recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Fonuafoou |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Tonga Tonga |
|  |
| Aukštis | ~145 m |
|  |
| Tipas |  |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1993 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 20°19′0″ p. pl. 175°25′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.31667°š. pl. 175.41667°r. ilg.﻿ / 20.31667; 175.41667Koordinatės: 20°19′0″ p. pl. 175°25′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.31667°š. pl. 175.41667°r. ilg.﻿ / 20.31667; 175.41667 |

**Fonuafo'ou** arba **Falkono sala** (*Falcon Island*) – vulkaninė sala Tongoje, Ha'apai salyno rytuose. Salos plotas ir aukštis po kiekvieno išsiveržimo kinta. Dažnai sala iš viso dingsta, bet išsiveržus ugnikalniui vėl iškyla. Šiuo metu sala iškilusi 145 m virš jūros lygio. Užfiksuoti išsiveržimai: 1781, 1865, 1877, 1885, 1894, 1921, 1927, 1928, 1933, 1936, 1949, 1970 ir 1993 m. 1865 m. prie Fonuafo'ou kilo anglų laivo „HMS Falcon" maištas.

Nuorodos
--------

* Apie ugnikalnį Archyvuota kopija 2006-02-12 iš Wayback Machine projekto.
| RK3142 |
| --- |
| **Raubonys-Raudonpamūšė** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 0,7 km |
| Pradžia | Raubonys |
| Pabaiga | Raudonpamūšė |
| Apskritys | Panevėžio |

**RK3142** – rajoninis kelias, jungiantis Raubonis ir Raudonpamūšę. Kelio ilgis – 0,7 km, visas kelias yra asfaltuotas.

Kelias prasideda Raubonyse, sankryžoje su  **3129**  privažiuojamasis kelias prie Raubonių  nuo kelio  **A10**  Panevėžys–Pasvalys–Bauskė . Kelias eina Pasvalio rajone. Nors kelias vadinasi „Raubonys-Raudonpamūšė", prie kelio yra tik Raubonys ir kelias baigiasi Raubonyse.

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-24.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
*Šis straipsnis apie miestą Ekvadore. Apie miestą Ispanijoje skaitykite straipsnyje Locha (Ispanija).*

| Lochaisp. *Loja* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

LochaLocha

3°59′0″ p. pl. 79°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.98333°š. pl. 79.20000°r. ilg.﻿ / 3.98333; 79.20000﻿ (Locha)Koordinatės: 3°59′0″ p. pl. 79°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿3.98333°š. pl. 79.20000°r. ilg.﻿ / 3.98333; 79.20000﻿ (Locha) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Ekvadoro vėliava Ekvadoras |
| **Provincija** | Lochos provincija |
| **Kantonas** | Lochos kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 117 800  |
| **Altitudė** | 2 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Locha |

**Locha** – miestas pietų Ekvadore, Kuksibambos slėnyje, prie Samoros upės; Lochos provincijos centras. Plentai į Kuenką, Samorą, Vilkabambą, Suljaną. Verčiamasi žemės ūkiu, prekyba, aptarnavimu.

Locha laikoma Ekvadoro muzikos sostine: gausu muzikos, salsos klubų, centrinėje aikštėje vyksta miesto kolektyvų pasirodymai. Yra išlikę senoviniai miesto vartai, 1838 m. pastatyta katedra, Šv. Pranciškaus, Šv. Sebastijono, Šv. Dominyko bažnyčios (pastatytos XVI-XVII a. atstatytos XIX a.), paminklai Ekvadoro didvyriams. Veikia keli muziejai, 2 universitetai.

Istorija
--------

Gyvenvietę 1548 m. įkūrė Alonso de Mercadillo ir pavadino gimtojo miesto Ispanijoje vardu. Lochą kelis kartus nuniokojo žemės drebėjimai, todėl ji buvo perkelta 35 km toliau. XIX a. Locha tapo pirmuoju Ekvadoro miestu, kuriame buvo įvesta elektra (iš gretimos hidroelektrinės).

Sportas
-------

* Libertad Fútbol Club – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia „?" stadione (isp. *Estadio Federativo Reina del Cisne*), talpinančiame daugiau nei 15 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* Miesto vartaiMiesto vartai
* Šv. Pranciškaus bažnyčiaŠv. Pranciškaus bažnyčia
* Lochos katedraLochos katedra

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportsarchive
2. ↑  national-football-teams
3. ↑  Stadiono talpa 15 tūkst. žiūrovų

Nuorodos
--------

* Miesto oficiali svetainė
| RK3130 |
| --- |
| **Grūžiai-Paliepiai** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 1 km |
| Pradžia | Grūžiai |
| Pabaiga | Paliepiai |
| Apskritys | Panevėžio |

**RK3130** – rajoninis kelias, jungiantis Grūžiai ir Paliepius. Kelio ilgis – 1 km. Kelias Grūžiuose yra asfaltuotas, visas likęs kelias yra dengtas žvyru.

Kelias prasideda Grūžiuose, sankryžoje su  **3128**  privažiuojamasis kelias prie Grūžių  nuo kelio  **2925**  Raudonpamūšis–Vienžindžiai–Vytartai . Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Grūžiai, Paliepiai. Kelias baigiasi Paliepiuose.

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-23.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
*Kitos reikšmės – Druja (reikšmės).*

| Druja |
| --- |
| **Ilgis** |  ? km |
| **Ištakos** | Žiupronių šaltiniai |
| **Žiotys** | Vilnia |
| **Šalys** | Lietuva |

**Druja** – nunykęs upelis, Vilniaus miesto teritorijoje įtekėjęs į Vilnią.

Šis upelis buvo svarbus miesto vandentiekiui. Kur konkrečiai Druja tekėjo, nėra iki galo žinoma. Upelio ištakos – Žiupronių šaltiniai, minimi ikonografinėje medžiagoje, tačiau jų lokalizacija neaiški. XVI a. pradžia datuojamuose dokumentuose, kuriuose rašoma apie Žiupronių šaltinius, Drujos upelis nepaminėtas. Pirmąkart šis upėvardis paliudytas 1558 m. XVII a. raštuose toks upelis vėl nebeminimas. J. Kraševskis, kaip ir 1558 m. dokumente, Drujos upelį susiejo su minėtais šaltiniais. Manoma, kad upelis galėjo tekėti Aukštaičių gatvės rajone, už buvusių Subačiaus vartų.

Nėra aišku ir tai, kada Drujos upelis nunyko, kaip iš dalies kanalizuotas jis pažymėtas jau 1892 m. plane. Prieš Epšteino alaus daryklos komplekse Subačiaus gatvėje pradedant tvarkybos darbus, atlikti archeologiniai tyrimai, sausoje vietoje rasti buvusios upelio vagos stiprinimai. Upelis tekėjo gretimo sklypo, kuriame buvo įrengtas drenažas, riba.

Etimologija
-----------

Upėvardis *Drujà* laikomas bendrakilmiu su skr. द्रव = IAST: *drava-* „bėgimas, tekėjimas, skystis", skr. द्रवति = IAST: *dravati* „bėga, teka".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Vilniaus miesto upeliai*. Žaliasis pasaulis. Nuoroda tikrinta 2022-12-29.
2. 1 2 3 4  *Tvarkybos darbai – pažinčiai su istorija*. Statyba ir architektūra. Nuoroda tikrinta 2022-12-29.
3. 1 2 3 4  Kalbos Kultūra, 30–35 tomai, Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1976, psl. 21.
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 92
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Drugelio spiečius**|  |
| Spiečius | Skorpionas |
| **Padėtis** |
| Rektascensija | 17h 40m 18s |
| Deklinacija | -*32*° 12' |
| Plotis | 33' |
| **Fizikinės charakteristikos** |
| Nuotolis | ~1600 šm. |
| Skersmuo | ~12 šm. |
| Amžius | 100 · *10*6 metų |
| Žvaigždžių skaičius | ~80 |
| Ryškiausia žvaigždė | BM Scorpii, *+6,17*m |
| **Istorija** |
| Atrado | G. B. Hodierna |
| Atradimo data | 1654 |
| **Katalogai** |  |
| Mesjė  6, NGC  6405, OCL 1030,

C 1736-321, Mel 178, Cr  341, Lund 769, ESO 455-SC030, Lac III 12,
h 3699, GC  4318 |

**Drugelio spiečius** (Mesjė 6, **NGC 6405**) – Paukščių Tako padrikasis spiečius, esantis Skorpiono žvaigždyne. Nuotolis nuo Saulės 1600 šm. Jo regimasis ryškis yra 4.2, o regimasis plotis – 33'. Mesjė 6 buvo žinomas jau Antikos laikotarpiu, tuomet jis ir gavo Drugelio spiečiaus pavadinimą. Vidurio Europoje jis sunkiai pastebimas, o štai pietinėse platumose yra gana dažnas reiškinys.

Atradimas
---------

Padrikąjį spiečių 1654 atrado italų astronomas Giovanni Battista Hodierna. Buvo spėjama, kad dar Klaudijus Ptolemėjus stebėdamas spiečių Mesjė 7 galėjo matyti Mesjė 6. Bet tai nėra įrodyta. Nepriklausomai nuo ankstesnių stebėjimų 1745 (1746) metais šveicaras Jean-Philippe de Chéseaux stebėjo Mesjė 6. O Nicolas Louis de Lacaille pavadino šį spiečių Lac III 12, kurį atrado 1752 metais. Galiausiai Charles Messier pastebėjo jį 1764 metais gegužės 23 d. ir savo kataloge pažymėjo numeriu 6.
| **John Walters** |
| --- |
| Gimė | 1721 m. rugpjūčio 22 d.Lanedis, Karmartenšyras, Velsas Velsas |
| Mirė | 1797 m. birželio 1 d. (75 metai)Landoigas, Glamorganas, Velsas Velsas |
|  |
| Veikla | leksikografas |

**Džonas Voltersas** (*John Walters*, 1721–1797 m.) – XVIII a. valų dvasininkas ir leksikografas. Jis parašė keletą manifestų, taip pat ir „Valų kalbos disertaciją" (1770 m.), kurioje šlovina valų kalbą. Jis buvo žinomas leksikografas, išleidęs penkiolikos dalių anglų–valų žodyną (1770–1794 m.).

Dž. Voltersas gimė 1721 m. rugpjūčio 22 d. Lanedyje, Karmartenšyre. Jo tėvas, taip pat vardu Džonas, prekiavo mišku, tačiau abu tėvai mirė būsimojo leksikografo jaunystėje. Labai tikėtina, kad būtent Džonas Voltersas įtikino spaustuvininką Risą Tomasą (Rhys Thomas) įrengti pirmąsias Glamorgane, Kaubridže spausdinimo stakles. Būtent šiomis spausdinimo staklėmis buvo atspausdintas Dž. Volterso anglų–valų žodynas, jo pirmoji dalis pasirodė 1770 m. balandžio 5 d.

Dž. Voltersas mirė 1797 m. birželio 1 d. ir buvo palaidotas Landoigo kaime (Llandough), Glamorgane. Jo vyresnysis sūnus Dž. Voltersas buvo poetas ir dvasininkas.

Išnašos
-------

1. 1 2  Crowe, Richard (2005 m. gegužės mėn.). „Walters, John (bap. 1721, d. 1797)". *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. Nuoroda tikrinta 2021-04-01.
2. ↑  "The Invention of Tradition", Prys Morgan
3. ↑  „The National Library of Wales :: Dictionary of Welsh Biography". *yba.llgc.org.uk*. Nuoroda tikrinta 2021-04-01.
*Apie gyvenvietę Bresto srityje žr. Rečyca (Stolinas)*.

| Rečycablrs. *Рэчыца*, rus. *Речица* |
| --- |
|              |
| *Geležinkelio stotis* |
|  |
| 

RečycaRečyca

52°22′0″ š. pl. 30°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.36667°š. pl. 30.40000°r. ilg.﻿ / 52.36667; 30.40000﻿ (Rečyca)Koordinatės: 52°22′0″ š. pl. 30°24′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.36667°š. pl. 30.40000°r. ilg.﻿ / 52.36667; 30.40000﻿ (Rečyca) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gomelio sritis Gomelio sritis |
| **Rajonas** | Rečycos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1213 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 65 561  |
|  |
|  **Vikiteka** | Rečyca |

**Rèčyca**  (blrs. *Рэчыца*; arba ***Rečica***, rus. *Речица*) – miestas pietryčių Baltarusijoje, 45 km į vakarus nuo Gomelio, prieplauka prie Dniepro upės; Rečicos rajono centras. Geležinkelio stotis. Statybinių medžiagų, medienos apdirbimo, lengvoji, maisto pramonė. Laivų remontas. Netoli miesto išgaunama nafta.

Etimologija
-----------

Miesto pavadinimas – hidroniminės kilmės, siejamas su Dniepro intako – Rečicos upelio pavadinimu.

Istorija
--------

Rečica XVII a. graviūra
Manoma, kad gyvenvietė egzistavo jau XI a. II pusėje, o XII a. viduryje pateko į Turovo-Pinsko kunigaikštystės sudėtį. Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėta 1213 m. Valdant Gediminui XIV a. I pusėje pateko į Lietuvos didžiosios kunigaikštystės sudėtį ir buvo jos valdoma iki 1793 m. antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo.

XIV a. pabaigoje Vytautas Didysis Rečycoje pastatė medinę tvirtovę. 1511 m. spalio 11 d. Ldk Žygimatas Senasis suteikė Magdeburgo teises ir kitas privilegijas, kurias vėliau patvirtino kiti Lietuvos valdovai, 1561 m. Žygimatas Augustas, o 1596 m. – Zigmantas Vaza. 1634 m. Minsko vaivada Aleksandras Sluška Rečycoje fundavo domininkonų vienuolyną. Miestas smarkiai nukentėjo XVII a. vidurio karų su Maskva metu.

Miesto statusą įgijo 1796 m. Carmečiu buvo Rečycos apskrities centras Minsko gubernijoje.

Vokiečiai užėmė miestą 1941 m. rugpjūčio 23 d. o lapkričio mėn. tris tūkstančius žydų atsidūrė gete. Lapkričio 25 d. žydai buvo išžudyti. Pokario metais į miestą grįžo dalis žydų, kurių apie 1970 m. čia buvo apie tūkstantį, tačiau žlugus Sovietų Sąjungai dalis jų išvyko gyventi į Izraelį ir kitas vakarų valstybes.

Sportas
-------

* FK Sputnik Rečica (futbolo klubas)
* FK Vedrič-97 Rečica (buvęs futbolo klubas)
* Centrinis miesto stadionas, kurio talpa 3170 žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1986. // psl. 352
3. ↑  *Rzeczyca*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. X (Rukszenice — Sochaczew). Warszawa, 1889, 133 psl. **(**lenk.**)**
Dž. Salstonas, 2006 m.
**Džonas Edvardas Salstonas** (angl. *John Edward Sulston*); 1942 m. kovo 27 d. Kembridžas, JK – 2018 m. kovo 6 d.) – britų biologas, Nobelio premijos laureatas fiziologijos ir medicinos srityje (kartu su Sydney Brenner ir H. Robert Horvitz).

Biografija
----------

Dž. Salstonas 1963 m. baigė organinės chemijos studijas Pembroko koledže prie Kembridžo universiteto ir 1966 m. Kembridžo universitete apsigynė daktaro laipsnį iš nukleotidų chemijos. Po to trejus metus dirbo JAV ir 1969 m. prisijungė prie Sydney Brenner grupės Anglijos Medicinos tyrimų taryboje. Jis prisidėjo įsteigiant Sangerio centrą (dabar institutas) prie Kembridžo ir buvo jo direktorius 1992−2000 m. Jo vadovaujamas centras dalyvavo Žmogaus genomo projekto tyrimuose.

Dž. Salstono pagrindinė tyrimų kryptis buvo užprogramuota ląstelių mirtis − sąlygos, kuriomis ląstelės išduoda signalą sau žūti. Pavyzdžiui, iki gimstant kūdikiui daugybė žuvusių ląstelių pasišalina iš jo organizmo. Suaugusiame žmoguje kasdien susidaro apie trilijoną naujų ląstelių ir panašiai tiek pat turi pasišalinti. Sveiko žmogaus organizmas turi palaikyti šį balansą. 1970-aisiais Dž. Salstonas tyrė nematodą, dirvos kirmėlę *Caenorhabditis elegans*. Jis ištyrė kiekvienos ląstelės žūtį jai skylant ir diferencijuojantis nuo kirmėlės kiaušinio iki suaugusio individo stadijos ir atrado, kad atskirais atvejais tai atlieka vienos ir tos pačios 131 ląstelė užprogramuota mirtimi. Jis taip pat atrado pirmąsias genų mutacijas vykstant šiam procesui. 2002 m. Dž. Salstonui už šiuos tyrimus skirta Nobelio fiziologijos ir medicinos premija (kartu su Sydney Brenner ir H. Robert Horvitz). Tyrimai buvo reikšmingi nagrinėjant organizmo augimo ir vėžio atsiradimo procesus.

2017 m. Britanijos karalienė Elžbieta II jam suteikė narystę Garbės kavalierių ordine (*CH* santrupa prie pavardės). Prieš mirtį Dž. Salstonas buvo Mokslo, etikos ir inovacijų instituto prie Mančesterio universiteto profesorius ir vadovas. Jo žmona Dafnė Salston, vaikai − Ingrid ir Adrianas. 2006 m. Dž. Salstonas lankėsi Lietuvoje Elžbietos II vizito metu ir skaitė paskaitą Vilniaus universitete.

Išnašos
-------

1. ↑  *Skverbiantis į gyvybės paslaptis*, „Mokslo Lietuva", 2006, Nr 18 (352), p. 3

Šaltiniai
---------

* Britannica, Inc.
* The Guardian, Fri 9 Mar 2018
* Daily Mail, 9 March 2018
* The Independent
| Rešketa |
| --- |
|  Rešketos žemupys |
| **Ilgis** | 18,6 km |
| **Baseino plotas** | 84,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,98 m³/s |
| **Ištakos** | Žarėnų apylinkės |
| **Žiotys** | Virvytė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Rešketa |

**Rešketa** – upė vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Telšių rajone; Virvytės kairysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda 3 km į pietus nuo Žarėnų, šalia Girkantiškės kaimo. Aukštupyje prateka Reškečio ežerą. Toliau teka į pietryčius, rytus miškingomis ir pelkėtomis vietovėmis (per Rešketos, Šilų, Babrungo pelkes). Įteka į Virvytę 98 km nuo jos žiočių, 1 km į pietus nuo Janapolės.

Intakai: Graužupis, Šaltupis, Žiezdrė (kairieji), Rudupis (dešinysis).

Upės vaga daug kur sureguliuota, vasarą užželia vandens augmenija. Vidutinis vagos nuolydis – 82 cm/km. Žiemą upės aukštupys kartais įšąla iki dugno, o vasarą – išdžiūsta. Didžiausias debitas ties Gudeliais – 25,2 m³/s, vidutinis – 0,98 m³/s, minimalus žiemą – 0,064 m³/s, minimalus vasarą – 0,067 m³/s.

Prie Rešketos yra Pareškečio ir Gudelių kaimai.

Upėvardis neaiškios kilmės, galbūt susijęs su *rėkšti* (*reškia, rėškė*; „skinti"). Plg. isl. *raska* („jaukti, rausti, knisti"), av. *rah-/ras-* („būti atskilusiam, atskelti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rešketa*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 539
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 276
Koordinatės: 55°46′39″ š. pl. 24°51′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.77750°š. pl. 24.85944°r. ilg.﻿ / 55.77750; 24.85944


| Stirniškių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Kupiškio rajonas) |
| Plotas | 0,129 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,2 m |
| Didžiausias gylis | 9 m |
| Įteka | Suosa, Akmena |
| Išteka | Suosa |

**Stirniškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kupiškio rajone, 10 km į pietvakarius nuo Kupiškio. Sudarytas užtvenkus Suosos upę (Lėvens intakas) 1,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus – 1,6 km, plotis – iki 0,17 km. Altitudė 82,5 m. Tvenkinio krantai aukštoki, plačiai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui plyti dirbami laukai. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrę Radžiūnų ir Pasuosių kaimai, eina kelias  **122**  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys . 

Tvenkinys įrengtas 1974 metais. Tais pačiais metais pastatyta 60 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Reštasرشت |
| --- |
| *Rešto reginys* |
|  |
| 

ReštasReštas

37°17′0″ š. pl. 49°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.28333°š. pl. 49.58333°r. ilg.﻿ / 37.28333; 49.58333﻿ (Reštas)Koordinatės: 37°17′0″ š. pl. 49°35′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.28333°š. pl. 49.58333°r. ilg.﻿ / 37.28333; 49.58333﻿ (Reštas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Gilano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 560 123  |
|  |
|  **Vikiteka** | Reštas |

**Reštas** (pers. رشت = *Rasht*) – miestas šiaurės Irane, Kaspijos jūros pakrantėje, Elburso kalnų papėdėje. Gilano provincijos sostinė. Virš 0,5 mln. gyventojų. Yra oro uostas. Rešto jūrų uostas yra Bender Enzelyje.

Tekstilės, maisto (ypač tabako, arbatos), medienos apdirbimo, stiklo gamybos pramonė. Tradicinės šilkininkystės centras (nuo XIV a.). Amatai (medžio raižyba, metalo kalimas, meninis nėrimas). Veikia 3 universitetai, institutas. Netoli kalnuose yra Masulė kurortas.

Istorija
--------

Nėra gerai žinoma, kada Reštas buvo įkurtas, bet rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 682 m. XVIII a. miestas buvo užimtas Petro I ir prijungtas prie Rusijos Imperijos. Dėl miesto nuolat kovojo rusai, britai ir persai. 1920–1921 m. Reštas buvo trumpai gyvavusios Persijos TSR sostine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 352
| Snaigynas, Vilkė, Stirta |
| --- |
| **Ilgis** | 20 km |
| **Baseino plotas** | 58 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,37 m³/s |
| **Ištakos** | Radvilonių apylinkės |
| **Žiotys** | Seira |
| **Šalys** | Lietuva |

**Stirta** – upė pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone; Seiros dešinysis intakas (Baltosios Ančios baseinas). Prasideda 4 km į šiaurės rytus nuo Veisiejų, ties Radvilonimis. Teka į pietus, prateka ežerų virtinę: Snaigyną, Trikojį, Vilkaitį, Vilkinį, Stirtas. Tik žemiau Stirtų ežero vadinama Stirta, o tarp Snaigyno ir Vilkinio – ***Snaigynu***, tarp Vilkinio ir Stirtų – ***Vilke***. Įteka į Seirą 0,1 km nuo jos žiočių, į Baltosios Ančios HE tvenkinio patvanką.

Vidutinis nuolydis – 167 cm/km. Stirtos aukštupio baseinas yra Veisiejų regioniniame parke. Prie Snaigyno yra Snaigyno ir Bertašiūnų kaimai, prie Vilkės – Kuolonys ir Viktarinas, prie Stirtos – Paliepis.

Upėvardis *Stirta* kilęs nuo bendrinio žodžio *stirta*, reiškiančio arba šieno, malkų kaugį arba nedidelę žuvelę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stirta (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 109
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 315
| **Joseph M. Schenck** |
| --- |
|  |
| Dž. Skenkas 1921 m. |
| Gimė | 1876 m. gruodžio 25 d.Rybinskas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1961 m. spalio 22 d. (84 metai)Los Andželas, JAV |
|  |
| Veikla | kino prodiuseris |

**Džozefas Maiklas Skenkas** (angl. *Joseph Michael Schenck*, tikrasis vardas *Josifas Šeinkeris* (rus. *Иосиф Шейнкер*), 1876 m. gruodžio 25 d. Rybinskas, Rusijos imperija – 1961 m. spalio 22 d. Los Andželas, JAV) – amerikiečių kino prodiuseris, kino industrijos pionierius, Jungtinėse Amerikos Valstijose suvaidinęs labai svarbų vaidmenį ją plėtojant.

Biografija
----------

Skenkas gimė Rybinske, Jaroslavlio srityje, Rusijos imperijoje žydų šeimoje. 1892 m. liepos 19 d. emigravo į Niujorką. 1916–1934 m. Skenkas buvo vedęs nebyliojo kino aktorę Normą Tolmadž. Jis prodiusavo jos filmus ir buvo jos finansų konsultantas ir po skyrybų. 1919 m. įkūrus kino kompaniją „United Artists", Skenkas nuo 1925 m. tapo jos antruoju prezidentu. Tam, kad vadovautų filmų platinimui, turėjo įtakos ne tik jo žinios apie kino industriją, bet ir ryšiai su svaine aktore Natali Tolmadž bei jos vyru aktoriumi Basteriu Kytonu.

1934 m. su Derilu F. Zanuku įkūrė kino kompaniją „20th Century Pictures", kuri platino savo filmus per „United Artists". 1935 m. ši įmonė susijungė su „Fox Film Corporation" ir taip buvo įkurta kino kompanija „20th Century Fox", kurios pirmasis prezidentas buvo Skenkas. Džozefo Skenko brolis Nikolas (*Nicholas*) buvo „Loew's, Inc.", motininės „Metro-Goldwyn-Mayer" žiniasklaidos bendrovės, pirmininkas.

Skenkas yra vienas iš Kino meno ir mokslo akademijos įkūrėjų, 1952 m. jam buvo įteiktas „Oskaras" už indėlį į kino pramonės plėtrą. Skenko garbei įspausta žvaigždė Holivudo šlovės alėjoje adresu 6757 Holivudo bulvaras (*Hollywood Boulevard*).

Džozefas Skenkas išėjo į pensiją 1957 m. o netrukus po to patyrė insultą, nuo kurio taip ir neatsigavo. Jis mirė Los Andžele 1961 m. sulaukęs 84–erių metų, ir buvo palaidotas Maimonido kapinėse Brukline, Niujorke.

Filmografija
------------

* Dž. Skenko filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  Joseph M. Schenck(1876–1961), IMDb. Nuoroda tikrinta 2022-12-20
2. ↑  Brook, Vincent (2016-12-15). *From Shtetl to Stardom: Jews and Hollywood: Chapter 1: Still an Empire of Their Own: How Jews Remain Atop a Reinvented Hollywood*. Purdue University Press. p. 17. ISBN 9781557537638. Nuoroda tikrinta 2022-12-20.
3. ↑  Yallop, David (1976). The Day the Laughter Stopped. New York: St. Martin’s Press. ISBN 978-0-312-18410-0
4. ↑  Joseph Michael Schenck, Find a Grave. Nuoroda tikrinta 2022-12-20
**FIFA Kongresas** – aukščiausias FIFA valdymo organas. Kongresai būna įprasti ir neeiliniai. Įprasti kongresai rengiami kasmet, tuo tarpu neeiliniai kongresai gali būti sušaukti FIFA vykdomojo komiteto, palaikant ne mažiau nei penktadaliui FIFA narių.

Kiekviena iš 209 FIFA narių kongrese turi vieną balsą. FIFA narės gali siūlyti kandidatus į FIFA prezidentus. Šie rinkimai vyksta kongrese prieš FIFA pasaulio čempionatą.

Pirmasis FIFA kongresas buvo sušauktas 1904 m. Paryžiuje. Nuo 2004 m. jie šaukiami kasmet, o iki tol buvo rengiami kas dvejus metus.

Neeiliniai kongresai buvo rengiami 1908, 1991, 1999, 2001 ir 2003 m. 2015 m. iš pareigų pasitraukus FIFA prezidentui Sepp Blatter, buvo šaukiamas neeilinis kongresas išrinkti naują prezidentą. 2016 m. neeiliniame Kongrese prezidentu išrinktas Gianni Infantino.

Šaltiniai
---------

1. ↑  FIFA Statutes Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Congress Places Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  FIFA President to lay down his mandate at extraordinary elective Congress Archyvuota kopija 2019-04-21 iš Wayback Machine projekto.
Sašimio peiliai *yanagi ba* (kairėje) ir *tako hiki* (dešinėje)
**Sašimio peilis** (angl. *sashimi knife*, jap. *tako hiki*) – tradicinis japoniškas peilis, naudojamas kulinarijoje maistui pjaustyti. Geležtė paprastai 25–30 cm ilgio, vienašmenė. Osakos regione geležtės galas smailus (tokie peiliai vadinami *yanagi ba* 'gluosnio geležtė'), o Tokijo regione – stačiakampis (tokie peiliai vadinami *tako hiki*). Sašimio peiliai *fugu hiki* yra panšūs į *yanagi ba*, tik geležtė yra plonesnė ir lankstesnė. Šiuos peilius naudoja labai plonai raikomam sašimiui iš žuvų keturdančių dygliapilvių (*Tetraodon*) gaminti.

Kadangi geležtės nuožulnuma įdubi (*hollow grind of blade bevel*), ašmenys labai ploni, labai aštrūs ir lengvai pagalandami. Sašimio peilis puikiai pjauna ir raiko, tačiau netinka kapoti, kadangi ploni ašmenys gali ištrupėti. Labai tinka daržovėms, vaisiams, mėsai, žuviai pjauti ar smulkinti.

Peilis pavadintas pagal sašimį – japonišką žuvies patiekalą. Geležtės ilgis toks, kad tiktų padaryti file iš vidutinio dydžio žuvies. Didelėms žuvims doroti naudojami peiliai ilgesnėmis geležtėmis (iki 50 cm ir ilgesnėmis).

Nuorodos
--------

1. ↑  Types of blade bevels Archyvuota kopija 2007-03-04 iš Wayback Machine projekto.

* Sashimi Knife
* Sašimio peilių nuotraukos:  Archyvuota kopija 2007-09-16 iš Wayback Machine projekto. [neveikianti nuoroda], [neveikianti nuoroda], [neveikianti nuoroda], [neveikianti nuoroda],  Archyvuota kopija 2007-12-13 iš Wayback Machine projekto.
Lobnoro dykumos, susidariusios buvusioje Lobnoro ežero vietoje.
**Lobnoro dykuma** (angl. *Lop Desert; Lop Nur; Lop Nor*) - dykuma, besidriekianti nuo Korlos miesto į rytus palei Kuruktagho papėdes į ankstesnįjį Tarimo baseiną Sindziange (tai Kinijos Uigūrų autonominis regionas). Šiaurės vakaruose yra Bagraškiolio ežeras (1030 m aukštyje). Lobnoro ežeras kitame gale yra 250 m žemiau. 

Praeityje dabartinė Lobnoro dykuma buvo milžiniška pelkė rytinėje Sindziango dalyje. XX a. pabaigoje išdžiūvus Tarimui susidarė nederlinga dykuma. Kai kur dar aptinkamos drėgnos vietos upių vagų vietose. Smarkūs vėjai ir slenkančios kopos tapo šimtų žmonių mirties priežastimi.

Svenas Hedinas 1934 m. valtimi upėmis keliavo į Lobnoro ežerą. Tada jis matė daug gyvūnų. Vėliau statomos užtvankos sulaikė į Lobnoro ežerą tekančių upių vandenį, ir vietoj ežero liko druskinga lyguma.

Reljefas
--------

Dabar Lobnoro dykuma yra molingų ir smėlingų plotų mišinys. Molis daugiausia geltonas ar geltonai pilkas, kietas, su smulkaus žvyro priemaišomis. Jis sudaro terasas, gūbrius ir plokštiškus telkinius (jardangai), kurie sudaryti iš gana aiškiai išsiskiriančių sluoksnių. Vertikalūs jardangų šonai būna vėjo nušlifuoti, dažnai apačioje jie būna išgraužti labiau. 
  
Tokius darinius skiria lygiagretūs vėjo išgraužti grioviai, nuo 2 iki 6 m gylio, orientuoti vyraujančių vėjų kryptimi - iš šiaurės rytų į pietvakarius. Slenkančių smėlynų ar kopų yra tik pietuose, ties *Astin-tagh* kalvomis. 

Dykumos gyvūnija ir augalija skurdesnė negu Gobio. Šiaurinio pakraščio nendrynuose apsilanko laukiniai dvikupriai kupranugariai.

Smėlio audros
-------------

Iš beveik visos dykumos teritorijos smėlį nupučia smarkūs pavasario vėjai, o vėjo skraidinamos smiltys veikia kaip smėliasrautis. Pati dykuma yra dilinama, atplėštos dalelės nunešamos į Tarimo vandenis, sutekančius į ežerų sistemą. 
  
Daug smėlio perpučiama per nuolat besikeičiančią Tarimo vagą ir sugula į didžiules kopas, besitelkiančias rytinėje Taklamakano dykumos gale. Pavasarį pučiantys vėjai neša aibes dulkių, tad sudaro lyg dulkių skraistes.

Buvę ežerai
-----------

Tokie požymiai, kaip:

* buvusių ežerų išvaizdos druskingos daubos,
* ankstesnių ežerų krantų linijų pėdsakai, daugiau mažiau lygiagretūs ir koncentriniai,
* dideli gėlavandenių moliuskų (*Linnea* ir *Planorbis* genčių) telkiniai,
* žuvusių tuopų juostos,
* žuvusių eglūnų lopai,
* platūs išdžiūvę nendrynai,
* molio terasų ir kitų molio darinių pavėjiniuose šonuose esančios vandens raibulių žymės,

rodo, kad regione anksčiau buvo daugiau ar mažiau platūs gėlavandeniai ežerai, dabar visiškai išdžiūvę.

Nuorodos
--------

1. ↑  Memories of great desert explorer live on. China Daily. April 19 2006. Nuoroda tikrinta 2008-02-05.
2. ↑  Frances Wood (2004). "The Silk Road: Two Thousand Years in the Heart of Asia". University of California Press. pp. 64. Nuoroda tikrinta 2008-02-05.

* Lobnoro dykuma (Google Maps palydovinė nuotrauka)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lobnoro dykuma** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

**Joseph D. Pistone** (slapyvardžiu **Donnie Brasco**, g. 1939) – FTB agentas, infiltravęsis į Bonanno mafijos šeimą Niujorke. Jo surinkti įrodymai padėjo apkaltinti virš 200 ir nuteisti virš 100 mafijos narių. Po to Bonanno šeima įgijo didelį nepasitikėjimą gangsterių tarpe ir ilgam laikui buvo pašalinta iš Sindikato.

Taip pat šeimą susilpnino iškart po to sekę tarpusavio konfliktai „Juodasis Sonis" Napolitano (*caporegime*) už Donnie Brasco globą buvo nužudytas 1982, o Benjamin Ruggiero bijodamas mirties 1981 metais pasidavė FTB.

Šiuo metu agentas vis dar aktyviai dalyvauja kovoje prieš mafiją kaip konsultantas.

Populiariojoje kultūroje
------------------------

1987 metais Joseph Pistone savo veiklą aprašė knygoje *My undercover life in mafia* (*Mano gyvenimas po priedanga mafijoje*). 1997 metais pagal šią knygą buvo pastatytas filmas Donnie Brasco, kuriame Johnny Deppas vaidino agentą Pistone, o Al Pacino – Benjamin Ruggiero.

2004 metais Pistone išleido kita knygą apie savo gyvenimą mafijoje, *The Way of the Wiseguy* (Išmintingojo vaikino kelias). Išmintingasis vaikinas (*ang. wiseguy*) arba išmintingasis žmogus (*ang. wiseman*) mafijos žargonu reiškia mafijos narį.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Joseph Bédier
**Joseph Bédier** (1864 m. sausio 1 d. – 1938 m. rugpjūčio 29 d.) – prancūzų rašytojas, pedagogas ir istorikas.

Biografija
----------

Joseph Bédier buvo Adolphe Bédier, advokato sūnus. Bretonų kilmės, Bédier praleido savo vaikystę Réunion (sala į pietus nuo Madagaskaro, Prancūzijos kolonija).

Nuo 1889 m. jis dėstė viduramžių Prancūzų literatūrą įvairiuose universitetuose. 1889-1891 m. Šveicarijoje, 1903 m. Prancūzijos kolegijos Paryžiuje profesorius. Modernios teorijos apie fabliaux (komiška, dažniausia anonimiška istorija, kurias viduramžiuose dažnai pasakodavo žonglieriai) ir chansons de geste (senovinės Prancūziškos poemos apie riterių žygdarbius) yra pastatytos ant Bédier sukurtų pamatų.
Bédier atgaivino susidomėjimą keliais svarbiais Prancūziškais tekstais, įskaitant „ Le roman de Tristan et Iseut" (1900) (romanas apie Tristaną ir Izoldą), „La chanson de Roland" (1921) (Rolando giesmė), ir „Les fabliaux" (1893). Jis buvo *Académie française* narys nuo 1920 m. iki mirties.

„Tristan et Iseut" buvo išversta į anglų kalbą Hilaire Belloc ir Paul Rosenfeld.
Bédier taip pat buvo vienas iš *Littérature Française* redaktorių, vienos iš svarbiausios moderniosios Prancūzų literatūros knygų.

Žozefo Bedjė darbai :

* *Le lai de l’ombre* (1890)
* *Le fabliau de Richeut* (1891)
* *Les fabliaux, études de littérature populaire et d’histoire littéraire du Moyen Âge* (1893)
* *De Nicolao Museto (gallice Colin Muset), francogallico carminum scriptor*e (1893)
* *Le roman de Tristan et Iseut* (1900)
* *Le roman de Tristan par Thoma*s (2 vol. 1902–1905)
* *Études critiques* (1903)
* *Les deux poèmes de la folie Tristan* (1907)
* *Légendes épiques, recherches sur la formation des chansons de geste* (1908–1913)
* *Les chansons de croisade* (1909)
* *Les chansons de Colin Muset* (1912)
* *Les crimes allemands d’après les témoignages allemands* (1915)
* *Comment l’Allemagne essaie de justifier ses crimes?* (1915)
* *Joseph Bédier and Paul Hazard: Histoire de la littérature francaise. 2 Vol.* (1923/24)
* *L’effort français* (1919)
* *La chanson de Roland* (kritikos leidimas, 1920)
* *La chanson de Roland* (after the Oxford manuscript, 1922)
* *Commentaires sur la chanson de Roland* (1927)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Joseph Bédier** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Sačidananda** arba ***sat-čit-ananda*** (skr. सच्चिदानंद = IAST: *saccidānanda-*) – viena svarbiausių indiškosios vedantos filosofijos sąvokų, kuria nusakomi trys esmingi vieningojo Brahmano aspektai: būtis (*sat*), sąmonė (*cit*) ir palaima (*ānanda*). Šie dėmenys išreiškia Brahmano ontologinį pirmumą, epistemologinį nelygstamumą ir aksiologinį kraštutinumą.

Pasak advaita vedantos mokymo, tarp sat, čit ir anandos nėra jokio skirtumo – jų skyros suvokimas yra majos padalinys. Šiomis sąvokomis Brahmanas nėra nusakomas (nes aukščiausioji tikrovė neturi dalių ir savybių), bet pasireiškia. Sačidananda yra subjektyviam ekstaziškam patyrimui (anubhava) prieinama Brahmano, objektyviai besireiškiančio kaip Tiesa, Žinojimas ir Neribotybė (*satya, jñāna* ir *ananta*), tikrovė.

Višišta advaita ir dvaita vedantos mokymuose sačidananda laikoma Brahmano-Yšvaros savybėmis – dievystė suvokiama kaip amžinai esanti, visa žinanti ir palaiminga. Panašiai šaktizmo išpažinėjai sačitanandą traktuoja kaip Devės savybes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Sačidananda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
Abiejų Tautų Respublikos herbas su Lenkijos ereliu ir Lietuvos Vyčiu Lietuvos didžiųjų kunigaikščių rūmuose
**Herbas** (lenk. *herb* < vok. *Erbe* 'palikimas') – valstybės, miesto, teritorinio vieneto, organizacijos, luomo, giminės, asmens skiriamasis ženklas, vaizduojamas vėliavose, monetose, antspauduose, ant pastatų, buities rakandų, knygose. Herbai kuriami įvairia technika pagal griežtas heraldikos taisykles.

Istorija
--------

Valstybių herbai dažnai randami monetose, medaliuose ir antspauduose. III tūkstantmetyje pr. m. e. šumerų herbe buvo liūto galva, senovės Egipto – gyvatė, Romos – erelis, Atėnų polio – pelėda. Vakarų Europoje herbai paplito XII a. per Kryžiaus karus iš riterių paprastų linijinių ženklų, žyminčių asmenį ir nuosavybę. Vėliau herbai pasidarė paveldimi ir pabrėžė privilegijuotą padėtį visuomenėje. Linijinius herbus pakeitė simboliniai. Viduramžiais valdančiųjų dinastijų herbai ilgainiui tapo valstybės herbais. Teisę suteikti herbą turėjo karaliai ar imperatoriai.

Lietuvoje
---------

Herbas ant Raudonės pilies sienos
Lietuvoje XIV a. kunigaikščių ženklai jau atitiko herbo aprašymą. Seniausi herbai linijiniai. Tokie yra Gediminaičių stulpai, tapę Gediminaičių dinastijos herbu (XIV a.), ir dvigubas kryžius – Jogailos simbolis (Jogailaičiai, XIV a. pabaiga), vėliau XV a. tapęs sudėtine valstybės herbo dalimi. Ponų herbai susiformavo XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje. 1413 m. Horoldės aktu kai kurie prisiėmė lenkų herbus. Daugelio šeimų, tokių kaip Beresnevičiai, Blusiai, Dorohostaiskiai, Kęstartai, Rimvydai-Mickevičiai, Skorulskiai, bajorų herbai turėjo lietuviškąjį perkirstų strėlių motyvą. 

Nuo XIV a. Lietuvos miestams suteikiant Magdeburgo teises buvo suteikiami ir herbai.

Pradžioje herbuose juntamas gotikinis stilius (XIV–XV a). Vėliau herbai tapo renesansiniai (XIV–XVII a.), barokiniai (XVII a. – XVIII a. pradžia), klasicistiniai (XVIII a. pabaiga).

Herbo sandara
-------------

Herbo sudėtinės dalys ir jų pavadinimai
Svarbiausia herbo dalis – skydas. Skydas gali būti suskaidytas laukais. Dažnai puošiamas simboliniais piešiniais – skydo figūromis (geometriniai motyvai, daiktai, žmonių, žvėrių, fantastinių būtybių atvaizdai). Be skydo herbas dažnai turi šalmą, karūną, mantiją, skydininkus, užrašus – taip vadinamus *devizus* (moto). Herbe labai svarbus vaidmuo tenka spalvoms. Kai kada skyde sukomponuojami keli herbai.

Herbų meninei išraiškai turėjo tuo metų vyravęs (dominavęs) meno stilius.

Nuorodos
--------

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Herbas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lodeinoje Polės rajonasЛодейнопольский район |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Leningrado sritis Leningrado sritis |
| **Administracinis centras** | Lodeinoje Polė |
| **Oficialios kalbos** | rusų |
| **Įkūrimo data** | 1927 |
| **Vadovas** | Sergej Baranov (rajonas) |
| **Vadovas** | Ilja Dmitrenko (administracija) |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 28 530 (18) |
| **Plotas** | 4 910,95 km² (7) |
| **Tankumas** (2019) | 6 žm./km² |

**Lodeinoje Polės rajonas** (rus. *Лодейнопольский район*) – administracinis rajonas Leningrado srityje, Rusijoje. Rajonas ribojasi su Leningrado srities Podporožės, Tichvino ir Volchovo rajonais, Karelijos Respublikos Oloneco rajonu bei su Ladogos ežeru.

Administracinis centras – Lodeinoje Polės miestas, pagal kurį pavadintas rajonas. Rajone yra 2 miesto 3 kaimo gyvenvietės.

Lodeinoje Polės rajonas įkurtas 1927 m. rugsėjį. Rajono pirmtakė buvo Oloneco gubernijos Lodeinoje Polės apskritis.

28 530 gyventojų (2019 m.).
**Lejasbitėnų kapinynas ir gyvenvietė** (latv. *Lejasbitēnu kapulauks un apmetne*) – kapinynas Dauguvos dešiniajame krante, Aizkrauklės savivaldybėje, buv. Aizkrauklės rajonas, Latvija. Kapinyne yra pilkapių.

Tyrimai
-------

Tyrinėtas 1931 m. (Hugo Riekstinis) ir 1961–1964 m. (Vladislavas Urtanas). Rasti 459 kapai. Mirusieji laidoti su gausiomis įkapėmis. Rasta apie 2800 įvairių III a. – XI a. dirbinių. III a. – V a. laidota pilkapiuose, VI a. – XI a. – kapo duobėse. Trijuose IX a. – XI a. kapuose (2 vyrų ir 1 moters) buvo trepanuotos (atvertos) kaukolės. 

Įkapės: darbo įrankiai – geležiniai peiliai ir dalgiai, ginklai – Damasko plieno kalavijas, ietigaliai, įmoviniai ir pentiniai kirviai, žalvariniai papuošalai – smeigtukai, segės, įvijinės ir juostinės apyrankės, kabučiai, antkaklės kūginiais galais, gintariniai kabučiai, kaklo apvaros, keramika. Kapinynas priskiriamas baltų gentims, dauguma VII a. – XI a. kapų yra latgalių ir sėlių, kiti – lyvių. Šalia kapinyno rasta virvelinės keramikos kultūrai priskiriamos ir 1 tūkstantmečio pr. m. e. gyvenviečių pėdsakų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lejasbitėnų kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 700 psl.

Koordinatės: 56°38′09″š. pl. 25°23′05″r. ilg.﻿ / ﻿56.6358402°š. pl. 25.3845978°r. ilg.﻿ / 56.6358402; 25.3845978
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Žozefas Fušėpranc. *Joseph Fouché*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1759 m. gegužės 21 d.Le Pellerin, netoli Nantes, Prancūzija |
| Mirė | 1820 m. gruodžio 26 d. (61 metai)Trieste, tuometinėje Austrijoje, dab. Italija |
|  |
| Veikla | prancūzų politikas, Napoleono Bonaparto policijos ministras |
|  |
|  **Vikiteka** | Joseph Fouché |

**Žozefas Fušė** (pranc. *Joseph Fouché*, 1759 m. gegužės 21 d. Le Pellerin, netoli Nantes, Prancūzija – 1820 m. gruodžio 26 d. Trieste, tuometinėje Austrijoje, dab. Italija) – prancūzų politikas, Napoleono Bonaparto policijos ministras.

Biografija
----------

1792 m. išrinktas į Konventą. Prisidėjo prie jakobinų. Balsavo už Liudviko XVI mirtį. Kraštutinio teroro priemonėmis kovojo su kontrrevoliuciniais maištais. Suartėjo su eberistais. 1794 m. pašalintas iš jakobinų klubo. Termidoro perversmo organizatorius. 1799 m. padėjo Napoleonui Bonpartui įvykdyti Briumerio 18-osios perversmą.

Dirbdamas policijos ministru (1799-1802, 1804-1810, 1815 m.), sukūrė išplėtotą žvalgybos, provokacijų ir šnipinėjimo sistemą. Napoleonui Bonapartui nebuvo ištikimas, tačiau ne kartą atskleidė prieš imperatorių regztas operacijas. 1814 m. tapo Burbonų šalininku. Grįžus Liudvikui XVIII (1815 m.) vėl paskirtas policijos ministru.

Literatūra
----------

* Stefan Zweig „Žozefas Fušė. Politinio veikėjo portretas" (biografija, vok. *Joseph Fouché. Bildnis eines politischen Menschen, 1929*)

Nuorodos
--------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Joseph Fouché***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Lockheed U-2** |
|  |
|  |
|  |
| Tipas | žvalgybos lėktuvas |
| Gamintojas | Lockheed |
| Pirmas skrydis | 1955 m. rugpjūtis |
| Pradėtas naudoti | 1956 m. |
| Būsena | naudojamas |
| Pagaminta vnt. | 104 |

 *Šis straipsnis apie JAV žvalgybos lėktuvą. Apie roko grupę skaitykite straipsnyje U2.*
**Lockheed U-2** (trump. **U-2**), pramintas **Dragon Lady** – Lockheed korporacijos gaminamas JAV oro pajėgų žvalgybinis lėktuvas. Jis gali veikti dideliame aukštyje (21 km ir daugiau) įvairiomis oro sąlygomis. Taip pat naudotas įvairiems tyrimams, visų pirma – elektroninių jutiklių bei dirbtinių žemės palydovų derinimui ir jų duomenų tikrinimui.

U-2 pirmą kartą pakilo 1955 m. rugpjūčio mėnesį.

Didžiausias greitis – 821 km/h, sparnų mojis – 30,9 m, ilgis – 19,1 m. Įgulą sudaro vienas pilotas. 

Viso yra pagaminti maždaug 86 lėktuvai (tikslus skaičius nėra paviešintas).

„U-2" krizė
-----------

1960 m. gegužės 1 d. U-2 lėktuvas buvo numuštas virš Sovietų Sąjungos teritorijos. Iš pradžių JAV neigė, kad jis ten skrido šnipinėti, tačiau sovietams turint galimybę tiek ištirti mažai pažeistą lėktuvą, tiek apklausti gyvą likusį pilotą, nebegalėjo ilgai slėpti misijos paskirties. 

Incidentas, įvykęs Šaltojo karo metu, dar labiau paaštrino šalių santykius. Lakūnas buvo nuteistas už šnipinėjimą, tačiau iškalėjęs tik metus ir 9 mėnesius (iš paskirtų 3 metų kalėjimo ir 7 metų sunkiųjų darbų) buvo iškeistas į JAV suimtą Tarybų Sąjungos šnipą.

Lėktuvas šiuo metu saugomas muziejuje Maskvoje, išskyrus nedidelę JAV gražintą dalį.

Populiariojoje kultūroje
------------------------

* Viena iš populiarios grupės U2 pavadinimą aiškinančių teorijų teigia, kad jis reiškia šį lėktuvo modelį. Juo labiau, kad pradžioje grupė vadinosi U-2 (su brūkšneliu).
* Ypač aukšto slaptumo lygio JAV poligonas Area 51 buvo naudojamas U-2 lėktuvų bandymams. Šiuo metu populiarus mitas, kad tame poligone tyrinėjamos ateivių technologijos ar net yra laikomos nežemiškos būtybės.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lockheed U-2** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Vasilkuvo |
| **Savivaldybė** | Vasilkuvo valsčius |
| **Gyvenvietė** | Vasilkuvas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1966 m. |
| **Stilius** | modernizmas |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo bažnyčia** (lenk. *Kościół Najświętszej Marii Panny Matki Miłosierdzia w Wasilkowie*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Vasilkuvo valsčiuje, Vasilkuvo mieste. Bažnyčia priklauso Vasilkuvo Motinos Marijos Gailestingumo parapijai.

Istorija
--------

1958 m. pradėtos bažnyčios statybos, kurios buvo užbaigtos 1966 metais. Architektas *Jerzy Zgliczyński*. Bažnyčia pašventinta 1966 m. gruodžio 28 dieną. Nuo 2004 m. bažnyčioje vyksta kameriniai vargonų koncertai.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie parapiją (lenk.)[neveikianti nuoroda].

Koordinatės: 53°11′54″ š. pl. 23°12′18″ r. ilg.﻿ / ﻿53.19833°š. pl. 23.20500°r. ilg.﻿ / 53.19833; 23.20500
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Valserbergas |
| --- |
| Aukščiausias taškas NyderlanduoseAukščiausias taškas Nyderlanduose |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| **Aukščiausias taškas** | 322.7 m |
| **Koordinatės** | 50°45′17″ š. pl. 06°01′15″ r. ilg.﻿ / ﻿50.75472°š. pl. 6.02083°r. ilg.﻿ / 50.75472; 6.02083Koordinatės: 50°45′17″ š. pl. 06°01′15″ r. ilg.﻿ / ﻿50.75472°š. pl. 6.02083°r. ilg.﻿ / 50.75472; 6.02083 |
|  |
|  **Vikiteka** | ValserbergasVikiteka |

**Valserbergas** (ol. *Vaalserberg*) − aukščiausia kalva Nyderlanduose (322,7 m), Limburgo provincijoje.

Valserbergas yra nedidelė aukštuma Nyderlandų pietuose. Geologiniu požiūriu ji priklauso Ardėnų kalnams. Aukščiausio taško vietoje pastatytas nedidelis paminklas.

Valserbergas taip pat žinomas kaip trijų valstybių − Belgijos, Nyderlandų ir Vokietijos − sienų susijungimo taškas. Šioje vietoje irgi pastatytas nedidelis paminklas su šių valstybių vėliavomis. 1816−1920 m. ir dabar Nyderlanduose ši vietovė vadinasi *Viergrenzenweg* („keturios valstybinės sienos"), nes tais laikais čia dar buvo siena su nepriklausomu Moresnetu.

Už 7 km į rytus nuo Valserbergo yra Vokietijos miestas Achenas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a8 | b8 | c8 | d8 | e8 | f8 | g8 | h8 |
| a7 | b7 | c7 | d7 | e7 | f7 | g7 | h7 |
| a6 | b6 | c6 | d6 | e6 | f6 | g6 | h6 |
| a5 | b5 | c5 | d5 | e5 | f5 | g5 | h5 |
| a4 | b4 | c4 | d4 | e4 | f4 | g4 | h4 |
| a3 | b3 | c3 | d3 | e3 | f3 | g3 | h3 |
| a2 | b2 | c2 | d2 | e2 | f2 | g2 | h2 |
| a1 | b1 | c1 | d1 | e1 | f1 | g1 | h1 |

 |  |
|  |

 |
| Horvico rikiai šiaurės gambite |

**Horvico rikiai** - du vienam šachmatų žaidėjui priklausantys rikiai, užėmę dvi gretimas įstrižaines. Kartais gali sukelti rimtų grėsmių, pavyzdžiui, centrinio gambito (**1. e4 e5 2. d4 ed 3. c3**) variante - šiaurės gambite (**3…dc 4.Rc4 cb 5. Rxb2**). Taip pat Horvico rikiai dažnai naudojami mitelšpilyje rengiant ataką prieš varžovo karalių. Dažniausias Horvico rikių naudojimo atvejis debiute - itališkojo rikio ir valdovės flango fianketuoto rikio pora. Horvico rikiai pavadinti XIX a. šachmatų meistro Danielio Horvico vardu.
| **Vasilis Ciapinskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | ~ 1540 m.Ciapinas, Čašnikų rajonas, Vitebsko sritis |
| Mirė | ~ 1604 m. |

**Vasilis Ciapinskis** (apie 1540 m. Ciapinas, Čašnikų rajonas, Vitebsko sritis – apie 1604 m.) – Lietuvos didžiosios kunigaikštystės švietėjas, reformacijos veikėjas.

Biografija
----------

Tęsė P. Skorinos ir S. Budno humanistines tradicijas. 1570 m. Ciapine įkūrė spaustuvę. Išvertė į rusėnų kalbą ir apie 1580 m. pradėjo leisti „Evangeliją" (lygiagrečiai su originalo tekstu senąja bažnytine slavų kalba, nebaigta spausdinti). Katekizmo (jo likimas nežinomas) rankraštinėje pratarmėje ragino rūpintis dvasiniu visuomenės ugdymu, steigti mokyklas, leisti knygas gimtąja kalba. Jo veikla skatino Lietuvos didžiosios kunigaikštystės raštijos ir kultūros plėtotę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alma Lapinskienė. *Vasilis Ciapinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 119 psl.