recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Domino
*Apie filmą žr. Domino (filmas).*
**Domino**, *dominas* – stalo žaidimas, kurio tikslas sudėlioti domino kauliukų grandinę. Kauliukai turi liestis vienodu taškų skaičių turinčiomis pusėmis.

Domino kauliukas tai į dvi dalis padalintas stačiakampis. Vienoje pusėje gali būti nuo 0 iki 6 taškų, 7 rūšių domino pusės. Standartinį domino rinkinį sudaro 28 žaidimo detalės vadinamos kauliukais, domino ar kortomis. Domino kauliukai gali būti pagaminti iš kaulo, plastmasės, metalo ar medienos. Domino kauliukai yra tik žaidimo pagrindas pan. kaip kortos, patys žaidimai yra labai įvairūs.

Taisyklės
---------

Domino
**Blokas**. Šiam žaidimui reikia ne mažiau nei dviejų žaidėjų ir vieno domino rinkinio. Kauliukai užverčiami, dedami ant stalo ir sumaišomi. Tuomet žaidėjai traukia po vieną domino kauliuką ir kiekvienas suskaičiuoja savo ištraukto kauliuko taškų sumą. Ištraukęs didesnį skaičių partneris pradeda žaidimą. Abu žaidėjai ištraukia po 7 kauliukus ir vienas kitam jų nerodo. Pradedantysis žaidėjas deda vieną atverstą kauliuką ant stalo, o kitas gali dėti tik tokį kauliuką, kuris turi tokį patį skaičių, kaip ir ant stalo gulinčio kraštinio kauliuko pusė. Žaidimas baigiamas, kai vienas iš žaidėjų nebeturi kauliukų arba kai abu žaidėjai nebeturi ėjimų. Tokiu atveju nugalėtoju tampa žaidėjas, kurio kauliukų taškų suma yra mažesnė. Laimėtojas gauna tiek taškų, kiek gaunama sudėjus pralaimėjusiojo kauliukų taškus. Dažniausiai žaidžiama iki 50 arba 100 taškų.

Domino rinkinių gamyba
----------------------

Domino
Europietiško stiliaus domino yra tradiciškai gaminami iš dramblio kaulo arba tamsaus kietmedžio, pvz.: juodmedžio. Naujausi domino rinkiniai dažniausiai gaminami iš plastiko arba įvairių gamtinių medžiagų: akmens (marmuro, granito), medžio (uosio, ąžuolo, raudonmedžio ir kedro), metalo (žalvario arba alavo), keraminio molio ar net matinio stiklo arba krištolo. Šie rinkiniai atrodo labai patraukliai ir ekstravagantiškai.

Istorija
--------

Domino žaidėjai.
Domino vienetai buvo istoriškai išraižyti iš dramblio kaulo ar gyvūnų kaulų su mažomis, apvaliomis kauliukų duobutėmis iš juodmedžio. Žaidimo pavadinimas kilęs nuo Venecijos karnavalo kaukės, žinomos kaip domini, kuri buvo balta su juodomis dėmėmis. Šios kaukės taip buvo pavadintos, savo ruožtu, nes jos panašios į prancūzų kunigų žiemos gaubtus, kurie yra juodi iš išorės, o baltas viduje. Pavadinimas galiausiai kilęs iš lotyniško žodžio dominus, kuris reiškia „ponas" ar „meistras".

Domino rinkinys.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Omukama** („vyresnysis pieno tiekėjas"), arba **mukama**, daugiskaita *abakama* – titulas, kuriuo vadinami monarchai įvairiose Afrikos Didžiųjų ežerų valstybėse, ypač dab. vakarų Ugandoje ir šiaurės vakarų Tanzanijoje.

Šiuo metu omukamos titulas naudojamas dviejose Ugandos karalystėse: Bunjore ir Tore. Bunjoro karalystė XVI–XIX a. buvo nepriklausoma, po to Ugandos kolonijos ir vėliau nepriklausomos Ugandos sudedamoji dalis. Bunyoro omukama iki šiol yra svarbi figūra Ugandos politikoje, ypač Bunjoro karalystės gyventojų nyorų tarpe.

Valstybės, kurių valdovai titulavosi omukama
--------------------------------------------

* Bunjoro karalystė;
* Toro karalystė;
* Mpororas ir jo palikuonės (Nshenyi, Rujumbura, Igara, Kajara, Rukiga, Obwera);
* Buhajos karalystės: Kiziba, Bugabo, Kyamutwara, Bukara, Kiyanja, Kanyangereko;
Koordinatės: 53°07′49″ š. pl. 23°10′25″ r. ilg.﻿ / ﻿53.13028°š. pl. 23.17361°r. ilg.﻿ / 53.13028; 23.17361


|  Balstogės Šv. Vojcecho bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Balstogės Šrudmiešcės |
| **Gyvenvietė** | Balstogė |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1912 m. |
| **Stilius** | neoromanizmas |

**Balstogės Šv. Vojcecho bažnyčia** (lenk. *Kościół św. Wojciecha w Białymstoku*) – bažnyčia esanti Balstogės mieste, *ul. Warszawska 46a* gatvėje. Bažnyčia pavadinta Šv. Vojcecho garbei. Bažnyčia priklauso Balstogės Šv. Vojcecho parapijai. 1908–1912 m. vyko bažnyčios statybos, architektas Jan Wende. Iki 1944 m. bažnyčia priklausė evangelikams liuteronams ir vadinosi *Šv. Jono Krikštytojo* bažnyčia. 1969 m. gruodžio 6 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1996–2004 m. bažnyčia buvo restauruojama.

*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balstogės Šv. Vojcecho bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos tinklalapis (lenk.);
* Bažnyčios istorija (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Klintys Turkijoje
**Klintis** (CaCO3) – nuosėdinė uoliena daugiausia sudaryta iš mineralo kalcito. Be šio mineralo klintyje yra arogonito, dolomito ir kitų mineralų. Pagrindinis kalcito šaltinis yra jūriniai organizmai. Šių organizmų palaidoti skeletai ar kriauklės sudaro didelius klinties masyvus. Tokia klintis, sudaryta iš jūrinių organizmų kriauklių, vadinama *kriauklainiu*. Klintis taip pat nusėda dėl požeminio vandens veiklos. Tai atsitinka, kai ištirpęs kalcio karbonatas kristalizuojasi tuštumose. Dideli klinčių varvekliai sudaro stalaktitus, stalagmitus ir kolonas.

Kita klinties forma yra *oolitinė klintis*, kuri skiriasi savo specifine granuliuota struktūra. Ši klinties forma susidaro iškritus krituliams šiltuose, sekliuose, druskinguose vandens telkiniuose. Dar viena klinties atmaina yra *ežerinė klintis*. Ji susidaro tam tikruose ežeruose (priklausomai nuo gylio) iš ežerinių bestuburių liekanų. Klintis sudaro iki 10 procentų visų nuosėdinių uolienų.

Gryna klintis yra baltos arba beveik baltos spalvos. Dėl įvairių priemaišų, molio, smėlio, organikos, hematito ar kitų, klinties spalva gali kisti. Struktūra taip pat įvairuoja dėl formavimosi sąlygų. Ji gali būti masyvi, klastinė, kristalinė, granulinė. Kalcito, kvarco, dolomito, barito, pirito kristalai gali užpildyti klintyje esančius plyšius, tuštumas. Klintyje kartais būna titnago gniutulų.

Kai klintis slūgso šalia žemės paviršiaus ir lietaus vanduo sunkiasi per ją, tokiose vietose klintis išplaunama. Vyksta karsto procesai ir formuojasi karstinės tuštumos – olos.

Klinties panaudojimas
---------------------

Klinties panaudojimas gana platus. Sutrupinta klintis naudojama kelių tiesimui. Klinties blokai – pastatų statymui. Klintis panaudojama kaip žaliava cemento, kalkių gamybai, rūgščių dirvožemių kalkinimui.

Klintis Lietuvoje
-----------------

Šios uolienos daugiausia randama ordoviko – kreidos amžiaus dariniuose. Svarbiausi klinties telkiniai Lietuvoje yra ankstyvojo permo amžiaus. Eksploatuojami telkiniai yra šiaurinėje Lietuvos dalyje daugiausia Naujojoje Akmenėje (sluoksniai arčiausiai prie žemės paviršiaus). Šios uolienos yra išžvalgyta apie 350 mln. t. Po ledynmečio susidariusi ežerinė klintis taip pat gali būti eksploatuojama, tačiau jos klodai yra santykinai mažesni. Šių uolienų telkinių išžvalgyta apie 30 mln. t.
Omletas su pievagrybiais
**Omletas** – kiaušinienė, plakta su miltais ir pienu. Patiekalas gali būti pagardintas įvairiais priedais (dešra, kumpiu, rūkyta šonine, dešrelėmis, pomidorais, žalumynais, kečupu). Paprastai valgomas pusryčiams.

Paruošimas: žali kiaušiniai, pienas ir druska išplakami, mišinys supilamas į keptuvę su įkaitintu sviestu ir kepamas ant didelės ugnies. Kai omletas pradeda tirštėti, jo kraštai peiliu iš dviejų pusių pakeliami ir ties viduriu suglaudžiami. Iškepęs omletas išverčiamas į lėkštę, kad sudūrimas liktų apačioje, pašlakstomas sviestu ir tuojau pat patiekiamas.

Tradicinis itališkas omletas su mėsa, sūriu bei daržovėmis vadinamas fritata, o ispaniškas omletas su bulvėmis – tortilija (nemaišytinas su meksikietišku paplotėliu, kuris gaminamas iš kukurūzų miltų.).

* FritataFritata
* TortilijaTortilija
* Omletas su daržovėmisOmletas su daržovėmis

Šaltiniai
---------

1. ↑   Tarptautinių žodžių žodynas. Vilnius, 1969.; LKŽ
2. ↑  Elizabeth David (1954). *Italian Food*. Barrie & Jenkins (published April 5, 1990). ISBN 978-0-7126-2000-0.
3. ↑  Reyes Baztán, Maria (2021). „Potatoes and nation-building: the case of the Spanish omelette, Journal of Iberian and Latin American Studies" **27** (2): 151–170. doi:10.1080/14701847.2021.1939529.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba)

Literatūra
----------

* Omletai (iš anglų kalbos vertė Aneta Ručinskienė). - Vilnius: Aktėja, 2006. - 48 p.: iliustr. - ISBN 9955-21-059-1

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Omletas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Lyophyllum connatum** |
| --- |
| Balsvoji kupstabudė (*Lyophyllum connatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Kupstabudiniai  *( Lyophyllaceae)* |
| Gentis: | Kupstabudė  *( Lyophyllum)* |
| Rūšis: | Balsvoji kupstabudė  *( Lyophyllum connatum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Balsvoji kupstabudė** (lot. *Lyophyllum connatum*) – kupstabudinių (*Lyophyllaceae*) šeimos, kupstabudžių (*Lyophyllum*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, retai sodai, pakelės, pamiškės, grioviai.

* **Augimo laikas**

Ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai balti, tamprūs, lakšteliai priaugtiniai.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio, retai dideli, balti. Kepurėlė užauga iki 9 cm skersmens, plonamėsė, matinė, įdubusi. Lakšteliai balti, kreminiai, priaugtiniai. Kotas iki 12 cm ilgio ir 2 cm storio, kietas, pamatinė dalis nusmailėjusi. Trama plona, aštroko, nemalonaus kvapo ir skonio. Sporos 5,5–7×3–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** auga grupėmis, tarp žolių, ypač pakelėse, pagrioviuose, sporos lygiasienės, neamiloidinės, kaip ir visų kupstabudžių.

Kartais auga ir po keliasdešimt vaisiakūnių. Ankstesnėje literatūroje buvo rašoma, kad valgoma, o pastaruoju metu nustatyta kenksmingų medžiagų ir maistui nerekomenduojama. Gana dažna.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 160 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balsvoji kupstabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°09′39″š. pl. 26°00′12″r. ilg.﻿ / ﻿55.1608°š. pl. 26.0032°r. ilg.﻿ / 55.1608; 26.0032

|  Švenčionėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Švenčionių |
| **Savivaldybė** | Švenčionių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Švenčionėliai |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 26 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1959 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Švenčionėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Švenčionėliuose. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis. 

Bažnyčios interjeras
Parapijoje veikia Januliškio šv. Tado Judo ir Simono koplyčia.

Istorija
--------

Dar 1900 m. gyventojai prašė valdžios leidimo Švenčionėliuose prie kapinių pasistatyti koplyčią. Statyti neleista. 1903 m. leidimas gautas, bet žmonės jau norėjo bažnyčios. Kunigas Jonas Burba 1906 m. pradžioje viename gyvenamojo namo gale įrengė altorių, kitame įsikūrė pats. Iš buvusio bendruomenės grūdų sandėlio 1907 m. pastatyta medinė bažnyčia. Įsteigtą parapiją valdžia patvirtino tik 1910 m.

Klebono Prano Čaglio rūpesčiu 1913 m. įkurtas „Ryto" draugijos skyrius, įsteigta biblioteka – skaitykla, 1915 m. prie bažnyčios – lietuviška mokykla. Klebono Ambraziejaus Jakavonio iniciatyva 1929 m. pradėta statyti dabartinė mūrinė bažnyčia. Iki 1940 m. pastatytos sienos ir uždengtas stogas. A. Jakavonio rūpesčiu ir kunigo Kazimiero Pūkėno parama 1934 m. pastatyti liaudies namai (juos Lenkijos valdžia 1937 m. uždarė).

Gestapininkai 1942 m. gegužės 10 d. sušaudė Švenčionėlių kleboną Boleslovą Bazevičių ir mokyklų kapelioną Janą Naumovičių (palaidoti Švenčionėlių kapinėse). Klebono Broniaus Laurinavičiaus (1913–1981) pastangomis 1956–1959 m. bažnyčia (pradėta statyti prieš Antrąjį pasaulinį karą) pastatyta. Leidimą pabaigti statybas suteikė LTSR ministrų taryba 1957 m. balandžio 27 dieną.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Šventoriaus tvora mūrinė ir metalinė.

Galerija
--------

* Bažnyčia 2011 m. (vaizdas iš Bažnyčios g.)Bažnyčia 2011 m. (vaizdas iš Bažnyčios g.)
* Bažnyčios apsidėBažnyčios apsidė
* Kryžius šventoriujeKryžius šventoriuje
* Pagrindinis altoriusPagrindinis altorius
* Šoninis altoriusŠoninis altorius
* Pagrindinės durys, 2019 m.Pagrindinės durys, 2019 m.
* Rozetė bažnyčios frontoneRozetė bažnyčios frontone
* Koplytstulpis kun. Br. Laurinavičiaus atminimuiKoplytstulpis kun. Br. Laurinavičiaus atminimui
* Skulptūra pirmajai bažnyčiai atmintiSkulptūra pirmajai bažnyčiai atminti
* Įrašas pirmajai bažnyčiai atmintiĮrašas pirmajai bažnyčiai atminti

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švenčionėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Švenčionėlių šv. Edvardo parapija. Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia
* Vilniaus arkivyskupija. Švenčionėlių šv. Edvardo parapija. Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia Archyvuota kopija 2019-04-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Pranciškus Vladislovas Nagurskis** |
| --- |
| Nagurskiai |
| Nagurskių herbas |
| Nagurskių herbas |
|  |
| Gimė |  ?Džiuginėnai |
| Mirė | 1751 m.Kurtuvėnai |
| Tėvai | Jonas Nagurskis |
| Sutuoktinis (-ė) | Joana Šukštaitė |
| Vaikai | Jokūbas Ignotas NagurskisLaurynas Nagurskis |
|  |
| Pareigos | Žemaitijos pakamaris |

Kurtuvėnų dvaro svirnas
**Pranciškus Vladislovas Nagurskis** (m. 1751 m. pab. ar 1752 m. pr. palaidotas Tytuvėnų bažnyčioje) – Žemaitijos ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos politinis, karinis ir visuomenės veikėjas.

Giminė
------

Kilęs iš Žemaitijos bajorų, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės politinių ir visuomenės veikėjų Nagurskių giminės. Tėvas Jonas Nagurskis, broliai Jurgis Nagurskis (m. po 1749 m.) ir Mikalojus Nagurskis (m. po 1728 m.). Su žmona, Mazovijos pastalininko dukterimi Joana Šukštaite, turėjo 8 vaikus, iš kurių pasižymėjo Laurynas ir Jokūbas Ignotas.

Valdos
------

1718 m. mirus tėvui su broliais susitarė dėl Džiuginėnų dvaro pasidalijimo. 1717 m. iš Kniazevičių įsigijo per karą su švedais nukentėjusius Kurtuvėnus ir pavertė juos svarbiausia giminės rezidencija. Ūkiui atsigaunant po karų sėkmingai plėtė valdas, jam dar gyvam esant Nagurskiai įėjo į turtingiausių Lietuvos dvarininkų dvidešimtuką.

Veikla
------

Nuo 1703 m. Pavenčių seniūnas, nuo 1711 m. – Mažųjų Dirvėnų netoli Kurtuvėnų tijūnas ir Žemaitijos pilies teisėjas, nuo 1715 m. – Žemaitijos teismo paseniūnis, nuo 1719 m. – Žemaitijos pakamaris.

Būdamas pamaldus aukojo Kėdainių, Dotnuvos, Kražių bažnyčioms ir vienuolynams.

Literatūra
----------

* Rita Regina Trimonienė. Nagurskių giminės istorija. Kurtuva. Kurtuvėnų regioninio parko metraštis 2002–2005 m. Nr.8: Nagurskiai. Garsios giminės istorija ir palikimas / leidinį sudarė Salvijus Kulevičius. Kaunas: Lututė, 2006, p. 6-12. ISSN 1392–2955.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Regina Trimonienė. *Pranciškus Vladislovas Nagurskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 700 psl.
**Kazys Grybauskas** (g. 1954 m. kovo 5 d. Martnoniuose) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1961–1972 m. mokėsi Valų pradinėje, Žemaitkiemio aštuonmetėje, Balninkų vidurinę mokyklose. 1977 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą.

1977–1979 m. Ukmergės miškų ūkio gamybinio susivienijimo Šešuolių girininkijos girininkas. 1981–1984 m. Ukmergės miškų ūkio gamybinio susivienijimo vyresnysis miškų ūkio inžinierius. 1984–1986 m. LKP Ukmergės rajono komiteto Organizacinis skyriaus instruktorius, 1986–1989 m. – komiteto partinės komisijos pirmininkas, 1989–1990 m. – komiteto Organizacinio skyriaus vedėjas.

1990–2002 m. Ukmergės miškų urėdijos vyriausiasis miškininkas, urėdo pavaduotojas, 2002–2009 m. – urėdas. 2009–2013 m. urėdijos medienos ruošos inžinierius.

2013–2016 m. Seimo narys.

1987–1990 m. Ukmergės rajono liaudies deputatų tarybos deputatas, 2003–2013 m. ir nuo 2019 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Daugiausiai balsų atidavė Kaziui Grybauskui ir Janinai Galiauskienei*. Ukmergės žinios. Nuoroda tikrinta 2022-10-23.
2. ↑  *Į Seimą žengs Kazys Grybauskas*. Ukmergės žinios. Nuoroda tikrinta 2022-10-23.
3. ↑  *Apsikeitė pareigomis*. Ukmergės žinios. Nuoroda tikrinta 2022-10-23.
4. ↑
Nodačis
**Nodačis** (jap. 野太刀:のだち 'lauko kalavijas', angl. *nodachi*) – didelis dvirankis katanos tipo japoniškas kalavijas. Manoma, kad terminas *nodačis* reiškė bet kokį ilgą kovinį kalaviją *daitō* (įskaitant tačius).

Nodačis atrodo taip pat kaip ir tačis, tačiau gerokai ilgesnis. Nodačiai buvo pėstininkų kalavijai, skirti kautis su kavaleristais arba atvirame lauke. Dėl ilgio jie prasčiau tiko kautis patalpose ar artimose kautynėse. Nodačiai buvo efektyvus, nors gana retas ginklas prieš raitelius.

Nodačio rankenos ilgis – 30–33 cm. Dėl ilgio nodačiu galima pasiekti toliau esantį priešą, o dėl masės jų kertamoji galia didesnė už katanų.

Nodačius nešiodavo už nugaros. Kautynėse nodačį nešdavo geležtės nugarėlę atrėmę į petį, ašmenys atsukti į priešą, laikydami už rankenos ties *cuba*.

Nodači buvo reti dėl kelių priežasčių:

* Nukalti nodačio geležtę sunkiau negu vidutinio dydžio kalavijo.
* Kaunantis nodačiu reikia didesnės jėgos.
* Tą pačią kovos su kavalerija funkciją tikriausiai ne mažiau efektyviai atlikdavo naginatos ir nagamakiai.

Nešiojimo būdu nodačis skyrėsi nuo kitų japoniškų kalavijų:

* katanas paprastai nešiojo su civiliais drabužiais, užkištą už juostos, ašmenimis į viršų.
* tačius nešiojo su šarvais, pakabintus ant diržo, ašmenimis į apačią.
* nodačius nešiojo už nugaros, nes nešioti ties juosmenius jie buvo per ilgi. Dėl ilgio ištraukti nodačį iš už nugaros kabančios makšties neįmanoma.

Nuorodos
--------

Iliustracijos:

* Šiuolaikinės gamybos nodačis[neveikianti nuoroda]
* Kovotojas su nodačiu[neveikianti nuoroda]
|  |
| --- |
| Prancūzijos Gvianos kreolų kalba*Kriyòl gwiyannen* |
| Kalbama | Prancūzijos Gvianos vėliava Prancūzijos Gviana |
| Kalbančiųjų skaičius | 250–300 tūkst. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | ? |
| Kilmė | Kreolų kalbos    Pagrįstos prancūzų kalba     **Prancūzijos Gvianos kreolų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | - |
| ISO 639-3 | gcr |
|  Vikipedija **Prancūzijos Gvianos kreolų kalba** |

**Prancūzijos Gvianos kreolų kalba** (*kréyòl, kriyòl*) – kreolinė kalba (pidžinas), prancūzų kalbos pagrindu susidariusi Prancūzijos Gvianoje (Prancūzijos valda Pietų Amerikoje). Vartojama gvianiečių, gyvenančių Prancūzijos Gvianoje ir aplinkinėse teritorijose (Suriname, Gajanoje). Artima prancūziškoms Mažųjų Antilų salų kreolinėms kalboms (vart. Gvadalupėje, Martinikoje ir kt.), bet nuo jų skiriasi gausesniais portugališkais skoliniais (dėl kaimyninės Brazilijos įtakos), indėniškų ir afrikietiškų žodžių gausa.

Prancūzijos Gvianos kreolų kalba kolonijiniais laikais klostėsi Kajenoje, kuri buvo įvairiausių tautybių žmonių katilas (ne tik prancūzų, Afrikos vergų ir vietinių karibų, bet ir ispanų, portugalų, olandų, anglų).

Kalba vartojama daugiausia kaip šnekamoji. Užrašymui naudojama prancūziška abėcėlė, tačiau raidės 'q' ir 'x' keičiamos į 'k' ir 'z'. Taip pat nenaudojamos raidės 'c' (išskyrus digrafą 'ch') ir 'h'. Rašyba, priešingai nei standartinėje prancūzų kalboje, fonetinė.

Nuorodos
--------

* gcr Duomenys apie kodu „gcr" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
*Šis straipsnis apie buvusį kaimą Varnininkų parapijoje. Apie buvusį kaimą Pilkalnio parapijoje skaitykite straipsnyje Pečinkiai (Pilkalnio parapija).*

| Pečinkiaivok. *Petzingken, Petzingen* |
| --- |
| 

PečinkiaiPečinkiai

54°44′27″š. pl. 22°42′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.7407°š. pl. 22.7027°r. ilg.﻿ / 54.7407; 22.7027﻿ (Pečinkiai (Varnininkų parapija))Koordinatės: 54°44′27″š. pl. 22°42′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.7407°š. pl. 22.7027°r. ilg.﻿ / 54.7407; 22.7027﻿ (Pečinkiai (Varnininkų parapija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Pečinkiai** (vok. *Petzingken*, nuo 1938 m. *Petzingen*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje, 13 km į rytus nuo Pilkalnio, 15 km į šiaurės rytus nuo Stalupėnų, Rausvės kairiajam krante prie Paduodupės ir Rausvės santakos.

Istorija
--------

Pečinkių kaimo bendruomenė 1937 m.
Vienas seniausių Pilkalnio apskrities kaimų. Minimas 1580 m. *Piktschinken* vardu kaip dalis didesnio, senesnio, išsibarsčiusio *Rausch* kaimo prie Rausvės upės. Kaimo pavadinimas – pavardinės kilmės. Po Didžiojo maro, 1719 m. 5 iš 7 buvusių sodybų buvo tuščios. 1734 m. kaime gyveno dvi šeimos, abi lietuviškai kalbančios (*Steppatis*, *Plitzus*), 1775 m. – keturios (*Szukatis*, *Jakomeitis*, *Mikoleitis*, *Baltruschatis*), viso buvo 30 gyventojų. 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 4 ugniakurais, 1821 m. – 4 valstiečių ūkių kaimas su 21 gyventoju.

Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Dainių seniūnijai, 1723-65 – Įsruties apskrities Diržkiemio domenų valsčiui, 1765–1818 – Būdvaičių domenų valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Pyragių valsčiui. Tikintieji iki 1863 m. priklausė Širvintos evangelikų liuteronų parapijai, vėliau – naujai įkurtai Varnininkų parapijai. Tarpukariu buvo vienas mažiausių kaimų apskrityje. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko, kaimo vietoje pastatyti Dobrovolsko karinio poligono pastatai. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 32 | 41 | 26 | 28 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pečinkiai, 3, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-12-23.
2. ↑  XVIII-XIX a. Pečinkių (Varnininkų parapija) gyventojų sąrašai GenWiki vok.
3. ↑  Johann Friedrich Goldbeck, Volständige Topographie des Königreichs Preussen, p.120. Karaliaučius ir Leipcigas, 1785 vok.
4. ↑   Alexander A. Mützell, Leopold Krug, Neues topographisch-statistisch-geographisches Wörterbuch des preussischen Staats, T.4 (P – S), p.45. Kümmel, Halle, 1823 vok.
5. ↑  Pečinkiai (Širvintų parapija), GenWiki vok.
6. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
7. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
**Kazys Laucius** (1906 m. balandžio 26 d. Kuršėnai – 1942 m. lapkričio 21 d. Sverdlovskas) – Lietuvos teisininkas, fotografas, publicistas, skautų veikėjas.

Biografija
----------

1927 m. baigė teisę Lietuvos universitete. 1927–1928 m. dirbo Šiaulių, 1929–1940 m. Kauno miesto ir apskrities administracinėse įstaigose. 1932–1938 m. Kauno policijos Ypatingųjų reikalų, 1938–1939 m. Teismo reikalų skyrių vadovas. 1941 m. birželio 14 d. NKVD suimtas ir išvežtas į TSRS. Sušaudytas.

Dalyvavo skautų veikloje, išplėtė Lietuvos skautų tarptautinius ryšius, 1937–1938 m. redagavo žurnalą „Skautų aidas".

Kūryba
------

1932 m. fotosekcijos prie Lietuvos policijos sporto klubo (veikė iki 1940 m.) ir 1933 m. Lietuvos fotomėgėjų sąjungos (nuo 1936 m. draugija) vienas steigėjų ir narių. 1936 m. dalyvavo tarptautinėje fotografijos parodoje Otavoje. 1938 m. Pirmosios tarptautinės fotografijų parodos Lietuvoje, Kaune, 1940 m. pirmosios Lietuvos fotomėgėjų draugijos ir Lietuvos matininkų ir kultūrtechnikų sąjungos fotosekcijos jungtinės parodos Vilniuje vienas rengėjų ir dalyvių, pastarosios – ir vertinimo komisijos narys. Parašė pirmąjį vadovėlį fotografijos mėgėjams „Fotografuoti gali kiekvienas" (1933 m. 2 leid. 1938 m.), straipsnių teisėtvarkos, policijos, fotografijos teorijos ir praktikos klausimais. Vienas fotografijos meno Lietuvoje kūrimo pagrindėjų. Jo fotografijos spausdintos žurnaluose „Galerija", „Naujoji Romuva".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Margarita Matulytė. *Kazys Laucius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 607 psl.
Koordinatės: 53°08′04″ š. pl. 23°08′40″ r. ilg.﻿ / ﻿53.13444°š. pl. 23.14444°r. ilg.﻿ / 53.13444; 23.14444


|  Balstogės Šv. Roko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Balstogės Starosielcės |
| **Gyvenvietė** | Balstogė |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1946 m. |
| **Stilius** | modernizmas-ekspresionizmas |

**Balstogės Šv. Roko bažnyčia** (lenk. *Kościół św. Rocha w Białymstoku*) – bažnyčia esanti Balstogės mieste. Bažnyčia pavadinta Šv. Roko garbei. Bažnyčia priklauso Balstogės Šv. Roko parapijai. 1927–1946 m. vyko bažnyčios statybos, architektas Oskar Sosnowski. 1939 m. žuvus architektui, jo pareigas perėmė architektas *Stanislaw Bukowski*. Statybų iniciatorius buvo kunigas Adomas Abramovičius. Bažnyčia stovi ant *Šv. Roko* kalvos, ant kurios 1839 m. buvo įkurtos kapinės. Bažnyčios bokštas yra 83 m aukščio, o ant bokšto viršaus yra 3 m aukščio *Marijos* skulptūra. Sovietų okupacijos metu 1939–1941 m. buvo planas bažnyčioje įkurti cirką. 1975 m. kovo 12 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balstogės Šv. Roko bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Aprašymas apie bažnyčią (lenk.);
* Parapijos tinklalapis (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
| **Noboru Takeshita** |
| --- |
|  |
| Takeshita 1988 m. |
| Gimė | 1924 m. vasario 26 d.Unanas, Šimanės prefektūra, Japonija |
| Mirė | 2000 m. birželio 19 d. (76 metai) |
|  |
| Partija | LDP |
|  |
| Išsilavinimas | bakalauras Vasedos universitete |
|  |
|  **Vikiteka** | Noboru Takeshita |

**Noboru Takešita** (jap. 竹下 登 = *Takeshita Noboru*, 1924 m. vasario 26 d. – 2000 m. birželio 19 d.) – Japonijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas (1987–1989 m.), Statybų bei Finansų ministras, Japonijos Atstovų rūmų narys.

Biografija
----------

Takešita gimė 1924 m. nedideliame Unano mieste Šimanės prefektūroje. 1947 m. baigė Vasedos universitetą. 1951 m. buvo pirmą kartą išrinktas savivaldos rinkimuose, o 1958 m. tapo Atstovų rūmų nariu kaip Liberalų demokratų partijos atstovas. Greitai kilo karjeros laiptais, 1971–1974 m. dirbo vyriausybės vyriausiuoju sekretoriumi, Kakuei Tanaka vyriausybėje (1972–1974 m.) ėjo Statybų ministro pareigas, o 1979–1980 m. bei 1982–1986 m. laikotarpiu buvo Finansų ministru ir atstovavo Japoniją Plazos sutarties derybose.

1987 m. spalį Takešita pakeitė Yasuhiro Nakasone Liberalų demokratų partijos prezidento poste ir buvo išrinktas šalies ministru pirmininku. Jo valdymo metu buvo liberalizuotas jautienos ir citrusinių vaisių importas bei įvestas 3 % pridėtinės vertės mokestis. Abu žingsniai buvo nepopuliarūs tarp gyventojų. Takešitos reitingai dar labiau smuko, kai paaiškėjo jo sąsajos su Recruit skandalu, kol galiausiai 1989 m. birželį jam teko atsistatydinti. Nepaisant įtarimų korupcija, Takešitai kaltinimai nebuvo pateikti, jis iki mirties tęsė politinę karjerą kaip parlamento narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  James Arthur, Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan.* Routledge, 2003, p. 329-330


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Yasuhiro Nakasone** | **Japonijos ministras pirmininkas**1987–1989 | Po to:**Sōsuke Uno** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Prancūzijos Sudanas** (pranc. *Soudan français*) – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje. 1960 m. tapo nepriklausoma Malio Respublika.

Istorija
--------

XVII–XVIII a. svarbiausia Malio teritorijos valstybė buvo Bamana imperija su sostine Segu, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko bambarų etninė grupė. XIX a. ji nusilpo dėl stiprėjančios musulmonų fulbių įtakos. Šios karingos gyvulių augintojų gentys apsigyveno sėslių vietos gyventojų tarpe. Skelbdamos radikalųjį islamą, jos propagavo fulbių džihadą, o galiausiai sukūrė savo valstybes. Svarbiausios jų Malio teritorijoje buvo Tukulerų imperija (bei jos įpėdinė Vasulu) ir Masina.

XIX a. antrojoje pusėje Prancūzija pradėjo kolonijinę ekspansiją į dabartinio Malio teritoriją. XIX a. pabaigoje prancūzai kolonizavo vietos fulbių karalystes ir įjungė jų teritorijas į Prancūzijos Vakarų Afriką. Iš jų XX a. pr. suformuotas Prancūzijos Sudanas, kurio teritorija ir davė pradžią dabartinei Malio teritorijai. 1959 m. Prancūzijos Sudanas kartu su Senegalu iškovojo nepriklausomybę kaip Malio federacija, tačiau jau 1960 m. abi teritorijos atsiskyrė, ir Sudanas pakeitė pavadinimą į Malio Respubliką.

1960 m. Malis tapo nepriklausoma respublika.
| **Casimiro Beksta** |
| --- |
| Gimimo vardas | Kazys Jurgis Bėkšta |
| Gimė | 1924 m. gegužės 22 d.Klaipėda, Lietuva |
| Mirė | 2015 m. liepos 12 d. (91 metai)Brazilija |
| Gyven. vieta | Manausas, Brazilija |
| Tautybė | lietuvis |
| Pilietybė | Brazilijos |
| Religija | katalikybė |
|  |
| Veikla | misionierius, etnografas |
| Sritis | Negro baseino indėnų kultūros |
|  |
| Alma mater | Eichšteto lietuvių kunigų seminarija |

**Kazimieras Jurgis Bėkšta** (port. ***Casimiro Beksta***, g. 1924 m. gegužės 22 d. Klaipėdoje – m. 2015 m. liepos 21 d.) – kunigas salezietis, misionierius, etnografas. Vadintas pačiu ryškiausiu XX a. taikomosios kultūrinės antropologijos mokslininku, žymus Amazonijos indėnų tyrinėtojas.

Biografija
----------

1944 m. per karą pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. įstojo į Lietuvių kunigų seminariją Aichštete. Studijavo filosofiją Aichšteto aukštojoje teologijos mokykloje. 1950 m. atvyko į Braziliją, kur dirbo Rio Negro prelatūroje. 1956 m. baigė Pijaus XI popiežiškąjį teologijos institutą ir įšventintas kunigu. 1957–1968 m. misionierius Amazonės valstijos indėnų gentyse (dirbo San Gabriel da Kašoeiros regione). 1968–1972 m. dirbo Amazonės vyskupų konferencijoje, rūpinosi indėnų sielovada. Išvertė Evangeliją į tukanų kalbą. 1972–1999 m. Manauso arkivyskupijos dvasinėje seminarijoje dėstė kultūros antropologiją ir lingvistiką. Rinko tukanų genties folklorą, parengė jų mitų ir legendų rinkinį (1976 m.). 1957 m. Įkūrė Manauso indėnų kultūros muziejų. Prisidėjo prie Erlan Souza ir Fernanda Bizarria dokumentinio filmo *Remições do Rio Negro* (2011 m.), kuriame pasakojama apie katalikų misijų Negro baseine kontroversišką veiklą, kūrimo.

Kazio Bėkštos paveldą į lietuvių kalbą ėmėsi versti kun. Antanas Saulaitis (paskelbė indėnų tukanų mitų vertimų).

Bibliografija
-------------

* *1 Cartilha Tukano* (1984 m.)
* *Primeiras Letras para o Povo Kohoroxitariyanonami* (1985 m.)
* *A Maloca Tukano-Dessana e seu Simbolismo* (1988 m. „Tukano-Dessano pastogė ir jos simbolika" – indėnų kalbų elementorius, antropologijos vadovėlis)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Lietuviai ir Amazonijos indėnai: čiabuviai ir tenbuviai", *Liaudies kultūra*, 2016, nr. 1
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Kazys Jurgis Bėkšta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 8 psl.
4. ↑   Archyvuota kopija 2013-08-19 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑

Nuorodos
--------

* Filmo *Remições do Rio Negro* anonsas su K. Bėkštos intarpu
*Kitos reikšmės – Klinas (reikšmės).*

| Klinas*Клин* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KlinasKlinas

56°20′0″ š. pl. 36°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.33333°š. pl. 36.70000°r. ilg.﻿ / 56.33333; 36.70000﻿ (Klinas)Koordinatės: 56°20′0″ š. pl. 36°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.33333°š. pl. 36.70000°r. ilg.﻿ / 56.33333; 36.70000﻿ (Klinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 88 511  |
| **Plotas** | 42 km² |
| **Tankumas** (2021) | 2 107 žm./km² |
| **Altitudė** | 160 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Klinas |

**Klinas** (rus. *Клин*) – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, ~80 km į šiaurės vakarus nuo Maskvos, abipus Sestros upės. Per miestą eina Maskvos–Sankt Peterburgo geležinkelis ir plentas M-10. Chemijos (dirbtinio pluošto), mašinų (staklių), statybinių medžiagų, stiklo, tekstilės, maisto (alaus) pramonė. Klino apylinkėse yra stambus Aleksino sąvartynas.

Yra XVI a. Švč. Dievo Motinos Dangun Ėmimo, 1712 m. Kristaus Prisikėlimo, 2002 m. Šv. Ksenijos Peterburgietės cerkvės, kraštotyros muziejus, P. Čaikovskio (1885–93 m. čia gyveno ir dirbo), A. Gaidaro (1938–41 m. čia gyveno) namai muziejai, XVIII–XIX a. prekybos rūmai.

Istorija
--------

Klinas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1317 m. XIV–XV a. buvo Klino kunigaikštystės (Tverės kunigaikštystės vasalė) sostinė. 1409 m. nusiaubė totoriai. 1482 m. prijungtas prie Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės, tapo jos sostine.

1702 m. atidaryta svarbi pašto stotis. Miesto teisės suteiktos 1781 m. 1785 m. tapo apskrities centru Maskvos gubernijoje. 1851 m. nutiesus geležinkelį, miesto kaip pašto centro reikšmė sumenko, Klinas tapo atkampia gyvenviete. XX a. pradėta plėtoti pramonė.

Šaltiniai
---------

1. RUSSIA: Moscow Oblast, *citypopulation.de*
2. ↑  RUSSIA: Moscow Oblast, *citypopulation.de*
3. RUSSIA: Moscow Oblast, *citypopulation.de*
4. ↑  RUSSIA: Moscow Oblast, *citypopulation.de*
5. ↑  *Klin*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 215
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dospatas |
| --- |
| Dospatas netoli žiočių Dospatas netoli žiočių |
| **Ilgis** | 97 km |
| **Vidutinis debitas** | 633,5 m³/s |
| **Ištakos** | Rodopai |
| **Žiotys** | Mesta |
| **Šalys** | Bulgarija, Graikija |
|  |
|  **Vikiteka** | Dospatas |

**Dospatas** (bulg. *Доспат*, gr. Δεσπάτης = *Despatis*) – upė Bulgarijoje ir Graikijoje; Nesto (Mestos) kairysis intakas. Prasideda Rodopų kalnuose, netoli Rozovo viršukalnės. Teka į pietryčius kalnuotomis vietovėmis. Įteka į Nestą ties Potamiu.

Intakai: Osinska, Kočanska, Sernena, Vladovica. Upė vidurupyje patvenkta, susidaręs Dospato tvenkinys. Upė sekli, slenkstėta, sudaro Ratos kanjoną. Svarbesnės gyvenvietės prie Dospato: Dospatas, Kočanas, Žiževas (Bulgarija), Potamis (Graikija).

Dospatas dar vadinamas **Rata** arba **Sura**. Pastarasis pavadinimas trakiškos kilmės ir reiškia „upę".
| **Ligitas Kernagis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. rugpjūčio 26 d. (59 metai)Ramygala, Panevėžio rajonas |
| Vaikai | Markas, Šarlotė  |
|  |
| Veikla | inžinierius, TV laidų vedėjas |
| Partija | 2008 m. TPP, 2010 m. Krikščionių partija |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Kauno politechnikos institutas, 2011 m. Džordžo Marshallo mokymo centras Garmishe, Vokietija |

**Ligitas Kernagis** (g. 1963 m. rugpjūčio 26 d. Ramygaloje, Panevėžio raj.) – Lietuvos inžinierius, televizijos laidų vedėjas, atlikėjas, Seimo narys.

Biografija
----------

1981 m. baigė Jonavos 1-ąją vidurinę mokyklą, įstojo į Kauno politechnikos instituto dabartinis KTU, Elektrotechnikos fakultetą. 1986 m. jį baigė ir įgijo inžinieriaus-energetiko specialybę.

1986–1988 m. Jonavos azotinių trąšų gamyklos (dab. „Achema"), 1988–1991 m. Kėdainių chemijos gamyklos (dab. „Lifosa") inžinierius. 1988–1993 m. grupės „Prologas" narys,dainų autorius, muzikos kūrėjas ir kompozitorius 1993–1997 m. solistas.

1991 m. grupėje „Domino" pradėjo solinę koncertinę veiklą, parengė populiarius muzikos projektus „Išdykėlė", „Lietuviškos dažnutės". Nuo 1991 m. išleido 10 CD ir MC albumų, kartu Kauno kabelinės televizijos „INIT" laidos „Niekada nesakyk niekada" vedėjas bei kūrėjas. Du kartus tapo festivalio "Pop Art" misteriu. Radiocentro geidžiamiausiu atlikėju. Daina "Barmenas "buvo nr. 1 Radiocentro radijuje.

Daina "Vakarėja" įtraukta į gimnazijos muzikos kurso vadovėlį. Kitos, seniai sukurtos dainos "Popierinės gėlės" ," Niekada nesakyk niekada", "Mūsų dienos,mūsų naktys" ir kitos iki šiol labai populiarios. Dainos "Mūsų dienos, mūsų naktys" ir "Aš noriu gyvent amžinai" buvo įtrauktos į 2019 metais kino teatruose rodyto Tomo Vengrio filmo "Gimtinė" garso takelį.

1997–1999 m. firmos „Golditas" anglų kalbos vertėjas ir finansininkas. 2000–2005 m. Kauno AR TV kūrė tiesioginę TV laidą „Džemas". Vėliau šią laidą kūrė ir Vilniaus regioninei TV „5 kanalas". 2006–2008 m. įmonės „Libella" užsakymu buvo išvykęs į Kazachstaną, prodiusavo TV projektą „Extreme komanda". Užsiima koncertine veikla bei naujų TV projektų kūrimu. 2008 m. išleido albumą „Vėl drauge". 2010 m. įrašė dainų „Aš lietuvis" ir „Aleliuja" vaizdo klipus. 2019-2020m. LRT eteryje pasirodė muzikinė laida Vakarėja, dainos "Vakarėja" motyvais.

Politika
--------

Nuo 2008 m. Seimo narys. Seime dirbo 2008-2009 m. Kaimo reikalų komitete, 2009-2012 m Informacinės plėtros komitete. 2008m-2012 m Ukrainos Rados ir Lietuvos parlamento asamblėjos pirmininkas. 2012 m. Seimo Antikorupcijos komisijos pirmininkas. Tyrė rezonansinę FNTT vadovų atleidimo bylą, „Linavos", Gedimino prospekto trinkelių dingimo, Klaipėdos delfinariumo, Kraujo centro dėl kraujo plazmos ir kitas bylas.

Nuo 2013 m. dirba Seimo nario patarėjo pareigose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ligitas Kernagis prieš tris mėnesius susilaukė dukters, 2009-04-22
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Internetinė svetainė Archyvuota kopija 2012-01-11 iš Wayback Machine projekto.
| Klingentalisvok. *Klingenthal* |
| --- |
|        |
| *Miestelio gatvė* |
|  |
| 

KlingentalisKlingentalis

50°22′0″ š. pl. 12°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.36667°š. pl. 12.46667°r. ilg.﻿ / 50.36667; 12.46667﻿ (Klingentalis)Koordinatės: 50°22′0″ š. pl. 12°28′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.36667°š. pl. 12.46667°r. ilg.﻿ / 50.36667; 12.46667﻿ (Klingentalis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Saksonija Saksonija |
| **Apskritis** | Fogtlando apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 8 783  |
| **Plotas** | 50 km² |
| **Tankumas** (2015) | 176 žm./km² |
| **Altitudė** | 569 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Klingentalis |

**Klingentalis** (vok. *Klingenthal*) – miestas Vokietijoje, Saksonijoje, į pietus nuo Cvikau, Rūdinių kalnų papėdėje, Čekijos pasienyje (priešais Kraslicės miestelį). Pro Klingentalį teka Cvotos upelis. Muzikos instrumentų (akordeonų, rankinių ir lūpinių armonikų, smuikų), tiksliųjų prietaisų gamyba, tekstilės, metalo, medienos apdirbimo pramonė. Svarbus kalnų turizmo ir žiemos sporto centras.

Mieste veikia muzikos mokykla (įkurta 1843 m.), muzikos ir žiemos sporto muziejus, skansenas (XVIII–XIX a. valstiečių rąstiniai namai, zoologijos sodas. Yra 1628 m. statyta pilis (perstatyta 1828 m.), bažnyčia (1737 m.), rotušė (1914 m.). Nuo 1963 m. Klingentalyje rengiamas kasmetinis tarptautinis akordeonininkų konkursas.

Istorija
--------

Klingentalio vietoje buvo rūdkasių gyvenvietė, žinoma kaip *Höllhammer* (dabartinis pavadinimas žinomas nuo 1604 m.). XVI–XVII a. Klingentalio apylinkėse veikė vario, alavo, geležies rūdų kasyklos. Miesto teisės suteiktos 1919 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klingentalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Prancūzijos Polinezijos demografiniai** duomenys:

Gyventojų skaičiaus kreivė
**Gyventojų skaičius:**
**249 110** (2000 m. liepa)

**Pasiskirstymas pagal amžių**
  
*0-14 metai:*
30 % (berniukai 38 736; mergaitės 37 197)
  
*15-64 metai:*
65 % (vyrai 83 986; moterys 76 973)
  
*65 metai ir daugiau:*
5 % (vyrai 6 127; moterys 6 091) (2000 m.)

**Populiacijos prieaugis:**
1,78 % (2000 m.)

**Gimstamumas:**
19,01 /1000 (2000 m.)

**Mirtingumas:**
4,41 /1000 (2000 m.)

**Migracija:**
3,14 migrantų /1000 gyventojų (2000 m.)

**Lyčių santykis:**
  
*gimstant:*
1,05 berniukų 1 mergaitei
  
*jaunesnių nei 15 metų*:
1,04 berniukų 1 mergaitei
  
*15-64 metų amžiaus:*
1,09 vyrų 1 moteriai
  
*65 metų ir daugiau:*
1,01 vyrų 1 moteriai

*Visa populiacija:* 1,07 vyrų 1 moteriai (2000 m.)
**Kūdikių mirtingumas**:
9,3 mirtys tenka 1000 gimusių (2000 m.)

**Gyvenimo trukmė (laukiama)**:
  
*Bendra vidutinė:*
74,79 metai
  
*vyrų:*
72,47 metai
  
*moterų:*
77,22 metų (2000 m.)

**Vaisingumo rodiklis:**
2,28 vaikų gimimas 1 moteriai (2000 m.)

**Tautybė:**
polinezietis (-ė)

**Etninės grupės:**
polineziečiai 83 %, prancūzai 10 %, kiti europiečiai 2 %, Rytų Azijos, daugiausiai kinai 5 %

**Religijos:**
protestantizmas 54 %, katalikybė 30 %, kitos 16 %

**Kalbos**
prancūzų – oficiali, taitiečių – oficiali, kitos vietinės reikšmės: Markizų, Šiaurės Markizų, Pietų Markizų, Puka-Puka, Tuamotu, Mangareva, Tubuajo ir Rapan.

**Raštingumas:**
  
 skaito ir rašo nuo 14 metų:
  
*bendra populiacija:*
98 %
  
*vyrai:*
98 %
  
*moterys:*
98 % (1977 m.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Prancūzijos Polinezijos herbas
**Prancūzijos Polinezijos herbas** netradicinės išvaizdos. Jį sudaro tik apvalus skydas be skydininkų, šalmo ir kitų atributų.   

Skydas perkirstas horizontaliai, šiek tiek žemiau vidurio linijos. Apatinis laukas – vandenynas, kurį vaizduoja penkios eilės mėlynų bangų baltame fone ir kuris simbolizuoja gausą, o viršutinis laukas – baltas dangus ir saulė, kurią simbolizuoja 10 platėjančių plačių auksinių spindulių iš skydo centro. Skydo centre pavaizduotas polinezietiškas katamaranas, kurio abu raudoni korpusai ir raudonos burės apvestos ruda linija (ruda fimbra). Ant katamarano platformos pavaizduoti 5 vienodi juodi ženkliukai, žymintys 5 Prancūzijos Polinezijos salynus.

Skydą kaip antrąjį šalies simbolį 1984 m. lapkričio 23 d. patvirtino Prancūzijos Polinezijos Asamblėja. Šis simbolis reiškia šalies saitus su senosiomis vertybėmis ir yra šalies orientyras dabar ir ateityje. Asamblėja pažymėjo, kad katamaranas yra būtina išgyvenimo priemonė žvejojant, be to – būtina transporto ir ryšių tarp salų priemonė. Katamaranas tebėra praeities simbolis, kadangi jis buvo apeigų ir užkariavimų laivas šventaisiais karalių ir didžiųjų vadų laikais, jis buvo itin svarbus apgyvendinant salas.

Prancūzijos Polinezijos herbas yra šalies vėliavos ir antspaudo dalis.

**Okeanijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| **Kazys Kasperavičius** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. balandžio 3 d.Šiauliai |
| Mirė | 2015 m. gruodžio 9 d. (74 metai)Šiauliai |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė Kasperavičienė |
| Vaikai | Jonas, Dominykas |
|  |
| Veikla | dailininkas, skulptorius, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1967 m. LSSR dailės institutas |

**Kazys Kasperavičius** (1941 m. balandžio 3 d. Šiauliuose – 2015 m. gruodžio 9 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkas, skulptorius, pedagogas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Šiaulių jaunimo vakarinę mokyklą. 1961–1967 m. studijavo LSSR dailės institute. 1967–1969 m. 1971–1980 m. ir 1981–2012 m. Šiaulių dailės mokyklos mokytojas, 1969–1971 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, 1980–1991 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis.

Nuo 1983 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba
------

Kūrė figūrines kompozicijas, dekoratyvines skulptūras, mažąją plastiką, antkapius. Nuo 1967 m. dalyvavo respublikinėse ir miesto parodose. Svarbesni darbai: „Moteris" (1970 m.), „Vaikas ant rutulio" (1973 m.), dailininko Algimanto Trušio portretas, „Gulinti" (1982 m.), „Gimimas" (1982 m.), fontanas „Rūdė" (1985 m.), „Chimeros" (1988 m.), fontanas „Trys paukščiai" (1990 m.) ir kt.

* Fontanas „Rūdė", 1985 m.Fontanas „Rūdė", 1985 m.
* „Chimeros" prie banko pastato, 1988 m.„Chimeros" prie banko pastato, 1988 m.
* Mikelio prizasMikelio prizas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Archyvuota kopija 2016-01-05 iš Wayback Machine projekto. Kazys Kasperavičius. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| **Abies cephalonica** |
| --- |
| Graikinis kėnis (*Abies cephalonica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Kėnis  *( Abies)* |
| Rūšis: | Graikinis kėnis  *( Abies cephalonica)* |

 |

**Graikinis kėnis** (*Abies cephalonica*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi kalnuotose Graikijos teritorijose (Peloponese, Kefalinijoje, Eubojoje ir kt.).

Tai visžalis, spygliuotis medis, kurio aukštis siekia iki 30 m, kamieno skersmuo iki 1 m. Laja piramidiška, plati. Spygliai 1,5-3,5 cm ilgio, apie 2 mm pločio, tamsiai žali. Moteriški kankorėžiai siaurai cilindriški, violetinio atspalvio, 12-16 cm ilgio, 3,8 cm pločio, vyriški – kiaušiniški, 1,4 cm ilgio, 0,4 cm pločio. Sėklos 12-19 mm ilgio.

Seniau graikinio kėnio mediena naudota malkoms ir statyboms, dabar medis auginamas kaip dekoratyvinis augalas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-06-19 iš Wayback Machine projekto.

* SpygliaiSpygliai
* Augavietė TesalijojeAugavietė Tesalijoje

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Graikinis kėnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°49′54″š. pl. 25°52′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.831608°š. pl. 25.877468°r. ilg.﻿ / 55.831608; 25.877468

Bradesių ąžuolas
**Bradesių ąžuolas** – botaninis Lietuvos gamtos paveldo objektas, 1960 metais paskelbtas gamtos paminklu. Auga  Bradesių kaime, Kriaunų sen. Rokiškio raj. Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (Quercus robur L.). Ąžuolo kamieno apimtis 1,3 metro aukštyje – 612 cm, aukštis – 29 m. Medis pasiekė gamtinę brandą ir yra stagnacijos fazėje.

Istorija
--------

Ąžuolo kamienas
Kadaise slėnyje tarp Bradesių piliakalnio ir Sartų ežero augusi šventagirė – didelis ąžuolynas. Šventagirė vadinta Tiltalemiškiu (Tilteliomiškiu). Žmonės prisimena, kad kadaise čia buvęs tiltas. Tiltas laikytas mitologiniu. Jis jungęs Vėlių kalną – Velikuškių piliakalnį su Bradesių piliakalniu. Nuo tilto ir kilęs miško pavadinimas. Dabar ąžuolyną mena likęs vienas medis – Bradesių ąžuolas, o pastarojo šventumą – baltų tikėjimo atstovų pastatytas aukuras. Šioje vietoje dažnai renkasi baltų tikėjimo žmonės švęsti švenčių, atlikti apeigų.

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Paminkliniai medžiai Lietuvoje Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRokiškio rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Sartų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Čedaso ornitologinis • Gaidžiabalės samanynės telmologinis • Junkūnų geomorfologinis • Kampuolio hidrografinis • Konstantinavos telmologinis • Notigalės telmologinis • Petriošiškio telmologinis • Suvainiškio telmologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Bradesių ąžuolas • Ožakmenis |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Bradesių II ąžuolas • Ilzenbergo dvaro ąžuolas • Mataučiznos guoba • ~~Salų tuopa~~ • Tervydžių kaimo dendrologinis rinkinys • Žiūkeliškių ąžuolas |

 |