recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Trentas |
| --- |
| Trentas Derbišire Trentas Derbišire |
| **Ilgis** | 298 km |
| **Baseino plotas** | 10 500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 85 m³/s |
| **Ištakos** | Peninai |
| **Žiotys** | Hamberio estuarija |
| **Šalys** | Didžioji Britanija |

**Trentas** (angl. *Trent*) – upė Jungtinėje Karalystėje, viena ilgiausių Anglijoje. Prasideda Stafordšire, Peninų kalnuose. Teka daugiausia į šiaurės rytus per vidurinę Angliją (Notingamšyrą, Derbišyrą, Linkolnšyrą, Pietų Jorkširą). Įteka į Šiaurės jūros Hamberio estuariją.

Didžiausi intakai: Derventas, Dovas (kairieji), Soaras, Teimas (dešinieji). Labai vandeninga upė. Jūros potvyniai juntami iki 50 km nuo Trento žiočių. Trentas laivuojamas 117 mylių ruože. Prie upės įsikūrę šie miestai: Stokas prie Trento, Notingemas, Imingemas, Kingstonas prie Halo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Trent (Trentas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 111 psl.
| Trichineliozė |
| --- |
| *Trichinellosis* |
| Trichinų kapsulės raumeniniame audinyjeTrichinų kapsulės raumeniniame audinyje |
| Sukėlėjas: | Spiralinė trichina(*Trichinella spiralis*) |
| Pernešėjas: | Pelės, žiurkės, lapės, katės |
| Tarpinis šeimininkas: | Kiaulė, šernas |
| Galutinis šeimininkas: | Žmogus, kiaulė, šernas |
| Simptomai: | Pykinimas, vėmimas, skausmas |
| Gydymas: | Medikamentinis |

**Trichineliozė** (lot. *trichinellosis*) – parazitinė liga, kurią sukelia spiralinė trichina (*Trichinella spiralis*), priklausanti apvaliųjų kirmėlių klasei. Žmonės trichinelioze užsikrečia valgydami žalią ar nepakankamai termiškai apdorotą kiaulieną bei laukinių gyvūnų mėsą. Užsikrėtus, pirmieji simptomai atsiranda praėjus 1-2 dienai po infekcijos. Simptomai išryškėja praėjus 2-8 savaitėms.

Gydymas
-------

Spiralinė trichina
Simptomai gali būti gydomi aspirinu ar kortikosteroidais. Thiabendazolis gali sunaikinti suaugusias kirmėles žarnyne; tačiau nėra tokio gydymo kuris sunaikintų lervas. Mebendazolis (vartoti tris kartus per dieną, 200-400 mg dozėmis, tris dienas) arba Albendazolis (vartoti du kartus per dieną, 400 mg dozėmis, 8-14 dienų) yra duodami gydyti trichineliozei.Šie vaistai neturėtų būti duodami nėščiosioms. Mebendazolis naikina parazitų mikrovamzdelines grupes (sankaupas). Šis vaistas neturi stiprių šalutinių poveikių, tik nestiprus šleikštulys, vėmimas, viduriavimas ir pilvo skausmai, pasitaikantys nedažnai."  Reti šalutiniai efektai kaip dažniausiai didelių dozių terapijose yra hiperjautrumas (bėrimai, dilgėlinė), fermentų kepenyse pagausėjimas. Prednisolonas (vartoti 20-60 mg per dieną pirmomis dienomis) gali būti duodamas palengvinti pašalinius uždegiminius ligos efektus. Albendazolis taip pat neleidžia mikrovamzdeliams formuotis ir turi „lervas naikinantį poveikį". Albendazolis paprastai neturi stiprių pašalinių poveikių, tačiau kartais pastebima viduriavimas, galvos skausmai, pykinimas, svaigulys, nemiga ir nuovargis."

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Arvydas Ambrozaitis. Trichineliozė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 119 psl.
2. ↑  „Monograph - Mebendazole". medscape.com. Nuoroda tikrinta 2009-02-24.
3. 1 2 3 4  Rosenthal, P. J. (10th Ed.) (2007), Basic & Clinical Pharmacology, „Chapter 54. Clinical Pharmacology of the Anthelmintic Drugs." The McGraw-Hill Companies, Inc, Nuoroda tikrinta February 19, 2009  Archyvuota kopija 2009-02-07 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Trichinella spiralis. Biologija, epidemiologija ir prevencija (anglų k.)
„Vakarinės naujienos" 1965 m.
„Vakarinės naujienos"-„Večernije novosti" 1968 m.
**Vakarinės naujienos** – vakarinis laikraštis, leistas lietuvių ir rusų kalba nuo 1958 m. sausio 25 d. iki 1999 m. lapkričio mėn. Vilniuje, Laisvės pr. 60.

Istorija
--------

Iki 1990 m. Nr. 44 ėjo kaip LKP Vilniaus miesto komiteto ir Vilniaus miesto Darbo žmonių deputatų tarybos organas (laikraštis). Nuo 1991 m. liepos 15 d. steigėja ir leidėja UAB „Vakarinės naujienos", nuo 1998 m. Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija. Ėjo 5 kartus per savaitę. Tiražas 1958 m. – 6500 egz. lietuvių kalba ir 5500 egz. rusų k. 1971 m. – 30 500 egz. lietuvių kalba ir 29 500 egz. rusų k. 1981 m. – 43 500 egz. lietuvių kalba ir 40 500 egz. rusų k. 1989 m. – 112 500 egz. lietuvių kalba ir 62 700 egz. rusų k. 1996 m. – 5000 egz. lietuvių kalba ir 4000 egz. rusų kalba. Nuo 1990 m. buvo leidžiamas atskiras priedas (specialus leidinys) „Skraidančioji lėkštė" (tiražas 1991 m. – 25 000 egz.). Nuo 1993 m. lietuvių ir rusų kalbomis leido savaitraštį „Vakarinių naujienų reklama".

Informavo apie sostinės ir visos Lietuvos politinį, visuomeninį, ekonominį, kultūrinį ir sportinį gyvenimą, rašė kitais skaitytojus dominančiais klausimais.

Redakcija
---------

Redakcijoje dirbo Antanas Andrijonas, Janina Babiliūtė, Ona Balčiūnienė, Brigita Balikienė, Birutė Bartusevičienė, Jadvyga Godunavičienė, Jonas Juknevičius, Ramunė Jurskytė, Mykolas Karčiauskas, Valentinas Kartjalas, Vytautas Kasinskas, Petras Keidošius, Vitas Lingys, Aleksandras Macijauskas, Birutė Mačienė, Simas Magaramas, Virginijus Martišauskas, Algirdas Mikoliūnas, Giedrė Milkevičiūtė, Regina Mundrytė, Renata Plumpienė, Danutė Šalkauskienė, Eugenijus Šiško, Irena Tiškutė, Vytautas Petras Vaitkus, Leonardas Valaitis, Lilija Valatkienė, Daina Vaupšienė, Rima Kaziliūnienė, Rytis Taraila, Lazaris Greisas, Tatjana Kamorskaja, Tatjana Songailo.

Redaktoriai
-----------

* Kostas Šmigelskis – 1958–1969 m.
* Česlovas Zgirskis – 1969–1978 m.
* Česlovas Juršėnas – 1978–1983 m.
* Vilhelmas Chadzevičius – 1983–1985 m.
* Algimantas Semaška – 1985–1988 m.
* Vytautas Žeimantas – 1988–1998 m.
* Ričardas Jarmalavičius – 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vakarinės naujienos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 544 psl.
Salos pakrantės kraštovaizdis. *Pacific Rim* nacionalinis parkas
**Vankuverio sala** (pranc. *Île de Vancouver*, angl. *Vancouver Island*) yra Ramiajame vandenyne, šalia pietvakarinių Kanados krantų, priklauso Britų Kolumbijos provincijai. Plotas 32134 km². Saloje gyvena 723 tūkst. gyventojų (2005 m.). Svarbiausias miestas – Viktorija (provincijos sostinė).

Vankuverio sala nuo žemyno atskirta Džordžijos sąsiauriu. Krantai labai raižyti, gausu fjordų, užutėkių. Per visą salą driekiasi kalnagūbriai, iškylantys į 2198 m aukštį (*Golden Hinde* k.). Saloje daug ežerų, pelkių, upių. Vankuverio salą dengia vešlūs spygliuočių miškai (pocūgės, kedrai, eglės, pušys). Tačiau dėl švelnaus jūrinio klimato veši ir lapuočiai augalai: klevai, alksniai, paparčiai, ąžuolai ir kt.

Pirmieji Vankuverio salos gyventojai buvo indėnų gentys. 1774–1775 m. salą pasiekė rusų pirkliai ir ispanų ekspedicijos. 1778 m. saloje išsilaipino Džeimsas Kukas ir ją paskelbė JK valda.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vancouverio sala (Vancouver Island, Vankuverio sala)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 645 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vankuverio sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Varpas (reikšmės).*
**Varpas** – akcinė bendrovė knygoms ir laikraščiams leisti, įsteigta 1920 m. balandžio 21 d. Kaune.

Istorija
--------

Steigėjai: Kazys Grinius, Felicija Bortkevičienė, Jonas Šimkus, Mykolas Sleževičius, Justinas Staugaitis, Vaclovas Vaidotas. Iki 1924 m. išleido 52 pavadinimų knygų, politinių brošiūnį, ūkininkams skirtų knygelių. Tuo metu bendrovė įsigijo 2 linotipus, 4 plokščias mašinas, knygrišyklą. Su laikraščių „Lietuvos žinios" ir „Lietuvos ūkininkas" bendradarbiais dirbo apie 65 žmonės. 1927 m. kovo 11 d. spaustuvė buvo susprogdinta, nes nepritarė tautininkų perversmui. 1931 m. bendrovė įsigijo dviejų spalvų rotacinę mašiną laikraščiams spausdinti. 

Pasirodė per 100 įvairių knygų, daugiausia kooperacijos, žemės ūkio, socialiniais klausimais. 1931 m. spaustuvė laimėjo Lietuviškosios enciklopedijos ir Vytauto Didžiojo universiteto leidinių spausdinimo konkursą. Aktyviausi valdybos nariai Kazys Grinius, Felicija Bortkevičienė, Jonas Vileišis, Vladas Lašas, Juozas Audėnas. 1940 m. bendrovė nacionalizuota.  1977 m. prijungta prie „Raidės" spaustuvės.

Spaudiniai
----------

**Laikraščiai:**

* Darbas (laikraštis)
* Darbininkas (savaitraštis)
* Darbo Lietuva
* Draugas (Kaunas)
* Kėdainių garsas
* Kultuvė (laikraštis)
* Lietuvos abolicionistas
* Lietuvos balsas
* Lietuvos darbininkas (1929)
* Lietuvos žinios,
* Lietuvos ūkininkas su priedais
* Mokykla ir gyvenimas
* Mūsų žemė
* Paštininkų balsas
* Spaustuvininkas (laikraštis)

**Žurnalai:**

* Farmacijos žinios
* Iliustruotas pasaulis
* Jaunimas (žurnalas)
* Jaunųjų pasaulis
* Liaudies varpas
* Lietuvos dirva
* Lietuvos farmaceutas
* Moksleivis (Kaunas)
* Moksleivių varpai
* Muzikos menas (žurnalas)
* Naujas žodis (žurnalas)
* Radio mėgėjas
* Skaitymai
* Tautos ūkis
* Vaga (žurnalas)
* Varpas (žurnalas)

**Leidiniai:**

* Darbai ir dienos
* Karo archyvas
* Mūsų senovė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 548 psl.
Koordinatės: 39°31′12″ p. pl. 72°08′50″ v. ilg.﻿ / ﻿39.52000°š. pl. 72.14722°r. ilg.﻿ / 39.52000; 72.14722

| Kalafkenas |
| --- |
| Saulėlydis prie Kalafkeno ežero ties Likan RajumiSaulėlydis prie Kalafkeno ežero ties Likan RajumiSaulėlydis prie Kalafkeno ežero ties Likan Rajumi |
| Vieta | Čilė (Los Riosas, Araukanija) |
| Plotas | 120,6 km² |
| Didžiausias gylis | 207 m |
| Įteka | Ljankahujė ir kt. |
| Išteka | protaka į Puljinkės ežerą |
|  |
|  Vikiteka | Kalafkenas |

**Kalafkenas** (isp. *Lago Calafquén*, mapu. *Kaḻafkeṉ*) – ežeras Čilėje, 30 km į pietus nuo Viljarikos, ties Los Rioso ir Araukanijos regionų riba. Ilgis iš rytų į vakarus 25 km, plotis iki 7,7 km. Ežero gylis siekia 207 m. Į Kalafkeną suteka keletas upelių (tame tarpe iš Peljaifos ežero), sąsiauriais per Puljinkės ežerą jungiasi su Pangipuljo ežeru, kuris priklauso Valdivijos upės baseinui.

Kalafkene yra salų (Trailafkenas, Balboa, Los Monosas, Las Kueva).

Vystomas turizmas. Pagrindinės gyvenvietės prie Kalafkeno: Likan Rajus, Konjaripė ir Kalafkenas.

Ežero pavadinimas mapučių kalba reiškia „kitas ežeras".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kalafkènas[neveikianti nuoroda]
**„Varsnos"** – Lenkijos lietuvių bendruomenės Varšuvos skyriaus 1971–1972 m. leistas nuo valdžios nepriklausomas mėnesinis žurnalas.

Istorija
--------

Ėjo kas du mėnesiai. Iš viso išėjo 6 dvigubi numeriai.  Leidinio iniciatoriai: Bronius Mickevičius ir Rimas Vaina, redaguodavo Vlada Pajaujienė; straipsnių tematika – Lietuvos istorija, kultūra. „Varsnos" buvo leidžiamos visuomeniniais pagrindais, leidėjai patys turėjo susirasti popierių (kas planinės ekonomikos sąlygomis buvo beveik neįmanoma), už spausdinimą sumokėdavo tautiečiai iš Vakarų. 2000 egz. tiražą savanoriai išplatindavo per kelias dienas: Smalėnų apylinkėje darbavosi Kostas Sidaris, Juodeliškėse – Gediminas Kraužlys, Aradnykuose – Sigitas Krakauskas.

1972 m. po spaudimo iš Tarybų Lietuvos , tuometinė lenkų komunistinė valdžia žurnalo leidimą sustabdė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 550 psl.
2. ↑  Pripratome ir juokas neima. (Bronys Savukynas atsako į Aurimo Švedo klausimus)[neveikianti nuoroda]
Velika Paklenica upelio slėnis
**Velebitas** – kalnų grandinė palei Kroatijos Adrijos jūros pakrantę.

145 km ilgio Velebito kalnynas yra ilgiausias Dinarų kalnų masyvas, atskiriantis nuo jūros Likos regioną. Velebito plotis yra 10-30 km, aukščiausia viršūnė – Vaganski Vrh (1 757 m). Velebitas prasideda šiaurės vakaruose netoli Senjo Vratniko kalnų perėjos ir baigiasi už 145 km pietryčiuose, netoli Zrmanjos upės ištakų netoli Knino.

Velebitas paprastai dalinamas į keturis regionus:

* šiaurinę dalį tarp Vratniko ir Veliki Alano perėjų; aukščiausia viršūnė Mali Rajinacas (1699 m)
* centrinė dalis tarp Veliki Alano ir Baške Oštarijo; aukščiausia viršūnė Šatorina (1624 m)
* pietinė dalis tarp Oštarijo ir Mali Alano; aukščiausios viršūnės Vaganski vrh (1757 m), Sveto brdo (1753 m);
* pietrytinė dalis, kurios svarbiausia viršūnė yra Crnopacas.

Visas Velebitas yra gamtos parkas, kuriame išskirti du nacionaliniai parkai: Paklenica ir Sjeverni Velebitas. Ypatingai gamta saugoma Sjeverni Velebite esančiuose rezervatuose Hajdučki ir Rožanski Kukovi. Oficialiai čia negalima jokia antropogeninė veikla (išskyrus tyrimus). Tai daugiausia mažai ištirtos ir laukinės gamtos vietos, kurios tokiomis greičiausiai išliks ir artimiausioje ateityje.

Velebite yra ir didžiausi bei giliausi Kroatijos urvai. Iš trijų dalių susidedantis „Lukina jama" urvas yra 1392 m gylio, o „Slovačka jama" – 1320 m.

* 
* 
* Bojin kuk (1110 m)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Velebit (Velebitas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 779 psl.

Nuorodos
--------

* Velebit - Hribi.net Archyvuota kopija 2007-10-29 iš Wayback Machine projekto.
Romėnų mitologijoje **Venera** (lot. *Venus*) – meilės, aistros ir sodų deivė. Amoro motina. Identifikuojama su graikų Afrodite, etruskų Turane, egiptiečių Izide, finikiečių Astarte, babiloniečių ir asirų Ištara.

Seniausia žinoma šventykla pastatyta 293 m. pr. m. e. rugpjūčio 18. Tą pačią dieną buvo švenčiama *Vilia Rustica* šventė, o balandžio 1 d. buvo švenčiama svarbiausia Venerai Vertikordijai skirta šventė Veneralija. 215 m. pr. m. e. pastatyta Veneros šventykla įamžinant romėnų pralaimėjimą Trasimenės upės mūšyje. Julijus Cezaris įvedė Veneros Genetriksės kultą, kur ji buvo motinystės ir šeimos deivė.

Europoje Renesanso epochos metu Venera tapo vienu populiariausių tapybos ir skulptūros objektų. Vaizduojama nuoga, natūrali. Dažnai gulinti ar stovinti ant kriauklės. Laikui bėgant žodis venera įgavo nuogos moters prasmę, visai nesiejant su romėnų deive (pvz. Venerinės ligos).

Venera vadinta **Akidalija** (lot. *Acidalia*), pagal Bojotijos šaltinį, kuriame maudydavosi jos palydovės gracijos.

Žymiausi paveikslai
-------------------

* „Venera su veidrodžiu", Diegas Velaskesas „Venera su veidrodžiu", Diegas Velaskesas
* „Veneros gimimas", Sandras Botičelis „Veneros gimimas", Sandras Botičelis
* „Mieganti Venera", Džordžonė „Mieganti Venera", Džordžonė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Venera (Venus)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015. 804 psl.
2. ↑  Vergilijus. Eneida I 720

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Venera (deivė)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |
Vienkiemis (Pavinkšnių k. Kėdainių raj.)
**Vienkiemis** – atskira sodyba su žemės sklypu, įeinanti į kurią nors gyvenvietę (kaimą, miestelį, viensėdį), bet esanti atokiau nuo kitų jos sodybų.

Istorija
--------

Lietuvoje kaimai pradėti skirstyti į vienkiemius XIX amžiuje. Jų daugiau atsirado Stolypino reforomos metu, o ypač daug į vienkiemius kaimų išskirstyta 1919–1939 m. Lietuvoje vienkiemių kaip gyvenamųjų vietovių 1923 m. buvo 7352. Iki 1944 m. iš viso jų sudaryta apie 300 tūkstančių, t. y. apie 80 proc. valstiečių gyveno vienkiemiuose. Vienkiemiui dažniausiai priklausė ne tik sodyba, bet ir jo šeimininko žemė, valda. Sovietmečiu valda išnyko, liko tik sklypas. Vienkiemių buvo sunaikinta per II pasaulinį karą, po jo mažėjo dėl urbanizacijos, gyventojų persikėlimo į stambesnes gyvenvietes.

1950 m. buvo 280 tūkst. 1967 m. vienkiemių inventorizacijos metu 263.560, 1970 m. – 250 tūkst. 1980 m. – 145 tūkst. 1985 m. – 118,2 tūkst. vienkiemių, 1990 m. – apie 100 tūkst. Toks sumažėjimas buvo sovietinės kolektyvizacijos ir urbanizacijos politikos pasekmė, siekiant vienkiemių gyventojus persikelti į kolūkių gyvenvietes.

Šaltiniai
---------

*Vienkiemis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988.

1. ↑  *Vienkiemis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 111 psl.

Vikižodynas
| **Vilius Švanas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. liepos 24 d.Šiauliai |
| Mirė | 2008 m. |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vilius Švanas** (1931 m. liepos 24 d. Šiauliuose – 2008 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1966 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.

1954–1959 m. „Valstiečių laikraščio", jaunimo spaudos korespondentas, redaktorius, skyriaus vedėjas, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, vyriausias redaktorius. 1963–1974 m. – Lietuvos radijo liaudies ūkio ir kultūros redakcijos darbuotojas, jos vadovas, 1975–1982 m. – Lietuvos televizijos informacinės programos „Panorama" vadovas. Kartu 1976–1984 m. Vilniaus universitete dėstė televizijos specifiką ir reportažo pagrindus. 1987–1989 m. savaitraščio „Kalba Vilnius" vyriausiasis redaktorius.

Parengė dokumentinių televizijos filmų ir videofilmų scenarijų ekonominėmis, gamtosaugos, žemės ūkio ir kitomis temomis.

Įvertinimas
-----------

* 1966 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už radijo laidas kaimui „Rytmetys su gaidžiu" ir „Sekmadienio vakaronės", rengtas kartu su J. Ragaišiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 495 psl.
| **Vincas Šlekys** |
| --- |
| Gimė | 1870 m. spalio 19 d.Mokolai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1946 m. lapkričio 6 d. (76 metai)Novaja Lialia, Sverdlovsko sritis, Rusijos TFSR, SSRS |
|  |
| Veikla | knygnešys, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Sietyno" draugijos steigėjas |

**Vincas Šlekys-Stagaras** (1870 m. spalio 19 d. Mokolai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1946 m. lapkričio 6 d. Novaja Lialia, Sverdlovsko sritis, Rusija) – Lietuvos knygnešys, žurnalistas, redaktorius, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Lietuviškai skaityti ir rašyti išmokė tėvas. 1879–1882 m. Marijampolėje lankė rusų pradžios mokyklą. Toliau mokėsi Marijampolės gimnazijoje, dalyvavo slaptame lietuvių ratelyje, platino draudžiamąją spaudą. Tėvų pasiūlymo stoti į Seinų kunigų seminariją atsisakė. Gimnaziją baigė 1890 m. Pradėjo bendradarbiauti laikraščiuose „Vienybė lietuvninkų", „Varpas", „Ūkininkas" ir kt. 1894 m. subūrė slaptą lietuviškai spaudai platinti „Sietyno" draugiją, parengė jos įstatus, nuo 1894 m. kovo 26 d. jos pirmininkas.

1896 m. lapkričio 17 d. slapta išvažiavo į JAV pakviestas dirbti laikraščio „Garsas Amerikos lietuvių" redakcijoje, 1898 m. jį redagavo. 1899–1901 m. su J. Montvila leido ir redagavo laikraštį „Viltis", o nusipirkęs Amerikoje spaustuvę – 1903–1918 m. leido ir redagavo laikraštį „Darbininkų viltis", taip pat leido knygas. 1910 m. Lietuvių spaudos draugijos narys. 1920–1924 m. „Sandaros" redaktorius. 1924 m. grįžo į Kauną, 1926 m. vienas iš laikraščio „Lietuva" redaktorių, 1930 m. leido ir redagavo savaitraštį „Žinių ir literatūros aruodas".

Išėjęs į pensiją grįžo į gimtą Mokolų kaimą, rinko senus vertingus daiktus, Kaune buvo suren­gęs kapsų liaudies meno parodą. Tai tapo pagrindu steigti Marijampolės kraštotyros muziejų – V. Šlekys laikomas jo įkūrėju. 1945 m. lapkričio 16 d. sovietiniai okupantai jį areštavo ir ištrėmė į Sverdlovsko sritį.

Bibliografija
-------------

* *Rinkimai vaito*, poezija, 1897 m.
* *Vanagai ir toksai sapnas*, poezija, 1902 m.
* *Po meškino letena*, poezija, 1906 m.

Įvertinimas
-----------

Pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benjaminas Kaluškevičius. Šlekys Vincas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 236 psl.
2. ↑  [ Knygnešys Vincas Šlekys. Pagal Benjamino Kaluškevičiaus ir Onos Žemaitytės – Narkevičienės knygą
 „ŠIMTAS KNYGNEŠIŲ". V. Lietuvos knygnešio draugija, 1998 m.]
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 492 psl.
| Šlavinas |
| --- |
| Vieta | Molėtų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,341 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,35 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,1 m |
| Didžiausias gylis | 26,0 m |
| Įteka | 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | P-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šlavinas

  |
| **Koordinatės** |  55°08′10″ š. pl. 25°43′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13611°š. pl. 25.72167°r. ilg.﻿ / 55.13611; 25.72167Koordinatės: 55°08′10″ š. pl. 25°43′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.13611°š. pl. 25.72167°r. ilg.﻿ / 55.13611; 25.72167 |

**Šlavinas** – ežeras rytų Lietuvoje, Molėtų rajone, 10 km į rytus nuo Inturkės, Labanoro regioniniame parke. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje. Ilgis iš vakarų į rytus 1,47 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 150,9 m. Giliausia vieta (26 m) yra ežero viduryje. Krantai daugiausia statūs, aukšti, tik pietinėje pakrantėje ties vidurine dalimi pelkėti. Šiaurinėje pakrantėje auga Juodenėnų miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai, pietinėje pakrantėje stūkso miškelis.

Vakaruose įteka upelis iš menko Slabados ežero, rytuose P-1 upelis išteka į Sutrinio ežerą (Spenglos upės intako Pravalos baseinas, Žeimenos upės baseinas).

Ties rytiniu Šlavino galu yra Šlavinos, ties vakariniu – Slabados, o ties šiaurrytiniu – Jusėniškių, kaimai. Veikia kaimo turizmo sodyba, yra stovyklavietė. Vakarine pakrante eina kelias  **4428**  Labanoras–Lakaja–Žaugėdai–Joniškis . Šiaurrytiniu krantu eina riba su Švenčionių rajonu.

Ežero pavadinimas kildinamas nuo žodžio *šluoti* (*šlavu, šlaviau*; „braukti, valyti su šluota"), latv. *slaucit* („šluoti"), plg. sen. lot. *cluō* („valau"), sen. gr. ϰλύζω („valau, skalauju, plaunu"), got. *hlūtrs* („grynas, tyras").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šlavinas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 212
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Antanas Pauliukonis** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. vasario 28 d.Jurgežeriai, Kalvarijos valsčius, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1960 m. rugsėjo 19 d. (51 metai)Los Andželas, JAV |
|  |
| Veikla | spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetasVilniaus universitetas |

**Antanas Pauliukonis** (1909 m. vasario 28 d. Jurgežeriai, Kalvarijos valsčius, Marijampolės apskritis – 1960 m. rugsėjo 19 d. Los Andželas, JAV) – Lietuvos spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

1927 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1932 m. – lituanistiką Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakultete, 1940 m. – Vilniaus universiteto Teisių mokslų fakultetą.

Nuo 1927 m. iki 1940 m. dirbo „Ryto", „XX amžiaus" redakcijose, 1939-1940 m. – „Žinijos" knygų leidimo bendrovėje, vokiečių okupacijos metais – mokytoju Kauno 8-ojoje gimnazijoje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, buvo vienas iš pirmųjų žurnalo „Aidai" redakcijos narių, 1951-1957 m. – Eltos (VLIK'o informacijos tarnybos) redaktorius. 1957 m. išvyko į JAV, nuo 1959 m. dirbo žurnalo „Lietuvių dienos" leidykloje.

Dalyvavo lietuvių organizacijų veikloje. Išvertė grožinės literatūros kritinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 381 psl.
Ledkalnis Grenlandijos jūroje
**Grenlandijos jūra** – Arkties vandenynui priklausanti jūra. Teritorija yra tarp Grenlandijos, Svalbardo, Jan Majeno ir Islandijos. Plotas – 1 205 000 km². Vidutinis gylis – apie 1450 m, didžiausias – 5600 m. Temperatūra vasarą nuo 0 °C iki +6 °C, žiemą nuo −2 °C iki +1 °C. Druskingumas siekia 32-34‰. Didžiausi uostai Akureiris, Longjyrbienas, Pyramidenas, Ny-Alesundas.

Geografija ir geologija
-----------------------

Pietuose ir pietryčiuose Grenlandijos jūra jungiasi su Norvegijos jūra. Grenlandijos jūros dubumą iš šios pusės riboja povandeniniai Islandijos – Jan Majeno, Mohno ir Knipovičiaus kalnagūbriai, iš pietvakarių – Grenlandijos – Islandijos slenkstis. Krantai fiordiniai, Grenlandijos salos šiaurės rytuose – ledyniniai. Grenlandijos jūros dugno reljefas pietuose kalvotas, šiaurėje – plokščia abisalinė lyguma. Jūros rytiniu pakraščiu šiaurės kryptimi teka šiltoji Vakarų Špicbergeno srovė, vakariniu pietų kryptimi – šaltoji Rytų Grenlandijos srovė.

Klimatas
--------

Grenlandijos jūra yra arktinio ir subarktinio klimato juostose. Rudenį ir žiemą nereti dideli štormai. Vyrauja šiaurės vėjai. Žiemą ir pavasarį 85‰ jūros paviršiaus dengia ledas. Rugpjūčio ir rugsėjo mėnesiais ledas lieka tik prie Grenlandijos krantų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Olegas Pustelnikovas. Grenlandijos jūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 136 psl.
**Pranas Brazinskas** (1924 m. Beižonių kaime, Trakų apskrityje – 2002 m. Vasario 10 d. Santa Monika, JAV) – pirmasis asmuo buvusioje TSRS užgrobęs lėktuvą ir juo pabėgęs į užsienį.

Biografija
----------

Baigė Beižonių pradinę mokyklą, vėliau – Žiežmarių žemės ūkio mokyklą. Dirbo Vievio vidurinės mokyklos ūkvedžiu, Vievio kooperatyvo ūkinių prekių sandėlio vedėju. 1955 m. už naudojimąsi tarnybinėmis pareigomis (didesnėmis kainomis ir be dokumentų pardavinėjo statybines medžiagas) P. Brazinskas buvo nuteistas. Po amnestijos liko gyventi Uzbekijoje.

1970 m. spalio 15 d. kartu su penkiolikmečiu sūnumi Algirdu užgrobė Aeroflot lėktuvą An-24, skridusį maršrutu Batumis-Suchumis. Lėktuve skrido 46 keleiviai. Nupjautavamzdžiu šautuvu nušovė stiuardesę Nadeždą Kurčenko, sužeidė pilotą, šturmaną bei vieną keleivį ir privertė nutupdyti lėktuvą Turkijos mieste Trabzone.

Turkijos valdžia nepakluso TSRS valdžios reikalavimui ir negrąžino Brazinskų. Turkijos teismas P. Brazinską nuteisė aštuonerius, o Algirdą – dvejus metus kalėti. 1974 m. gegužės 21 d. Turkijos Respublikos 50-mečio proga Brazinskai buvo paleisti iš kalėjimo.

Negavęs JAV politinio pabėgėlio statuso, P. Brazinskas kartu su sūnumi persikėlė į Venesuelą. Skrisdami į Kanadą nelegaliai liko JAV, išeiviams lietuviams reikalaujant jiems leista čia gyventi.

P. Brazinskas su sūnumi persikėlė gyventi į Kalifornijos miestą Santa Moniką, dirbo dažytoju, pasiketė pavardę ir tapo Frenku Vaitu.

2002 m. vasario mėn. P. Brazinską konflikto metu nužudė sūnus Algirdas, už tai buvo nuteistas 20 metų kalėti.

Nuorodos
--------

* Agnė Fabijonavičiūtė. Lietuvių gyventojų pabėgimai ir mėginimai ištrūkti iš Sovietų Sąjungos
* Pranas Brazinskas: nežinoma gyvenimo pusė
* Kruvina istorija: atpildas, kurio sulaukė pirmieji Sovietų Sąjungoje lėktuvą grobę teroristai Brazinskai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Возмездие в рассрочку Archyvuota kopija 2014-03-28 iš Wayback Machine projekto. (Московский Комсомолец 2004 10 01)
|  |
| --- |
| Jonas Gelžinis |
| Pilietybė | Lietuva Lietuvis |
| Gimė | 1988 m. kovo 2 d. (35 metai)Lietuvos vėliava Lietuva, Kaunas |
| Didžiosios Britanijos Porsche Carrera Taurė |
| Pirmi metai | 2012 |
| Komanda | Juta Racing |
| Numeris | 8 |
| Startai | 66 |
| Pergalės | 4 |
| Pole poz. | 3 |
| Greič. ratai | 6 |
| Vieta | 2 (2013 m.) |
| Ankstesni čempionatai |
| 2005-200620072008 | Volkswagen Castrol Cup Porsche carrera cup SturupPorsche carrera cup Goteborg |

**Jonas Gelžinis** (g. 1988 m. kovo 2 d.) – autosporto lenktynininkas iš Lietuvos. Nuo 2010 m. J. Gelžinis lenktyniauja Didžiosios Britanijos Porsche Carrera Taurės čempionate. Jaunesni jo broliai Ignas Gelžinis ir Andrius Gelžinis taip pat yra lenktynininkai.

Biografija
----------

Savo karjeros pradžioje 1998, 1999 ir 2000 m. J. Gelžinis tapo Lietuvos kartingų čempionu Raket klasėje. 2001, 2002 ir 2003 m. tapo prizininku ICA Junior klasėje.

2005 m. lietuvis pradėjo lenktyniauti ralyje. Tais metais ralyje „Aplink Lietuvą" A/R 2000 klasėje jis liko 4-tas, o 2006 m. ralyje „Kauno ruduo" A/R 2000 klasėje finišavo antras.

2005 m. J. Gelžinis debiutavo 1000 kilometrų lenktynėse – bendroje įskaitoje jis liko 3, o savo klasėje tapo nugalėtoju. Kitais metais sportininkas nugalėjo šiose lenktynėse bendroje įskaitoje. Tą patį jis pakartojo 2008, 2009, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2020 ir 2021 m. Iš viso J.Gelžinis laimėjo 10 kartų ir yra pergalių rekordininkas.

2005 ir 2006 m. lenktynininkas dalyvavo VW Castrol Taurės čempionate – pirmais metais jis finišavo trečias viename etape, pasiekė du greičiausius ratus lenktynėse ir užėmė 8 vietą bendroje įskaitoje. Antrais metais tapo čempionato vicečempionu.

2007 ir 2008 m. sportininkas lenktyniavo Porsche Carrera Taurės čempionate. Pirmais metais jis pelnė 3 vietą, antrais – 4 vietą ir pasiekė greičiausią lenktynių ratą. 

Pirmame sezone 2010 m. J. Gelžinis liko dešimtas bendroje įskaitoje. Vėliau rezultatai pastebimai gerėjo – po metų lietuvis liko šeštas (bei Pro-Am klasės nugalėtoju), 2012 m. – ketvirtas. 2013 m. sezone per visas pirmas šešias lenktynes J. Gelžinis finišavo ant podiumo. 2014 m. lietuvis pelnė 3 pergales, dar 10 kartų finišavo ant podiumo. Surinkęs 310 taškų jis nusileido tik čempionu tapusiam britui Michael Meadows.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Gelžinis
2. ↑  Ignas Gelžinis
| Gilius |
| --- |
|  |
| Vieta | Kelmės rajonas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,367 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,63 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gilius

  |
| **Koordinatės** |  55°36′39.96″ š. pl. 23°11′44.88″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6111000°š. pl. 23.1958000°r. ilg.﻿ / 55.6111000; 23.1958000Koordinatės: 55°36′39.96″ š. pl. 23°11′44.88″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6111000°š. pl. 23.1958000°r. ilg.﻿ / 55.6111000; 23.1958000 |

**Gilius** – ežeras vidurio Lietuvoje, Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, apie 2 km į šiaurę nuo Tytuvėnų, Tytuvėnų regioniniame parke.

Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 0,98 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 118,5 m. Ežeras rininės kilmės. Krantai šiaurėje ir šiaurės vakaruose žemi, kitur aukštesni. Iš pietinės pusės supa miškas. Šiaurėje išteka upelis į greta telkšantį Apušio ežerą (Gryžuvos upės baseinas).

Prie ežero įrengta vandens sporto bazė. Prieina Tytuvėnų miesto šiaurinis pakraštys, Kuršių kaimas.

Paplūdimys prie Giliaus ežero
Vakarinis ežero krantas

Etimologija
-----------

Vandenvardis *Gìlius* kilęs nuo žodžio *gilus*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gilius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 615
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 115
*Kitos reikšmės – Mituva (reikšmės).*
Koordinatės: 55°54′0″ š. pl. 25°10′25″ r. ilg.﻿ / ﻿55.90000°š. pl. 25.17361°r. ilg.﻿ / 55.90000; 25.17361

| Mituva |
| --- |
| Vieta | Kupiškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,382 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,64 km |
| Įteka | Mituva, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Mituva |

**Mituva** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Kupiškio rajone, apie 2 km į vakarus nuo Skapiškio. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 2,1 km, plotis iki 0,32 km. Yra 2 salos (0,8 ha Didysis Alkas ir 0,22 ha Mažasis Alkas). Altitudė 88,8 m. Krantai lėkšti, supelkėję, apaugę siaura medžių ir krūmų juosta. Baigia visiškai užakti. Maudytis neįmanoma. Priėjimas prie ežero sunkus. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. 2010–2011 metais dalis ežero (mažoji) yra išvalyta. Atliekant pakrančių tvarkymo darbus buvo rasti tauro ragai su kaukolės dalimi. Padarytos dvi poilsio zonos. Viena iš Skapiškio pusės, kita iš Dailiūnų kaimo pusės. Ežeru iš pietryčių į šiaurės vakarus prateka Lėvens intakas Mituva.

Prie ežero įsikūrusios Skapiškio ir Kreipšių gyvenvietės ir Mituvos kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias  **2405**  Skapiškis–Jutkonys .

Istorija
--------

Mituvos ežere yra Alko sala, kurioje kadaise stovėjo pagonių aukuras ir šventykla, bei dar dvi mažesnės salos. Žinomi pasakojimai apie saloje garbintus senuosius dievus dar ir tada, kai Skapiškyje jau buvo pastatyta bažnyčia, apie buvusią šventovę ir joje gyvenusias vaidilutes.

XVII a. minimas Mituvos dvaras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mituva (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 117
Koordinatės: 54°05′24″š. pl. 23°44′10″r. ilg.﻿ / ﻿54.0901°š. pl. 23.7361°r. ilg.﻿ / 54.0901; 23.7361

| Snaigynas |
| --- |
| Snaigyno ežerasSnaigyno ežerasSnaigyno ežeras |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva |
| Plotas | 2,086 km² |
| Kranto linijos ilgis | 11,56 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,62 m |
| Didžiausias gylis | 24,9 m |
| Įteka | 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Snaigynas |

**Snaigynas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 2 km į rytus nuo Veisiejų, Veisiejų regioniniame parke. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,7 km, plotis iki 1,2 km. Altitudė 117,2 m. Giliausia ežero vieta siekia 24,9 m. Snaigyno šiaurinėje dalyje yra 3 mišku apaugusios salos (1,34 ha, 0,24 ha ir 0,11 ha), kurių bendras plotas 1,69 ha. Ežeras telkšo rininės kilmės duburyje. Jo linija labai vingiuota, 11,56 km ilgio. Krantai neaukšti, apaugę krūmais, medžiais. Atabradas padengtas daugiausia smėliu, o dugnas – dumblu bei dumblingu sapropeliu. Iš vakarų prieina Paterų miškas, pietrytinėje pakrantėje auga miškelis, kitose pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Pietuose iš Snaigyno išteka Snaigyno upelis į Trikojo ežerą (Baltosios Ančios baseinas).

Snaigyne gyvena 12 rūšių žuvys: karšiai, kuojos, lynai, karosai, lydekos, ešeriai, raudės, plakiai, seliavos, šamai, meknės, pūgžliai.

Prie ežero įsikūrę kaimai: Snaigynas, Ančios, Paterai, Kailiniai, Radvilonys. Šiaurine pakrante eina kelias  **134**  Leipalingis–Lazdijai–Kalvarija , pietine - kelias  **2517**  Veisiejai–Viktarinas–Paliepis . Veikia 2 kaimo turizmo sodybos, kempingas.

Šiaurvakarinėje pakrantėje pastatytas Veisiejų apžvalgos bokštas.

Etimologija
-----------

Snaigynas nuo Kailinių
Ežerėvardis kilo nuo žodžių *snaigė, sniegas*.

Nuorodos
--------

* *Snajginie*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. X (Rukszenice — Sochaczew). Warszawa, 1889, 927 psl. **(**lenk.**)**
* Batimetrinis žemėlapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  Snaigynas - Lazdijų turizmo informacinis centras
3. ↑  *Snaigynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 52
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 309
Koordinatės: 54°7′18″ š. pl. 23°33′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.12167°š. pl. 23.55917°r. ilg.﻿ / 54.12167; 23.55917

| Zapsys |
| --- |
| Zapsys nuo pietinio krantoZapsys nuo pietinio krantoZapsys nuo pietinio kranto |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,942 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,16 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,12 m |
| Didžiausias gylis | 18 m |
| Įteka | Alna, Ryna, Z-1, Z-2, bevardis upelis |
| Išteka | Zapsė |
|  |
|  Vikiteka | Zapsys |

**Zapsys** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 9 km į vakarus nuo Veisiejų. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 2,16 km, plotis iki 1,46 km. Altitudė 118,8 m. Giliausia ežero vieta (18 m) yra jo pietinėje dalyje. Kranto linija vingiuota, gausu įlankų, kyšulių, pusiasalių. Būdingi žemi, kai kur supelkėję krantai (šiaurėje Galsto ir Bagutės pelkės), pietrytinis krantas aukštesnis. Pakrantės miškingos, iš pietų prieina Klepočių miškas. Pietinėje dalyje yra 2 salos, kurių plotai 0,1 ha ir 0,03 ha. Atabradą dengia smėlis, žvyras, pelkėtose pakrantėse – dumblas, ežero dugnas padengtas sapropelingu dumblu.

Šiaurės rytuose Zapsys siauru sąsiauriu jungiasi su Galstu. Iš Alno ežero įteka Alna, upeliai iš Ragožės ir Zapselio ežerų. Pietuose išteka Zapsė (į Veisiejo ežerą, Baltosios Ančios baseinas). Ežero pratakumas 319 % per metus.

Ežere yra lydekų, kuojų, lynų, karšių, raudžių, aukšlių, karosų, ešerių.

Kaimai prie Zapsio: Klepočiai, Kaženiai, Zelionka, Puodžiškė, Pazapsiai. Pietine pakrante eina kelias  **2524**  Gudeliai–Kalėdiškiai .

Vandenvardis greičiausiai jotvingiškos kilmės. Siejamas su gelmės, prarajos reikšmėmis (plg. latv. *žapkas* „valkos ant kelio", av. *gafya* „bedugnė, praraja").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zopsie*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XIV (Worowo — Żyżyn). Warszawa, 1895, 661 psl. **(**lenk.**)**
2. ↑  *Zapsys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 613
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 392–393
Koordinatės: 54°11′39″š. pl. 23°40′29″r. ilg.﻿ / ﻿54.1941°š. pl. 23.6746°r. ilg.﻿ / 54.1941; 23.6746

| Prapuntas |
| --- |
| Prapunto ežeras nuo Prapuntų pusėsPrapunto ežeras nuo Prapuntų pusėsPrapunto ežeras nuo Prapuntų pusės |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,349 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,35 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 8,73 m |
| Didžiausias gylis | 22,3 m |
| Įteka | P-1, P-2, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | V-1 |

**Prapuntas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 5 km į pietryčius nuo Šventežerio. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 2,6 km, plotis iki 1,3 km. Altitudė 125,9 m. Giliausia vieta (22,3 m) yra ežero viduryje. Kranto linija vingiuota – yra ilgos įlankos šiaurės rytuose, pietvakariuose ir šiaurės vakaruose, o iš šiaurės įsiterpia pusiasalis. Krantai statūs ir aukšti, tik įlankų galuose žemi ir pelkėti. Aplink plyti dirbami laukai, stūkso maži miškeliai.

Į Prapuntą suteka šešetas upelių (vienas – iš Dauniorio ežero), pietuose išsruvena V-1 upokšnis į Veliuonį.

Šiaurinėje pakrantėje yra išlikę ūkinių Prapuntų dvaro pastatų. Aplink įsikūrę Prapuntai, Buteliūnai, Mikyčiai. Rytinėje pakrantėje stūkso Buteliūnų piliakalnis, eina kelias  **2530**  Naujasodis–Buteliūnai .

Ežerėvardis *Prapùntas* vedamas iš priešdėlio *pra-* ir veiksmažodžio *pùsti/puñta* („tinti, brinkti, pūstis").

Prapuntas iš Buteliūnų pusės

Nuorodos
--------

* Prepunty Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IX, psl. 35 (lenk.)

1. ↑  *Prapuntas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 434
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 265
| Sagavas |
| --- |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,791 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,56 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6,56 m |
| Didžiausias gylis | 14,9 m |
| Įteka | Lankuva, bevardis upelis |
| Išteka | Sagavas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sagavas

  |
| **Koordinatės** |  54°13′13″ š. pl. 23°50′53″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22028°š. pl. 23.84806°r. ilg.﻿ / 54.22028; 23.84806Koordinatės: 54°13′13″ š. pl. 23°50′53″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22028°š. pl. 23.84806°r. ilg.﻿ / 54.22028; 23.84806 |

**Sagavas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 2 km į pietryčius nuo Seirijų. Nusitęsęs iš šiaurės į pietus 2 km, plotis iki 0,8 km. Altitudė 123,5 m. Netaisyklingo pavidalo – šiaurinę dalį skiria iš rytų giliai įsiterpiąs pusiasalis. Ežero gylis siekia 14,9 m. Kranto linija, kurios ilgis 5,56 km, labai vingiuota. Krantai statūs, aukšti, kai kur skardingi, ardomi. Pietinė ir vakarinė pakrantės miškingos, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Atabradas siauras, smėlingas, dugną dengia dumblingas molis, vakaruose – molinga klintis.

Į Sagavą įteka Lankuva, dar keli upokšniai, pietuose į Seirijį išsrūva Sagavo upelis (Baltosios Ančios baseinas).

Prie ežero yra Lapšiaus, Šilaičių, Miesto Kolonijos, Gervėnų kaimai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos, poilsiavietė. Šiaurine pakrante eina kelias  **2515**  Seirijai–Krikštonys .

Etimologija
-----------

Vandenvardis *Sãgavas* greičiausiai jotvingiškos kilmės (<\**Zagavas* < \**Žagavas*). Toliau būtų susijęs su *žagti* („teršti vandenį, maistą"), nors įmanoma ir asmenvardinė kilmė (plg. prūs. *Sage*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sagavas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 609
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 286
Koordinatės: 55°26′48.17″ š. pl. 25°28′12.46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.4467139°š. pl. 25.4701278°r. ilg.﻿ / 55.4467139; 25.4701278

| Vidinkstas |
| --- |
|  |
| Vieta | Utenos raj. Lietuva |
| Plotas | 1,195 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,95 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,8 m |
| Didžiausias gylis | 5,9 m |
| Tūris | 0,0043 km³ |
| Išteka | V-1 |

**Vidinkstas** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, apie 9 km į pietvakarius nuo Utenos. Telkšo ledyninės kilmės duburyje. Ežero ilgis (šiaurės–pietų kryptimi) – 2,03 km, vidutinis plotis – 0,49 km, didžiausias plotis – 1,01 km. Altitudė 162,1 m. Krantai daugiausia žemi, pietinis kiek pelkėtas, tik vakarinis krantas aukštas. Atabradai smėlingi, tačiau daug kur užaugę vandens augalais, dugną dengia dumblas. Krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse daugiausia plyti dirbami laukai ir pievos, tik rytinėje pakrantėje auga miškelis. Ežeras turi tris miškingas salas (0,66 ha, 0,61 ha ir 0,14 ha). Į Vidinkstą suteka keli upeliai, pietvakariuose išteka V-1 upelis į Versmyno ežerą (Anykštos baseinas).

Ežere gyvena 12 rūšių žuvys: karšiai, karosai, lydekos, raudės, ešeriai ir kt. 2013 m. atliktame ežero ichtiologiniame ištyrime nustatyta, kad žuvų biomasė yra menka, vyrauja kuojos pagal individų skaičių, o pagal masę – karšiai.

Prie Vidinksto yra įsikūrę šie kaimai: Pakalniai, Kudrė, Davainių Giria, Aleksiejiškis, Miliūnai, Pavidinkstė, Kvoseliai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Pietvakarinėje ežero pakrantėje stūkso Pakalnių piliakalnis.

Vandenvardis *Vidiñkstas* bandomas vesti iš žodžio *vidus*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vidinkstas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 501
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 376
| Paštys |
| --- |
|  |
| Vieta | Utenos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,722 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,39 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 13,5 m |
| Įteka | Šventoji, Indraja, Pašilės upelis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Šventoji |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Paštys

  |
| **Koordinatės** |  55°42′36″ š. pl. 25°41′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.71000°š. pl. 25.69667°r. ilg.﻿ / 55.71000; 25.69667Koordinatės: 55°42′36″ š. pl. 25°41′48″ r. ilg.﻿ / ﻿55.71000°š. pl. 25.69667°r. ilg.﻿ / 55.71000; 25.69667 |

**Paštys** – ežeras rytų Lietuvoje, ties Utenos, Rokiškio ir Zarasų rajonų sandūra, 10 km į pietvakarius nuo Dusetų. Ežeras telkšo rininiame, šakotame duburyje, kranto linija labai vingiuota. Ilgis (iš šiaurės vakarų į pietryčius) 2,3 km, plotis iki 0,65 km. Altitudė 99,3 m. Gylis siekia 13,5 m. Yra 0,15 ha sala. Turi ilgas įlankas. Dubens šlaitai statūs, aukšti, iš pietų prieina Davainių miškas, iš šiaurės – Jūžintų šilas ir Davainių miškas.

Paščiu iš šiaurės į pietus prateka Šventoji bei rytuose iš Indrajų ežero atsrūva Indraja.

Šalia Paščio įsikūrę kaimai: Levizarai, Likančiai, Davainiai, Bindzeliškiai. Veikia kaimo turizmo sodyba. Rytine pakrante eina kelias  **5310**  Dusetos–Užpaliai–Vyžuonos .

Vandenvardis kildinamas iš žodžių *pešti, pešioti* (greičiausiai dėl išsidraikiusios formos).

Pasčio ežero panorama iš rytų pusės
Pasčio ežero panorama iš rytų pusės

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paštys (Utenos r. Užpalių sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 322
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 249
| Luknas |
| --- |
| Vieta | Utenos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,541 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,16 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,8 m |
| Didžiausias gylis | 4,6 m |
| Tūris | 0,0015 km³ |
| Įteka | Lukna, Davila, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Lukna |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Luknas

  |
| **Koordinatės** |  55°33′59″ š. pl. 25°32′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.56639°š. pl. 25.53833°r. ilg.﻿ / 55.56639; 25.53833Koordinatės: 55°33′59″ š. pl. 25°32′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.56639°š. pl. 25.53833°r. ilg.﻿ / 55.56639; 25.53833 |

**Luknas** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, 2 km į pietryčius nuo Vyžuonų. Ežeras pailgas, vingiuotas, nusidriekęs vakarų-pietryčių kryptimi 2,7 km, plotis iki 0,42 km, vidutinis plotis 0,21 km. Altitudė 92,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Kranto linija vingiuota, krantai statūs, aukšti, kai kur ardomi vandens, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplink ežerą plyti dirbami laukai ir pievos, tik pietvakariuose stūkso miškas. Ežero dugną dengia dumblingas molis (viduryje), dumblingas smėlis (pakraščiuose) bei perplautos durpės (prie upelio žiočių).

Luknu iš šiaurės į vakarus prateka Vyžuonos intakas Lukna (Šventosios baseinas). Taip pat įteka dar 5 upeliai, tarp jų Davila (iš Davilo ežero).

Kaimai, įsikūrę prie Lukno: Lukniai, Galeliai, Sprakšiai.

2014 m. atliktame ichtiologiniame tyrime nustatyta, kad ežeras vidutinio produktyvumo, vyrauja smulkios ir menkavertės žuvys (plakiai ir kuojos).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Luknas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 295
Koordinatės: 55°28′37″ š. pl. 25°28′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47694°š. pl. 25.47500°r. ilg.﻿ / 55.47694; 25.47500

| Ilgis |
| --- |
| Ilgis prie AntalgėsIlgis prie AntalgėsIlgis prie Antalgės |
| Vieta | Utenos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,488 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,94 km |
| Kilmė | Rininis |
| Vidutinis gylis | 6,2 m |
| Didžiausias gylis | 20,5 m |
| Tūris | 0,0028 km³ |
| Įteka | 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | U-5 |

**Ilgis** – ežeras rytų Lietuvoje, Utenos rajone, apie 7,5 km į pietvakarius nuo Utenos, prie Antalgės kaimo, Utenos-Ukmergės plento ( **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis ) kairėje pusėje. Ežeras ištįsęs – 2,66 km iš šiaurės vakarų į pietryčius, siauras (plotis iki 0,28 km, vidutinis plotis – 0,17 km), vingiuotas. Altitudė 155,1 m. 

Ežeras rininis. Krantai aukšti ir statūs, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu, dugnas duobėtas, didžiausias gylis yra pietinėje dalyje ir siekia 20,5 m. Vandens tūris 2,8 mln. m³. Pakrantėse daugiausia plyti pievos ir dirbami laukai. Įteka net 6 upeliai (vienas jų iš Apšlavo ežero), pietuose išteka U-5 upelis link Utenaitės (Vyžuonos kairiojo intako).

Prie Ilgio esantys kaimai: Antalgė, Margavonės, Sūngailiškis, Pailgis, Šeibokiškis, Mirkėnai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos. Prie Antalgės kaimo įrengtas paplūdimys.

Ežerėvardis kilęs nuo žodžių *ilgas, ilga, ilgasis*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgis (Utenos r. Leliūnų sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 47
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 129