tiuringo pasiūlytas testas, skirtas išbandyti mašinų sugebėjimą demonstruoti intelektą. Testo metu žmogus teisėjas natūralia kalba šnekasi su vienu žmogumi ir viena mašina. Visi trys eksperimento dalyviai turi būti izoliuotuose patalpose, kad teisėjas nematytų, kuriuos atsakymus pateikia mašina, o kuriuos žmogus. Jei teisėjas pagal atsakymus negali patikimai atskirti mašinos nuo žmogaus, sakoma, kad mašina išlaikė testą. Kad būtų testuojamas mašinos intelektas, o ne gebėjimas imituoti žmogaus leidžiamus garsus, pokalbis apribojamas tiktai tekstinėmis žinutėmis (panašiai kaip susirašinėjant internetu).

Tiuringo testas yra įtakingas ir svarbus dirbtinio intelekto filosofijoje, nors dažnai yra kritikuojamas, kaip nepraktiškas, neatitinkantis dirbtinio intelekto kūrimo tikslų ir rodantis ne ar mašina yra protinga, o ar ji sugeba elgtis kaip žmogus. Tokios programos kaip A.L.I.C.E. parodė, kad programos gali neblogai simuliuoti žmonių pokalbius tiesiog sekdamos daugybę paprastų mechaninių taisyklių ir neturėdamos jokio tikro intelekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dirbtinis intelektas
* Simuliuojama realybė
* Technologinis singuliarumas
| **Romualdas Ignas Bloškys** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. vasario 1 d.Šiauliai |
| Mirė | 2013 m. balandžio 26 d. (77 metai)Klaipėda |
| Palaidotas (-a) | Lėbartų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Janina |
| Vaikai | Audrius, Gintautas |
|  |
| Veikla | pedagogas, politinis veikėjas |
| Partija | 1965 m. SSKP, 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Šiaulių pedagoginis institutas |

**Romualdas Ignas Bloškys** (1936 m. vasario 1 d. Šiauliuose – 2013 m. balandžio 26 d. Klaipėdoje) – pedagogas, Lietuvos visuomenės bei politinis veikėjas.

Biografija
----------

1946–1954 m. mokėsi Radviliškio 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1954–1955 m. Šiaulių tarprajoninės žemėtvarkos bazės braižytojas. 1955–1960 m. studijavo Šiaulių pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultete.

1960–1963 m. Klaipėdos 1-os internatinės mokyklos fizikos ir gamybos pagrindų mokytojas. 1963–1992 m. Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinės mokyklos (nuo 1996 m. Vytauto Didžiojo gimnazija) direktorius. 1992–1996 m. LR Seimo narys, Švietimo, mokslo ir kultūros komiteto narys.1997–2003 m. Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazijos direktorius.

1997–2000 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše), vėliau – savivaldybės Švietimo, kultūros ir sporto komiteto ekspertas. 

1965–1989 m. SSKP narys, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narys.

Buvo 1992–1996 m. Seimo narys.

Alpinistas, 1974 m. dalyvavo Lietuvos alpinistų jubiliejinėje ekspedicijoje Pietvakarių Pamyre, įkopė į K. Donelaičio viršukalnę (5837 m). Palaidotas Lėbartų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Pirmoji lietuvių gimnazija Klaipėdoje (su kitais). – Klaipėda: Rytas, 1992. – 92 p.: iliustr
* Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnazija / Romualdas Bloškys, Aldona Dirgėlienė, Genovaitė Kriščiūnienė, Loreta Latožienė, Romualdas Pauliukevičius, Laima Vinčienė. – Klaipėda: A. Rubavičienės indiv. įm. 2002. – 67 p.: iliustr. – ISBN 9955-9389-4-3

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-10-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  1992–1996 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  Nusipelnę – nereikalingi, 2003-07-10
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje pernelyg plačiai remiamasi su straipsnio objektu artimai susijusiais šaltiniais.**Dėl to straipsnyje pateikiama informacija gali būti nepakankamai objektyvi. Jei galite, straipsnio informaciją pagrįskite nuorodomis į nepriklausomus antrinius šaltinius |

**Lietuvos krikščionių studentų bendrija** (**LKSB**) - krikščioniška bendrija, vienijanti Lietuvos universitetų krikščionis studentus. Šios organizacijos tikslas yra vienyti krikščionišką jaunimą, stiprinti krikščioniškas vertybes studentų tarpe, ugdyti atsakingus, turtingus dvasiškai ir tvirtus moralinius įsitikinimus turinčius žmones. Tarpkonfesinė ekumeninė organizacija vienija įvairiausių krikščioniškų denominacijų tikinčiuosius, taip pat atvira kitokį požiūrį turintiems. Studentai kartu studijuoja Šv. Raštą, meldžiasi, bendrauja, rengia įvairius diskusijų vakarus, paskaitas, vakarėlius ir stovyklas.

LKSB yra Tarptautinės evangelinių studentų bendrijos (IFES; angl. *International Fellowship of Evangelical Students*) narė.

Istorija
--------

1993 m. į Lietuvą atvykęs IFES darbuotojas iš Šveicarijos su Vilniaus universiteto studentų krikščionių klubo nariais, kviesdamas juos užmegzti ryšius su IFES, pasinaudoti šios organizacijos patirtimi. Pirmoji LKSB grupė atsirado VU, o vėliau ir Kauno, Klaipėdos ir Šiaulių universitetuose. Studentų bendrija pradėjo bendrauti su kitų šalių analogiškomis organizacijomis, daryti bendrus projektus. 1994 metais LKSB oficialiai įregistravo savo veiklą LR teisingumo ministerijoje.

Nuorodos
--------

* LKSB svetainė
* IFES svetainė
Koordinatės: 55°24′ š. pl. 24°7′ r. ilg.﻿ / ﻿55.400°š. pl. 24.117°r. ilg.﻿ / 55.400; 24.117

Lepšynės miškas
Lančiūnavos ąžuolo apylinkės
**Lančiūnavos-Šventybrasčio miškai** – miškų grupė Kėdainių rajone, 10 km į šiaurės rytus nuo Kėdainių, abipus *Via Baltica* kelio. Plotas 5830 ha (iš jų 4960 ha apaugę mišku). Sudaryti iš 14 miškų: Lančiūnavos, Lepšynės, Pavermenio, Šventybrasčio, Apytalaukio, Stebulių ir kt. Priklauso Lančiūnavos ir Šventybrasčio girininkijoms.

Mišku teka Obelies baseino upės ir Alkupis (Nevėžio intakas), dauguma upelių sureguliuota. Reljefas lygus, vietomis supelkėjęs. Dirvožemiai: vėlėniniai glėjiški ir glėjiniai išplauti sujaurėję priemoliai, yra puveningų durpiškų jaurinių glėjinių priemolių.

Sudėtis:

* beržynai (45 %),
* drebulynai (20 %),
* uosynai (11 %),
* juodalksnynai (8 %),
* baltalksnynai (8 %),
* eglynai (5 %),
* ąžuolynai ir kiti (3 %).

Vidutinis medynų amžius 42 m. Gyvena briedžiai, stirnos, šernai, vilkai, lapės, usūriniai šunys, kiaunės, šernai, voverės, kiškiai, bebrai ir kt. Iš retesnių paukščių sutinkami: gervė, pilkoji meleta, griežlė, jūrinis erelis, vapsvaėdis, juodasis gandras, baltnugaris genys, vidutinis genys, mažasis erelis rėksnys. Miške yra gamtos paminklas – Lančiūnavos ąžuolas, o prie Milžemių kaimo – archeologinis paminklas – pilkapiai. Yra Dovydų miško, Ilgatrakio miško ir Lančiūnavos miško botaniniai draustiniai.

Miške ar greta jo esantys kaimai: Lepšynė, Užvalkiai, Rudžiai, Būdai, Milžemiai, Pagilupys, Gaisai, Grąžčiai, Lalai, Stebuliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas. *Lančiūnavos–Šventybrasčio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 474
Surinktas Tiurgo žemėlapis
**Tiurgo Paryžiaus žemėlapis** (pranc. *Plan de Turgot*) – 1734–1739 m. Mišelio Etjeno Tiurgo užsakymu sukurtas Paryžiaus miesto žemėlapis, išgraviruotas kartografo ir perspektyvos profesoriaus Lui Bretė, Karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos (pranc. *Académie royale de peinture et de sculpture*) nario. Kartografui buvo patikėta kuo tiksliau pavaizduoti Paryžių ir jo priemiesčius su visais pastatais, bažnyčiomis, fontanais, aikštėmis ir paminklais. Jam buvo suteiktas leidimas įžengti į privačius namus, rūmus ir sodus. Žemėlapį nubraižyti užtruko dvejus metus, Bretė už savo darbą gavo 10 000 livrų. 20 originalių šio žemėlapio vario plokštelių laikomos Luvre ir yra naudojamos žemėlapio faksimilėms spausdinti.

Žemėlapyje Paryžius pavaizduotas izometrine perspektyva, kurioje kreivių ilgiai nekinta. Žemėlapio mastelis yra apie 1:400, dydis – 2,49 m × 3,18 m.

**Tiurgo Paryžiaus žemėlapis**| Sheet 1 | Sheet 2 | Sheet 3 | Sheet 4 |
| Sheet 5 | Sheet 6 | Sheet 7 | Sheet 8 |
| Sheet 9 | Sheet 10 | Sheet 11 | Sheet 12 |
| Sheet 13 | Sheet 14 | Sheet 15 | Sheet 16 |
| Sheet 17 | Sheets 18 and 19 | Sheet 20 |
|

Taip pat skaitykite
-------------------

* Paryžius
* Kartografija
* Žemėlapis
* Graviūra

Išnašos
-------

1. ↑  *Paris au XVIIIe siècle. Plan de Paris en 20 Planches*. *Gallica*. Nuoroda tikrinta 2022-10-01.
2. ↑  Boutier, Jean (2007). *Les plans de Paris des origines (1493) à la fin du XVIIIe siècle*. Paryžius. ISBN 9782717723892.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Romualdas Gižinskas** (1949 m. kovo 21 d. Pienionių k. Anykščių r.) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija
----------

Anykščių vaikų muzikos mokykloje mokėsi groti akordeonu (mokyt. J. Alekna), 1965–1969 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. S. Miklovienė). 1975–1980 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (e. prof, pareigas K. Griauzdės klasė).

Nuo 1973 m. Anykščių rajoninių kultūros namų meno vadovas, nuo 1974 m. vaikų muzikos mokyklos mokytojas, 1976–1996 m. jaunių choro (60 dalyvių) vadovas. Chorą parengė 1977, 1980, 1985 m. (konkurse pelnė geriausio vaikų choro vardą) ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje, koncertavo Latvijoje ir Baltarusijoje, dalyvavo Lietuvos tautinio atgimimo renginiuose, giedojo bažnyčiose. Koncertų programose buvo sudėtingesnių užsienio klasikų ir lietuvių kompozitorių kūrinių.

1974–1985 m. R. Gižinskas vadovavo Anykščių gamybinio susivienijimo „Anykščių vynas" mišriajam chorui, kurį išmokė nemaža įvairių autorių kūrinių, koncertų surengė Rusijoje, Baltarusijoje ir Latvijoje. Chorą parengė Anykščių rajono, taip pat 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, dalyvavo ir konkursuose. Dirigavo Anykščių rajono dainų šventėse. 1987 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Literatūra
----------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Laonikas Chalkokondylas
**Laonikas Chalkokondylas**, gr. Λαόνικος Χαλκοκονδύλης (apie 1423 m. – apie 1490 m.) – Bizantijos istorikas.

Biografija
----------

Kartu su tėvu 1445 m. bėgo nuo Nerio II Acciaiuoli persekiojimo ir pasislėpė Peloponese, Mistos despoto dvare. Tapo garsiojo humanisto Gemenisto Pletono mokiniu. Spėjama, kad tarnavo Bizantijos imperastoriaus Konstantino XI pasiuntiniu pas Osmanų sultoną Muradą II. Konstintanopolio apgulties metu 1453 m. gyveno Pelaponese. Po Trapezundo imperijos žlugimo 1461 m. greičiausiai persikėlė į Kretą. 

Jo biografiją išleido Antonijus Kalozynas.

Darbai
------

Išliko dešimties knygų veikalas *Istorijos išdėstymas* (lot. *Historarium Demonstrationes*). Parašytas klasikinės graikų kalbos Atikos dialektu, su atskirų turkiškų žodžių intarpais. Visas veikalas apima laikotarpį nuo 1298 m. iki 1463 m. t. y. iki Lemno salos užėmimo. Autorius rėmėsi ir Herodoto bei Tukidido pateiktomis žiniomis, nors šiaip darbas parašytas iš turkiškų pozicijų.

Pateikta nemažai duomenų apie to meto Azijos, Pietų ir Rytų Europos tautas. Tarp kitų aprašyti ir žemaičiai su lietuviais. Istoriko nuomone, pastarieji išvaizda panašūs į rusus, bet skiriasi tikyba – yra katalikai. Geri kariai, tarpusavyje susišneka kita kalba nei kaimyninės tautos. Tuo tarpu žinios apie žemaičius buvo gana egzotiškos. Jo manymu, aprašomuoju laikotarpiu žemaičiai išliko pagonimis, tebegarbinantys Apoloną ir Artemidę. Nuo kitų tautų skyrėsi ir kalba, ir gyvensena.

Istoriko Laoniko Chalkokondylo pateiktos žinios sukėlė didelį susidomėjimą to meto Vakarų Europoje ir padarė įtaką besiformuojančiam Renesanso humanizmui.

Išnašos
-------

1. ↑  Darius Baronas. „Bizantija ir Lietuva: saugus atstumas, atsargus bendrumas"

Literatūra
----------

* O. Jurewicz. *Historia literatury bizantyńskiej* – Wrocław: Ossolineum, 1984 s. 194–195 ISBN 83-04-01422-X.
* G. Ostrogorski. *Dzieje Bizancjum* – Warszawa: Państwowe Wydawnictwo Naukowe, 2008 ISBN 978-83-01-15268-0.

Nuorodos
--------

* Laonicus Chalcocondylus // Documenta Catholica Omnia
**Gabriel & Dresden** – diskžokėjų projektas.

Istorija
--------

Prodiuseriai Josh Gabriel ir Dave Dresden susipažino „Žiemos muzikos konferencijoje" („Winter music conference") 2001 m. kur Joshas platino pirmąjį savo įrašą „Wave 3", o Dave‘as ieškojo naujos muzikos prodiuserio Pete‘o Tongo BBC radijo stočiai „Radio 1". Nuo to laiko duetu tapę muzikantai įrašė ne vieną pasaulinio atgarsio susilaukusį remiksą (tarp jų „As the rush comes") ir pelnė tarptautinį pripažinimą.

J. Gabrielis ir D. Dresdenas pradėjo groti vietiniame klube „Nexus". Pirmieji kūriniai, sukurti šioje studijoje, buvo „Touch Me" bei jau legendiniu tapęs „Communications". Neapsiribodavo įprastu muzikos stiliumi. Gabriel Dresden yra pasakęs, „Nebūk savo paties muzikos stiliaus vergu"; jis savo muzikos stilių apibūdino kaip euforišką, pakeliantį dvasią, melodingą bei energingą.

Darbai
------

Duetas remiksavo tokių atlikėjų kaip Dido („Don‘t leave home"), Dave‘o Gahano („I need you"), Sarah McLachlan („Fallen"), Britney Spears ir Madonna („Me Against the music") ir kitų dainas. Legendiniai didžėjai, iš muzikos gyvenę jau XX a. 8-tame dešimtmetyje, sukūrė garso takelį filmui „Kuprotas kalnas" ir TV serialui „Grožio peilis" (rodytam ir Lietuvoje).

Studijiniai albumai
-------------------

* Gabriel & Dresden (2006)
* The Only Road (2017)
* Remedy (2020)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (anglų k. Flash)
* about.com Archyvuota kopija 2009-02-11 iš Wayback Machine projekto. Interviu su diskžokėjais **(**angl.**)**
* Gabriel & Dresden svetainėje Last.fm
**Lietuvos laisvės komitetas** (angl. *Committee for a Free Lithuania*) – JAV lietuvių politinė organizacija, veikusi 1952-1990 m. Nariai buvo asmenys, išlaikę Lietuvos Respublikos pilietybę.

Įstorija
--------

Įkurta 1952 m. Laisvosios Europos komiteto (National Committee Free Europe) iniciatyva. 1951 m. Lietuvai atstovaujantis nepaprastasis ir įgaliotasis ministras Vašingtone P. Žadeikis, pasitaręs su Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto atstovais, pasiūlė Laisvosios Europos komitetui pirmuosius kandidatus į komiteto narius. Patvirtinti aštuoni: Juozas Audėnas, Kipras Bielinis (iždininkas), Martynas Brakas, Bronius Nemickas, Antanas Trimakas (sekretorius), Vaclovas Sidzikauskas (pirmininkas), Pranas Vainauskas, Vytautas Vaitiekūnas. 1951 m. prie Laisvosios Europos komiteto buvo įkurta vadinamoji Patariamoji lietuvių grupė. Tokias pat organizacijas įkūrė latviai ir estai. 1952 m. spalio mėn. Patariamoji lietuvių grupė pervadinta Lietuvos laisvės komitetu. 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę komitetas veiklą nutraukė.

Veikla
------

Lietuvos laisvės komitetas bendradarbiavo su Amerikos lietuvių taryba, Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu, Pasaulio lietuvių bendruomene, palaikė ryšius su Lietuvos diplomatine tarnyba. Stebėjo TSRS okupuotos Lietuvos padėtį, teikė informaciją apie tai valstybinėms, tarpvalstybinėms ir tarptautinėms organizacijoms, pvz. 1953-1954 m. rėmė JAV Kongreso Kersteno komiteto veiklą. Komitetas dažniausiai veikė per Pavergtųjų Europos tautų asamblėją, dalyvavo įvairiose asamblėjos komisijose ir delegacijose. Europos Tarybos, Jungtinių Tautų, NATO organizacijoms, Vakarų Europos valstybių, JAV vadovams teikdavo memorandumus, pranešimus, pareiškimus, prašymus, protestus dėl Lietuvos okupacijos fakto ir dėl TSRS administracijos Lietuvoje vykdomų žmogaus teisių pažeidimų. Kartu su latvių ir estų komitetais 1952 m. sudarė jungtinę Baltijos valstybių laisvės tarybą (*Baltic States Freedom Council*), naudojosi bendra raštine Niujorke, įkurta Baltijos laisvės namų pavadinimu. Anglų, prancūzų, ispanų kalbomis leido „Baltic Review I", skelbė bendras deklaracijas, pvz. 1960 m. paskelbė Sovietų agresijos prieš Baltijos valstybes dvidešimtmečio manifestą. 1952-1956 m. komitetas lietuvių kalba leido neperiodinį politinį žurnalą „Lietuva". Telkiant lietuvių išeivių politines jėgas, komitetas su VLIK, ALT ir PLB 1974 m. dalyvavo konferencijoje Niujorke. Nuo XX a. devintojo dešimtmečio vidurio komitetas atnaujino lietuvių atstovavimą Pavergtųjų Europos tautų asamblėjoje, nes 1973 m. mirus V. Sidzikauskui atstovavimas buvo nutrūkęs.

Pirmininkai
-----------

* Vaclovas Sidzikauskas – 1952–1973 m.
* Bronius Nemickas – 1973–1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Banionis. *Lietuvos laisvės komitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 260 psl.
**Tjagaradža** (*Tyāgarāja*, 1767 m. gegužės 4 d. Tiruvarure, netoli Tandžavuro, pietų Indijoje – 1847 m. sausio 6 d. Tiruvaijare) – Pietų Indijos muzikas, dainininkas, kompozitorius, pedagogas. Vienas žymiausių Karnatakos stiliaus muzikos kūrėjų. Gerbiamas kaip vienas iš trijų Pietų Indijos šventųjų dainininkų, Karnatakos „trejybės" (*trimūrti*) narių (kartu su Muttusvāmi Dīkśitar ir Śyama Śāstri).

Biografija
----------

Būdamas trylikos sukūrė pirmąją savo giesmę Ramai (*namo namo raghavāya*). 1782-1802 m. mokėsi pas Sonti Venkataramaną Tandžavure. Padedamas savo senelio, studijavo įvairius muzikologinius traktatus sanskritu (įskaitant *Sangīta - ratnākara*). Atsisakęs Tandžavūro radžos pasiūlymo tapti rūmų muzikantu pasirinko pamaldaus muziko kelią. Daug keliavo, lankydamas Pietų Indijos šventyklas ir giedodamas dievybėms. Būdamas 74-ių tapo klajojančiu atsiskyrėliu. 

Po mirties kremuotas greta savo mokytojo, ant Kaverės upės kranto.

Kūryba
------

Kūrė pamaldžias giesmes, daugiausia Ramai. Sukūrė kelis tūkstančius kompozicijų (išliko virš 700); pasižymi emocingumu, sklandžia melodika, gausu melizmų. Išplėtojo 3-ių dalių religinės giesmės formą – kritę (krti; sudaro ritornelė pallavi, epizodai anupallavi ir pabaiga caranam). Sukūrė dvi muzikines dramas (operas) telugų kalba: „Prahalada Bhakti Vijayamu" (susideda iš 45-ių kričių, grįstų 28-is ragomis) ir „Nauka Caritam" (pagal Jayadevos poemą Gīta Govinda; 21 kritė, grįsta 13-ka ragų). Daug dėmesio skyrė pedagoginei veiklai. 

Žymiausi mokiniai - Vēnkataramana Bhaghavatar, Vīnā Kuppayyar (Tjagaradžos kūrinius užrašė natomis), Subbarāya Śāstri. Kasmet Tiruvaijaru mieste (Pietų Indija, Tamilnado valstija) sausio – vasario mėn. vyksta Tjagaradžos muzikai skirtas festvalis Tyāgarāja Āradhana.

Šaltiniai
---------

* Aiyar M. S. Ramaswami. Thiagaraja: A Great Musician Saint. New Delhi, 1986.
* Ramanujachari C. The Spiritual Heritage of Tyagaraja. Mylapore; Madras, [19??].
* Jackson W. J. Tyāgarāja: Life and Lyrics. Madras, 1991.
* Jackson W. J. Tyāgarāja and the Revival of tradition: translations and Reflections. Delhi, 1994.
| **Romualdas Drakšas** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. gegužės 29 d. (51 metai)Lietuva |
| Tėvas | Pranciškus Ramundas Drakšas |
| Motina | Anna Drakšienė |
|  |
| Veikla | teisininkas, advokatas, rašytojas fantastas, teisėtyrininkas penalistas, advokatas, teisės pedagogas, MRU profesorius, Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto docentas |
| Sritis | baudžiamoji teisė, fantastika |
| Organizacijos | MRU Teisės fakultetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | 1994 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas, 2002 m. daktaras |

**Romualdas Drakšas** (g. 1971 m. gegužės 29 d.) – teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, advokatas, teisės pedagogas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakulteto docentas, rašytojas fantastas.

Mama – Anna Drakšienė, teisininkė, kriminologė, VU docentė.
Tėvas- Pranciškus Ramundas Drakšas, fizikas.

Biografija
----------

1989-1994 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją. 1996-2001 m. eksternu studijavo doktorantūroje. Mokslinių interesų sritis – baudžiamoji teisė. 2002 m. apgynė disertaciją tema „Mirties bausmės istoriniai, komparatyviniai ir filosofiniai aspektai", socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras. Stažavosi užsienyje.
1993-1994 m. Acheno apylinkės teisme (vakarų Vokietija) atliko praktiką.

Nuo 1994 m. lapkričio iki 1997 m. gruodžio mėn. Vilniaus 1-osios advokatų kontoros advokato padėjėjas.
Nuo 1997 m. gruodžio mėn. Advokato Romualdo Drakšo kontoros advokatas. VU Teisės fakulteto Baudžiamosios teisės katedros asistentas (nuo 1999 m. rugsėjo 1 d. iki 2002 m. birželio 1 d.), lektorius (nuo 2002 m. birželio 1 d. iki 2003 m. rugsėjo 1 d.), docentas (nuo 2003 m. rugsėjo 1 d.). MRU Teisės fakulteto Administracinės teisės ir proceso katedros ir Baudžiamosios teisės ir kriminologijos katedros profesorius.

Paskelbęs mokslinių straipsnių įvairiais baudžiamosios teisės klausimais. Fantastinės literatūros autorius. 2009 m. birželį pirmoji „Žmogaus" serijos dalis „Man. The Awakening" buvo išleista Niujorke, o spalio mėnesį ji buvo pristatyta Frankfurto knygų mugėje.

Moka anglų, rusų ir vokiečių kalbas.

Bibliografija
-------------

* Mirties bausmė: situacija ir perspektyvos (monografija),
* Baudžiamoji atsakomybė ir jos realizavimo formos (monografija),
* 
* Advokatas: veiklos pagrindai ir problemos (monografija),
* Nepilnamečių baudžiamoji atsakomybė (vadovėlis),
* Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso komentaras. Bendroji dalis. (2004 m.) bendraautoris
* Žmogus. Pabudimas (romanas),
* Žmonija (romanas),
* Raganiaus karas (romanas),
* Paskutinis angelo skrydis (romanas),
* Antarktida. Pradžios knyga (romanas).
* Romos priešai (istorinis romanas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  MRU TF inf. Archyvuota kopija 2011-03-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  R.Drakšo fantastinė knyga „Žmogus" išleista Niujorke ir Australijoje[neveikianti nuoroda] (lrytas.lt, 2009 m.)
3. ↑  Romualdo Drakšo asmeninis tinklalapis Archyvuota kopija 2011-01-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Vladas Kazlauskas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. balandžio 12 d.Gutaučiai, Daugailių valsčius |
| Mirė | 2013 m. vasario 9 d. (84 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis, sportininkas, treneris, socialinių mokslų daktaras. |

**Vladas Kazlauskas** (1928 m. balandžio 12 d. Gutaučiuose, Daugailių valsčius, Utenos apskritis – 2013 m. vasario 9 d. Vilniuje) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui dalyvis, sportininkas, treneris, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1941 m. dalyvavo Birželio sukilime, 1944 m. stojo savanoriu į Vietinę rinktinę. 1949 m. baigė Kauno kūno kultūros institutą. 1969 m. pedagogikos mokslų daktaras.

Slidinėjimo ir tolimų nuotolių bėgimo Lietuvos rinktinės narys ir daugkartinis čempionas. 1949–1955 m. sporto draugijos „Žalgiris", 1969–1974 m. sporto draugijos „Nemunas" lengvosios atletikos treneris. 1966–1969 m. Vilniaus pedagoginio instituto, 1974–1982 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, 1979 m. docentas.

Bibliografija
-------------

* Maratonas, 1968 m. rusų k;
* Lietuvos sportininkai – kovotojai dėl laisvės, 1994 m.;
* Viskam pasiryžę, 1994 m.;
* kovos dvasia, 1995 m
* Tėvynės apsaugos rinktinė, 1997 m
* Ventos frontas 1944 metai ,1998 m
* Paniekinę mirtį, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vladas Kazlauskas (1928)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 675 psl.
**Vytis Jankauskas** (g. 1968 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje) – Lietuvos šokėjas, šokio choreografas, pedagogas, breiko ir šiuolaikinio šokio kūrėjas, Vyčio Jankausko šokio teatro steigėjas ir vadovas.

Biografija
----------

Paauglystėje susidomėjo breiku, susižavėjęs šio šokio judesio ekspresija ir galimybe jame suderinti fizinę kultūrą ir meninę išraišką. Per trumpą laiką V. Jankausko bendraminčių suburta grupė šoko breiko kompozicijas naktinių klubų programose. 1987 m. Sovietų Sąjungos breiko čempionas (nugalėjo čempionate Taline, Estija).
1991 m. grįžęs iš tarnybos tarybinėje armijoje, įkūrė trupę „Trys iš Vilniaus" (žymiausia kompozicija – „Triptikas").
Nuo 1994 metų mokėsi ir šoko užsienyje. Susipažino su Amerikos modernaus šokio ir Vakarų Europos šokio teatro patirtimi. Pas garsius JAV ir Vakarų Europos pedagogus studijavo šokio meną, dalyvavo Šiaurės šalių jaunųjų choreografų kūrybinėse dirbtuvėse, „Im Puls Tanz’99" (Viena, Austrija) edukacinėje programoje bei kitų choreografų ir pedagogų pamokose Lietuvoje, Estijoje, Lenkijoje, Vokietijoje. Kaip atlikėjas dalyvavo choreografų Frederico Lescure‘o (Prancūzija) ir Roystono Mildoomo (D. Britanija) spektakliuose, šokio spektakliuose „Viduramžių bernelio dainos" (2000 m.), „Nuskendęs slėnis" (2003 m.), „Žinia" (2007 m.), „Budėjimai" (2008 m.) ir kt.

Nuo 2007 m. Vilniaus kolegijos Menų fakultete dėsto šiuolaikinį ir džiazo šokį bei šokio improvizaciją. 1995 metais įkūrė šalia jo trupės veikiančią modernaus šokio studiją. Nuo 2017 m. dėsto šiuolaikinį šokį Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Taip pat veda teorinius ir praktinius šokio seminarus šokėjams, choreografams bei pedagogams Lietuvoje ir užsienyje.

Šiuolaikinio šokio asociacijos narys.

Apdovanojimai
-------------

Auksiniai scenos kryžiai
* už geriausią 2003–2004 metų choreografiją (šokio spektaklis „Nuskendęs slėnis");
* už spektaklį „Budėjimai" (2008–2009 m.), apdovanotas kaip geriausias choreografas.

Sukurti šokio spektakliai:
"Ekspansija. Visata įeina į mano kūną" - 2019 m.
„Agonija" – 2017 m.
„Akloji dėmė" – 2015 m.
„Aritmijos" – 2013 m.
„Judantys taikiniai" – 2011 m.
„Liepsnos virš šaltojo kalno" – 2010 m.
„Budėjimai‘ – 2008 m.
„Žinia‘ – 2007 m.
„Pėdsakai„– 2005 m.
„Nuskendęs slėnis‘ – 2003 m.
„Užkasti vaivorykštę‘ – 2002 m.
„Atsižadėjimas‘ – 2001 m.
„Viduramžių bernelio dainos" – 2000 m.
„Lašai į šulinį" – 1998 m.+

Šaltiniai
---------

* Biografija
Koordinatės: 72°30′ š. pl. 81°15′ r. ilg.﻿ / ﻿72.500°š. pl. 81.250°r. ilg.﻿ / 72.500; 81.250

Jenisiejaus įlankos pietinė dalis
**Jenisiejaus įlanka** (rus. *Енисейский залив*) – Karos jūros įlanka, įsiterpusi tarp Gydano ir Taimyro pusiasalių. Ilgis apie 225 km, plotis prie žiočių apie 150 km, gylis 6–20 m. Į Jenisiejaus įlanką įteka Jenisiejus sudarydamas estuariją. Žiotyse – Sibiriakovo sala. Didesniąją metų dalį įlanką dengia ledai. Potvyniai kyla kas pusė paros, jų aukštis iki 0,4 m.

Įlanka priklauso Rusijai (Krasnojarsko kraštas). Vykdoma žvejyba (omuliai, baltosios lašišos), ruonių medžioklė. Prie Jenisiejaus įlankos žiočių įsikūręs Diksono uostas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olegas Pustelnikovas. *Jenisiejaus įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 147
| **Jens Böhrnsen** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. birželio 12 d. (73 metai)Bremene, Vokietija |
|  |
| Veikla | vokiečių politikas, Brėmeno meras, Vokietijos Prezidentas |
| Partija | socialdemokratas (SPD) |
|  |
| Alma mater | 1973 m. Kylio universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jens Böhrnsen |

**Jens Böhrnsen** (g. 1949 m. birželio 12 d. Brėmene, Vokietija) – vokiečių politikas, Brėmeno meras, socialdemokratas (SPD), nuo 2010 m. gegužės 31 d. iki birželio 30 d. laikinai ėjęs Vokietijos Prezidento pareigas .

Biografija
----------

Būdamas 18 m. įstojo į SPD. 1968 m. baigė abitūrą gimnazijoje (Waller Ring, Walle, Brėmene). 1968-1973 m. studijavo teisę Kylio universitete. 1973 m. išlaikė pirmąjį valstybinį teisės egzaminą (Schleswig-Holstein). Atsisakė atlikti karinę tarnybą. 1974-1975 m. atliko civilinę tarnybą. 1977 m. išlaikė antrajį valstybinį teisės egzaminą Hamburge, Brėmeno administracijos asesorius. Nuo 1978 m. teisėjas, nuo 1980 m. Brėmeno administracinio teismo teisėjas, 1991-1995 m. pirmininkaujantysis teisėjas (*Vorsitzender Richter*).

Vokietijos Bundesrato pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* \* Asmeninis tinklalapis Archyvuota kopija 2017-08-31 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.).
| **Hypophthalmichthys molitrix** |
| --- |
| Baltasis plačiakaktis (*Hypophthalmichthys molitrix*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Karpžuvės  *( Cypriniformes)* |
| Šeima: | Karpinės  *( Cyprinidae)* |
| Gentis: | Plačiakakčiai  *( Hypophthalmichthys)* |
| Rūšis: | Baltasis plačiakaktis  *( Hypophthalmichthys molitrix)* |

 |
| Binomas |
| ***Hypophthalmichthys molitrix***Valenciennes, 1844 |
|  FishBase |

**Baltasis plačiakaktis** (*Hypophthalmichthys molitrix*) – karpžuvių žuvis, priklausanti karpinių (*Cyprinidae*) šeimai.

Kūnas iki 1 m ilgio. Svoris apie 16 kg (paprastai 1–5 kg). Nugara žalsvai pilka, šonai sidabriški, pilvas baltas. Išilgai pilvo nuo galvos iki analinės angos eina pilvinis žvynų kylis. Galva didelė, stora. Apatinis akies kraštas yra žemiau burnos. Žvynai stambūs.

Natūraliai paplitęs Pietryčių ir Rytų Azijoje – Amūro, Kinijos upių baseinuose. Lietuvoje labai reta žuvis, introdukuota 1962 m. Veisiama tvenkiniuose (dažnai drauge su karpiais), šiltuose vandenyse (prie elektrinių).

Baltasis plačiakaktis laikosi būriais. Neršia vasarą, vandeniui įšilus iki ~25 °C. Minta planktonu, detritu, valo vandens telkinius nuo dumblių.

Baltojo plačiakakčio jaunikliai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Baltasis plačiakaktis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 391



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltasis plačiakaktis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Vyturys.*
**Vyturys** – *vaikų laikraštis*, vaikų žurnalas, leistas 1931 m. ir 1935–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

1931 m. leido Lietuvos skautų sąjunga, 1935–1940 m. „Lietuvos vaiko" draugija. 1935–1938 m. mėnesinis, 1938–1940 m. dvisavaitis.

Skiepijo vaikams pilietinius idealus, praktiškąsias gyvenimo vertybes. Bendradarbiauti sutelkė daug moterų.

Žurnalui rašė Petras Cvirka, Danutė Čiurlionytė-Zubovienė, Vanda Daugirdaitė-Sruogienė, V. Griciūtė, K. Grigaitytė, V. Janavičienė, Kazys Jankauskas, Kazimiera Kymantaitė, J. Mackevičius-Nord, Marija Mašiotaitė-Urbšienė, Pranas Mašiotas, Monika Mironaitė, Kazys Papečkys, Antanas Poška, Vincas Ruzgas, Balys Sruoga, Teodoras Šuravinas, Vytautas Tamulaitis, Leonardas Žitkevičius ir kt.

Žurnalą iliustravo Jonas Martinaitis, Telesforas Kulakauskas, Vlada Stančikaitė, Domicėlė Tarabildienė ir kt.

Redaktoriai
-----------

* 1935 m. redagavo komisija: Marija Nemeikšaitė, Aldona Birutavičienė, Vanda Daugirdaitė-Sruogienė
* 1936–1940 m. redagavo Marija Nemeikšaitė, 1937–1940 m. talkinama Daumanto Čibo

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 568 psl.

Nuorodos
--------

* „Vyturys". E-paveldas.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Santalum album** |
| --- |
| Baltasis santalas (*Santalum album*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Santaliniai  *( Santalaceae)* |
| Gentis: | Santalas  *( Santalum)* |
| Rūšis: | Baltasis santalas  *( Santalum album)* |

 |

**Baltasis santalas** (*Santalum album*) – santalinių (*Santalaceae*) šeimos nedidelių tropinių medžių rūšis.

Natūraliai paplitęs Indijoje, auginamas Šri Lankoje, Pietryčių Azijoje, Australijoje ir Okeanijoje.

Tai 4-9 m aukščio visžalis medis, išgyvenantis iki 100 metų. Jauno augalo žievė rausva ar ruda, lygi, vėliau pajuoduoja ir suaižėja. Mediena žalsva ar balta, tvirta, sunki, atspari termitams. Lapai priešiniai, lancetiški arba ovalūs. Žiedai raudoni, susitelkę į žiedynus. Subrandina nedidelius raudonus vaisius, kuriuos lesa paukščiai.

Baltasis santalas yra pusiau parazitinis augalas – jis pats vykdo fotosintezę, tačiau fosforą, azotą, kalį siurbia iš užgobtų augalų (parazituoja ~300 skirtingų augalų rūšių). Parazitavimas yra svarbus jauniems augalams, o vėliau nebe toks būtinas.

Baltasis santalas natūraliai auga tropiniuose sausuosiuose miškuose, iki 700 m aukščio. Mėgsta smėlingą, akmenuotą dirvą, regionus, kur metinis kritulių kiekis svyruoja tarp 500 ir 3000 mm. Natūralios baltojo santalo augavietės sparčiai nyksta, šio medžio medieną uždrausta išvežti iš Indijos.

Senovės Egipte baltojo santalo eterinis aliejus buvo naudojamas balzamavimo procese. Iš medienos Indijoje nuo seno statomos šventyklos, daromos šventųjų skulptūros. Mediena senovėje buvo eksportuojama į Kiniją, Senovės Egiptą, Graikiją, Romą.

Aromatinės savybės
------------------

Iš baltojo santalo išgaunamas eterinis aliejus, kuris pasižymi stipriomis antiseptinėmis savybėmis. Aliejus naudojamas parfumerijoje kvepalų gamybai, juo tepama oda (drėkina, tonizuoja, valo nuo mikrobų, apsaugo nuo UV spindulių). 

Aromaterapijoje naudojami smilkalai skleidžia egzotišką, truputį sunkoką kvapą. Santalmedžio aromatas laikomas harmonizuojančiu, malšinančiu įtampą, stresą. Rytuose tikima, kad būtent šį aromatą labiausiai mėgsta Dievybės, tad santalmedžio smilkalai dažnai naudojami meditacijoms.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedaiŽiedai
* LapijaLapija
* Eterinis aliejusEterinis aliejus
Koordinatės: 55°05′56″š. pl. 22°59′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.098897°š. pl. 22.990643°r. ilg.﻿ / 55.098897; 22.990643


|  Vytėnų laidojimo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pilis I |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1937 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Vytėnų laidojimo koplyčia** – Panemunės pilies (dar vadinamos Gelgaudų, Vytėnų) kompleksui priklausanti koplyčia. Ji stovi Pilies I kaime (Skirsnemunės sen.), Jurbarko rajone. Koplyčia yra už 200 m į rytus nuo pilies rūmų, atokioje parko  vietoje ant atskiros kalvos, kitapus tvenkinių.

Interjeras
Koplyčia yra valstybės saugomas architektūros paminklas, 1996 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 22718).

Istorija
--------

XX a. pirmojoje pusėje parką prižiūrėjo Vytėnuose veikęs saleziečių vienuolynas. Koplyčią 1937 m. pastatė vienuoliai. Čia iš Skirsnemunės bažnyčios buvo perkelti saleziečių globėjo kunigo Antano Petraičio, mirusio 1933 m. palaikai. Antrojo pasaulinio karo metu jie vėl buvo grąžinti į Skirsnemunės bažnyčią. 1930 m. testamentu A. Petraitis įgytą turtą buvo perdavęs saleziečių kongregacijai.

Architektūra
------------

Istorizmo stilistikos koplyčia pastatyta pagal inžinieriaus Jurgio Valaičio projektą. Raudonų plytų mūro stačiakampio plano statinys yra sudėtingo tūrio: turi žemesnę vienanavę patalpą ir aukštesnę presbiteriją. Virš dvišlaičio stogo iškeltas kupolas. Laidojimo rūsyje 4 aukštais išdėstytos stačiakampės laidojimo nišos.

Priekiniame fasade virš įėjimo durų yra dvikalbis įrašas (lotynų ir lietuvių k.): *„Atlygink, Viešpatie, ištikimiesiems ir geraširdžiams (PSCXXIV4)"*. Po galine siena betoniniame pamate įspausta koplyčios pastatymo data „1937".

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vytėnų laidojimo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Panemunės (Vytėnų, Gelgaudų) parkas Archyvuota kopija 2016-08-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-12-03.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Baltasis Nilas |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 3700 km |
| **Baseino plotas** | 1 800 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 878 m³/s |
| **Ištakos** | Viktorijos ežeras |
| **Žiotys** | Nilas |
| **Šalys** | Ugandos vėliava Uganda  Pietų Sudano vėliava Pietų Sudanas  Sudano vėliava Sudanas |
|  |
|  **Vikiteka** | Baltasis Nilas |

**Baltasis Nilas** (arab. النيل الأبيض, *an-Nīl al-Ābyadˤ*) – Nilo upės dalis, tekanti Ugandos, Pietų Sudano ir Sudano teritorijomis, šiaurės kryptimi link Chartumo, kur susilieja su Žydruoju Nilu ir sudaro bendrąjį (jungtinį) Nilą.

Bendras Baltojo Nilo ilgis nuo ištakų Viktorijos ežere iki Chartumo yra 3,700 km. Vidutinis debitas ties Chartumu 808 m³/s. Laivyba. Didžiausi intakai: Bahr al Gazalis (kairysis), Sobatas (dešinysis).

Atkarpos
--------

Baltasis ir Mėlynasis Nilas
Skirtingos Baltojo Nilo atkarpos yra vadinamos skirtingai. Ištekėjęs iš Viktorijos ežero prie Džindžos miesto, jis yra vadinamas **Viktorijos Nilu**. Šiuo vardu jis prateka ir Kiogos ežerą Ugandoje, kol įteka į Alberto ežerą. Ištekėjęs iš jo, jau žinomas **Alberto Nilo** pavadinimu.

Pietų Sudano teritorijoje, t. y. į šiaurę nuo Nimulės miesto, Baltasis Nilas yra žinomas kaip **Bahr el Džebelis** (t. y. „Kalnų jūra"). Jis teka į šiaurę per pelkingas Sudo vietoves, kur sudaro vidinę deltą. Šioje vietoje nuo Baltojo Nilo atsiskiria gretima vaga Bahr el Zeraf (t. y. „Žirafų jūra"), kuri vėl susijungia su pagrindine vaga prie No ežero.

No ežere į Baltąjį Nilą įteka ir pagrindinis kairysis intakas – Bahr al Gazalis („Gazelių jūra"). Už šios vietos upė jau visuotinai žinoma kaip Baltasis Nilas. Už No ežero vaga susilieja su dešiniuoju intaku Sobatu. Atkarpos, kuri prasideda ties No ežeru ir baigiasi ties Chartumu, ilgis yra 957 km, baseino plotas 1,059 mln. km².
| **Vytis Vidūnas** |
| --- |
|  |
| Vytis Vidūnas vizito Keralos valstijoje metu |
| Gimė | 1960 m. kovo 31 d. (63 metai)Vilnius, Lietuva |
| Gyven. vieta | Vilnius |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvai | Alis Vidūnas, Gražina Vidūnienė |
|  |
| Veikla | sanskritologas, indologas, lektorius |
| Sritis | Senovės Indijos literatūra, sanskritas, kalbotyra |
| Organizacijos | VU Orientalistikos centras |
| Pareigos | lektorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vytis Vidūnas** (g. 1960 m. kovo 31 d.) – Lietuvos sanskritologas, Vilniaus universiteto Orientalistikos centro indologijos studijų lektorius.

1984 m. baigė klasikinės filologijos studijas Vilniaus universitete. 1985–1990 m. studijavo sanskritą ir vedų kalbą Rusijos MA orientalistikos institute Maskvoje (pas Tatjaną Jelizarenkovą). 1994–1995 m. stažavosi Indijoje, Agroje studijavo hindi kalbą. 2010 m. pagal „Erasmus Mundus" programą vedė paskaitų ciklą apie lietuvių kalbos ir sanskrito panašumus Keralos universitete (Kerala).

1991 m. VU klasikinės filologijos katedroje pradėjo dėstyti sanskritą ir lotynų kalbą. 1993 m. Vytis Vidūnas buvo vienas iš VU Orientalistikos centro steigėjų (1995–2004 m. buvo jo vadovas).

Moksliniai interesai: Sanskrito, Vedų ir epinė literatūra, senovės Indijos lingvistinė tradicija.

Dėsto sanskrito, klasikinės indų literatūros, senovės Indijos lingvistinės tradicijos kursus.

Vytis Vidūnas yra Lietuvos–Indijos forumo prezidentas, režisavo dokumentinį filmą „Arti Dangaus" (2005 m. apie Himalajų tautas).

Bibliografija
-------------

* *Sanskrito–lietuvių vėrinys* (2017 m.; su J. Zabarskaite)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑   Archyvuota kopija 2017-03-03 iš Wayback Machine projekto.