recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Klincai*Клинцы* |
| --- |
|        |
| *Klincų tarybų rūmai* |
|  |
| 

KlincaiKlincai

52°45′00″ š. pl. 32°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.75000°š. pl. 32.23333°r. ilg.﻿ / 52.75000; 32.23333﻿ (Klincai)Koordinatės: 52°45′00″ š. pl. 32°14′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.75000°š. pl. 32.23333°r. ilg.﻿ / 52.75000; 32.23333﻿ (Klincai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Briansko sritis Briansko sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1707 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 62 992  |
| **Plotas** | 64 km² |
| **Tankumas** (2020) | 984 žm./km² |
| **Altitudė** | 155 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Klincai |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kli̇̀ncai |

**Klincai** (rus. *Клинцы*) – miestas Rusijos vakaruose, Briansko srityje, 172 km į pietvakarius nuo Briansko; ~60 km nuo Ukrainos ir Gudijos sienų. Pro Klincus eina Briansko–Gomelio geležinkelis ir plentas.

Vystoma tekstilės staklių, automobilinių kranų gamyba, tekstilės (vilnos ir gelumbės), siuvimo, elektrotechnikos, odos, avalynės, maisto (mėsos, pieno, grūdų), statybinių medžiagų pramonė, dirba šiluminė jėgainė. Veikia Šv. Petro ir Pauliaus cerkvė (statyta 1835–1848 m.), kraštotyros muziejus. Yra XVIII a. pab. buvusi rotušė, XIX a. pab. – XX a. pr. architektūros (buvę pirklių, gamybininkų namai, buv. mokykla, gimnazijos, kiti visuomeniniai pastatai).

Istorija
--------

Sentikiai 1707 m. įkūrė Klincų slobodą (pavadintą pagal įkūrėjų pavardę). Gyvenvietėje veikė tipografija, leistos bažnytinės knygos. XIX a. Klincai suklestėjo kaip tekstilės pramonės centras (buvo vadinamas Černigovo krašto „Mančesteriu"). 1918 m. pagal Brest-Litovsko taiką, Klincai priskirti Ukrainos Liaudies Respublikai, bet 1919 m. prijungti prie RTFSR, o 1921 m. tapo apskrities centru Gomelio gubernijoje. Miesto teisės suteiktos 1925 m. o 1926 m. Klincai priskirti Briansko gubernijai.

Šv. Petro ir Pauliaus cerkvė

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  *Klincai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
Estokas
Estokas
**Estokas** (angl. *estock* ar *tuck*, it. ir pr. *estoc*, vok. *Panzerstecher* 'šarvaduris') – sunkus ilgas beašmenis duriamasis kalavijas. Geležtė būdavo kvadratinio, rombinio ar šešiakampio skerspjūvio, be griovelių. Estokai dažnai buvo dvirankiai ar pusantrarankiai (esant reikalui imami ir antrąja ranka).

Vieno iš išlikusių egzempliorių geležtė 112-115 cm ilgio. Rankenos ilgis 33-34 cm, skersinio ilgis – 25-27 cm.

Plačiai naudotas XVI a. Tobulėjant šarvams Europoje kertamieji ginklai ėmė darytis mažai efektyvūs, todėl imta plačiau naudoti buožes ir kirvius, kurie veikdavo kontūzydami (net nepažeisdami šarvų) ar pralauždavo šarvus savo mase. Kita ginklų tobulėjimo kryptis buvo perėjimas prie duriamųjų ginklų – mažo skerspjūvio duriamoji geležtė gali pramušti grandinių šarvų grandį, surasti plyšį šarvų plokščių sandūroje. Viena iš tokių duriamųjų ginklų rūšių buvo duriamieji kalavijai. V. Europoje tokiais tapo *estokai*. Ilga tiesi geležtė buvo labai standi, tad smaigaliu pramušdavo šarvus. Kadangi geležtė buvo be ašmenų, prireikus antrąja ranka galėdavo suimti estoką už geležtės ir sustiprinti dūrį. Raitelių kautynėse laikydavo viena ranka, o smogdavo kaip ietimi – panaudodami žirgo greitį ir masę. Neretai estokus (ir končiarus) naudodavo kaip „atsargines pikas" – pirmos atakos būdavo su pikomis, praradus ietis atakuodavo končiarais.

Manoma, kad estokas tapo rapyros pirmtaku. Estoko analogas R. Europoje – končiaras.

Nuorodos
--------

* An Anti-Armor Sword - Estoc! Archyvuota kopija 2007-06-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**„Estrados orbitoje"** – nuo 1986 m. iki 1991 m. Lietuvos televizijoje rodyta valandos trukmės muzikinė laida. Laidą vedė jos įkūrėjas ir rengėjas Kazimieras Šiaulys.

Laidoje buvo diskutuojama apie popmuziką, roką bei metalą. Buvo rodomi naujausi lietuviškos bei užsienietiškos muzikos vaizdo klipai iš Vakarų. Keliami ir nagrinėjami klausimai apie muziką, rodomi reportažai iš tokių renginių kaip „Roko maršas", vaizdo klipų konkursas Taline arba „Rock Forum" festivalis Maskvoje.

Rubrikoje „Iš arčiau" būdavo pristatoma vakarietiška muzika iš tokių grupių kaip Deep Purple ar W.A.S.P..

Rubrikoje „Kūrybos laiptuose" būdavo pristatomos lietuviškos grupės, tokios kaip Horoskopas.

Laidos serijos svyruodavo nuo „Hard heavy rock apžvalgų" iki bliuzo ir jo modifikacijų.

Laidoje rodomi muzikiniai klipai, dažniausiai būdavo gaunami iš kaimyninių šalių televizijų arba privačių kolekcijų.

Tuomet tai buvo vienintelė Lietuvoje roko muzikos televizijos laida, kuri dažnai įsiterpdavo į TV laidų populiarumo dešimtukus.

Literatūra
----------

* Ko tu stovi? Pokalbiai apie Lietuvos roko kultūrą. Parengė Emilija Visockaitė. Versus Aureus. P. 68-70.
| **Antanas Algirdas Jurgaitis** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. birželio 3 d. (87 metai)Betygala, Raseinių apskritis |
|  |
| Veikla | veterinarijos gydytojas |
| Partija | 1962 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Lietuvos veterinarijos akademija |

**Antanas Algirdas Jurgaitis** (g. 1935 m. birželio 3 d. Betygaloje, Raseinių apskritis) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1959 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. Nuo 1960 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1975–1985 m. Fiziologijos, patologinės fiziologijos ir patologinės anatomijos katedros vedėjas, 1976–1977 m. dar ir Veterinarijos fakulteto prodekanas, 1977–1990 m. dekanas, 1973 m. docentas. 1969 m. biologijos mokslų kandidatas. 2002 m. Lietuvos veterinarijos akademijos garbės profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – paukščių mineralinių medžiagų apykaita.

Bibliografija
-------------

* Žemės ūkio gyvulių patologinė fiziologija ir patologinė anatomija: vadovėlis (su kitais), 1967 m.
* Veterinarinė patologija: vadovėlis (su kitais), 1989 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Algirdas Jurgaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 156
2. ↑  *Antanas Algirdas Jurgaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
Estija – maža, labai miškinga šalis prie Baltijos jūros. Priklauso Palearktiniui ir Šiaurės Atlanto jūrų ekologiniui regionui.

Taip pat, pasak Pasaulio gamtos fondo, Estijos teritorija priklauso Sarmatijos mišrių miškų ekoregionui.

Dėl nedidelio gyventojų tankio ir didelių plotų miškingų regionų Estijoje išgyveno paprastoji lūšis, šernas, rudasis lokys ir briedis. Estijoje gyvena apie 200 pilkųjų vilkų. Estijoje gyvena reti jūriniai paukščiai – *Polysticta stelleri*, mažoji žąsis (*Anser erythropus*) ir griciukas (*Limosa limosa*), pelkių paukščiai – stulgys (*Gallinago media*), sausesnių vietų paukščiai – griežlė (*Crex crex*) ir žalvarnis (*Coracias garrulus*) bei didieji plėšrieji paukščiai – didysis erelis rėksnys (*Aquila clanga*). Estija turi penkis nacionalinius parkus, iš kurių Lahemos nacionalinis parkas šiaurinėje pakrantėje yra didžiausias. Somos nacionalinis parkas, tarp Pernu ir Viljandžio yra garsus dėl savo pelkių. Tokie rezervatai kaip *Käina Parish* ir Matsalu nacionalinis parkas yra mėgstami vietinių gyventojų ir turistų.

Stirna yra labiausiai paplitęs kanopinis gyvūnas Estijoje.

Bestuburiai
-----------

Toliau pateiktoje lentelėje yra pateikiamos Estijoje gyvenančių bestuburių grupės.

| Grupė | Žinoma rūšių | Spėjamas rūšių skaičius |
| --- | --- | --- |
| Ameboidai | 68 | 140 |
| Flagellate | 89 | 200 |
| Apicomplexa | 13 | 50 |
| Ciliophora | 176 | 300 |
| Pintys | 3 | 6 |
| Hidragyviai | 5 | 8 |
| Scifomedūzos | 3 | 3 |
| Blakstienotosios kirmėlės | 55 | 200 |
| Monogenėjos | 73 | 40 |
| Digenea | 110 | 130 |
| Nemertea | 106 | 130 |
| Gastrotricha | 6 | 40 |
| Verpetės | 230 | 500 |
| Apvaliosios kirmėlės | 200 | 500 |
| Nematomorpha | 1 | 5 |
| Kinorhyncha | 1 | 3 |
| Acanthocephala | 14 | 40 |
| Nemertea | 4 | 10 |
| Priapulida | 1 |  ? |
| Daugiašerės žieduotosios kirmėlės | 6 |  ? |
| Mažašerės žieduotosios kirmėlės | 103 | 200 |
| Samangyviai | 7 | 15 |
| Pilvakojai | 74 | 80 |
| Dvigeldžiai | 62 | 70 |
| Vėžiagyviai | 326 | 356 |
| Voragyviai | 786 | 2055 |
| Šimtakojai | 38 | 50 |
| Lėtūnai | 1 | 50 |
| Vabzdžiai | ~10000 | 20000-21000 |

Taip pat skaitykite
-------------------

* Estijos žinduoliai

Nuorodos
--------

* Estijos laukinės gamtos nuotraukos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Spalding, M.D. et al. *„Marine Ecoregions of the World: A Bioregionalization of Coastal and Shelf Areas".* Bioscience *Vol. 57 No. 7, July/August 2007*
2. ↑  Systematic list of Estonian mammals Archyvuota kopija 2007-11-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Laupäeval algab hundijaht". 2008-01-25. Nuoroda tikrinta 2008-11-24.
4. ↑  Eesti Loodus (Ed. A. Raukas), Tallinn, Valgus & Eesti Entsüklopeediakirjastus 1995
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Klintono kelias
XVIII a. geležies dirbtuvė, dažnai 
klaidingai laikoma druidų šventykla
**Klintono kelias** – vakarų Milforde (Naujasis Džersis). Jis prasideda nuo 23-iojo kelio netoli Niufaundlendo ir eina 16 kilometrų į pietus, iki Grinvudo ežero.

Kelias ir teritorija aplink jį pagarsėjusi gandais apie čia vykstančius neįprastus dalykus: vaiduoklių pasirodymus, taip pat – raganų, satanistų ar kukluksklano susirinkimus. Taip pat manoma, kad žudikai čia slepia kūnus (vienas toks atvejis iš tiesų žinomas).

Legendos
--------

Viena legenda teigia, kad nuėjus prie vieno iš tiltų ir įmetus į vandenį 25 JAV centų monetą, per minutę ji iš vandens bus išmesta atgal. Monetas atgal mėto anksčiau čia nuskendusio berniuko dvasia. Kitose versijose vaiduoklis vandenin įsitraukia ir patį monetos metiką.

Netoli kelio stovinti XVIII amžiaus geležies dirbtuvė dažnai laikoma senovine druidų šventykla, ir taip pat apipinta padavimais apie baisius dalykus, ištiksiančius šiuolaikinį vidun užėjusį lankytoją. Iš tiesų dirbtuvė neturi nieko bendro su jokiomis religijomis ar kultais.

Dar kita legenda yra apie kanibalus. Neva, jei važiuodamas keliu užtiksi skersai jo nuvirtusį medį, tai bus vietinių kanibalų spąstai. Reikia kuo greičiau važiuoti atgal, kitaip kanibalai nuvers dar vieną medį už mašinos, ir pakliuvusį į spąstus keliautoją užmuš ir suvalgys. Kai kuriose versijose net tiksliai nurodoma, kas yra tie kanibalai. Atsakomybė dažniausiai tenka Ramapo kalno indėnams.

Kitos istorijos pasakoja apie kelio apylinkėse gyvenančius keistus ir nematytus padarus, atsitiktinai papuolusius į mašinos žibintų šviesą. Taip pat nelyginėmis valandomis pastebimi keistai apsirengę žmonės, stovintys prie kelio ir stebintys pravažiuojančius. Galiausiai, kai kurie vairuotojai pasakoja jautę nepaaiškinamą baimę, kartais net privertusią apsisukti ir grįžti atgal.
Koordinatės: 54°50′06″š. pl. 24°57′00″r. ilg.﻿ / ﻿54.835005°š. pl. 24.950089°r. ilg.﻿ / 54.835005; 24.950089

Bradeliškių (Airėnų) akmuo pažintiniame take
Paslaptingi ženklai akmenyje
**Bradeliškių akmuo su ženklais**, dar vadinamas *Airėnų akmeniu* – mitologinis akmuo Vilniaus rajone, viename seniausių Lietuvoje Dūkštų ąžuolyne, 2 km į šiaurės vakarus nuo Dūkštų kaimo. Riedulys slūgso Bradeliškių ir Airėnų I kaimų paribyje. 

Teritorija priklauso Dūkštų kraštovaizdžio draustiniui. Akmuo pažymėtas informaciniame stende, pasiekiamas nuėjus apie 250 m vientisa lentų danga ąžuolyno pažintiniu taku, kurio pradžia – prie kelio  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė . Paminklo aplinka sutvarkyta, įrengti takai, ant akmens dedamos aukos, gėlės, žvakutės, monetos.

Bradeliškių akmuo – regioninės reikšmės paminklas, 2007 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 5656 ).

Istorija
--------

Manoma, šis akmuo galėjo būti žemių riboženklis, žymėjęs senąsias Geisiškių cerkvės žemės valdas. Pasakojama, jog čia buvo Kernavės miesto riba ir stovėję vartai, iš kurių likęs tik šis akmuo.

Aplinkiniai žmonės mano, kad akmens esantys nesuprantami užrašai byloja, jog čia paslėptas lobis. Nuo seno po akmeniu daug kas bandė pasikasti, ieškodami pinigų. Dabartiniais laikais jį buvo bandyta nustumti traktoriumi, todėl dabar šis akmuo guli šiek tiek kitoje vietoje. Akmuo išjudintas iš pirminės savo vietos, buvo apverstas, vėliau vėl atverstas. 1979 m. pastebėta, jog akmuo iš visų pusių, išskyrus šiaurės rytų ir rytų puses, apkastas iki 0,7 m gylio grioviu, iš kurio išmesta įvairaus dydžio akmenų.

Ženklai
-------

Bradeliškių akmuo yra žmogaus apdorotas riedulys. Tai pilkas stambiagrūdis granitas, netaisyklingos trikampės nupjautos piramidės formos, apie 2,4 m ilgio, 1,9 m pločio ir 1 m aukščio nuo esamo žemės paviršiaus. Akmens viršuje, šiaurės rytų dalyje, išlygintame, kiek pasvirusiame vakarų kryptimi plotelyje, iškalti neaiškūs ženklai, kurie yra nuo 20 cm iki 28 cm aukščio ir nuo 10 cm iki 26 cm pločio, sudaryti iš 1-1,5 cm gylio ir 2-3 cm pločio griovelių. Akmens vakarų šone yra iškaltas 19x22 cm dydžio kryželis, sudarytas iš 2 cm pločio ir 1 cm gylio griovelių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Akmuo". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-04-24.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bradeliškių akmuo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dūkštų ąžuolyno pažintinis takas
* Airėnų akmuo su ženklais Archyvuota kopija 2016-08-11 iš Wayback Machine projekto.
* Archeologo užrašai. Airėnų akmens įrašų kilmės beieškant
| Kairagačas
Kayragach |
| --- |
| 

KairagačasKairagačas

40°04′09″ š. pl. 69°32′46″ r. ilg.﻿ / ﻿40.06917°š. pl. 69.54611°r. ilg.﻿ / 40.06917; 69.54611﻿ (Kairagačas)Koordinatės: 40°04′09″ š. pl. 69°32′46″ r. ilg.﻿ / ﻿40.06917°š. pl. 69.54611°r. ilg.﻿ / 40.06917; 69.54611﻿ (Kairagačas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Tadžikijos vėliava Tadžikija |
| **Rajonas** | Isfaros |
| **Provincija** | Sugdo provincija |
|  |
| **Altitudė** | 727 m |

**Kairagačas** (tadž. *Kayragach*), dar vadinamas *Vakarų Kalača* (*Qal'acha*) – vienas iš Tadžikijos eksklavų, esančių Kirgizijos teritorijai priklausančioje Batkeno sritiyje. Kairagačą administruoja Tadžikijos Sugdo provincijos Isfaros rajonas.

Anklavas buvo perduotas Tadžikijos TSR 1930 m.

Geografija
----------

Kairagačas – mažiau kaip 1 km² plotą užimanti oazė, įsikūrusi Bulkabašisajaus upės vidurupyje, už 7 km į pietus nuo Proletarsko (Tadžikija) ir 14 km į šiaurę nuo Suliuktos (Kirgizija). Kairagačą visiškai apsupa Kirgizijos Leileko rajonas. Į šiaurę nuo Kairagačo veikia geležinkelio stotis, priklausanti Kirgizijai. 

Isfaros rajonui priklauso dar vienas Tadžikijos eksklavas – Voruchas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Geographical Enclaves of the Fergana Valley
2. ↑  Rolf Palmberg's Enclaves of the World

Nuorodos
--------

* Satellite map at Maplandia.com
* Satellite map at Geonames.org
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Janšen-guno Kun Huntajaus (Konfucijaus įpėdinis 61-oje kartoje) paminklas.
**Gunas** (kin. 公, pinyin *gōng*) – Kinijos kilmingųjų titulas, atitinkąs kunigaikštį ar hercogą. Tai vienas seniausių Kinijos titulų, atsiradusių dar valdant legendiniam imperatoriui Jao. Egzistavo iki paskutinės Čingų dinastijos.

Džou dinastijos laikais gunai buvo aukščiausias iš tituluotųjų aristokratų titulų. Žemesni buvo:

* hou (markizo atitikmuo),
* bo (grafo atitikmuo),
* dzi (vikonto atitikmuo),
* nanis (barono atitikmuo).

Pagal filosofą Meng Dzi (孟子.万章篇) guno rango valdininkai Džou dinastijos laikais gaudavo žemės plotą, kurios kiekviena kraštinė buvo po 100 li (Džou laikais li buvo apie 400 m). Guno titulą paprastai suteikdavo imperatorius. Hanų dinastijos laikais imperatoriaus dvare buvo trejos pareigos, kurias užimantis žmogus automatiškai gaudavo guno titulą. Ankstyvųjų Hanų laikais šie valdininkai buvo *da-sy-ma* (karo ministras), *da-sy-tu* (švietimo ministras) ir *da-sy-kun* (valstybės vandenų ir žemių žiūrėtojas). Vėlyvųjų Hanų laikais – *tai-vei* (vyriausiasis armijos vadas), *da-sy-tu* ir *da-sy-kun*.

Mingų ir Čingų laikais Konfucijaus giminės galva turėdavo Janšen-guno (kin. 衍圣公) titulą ir būdavo Ciuifu apskrities valdovais.
| Medaliai |
| --- |
| Brady Ellison |
| Vyrų šaudymas iš lanko |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2012 Londonas | Komanda |
| **Sidabras** | 2016 Rio de Žaneiras | Komanda |
| **Bronza** | 2016 Rio de Žaneiras | Individualiai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2013 Belekas | Komanda |
| **Auksas** | 2019 Hertogenbosas | Individualiai |
| **Sidabras** | 2013 Belekas | Mišri komanda |
| **Sidabras** | 2021 Janktonas | Komanda |
| **Bronza** | 2011 Torinas | Individualiai |
| **Bronza** | 2021 Janktonas | Individualiai |
| Pan Amerikos žaidynės |
| **Auksas** | 2007 Rio de Žaneiras | Komanda |
| **Auksas** | 2011 Gvadalachara | Komanda |
| **Auksas** | 2011 Gvadalachara | Individualiai |
| **Sidabras** | 2015 Torontas | Komanda |
| **Sidabras** | 2015 Torontas | Individualiai |

**Brady Ellison** (g. 1988 m. spalio 27 d.) – JAV šaulys iš lanko. Daugkartinis pasaulio čempionatas ir olimpinis prizininkas.

Biografija
----------

2008 m. pateko į nacionalinę rinktinę atstovauti JAV 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Komandinėje rungtyje sportininkė su šalies rinktine pralaimėjo aštuntfinalyje Kinų Taipėjaus komandai. Individualiuose varžybose kovą baigė antrame ture. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse individualioje rungtyje antrame ture pralaimėjo Australijos atstovui Taylor Worth ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. Komandinėje rungtyje pelnytas sidabro medalis. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnyta bronza individualioje rungtyje ir sidabras komandinėse varžybose.

2019 m. pasaulio šaudymo iš lanko čempionate Brady Ellison finale įveikė Malaizijos atstovą Khairul Anuar Mohamad ir pirmą kartą tapo pasaulio čempionu individualioje rungtyje.

Nuorodos
--------

* Profilis WA svetainėje
|  Lietuvos Respublikosįstaiga ar institucija |
| --- |
|  |
| **Pavadinimas** | Klaipėdos regiono aplinkos apsaugos departamentas |
| **Pavaldi** | Aplinkos ministerija |
| **Vadovas** | Andrius Kairys |
| **Adresas** | Birutės g. 16, Klaipėda |

**Klaipėdos regiono aplinkos apsaugos departamentas** – viešojo administravimo įstaiga, atsakinga už aplinkos apsaugos politikos įgyvendinimą Klaipėdos regione.

Veikla
------

Departamentas užtikrina teisėtumą ir teisėtvarką aplinkos apsaugos ir gamtos išteklių naudojimo srityje, vykdo aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę, išskyrus aplinkos apsaugos valstybinę kontrolę cheminių medžiagų ir preparatų tvarkymo srityje.

Veiklos teritorija apima Klaipėdos miesto, Klaipėdos rajono, Kretingos rajono, Neringos miesto, Palangos miesto, Pagėgių, Skuodo rajono, Šilutės rajono, Šilalės rajono, Tauragės rajono savivaldybių teritoriją, Lietuvos Respublikos teritorinę jūrą ir išskirtinę ekonominę zoną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Departamento nuostatai Archyvuota kopija 2012-03-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Departamento interneto svetainė[neveikianti nuoroda]
Lenino mauzoliejus
**Lenino mauzoliejus** – Vladimiro Lenino paminklas-kapavietė Raudonojoje aikštėje prie Kremliaus sienos Maskvoje. Mauzoliejus yra laiptinės piramidės formos, kiek panašus į egiptietiškas piramides ir zikuratus.

Pastato istorija
----------------

Pirmasis mauzoliejus buvo medinis, kubo formos. Jis pastatytas V. Lenino laidotuvėms (1924 m. sausio 27 d.). Dabartinis mauzoliejus pastatytas 1929–1930 m. pagal Aleksejaus Ščiusevo projektą. Tai 24 m ilgio, 12 m aukščio lakoniškų formų gelžbetoninio karkaso statinys mūrinėmis sienomis ir tamsiai raudono granito, marmuro, porfyro ir juodo labradorito apdaila. Pastato centre juodo labradorito monolite raudono kvarcito raidėmis išdėliotas užrašas „Ленин" („Leninas"). Šalia mauzoliejaus įrengtos 10 000 svečių talpinančios tribūnos, už jo – kapavietės. Pastato viduje yra vestibiulis ir 100 m² ploto gedulinga salė, kurioje padėtas sarkofagas su V. Lenino kūnu. 1945 m. virš įėjimo pastatyta centrinė tribūna, 1973 m. įrengtas neperšaunamas sarkofagas. 

Iki 1993 m. konstitucinė krizės Rusijoje prie įėjimo į mauzoliejų buvo garbės sargybos postas Nr.1, kuris keitėsi kas valandą, mušant Kremliaus kurantams. Vėliau šis postas įrengtas prie Nežinomojo kareivio kapo.

Mauzoliejaus lankymas (1925 m.)

Lankymas
--------

SSRS gyvavimo metu patekti į mauzoliejų laukdavo didžiulės lankytojų eilės. Šiuo metu jis veikia antradieniais, trečiadieniais, ketvirtadieniais ir šeštadieniais nuo 10 iki 13 val.

Papildoma informacija
---------------------

* Vokietijos-SSRS karo metu V. Lenino kūnas iš mauzoliejaus buvo išvežtas į Tiumenę, o mauzoliejaus pastatas užmaskuotas jį apstačius mediniu namu.
* 1953–1961 m. tai buvo Stalino-Lenino mauzoliejus.
* Mauzoliejui ir sarkofagui ne vieną kartą buvo bandyta pakenkti. 1967 m. rugsėjo mėn. Kauno gyventojas Krysanovas susisprogdino mauzoliejaus viduje. Incidento metu žuvo keletas žmonių.

Nuorodos
--------

* Lenino mauzoliejaus schema
* Mauzoliejaus tinklalapis
* Sarkofagas mauzoliejaus viduje (video)
* Dokumentinis filmas "Mauzoliejus" Archyvuota kopija 2010-06-25 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (liter.kz)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lenino mauzoliejus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°51′13″š. pl. 25°20′21″r. ilg.﻿ / ﻿54.853519°š. pl. 25.339214°r. ilg.﻿ / 54.853519; 25.339214

|  Liubavo dvaro koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Liubavas (Vilnius) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. |
| **Stilius** | neogotika |

**Liubavo dvaro koplyčia** – buvusi Liubavo dvaro koplyčia, stovėjusi dab. Vilniaus rajone, Riešės seniūnijoje, Liubave, į pietus nuo kelio  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė  (pastatyta nuoroda į dvarvietę, 2 km). 

Koplyčia atliko bažnyčios funkciją iki pat 1945 m. į ją sekmadieninių pamaldų rinkdavosi apylinkių gyventojai.

Istorija
--------

Dvaro sodybos koplyčia ir barokinis ansamblis  su didžiuliais dviejų aukštų vartais, kaip spėjama, panašiais į Vilniaus Bazilijonų vienuolyno, buvo pastatyti XVIII a. Dvare, sodybos teritorijoje, buvo ir dvejos kapinaitės. Vienos buvo bendros, o kitose laidoti tik savininkų šeimos nariai. Senesni vietiniai gyventojai minėjo ir senųjų Liubavo dvaro kapinaičių buvimą, bet niekur iki šiol jos nebuvo oficialiai žymimos.

Liubavo angelas prie koplyčios pamatų
Koplyčios pamatai, 2011 m.
Iš Nemenčinės bažnyčios inventorių matyti, kad 1741 m. buvo pašventinta Liubavo dvaro koplyčia. Koplyčia perstatyta XIX a. viduryje neogotikiniu istoristiniu stiliumi, labai tikėtina, kad pagal Liubavo savininko skulptoriaus Rapolo Slizienio (1804−1881) projektą. 

Po 1863-iųjų pamaldos koplyčioje uždraustos, o nuo 1874 m. Gustavo Slizienio prašymu vėl atnaujintos. Koplyčia veikė kaip bažnyčia iki 1945 m. aptarnavo apylinkių gyventojus. Koplyčios rūsyje įrengtame mauzoliejuje palaidoti Slizienių šeimos atstovai, jų giminės. Tarp jų, manoma, ir pats skulptorius R. Slizienis kartu su žmona Kamile Tiškevičiūte.

Dvaro koplyčioje pamaldos vykdavo kiekvieną sekmadienį nuo 9–10 val. ryto. Kunigą Bytautą iš Nemenčinės bažnyčios automobiliu atveždavo Slizienio vairuotojas Aleksandras Černis. Į pamaldas susirinkdavo apie 50–60 žmonių. 1946 m. po Antrojo pasaulinio karo, koplyčioje buvusius šventųjų paveikslus, procesijų vėliavas ir kitas relikvijas dvaro miško darbininkas Stanislovas Meškovskis (1899–1952) pervežė į Nemenčinės bažnyčią.

Pasak Europos parko įkūrėjo Gintaro Karoso, koplyčia su už jos besislepiančia angelo skulptūra 1988 m. dar stovėjo. Jos atvaizdas išlikęs piešiniuose, tarp jų 1995 m. A. Paslaičio akvarelėje.
Yra vietinio gyventojo Edvardo Rinkevičiaus iš atminties nupiešta Liubavo dvaro koplyčia (2009 m.).

Keli porceliano indai, koplyčios žvakidės ir kt. daiktai kartu su kitais eksponuojami Liubavo muziejuje – Liubavo dvaro malūne.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 899 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Liubavo dvaras - „Tarytum išniręs iš nebūties" Archyvuota kopija 2017-04-25 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Praeities paslaptis tebesaugančios Lietuvos dvarų šventyklosArchyvuota kopija 2021-01-30 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Liubavo dvaro muziejaus svetainė
* Liubavo dvaro koplyčia (1940 m. nuotrauka)
*Kitos reikšmės – Draugas (reikšmės).*
**Draugas** – Lietuvos, Lenkijos ir kitų valstybių kariuomenių kario bajoro laipsnis.

Ankstyvaisiais viduramžiais taip buvo vadinamas kariaunos (rus. *дружина* narys. XV a. – XVI a. draugais buvo vadinami bajorai pašauktiniai. Abiejų Tautų Respublikoje šis laipsnis išliko ir įsigalėjus samdomai kariuomenei. Draugas buvo samdomas kartu su palyda, vėliau, XVII a. – XVIII a. dažniausiai su vienu palydovu. Vėliavos (kuopos) draugai vieną draugą rinko vyriausiuoju, vadinamuoju *vietininku*. Karių samdymo būdas, kai atsiskaitoma ne su kiekvienu, o tik su draugais, vadintas *draugų samda*.

1786–1792 m. Abiejų Tautų Respublikos draugų tarnyba pertvarkyta. Draugai buvo atskirti nuo eilinių, jų palikta mažiau, įsteigti draugų puskarininkių laipsniai. Žlugus Abiejų Tautų Respublikai draugo laipsnis dar buvo Napoleono I kariuomenės lenkų ir lietuvių daliniuose, vėliau, iki 1831 m. – Lenkijos karalystės kariuomenėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdas Rakutis. *Draugas (laipsnis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 129 psl.
| Kirgas |
| --- |
| **Ilgis** | 9 km |
| **Baseino plotas** | 15 km² |
| **Ištakos** | Karaliaučiaus miškas |
| **Žiotys** | Agluona |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Kirgas** – upelis Žemaitijoje, Akmenės rajone; Agluonos kairysis intakas.

Kirgo ištakos yra Karaliaučiaus miške, plytinčiame Kamanų rezervate. Upelis teka pro Rūsteikių kaimą, Medemrodę (čia į jį patenka vanduo, išleidžiamas valymo įrenginių). Kerta Akmenės – Laižuvos kelią ir ties Kesių kaimu įteka į Agluoną (1,4 km nuo jos žiočių). Dalis Kirgo vagos sureguliuota (aukštupio ir vidurupio ruožas).

Intakas – Kanė (kairysis).

Gyvenvietės prie Kirgo: Latvaliai, Rūsteikiai, Medemrodė, Agluonai, Kesiai.

Anot A. Vanago, upėvardis *Kir̃gas* veikiausiai yra finizmas; jis gretinamas su finizmu *Kerg-ozero*, M. Fasmerio siejamu su suom. *kärki* „genys", est. *kärg* „juodasis genys", taip pat *Кыргусь*, kildinamu iš est. *kõrge* „aukštas".

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Kirgas*. Akmenės krašto enciklopedinis žinynas. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
2. ↑  LR upių klasifikatorius
3. 1 2 3  *Kirgas (upė)*. Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
4. ↑  *Kanė (upė)*. Gamtos katalogas. Nuoroda tikrinta 2021-07-04.
5. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 157
Rajono vykdomojo komiteto pastatas
**Lenino rajonas** – LTSR administracinis-teritorinis vienetas, šiaurinis Vilniaus miesto rajonas. 1964 m. rajonui priklausė Karoliniškių šiaurinė dalis, Viršuliškių ir Šeškinės kaimai, Žvėrynas, Saltoniškės, Lukiškės, miesto centro dalis, Šnipiškės, Šiaurės miestelis, Baltupiai, Jeruzalė, Senamiesčio dalis, Antakalnis, Užupis, Paupys, Lyglaukiai, Valakampiai.

Istorija
--------

Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. 1957 m. gruodžio 16 d. prijungtas Dzeržinskio rajonas ir apibrėžtos Lenino rajono ribos: Karalinavos g. (priskirta Lenino rajonui), Neries upė iki Stalino pr.; Stalino pr. Gedimino a. (priskirta Lenino rajonui), Universiteto g. B. Sruogos g. M. Gorkio g. Bokšto g. Subačiaus g. Zarasų g. Polocko g. miesto šiaurės rytinė ir šiaurinė ribos iki Karalinavos g.

1957–1959 m. sutapo su Jeruzalės apylinkės ribomis.

Apylinkės
---------

* Jeruzalės apylinkė (1957–1959)
* Markučių apylinkė (1949?–1956)
* Smėlynės apylinkė (1949?–1956)
* Valakampių apylinkė (1949?–1956)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilnius: adresai ir informacija, 1957. *Cituoja Vilniaus vietovių, mikrorajonų, priemiesčių ir gyvenviečių pavadinimai 1964 metais. Vilnius21.lt (tikrinta 2021-10-13).*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pokylis Grace 2006 m.
Albert Lynch „Kaukių balius"
**Pokylis** - prabangus pobūvis, rengiamas didelių švenčių, svarbių įvykių proga. Tai gali būti Naujieji Metai, vestuvės, išleistuvės. Dabar mums yra žinomas garsusis Vienos balius. Seniau buvo populiarus kaukių balius.

Pokylio metu ne tik vaišinamasi prie stalų, bet ir šokama. Dažnai kviečiama daug svečių.

Renginys prasideda 20 val. Trunka mažiausiai 5 valandas.

Pokyliai gali būti dviejų tipų: kuomet sėdima visą vakarą arba vaišinamasi sėdint prie stalo ir *a la carte* būdu. Prie vieno stalelio vakaro metu sodinama 8-10 svečių.

Rengiant pokylį didelis dėmesys skiriamas patalpos dekoravimui.

Į pokylį ateinama apsirengus griežtai pagal protokolą. Vyrai dažniausiai velkasi smokingą ar fraką, moterys - puošnią ilgą vakarinę suknelę, puošiasi tikrais brangakmeniais. Jei rengiama teminė šventė, karnavalas, tuomet apranga ar kaukė turi atitikti nurodytą temą.
Tautiros paplūdimys Taityje
Murea salos peizažas
**Draugijos salos** (pranc. *Îles de la Société*) – salų grupė Ramiojo vandenyno pietuose, Prancūzų Polinezijoje. Plotas 1598 km². Gyvena 214,5 tūkst. gyventojų (2002 m.). Gyventojų tankumas 134,2 žm./km². Svarbiausias miestas – Papeetė (Taityje).

Salynas gamtiškai ir administraciškai skirstomas į 2 grupes:

* Priešvėjines salas (*Îles du Vent*)
	+ Mehetia
	+ Taitis
	+ Morea
	+ Maiao
	+ Tetiaroa
* Pavėjines salas (*Îles Sous – le-Vent*)
	+ Huahine
	+ Bora Bora
	+ Raiatea ir Tahaa, kurios apsuptos bendro koralinio rifo
	+ Maupiti
	+ Tupai
	+ Mopelia
	+ Scilė
	+ Motu One

Salos vulkaninės kilmės, apsuptos koralinių rifų. Aukštis iki 2241 m (Taityje). Auga drėgnieji tropiniai miškai. Tropinė žemdirbystė, žvejyba.

Salos pavadintos Londono karališkosios draugijos garbei. Prancūzijos protektoratu tapo 1843 m. o kolonija – 1880 m.

Nuorodos
--------

* Vaizdas iš kosmoso

|  |  |
| --- | --- |
|  **Prancūzijos Polinezijos salynai** |  |
| *Draugijos salos* (Priešvėjinės salos · Pavėjinės salos) ·
*Tuamotu-Gambjė salos* (Tuamotu salos · Gambjė salos) ·
Tubuajo salos ·
Markizų salos · |
| **Leonidas Melnikovas** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. gegužės 18 d.Černigovo gubernija |
| Mirė | 1981 m. balandžio 16 d. (74 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė | TSRS |
|  |
| Veikla | TSKP funkcionierius, TSRS diplomatas |
|  |
| Alma mater | Donecko industrinis institutas |

**Leonidas Melnikovas** (ukr. *Леонід Георгійович Мельников*, rus. *Леони́д Гео́ргиевич Ме́льников*, 1906 m. gegužės 18 d. Černigovo gubernijoje – 1981 m. balandžio 16 d. Maskvoje) – tarybinis partinis ir valstybės veikėjas, buvęs tarybinės Ukrainos vadovas, TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

Nuo 1924 m. buvo komjaunimo funkcionierius. 1936 m. baigė Donecko industrinį institutą. Nuo 1937 m. pradėjo partinę karjerą: buvo VKP(b) Stalino miesto ir srities komitetų skyriaus vedėjas, nuo 1939 m. – šios srities komiteto sekretorius, antrasis sekretorius. Nuo 1942 m. – partijos Karagandos srities komiteto pirmasis sekretorius, 1944-1947 m. užėmė analogiškas pareigas Stalino srities komitete.

1947-1953 m. buvo Ukrainos komunistų partijos CK sekretorius, antrasis sekretorius, pirmasis sekretorius. Priklausė grupei jaunų Stalino iškeltų partinių funkcionierių, kurie buvo ruošiami kaip alternatyva jo ilgamečiams bendražygiams: 1952-1956 m. buvo TSKP CK narys, 1952 m. spalio mėn. – 1953 m. kovo mėn. – TSKP CK Politinio biuro narys.

Po Stalino mirties iš valdžios buvo išstumtas – pervestas kandidatu į Politinio biuro narius, o nuo 1953 m. birželio mėn. pašalintas ir ir šių pareigų. 1953-1955 m. buvo TSRS ambasadorius Rumunijoje.

1955-1957 m. dirbo TSRS Anglies pramonės įmonių statybos ministras. Vėliau perkeltas į Kazachijos TSR – buvo Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas, Valstybinio plano komiteto pirmininkas, Valstybinės techninės priežiūros inspekcijos vadovas. Nuo 1966 m. iki mirties vadovavo Rusijos TFSR techninės priežiūros inspekcijai.

Buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1-3, 5, ir 7-10 šaukimų deputatas. Palaidotas Novodevičės kapinėse Maskvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мельников Л. Г. (www.hrono.info)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kirgizijos autonominė tarybų socialistinė respublikaКиргизская АССР |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1926 – 1936** |  → |

 |
|  |
| **Valstybė** | Sovietų Sąjungos vėliava Sovietų Sąjunga |
| **Respublika** | RTFSR |
| **Administracinis centras** | Frunzė |

**Kirgizijos ATSR** - autonominė tarybų socialistinė respublika Rusijos TFSR sudėtyje, egzistavusi nuo 1926 m. vasario 1 d. iki 1936 m. gruodžio 5 d. Sostinė - Pišpekas, kuri 1926 m. buvo pervadinta į Frunzę. 

Tai buvo jau antroji Kirgizijos ATSR. Anksčiau egzistavusi Kirgizijos ATSR buvo pervadinta į Kazakijos ATSR, o ši vėliau tapo Kazachijos TSR.

Istorija
--------

Antroji Kirgizijos ATSR buvo sudaryta 1926 m. pertvarkius Kirgizijos autonominę sritį. 

1936 m. gruodžio 5 d. priėmus naują „stalininę" TSRS konstituciją Kirgizijos ATSR buvo pertvarkyta į sąjunginę respubliką Kirgizijos TSR.
**Leonidas Melnikas** (g. 1957 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos pianistas, vargonininkas, muzikologas, habilituotas socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Brolis Borisas Melnikas. 1980 m. baigė Leningrado N. Rimskio-Korsakovo konservatorijos fortepijono ir vargonų klasę, 1982 m. – šios konservatorijos aspirantūrą, 1983 m. – doktorantūrą. 1986–1987 m. stažavo Ferenco Listo aukštojoje muzikos mokyklos Veimare vargonų ir fortepijono klasėje. 1993 m. tobulinosi Miuncheno aukštojoje muzikos mokykloje, 1996 m. Paryžiaus konservatorijoje ir „Guildhall School" Londone. 1991 m. sociologijos daktaras. 2004 m. Daugpilio universiteto (Latvija) garbės daktaras.

Nuo 1983 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 2004 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1995 m. Bendrojo fortepijono katedros vedėjas; nuo 1994 m. profesorius. Nuo 1994 m. J. G. fon Herderio mokslo tarybos Muzikos istorijos komisijos (Vokietija) narys korespondentas.

Nuo 1993 m. fortepijoninio trio „Musica camerata Baltica" (dar groja smuikininkas Barisas Traubas ir violončelininkas Valentinas Kaplūnas) narys. Kaip solistas ir kamerinių ansamblių narys koncertavo Lietuvoje ir užsienyje. Lietuvos ir užsienio leidiniuose paskelbė straipsnių apie. muzikos kultūrą.

Bibliografija
-------------

* C. Ph. E. Bachas ir Pabaltijys. Apie brolius Grotthussus, 1997 m.
* Muzikos kultūros ekologija, 2000 m.
* Muzikos paveldas: epochų ir kultūrų sankirta, 2007 m.
* Išnykusios kultūros pėdsakais: Lietuvos žydų muzikinis paveldas (XIX a. pabaiga-XX a. I pusė), 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Juozapaitienė. *Leonidas Melnikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 647 psl.
| Kirenga |
| --- |
| Tiltas per Kirengą ties Magistralną Tiltas per Kirengą ties Magistralną |
| **Ilgis** | 746 km |
| **Baseino plotas** | 46 600 km² |
| **Vidutinis debitas** | 680 m³/s |
| **Ištakos** | Baikalo kalnagūbris |
| **Žiotys** | Lena |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Kirenga** (rus. *Киренга*) – upė Rusijoje, Irkutsko srityje; Lenos dešinysis intakas. Prasideda Baikalo kalnagūbryje, 6 km į vakarus nuo Baikalo ežero kranto. Teka į šiaurės vakarus Pribaikalės įduba. Įteka į Leną ties Kirensku.

Pagrindiniai intakai: Ulkanas, Minja (dešinieji), Chonda (kairysis).

Upė būna užšalusi nuo spalio pradžios iki balandžio pabaigos ar gegužės pradžios. Kirengą kerta Baikalo-Amūro magistralė. Plukdomi sieliai. Upė laivuojama 480 km nuo žiočių, nuo Magistralno gyvenvietės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 211
|  |
| --- |
| Teach-In |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Nyderlandų vėliava Nyderlandai, Enschedė |
| Žanrai | pop |
| Aktyvumo metai | 1969–1980 |

**„Teach-In"** – olandų muzikinė grupė, 1975 m. Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojai.

Grupė susikūrė 1969 m. Enschedėje, Nyderlanduose, ją sudarė Hilda Felix (vokalas), Henk Westendorp (vokalas), John Snuverink (vokalas, gitara), Frans Schaddelee (bosinė gitara), Koos Versteeg (vokalas, klavišiniai) ir Rudi Nijhuis (būgnai).

1975 m. grupė su daina „Ding-a-dong" atstovavo Nyderlandams ir laimėjo Eurovizijos dainų konkursą. Olandų kalbos versija „Dinge-dong" Nyderlandų Top 40 dainų sąraše užėmė trečiąją vietą.

Diskografija
------------

### Albumai

* 1974 – *Roll Along*
* 1975 – *Festival*
* 1975 – *Get On Board*
* 1977 – *See the sun*
* 1979 – *Teach In (Greenpeace)*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Teach-In** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Biografija svetainėje *alexgitlin.com*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Švedija ABBA  *„Waterloo"*** |  **Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojai**1975 | Po to:**Jungtinė Karalystė Brotherhood of Man  *„Save Your Kisses for Me"*** |
| Prieš tai:**Mouth & MacNeal  *„I See a Star"*** |  **Nyderlandų atstovai Eurovizijoje**1975 | Po to:**Sandra Reemer  *„The Party's Over"*** |
| Konsetasangl. *Consett* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

KonsetasKonsetas

54°51′0″ š. pl. 1°49′48″ v. ilg.﻿ / ﻿54.85000°š. pl. 1.83000°r. ilg.﻿ / 54.85000; 1.83000﻿ (Konsetas)Koordinatės: 54°51′0″ š. pl. 1°49′48″ v. ilg.﻿ / ﻿54.85000°š. pl. 1.83000°r. ilg.﻿ / 54.85000; 1.83000﻿ (Konsetas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Daramas |
|  |
| **Gyventojų** (2017 m.) | 25 637  |
| **Altitudė** | 270 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Konsetas |

**Konsetas** (angl. *Consett*) – miestas Anglijos šiaurės rytuose, Daramo grafystėje. Įsikūręs 23 km į pietvakarius nuo Niukaslo prie Taino, Peninų kalnuose, virš Dervento upės slėnio.

Gyventojai: 21 060 žm. (2001 m.), 24 828 žm. (2011 m.), 25 637 žm. (2017 m.).

Pėsčiųjų gatvė

Istorija
--------

1841 m. gyvenvietėje stovėjo 145 namai. Konsetas vėliau sparčiai augo, pradėjus kasti ir apdoroti anglį, geležies rūdą ir klintis. XVII ir XVIII a. Dervento slėnis buvo Didžiosios Britanijos plieno pramonės lopšys. Dėl geros geografinės padėties, regione lengva buvo įsigyti anglies ir importuoti aukštos kokybės geležies rūdą iš Švedijos per Niukaslo uostą. XIX a. plieno pramonėje pradėta naudoti Besemerio konverterius, gaminančius plieną iš angliškos geležies rūdos su fosforo priemaišomis. Taip Konsetas neteko geografinio pranašumo, nes šios pramonės centru tapo Šefildas.

Ekonomika
---------

„Consett Iron Company" buvo įkurta 1864 m. Per artimiausius 100 metų Konsetas tapo vienu iš žymiausių plieno gamybos centrų. Čia buvo gaminamas plienas Blakpulo bokštui, kai kuriems britų branduoliniams povandeniniams laivams. Plienas 140 metų dominavo Konseto ekonomikoje. Plieno gamyklų aukšti aušinimo bokštai dominavo kraštovaizdyje, mieste tvyrojo raudonų dulkių debesys, kilę iš liejyklų. Didžiausioje įmonėje 1960 m. dirbo 6000 darbuotojų. 

Po nacionalizacijos Konseto kompanija tapo „British Steel Corporation" dalimi. Nors 7-ajame dešimtmetyje vyko intensyvi konkurencija tiek iš britų, tiek iš užsienio gamintojų pusės, Konseto plieno gamyklos dirbo palyginti sėkmingai. Nepaisant vietos opozicijos, 1980 m. gamyklos buvo uždarytos, prarasta 3700 darbo vietų. 1981 m. nedarbo lygis mieste buvo 36 proc. Kartu uždarius anglies kasyklas, mieste neliko sunkiosios pramonės.

Miesto atsigavimas prasidėjo 1990 m. vykdant projektą „Genesis". Tuomet nedarbas sumažėjo iki šalies vidurkio, tačiau tai iš dalies lėmė ir žmonių migracija į kitus regionus. Be viešojo sektoriaus įmonių, kūrėsi smulkios ir vidutinės kompanijos, buvusiose plieno gamyklų vietose ir aplinkinėse teritorijose pradėta vystyti nekilnojamo turto projektus. 2015 m. rugpjūčio mėn. tik 420 žmonių gavo bedarbio pašalpas - oficialus nedarbo lygis nukrito iki 1,7 proc.

Galerija
--------

* Paminklas teodolituiPaminklas teodolitui
* GaisrinėGaisrinė
* ParkasParkas
* Gyvenami namaiGyvenami namai
* BažnyčiaBažnyčia

Žymūs žmonės
------------

* Rovanas Atkinsonas (g. 1955) – britų aktorius, komikas, „Ponas Bynas".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2 3  Steel Towns: From Boom to Bust, BBC Nation on Film
| ***Infoholikas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Ukraina |
| Režisierius | Vladislavas Klimčukas,  Valentinas Špakovas |
| Prodiuseris (-iai) | Valentinas ŠpakovasIvanas Bukrejevas |
| Kompozitorius | Aleksandras Tiščenka |
| Vaidina | Eugenijus JanovičiusElena BerozenecPovilas ZibrovasOlegas MasliukasAleksėjus NagrudnasGeorgijus Povolockis Sergėjus Kalantajus Ala MartyniukEugenijus Kaporinas Povilas Tupikovas  |
| Metai | 2017 |
| Žanras | Komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| **IMDb įrašas** |

**Infoholikas** (rus. *Инфоголик*) – ukrainietiška komedija, kuri pasirodė 2017 m.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pasakojama apie infoholiką Maksimą, kuris visa galva pasinėręs į naujienas. Gyvena socialiniuose tinkluose, domisi tuo kas vyksta visame pasaulyje ir visose sferose. Skaito laikraščius, žurnalus, nesitraukia nuo išmaniojo telefono, naršo internete. Jo žmona nėščia, bet jis to nepastebi. Kai Maša jo laukia namuose su vakariene, kad pagaliau pasakytų šią naujieną, jis neranda tam laiko. Tada jo žmona pasakė, o kas būtų, jeigu viskas imtų pildytis, visos tos nesąmonės, kaip jos paveiktų Maksimo gyvenimą. Ir kitą rytą pabudęs infoholikas pastebi, kad kiekviena naujiena pildosi, o tada bando suvokti, kas dedasi aplinkui. Jam nuostabą kalia tai, kiekviena išgirsta naujiena būtinai išsipildo, nesvarbu, kokia beprotiška ji būtų.

Veikėjai
--------

* Maksimas (Eugenijus Janovičius rus. *Евгений Янович*)  – pagrindinis serialo veikėjas, tiek įnikęs į internetą, spaudą, besigainiojantis sporto, verslo ir kitų naujienų, kad nepastebi šalia savo žmonos, kuri nėščia.
* Maša (Olena Borozenec rus. *Елена Борозенец*) Maksimo žmona.

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* Kinopoisk
**Leonas Čibiras** (1921 m. liepos 14 d. Čekiškė, Švenčionių apskritis – 1992 m. gruodžio 24 d. Vilnius) – Lietuvos miškininkas, dendrologas, kraštovaizdžio architektas.

Biografija
----------

1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1947–1950 m. Vilniaus universiteto, 1950–1957 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, dėstė dendrologiją. 1951–1960 m. Lietuvos miškų instituto mokslinis bendradarbis, tyrinėjo Lietuvos parkus, atliko medžių ir krūmų introdukcijos bandymų. Nuo 1960 m. Statybos ir architektūros reikalų komiteto, Automobilių transporto ir plentų ministerijos, Techninės estetikos instituto, Paminklų konservavimo instituto kraštovaizdžio architektas.

Brolis Povilas Čibiras, žmona Irena Ona Čibirienė.

Palaidotas Saltoniškių kapinėse, Vilniuje.

Veikla
------

Parengė kelis rekomenduojamų Lietuvos želdynams augalų sąrašus. Pirmasis Lietuvoje pagal tinkamumą naudoti želdynams augalų rūšis pradėjo skirstyti į pagrindines ir šalutines.

Kartu su bendradarbiais parengė Palangos, Rietavo, Joniškėlio, Raudondvario pilies parkų restauravimo projektus. Dalyvavo kuriant Vilniaus universiteto botanikos sodą Kairėnuose, Pajieslio (Kėdainių rajono savivaldybė) dendrariumą.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR flora (su kitais, 6 t. 1959–1980 m. 1965 m. LTSR valstybinė premija)
* Dendrologija (su kitais, 1963 m. 1973 m.)
* Želdiniai lengvosios pramonės įmonių teritorijose (su K. Jakovlevu-Mateckiu, 1971 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonas Čibiras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. Regimantas Pilkauskas psl.
**Antanas Baltrušaitis-Antanėlis** (1865 m. birželio 10 d. Papartynuose, Šakių valsčius, dab. Šakių raj. – 1949 m. gruodžio 15 d. Biberache, Vokietija) – knygnešys, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Augo gausioje šeimoje, todėl nuo 6 m. teko piemenauti. Einant dešimtuosius metus susižeidė koją, vėliau ją teko amputuoti. Vaikščiojo su ramentais, kurį laiką elgetavo. 1885 m. apsigyveno Meištuose prie Naumiesčio (dabar Kudirkos Naumiestis). A. Rudaitis pamokė skaityti ir rašyti.

Užmezgė ryšius su tuo metu Tilžėje gyvenusiais P. Mikolainiu ir J. Angrabaičiu. Pastarasis paaiškino, kaip reikia slėpti ir platinti draudžiamąją spaudą ir tapo knygnešiu. Pats iš Prūsijos spaudos nenešė. Buvo gabus administratorius, draudžiamos lietuviškos spaudos urmo sandėlių ir jos perskirstymo organizatorius. Dėl kratų pavojaus savo namuose spaudos nelaikydavo, slėpdavo ją pas patikimus žmones, taip pat miestelio bažnyčioje. Per jo rankas perėjo spaudinių už 40 000 rb.

Bendradarbiavo su daugeliu žymių Sūduvos knygnešių – iš vienų pats imdavo spaudinius, kitiems perduodavo platinti toliau, siųsdavo paštu į Rusiją. Retkarčiais pats nuveždavo į Kauną, Garliavą, platindavo prie bažnyčios. Laikraščius dalindavo nemokamai, pinigus imdavo tik už maldaknyges ir knygas.

Platinti spaudą, taip pat ir atsišaukimus, padėdavo knygnešė Ona Ryklytė, nuo 1891 m. tapusi jo žmona. Įstojo į spaudos platinimo draugiją „Artojas". Policijai įkliuvo 7 kartus. Mokėjo baudas, buvo paskiriama policijos priežiūra, baudžiamas areštu valsčiaus areštinėse, 1902 m. kalėjo Kalvarijos kalėjime. Sutaupęs pinigų, 1901 m. Kudirkos Naumiestyje įsteigė smulkių prekių parduotuvę, kurioje po spaudos draudimo panaikinimo pardavinėjo ir knygas.

Rašė laikraščiams „Ūkininkas" (1900–1901 m.), „Kova" (1906 m.), „Žarija". Pasirašinėjo *Mindaugo*, *Antanėlio*, *Zigmantinio* slapyvardžiais.

Nuo 1938 m. birželio 1 d. jam paskirta 75 Lt knygnešio pensija. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, gyveno Vokietijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Baltrušaitis-Antanėlis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 577 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Khaba** (**Chaba**) – ketvirtasis trečiosios Egipto dinastijos faronas. Sekhemkheto įpėdinis. Manoma, valdė 4 metus, nuo 2603 iki 2599 m. pr. m. e. Valdymo data stipriai diskutuotina.

Siejamas su Sluoskniuota piramide, esančia Zavjet el’Arjane, maždaug 4 km nuo Gizos. Piramidė yra nebaigta, kadangi trečiosios dinastijos tipiška piramidė turėjo iškilti apie 42-45 m, o šios tik 20 m. Nėra jokių įrašų tiesiogiai rodančių, kas buvo šios piramidės faraonas. Mastaboje Z-500, piramidės šiaurėje, buvo rasta nemažai alebastro indų su įrašais apie faraoną.

Turino karalių sąraše Khaba, pažymėtas kaip hudžeha, kas reiškia „ištrintas". Manoma, kad jo valdymo metu buvo dinastinių problemų, ar perrašynėtojai negalėjo pilnai iššifruoti ir užrašyti jo vardo. Yra teigiančių, kad Khaba iš tikrųjų buvo Horo vardo dalis ir buvo priedas prie paskutiniojo faraono Hunio vardo, Khaba-Horas Hunis. Tokiu būdu Hunis ir Khaba buvo tas pats asmuo.

Pagal kitus tyrinėtojus, Khaba yra trečios dinastijos chronologijos pradžioje ir tapatinamas su Nebka.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Khaba** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Trečioji dinastija**
Nebka →
Džoseras →
Sechemchetas →
Khaba →
Nebkara → 
Hunis |

 |