recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Morono partidas*Partido de Morón* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Administracinis centras** | Moronas |
| **Įkūrimo data** | 1874 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 321 109 |
| **Plotas** | 56 km² |
| **Tankumas** (2010) | 5 734 žm./km² |

**Morono partidas** (isp. *Partido de Morón*) – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Yra į pietvakarius nuo Buenos Airių. Administracinis centras – Moronas.

Gyvenvietės
-----------

Partide yra šios gyvenvietės (gyventojų skaičius – 2001/2010 m.):

* Moronas (122,6 tūkst.)
* Kastelaras (107,7)
* El Palomaras (59,0)
* Haedas (37,7)
* Vilja Sarmjentas (17,4)

Šaltiniai
---------

1. MORÓN: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
2. ↑  MORÓN: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
3. MORÓN: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
4. ↑  MORÓN: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*

Flag of Buenos Aires ProvinceFlag of Buenos Aires Province Buenos Airių provincijos partidai

Adolfo Alsina | Albertis | Almirante Braunas | Aveljaneda | Ajakučas | Asulis | Bahija Blanka | Balkarsė | Baraderas | Benito Chuaresas | Berasategis | Berisas | Bolivaras | Bragadas | Brandsenas | Kampana | Kanjuelasas | Kapitan Sarmientas | Karlos Kasaresas | Karlos Techedoras | Karmen de Arekas | Kasteljis | Čakabukas | Čiaskomusas | Čivilkojus | Kolonas | Koronel Doregas | Koronel Pringlesas | Koronel Rosalesas | Koronel Suaresas | Daireo | De la Kosta | Doloresas | Ensenada | Escobaras | Esteban Ečeverija | Eksaltasion de la Krusas | Eseisa | Florensio Varela | Florentino Ameghinas | Cheneral Alvaradas | Cheneral Alvearas | Cheneral Arenalesas | Cheneral Belgranas | Cheneral Gidas | Cheneral Lamadridas | Cheneral Las Erasas | Cheneral Lavaljė | Cheneral Madariaga | Cheneral Pasas | Cheneral Pintas | Cheneral Puejredonas | Cheneral Rodrigesas | Cheneral San Martinas | Cheneral Viamontė | Cheneral Viljegasas | Guamini | Ipolito Irigojenas | Harlingamas | Itusaingo | Chosė Klemente Pasas | Chuninas | La Matansa | La Plata | Lanusas | Laprida | Las Floresas | Leandro N. Alemas | Linkolnas | Loberija | Lobosas | Lomas de Samora | Luchanas | Magdalena | Maipu | Malvinas Archentinas | Mar Čikita | Markos Pasas | Mersedesas | Merlas | Montė | Monte Ermosas | Morenas | Moronas | Navaras | Nekočėja | Nueve de Chulijas | Olavarija | Patagonesas | Peuachas | Pelegrinis | Pergaminas | Pila | Pilaras | Pinamaras | Presidente Peronas | Puanas | Punta Indijas | Kilmesas | Ramaljas | Raučas | Rivadavija | Rochasas | Roke Peresas | Savedra | Saladiljas | Saljikelo | Saltas | San Andres de Chilesas | San Antonio de Arekas | San Kajetanas | San Fernandas | San Isidras | San Miguelis | San Nikolasas | San Pedras | San Visentė | Suipačia | Tandilis | Tapalkė | Tigrė | Tordiljas | Tornkvistas | Trenke Laukenas | Tres Arojosas | Tres de Febreras | Tres Lomasas | Veintisinko de Majas | Visente Lopesas | Vilja Geselis | Viljarinas | Saratė
Patikros punktas prie įvažiavimo į Severską, Tomsko sritis
**Uždarasis miestas** (oficialiai – ***uždarasis administracinis-teritorinis darinys***, rus. *закрытое административно-территориальное образование*, santr. *ЗАТО*) – miestas ar kita gyvenvietė, į kurią yra ribojamas patekimas, galioja sugriežtintos saugumo taisyklės. Uždarieji miestai buvo paplitę TSRS, dabar dar nemažai jų likę Rusijoje ir keli kitose NVS šalyse.

Istorija
--------

Tarybų Sąjungoje uždarieji miestai atsirado ten, kur vykdyti slapti kariniai bandymai, radioaktyvių medžiagų gamyba, buvo sutelkti specialūs kariuomenės daliniai. Į tokius miestus ne tik nebuvo įleidžiami eiliniai TSRS piliečiai, bet ir slėpta jų buvimo vieta, vietovės maskuotos kaip gretimų miestų ar kaimų dalys, pvz. Tomskas-7, Čeliabinskas-40. Netgi gatvių numeriai buvo parenkami kaip pratęsimas esančių laisvame mieste.

Dėl sudėtingesnių gyvenimo sąlygų uždarajame mieste, jo gyventojams kaip kompensacija taikytos kai kurios privilegijos: buvo geriau išvystyta infrastruktūra, socialinės paslaugos, galima lengviau nusipirkti deficitinių prekių. Dėl sudėtingo patekimo buvo mažesnis nusikalstamumas.

Subyrėjus TSRS uždarųjų miestų sąrašas sumažėjo. Kodiniams miestams suteikti realūs vardai, sumažėjo slaptumas. 2002 m. Rusijoje buvo 45 uždarosios gyvenvietės, jose gyveno 1,345 mln. žmonių. Miesto ribos saugomos sargybos, prie įvažiavimų įrengti patikros punktai. Patekimui reikia turėti dokumentus, nurodyti kelionės tikslą. Be to, dalis kitų Rusijos teritorijų, pvz. Norilskas, Čiukotka, Kuršių nerija, Baltijskas ir daugybė kitų užsieniečiams (išskyrus Baltarusijos piliečius) pasiekiami tik su specialiu leidimu.

Dabartiniai uždarieji miestai
-----------------------------

Kai kurie didesni Rusijos uždarieji miestai:

* Mirnas (Archangelsko sritis)
* Znamenskas (Astrachanės sritis)
* Mežgorjė (Baškortostanas)
* Oziorskas, Snežinskas, Triochgornas (Čeliabinsko sritis)
* Viliučinskas (Kamčiatkos kraštas)
* Zelenogorskas, Železnogorskas (Krasnojarsko kraštas)
* Sosnovyj Boras (Leningrado sritis)
* Krasnoznamenskas, Žvaigždžių miestelis (Maskvos sritis)
* Gadžijevas, Ostrovnojus, Poliarnas, Severomorskas, Snežnogorskas, Zaoziorskas (Murmansko sritis)
* Sarovas (Žemutinio Naugardo sritis)
* Zarečnas (Penzos sritis)
* Bolšoj Kamenis, Fokinas (Primorės kraštas)
* Šichanai (Saratovo sritis)
* Lesnojus, Novouralskas (Sverdlovsko sritis)
* Severskas (Tomsko sritis)
* Radužnas (Vladimiro sritis)

Uždarųjų užsieniečiems miestų su sustiprintu saugumu yra išlikę Kazachijoje: Baikonūras, Priozerskas, Bachašas-6, Matibulakas, Gulšadas ir kt.

Buvę uždarieji miestai
----------------------

Žymūs buvę uždarieji miestai:

* Rusija: Lermontovas, Dubna, Kirovas, Tobolskas, Baltijskas, Dzeržinskas, Magadanas, Kronštatas, Zelenogradas, Zlatoustas, Vladivostokas, Krasnokamenskas ir kt.
* Ukraina: Sevastopolis, Balaklava, Vilkovas
* Tadžikija: Čkalovskas
* Kazachija: Stepnogorskas, Kurčiatovas, Žemas (Emba-5)
* Estija: Paldiskis, Silamiajė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-04-05 iš Wayback Machine projekto.
| Herlingemo partidas*Partido de Hurlingham* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Administracinis centras** | Herlingemas |
| **Įkūrimo data** | 1994 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 181 241 |
| **Plotas** | 36 km² |
| **Tankumas** (2010) | 5 034 žm./km² |

**Herlingemo partidas** (isp. *Partido de Hurlingham*) – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Yra į pietvakarius nuo Buenos Airių. Administracinis centras – Herlingemas.

Gyvenvietės
-----------

Partide yra šios gyvenvietės (gyventojų skaičius – 2010 m.):

* Herlingemas (60,2 tūkst.)
* Vilja Tesejis (63,1)
* Viljam K. Morisas (50,0)

Šaltiniai
---------

1. HURLINGHAM: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
2. ↑  HURLINGHAM: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
3. HURLINGHAM: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
4. ↑  HURLINGHAM: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*

Flag of Buenos Aires ProvinceFlag of Buenos Aires Province Buenos Airių provincijos partidai

Adolfo Alsina | Albertis | Almirante Braunas | Aveljaneda | Ajakučas | Asulis | Bahija Blanka | Balkarsė | Baraderas | Benito Chuaresas | Berasategis | Berisas | Bolivaras | Bragadas | Brandsenas | Kampana | Kanjuelasas | Kapitan Sarmientas | Karlos Kasaresas | Karlos Techedoras | Karmen de Arekas | Kasteljis | Čakabukas | Čiaskomusas | Čivilkojus | Kolonas | Koronel Doregas | Koronel Pringlesas | Koronel Rosalesas | Koronel Suaresas | Daireo | De la Kosta | Doloresas | Ensenada | Escobaras | Esteban Ečeverija | Eksaltasion de la Krusas | Eseisa | Florensio Varela | Florentino Ameghinas | Cheneral Alvaradas | Cheneral Alvearas | Cheneral Arenalesas | Cheneral Belgranas | Cheneral Gidas | Cheneral Lamadridas | Cheneral Las Erasas | Cheneral Lavaljė | Cheneral Madariaga | Cheneral Pasas | Cheneral Pintas | Cheneral Puejredonas | Cheneral Rodrigesas | Cheneral San Martinas | Cheneral Viamontė | Cheneral Viljegasas | Guamini | Ipolito Irigojenas | Harlingamas | Itusaingo | Chosė Klemente Pasas | Chuninas | La Matansa | La Plata | Lanusas | Laprida | Las Floresas | Leandro N. Alemas | Linkolnas | Loberija | Lobosas | Lomas de Samora | Luchanas | Magdalena | Maipu | Malvinas Archentinas | Mar Čikita | Markos Pasas | Mersedesas | Merlas | Montė | Monte Ermosas | Morenas | Moronas | Navaras | Nekočėja | Nueve de Chulijas | Olavarija | Patagonesas | Peuachas | Pelegrinis | Pergaminas | Pila | Pilaras | Pinamaras | Presidente Peronas | Puanas | Punta Indijas | Kilmesas | Ramaljas | Raučas | Rivadavija | Rochasas | Roke Peresas | Savedra | Saladiljas | Saljikelo | Saltas | San Andres de Chilesas | San Antonio de Arekas | San Kajetanas | San Fernandas | San Isidras | San Miguelis | San Nikolasas | San Pedras | San Visentė | Suipačia | Tandilis | Tapalkė | Tigrė | Tordiljas | Tornkvistas | Trenke Laukenas | Tres Arojosas | Tres de Febreras | Tres Lomasas | Veintisinko de Majas | Visente Lopesas | Vilja Geselis | Viljarinas | Saratė
| Medaliai |
| --- |
| Irina EmbrichIrina Embrich |
| Moterų fechtavimasis |
| **Atstovaujant: Estijos vėliava Estija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2017 Leipcigas | Komanda |
| **Sidabras** | 2002 Lisabinas | Komanda |
| **Sidabras** | 2006 Turinas | Špaga |
| **Sidabras** | 2014 Kazanė | Komanda |
| **Bronza** | 2017 Leipcigas | Špaga |
| **Bronza** | 2007 Peterburgas | Špaga |

**Irina Embrich** (g. 1980 m. liepos 12 d. Taline) – Estijos fechtuotoja, kuri specializuojasi špagos rungtyse, olimpinė čempionė

Biografija
----------

2012 m. kartu su Estijos nacionaline rinktine laimėjo Europos čempionatų bronzą. 2013 m. Beljajeva tapo Europos čempione. 2015 m. kartu su Estijos rinktine pelnė sidabrą Europos žaidynėse.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse užėmė 4-ą vietą komandinėje rungtyje ir 10-ą individualiose varžybose. 2017 m. iškovotas pasaulio čempionato komandinis auksas.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse estė moterų komandinėje rungtyje kartu su Estijos nacionaline rinktine pasiekė finalą, kuriame įveikė Pietų Korėjos rinktinę ir iškovojo aukso medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 27 d.
2. ↑  „Estijos triumfas: po 13 metų iškovoti olimpiniai aukso medaliai". *Delfi sportas*. 2021-07-27. Nuoroda tikrinta 2024-03-04.
Plakatas tarybinei liaudžiai
**Tarybinė liaudis** (rus. *советский народ*) – TSRS laikų terminas, reiškęs visus žmones, nuolat gyvenusius TSRS, konkrečiai nenurodant jų tautybių – visų tautybių visuma. Tarybinei liaudžiai priklausė: rusai, ukrainiečiai, armėnai, lietuviai, suomiai, vokiečiai ir visos kitos tautos.

Rusiškas terminas *советский народ* yra išvestinis iš rus. *народ* 'tauta, liaudis, nacija', pagal vartoseną galėtų būti verčiamas ir 'tarybinė nacija', tačiau tradiciškai verčiamas kaip *tarybinė liaudis*.

Tarybinė liaudis šios valstybės gyvavimo laikotarpiu buvo įgavusi kai kuriuos bendrus kultūrinius ir mentaliteto bruožus. Oficialiai tarybinėje formuluotėje (1971 m.) tarybinės liaudies apibrėžimas skambėjo taip: „Nauja istorinė, socialinė ir internacionalinė žmonių visuma, gyvenanti vienoje teritorijoje, turinti vieną ekonomiką, vieningą socialistinį turinį ir įvairią pagal nacionalinius ypatumus kultūrą, federacinę valstybę ir bendrą tikslą – komunizmo pastatymą".

Žodžių junginys *советский народ* ('tarybinė liaudis') minimas V. Lebedevo-Kumačo dainoje, „Jei rytoj karas" (rus. *Если завтра война*), pirmame 1939 m. gruodžio 21 d. laikraščio „Pravda" (rus. *Правда* – „tiesa") puslapyje „Brangus Stalinas" (rus. *Родной Сталин*) ir daugelyje tarybinių kūrinių.

1961 m. Nikita Chruščiovas, kalbėdamas XXII TSKP suvažiavime, pasakė: „TSRS susidarė nauja istorinė įvairių žmonių, turinčių vienodus charakteringus bruožus, visuma – tarybinė liaudis".

1971 m. XXIV Tarybų Sąjungos Komunistų partijos suvažiavime tarybinė liaudis buvo paskelbta tvirtu socialiniu-politiniu ir idėjiniu visų klasių ir sluoksnių, nacijų ir tautų, gyvenančių TSRS teritorijoje, junginiu. Jų bendra kalba – tarybinės liaudies kalba – buvo pripažinta rusų kalba – tai buvo išraiška „to vaidmens, kuri vaidiną rusų liaudis broliškoje TSRS tautų šeimoje".

Kartais „tarybinė liaudis" (pseudo lot. *homo sovieticus*) buvo suprantama kaip rusų liaudis, taip netiesiogiai iš anksto pavadintos dar nesurusintos, bet jau pasmerktos surusinti tautos, kurios statydamos socializmą palaipsniui atsisakė savo tautinio savitumo.

Plačiai vartojamais posakiais tapo: „Tarybinės liaudies žygdarbis Antrajame pasauliniame kare", „visa tarybinė liaudis, visa progresyvi žmonija".

Terminas „tarybinė liaudis" buvo vartojamas kaip kolektyvinis vaizdas, kurio vardu veikė ir jos nuomonei atstovavo tarybinė valdžia. Priklausomai nuo konteksto ir požiūrio taško toks vaizdas galėjo būti įvairiai suprantamas: negatyviai – kaip „asmenybės nuasmeninimas", „totalitarizmas" ir pozityviai – kaip „vienybė", „tvarka".

Nuorodos
--------

* Jei rytoj karas Muzika: Pokraso Žodžiai: V. Lebedevo-Kumačo
* Brangus Stalinas Laikraščio „Pravda" pirmas puslapis (1939 m. gruodžio 21 d.), kuriame minima *tarybinė liaudis*.
* Levitanas – 1945 m. gegužės 8 d. įsakymas „Didysis tėvynės karas, kurį vedė *tarybinė liaudis* prieš vokiškuosius – fašistinius grobikus pergalingai baigtas, Vokietija visiškai sutriuškinta.
* A. Lazarevičius. „Sovietija" Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto. Mintys apie tarybinės civilizacijos atsiradimą, istoriją ir ateitį, apie jos dabartinę krizę ir būdus išeiti iš jos.
| Virtukų mūšis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1945 m. liepos 22 d. |
| Vieta | Virtukų miškas, Kelmės valsčius, Raseinių apskritis, Lietuvos TSR |
| Rezultatas | Partizanų stovyklos Virtukų miške sunaikinimas |

 |
| Konflikto šalys |
|  Lietuvos partizanai |  LTSR |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Juozas Čeponis-Budrys  Jonas Žemaitis-Vytautas  Algimantas Zaskevičius-Šalna  Liudas Jankauskas † |  ? |
| Pajėgos |
| 54 | 1500 |
| Nuostoliai |
| ~15 | >40 |

**Virtukų mūšis** – kautynės, įvykusios 1945 m. liepos 22 d. Virtukų miške tarp Lietuvos partizanų Žebenkšties rinktinės ir jų stovyklą apsupusių NKVD karių.

Atminimo kryžius Paraseinyje, Vedecko ąžuolyne

Pasiruošimas
------------

Žebenkšties rinktinę NKGB sekė nuo 1945 m. gegužės. Tų pačių metų vasarą rinktinė persikėlė iš Bedančių miško į Virtukų pušyną ir įsikūrė stovykloje su žiediniu apkasu, bunkeriais ir ugnies taškais. Į partizanų gretas NKGB pavyko infiltruoti agentą slapyvardžiu Vytulis, kuris susekė rinktinės štabo vietą. Mūšio dieną, 1945 m. liepos 22 d. NKGB operatyvininkai Raseinių apskrityje suėmė 24 žmonių grupę, įtariamą bendradarbiavimu su LLA ir partizanais.

Eiga
----

Mūšis prasidėjo apie 10 val. NKVD pajėgoms apsupus partizanų stovyklą Virtukų miške. Partizanams pritrūkus amunicijos pradėtas atsitraukimas. Atsitraukimą pridengė Liolių būrys, vadovaujamas Liudo Jankausko. Mūšis baigėsi apie 13 val.

Pasekmės
--------

Po mūšio partizanai atsitraukė nuo Dubysos į arčiau Šiaulių esančius miškus. Žuvusiųjų palaikai užkasti Paraseinyje, Vedecko ąžuolyne, netoli Vedecko sodyboje įsikūrusios NKVD būstinės.

Atminimas
---------

Minint 50-ąsias kautynių metines, 1995 m. partizanų palaidojimo vietoje Paraseinyje pastatytas ir pašventintas memorialas laisvės kovų aukoms atminti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žičkus, Jonas (1999). *Nueitas kelias*. ISBN 9886-737-23-1. `{{cite book}}`: Patikrinkite `|isbn=` reikšmę: checksum (pagalba)
2. ↑  „Virtukų kautynės". Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras. 2005-07-19. Nuoroda tikrinta 2015-01-06.
3. ↑  *Virtukų kautynės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
Felčerių ir akušerių punktas. Sliznevas, Krasnojarsko kraštas, Rusija
**Felčerių ir akušerių punktas** – Tarybų Sąjungoje buvęs pirminės sveikatos punktas kaimiškose vietovėse. Teikė medicinos paslaugas, kurioms nebūtinas gydytojas. Felčerių ir akušerių punktai pateko į kaimiškąją ligoninės gydymo apylinkę ir vykdė savo teritorijoje profilaktinę bei sanitarinę-priešepideminę veiklą. Felčerių ir akušerių punktas būdavo pavaldus kaimiškosios apylinkės ligoninei arba ambulatorijai, o tokios nesant – rajoninei ligoninei. Punktai steigti atokiau nuo ligoninės esančiose kaimiškose vietovėse – kolūkių, apylinkių centruose.

Felčerių ir akušerių punkte dirbdavo trys darbuotojai – felčeris (vedėjas), akušerė ir sanitarė. Punktas būdavo išlaikomas iš apylinkės biudžeto. Punktų personalas teikė pirminę medicininę pagalbą, pirminę pacientų apžiūrą, naujagimių sveikatos būklės stebėjimą, priešepideminę veiklą (vakcinaciją, sanitarinių sąlygų stebėjimą, dezinfekciją), priiminėjo gimdymus.

1979 m. visoje TSRS veikė 89 224 felčerių ir akušerių punktai. LTSR 1986 m. veikė 1035 felčerių ir akušerių punktai. XX a. pab. jie buvo panaikinti.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Фельдшерско-акушерский\_пункт*,Большая советская энциклопедия, T. XXVII (Ульяновск—Франкфорт). – Москва: Советская энциклопедия, 1977
2. ↑  Фельдшерско-акушерский\_пункт\_(ФАП), Медицинская энциклопедия
3. ↑  Лекарев Л. Г. *Сельский врачебный участок* // Большая медицинская энциклопедия : в 30 т. / гл. ред. Б. В. Петровский. – 3-е изд. – М. : Советская энциклопедия, 1984. – Т. 23 : Сахароза – Сосудистый тонус. – 544 с. : ил.
4. ↑  *Lietuvos sveikatos apsauga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2024-01-28.
| Chose Klemente Paso partidas*Partido de José C. Paz* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Administracinis centras** | Chose Klemente Pasas |
| **Įkūrimo data** | 1913 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 265 981 |
| **Plotas** | 50 km² |
| **Tankumas** (2010) | 5 320 žm./km² |

**Chose Klemente Paso partidas** (isp. *Partido de José C. Paz*) – partidas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių aglomeracijoje. Yra į pietvakarius nuo Buenos Airių. Administracinis centras – Chose Klemente Pasas.

Gyvenvietės
-----------

Partide yra šios gyvenvietės (gyventojų skaičius – 2010 m.):

* Chose Klemente Pasas (265,9 tūkst.)

Tai vienintelis Buenos Airių provincijos partidas, sudarytas tik iš vienos gyvenvietės.

Šaltiniai
---------

1. JOSÉ C. PAZ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
2. ↑  JOSÉ C. PAZ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
3. JOSÉ C. PAZ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*
4. ↑  JOSÉ C. PAZ: Partido in Buenos Aires, *citypopulation.de*

Flag of Buenos Aires ProvinceFlag of Buenos Aires Province Buenos Airių provincijos partidai

Adolfo Alsina | Albertis | Almirante Braunas | Aveljaneda | Ajakučas | Asulis | Bahija Blanka | Balkarsė | Baraderas | Benito Chuaresas | Berasategis | Berisas | Bolivaras | Bragadas | Brandsenas | Kampana | Kanjuelasas | Kapitan Sarmientas | Karlos Kasaresas | Karlos Techedoras | Karmen de Arekas | Kasteljis | Čakabukas | Čiaskomusas | Čivilkojus | Kolonas | Koronel Doregas | Koronel Pringlesas | Koronel Rosalesas | Koronel Suaresas | Daireo | De la Kosta | Doloresas | Ensenada | Escobaras | Esteban Ečeverija | Eksaltasion de la Krusas | Eseisa | Florensio Varela | Florentino Ameghinas | Cheneral Alvaradas | Cheneral Alvearas | Cheneral Arenalesas | Cheneral Belgranas | Cheneral Gidas | Cheneral Lamadridas | Cheneral Las Erasas | Cheneral Lavaljė | Cheneral Madariaga | Cheneral Pasas | Cheneral Pintas | Cheneral Puejredonas | Cheneral Rodrigesas | Cheneral San Martinas | Cheneral Viamontė | Cheneral Viljegasas | Guamini | Ipolito Irigojenas | Harlingamas | Itusaingo | Chosė Klemente Pasas | Chuninas | La Matansa | La Plata | Lanusas | Laprida | Las Floresas | Leandro N. Alemas | Linkolnas | Loberija | Lobosas | Lomas de Samora | Luchanas | Magdalena | Maipu | Malvinas Archentinas | Mar Čikita | Markos Pasas | Mersedesas | Merlas | Montė | Monte Ermosas | Morenas | Moronas | Navaras | Nekočėja | Nueve de Chulijas | Olavarija | Patagonesas | Peuachas | Pelegrinis | Pergaminas | Pila | Pilaras | Pinamaras | Presidente Peronas | Puanas | Punta Indijas | Kilmesas | Ramaljas | Raučas | Rivadavija | Rochasas | Roke Peresas | Savedra | Saladiljas | Saljikelo | Saltas | San Andres de Chilesas | San Antonio de Arekas | San Kajetanas | San Fernandas | San Isidras | San Migelis | San Nikolasas | San Pedras | San Visentė | Suipača | Tandilis | Tapalkė | Tigrė | Tordiljas | Tornkvistas | Trenke Laukenas | Tres Arojosas | Tres de Febreras | Tres Lomasas | Veintisinko de Majas | Visente Lopesas | Vilja Geselis | Viljarinas | Saratė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tadžikijos TSR |
| --- |
| Республикаи Советии Социалистии Тоҷикистон |
| Таджикская Советская Социалистическая Республика |
|  |
|  |  |
| Tadžikijos TSR vėliava | Tadžikijos TSR herbas |
|  |
| Tadžikijos TSR himnas |
|  |
| **Gyvavimo laikotarpis** | 1924 m. spalio 14 d. – 1991 m. gruodžio 26 d. |
| **Valstybinė kalba** | tadžikų , rusų |
| **Plotas** | 143 100 km² |
| **Sostinė** | Dušanbė |
| **Gyventojų skaičius** | apie 5 112 000 |
| **Gyventojų tankumas** | 35,7/km² |
| **Valiuta** | rublis |
| **Laiko zona** | UTC+5 |

**Tadžikijos TSR** arba **Tadžikistano TSR** (piln. **Tadžikijos Tarybų Socialistinė Respublika**) – viena iš Tarybų Sajungos narių, gyvavusi nuo 1929 iki 1991 metų.

Respublika buvo įkurta 1924 m. spalio 14 d. ir pradžioje vadinosi Tadžikijos ATSR („A" – autonominė) bei buvo Uzbekijos TSR dalis. 1929 m. gruodžio 5 d. ji buvo transformuota į Tadžikijos TSR ir tapo atskira TSRS respublika.

1991 m. rugsėjo 9 d. paskelbė nepriklausomybę nuo TSRS ir pasivadino Tadžikistano Respublika.

Istorija
--------

Viena iš 1924 m. Vidurinėje Azijoje sukurtų naujųjų valstybių buvo Uzbekistanas, turėjęsi sovietų socialistinės respublikos statusą. Buvusi rytų Buchara su maždaug 740 000 gyventojų (iš viso Uzbekistane gyveno 5 mln. žmonių) buvo pavadinta Tadžikijos ATSR. Jos sostinė įsikūrė Dušanbėje, 1920 m. buvusioje kaimu su 3000 gyventojų. 1929 m. Tadžikistanas atsiskyrė nuo Uzbekistano ir gavo tarybų socialistinės respublikos statusą. Tuo metu prie naujosios respublikos prisijungė dabartinio šiaurės Tadžikistano teritorija. Netgi išsiplėtęs Tadžikistanas liko mažiausia Vidurinės Azijos respublika.

Tautiniu pagrindu sukurtoje respublikoje buvo kuriamos institucijos, kurios bent jau formaliai buvo taip pat tautinės. Pirmasis Tadžikijos TSR laikraštis tadžikų kalba pradėtas leisti 1926 m. Maždaug tuo metu pradėjo veikti ir naujos švietimo įstaigos. 1926 m. atsidarė pirmosios valstybinės mokyklos, prieinamos ir vaikams, ir suaugusiems bei skirtos suteikti pradinį išsilavinimą. Centrinė vadovybė taip pat parengė keletą tadžikų valstybiniam darbui – suorganizavo kursus vyriausybės skyriuose arba pasiuntė mokytis į Uzbekijos TSR.

  

 **Tarybų Sąjungos Respublikos**

| **Tarybų Sąjunga** | **Rytų Europa** | **Vidurinė Azija** | **Užkaukazė** | **Baltijos šalys** | **Trumpai gyvavusios tarybų respublikos** |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti | * Baltarusija **Baltarusijos TSR**
* Moldavija **Moldavijos TSR**
* Rusija **Rusijos TFSR**
* Ukraina **Ukrainos TSR**
 | * Kazachstanas **Kazachijos TSR**
* Moldavija **Kirgizijos TSR**
* Tadžikija **Tadžikijos TSR**
* Turkmėnija **Turkmėnijos TSR**
* Uzbekija **Uzbekijos TSR**
 | * Armėnija **Armėnijos TSR**
* Azerbaidžanas **Azerbaidžano TSR**
* Gruzija **Gruzijos TSR**
 | * Estija **Estijos TSR**
* Latvija **Latvijos TSR**
* Lietuva **Lietuvos TSR**
 | * **Abchazijos TSR**

*1921-1931** **Užkaukazės TFSR**

*1922-1936** **Karelijos-Suomijos TSR**

*1940-1956* |
55°18′41″š. pl. 21°00′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.3113°š. pl. 21.0098°r. ilg.﻿ / 55.3113; 21.0098

| Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka |
| --- |
|  |
| Biblioteka Nidoje |
| **Įkurta** | 1956 m. |
| **Vieta** | Pamario g. 53, Nida |
| **Lankytojai** | 1,3 tūkst. |
| **Bibliotekos fondas** | 98 tūkst. |
| **Direktorė** | Dalia Greičiutė |
| **Interneto svetainė** | www.neringosvb.lt |

**Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka** – biudžetinė įstaiga, viešoji biblioteka Nidoje, Pamario g. 53, turinti filialus Preiloje ir Juodkrantėje. Per metus viešojoje bibliotekoje ir filialuose apsilanko apie 22 tūkst. lankytojų. Registruotų vartotojų skaičius – apie 1300.

Viešosios bibliotekos ir filialų fonduose sukaupta apie 98 tūkst. fizinių vnt. grožinės literatūros, filosofijos, visuomenės, gamtos mokslų, istorijos, periodinių ir kt. dokumentų. Vartotojams pristatoma apie 2000 egz. įvairių kraštotyros spaudinių, daugiausiai susijusių su Kuršių nerijos istorija, kultūra, gamta. Viešosios bibliotekos abonemente ir filialuose yra abėcėlinis ir sisteminis katalogai, sukurtas elektroninis katalogas.

Istorija
--------

Viktoras Miliūnas (1916–1986), rašytojas, dramaturgas, vertėjas
Neringos miesto biblioteka įsteigta 1956 m. 1990 m. biblioteka pavadinta Neringos miesto Nidos biblioteka. Nuo 1996 m. ji reorganizuota į Neringos miesto savivaldybės viešąją biblioteką su Preilos ir Juodkrantės filialais. 2001 m. pabaigoje bibliotekos pastate įsikūrė Neringos istorijos muziejus.

2005 m. viešajai bibliotekai suteiktas rašytojo, Nidos metraštininko Viktoro Miliūno, 1961–1986 m. gyvenusio ir kūrusio Nidoje, vardas. Kūrėjo šeima padovanojo bibliotekai dalį V. Miliūno archyvo: rankraščių, knygų, fotonuotraukų. Bibliotekoje eksponuojama dailininkės Bronės Mingilaitės-Uogintienės 1981 m. tapyta drobė su rašytojo V. Miliūno portretu.

2010 m. pradėtas leisti bibliotekos leidinys – kultūros almanachas „Dorė", kuris skirtas visiems Kuršių nerijos mylėtojams, nušviečiantis šio krašto visuomeninio gyvenimo, Mažosios Lietuvos istorijos, kultūros atminties temas.

Filialai
--------

2022 m. vasarį bibliotekoje buvo 2 filialai.

| Foto | Filialas | Adresas | Informacija |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Juodkrantės filialas | Ievos Kalno g. 9, Neringa | Įkurta 1959 m. sovietmečiu veikė viloje „Monbijou" Kalno g. 26. |
|  | Preilos filialas | Preilos g. 27, Neringa | Įkurta 1954 m. veikia buvusioje Preilos mokykloje, pastatytoje 1907 m. |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kontaktai, Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2020-11-07.
2. ↑  Neringos biblioteka. 2018-04-07, Lsvba.lt (tikrinta 2022-03-06).
3. ↑  Kontaktai. Neringosvb.lt (tikrinta 2022-02-23).
4. ↑  Ruošiamasi sutvarkyti istorinę Preilos biblioteką. 2021-02-04, 15min.lt (tikrinta 2022-02-23).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Krašto paveldo gidas. Neringos savivaldybės Viktoro Miliūno viešoji biblioteka[neveikianti nuoroda]
* Kuršių nerijos sukaktys. Viešosios bibliotekos jubiliejus
Paruošti koldūnai
**Koldūnai** arba ***mėsėčiai*** – tradicinis Rytų Europos virtuvės (ypač Rusijos) patiekalas.

Gaminamas iš tešlos ir maltos mėsos. Tešla paruošiama iš miltų, vandens, druskos, kiaušinių. Tada suminkyta tešla pjaustoma nedideliais gabaliukais kurie iškočiojami į nedidelį apskritimo formos plotą (kartais iškočiojamas didelis tešlos gabalas vėliau jį pjaustant į mažesnius). Ant paruoštos tešlos gabalėlio dedama malta, pasūdyta, su prieskoniais arba svogūnais mėsa (kiauliena, jautiena kartais aviena), suvoliota į nedidelį gumulėlį. Mėsa apgaubiama tešla, o kraštai užlipdomi (kad verdant neišbėgtų mėsa). Paruošti koldūnai dedami į verdantį pasūdytą vandenį ir verdami keletą minučių.

Patiekiami su grietine arba spirgučiais.

Lietuviškas žodis „koldūnai" kildinamas iš totoriško „kuldum".

Dabar parduotuvėse dažnai parduodami šaldyti koldūnai, kuriuos belieka tik išvirti.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Virtiniai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius. *Mėsėčiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Koldūnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Gilija |
| --- |
| Kurėnas Gilijoje tarpukariu Kurėnas Gilijoje tarpukariu |
| **Ilgis** | 43 km |
| **Vidutinis debitas** | 128 m³/s |
| **Ištakos** | Nemunas |
| **Žiotys** | Kuršių marios |
| **Šalys** | Kaliningrado sritis |

**Gilija** (vok. *Gilge*, nuo 1946 m. rus. *Матросовка*) – upė Mažosios Lietuvos Pamario krašto Pakalnės ir Labguvos apskrityse (nuo 1945 m. Kaliningrado sritis), Nemuno kairioji šaka.

Žvejo namas Gilijoje, XX a. 3 deš.
Prasideda apie 10 km žemiau Tilžės (rus. *Sovetsk*), prie Panemunės gyvenvietės, kur Nemunas šakojasi į Rusnę ir Giliją. Teka į vakarus, nuo Skiepų (*Mostovoje*) – į pietvakarius. Žemiau Kryžionų (*Zapovednoje*) nuo Gilijos atsišakoja Tovelė (*Tovarnaja*) ir Kryžionų kanalas (*Primorskij kanal*). Gilija įteka į Kuršių marias prie Gilijos (*Matrosovo*) kaimo, Tovelė – prie buvusio Tovės kaimo, kanalas jungiasi su Nemunynu. Ilgis 43 km.

Vagos plotis 50–95 m, gylis 3–4 m, vidutinis nuolydis 0,06 m/km, srovės greitis 0,1-0,2 m/s. Vidutinis debitas ties Skiepais 128 m³/s. Per Giliją nuteka 13-22 % Nemuno vandens. Beveik visa vaga reguliuota, supilti pylimai saugo apylinkes nuo potvynių. Pastatyta keletas siurblinių, kurios į upę pumpuoja už pylimo susitelkusį polderių vandenį. Reguliavimo darbai vyko su pertraukomis nuo XVII a. iki XX a. ketvirtojo dešimtmečio. Ilgą laiką Gilija buvo svarbi vandens kelio Nemunu į Karaliaučių dalis. Prie Gilijos įvairiu laiku veikė 5 hidrologinės stotys; Skiepuose viena tebeveikia.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *gilus* („einantis tolyn žemyn").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Gilija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 653 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Gargždų pėsčiųjų viadukas |
| --- |
|  |
| Viaduko profilis nuo ligoninės pusės |
| 

Gargždų pėsčiųjų viadukasGargždų pėsčiųjų viadukas

55°42′36″š. pl. 21°24′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.710°š. pl. 21.401°r. ilg.﻿ / 55.710; 21.401﻿ (Gargždų pėsčiųjų viadukas)Koordinatės: 55°42′36″š. pl. 21°24′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.710°š. pl. 21.401°r. ilg.﻿ / 55.710; 21.401﻿ (Gargždų pėsčiųjų viadukas) |
|  |
| **Vieta** | Gargždai |
| **Kerta** | Tilto gatvę |
| **Ilgis** | 21 m |
| **Plotis** | 2 m |
| **Aukštis** | 5 m |
| **Pastatytas** | 1938 m. |
| **Konstrukcija** | gelžbetoninis |

**Gargždų pėsčiųjų viadukas** – pėsčiųjų viadukas, stovintis Gargžduose, kertantis senąjį Žemaičių plentą (kelią  **228**  Dauparai–Gargždai–Vėžaičiai ) prie rytinio įvažiavimo į miestą, įkalnėje nuo Minijos upės slėnio. Jis sujungia abipus Tilto gatvės su stačiais šlaitais įsikūrusias Gargždų bažnyčią ir kleboniją su miesto ligonine.

Viadukas nuo miesto centro pusės
Vietinių dar vadinamas Klebono tilteliu. Jis buvo pastatytas 1938 m. Tiltelio poreikis atsirado, kai buvo tiesiama dabartinė Tilto g. atkarpa (buvusio Žemaičių plento dalis), mat gilia iškasa gatvė perskyrė senosios klebonijos teritoriją ir buvusią jungtį tarp klebonijos sodybos ir bažnyčios pastatų. Siekiant palengvinti klebono ir kitų bažnyčios tarnų judėjimą tarp bažnyčios ir klebonijos, kurioje jie gyveno, buvo nutiestas pėsčiųjų viadukas. 1968 m. Gargždų ligoninę perkėlus iš Žemaitės g. į buvusios klebonijos sodybos vietą, Klebono tiltelis tapo pėsčiųjų jungtimi tarp Gargždų ligoninės ir bažnyčios. Tai buvo pirmas tarpukario pėsčiųjų viadukas per magistralinį kelią. Regioninės reikšmės inžinerinis paminklas, nuo 1993 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą.

2017 m. buvo rengiamasi kapitaliniam statinio remontui pagal UAB „Plentprojekto" parengtą techninio darbo projektą. Gyventojai jau skundėsi kritine viaduko būkle, krentančiomis konstrukcijomis, nes ne kartą statinį kliudė ir apdaužė pravažiuojančios didelių gabaritų transporto priemonės su kroviniais.

2022 m. buvo numatyta restauruoti gelžbetonines viaduko konstrukcijas, dangą ir laiptus, įrengti vandens nuleidimo sistemą, nudažyti gelžbetonines konstrukcijas ir turėklus bei atlikti kitus būtinus darbus. Tuo pat metu tvarkoma Tilto gatvė, įrengiamas pėsčiųjų ir dviračių takas.

Konstrukcija
------------

Viadukas gelžbetoninės konstrukcijos, originalaus silueto, vieno tarpsnio, iškilęs ant dviejų atramų. Jo ilgis – 21 m, plotis – 2 m, aukštis – 5 m, atstumas tarp laikančių atramų – 12 m. Įrengti betoniniai laipteliai abiejuose viaduko galuose, metalo turėklai, lieto betono danga viršutinėje dalyje.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gargždų pėsčiųjų viadukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Gargžduose strėlė užkabino klebono tiltelį *gargzdai.lt* 2024-01-13
2. ↑  „Objekto Nr. 11660 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Kapitalinio remonto netrukus sulauks pėsčiųjų viadukas *mano-gargzdai.lt*
4. ↑  Bus sutvarkytas Gargždų pėsčiųjų viadukas (Klaipėdos raj. savivaldybės informacija)
**Aldona Kisielienė-Vilčinskaitė** (g. 1937 m. birželio 10 d. Šiauliuose) – Lietuvos dainininkė (sopranas), menotyrininkė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1968 m. baigė Lietuvos konservatorijos V. Adamkevičiaus, E. Čiudakovos solinio dainavimo, A. Armino chorinio dirigavimo klases. 1968–1971 m. stažavo Leningrado konservatorijos K. Izotovos kamerinio dainavimo klasėje, 1972–1975 m. – Operos dainininkų studijoje prie Sofijos operos teatro, 1981 m. Maskvos P. Čaikovskio konservatorijoje pas I. Archipovą. 1970 m. menotyros kandidatė.

1968–1991 m. mokė solinio dainavimo Lietuvos konservatorijoje, nuo 1982 m. docentė. Nuo 1991 m. gyvena Niujorke, dėsto Karaliaus koledžo Šiaurės Vestčesterio menų centre, rengia solo koncertus.

Mokiniai: Asta Krikščiūnaitė, Vladimiras Prudnikovas, Aušra Stasiūnaitė, Sigutė Trimakaitė.

Kūryba
------

Koncertavo su Lietuvos kameriniu orkestru, Lietuvos Radijo ir televizijos lengvosios muzikos orkestru, simfoniniu orkestru „Vilnius" ir pučiamųjų orkestru „Trimitas". Gastroliavo Europoje, Kanadoje, JAV.

**Žymesni vaidmenys:**

* Violeta – Džiuzepė Verdis. Traviata
* Dona Ana – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Vanagienė. *Aldona Kisielienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 175 psl.
**Abstrakti struktūra** – taisyklių, savybių ir ryšių aibė, apibrėžta nepriklausomai nuo fizinių objektų, pavidalo ar atvaizdavimo. Abstrakčias struktūras nagrinėja filosofija, kompiuterių mokslas, matematika.

Abstrakti struktūra iki tam tikro tikslumo gali būti atvaizduojama ir fiziniais objektais. Tai vadinama abstrakčios struktūros įgyvendinimu.

Pavyzdys
--------

Paprasčiausias abstrakčios struktūros pavyzdys – šachmatų taisyklės, nes šios taisyklės apibrėžtos nepriklausomai nuo žaidimui naudojamų figūrų ar lentos savybių. Pavyzdžiui, karalius yra apibrėžtas kaip *figūra, kuri gali judėti per vieną langelį bet kuria kryptim (išskyrus atvejus kai langelis yra atakuojamas priešininkų figūros)*, o fiziškai karalius gali būti kaip medinė figūra, kaip K raidė, paveikslėlis kompiuteryje ar kitaip.

Daugumos loginių žaidimų taisyklės – abstrakčios struktūros, tačiau daugumos sportų – ne, nes sporto taisyklėse apibrėžiamos ir konkrečios kamuolio, aprangos ir kitos įrangos savybės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Accelerator, Academic. „Abstract Structure: Most Up-to-Date Encyclopedia, News & Reviews". *Academic Accelerator*. Suarchyvuotas originalas 2024-02-02. Nuoroda tikrinta 2024-02-02.
| Kuršlaukio senosios kapinės |
| --- |
| Įėjimas į Kuršlaukio senąsias kapines |
| 

Kuršlaukio senosios kapinėsKuršlaukio senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°41′49″š. pl. 21°22′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.6969722°š. pl. 21.376°r. ilg.﻿ / 55.6969722; 21.376Koordinatės: 55°41′49″š. pl. 21°22′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.6969722°š. pl. 21.376°r. ilg.﻿ / 55.6969722; 21.376 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Gargždų seniūnija |
| Plotas | 1070 kv. m |
| Registro Nr. | u. k. 25396 / L1042 |

Kaltinis kryžius su palaidotojo vardu ir metais
**Kuršlaukio senosios kapinės** – neveikiančios, senosios kapinės, esančios Gargždų miesto pietvakariuose, Klaipėdos rajone (anksčiau – buvusiame Kuršlaukių kaime, Dovilų valsčiuje). Kapinės įsikūrusios šalia pramoninės zonos, į šiaurės rytus nuo Gargždų karjero. Kapinių kalvelė aptverta metalo tinklo tvora su dvivėriais varteliais, apaugusi medžiais. Čia ilsisi Kuršlaukio kaimo gyventojų palaikai. Išlikusios senųjų palaidojimų vietos, kurias žymi betono antkapiai, metaliniai kryžiai. Teritorija sutvarkyta, pritaikyta lankymui, pastatyta informacinė lenta.

Kuršlaukio kapinės, kaip saugomas regioninės reikšmės memorialinis paminklas, 2000 m. buvo įrašytos į Kultūros vertybių registrą.

Kuršlaukio senosiose kapinėse palaidotas klimkiškis, sakytojas, kunigo Jurgio Sprogio tėvas Martynas Sprogys (1867-1933), ūkininkavęs Kuršlaukiuose.

Kuršlaukio senosios kapinės priklausė Dovilų Evangelikų Liuteronų parapijai, bet iki 1854 m. priklausė Klaipėdos krašto (vok. Memel Land) parapijai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Martynas Sprogys*. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. IV (Rahn–Žvižežeris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. 1 2  „Kuršlaukio senosios kapinės". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  {GenWiki, Kepal Klaus, Kreis Memel, Ostpreußen }}

Nuorodos
--------

* Senosios kapinės ilgisi gyvųjų rankų *gargzdai.lt*
* Kuršlaukio senosios kapinės *wikimapia.org*
| Dubkairus. *Дубки* |
| --- |
| 

DubkaiDubkai

58°00′29″ š. pl. 27°38′32″ r. ilg.﻿ / ﻿58.00806°š. pl. 27.64222°r. ilg.﻿ / 58.00806; 27.64222﻿ (Dubkai) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Pskovo sritis Pskovo sritis |
| **Rajonas** | Pečiorų rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 0  |
| **Plotas** | 1 km² |

**Dubkai** (rus. *Дубки*, ver. *Tupka*) – Rusijos pusiau eksklavas, kurį sausumoje supa Estijos teritorija. Dubkų kaimas priklauso Pskovo srities Pečiorų rajonui, iš Rusijos pasiekiamas Pskovo ežeru.

Dubkai įsikūrę pusiasalyje, ežero vakarinėje pakrantėje, istorinėje Setumos srityje. Priklauso Kuljės valsčiui su kaimo gyvenvietės statusu. Rajono centras Pečiorai yra už 22 km į pietus, valsčiaus administracinis centras Kiršinas nutolęs apie 5 km į rytus. Dubkai užima 1 km². 2000 m. kaime gyveno 6 žmonės, 2010 m. gyventojų neliko.

Istorija
--------

Iki 1920 m. Dubkai buvo Pskovo gubernijos dalis. Nuo 1920 iki 1940 m. priklausė Estijos Petseri valsčiui, tačiau po Estijos okupacijos 1944 m. atiteko sovietinei Rusijai. 2005 m. gegužės 18 d. Estijos ir Rusijos vyriausybių atstovai susitiko Maskvoje pasirašyti oficialią sutartį, apibrėžiančią dviejų šalių valstybines sienas, tačiau tai nepakeitė Dubkų situacijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hidden Europe*. July 2005, #3. „Tangled Territories" (PDF). Suarchyvuotas originalas (PDF) 2009-03-06. Nuoroda tikrinta 2018-04-03. (631 KB)

Nuorodos
--------

* Dubkai nuotraukose, 2003 m.
Nagojos uostas
**Nagojos uostas** – didžiausias ir aktyviausias uostas Japonijoje, įsikūręs Isės įlankoje, Aiči prefektūroje. Jam priklauso prieplaukos ir terminalai Nagojos, Tokai, Čitos, Jatomio ir Tobišimos miestuose. Nors uostas nepirmauja Japonijoje pagal TEU konteinerių kiekį, jame aptarnaujama daugiausiai krovinių pagal bendrą jų masę. 2010 m. uosto pralaidumas siekė 185,7 mln. tonų.

Tai vienas iš penkių didžiųjų Japonijos uostų (kiti − Tokijas, Jokohama, Osaka, Kobė). Uoste įvežami ir išvežami kroviniai sudaro beveik 10 % bendros Japonijos užsienio prekybos vertės. Nagojos uostas yra pagrindinis japoniškų automobilių eksporto taškas. Iš čia jų išplukdoma apie 1,4 mln. kasmet. Tarp importuojamų prekių vyrauja gamtinės dujos, geležies rūda, nafta, akmens anglis.

Uostas buvo įkurtas 1907 m. Jį administruoja Nagojos uosto administracija. Užima bendrą 42 km² plotą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  AAPA World Port Rankings 2010
2. ↑  About Port Archyvuota kopija 2010-11-30 iš Wayback Machine projekto. Port of Nagoya

Nuorodos
--------

* Oficialus uosto puslapis Archyvuota kopija 2014-03-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Aharon Barak** |
| --- |
|  |
| 2007 m. |
| Gimė | 1936 m. rugsėjo 16 d. (87 metai)Kaunas, Lietuva |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Aharon Barak |

**Aharon Barak** (g. 1936 m. rugsėjo 16 d. Kaune) – Lietuvos žydų kilmės Izraelio teisininkas.

Biografija
----------

Gimė 1936 m. rugsėjo 16 d. Kaune, Zvi Brick šeimoje. Nuo 1941 m. kartu su tėvais gyveno Kauno gete. Po karo pabėgo į Romą, iš kur po dvejų metų išvyko į Jeruzalę. Studijavo teisę, tarptautinius santykius ir ekonomiką Jeruzalės hebrajų universitete, mokslus baigė 1958 metais. Vėliau tarnavo Izraelio ginkluotosiose pajėgose. Atlikęs tarnybą 1963 m. tapo teisės mokslų daktaru. 1966-1967 m. studijavo Harvardo universitete. 1968 m. tapo Jeruzalės hebrajų universiteto profesoriumi, o 1974 m. teisės fakulteto dekanu. 1978-1995 m. buvo Izraelio aukščiausiojo teismo teisėjas, 1995-2006 m. aukščiausiojo teismo prezidentas. Baigęs darbą teisme toliau dėsto Izraelio aukštosiose mokyklose ir Jeilio teisės mokykloje. Už nuopelnus įgyvendinant Izraelio teismų reformas apdovanotas įvairiais valstybiniais apdovanojimais.

Darbai
------

* *Judicial Discretion* (1989) ISBN 978-0-300-04099-9
* *Purposive Interpretation in Law* (2005) ISBN 978-0-691-12007-2 Book review.[17]
* *The Judge in a Democracy* (2006) ISBN 978-0-691-12017-1
* *Begin and the Rule of Law*, Israel Studies, Indiana University Press, Volume 10, Number 3, Fall 2005, pp. 1–28

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.) Archyvuota kopija 2016-08-26 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

| Dakaras*Dakar* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

DakarasDakaras

14°41′0″ š. pl. 17°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.68333°š. pl. 17.45000°r. ilg.﻿ / 14.68333; 17.45000﻿ (Dakaras)Koordinatės: 14°41′0″ š. pl. 17°27′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.68333°š. pl. 17.45000°r. ilg.﻿ / 14.68333; 17.45000﻿ (Dakaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Senegalo vėliava Senegalas |
| **Regionas** | Dakaro regionas |
| **Departamentas** | Dakaro departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 1 030 594  |
| **Plotas** | 82,38 km² |
| **Tankumas** (2005) | 12 510 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Dakaras |

**Dakaras** (pranc. *Dakar*) – miestas vakarų Senegale, sostinė ir didžiausias šalies miestas. Išsidėstęs ant Žaliojo Kyšulio pusiasalio (labiausiai į vakarus nutolusio Afrikos žemyno taško), prie Atlanto vandenyno. 2,35 mln. gyventojų (2007). 

Dakare yra vienas geriausių uostų Vakarų Afrikoje, su šiuolaikine laivų pakrovimo įranga. Miestas yra labai svarbioje strateginėje vietoje, pusiaukelėje tarp Europos ir Pietų Afrikos bei Europos ir Pietų Amerikos, todėl tai svarbus oro ir jūrų uostas. Dakaras taip pat gerai sujungtas oro ir geležinkelio linijomis su kitais Afrikos miestais. Pagarsėjęs Dakaro raliu.

Pastaraisiais dešimtmečiais ypač vystoma žvejybos pramonė (ypač tuno). Taip pat išvystyta žemės riešutų, cukraus apdirbimas, alaus varymas, muilo gamyba, tekstilės pramonė. Itin modernūs yra meno muziejus ir didelis medicinos centras. Katalikų arkivyskupijos centras. Universitetas įkurtas 1949 m.

Istorija
--------

Dakarą 1857 m. įkūrė prancūzai, kai Gorė salos nebeužteko priimti prekybos laivus. Kaip verslo centras jis įgijo svarbą apie 1885 m. nutiesus geležinkelį. 

1902 m. Dakaras pakeitė Sen Lui miestą, kai tapo Prancūzijos Vakarų Afrikos administracinu centru. 

Antrojo pasaulinio karo metu miestą valdė prancūzų Viši režimas, kol 1942 m. miestą iki karo pabaigos užėmė JAV kariuomenė.

Sportas
-------

### Futbolas

Stovi Leopoldo Sedaro Sengoro (80 tūkst.), Demba Diopo stadionai (15 tūkst.).

* AS Douanes – futbolo klubas;
* Génération Foot – futbolo klubas;
* US Gorée – futbolo klubas;

### Krepšinis

* US Ouakam – krepšinio ekipa.
* AS Forces Armées - krepšinio ekipa;
* ASCC Bopp – krepšinio ekipa; turi vyrų ir moterų ekipas.
* DUC Dakar – Dakaro Universiteto krepšinio klubas; turi vyrų ir moterų ekipas.
* Université Gaston Berger – universiteto krepšinio ekipa;
* ASC Jeanne d'Arc (krepšinis) – klepšinio ekipa;

Miestų partnerystė
------------------

* Jungtinės Amerikos Valstijos Vašingtonas, JAV

Taip pat skaitykite
-------------------

* Gorė sala

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportarchive
2. ↑  Globalsportsarchive
3. ↑  Globalsportarchive
55°30′49″š. pl. 24°45′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.5135°š. pl. 24.7499°r. ilg.﻿ / 55.5135; 24.7499

|  |
| --- |
| **Traupio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Traupio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Traupio pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Jaunimo g. 4, Traupis |
| **Direktorius(-ė)** | Vilmantė Kalibatienė |
| **Mokinių skaičius** | 111 |
| **Įkūrimo data** | 1777 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

**Anykščių rajono Traupio pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Anykščių raj. Traupyje, Jaunimo g. 4, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190045779. Filialas: Anykščių rajono Traupio pagrindinės mokyklos Levaniškių pradinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Mokykla įsteigta ir savo veiklą pradėjo 1777 m. (*Archiwum Glowne w Warszawie*. Patvirtinta Edukacinės komisijos aktu, skyrius A, tomas 44, 1. 312. Teodor Wierzbowsky. Szkoly parafialnej w Polsce i na Litwie). Nuo įsteigimo pradžios daug kartų buvo keičiama mokyklos buveinė. Dabartinis mokyklos pastatas pastatytas 1977 m. 4 km atstumu nuo mokyklos yra Levaniškių pradinio ugdymo skyrius.

Vienintelis Lietuvoje mokyklinis botanikos sodas pradėtas veisti 1989 m. Botanikos daržo įkūrėjas, puoselėtojas ir ekskursijų vadovas ilgametis Traupio mokyklos direktorius, biologijos mokytojas-ekspertas Sigutis Obelevičius, už gamtosauginę veiklą 2001 m. apdovanotas Lietuvos Prezidento dr. Valdo Adamkaus premija. Visos augalų kolekcijos, daugiau kaip 5000 augalų rūšių, formų bei veislių yra surinktos vieno žmogaus.

2022 m. rugsėjo 1 d. mokykla uždaryta.

Direktoriai
-----------

* 1958 m. Viktorija Balnienė;
* 1988 m. Sigutis Obelevičius;
* 2003 m. Vilmantė Kalibatienė;
* 2009 m. Janina Palikevičienė.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė

1. ↑  Po 245-erių metų mokykla Traupyje uždaroma. 2022-05-17, Nyksciai.lt (tikrinta 2024-03-24).
Tuvė Janson 1956 m.
**Tuvė Marika Janson** (*Tove Marika Jansson*, 1914 m. rugpjūčio 9 d. Helsinkyje – 2001 m. birželio 27 d. Helsinkyje) – suomių švedakalbė rašytoja, dailininkė.

Biografija ir kūryba
--------------------

Tove Janson 1923 m.
Visas savo knygas autorė parašė gimtąja švedų kalba, nors gimtoji šalis jai buvo Suomija. Jos tėtis buvo skulptorius, o mama iš Švedijos kilusi dailininkė. Beveik pusmetį Tuvė su tėvais praleisdavo saloje, kuri ir tapo jos knygų veiksmo vieta – garsiuoju trolių Mumių slėniu. Jau nuo vaikystės būsimoji rašytoja pasižymėjo neeiline vaizduote, labai patiko žaisti teatrą.

T. Janson studijavo dailę Helsinkyje, Stokholme bei Paryžiuje. Pradžioje ji iliustruodavo kitų autorių knygas, o 1938 m. T. Janson parašė pirmą savo knygą „Maži troliai ir didelis potvynis", kurią pati ir iliustravo. Taip prasidėjo visas ciklas knygų apie trolių Mumių nuotykius: „Burtininko skrybėlė" (1948), „Muminuko tėčio Memuarai" (1950), „Baisus vidurvasaris" (1954), „Stebuklinga žiema" (1957), „Nematomas vaikas" (1962) bei kitos. Šios knygos lėmė rašytojai pasaulinę šlovę, jos išverstos daugiau nei į 30 kalbų. 1966 metais Tuvė Janson tapo Hanso Kristiano Anderseno premijos laureatė. Ji dar gavo daugybę įvairiausių apdovanojimų, tarp kurių ir aukščiausią vaikų apdovanojimą – Šypsenos ordiną.

Mumių slėnis – tai ramus kampelis, pilnas džiugesio, meilės bei namų jaukumo. Troliai Mumiai – tai rašytojos sugalvoti maži padarėliai, kurie išoriškai visai nepanašūs į žmones, bet elgiasi kaip suaugę žmonės – rūko pypkę, rašo atsiminimus, dirba ūkio darbus, o žaidžia kaip vaikai. Tai malonios ir geraširdės būtybės. Rašytoja yra parašiusi ir realistiškų kūrinių. Savo vaikystę aprašė apsakyme „Skulptoriaus duktė" (1968), išleido apsakymų rinkinius „Klausytoja" (1971) bei „Žalias namas" (1978), romaną „Saulės miestas" (1974). Šie T. Janson kūriniai neliko nepastebėti, juos įvertino ir skaitytojai, ir kritikai. Knygoje „Vasaros knyga" senatvė ir vaikystė susitinka skirtinguose kontekstuose.

Nuorodos
--------

* Apie rašytoją
* Troliai Mumiai[neveikianti nuoroda]

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tove Jansson** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |