recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Calidris minuta** |
| --- |
| Mažasis bėgikas (Calidris minuta)Mažasis bėgikas (*Calidris minuta*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Tilvikiniai  *( Scolopacidae)* |
| Gentis: | Bėgikai  *( Calidris)* |
| Rūšis: | Mažasis bėgikas  *( Calidris minuta)* |

 |
| Binomas |
| ***Calidris minuta***Leisler, 1812 |

**Mažasis bėgikas**, sin. **mažutis bėgikas** (*Calidris minuta*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis. 

Tai mažiausias bėgikas, kiek mažesnis už žvirblį. Kūnas 14 cm ilgio, viršutinė pusė rausvai ruda su juodomis dėmėmis, viršugalvis rudas. Antuodegis pilkas. Vairuojamosios plunksnos pilkos. Vidurinės ir kraštinės uodegos plunksnos ilgesnės negu kitos. Apatinė kūno pusė balta, priekinė dalis rusvo atspalvio, išmarginta rusvomis dėmelėmis. Kojos ir snapas juodi. 

Gyvena šiaurėje. Lietuvoje aptinkamas traukimo metu, gegužės ir rugpjūčio – rugsėjo mėn. Laikosi būreliais.
| **Rimantas Morkvėnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. rugsėjo 28 d.Salos, Kamajų valsčius |
| Mirė | 2022 m. vasario 14 d. (72 metai) |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Alfonsas Morkvėnas |
| Motina | Paulina Morkvėnienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vilija Morkvėnienė |
|  |
| Veikla | matematikas, diplomatas |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Vilniaus universitetas |

**Rimantas Morkvėnas** (1949 m. rugsėjo 28 d. Salose, Kamajų valsčiuje – 2022 m. vasario 14 d.) – lietuvių mokslininkas, diplomatas.

Biografija
----------

1967 m. baigė Panevėžio 1-ąją vidurinę mokyklą, 1972 m. – Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. 1972–1975 m. mokėsi Lietuvos mokslų akademijos Matematikos instituto aspirantūroje. Matematikos mokslų daktaras.

1976–1977 m. buvo Fizikos ir matematikos instituto Matematinės statistikos skyriaus jaunesnysis mokslo darbuotojas, 1977–1990 m. – vyr. mokslo darbuotojas.

1990–1991 m. buvo Lietuvos informacijos biuro Briuselyje vadovas, 1991–1992 m. – Lietuvos laikinasis reikalų patikėtinis ir ambasados patarėjas Belgijoje, 1992–1995 m. – Lietuvos laikinasis reikalų patikėtinis ir ambasados patarėjas Italijoje.

1995–1999 m. vadovavo URM Politikos planavimo skyriui. 1999–2005 m. – Lietuvos generalinis konsulas Niujorke (JAV). 2005–2009 m. buvo URM Politikos planavimo departamento patarėjas išeivijos klausimais, vėliau dirbo Administracinio departamento patarėjo pareigose.

Apsigynė disertaciją atsitiktinių procesų teorijos klausimais. Paskelbė virš 30 mokslinių straipsnių. Genujos universitete skaitė tikimybių teorijos kursą.

Apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžiumi.

Aktyviai dalyvavo sprendžiant tarpukario Lietuvos ambasados pastato Romoje grąžinimo Lietuvai klausimą. Rūpinosi diplomatų Lozoraičių archyvo sugrąžinimu į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė mokslininkas, diplomatas Rimantas Morkvėnas. 15min.lt. 2022-02-19. Nuoroda tikrinta 2022-02-19.
2. ↑  dr. Rimantas Morkvėnas (1949-09-28 – 2022-02-14). Vilniaus universiteto Duomenų mokslo ir skaitmeninių technologijų institutas. Nuoroda tikrinta 2022-02-21.
3. ↑
4. ↑  Rimantas Morkvėnas[neveikianti nuoroda] (Kas yra kas Lietuvoje)
| Dausynų atminimo ženklas partizanams |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Dausynų atminimo ženklas partizanamsDausynų atminimo ženklas partizanams

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°44′50″š. pl. 21°45′19″r. ilg.﻿ / ﻿55.747176°š. pl. 21.755229°r. ilg.﻿ / 55.747176; 21.755229Koordinatės: 55°44′50″š. pl. 21°45′19″r. ilg.﻿ / ﻿55.747176°š. pl. 21.755229°r. ilg.﻿ / 55.747176; 21.755229 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Endriejavo seniūnija |
| Aukštis | 1,6 m |
| Plotas | 4 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2008 m. |

**Dausynų tipinis atminimo ženklas partizanams atminti** yra šiaurės rytiniame Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Dausynų kaime (Endriejavo seniūnija).

Paminklas
---------

Ženklas betoninis, tipinis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį cokolį, pagrindiniu fasadu atsuktas į pietus. Priekinėje plokštumoje yra įgilintas 14 eilučių memorialinis tekstas: „DAUSYNŲ KAIME / 1945 06 03 / ŽUVO TICO BŪRIO / PARTIZANAI // GRUPĖS VADAS / JUOZAS VAIŠVILAS / G. 1922 M. / PRANAS GENČAS / G. 1927 M. / ANTANAS LUČINSKAS / G. 1929 M. / KAIMO GYVENTOJAS / JURGIS DIRGĖLA / G. 1930 M". 

Paminklinės teritorijos plotas – 4 m². Tipinio atminimo ženklo aukštis – 1,6 m.

Istorija
--------

Mižuikų apylinkės miškuose 1944 m. pabaigoje ėmė burtis Kretingos ir Telšių apskričių paribyje buvusių Kulių, Endriejavo, Plungės ir Rietavo valsčių partizanai, priklausę Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos būriui, kuriam 1945 m. vadovavo Kostas Ticius (Ticas). 1945 m. birželio 3 d. per enkavedistų ir NKVD kariuomenės rezervo surengtą karinę baudžiamąją operaciją Dausynų kaime netoli Juozo Vaišvilo namų į apsuptį pateko K. Ticiaus (Tico) būrio 5 partizanų grupė. Per susišaudymą žuvo grupės vadas Juozas Vaišvilas (g. 1922 m.), partizanai Pranas Genčas (g. 1927 m.), Antanas Lučinskas (g. 1929 m.) ir kaimo gyventojas Jurgis Dirgėla (g. 1930 m.). Į enkavedistų nelaisvę, pasibaigus šoviniams, pateko partizanas Stasys Vaišvila. Pasislėpti pavyko tik sunkiai sužeistam Antanui Ruškiui (1924–2012).

Žuvusiems atminti 2008 m. spalio 8 d. Dausynų kaimo pakelėje buvo pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas, Vilnius).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vakarų Lietuvos partizanų sritis: Atlasas. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2010. – P. 154, el. Nr. 45-3
2. ↑  Antanas Ruškys. Mūsų gyvenimo keliais: [prisiminimai, eilėraščiai]. – Vilnius, 2012
3. ↑  Stanislovas Abromavičius. Drožinėjantis ir eiliuojantis žemaitis. – Varpas. Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos leidinys. – 2011
4. ↑  Įamžintos genocido ir rezistencijos aukų atminimo vietos. – Klaipėda – 2008 m. spalio 13 d.

Nuorodos
--------

* Klaipėda: dienraštis – 2008 m. spalio 13 d.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras
* Antanas Ruškys. Mano gyvenimo vingiai arba Praėjusio amžiaus keliais Archyvuota kopija 2016-03-12 iš Wayback Machine projekto.
* Varpas. Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos leidinys, 2011 m. Archyvuota kopija 2016-03-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gajus Avidijus Kasijus** (*Gaius Avidius Cassius*, g. apie 130 m. – 175 m.) – Romos imperijos karvedys ir uzurpatorius, trumpai valdęs Egiptą ir Siriją.

Gyvenimas
---------

Valdant Markui Aurelijui, Gajus Kasijus pasiekė karinės karjeros viršūnę, pasižymėjęs 162–165 m. karuose su partais ir užkariavęs Romai Seleukiją bei Ktesifoną. Vėliau pateko į senatą, o 166 m. tapo Sirijos vietininku.

175 m. atėjus klaidingoms žinioms apie Marko Aurelijaus mirtį, Avidijus Kasijus pasiskelbė imperatoriumi. Šiam žingsniui, pasak kai kurių šaltinių, jį skatino ir Aurelijaus žmona Faustina, kadangi jos sūnus, teisėtas paveldėtojas Komodas tuo metu buvo dar per jaunas valdyti. Tačiau nespėjus visiškai užimti Romos valdžios paaiškėjo, kad Markas Aurelijus iš tiesų yra gyvas. Tai žinodamas, karvedys vis tiek tęsė savo perversmą.

Avidijui Kasijui pavyko visiškai kontroliuoti Egiptą ir kai kurias kitas labai svarbias rytines Romos provincijas, tačiau platesnio pripažinimo jis nesulaukė ir kitų į savo pusę nepatraukė. Senatas paskelbė jį visuomenės priešu, o Kapadokijos vietininkas liko ištikimas Markui Aurelijui. Be to, Marką Aurelijų palaikė žymiai didesnė armijos dalis.

Po trijų mėnesių ir šešių dienų Gajų Avidijų Kasijų nužudė jo paties centurionas. Sukilėlio galva buvo nusiųsta Markui Aurelijui, kuris net nepasižiūrėjęs įsakė ją sudeginti.

Daugiausiai žinių apie Kasijų šiuo metu turima iš romėnų istoriko Kasijaus Diono „*Romėnų istorijos*" bei „*Augustų istorijos*".
| **Rimantas Mačiulaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1961 m. lapkričio 24 d. (61 metai)Klaipėdoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Natalija |
| Vaikai | Diana, Tomas |
|  |
| Veikla | medicinos mokslų daktaras, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2000 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1987 m. Leningrado I. Pavlovo medicinos institutas |

**Rimantas Mačiulaitis** (g. 1961 m. lapkričio 24 d. Klaipėdoje) – medicinos mokslų daktaras, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1979 m. baigė vidurinę mokyklą Klaipėdoje, 1987 m. baigė Leningrado I. Pavlovo medicinos institutą, gydytojas. 1990–1993 m. studijavo Sankt-Peterburgo I. Pavlovo medicinos universiteto aspirantūroje, 1994 m. apgynė medicinos mokslų daktaro disertaciją „Chirurginio lazerio panaudojimas otorinolaringologijoje. Lazerinė hemostazė". Kėlė kvalifikaciją Tartu universitete, Estija, (1992 m.), Graikijoje (2001 m.), Prancūzijoje (2002 m.), Marburgo universitete, Vokietija (2004 m.).

1987–1990 m. Leningrado, Sankt-Peterburgo I. Pavlovo medicinos universiteto gydytojas otorinolaringologas rezidentas. Nuo 1994 m. Klaipėdos universitetinės ligoninės vyresnysis gydytojas otorinalaringologas.

2000 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, 2006 m. politinės partijos Rusų aljansas Klaipėdos skyriaus narys.

Nuo 2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Paskelbė 20 spausdintų mokslinių publikacijų, iš jų 10 užsienio moksliniuose žurnaluose.

2009 m. Klaipėdos universitete suteiktas vadybos magistro kvalifikacinis laipsnis.

Nuo 2009 m. Lietuvos liaudies partijos narys, LLP Pirmininkės pavaduotojas, Klaipėdos miesto skyriaus pirmininkas.

Klaipėdos ligoninės etikos komisijos narys. Klaipėdos otorinolaringologų mokslinės draugijos narys. Sutuoktinė Natalija, vaikai Diana, Tomas.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
| **Rimantas Kasputis** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. rugpjūčio 25 d. (68 metai)Detroite, MI, JAV |
|  |
| Veikla | muzikos mokytojas, vargonininkas ir chorvedys. |

**Rimantas Kasputis** (1954 m. rugpjūčio 25 d. Detroite, MI, JAV) – muzikos mokytojas, vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

1972 baigė vidurinę mokyklą ir East Detroit Conservatory of Music. Vėliau muzikos studijas tęsė Oaklando universitete Rochesteryje, MI, kur 1978 įgijo bakalauro laipsnį ir teisę dėstyti muziką bei biologiją. 1977 vasarą muzikos žinias gilino pas trimito mokytoją Carminą Caruso Niujorke. 1973–1976 lituanistinėje mokykloje Detroite dėstė dainavimą, vėliau dirbo vokalinės ir instrumentinės muzikos mokytoju kitose mokyklose. 1972–1974 vadovavo Detroito vyrų oktetui, apie trejus metus vargonininkavo Šv. Antano bažnyčioje. Keletą metų vadovavo pramoginės muzikos orkestrui „Romantika". 1981–1988 choro vadovas Dievo Apvaizdos lietuvių parapijoje Southfielde, MI. Apie devynerius metus buvo tautinių šokių grupių „Šilainė" ir „Audinys" akordeonistas. Išleido lengvosios muzikos plokštelę „Tarp tostų ir dainų".

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Zurvanas** – pirmapradis dievas persų religijoje; beribio laiko ir erdvės dievas. Zurvanas yra gėrio dievo Ahūros Mazdos ir blogio dievo Angra Mainjaus tėvas.

Pats būdamas androginas, kad susilauktų sūnaus Zurvanas tūkstantį metų aukojo aukas. Galiausiai, kai jis jau buvo suabejojęs savo veiksmų efektyvumu, kaip tėvo abejonės rezultatas buvo pradėtas Angra Mainjus. Tuo tarpu Ahūra Mazda kilo iš aukų nuopelnų. Dar būdamas Laiko įsčiose Angra Mainjus supratęs, kad pirmagimis džiaugiasi karaliavimo privilegijomis, tad skubinosi išvysti pasaulį pirmiau nei brolis dvynys. Nors jo planai ir buvo sujaukti, Zurvanui nelieka nieko kito, kaip tik užtikrintai laukti, kol galų gale gėris įsiviešpataus.

Zurvano vaikai atstovauja dviem priešybėms, tačiau pats Zurvanas laikomas neutraliu dievu, tuo, kuriam nėra skirtumo tarp gėrio ir blogio. Taip pat Zurvanas yra likimo, šviesos ir tamsos dievas. Zurvanizme, valstybinėje Sasanidų imperijos religijoje III–VII a. Zurvanas buvo aukščiausias dievas ir keturių elementų viešpats.

Helenos Blavatskajos teosofiniame sinkretizme Zurvanas laikomas originalaus Zaratustros mokymo dalimi. Šis supratimas atmetamas šių dienų zoroastrų, laikančių zurvanizmą apostaze.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-09-09 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| „Believe in Me" |
|  |
| Bonnie Tyler singlas |
| iš albumo *Rocks and Honey* |
| Išleistas | 2013 m. kovo 14 d. |
| Formatas | CD, atsisiuntimas |
| Žanras | lengvasis rokas, kantri pop |
| Trukmė | 3:57 |
| Autorius | Desmond Child, Lauren Christy, Christopher Braide |
| Prodiuseris | David Huff |

**„Believe in Me"** – Velso dainininkės Bonnie Tyler daina iš šešioliktojo studijinio albumo „Rocks and Honey" (2013 m.).

Daina buvo įrašyta „Blackbird Studios" studijoje, Nešvilyje, Tenesyje. Originali versija trunka keturias minutes ir buvo sutrumpinta iki trijų minučių, siekiant patenkinti Eurovizijos konkurso, kuriame 2013 m. gegužės mėnesį Tyler atstovavo Jungtinei Karalystei, taisykles.

2013 m. Eurovizijos dainų konkursas
-----------------------------------

Tyler atliko dainą su keturiais pritariamaisiais dainininkais. Konkurso finale, kuris vyko gegužės 18 dieną, atstovė užėmė 19 vietą. Taškų gavo iš Airijos (7 taškai), Maltos (5), Ispanijos (4), Rumunijos (3), Šveicarijos (2) Švedijos (1) ir Slovėnijos (1).

Dainų sąrašas
-------------

CD singlas
1. „Believe in Me" (Radio edit) – 3:01
2. „Believe in Me" (Album version) – 3:57
3. „Stubborn" – 3:46

Atsisiuntimas
1. „Believe in Me" (Eurovision edit) – 3:01

Eurovizijos dainų konkurso Radijo apdovanojimai 2013
----------------------------------------------------

| Metai | Nominuotas darbas | Apdovanojimas | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | „Believe in Me" | Geriausia daina | Laimėjo |
| 2013 | Bonnie Tyler | Geriausia dainininkė | Laimėjo |
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterGal Fridman |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Izraelis** |
| Vyrų buriavimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 1996 m. Atlanta | Burlentės |
| **Auksas** | 2004 m. Atėnai | Burlentės |

**Gal Fridman** (hebr. ‏גל פרידמן‏‎, g. 1975 m. rugsėjo 16 d.) – Izraelio buriuotojas, kuris specializuojasi burlenčių rungtyje. Šalies pirmasis ir kol kas vienintelis olimpinis čempionas.

Biografija
----------

1996 m. sportininkas laimėjo bronzos medalį 1996 m. Atlantos olimpiadoje. Nepaisant sėkmės pirmoje savo olimpiadoje, Fridman nepavyko patekti į 2000 m. olimpines žaidynes. Fridman tapo pirmuoju ir lygi šiol vieninteliu Izraelio aukso medalininku olimpinėse žaidynėse. 1995–1997 m. ir 2002 m. Europos čempionato prizininkas. 2002 m. sportininkas tapo pasaulio čempionu. 2004 m. olimpiadoje sportininkas laimėjo dvi iš vienuolikos regatų ir galutinėje įskaitoje pelnė aukso medalį. 2005 m. Fridman laimėjo aukso medalį Izraelio dviračių sporto čempionate. 2008 m. sportininkui nepavyko patekti į olimpines žaidynes.

Išnašos
-------

1. ↑  gvctemp01 Archyvuota kopija 2007-12-05 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBuriavimo olimpiniai čempionai vyrų burlenčių varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1984:  Stephan van den Berg (NED)
* 1988:  Bruce Kendall (NZL)
* 1992:  Franck David (FRA)
* 1996:  Nikolaos Kaklamanakis (GRE)
* 2000:  Christoph Sieber (AUT)
* 2004:  Gal Fridman (ISR)
* 2008:  Tom Ashley (NZL)
* 2012:  Dorian van Rijsselberghe (NED)
* 2016:  Dorian van Rijsselberghe (NED)
* 2020:  Kiran Badloe (NED)
 |
|  |
| Burlenčių klasės: 
* **Windglider** (1984)
* **Division II** (1988)
* **Lechner A-390** (1992)
* **Mistral One Design** (1996–2004)
* **RS:X** (2008–2020)
 |

 |
| **Rimantas Tonkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. kovo 14 d.Dotnuva, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 2011 m. gruodžio 31 d. (77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | inžinierius, diplomatas |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Kauno politechnikos institutas |

**Rimantas Juozapas Tonkūnas** (1934 m. kovo 14 d. Dotnuvoje, Kėdainių apskritis – 2011 m. gruodžio 31 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, diplomatas.

Biografija
----------

1941–1946 m. buvo tremtyje Rusijoje. 1953 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą, 1958 m. Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą.

1958–1960 m. Vilniaus elektros skaitiklių gamyklos inžinierius. 1960–1961 m. Vilniaus šlifavimo staklių gamyklos konstruktorių biuro sektoriaus viršininkas. 1961–1990 m. Eksperimentinio metalo pjovimo staklių mokslinio tyrimo instituto (ENIMS) sektoriaus viršininkas, vyr. mokslo darbuotojas, laboratorijos vedėjas. 1969 m. išradimo autorius, 1972 m. technologijos mokslų daktaras. Paskelbė 35 mokslinius straipsnius. 1988 m. LSSR vyriausybinės mokslo ir technikos premijos laureatas.

1990–1992 m. UAB „Ekolita" Automatikos ir elektronikos skyriaus vedėjas. 1992–1997 m. Užsienio reikalų ministerijos Rytų ir Vidurio Europos skyriaus vedėjas, Lietuvos laikinasis reikalų patikėtinis Austrijos Respublikoje. 1997–2002 m. Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Estijos Respublikoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Rimantas Tonkūnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 327
3. ↑
4. ↑  Netekome ambasadoriaus R.J.Tonkūno, 2012-01-02

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Jurgis Šaulys** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Austrijos Respublikoje** 1992–1997 m. | Po to:**Gintė Damušytė** |
| Prieš tai:**Halina Kobeckaitė** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius Estijos Respublikoje** 1997–2002 m. | Po to:**Antanas Vinkus** |
Junkers F 13 prototipo Herta registracijos numeris D-183 (1919 m. rugpjūčio 19 d. Vokietija)
Orlaivių registracijos žymėjimas pasaulio valstybėse
**Orlaivių registracija** – tai specialių raidžių ir numerių derinys, rašomas ant visų orlaivių šono, siekiant juos identifikuoti. Kariniai orlaiviai žymimi pagal uodegos kodą ir serijos numerį. Pagal Tarptautinės civilinės aviacijos organizacijos Čikagos konvenciją visi orlaiviai privalo būti registruoti nacionalinės aviacijos agentūros ir viso orlaivio naudojimo metu turėti registracijos dokumentus. Kai kurios nacionalinės agentūros reikalauja, kad specialioje orlaivio fiuzeliažo vietoje ant nedegančios lentelės būtų pažymėtas registracijos numeris – tai siekiama, kad avarijos ar kitų panašių įvykių metu būtų lengviau atpažinti orlaivį.

Nors kiekvienas orlaivis žymimas atskiru numeriu, gali būti leidžiama numerius keisti. Tai gali būti daroma, kai orlaivis parduodamas, sunaikinamas ar sandėliuojamas. Taip pat orlaivių registracijos numeris gali keistis dėl naujų savininkų, registracijos teisės ar kitomis panašiomis situacijomis.

Istorija
--------

Pirmieji pradėti orlaivių registracijos žymėjimai buvo pagal 1913 m. nustatytus aviacijos šaukinius. Iki 1919 m. šie šaukiniai buvo nustatyti visiems radijo signalų naudotojams, o ne atskiriems orlaiviams. Nuo 1919 m. Paryžiaus oro navigacijos konvencijos registracija tapo privaloma visiems orlaiviams. Pagal šių metų susitarimą orlaivių žymėjimui buvo naudojamas nacionalinis valstybės žymėjimas, po kurio turėjo būti brūkšnelis, keturios raidės ir tam tikras balsis.

Nuo 1927 m. orlaivių registraciją prižiūri Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija. 1944 m. surengtoje Čikagos konvencijoje nutarta, kad visi orlaiviai, besinaudojantys oro erdve, privalo būti registruoti, o numeris visuomet matomas ant orlaivio šono.

Žymėjimas
---------

Bendrosios aviacijos lėktuvas su registracija „G-KELS" – raidė G reiškia, kad lėktuvas yra iš Jungtinės Karalystės.
Įprastai orlaivių žymėjimą sudaro 5 raidės, atskirtos brūkšneliu, pavyzdžiui žymėjimas VT-ANG reiškia, kad orlaivis yra iš Indijos (VT raidės priklauso Indijos oro erdvei). Tam tikri žymėjimai skiriasi skirtingose šalyse ar skirtingiems orlaiviams. Tarkim JAV visi orlaiviai pradedami žymėti raide N, po jos seka nuo vieno iki penkių raidžių ir skaičių derinys.

Kitoks žymėjimas naudojamas bendrosios aviacijos orlaiviams – jie žymimi tokia tvarka: pirmoje vietoje žymima šalies raidė ar raidės, po brūkšnelio rašomos dar keturios raidės ar skaičių ir raidžių derinys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  US Air Force Tail Codes
| Bad Homburgasvok. *Bad Homburg vor der Höhe* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Bad HomburgasBad Homburgas

50°13′0″ š. pl. 8°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.21667°š. pl. 8.60000°r. ilg.﻿ / 50.21667; 8.60000﻿ (Bad Homburgas)Koordinatės: 50°13′0″ š. pl. 8°36′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.21667°š. pl. 8.60000°r. ilg.﻿ / 50.21667; 8.60000﻿ (Bad Homburgas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Hesenas Hesenas |
|  |
| **Meras** | Alexander Hetjes (CDU) |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 53 244  |
| **Plotas** | 51,16 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 1 041 žm./km² |
| **Altitudė** | 194 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.bad-homburg.de |
|  **Vikiteka** | Bad Homburgas |

**Bad Homburgas** (vok. *Bad Homburg vor der Höhe*) – miestas Heseno žemėje, Vokietijoje. Įsikūręs pietinėje Taunuso kalnų papėdėje. Ribojasi su Frankfurtu prie Maino, Oberurzeliu, kt. Bad Homburgas priklauso Frankfurto Reino-Maino regioninei institucijai (urbanistinei zonai). Miestas gerai žinomas dėl jame esančių mineralinių vandenų, kurortų ir kazino. 53 244 gyventojai (2015 m. duomenys).

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose, Homburgas paminėtas 1180 m. 1330 m. suteiktos teisės prekybai. 1866 m. atiteko Prūsijai. XIX a. vid. Homburgas tapo populiariu kurortu. 1841–1842 m. pastatyta pirmoji sanatorija ir kazino. 1912 m. prie miestelio pavadinimo buvo pridėtas *Bad* priešdėlis, reiškiantis 'pirtį' (prausimasį). 1860 m. sujungtas geležinkelio linija su Frankfurtu.

Miestų partnerystė
------------------

* Šveicarija Kūras, Šveicarija
* Kroatija Dubrovnikas, Kroatija
* Jungtinė Karalystė Ekseteris, Anglija
* Čekija Marianske Laznės, Čekija
* Austrija Mairhofenas, Austrija
* Rusija Peterhofas, Rusija
* Italija Teračina, Italija
* Liuksemburgas Mondorf le Benas, Liuksemburgas
* Prancūzija Kabūras, Prancūzija

Galerija
--------

* 
* 
*
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Šveicarijos vėliava Šveicarija** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1900 Paryžius | Klūpomis |
| **Auksas** | 1900 Paryžius | Kom. pistoletas |
| **Auksas** | 1900 Paryžius | Kom. šautuvas |
| **Bronza** | 1900 Paryžius | Pistoletas |

**Konrad Stäheli** (1866 m. gruodžio 17 d. – 1931 m. lapkričio 5 d.) – Šveicarijos sportinio šaudymo atstovas, olimpinis ir pasaulio čempionas, pasaulio rekordininkas.

Biografija
----------

Šveicarijos nacionalinė šaudymo rinktinė 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse
Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse šveicaras dalyvavo sportinio šaudymo varžybose. Vyrų šaudyme graižtviniu šautuvu klūpomis Stäheli tapo pirmuoju olimpiniu čempionu. Sportininkas taip pat laimėjo bronzą šaudyme pistoletu. Komandinėse šautuvo ir pistoleto rungtyse šveicarui įteikti aukso medaliai. 

1909 m. Stäheli tapo pirmuoju sportininku istorijoje pelniusiu virš 1000 taškų graižtvinio šautuvo varžybose.

Pasaulio čempionatuose Konrad Stäheli pelnė 65-is medalius tarp kurių 38 aukso.

Nuorodos
--------

* Sports Reference svetainėje Archyvuota kopija 2020-04-17 iš Wayback Machine projekto.
Gajaus statula Ispanijos Aukščiausiojo teismo rūmuose Madride
**Gajus** (lot. *Gaius* arba *Caius*, 130–180) – garsus senovės romėnų juristas ir teisės mokytojas. Nors apie jo gyvenimą yra žinoma labai mažai, išlikę šaltiniai liudija, kad Gajus buvo žymus teisės žinovas ir vieno iš geriausiai išlikusių romėnų teisinių veikalų – *Institucijos* – autorius.

Nors žinoma, kad teisiškai Gajus buvo Romos pilietis su pilnu vardu, dėl nežinomų priežasčių jis pasirašydavo savo darbus vieninteliu asmenvardžiu *Gajus* (kai kuriuose šaltiniuose vadinamas kitu lotynišku vardu *Caius*). 

Manoma, kad Gajus savo teisinį išsilavinimą įgijo Romoje, bet jurisprudencijos veikalus ėmėsi kurti jau būdamas rytinėse Romos provincijose.

Gajaus garsiausias teisinis veikalas buvo *Institucijos* (lot. *Institutes*), skirtas teisę studijuojantiems mokiniams 161–160 m. pr. m. e. Berite (dabartinis Beirutas). Greičiausiai Gajus savo darbo nepublikavo, tai buvo padaryta daug vėliau.

1816 m. Veronoje buvo rastas penktojo amžiaus manuskriptas, kuriame aptikti *Institucijos* – vienintelis išsamus teisinis veikalas išlikęs iš Romos imperijos principato laikų. Nors originaliame manuskripte *Institucijos* buvo paslėptos po vėliau ant viršaus užrašytais tekstais, veikalą pavyko atkurti iki labai aukšto ir tikslaus lygio.

Gajus buvo labai produktyvus senovės romėnų teisės specialistas. Žinoma mažiausiai apie 30 knygų priklausančių jo autorystei. Justiniano laikų Romos civilinio kodekso sudarytojai panaudojo 521 pastraipą iš originalių Gajaus veikalų.

Nors nėra sutariama apie Gajaus teisinius pasiekimus, pastebimas jo išskirtinis dėmesys Romos provincijų teisei. Ketvirtajame amžiuje Gajaus veikalai plito vakarinėse Romos imperijos dalyse. 426 m. dalis jo darbų buvo įtraukta į Romos *Citatų teisę*, jis tapo lygiaverčiu teisės autoritetu, lyginamas su garsiaisiais jurisprudencijos žinovais: Papinianu, Pauliumi, Ulpianu ir Modestinu.

Lietuvių kalba *Institucijos* išleistos 2012 m. Stasio Vėlyvio ir Mariaus Jonaičio darbe *Gajaus institucijos / Gaii institutiones* (Registrų centras, ISBN 9789955301165).

Išnašos
-------

1. ↑  The Oxford Classical Dictionary, Oxford: Oxford Press, 620.
| Bad Ragacasvok. *Bad Ragaz* |
| --- |
| *Bad Ragaco panorama* |
|  |
| 

Bad RagacasBad Ragacas

47°00′0″ š. pl. 9°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.00000°š. pl. 9.50000°r. ilg.﻿ / 47.00000; 9.50000﻿ (Bad Ragacas)Koordinatės: 47°00′0″ š. pl. 9°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.00000°š. pl. 9.50000°r. ilg.﻿ / 47.00000; 9.50000﻿ (Bad Ragacas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Sankt Galeno kantonas Sankt Galeno kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 4 979  |
| **Kalba** | Vokiečių |
| **Plotas** | 25,37 km² |
| **Tankumas** (2004) | 196 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 7310 |

**Bad Ragacas** (vok. *Bad Ragaz*) – miestas šiaurės rytų Šveicarijoje, Sankt Galeno kantone, į šiaurę nuo Kūro. Miestas įsikūręs Glarno Alpėse, 516 m aukštyje virš jūros lygio, Reino rytiniame krante, prie į jį įtekančios Taminos upės tarpeklio. Beveik 5,0 tūkst. gyventojų (2004 m.).

Bad Ragacas yra balneologinis ir klimatinis kurortas, įrengtos gydyklos, sanatorijos. Trykšta mineralinis vanduo (37 °C, radioaktyvus). Aplinkiniuose kalnuose vystomas žiemos sportas (įrengtas funikulierius, kabantieji lynų keliai). Barokinė bažnyčia (1705 m.), viduramžių varpinė (paaukštinta 1892 m.), Pfeferso vienuolyno buvęs vietininkystės pastatas (1774 m. dabar viešbutis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bad Ragacas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| Skyrybos ženklai |
| --- |
| apostrofas ( **'** ) ( **’** )
skliausteliai ( **( )** ) ( **[ ]** ) ( **{ }** ) ( **⟨ ⟩** )
dvitaškis ( **:** )
kablelis ( **,** )
brūkšnys ( **‒** ) ( **–** ) ( **—** ) ( **―** )
daugtaškis ( **…** ) ( **...** )
šauktukas ( **!** )
taškas ( **.** )
brūkšnelis ( **-** ) ( **‐** )
klaustukas ( **?** )
kabutės ( **‘ ’** ) ( **" "** ) ( **„ "** ) ( **« »** )
kabliataškis ( **;** )
pasvirasis brūkšnys ( **/** ) 
tarpas (   ) 
skirsnis ( **§** ) |
| Tipografiniai ženklai |
| ampersandas ( **&** ) 
žvaigždutė ( **\*** ) 
eta ( **@** ) 
pasvirasis kairinis brūkšnys ( **\** ) 
laipsnis ( **°** ) 
grotelės ( **#** ) 
tildė ( **~** ) 
vertikalusis brūkšnys ( **|** )
dalybos ženklas ( **÷** ) |

 *Kitos reikšmės – Eta (reikšmės).*
**Eta** (**@**) − tipografijos simbolis, naudojamas el. pašto sistemose. Taip pat „Twitter", „Instagram" bei kituose socialiniuose tinkluose ir mobiliose programėlėse.

1977 m. pasirodė pirmas ARPANET tinklo el. paštas su eta simboliu. Nuo to laiko rašomas el. pašto adresuose. Vėliau @ simbolis kartu su # simboliu buvo naudojamas įvairiose susirašinėjimo programose, tarp jų ir mIRC. Po to pastarieji simboliai prigijo „Twitter" socialiniame tinkle, o vėliau sukurta „Instagram" programelė juos abu dar labiau išpopuliarino. Pastaruose socialiniuose tinkluose eta simbolis leidžia bendrauti tarpusavyje.

Paprastai vietos, krypties ar sąlygų santrumpa. Praeityje tai buvo komercinė santrumpa „esant vieneto kainai" (angl. *at the rate of*), pavyzdžiui *3 rąstai @100 Lt = 300 Lt*. Simbolis kartais naudojamas eksperimento ar matavimo sąlygoms aprašyti (automobilis suvartoja 8,2 l / 100 km @ 110 km/val – nurodant taip pat greitį). @ taip pat dažnai reiškia jog kairėje nuo ženklo paminėtas objektas yra dešinėje nuo ženklo esančiojo dalis ar gali būti rastas ta kryptimi. Chemijoje @ reiškia vienos molekulės „įkalinimą" kitos viduje (*La@C60* – lantano atomas C60 fulerene). Įvairiose kutūrose, programavimo kalbose sutinkama ir daug kitokių reikšmių.

1674 m. teisinis dokuments prancūzų kalba. @ (dešinėje viršuje) naudojamas vietai nusakyti.
Nors daugelis senesnių rašomųjų mašinėlių praeityje šio ženklo atspausdinti negalėjo, dar 1889 m. jis buvo įtrauktas *Hammond 1* šriftą, taip pat buvo labai sėkmingos *Underwood No. 5* šrifto dalis. Šiuo metu simbolį turi beveik visos kompiuterių klaviatūros. ASCII kode tai paskutinis simbolis prieš didžiąsias anglų (lotyniškos) abėcėlės raides.

Kodai
-----

| Simbolis
  | Unicode
  | HTML
  |
| --- | --- | --- |
| @
  | U+0040
  | &#64;
  |
| ﹫
  | U+FE6B
  | &#65131;
  |
| ＠
  | U+FF20
  | &#65312;
  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Definition of at sign". *Merriam-Webster's Learner's Dictionary*.
2. ↑  Seward, Zachary M. „The first-ever hashtag, @-reply and retweet, as Twitter users invented them". *Quartz*. Nuoroda tikrinta 2016-07-27.
3. ↑  „The @-symbol, part 2 of 2", shadycharacters.co.uk


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eta (simbolis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Orko Sołowiejczyk** |
| --- |
| Gimė | 1865 m. spalio 20 d.Marijampolė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1942 m. spalio 31 d. (77 metai)Varšuva, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | Chirurgas. |

O. Soloveičiko kapas
**Orko Soloveičikas** (lenk. *Orko Sołowiejczyk*) (1865 m. spalio 20 d. Marijampolėje, Rusijos imperija - 1942 m. spalio 31 d. Varšuvoje, Trečiasis Reichas) – Lietuvos žydų kilmės Lenkijos chirurgas.

Biografija
----------

Gimė 1865 m. spalio 20 d. Marijampolėje. Tėvai *Chaimas* ir *Basia* Soloveičikai. Studijavo mediciną Varšuvos universitete, 1893 m. sausio 26 d. įgijo gydytojo kvalifikaciją. Nuo 1893 m. vasario 15 d. dirbo asistentu privačioje *Aleksandro Tauberio* chirurgijos klinikoje. Nuo 1898 m. dirbo žydų ligoninėje, 1898 m. lapkričio 27 d. įgijo daktaro laipsnį. Žydų ligoninėje dirbo iki 1934 metų. 

1907 m. atidarė savo privačią kliniką. I pasaulinio karo metu dirbo karo lauko ligoninėje. Vokiečiams okupavus Lenkiją, perkraustytas į Varšuvos getą, kuriame mirė 1942 m. spalio 31 dieną.

Nuorodos
--------

* Kapo aprašymas (lenk.).

Literatūra
----------

* Piotr Szarejko: Słownik lekarzy polskich XIX wieku. T. 3. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe Semper, 1997, s. 354-355. ISBN 83-85810-82-X.
* Cmentarze m. st. Warszawy. Cmentarze żydowskie. Warszawa: Rokart, 2003. ISBN 83-916419-3-7.
| Konseljeiro Lafajetė*Conselheiro Lafaiete* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Konseljeiro LafajetėKonseljeiro Lafajetė

20°39′40″ p. pl. 43°47′10″ v. ilg.﻿ / ﻿20.66111°š. pl. 43.78611°r. ilg.﻿ / 20.66111; 43.78611﻿ (Konseljeiro Lafajetė)Koordinatės: 20°39′40″ p. pl. 43°47′10″ v. ilg.﻿ / ﻿20.66111°š. pl. 43.78611°r. ilg.﻿ / 20.66111; 43.78611﻿ (Konseljeiro Lafajetė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Minas Žeraisas Minas Žeraisas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1790 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 116 527  |
| **Altitudė** | 995 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Konseljeiro Lafajetė |

**Konseljeiro Lafajetė** (port. *Conselheiro Lafaiete*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Minas Žeraiso valstijoje, Espinjaso kalnagūbrio pietuose, 96 km į pietus nuo Belo Horizontės. Yra oro uostas, pro miestą eina geležinkelis ir plentas Belo Horizontė–Rio de Žaneiras. Metalurgijos, transporto priemonių (ypač lokomotyvų ir vagonų) gamybos, maisto pramonė. Netoli Konseljeiro Lafajetės yra mangano rūdos kasykla. Žemės ūkio regiono, kuriame auginami manijokai, kukurūzai, bulvės, pupelės bei verčiamasi galvijininkyste, prekybinis centras. Veikia istorijos, geležinkelių, mangano muziejai. Yra nemažai barokinių bažnyčių.

Istorija
--------

Vietovė kolonizuota nuo 1711 m. gyvenvietė įkurta 1790 m. ir vadinta ***Real Vila de Keluzu*** (*Real Vila de Queluz*). Miesto teisės suteiktos 1872 m. o 1934 m. miestas pervadintas čia gimusio politiko ir teisininko Lafayette Rodrigues Pereira garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Conselheiro Lafaiete*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

PKN Orlen būstinė Plocke, Lenkijoje
Orlen, Vokietijoje
**PKN Orlen** (lenk. *Polski Koncern Naftowy Orlen Spółka Akcyjna*) – Lenkijos energetikos bendrovė, naftos perdirbimo koncernas, valdantis degalinių tinklą Europoje. Tai viena iš didžiausių naftos pramonės korporacijų Vidurio Europoje. Šiuo metu koncerną sudaro 76 bendrovės.
Buveinė – Plockas. Prezidentas – *Igor Chałupiec*.

„PKN Orlen" valdo didžiausią Lenkijoje degalinių tinklą (1906 degalines), taip pat didžiausią naftos perdirbimo (rafinavimo) ir petrochemijos kompleksą, laikomą vienu iš moderniausių ir efektyviausių šios rūšies objektų Europoje.
Pagrindinės PKN Orlen grupės bendrovės yra Basell orlen Polyolefins Sp. z o.o. Orlen Deutschland, ZA Anwil S.A. IKS „Solino" S.A. Orlen Oil Sp. z o.o. ir rafinavimo fabrikai Trzebinia ir Jedlicze miestuose.

2005 m. 4-o ketvirčio pradžioje PKN Orlen S.A. tiesiogiai priklausė 76-ių bendrovių pajai arba akcijos. Bendroves, sudarančias kapitalo grupę PKN Orlen S.A. galima skirstyti į 2 pagrindines grupes:

* pagrindinės veiklos (core business) bendrovės, prie kurių priskiriamos šakinės, kuro ir dujų bendrovės
* papildomos veiklos (non - core business) bendrovės, prie kurių priskiriamos transporto ir techninės priežiūros bendrovės, veikimo palaikymo tarnybos, taip pat su gaminiais bei prekyba susijusios rizikos diversifikacijos bendrovės ir kitos, nė vienai iš anksčiau išvardytų grupių nepriskirtos bendrovės.

Rodikliai
---------

Kapitalo grupė PKN Orlen antrame 2006 m. ketvirtyje pasiekė rekordinį ketvirčio grynąjį pelną – 980 milijonų zlotų. Naudojamo kapitalo grąžos (angl. ROACE) rodiklis buvo 18,3 %, o pelno lygis prieš palūkanas, mokesčius, amortizaciją ir nusidėvėjimą (angl. EBITDA) siekė 1622 milijonus zlotų.

Operacinių išlaidų mažinimo programa minėtame ketvirtyje leido sutaupyti 228 milijonus zlotų. Šios programos (lenk. KPRKO) įdiegimo rezultatai, pasiekti per tris šių metų ketvirčius, leido įvykdyti 82 % metinio taupymo plano.

Istorija
--------

*PKN Orlen* įsteigta 1999 susijungus dviem valstybiniams koncernams *Petrochemia Płock S.A.* bei ***C**entrala **P**roduktów **N**aftowych (CPN)* ir nuo to laiko yra rinkos lyderis Lenkijoje. Firmos vardas „Orlen" kilo iš žodžio *Orzeł* (erelis, firmos simbolis). Koncernas pastaruoju metu sėkmingai plečiasi Europoje.

Nuo 2003 kovo mėn. PKN Orlen įžengė į Vokietijos rinką ir sukūrė ištisą Orlen Deutschland AG (per 500) degalinių tinklą Š. Vokietijoje.
Nuo 2005 gegužės 24 d. *PKN Orlen* valdo degalinių tinklą *Unipetrol* Čekijoje.
Nuo 2006 gruodžio 15 d. *PKN Orlen* valdo Lietuvos energetikos koncerną „Mažeikių nafta".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Orlen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orlen Lietuva **(**liet.**)**
* Oficialus koncerno tinklalapis (lenkų, anglų k.)
* Orlen Vokietija
Švč. Trejybės koplyčios vaizdas vėlų vakarą
**Švenčiausios Trejybės koplyčia** (lenk. *Kaplica Trójcy Świętej*) – Romos katalikų koplyčia pietryčių Lenkijos Liublino mieste, istorinis ir architektūrinis XIV–XV a. paminklas. Ypač vertinamos vidaus patalpų viduramžių freskos, nutapytos bizantiniu stiliumi.

Istorija
--------

Koplyčios atsiradimas siejamas su Lenkijos karaliaus Kazimiero Didžiojo valdymo laikais; manoma, kad 1327 m. ji jau buvo išmūryta. Šventovė priklausė Liublino piliai ir stovėjo jos kieme. 1407 m. Lietuvos–Lenkijos valdovo Jogailos iniciatyva koplyčia buvo rekonstruota gotikiniu stiliumi, o 1418 m. į Liubliną buvo pakviesti tapybos meistrai iš Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės rytinių žemių. Jiems buvo pasiūlyta ištapyti koplyčios vidines sienas.

*Jogaila suklupęs prieš Dievo Motiną.* Freska koplyčios vidinėje sienoje
Darbus atliko anoniminių menininkų grupė pagal tuo metu nusistovėjusius stačiatikių bažnyčios kanonus. Freskų atsiradimą finansavo Jogaila – tai byloja ir išlikęs Jogailaičių dvigubas kryžius virš įėjimo, be to karaliui pašvęsti du paveikslai. Viename jų Jogaila pavaizduotas ant žirgo, angelas deda jam ant galvos karūną ir į rankas įteikia kryžių. Antrame jis klūpo prie Dievo Motinos.

Katalikiška koplyčia aptarnavo pilies gyventojus. 1569 m. jos menėse buvo susirinkę Lietuvos ir Lenkijos bajorų pasiuntiniai ir derėjosi dėl būsimos Liublino unijos sąlygų. Ant koplyčios vienos iš sienų matomas užrašas lotynų kalba: *Pio(tr) Jeżewski (1569) unia facta est cum ducatus Lytuanie*. Jį galėjo palikti vienas iš Unijos pasirašymo liudininkų ir primena Lietuvą (tekste *Lytuanie*).

Šaltiniai
---------

* Jagielloński Szlak Unii Lubelskiej Archyvuota kopija 2015-10-01 iš Wayback Machine projekto.
* The Chapel of the Holy Trinity Archyvuota kopija 2007-07-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Švč. Trejybės koplyčia Liubline** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Freskų galerija
|  |
| --- |
| **Pietinės Afrikos istorija** |
| PAR, Namibijos, Botsvanos, Lesoto, Svazilendo |
| Choisanai, Bantu migracija |
| Kapo kolonija |
| Mfekanė |
| Didysis trekas, Anglų-zulų karas: |
| Natalis, Oranžija, Transvalis, Svazilendas, Bečuanalendas, Basutolendas, Vokietijos Pietvakarių Afrika |
| Anglų-būrų karai |
| Pietų Afrikos Sąjunga |
| Nepriklausomybė: |
| PAR, (Bantustanai), Svazilendas, Lesotas, Namibija, Botsvana |

Tradiciškai laikoma, kad dabartinės svazių Dlaminių karališkosios šeimos pasekėjai XVI a. pabaigoje migravo į petus iš dabartinio Mozambiko. Po keleto konfliktų su dabartinio Maputu apylinkėse gyvenančiais žmonėmis, ngvanė – kaip jie tuo metu save vadino, apie 1750 m. apsigyveno šiaurinėje Zulų karalystės dalyje.

XIX a. ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje svazių vadas Msvatis sukūrė didelę valstybę, dukart didesnę už dabartinį Svazilendą. 1843 m. šalis tapo apsupta Europos kolonijinių valstybių, kurios kėsinosi ir į Svazilendą. Labiausiai stengėsi būrai, pusvelčiui supirkę žemes iš vietinių vadų. 1894 m. Svazilendas tapo būrų respublikos Transvalio dalimi. 1903 m. po Anglų-būrų karo Svazilendas perėjo į Jungtinės Karalystės priklausomybę. 1968 m. šalis tapo nepriklausoma. 1970 m. karalius Sobuza II atšaukė konstituciją ir perėmė visą valdžią į savo rankas. Sobuza II mirė 1982 m. jo paveldėtoju tapo Msvatis III.

2018 m. balandžio 19 d. Svazilando karalius Msvatis III pranešė, kad oficialus pavadinimas Svazilando Karalystė yra pervadinamas į Esvatinio Karalystę, pažymint 50-as svazių valstybės nepriklausomybės metines. Naujas pavadinimas, Esvatinis (eSwatini), svazių kalboje reiškia „svazių žemę".

Nuorodos
--------

1. 1 2  Donald L. Sparks *Swaziland*. 2009 World Book. Multimedia Encyclopedia. V.13
2. ↑  „Swaziland king changes the country's name". *BBC News* (anglų). 2018-04-19. Nuoroda tikrinta 2018-04-19.

v • a • r **Afrikos šalių istorijos** 

Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pietų Sudanas · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Ernst Ludwig Kirchner 1919 m. paveikslas „Žiemos peizažas mėnesienoje" buvo vienas iš eksponuotų parodoje „Degeneracinis menas"
 Jozefas Gebelsas „Degeneracinio meno" parodoje Berlyne
**„Išsigimęs menas"** (vok. *Entartete Kunst*) – kilnojamoji paroda, kuri pirmą kartą įvyko 1937 m. Miunchene. Suorganizuota Vokietiją valdančios nacionalsocialistų partijos iniciatyva.

Degeneraciniu ar išsigimusiu menu nacistinėje Vokietijoje (1933−1945) buvo pavadinta dailininkų modernistų kūryba, kuri neatitiko nacistinės ideologijos. 1937 m. vadovaujant A. Hitlerio mėgstamam dailininkui Adolf Ziegler šimtai kūrinių buvo konfiskuoti ir pašalinti iš viešųjų Vokietijos muziejų ir galerijų. Apie 650 kūrinių, daugiausiai vokiečių menininkų, buvo eksponuoti 1937 m. Miuncheno „Degeneracinio meno" parodoje. Jos laikas sutapo su „Didžiojo Vokietijos meno" paroda Miunchene, kurioje nacistai pateikė savo estetinį supratimą apie meną, daugiausiai klasicizmo ir neoklasicizmo kūrinius. Abi parodos buvo beveik toje pačioje gatvėje. Vėliau „Degeneracinio meno" paroda tapo kilnojamąja ir per trejus metus buvo parodyta dar 12 Vokietijos ir Austrijos miestų.

Tarp parodos menininkų, kurie buvo pristatyti „degeneracinio meno" kūrėjais, buvo: Max Beckmann, George Grosz, Erich Heckel, Ernst Ludwig Kirchner, Max Pechstein, Paul Klee, Oskar Kokoschka, Ewald Mataré, Ernst Barlach, Max Ernst, Karel Niestrath, Emil Nolde, Vasilijus Kandinskis, Lyonel Feininger, Christian Rohlf, Karl Schmidt-Rottluff, Lasar Segall, bei lietuvis Pranas Domšaitis ir kt. Nacistai skelbė, kad „degeneracinį meną" esą kuria žydai ir bolševikai, tačiau iš 112 autorių „Degeneracinio meno" parodoje buvo tik 6 žydai. Daugiausiai nacistų dėmesio sulaukė vokiečių ekspresionistų grupės „Tiltas" nariai. 

Parodos ekspozicija buvo suskirstyta į teminius kambarius: meno, kuriuo įžeidžiama Vokietijos moterų garbė; meno, kurį sukūrė žydai ir komunistai; meno, kuriuo įžeidžiami Vokietijos kariai; šventvagiško meno. Vienas kambarys su abstrakcionistiniais paveikslais buvo pavadintas „pamišimo kambariu". Parodos buklete buvo rašoma: *„Iš šio siaubo kambarių paveikslų ir piešinių neįmanoma nusakyti, kas dėjosi sergančiame prote tų, kurie laikė teptuką ir pieštuką"*. „Degeneracinio meno" paroda Miunchene sutraukė apie 1 mln. lankytojų, apie 3 kart daugiau nei „Didžiojo Vokietijos meno".

Šaltiniai
---------

* neuegalerie.org
* BBC News
* germanhistorydocs.ghi-dc.org

1. ↑  nytimes.com
2. ↑  The Guardian
| **Hermanas Giedraitis** |
| --- |
| Giedraičiai (giminė) |
| (Giedraičių herbas) |
| (Giedraičių herbas) |
|  |
| Gimė | apie 1400 m.Giedraičiai |
| Mirė | prieš 1439 m. spalio 30 d.Krokuva |

**Hermanas Giedraitis** (lot. *Hermannus de Lytwania alias de Kiederothya, Hermannus princeps Gedorothiensis*, lenk. *Herman Giedroyć*, g. apie 1400 m. Giedraičiai – m. prieš 1439 m. spalio 30 d. Krokuva) – Katalikų bažnyčios veikėjas, kanonistas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Kunigaikštyčių, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto žmonos Julijonos ir Jogailos žmonos Sofijos Alšėniškės giminaitis.

Nuo 1419 m. studijavo Krokuvos universitete. Karališkosios šeimos globotinis. Vienas pirmųjų, akademinius ir mokslo laipsnius įgijusių lietuvių: 1426 m. – bakalauras, 1433 m. – magistras, 1438 m. – kanonų teisės daktaras. Nuo 1435 m. Krokuvos ir Vlodavo kapitulų kanauninkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Tumelis. *Hermanas Giedraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 638 psl.
**Proporcingas atstovavimas** – rinkimų sistema, kuria siekiama kandidatų grupėms suteikti mandatų kiekį, proporcingą jų gautų balsų skaičiui. Ji turi daug galimų variantų, nes proporcijos gali būti apskaičiuojamos įvairiai, priklausomai nuo pasirinktos formulės. Du pagrindiniai tipai: **partijų sąrašų** ir **perkeliamojo balso**.[1]

Istorija
--------

Ši sistema buvo pradėta naudoti daugelyje Europos valstybių antroje XIX a. pusėje, taisant daugumos atstovavimo rinkimų sistemos ydas.

Tipai
-----

### Partijų sąrašų

Naudojant partijų sąrašų metodą, partijoms mandatai išdalinami proporcingai jų gautiems balsams. Pavyzdžiui, partija A gavusi 35 % rinkėjų balsų, gaus ir 35 % visų galimų vietų parlamente, kurias išdalins sąrašo viršuje esantiems nariams.

### Perkeliamojo balso

Perkeliamojo balso atveju mandatai išdalinami lygiai taip pat kaip ir naudojant partijų sąrašų modelį. Skirtumas tik tas, kad rinkėjams suteikiama papildoma galimybė reitinguoti partijų sąrašus. Tai sustiprina rinkėjų atstovavimą, nes leidžia jiems į viršų iškelti kandidatus, esančius ne sąrašo pradžioje.

### Vieno perleidžiamo balso sistema

Vieno perleidžiamo balso sistema, kai naudojamas prioritetinis balsavimas ir kiekviename etape pašalinamas vienas kandidatas, taip pat leidžia pasiekti proporcinį atstovavimą.[2]

Formulės
--------

Mandatai kandidatų sąrašams gali būti paskirstomi taikant įvairius matematinius metodus. Populiariausi iš jų: d’Hondt ir Sainte-Laguë.

Poveikis politinei sistemai
---------------------------

Proporcinio atstovavimo sistema, lyginant su daugumos atstovavimo, yra daug palankesnė įvairioms mažumoms ir mažoms partijoms, nes už jas atiduoti rinkėjų balsai nebūna „prarandami". Dėl šios priežasties ją naudojančiose valstybėse paprastai susiformuoja daugiapartinė valdžia su dažnomis koalicinėmis vyriausybėmis.

Kritika
-------

Manoma, jog proporcingo atstovavimo sistemos paskatintas daugiapartiškumas ir koalicinių vyriausybių egzistavimas mažina stabilumą ir valdžios veikimo efektyvumą, tačiau yra ir tai paneigiančių tyrimų.[3]

Šaltiniai
---------

* David Robertson. *The Routledge dictionary of politics, 3rd edition*. Routledge, 2004

Išnašos
-------

1. ↑  Algis Krupavičius, Robertas Pogorelis. *Rinkimų sistema ir rinkimai*. iš *Lietuvos politinė sistema: sąranga ir raida*. Poligrafija ir informatika, 2004. p. 248–249
2. ↑  Jonathan Levin, Barry Nalebuff „An Introduction to Vote-Counting Schemes", „Journal of Economic Perspectives", vol. 9, no. 1, Winter 1995, pp. 3-26, DOI 10.1257/jep.9.1.3
3. ↑  Algis Krupavičius, Robertas Pogorelis. *Rinkimų sistema ir rinkimai*. iš *Lietuvos politinė sistema: sąranga ir raida*. Poligrafija ir informatika, 2004. p. 252
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Prosna |
| --- |
| Prosna Kališe Prosna Kališe |
| **Ilgis** | 216,8 km |
| **Baseino plotas** | 4924,7 km² |
| **Ištakos** | Silezijos Gožuvo apylinkės |
| **Žiotys** | Varta |
| **Šalys** | Lenkija |

**Prosna** (lenk. *Prosna*) – upė pietvakarių Lenkijoje; Vartos kairysis intakas (Odros baseinas). Prasideda Opolės vaivadijoje, tarp Olesno ir Silezijos Gožuvo. Teka į šiaurę per Lodzės ir Didžiosios Lenkijos vaivadijas. Įteka į Vartą ties Pyzdrais.

Svarbiausi intakai:

* kairieji – Nesubas, Olobokas;
* dešinieji – Struga Venglevska, Lužica, Pokšyvnica, Svendrnia.

Iki antrojo ATR padalijimo Prosnos upe ėjo vakarinė Lenkijos siena. Vėliau XIX–XX a. pr. upė taip pat ilgą laiką buvo vakarinė šalies riba. Po II pasaulinio karo Lenkijos teritorija pasistūmėjo į vakarus. Miestai prie Prosnos: Silezijos Gožuvas, Praška, Verušovas, Grabuvas prie Prosnos, Kališas.