recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Birutė Balynienė** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. rugpjūčio 22 d. (69 metai)Zalumajaus k. Zimos rajonas, Irkutsko sritis, Rusija |
| Tėvai | Mama Salomėja Valainienė |
| Sutuoktinis (-ė) | dr. Vytautas Balynas, fizikas |
| Vaikai | Vaidotas, Kęstutis |
|  |
| Veikla | LRT žurnalistė, redaktorė, laidų kūrėja ir vedėja, valstybės tarnautoja. |
| Organizacijos | Lietuvos televizija, Lietuvos darbo birža, Vilniaus jaunimo darbo centras |
| Pareigos | vyriausioji specialistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Birutė Balynienė** (g. 1954 m. rugpjūčio 22 d. Zalumajaus k. Zimos rajonas, Irkutsko sritis, Rusija) – Lietuvos televizijos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1971 m. baigė Stoniškių vidurinę mokyklą, 1977 m. Vilniaus universiteto (VU) Istorijos fakultete - žurnalistikos specialybę.

Nuo 1977 m. Lietuvos televizijos ir radijo komiteto (dabar - LRT) Radijo programų direkcijos redaktorė. Rengė laidą „RTV savaitė", rašė straipsnius į savaitraštį „Kalba Vilnius". 1981 m. pervesta dirbti vyresniąja redaktore į Informacijos šaltinių skyrių, 1989 m. – į Televizijos propagandos redakciją. Rengė laidų ciklus „Informatika ir skaičiavimo technika", „Mokslo pasaulyje", „Gamtos apsauga", baltarusių programą „Siabryna" (režisierius Saulius Merkys). Nuo 1991 m. tiesioginės televizijos laidos "Valstybės studija" redaktorė ir vedėja. 1992 m. gruodžio mėn. su redaktoriumi Stasiu Grigaliūnu ir režisiere Živile Grigiene sukūrė „Politikos studiją", 1993 m. sausio mėn. – „Atminties tiltus". 1993 m. kovo mėn. su garso režisieriumi ir kompozitorium Kęstučiu Ligeika rengė TV visuomeninį architektūrinį žurnalą „Tiltai". Nuo 1994 m. rengė TV muzikinį mokslo ir verslo žurnalą „9 amatai".  Nuo 1999 m. LTV laidos "Kelionės" kūrėja ir vedėja (režisierė Aurika Grigalavičienė). Nuo 2007 m. - Lietuvos darbo biržos atstovė spaudai, nuo 2010 m. - Vilniaus Jaunimo darbo centro skyriaus vyriausioji specialistė.

Lietuvos žurnalistų sąjungos Vilniaus skyriaus valdybos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 50 psl.
| **Jonas Ragaišis** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. sausio 2 d.Anykščiai, Utenos apskritis |
| Mirė | 2014 m. (~82 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Karveliškių kapinėse |
|  |
| Veikla | spaudos ir radijo žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1966 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Jonas Ragaišis** (1932 m. sausio 2 d. Anykščiuose, Utenos apskrityje – 2014 m. Vilniuje) – Lietuvos spaudos ir radijo žurnalistas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Anykščių vidurinę mokyklą, 1965 m. – Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos-geografijos fakulteto biologijos-žemės ūkio pagrindų specialybės 3 kursus, 1973 m. – Televizijos ir radijo darbuotojų kvalifikacijos kėlimo institutą Maskvoje.

1952–1954 m. žinybinio laikraščio literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius, redaktorius, 1954 m. – „Valstiečių laikraščio" korespondentas, nuo 1954 m. – karinio laikraščio korespondentas, nuo 1957 m. vėl „Valstiečių laikraščio" korespondentas, literatūrinis darbuotojas. Nuo 1961 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto radijo korespondentas, vyresnysis redaktorius, žemės ūkio skyriaus vedėjas, rengė radijo laidą „Gimtoji žemė".

Įvertinimas
-----------

* 1966 m. – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už radijo laidas žemės ūkio ekonomikos ir kaimo socialinės raidos temomis.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Jonas Ragaišis - Anykštėnų biografijų žinynas. anykstenai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-03.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 415 psl.
**Biržų spaustuvė** – spaustuvė Biržuose.

Istorija
--------

Pirmąją spaustuvę mieste 1912 m. įsteigė žinomi Biržų krašto žmonės: Rusijos valstybės Dūmos deputatas, advokatas Martynas Yčas, reformatų kunigas Povilas Jakubėnas, poetas ir vertėjas Stanislovas Dagilis, Biržų ligoninės vedėjas gydytojas Mykolas Kuprevičius, Maskvos provizorius Baltrus Čepulis, prekybininkas ir išradėjas Jurgis Trečiokas, ūkininkas K. Prunskas. Spaustuvės savininku užsiregistravo M. Yčas. Oficialus jos pavadinimas buvo „M. Yčo ir bendrovės spaustuvė". Spaustuvė įkurta Dirvono (dabar Vytauto) gatvėje medinio per karą sudegusio pastato trijuose kambariuose. Kontora buvo J. Trečioko namuose, prie turgavietės. Bendrovė buvo įsigijusi modernią vokiečių Koeningo ir Bauerio firmos spausdinimo įrangą, popieriaus pjaustymo mašiną, rankinę spausdinimo mašiną, daug lotyniško ir rusiško šrifto.

Spausdino Biržų kalendorių (1913–1914 m.) knygas, brošiūras, kainoraščius, blankus, skelbimus, laikraščius. 1914 m. pradėta, bet nebaigta spausdinti S. Matulaičio „Lietuvos istorija". 

Po Pirmojo pasaulinio karo nuo 1921  m. spaustuvei vadovavo M. Yčo uošvis Jonas Šliūpas, mokytojavęs Biržų gimnazijoje, jam išvykus į Šiaulius – Jonas Masaitis. 1926 m. jis tapo vieninteliu įmonės, pavadintos „Biržų spaustuve", savininku. 1922 m. spaustuvė buvo perkelta į S. Dagilio gatvę Nr. 4. Nuo 1925 m. Vytauto gatvėje spaustuvei buvo nuomojamas mūrininko Lejeto namas, o 1931 m. spaustuvės savininkas J. Masaitis „Biržų spaustuvę" perkėlė į jai specialiai pastatytą pastatą Vytauto gatvėje. 1941 m. sovietų valdžia J. Masaičio „Biržų spaustuvę" nacionalizavo. Hitlerinės okupacijos metais ji jam buvo sugrąžinta.

Po Antrojo pasaulinio karo spaustuvė spausdino Biržų apskrities laikraštį „Biržiečių tarybinis žodis" (1945–1950 m.) 1951–1953 m. – MTS laikraščius: Pabiržės „Stalinietis", Parovėjos „Kolūkiečių draugas", Vabalninko „Socialistinis gyvenimas". Vėliau spausdino rajono laikraštį „Raudonasis artojas" (1950–1960 m.) ir jį pakeitusį Biržiečių žodį. Nuo 1992 m. buvo spausdinamas ir laikraštis „Biržų žinios".

1960 m. prie Biržų spaustuvės prijungta Pasvalio spaustuvė. Po metų įrengtas pirmasis linotipas, keleriopai paspartinęs tekstų rinkimą. 1971 m. biržiečiai spaustuvininkai pradėjo dirbti su sparčia rotacine mašina, kuria spausdino ne tik Biržų, bet ir Pasvalio rajono laikraščius. 1976 m. pastatytas spaustuvės priestatas, pradėjo veikti antrasis linotipas. 1985 m. Panevėžio spaustuvė įsisavino modernios ofsetinės spaudos rotacinę mašiną, kuria pradėti spausdinti visi Panevėžio krašto rajonų laikraščiai.

1994 m. valstybinė Biržų spaustuvė tapo UAB „Litas". Ji turi iškiliosios ir ofsetinės spaudos mašinas, spausdina laikraščius, plakatus, smulkius spaudinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 66 psl.
2. ↑  Skleidė spausdinto žodžio šviesą. Šiaurės rytai, 2010 gegužės 17 d.
| Pagryžuvio piliakalnis |
| --- |
| Vaizdas nuo dvaro rūmų pusės |
| 

Pagryžuvio piliakalnisPagryžuvio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°36′14″š. pl. 23°07′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.603953°š. pl. 23.132766°r. ilg.﻿ / 55.603953; 23.132766Koordinatės: 55°36′14″š. pl. 23°07′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.603953°š. pl. 23.132766°r. ilg.﻿ / 55.603953; 23.132766 |

 |
| Vieta | Kelmės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Tytuvėnų seniūnija |
| Aukštis | 12­-13 m |
| Plotas | 11x18 m |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1967 |
| Registro Nr. | A1334K / 24515, 24516, 5134 / AR416 |

**Pagryžuvio piliakalnis su gyvenviete**, Kalvinų kalnas, Pilies kalnas (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A1334K, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR416) – piliakalnis Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Pagryžuvio kaimo, Tytuvėnų seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **157**  Kelmė–Tytuvėnai , pasukus į kairę šiaurės kryptimi, į Pagryžuvį, už 130 m – yra dešinėje rytuose, prieš Gryžuvą.

Piliakalnis
-----------

Informacinė lenta
Nuo kelio  **157**  Kelmė–Tytuvėnai  pusės
Piliakalnis įrengtas Gryžuvos kairiajame krante esančiame aukštumos kyšulyje. Iš šiaurės, šiaurės vakarų ir rytų jį juosia Gryžuvos upė ir jos slėnis. Iš pietų prieina gretima aukštuma. Šlaitai statūs, 12­-13 m aukščio. Aikštelė netaisyklingo ovalo formos, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 11 m pločio, 18 m ilgio (buvo apvali). Ją žiedu juosė pylimas, geriausiai išlikęs pietvakarių pusėje, kur yra 3,5 m aukščio, 27 m pločio. Jo išorinis 4,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 7 m pločio, 0,5 m gylio griovį. Šiaurės rytiniame aikštelės krašte pylimas yra 0,8 m aukščio, 6 m pločio, nuplauta išorine dalimi.

Aikštelės rytinė dalis ir šiaurinis šlaitas nuplauti Gryžuvos. Piliakalnis apaugęs lapuočiais, pomiškis iškirstas, aikštelė dirvonuoja.

Pietvakarinėje piliakalnio papėdėje 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1967 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Burbaičių piliakalnis 10 km  Papušinio piliakalnis 4 km | Bubių piliakalnis 28 km  Kurtuvėnų piliakalnis 23 km | Normančių piliakalnis 19 km  Kudinų piliakalnis 17 km |  |
| Galinių piliakalnis 27 km  Papilių piliakalnis 26 km |  | Tytuvėnų piliakalnis 6 km  Diauderių piliakalnis 32 km |
| Bulavėnų piliakalnis 8 km  Gaučiškės piliakalnis 13 km | Raseinių piliakalnis 28 km  Betygalos piliakalniai 30 km | Šiaulelių piliakalnis 12 km  Zvėgių piliakalnis 25 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 122 (Nr. 509)

* Lietuvos kultūros ir gamtos paminklų atlasas. Enciklopedijų leidykla, Vilnius, 1991 m. p 28-29.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.128.

2. P. Jagminas. Pagrįžuvio piliakalnis // Komunistinis rytojus (Kelmė).- 1958 birželio 22 d.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| ***Sauja dinamito*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Giù la testa |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Sergio Leone |
| Scenaristas (-ai) | Sergio Leone  Luciano Vincenzoni  Sergio Donati |
| Vaidina | James Coburn |
| Metai | 1971 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 157 min. |
| Kalba | italų ir ispanų |
| **IMDb įrašas** |

 **Sauja dinamito**  (it.  *Giù la testa* , angl.  *A Fistfull of Dynamite*) – 1971 m. epinis vesternas. Paskutinis režisieriaus Sergio Leone sukurtas vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko JAV aktorius James Coburn. Režisierius už šią juostą 1972 m. laimėjo „David di Donatello" apdovanojimą, tačiau pats filmas dažnai yra nepelnytai pamirštamas greta kitų Leone darbų. Interneto svetainė Rotten Tomatoes juostą įvertino 90 % teigiamų atsiliepimų.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta Meksikos revoliucijos fone. Chuanas Miranda, kartu su savo šeima plėšiantis diližansus, vieno apiplėšimo metu sutinka airį revoliucionierių Melorį, pabėgusį iš savo šalies nuo anglų persekiojimo. Nuolatos linksmas Miranda, sužavėtas Melorio sugebėjimais naudotis dinamitu, nutaria apgaule šį įvilioti į banko apiplėšimą, tačiau šis jį pergudrauja: Miranda pats padeda šiam išlaisvinti politinius kalinius ir tampa revoliucijos didvyriu. Netrukus nerūpestingas gyvenimas baigiasi ir jie įsivelia į tikrą kovos dėl Meksikos nepriklausomybės įkarštį.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Coburn – Džonas Meloris
* Rod Steiger – Chuanas Miranda
* Romolo Valli – daktaras Vilega
* Maria Monti – Adelita
* David Warbeck – Nolanas

Melorio vaidmeniui pradžioje buvo numatytas aktorius Jason Robards, tačiau kino studija nusprendė, kad reikalinga didesnė žvaigždė. Kandidatais taip pat buvo įvardyti Clint Eastwood bei Džeimso Bondo vaidmens atlikėjas George Lazenby.

Mirandos vaidmuo buvo sukurtas specialiai Eli Wallach. Pastarasis tuo metu rengėsi filmuotis kitame filme, tačiau Leone jį įkalbėjo atsisakyti numatyto projekto. Vis dėlto kino studijos atstovai nejautė simpatijų Wallachui ir vaidmenį atidavė Rod Steiger.

Nolano vaidmeniui buvo svarstoma tuo metu jauno aktoriaus Malcolm McDowell kandidatūra.

Seka
----

Filmas „Sauja dinamito" yra režisieriaus Sergio Leone epinės trilogijos, kurią taip pat sudaro „Kartą Laukiniuose Vakaruose" (1968 m.) ir „Kartą Amerikoje" (1984 m.), dalis.

Išnašos
-------

1. ↑  „The film with three names – in praise of Sergio Leone's neglected spaghetti western". *British Film Institute*. 2018-04-24. Suarchyvuotas originalas 2019-06-02. Nuoroda tikrinta 2019-06-02.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| **Jonas Yla** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. gruodžio 22 d.Luciūnai, Kurklių valsčius |
| Mirė | 1976 m. (~73 metai)Torontas |
|  |
| Veikla | spaudos ir visuomenės veikėjas |

**Jonas Yla** (1903 m. gruodžio 22 d. Luciūnai, Kurklių valsčius – 1976 m. Torontas) – Kanados lietuvių žurnalistas, rašytojas, spaudos ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1927 m. emigravo į Kanadą, dirbo įvairų fizinį darbą, buvo ir spaustuvės linotipininkas. Visus emigranto vargus pasaulinės krizės metais – nedarbą, klajones, skurdą jis aprašė savo prisiminimuose.

1932–1936 m. Toronto lietuvių darbo žmonių laikraščio „Darbininkų žodis" leidėjas ir redaktorius. Dėl įvairių sunkumų ir priešpriešos pakeitus šio leidinio pavadinimą, 1936–1976 m. – laikraščio „Liaudies balsas" redaktorius.  Šis leidinys tapo Kanados lietuvių darbininkų gyvenimo metraščiu, švietė ir telkė skurdžiausiai gyvenusius emigrantus. J. Ylai pasitraukus laikraštis nustojo ėjęs.

Aktyviai dalyvavo kairiųjų pažiūrų lietuvių darbininkų judėjime, Lietuvių darbininkų literatūros draugijos ir literatų būrelio veikloje, bendradarbiavo ir „Laisvės" laikraštyje.

Paskelbė poezijos bei prozos kūrinių, scenos vaizdelių, pats rengė mėgėjų teatro spektaklius.

Bibliografija
-------------

* *Bedarbiai*, pjesė, pasirašyta Jonylos slapyvardžiu, 1933 m.
* *Kova su tamsa*, pjesė, 1933 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 165 psl.
2. ↑  Anykštėnų biografijų žinynas
**Alianza Atlético**|  |
| **Pavadinimas** | Club Alianza Atlético de Sullana |
| **Įkurtas** | 1920 m. sausio 18 d. |
| **Stadionas** | Melanio Coloma stadionas, Suljana |
| **Talpa** | 8 000 |
| **Vadovas** | Peru nežinomas |
| **Vyr. treneris** | Peru nežinomas |
| **Lyga** | Primera División |
| **2023** | TBA |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Club Alianza Atlético de Sullana**, o trumpai vadinamas **Alianza Atlético** – Peru futbolo klubas iš Suljanos.

Namų rungtynes žaidžia Melanio Coloma stadione (isp. *Estadio Melanio Coloma*), talpinančiame 8 tūkst. žiūrovų.

Istorija
--------

Įkurtas 1920 m. sausio 18 d. 1984 m. pateko į Peru futbolo taurės finalą, tačiau jame pralaimėjo. Nuo 1988 m. žaidė aukščiausioje lygoje.

1994 m. „Alianza Atlético" buvo arti patekimo į „Copa Libertadores", tačiau pralaimėjo papildomose rungtynėse „Sporting Cristal".

2011 m. sezone „Primeroje" „Alianza Atlético" užėmė 15 vietą ir iškrito į Antrąjį divizioną. 2014 m. FIFA paskelbė rezoliuciją, įpareigojančią „Alianza Atlético" atstatyti teisę klubui dalyvauti 2015 m. „Primera Peru" turnyre. Sprendimas priimtas dėl daugybės pažeidimų, dėl kurių „Alianza Atlético" prarado vietą „Primeroje".

2017 m. sezonas klostėsi nesėkmingai, ekipa buvo viena prasčiausių Primeroje ir po sezono iškrito į žemesnę pakopą. 

Nuo 2018 m. sezono rungtyniavo Antrame divizione. 2020 m. sezone tapo Segunda División nugalėtojais ir pateko į stipriausią lygą.

Nuo 2021 m. sezono rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Laimėjimai
----------

**Primera División**
 **Čempionai (0):**
**Segunda División**
 **Nugalėtojai (1):** 2020 m.

Spalvinė gama
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Alianza Atlético** | **Alianza Atlético** |

|  |  |
| --- | --- |
|  **Alianza Atlético** |  **Alianza Atlético** |

### Aprangų gamintojai

* Šveicarija Power (1988–1990 m.)
* Peru Polmer (1991–1996 m.)
* Peru Loma's (1997–2003 m.)
* Peru Walon (nuo 2004 m.)

Apranga
-------

* Namuose rungtyniauja tradicine apranga

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




**2011–2012 m.pagrindinė**
 | 




**2011–2012 m.atsarginė**
 | 




**2016 m.pagrindinė**
 | 




**2016 m.atsarginė**
 | 




**2021 m.pagrindinė**
 | 




**2021 m.atsarginė**
 | 




**2022 m.pagrindinė**
 | 




**2022 m.atsarginė**
 | 




**2023 m.pagrindinė**
 | 




**2023 m.atsarginė**
 |

Garsesni žaidėjai
-----------------

Atstovavo nacionalinei rinktinei
* Peru Piero Alva
* Peru Francisco De Paula Bazán
* Peru Leao Butrón
* Peru Miguel Mostto
* Peru Percy Olivares
* Peru Emerson Panigutti
* Peru Nelinho Quina
* Peru Johan Sotil

Užsieniečiai
* Gambija Yankuba Ceesay
* Paragvajus Edgar Benítez
* Kolumbija Jaime Alfonso Ruiz

Šaltiniai
---------

1. ↑  Apie Alianza Atlético klubą
2. ↑  Apie žaidėją: Leao Butron

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* facebook paskyra
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| ***Šiandien aš, rytoj – tu!*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Oggi a me... domani a te! |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Tonino Cervi |
| Scenaristas (-ai) | Dario Argento  Tonino Cervi |
| Vaidina | Brett Halsey  Bud Spencer |
| Metai | 1968 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šiandien aš, rytoj – tu!** (it.  *Oggi a me... domani a te!*) – 1968 m. italų sukurtas vesternas, kurio vienas iš scenarijaus autorių yra vėliau išgarsėjęs siaubo filmų režisierius Dario Argento.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Brett Halsey – Bilas Kajova / Montgomeris Fordas
* Bud Spencer – O‘Banonas
* Wayde Preston – Džefas Miltonas
* Jeff Cameron – Moreno
* Franco Borelli – Bani Foksas / Stenlis Gordonas
* Dana Ghia – Miranda Kajova
* Tatsuya Nakadai – Džeimsas Elfego

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po 5 metų, praleistų kalėjime už indėnės žmonos nužudymą, kurio jis nepadarė, į laisvę išeina buvęs turtingas paveldėtojas Bilas Kajova. Už likusius pinigus jis nusamdo 4 vyrus, kurie jam padėtų susidoroti su tikruoju nusikaltėliu Džeimsu Elfego.

Pastarasis, surinkęs indėnų ir dezertyrų gaują, plėšikauja prerijose ir niekas negali jo sulaikyti. Radę apiplėštą furgoną, persekiotojai pasidalina į 2 grupes. Bilas ir O‘Banonas atvyksta į nedidelį miestelį, kuriame susiduria su Elfego žmonėmis ir yra paimami į nelaisvę.

Išvydęs savo varžovą, Elfego ketina apiplėšti kariuomenės furgoną, gabenantį pinigus ir palikti įkalčius, vedančius pas Bilą, tačiau, pagrindinei gaujai išvykus, likę 3 samdiniai juos išvaduoja.

Bilas su savo žmonėmis leidžiasi į kelią, palikdamas aiškius pėdsakus ir taip viliodamas Elfego, kuris, pamatęs, kad įkaitai pabėgo, leidžiasi juos vytis. Galiausiai Bilas įvilioja juos į mišką, kuriame naktį imasi po vieną naikinti visą priešininko gaują.
| **Jonas Čiuberkis** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. sausio 20 d.Ryga |
| Mirė | 1994 m. spalio 21 d. (80 metų)Klyvlendas, JAV |
|  |
| Veikla | teisininkas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Čiuberkis** (1914 m. sausio 20 d. Rygoje – 1994 m. spalio 21 d. Klyvlende, JAV) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę. Iki 1940 m. Vidaus reikalų ministerijos kanceliarijos viršininkas. 1940–1941 m. gyveno Vokietijoje, Lietuvių aktyvistų fronto veikėjas. 1941–1943 m. Vilniaus miesto savivaldybės sekretorius. 1943 m. vokiečiai jį areštavo ir iki karo pabaigos kalino Štuthofo stovykloje. Vėliau išvažiavo į JAV.

Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas", „Jaunoji karta", „Policija" ir kt. 1938–1939 m. redagavo žurnalą „Akademikas". Rašinius spausdino Vokietijoje leistuose laikraščiuose „Mintis", „Lietuvis", „Mūsų kelias". 1962–1968 m. laikraščio „Dirva" vyriausias redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 90 psl.
| ***Teismo diena*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il giorno del giudizio |
| Kilmės šalis |  Italija Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Mario Gariazzo |
| Scenaristas (-ai) | Mario Gariazzo |
| Kompozitorius | Ennio MorriconeClaudio Tallino |
| Metai | 1971 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Teismo diena** (it.  *Il giorno del giudizio* , angl. *Day of Judgement*) – 1971 m. sukurtas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ty Hardin
* Rossano Brazzi – šerifas
* Edda Di Benedetto – Prerijų Gėlė
* Rosalba Neri – Tekanti Saulė
* Gordon Mitchell – Nortonas
* Pinuccio Ardia – misteris Higinsas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viename iš Laukinių Vakarų miestų pasirodo paslaptingas nepažįstamasis, kuris pas vietinį karstadirbį užsako kelis karstus, o pas duobkasį – paruošti duobes kapinėse. Netrukus mieste prasideda susišaudymai: nepažįstamasis vieną po kito į kovą iškviečia vietinius banditus, o dvikovos signalui naudoja prisukamą žaislinį būgnininką, kuriam nutilus prasideda šaudymas. Šerifas mėgina išsiaiškinti šaulio tapatybę, kuris keršija už kažkada išžudytą savo šeimą...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Panamerikos greitkelio žemėlapis
**Panamerikos greitkelis** (isp. *Carretera Panamericana*, angl. *Pan-American Highway*) – ­­­~48 tūkst. km ilgio kelių tinklas, jungiantis Amerikos valstybes. Kelias driekiasi praktiškai per visą Ameriką nuo Aliaskos iki Ugnies Žemės, išskyrus 87 km ilgio Darjeno sritį. Gineso rekordų knygos vertinimu, tai ilgiausias automobilių kelias pasaulyje. Oficialiai Panamerikos greitkelis eina nuo Nuevo Laredo šiaurės Meksikoje iki Argentinos sostinės Buenos Airių, tačiau dažnai Panamerikos plentu laikoma visa vientisa kelių sistema, jungianti Ferbanksą Aliaskoje ir Ušuają Ugnies Žemėje. Neretai Panamerikos kelio pabaiga laikoma ne Ušuaja, bet Puerto Montas Čilėje, taip pat nėra sutarta, kuris kelias jungiantis Aliaską ir Meksiką laikytinas Panamerikos greitkelio dalimi. Kadangi kelias driekiasi skersai daugelio klimato juostų, tadangi kerta labai skirtingas gamtines sritis: tundros platybes, taigų plotus, dykumas, tropines džiungles, aukštikalnes.

Prie Panamerikos greitkelio įsikūrusios šios valstybės: JAV (neoficialioje dalyje), Kanada (neoficialioje dalyje), Meksika, Gvatemala, Salvadoras, Hondūras, Nikaragva, Kosta Rika, Panama, Kolumbija, Ekvadoras, Peru, Čilė, Argentina.

Panamerikos greitkelis dalinamas į dvi dalis: šiaurinę ir pietinę. Šias dalis skiria izoliuota, kalnuota, selva apaugusi Darjeno sritis, esanti Panamos ir Kolumbijos sienų sandūroje. Kelias baigiasi Panamos mieste Javisoje, nuo ten keltu automobiliai perkeliami per Urabos įlanką į Kolumbijos miestą Turbą. Šių dviejų kelių sujungimui priešinamasi siekiant išsaugoti nykstančias džiungles, jose gyvenančias indėnų gentis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Žiežirba (reikšmės).*
**„Žiežirba"** – Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjunga, veikusi 1922–1936 m. Lietuvoje.

Istorija
--------

1923 m. turėjo 16 skyrių su 1057 nariais, 1926 m. – 47 skyrius su 1500 narių. Propagavo kultūrą, švietimą, ateizmą, sportą, rengė vakarus, koncertus, paskaitas, steigė ir rėmė bibliotekas, knygynus, liaudies universitetus. Šiauliuose veikė futbolo klubas „Žiežirba".

Nuo 1922 m. vasario mėn. iki 1926 m. gruodžio mėn. kartą per mėnesį leido žurnalą „Žiežirba" (redaktoriai: K. Savickas, Dzidorius Budrys, Alfonsas Jakubėnas), išėjo 39 numeriai. 

Po 1926 m. perversmo organizacijos veikla buvo varžoma, uždraudus partijų veiklą 1936 m. vasario mėn. „Žiežirba" uždaryta.

Žymesnieji žiežirbininkai: Leonas Čereška, Vincas Galinis, Alfonsas Gučas, Juozas Sabaliauskas, Alfonsas Žiurlys.

Vikižodynas
| **vok. *Joseph von Radowitz*** |
| --- |
|  |
| J. von Radowitz |
| Gimė | 1797 m. vasario 6 d.Blankenburg |
| Mirė | 1853 m. gruodžio 25 d. (56 metai)Berlyne |
|  |
| Veikla | Prūsijos politinis veikėjas |

**Joseph Maria von Radowitz** (1797 m. vasario 6 d. Blankenburg – 1853 m. gruodžio 25 d. Berlyne) – Prūsijos karinis ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Gimė vengrų bajoro šeimoje. Jaunystėje tarnavo Napoleono I kariuomenę, dalyvavo Leipcigo mūšyje. Nuo 1823 m. tarnavo Prūsijos kariuomenėje, tapo būsimo karaliaus Frydricho Vilhelmo IV draugu. 1830 m. tapo artilerijos generalinio štabo viršininku. 1836 m. – Prūsijos karinis įgaliotinis Vokietijos konfederacijos parlamente. 1842 m. paskirtas pasiuntiniu Karlsrūjė, Darmštato ir Nassau kunigaikščių dvaruose. Siekė Vokietijos suvienijimo, vadovaujant Prūsijai. 1848 – 1849 m. Frankfurto nacionalinio susirinkimo kraštutinių dešiniųjų deputatų grupės vadovas. Nuo 1848 m. iki 1851 m. faktiškai vadovavo Prūsijos užsienio politikai. 1850 m. rudenį nesutarimus su Austrijos imperija ir Heseno-Kaselio valstybe ketino spręsti karu, tačiau buvo priverstas atsistatydinti. Parašė keletą politinių traktatų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Joseph Maria von Radowitz (Jozefas Marija fon Radovicas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 762 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Marija Jurgelevičienė-Lukoševičiūtė** (slap. *Mari Poisson*, g. 1948 m. rugsėjo 22 d. Dirgėluose, Šilalės raj.) – prozininkė, poetė, eseistė, fotografė.

Biografija 1966 m. baigė Kaltinėnų vidurinę mokyklą. 1972 m. baigė lituanistikos studijas Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos muzikos fakultete.
----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Nuo 1973 m. Šiaulių 9-osios vidurinės mokyklos, po to Suaugusiųjų aklųjų vidurinės mokyklos Šiaulių skyriaus, III vakarinės vidurinės mokyklos, Šilėnų aštuonmetės mokyklos, vėl Suaugusiųjų aklųjų vidurinės mokyklos mokytoja. 1980 m. Šiaulių Povilo Višinskio Viešosios bibliotekos vyr. bibliotekininkė. 1989–1991 m. Suaugusiųjų aklųjų vidurinės mokyklos mokytoja. 1991–1992 m. dviračių ir variklių gamyklos „Vairas" savaitraščio redaktorė. 1991–1999 m. Šiaulių pedagoginio instituto, nuo 1996 m. Šiaulių universiteto Lietuvių literatūros katedros asistentė. Šiuo metu laisva menininkė. Nuo 2006 m. gyveno ir kūrė Londone, 2015 m. grįžo į Lietuvą.

1999 m. įkūrė humanitarinę kūrybinio rašymo studiją „Plėviasparniai", kuri padėjo atsiskleisti ne vienam talentui. 2001 m. surengta pirmoji fotografijų paroda „Skiriu draugams" Maironio muziejuje Kaune. 2002 m. Šiaulių P. Višinskio bibliotekoje eksponuota antroji paroda „Šoku ir rašau".

1987 m. pasirodė pirmoji poezijos knyga „Dvišalis eismas", už kurią skirta Zigmo Gėlės literatūrinė premija. 1998 m. išėjo poezijos knyga „Plėviasparnis", o 2004 m. novelių knyga „Tikra mergaitė", pasirašyta *Mari Poisson* slapyvardžiu. Ši knyga 2010 m. išleista JAV anglų kalba (išversta Gražinos Nemunienės). 2011 m. pasirodė su Sara Poisson parašytas romanas „Šabaš". 2021 m. išleista esė knyga „Dienoraštis apie Laiką".

Bibliografija
-------------

* Dvišalis eismas. Vilnius. Vaga. 1987.
* Plėviasparnis. Šiauliai. Saulės delta. 1998.
* Tikra mergaitė. 100 marginalinių novelių. Vilnius. Ciklonas. 2004.
* A True Girl: 100 marginal novelettes. Milton Keynes. AuthorHouse, 2010.
* Šabaš (su Sara Poisson). Vilnius. Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla. 2011
* Dienoraštis apie Laiką. *Rožių mergaitė ir princas.* Esė. Kaunas. Kauko laiptai. 2021
| **Bolesław Leśmianlenk. *Bolesław Leśmian*** |
| --- |
|  |
| Bolesław Leśmian |
| Gimė | 1877 m. sausio 22 d.Varšuva |
| Mirė | 1937 m. lapkričio 5 d. (60 metų)Varšuva |
|  |
| Veikla | Lenkijos poetas |
|  |
| Alma mater | Kijevo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bolesław Leśmian |

Boleslavo Lesmiano kapas
**Boleslavas Lesmianas** (lenk. *Bolesław Leśmian*, tikroji pavardė *Lesman*, 1877 m. sausio 22 d. Varšuva – 1937 m. lapkričio 5 d. ten pat. Palaidotas Povonzkų kapinėse.) – Lenkijos poetas, vienas žymiausių XX a. lenkų rašytojų.

Biografija
----------

1901 m. Kijevo universitete baigė teisės studijas. Nuo 1933 m. Lenkų literatūros akademijos narys.

1903–1906 m. ir 1912–1914 m. gyveno Prancūzijoje, 1906–1912 m. – Varšuvoje, bendravo su M. K. Čiurlioniu. Pirmojo pasaulinio karo metais Lenkų teatro Lodzėje literatūrinis vadovas. Nuo 1918 m. notaras Hrubiešove, nuo 1922 m. – Zamostėje. Nuo 1935 m. vėl gyveno Varšuvoje.

Kūryba
------

Sukūrė eilėraščių. Rašė sakmes lenkų folkloro motyvais, esė. Sukūrė filosofinės baladės žanrą, rašė originalius sensualius, erotinius eilėraščius. Kūryboje ryški F. Nyčės ir A. Bergsono filosofijos, modernizmo įtaka. Jis sukūrė rafinuotą poetinį pasaulį – plastišką, vaizdingą, konkretų ir kartu fantastišką, nerealų, jame išnyksta žemės ir dangaus riba: Dievas, žmogus, gamta, fantastiški sutvėrimai gyvena vienoje erdvėje. Kūryboje naudojo humorą, groteską, vyrauja metafizinė problematika. Boleslavas Lesmianas sukūrė daug rafinuotų neologizmų.

Bibliografija
-------------

* Kryžkelės sodas / *Sad rozstajny*, poezija, 1912)
* Sezamo sakmės / *Klechdy sezamowe*, pasakėčios, 1913)
* *Przygody Sindbada Żeglarza*, pasakėčios, 1913)
* *Łąka*, poezija, 1920)
* *Napój cienisty*, poezija, 1936)
* *Dziejba leśna*, poezija, 1938 m.
* Lenkų sakmės / *Klechdy polskie*, pasakėčios, 1956)
* Literatūriniai eskizai / *Szkice literackie*, išl. 1959 m.
* *Poezje wybrane*, poezija, 1974)
* *Poezje zebrane*, poezija, 1993)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Halina Turkevič. *Boleslavas Lesmianas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 33 psl.
| **Julius Abraitis** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. gruodžio 14 d.Barsukinė, Šunskų valsčius |
| Mirė | 1987 m. (~97 metai)JAV |
|  |
| Veikla | gydytojas, spaudos darbuotojas |

**Julius Abraitis** (1890 m. gruodžio 14 d. Barsukinė, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1987 m. JAV) – gydytojas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

1911 m. baigė Marijampolės gimnaziją, 1911–1917 m. mokėsi Maskvos universiteto Teisės bei Medicinos fakultetuose. 1920 m. studijavo Berlyne ir Leipcige.

1917–1918 m. Lietuvos kariuomenės gydytojas, 1918–1920 m. Alytaus apskrities gydytojas. 1921–1922 m. Sveikatos departamento medicinos skyriaus viršininkas, departamento vicedirektorius, nuo 1922 m. pab. – vyr. pulko gydytojas. 1947 m. atvyko į JAV, dirbo gydytoju.

Nuo 1910 m. bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios". 1912 m. redagavo savaitraštį „Lietuvos ūkininkas", 1912–1914 m. dirbo žurnalo „Aušrinė" redakcijoje; rašė į laikraštį „Santara".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 8 psl.
| Gaiba |
| --- |
| Ežeras iš palydovoEžeras iš palydovoEžeras iš palydovo |
| Vieta | Bolivijos vėliava Bolivija, Brazilijos vėliava Brazilija |
| Plotas | 95 km² |
| Įteka | Paragvajus |
| Išteka | Paragvajus |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gaiba

  |
| **Koordinatės** |  17°46′20″ p. pl. 57°43′13″ v. ilg.﻿ / ﻿17.77222°š. pl. 57.72028°r. ilg.﻿ / 17.77222; 57.72028Koordinatės: 17°46′20″ p. pl. 57°43′13″ v. ilg.﻿ / ﻿17.77222°š. pl. 57.72028°r. ilg.﻿ / 17.77222; 57.72028 |
|  |
|  Vikiteka | Gaiba |

**Gaiba** arba **La Gaiba** (isp. *Laguna La Gaiba, Laguna La Gayba, Gaíba, Gahiba*) – gėlo vandens ežeras Pantanalyje, Bolivijos ir Brazilijos pasienyje. Įeina į Santa Kruso departamentą (Anchelio Sandovalio provincija) ir Pietų Mato Groso valstiją. Ilgis 15 km, plotis 8 km, tačiau liūčių laikotarpiu ežeras smarkiai išplatėja. Rytiniu pakraščiu prateka Paragvajaus upė, kiek šiauriau telkšo Uberabos ežeras, su kuriuo jungiasi protakomis.

Šiaurinėje pakrantėje, Brazilijos teritorijoje, yra Gvatų indėnų teritorija (gyvena indėnai gvatai). Bolivijos pusėje prie ežero įsikūrusios La Gaibos, Tarumos, Estansia Perseveransijos gyvenvietės. Bolivijos ežero dalis priklauso San Matijaso prižiūrimos gamtos teritorijai.

1543 m. konkistadoras Domingas Martinesas de Irala ežero pakrantėje įkūrė Puerto de los Rejeso gyvenvietę.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Terra Indígena Guató ,*terrasindigenas.org.br*
| Juoda |
| --- |
| Juoda už Staniūnų tvenkinio Juoda už Staniūnų tvenkinio |
| **Ilgis** | 34,7 km |
| **Baseino plotas** | 317,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,7 m³/s |
| **Ištakos** | Juodis |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Juoda** – upė vidurio Lietuvoje, Panevėžio rajono savivaldybės teritorijoje; Nevėžio kairysis intakas. Išteka iš Juodžio ežero, 2,5 km į pietus nuo Vadoklių. Teka Nevėžio žemuma į šiaurės vakarus, šiaurę, kerta automagistralę  **A2**  Vilnius–Panevėžys . Įteka į Nevėžį 152 km nuo jo žiočių, netoli Velžio, prie Panevėžio.

Ilgis 35 km, baseino plotas 317 km². Vagos plotis 6 m, kai kur iki 15 m, gylis 0,8-1,5 m. Vidutinis nuolydis 0,63 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 1,68 m³/s. 

Nuo Jotainių iki Kabelių vaga reguliuota, aukštupyje upė užtvenkta Jotainių tvenkiniu, šalia žiočių įrengtas Staniūnų tvenkinys. Vidutinis nuolydis 55 cm/km.

Intakai: Obelis, Šaltynas, Padubė (kairysis), Geležis, Virsnė, Apteka, Kernavė (dešinieji).

Prie Juodos esančios gyvenvietės: Vadokliai, Jotainiai, Katinai, Sodeliškiai, Kabeliai, Velžys.

Juoda ties santaka su Obelimi
Juodos slėnis ties Jotainių dvaru
Upėvardis kildinamas nuo spalvos pavadinimo *juoda*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juoda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 7 psl.
2. ↑  *Juoda (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 145
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* „Juoda". P. Juknevičius, K. Trebaitė. Panevėžys, 2008. Archyvuota kopija 2020-06-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozas Almis Jūragis** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. spalio 3 d.Baltkalnis, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis |
| Mirė | 2014 m. kovo 4 d. (96 metai)Sidnėjus, Australija |
| Sutuoktinis (-ė) | Stanislava Pinikaitė |
|  |
| Veikla | poetas, žurnalistas, redaktorius, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas |

**Juozas Almis Jūragis** (1917 m. spalio 3 d. Baltkalnis, Laukuvos valsčius, Tauragės apskritis – 2014 m. kovo 4 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos poetas, žurnalistas, redaktorius, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Plungėje tėvų kapucinų gimnaziją, atvyko į Kauną. Apie studijas svajoti negalėjo būti ir minties. Mokantis gimnazijoje jį rėmė sesuo Ona, su kuria siejo ypač tvirti dvasiniai ryšiai. Pirmoji publikacija pasirodė 1931 m. „Žvaigždutėje", vėliau bendradarbiavo leidiniuose „Šaltinis", „Skautų aidas", „Trimitas", „Jaunasis ūkininkas", „Lurdas", „Draugija", „Ateitis", „Žemaičių žemė", „Karys", „Savaitė", „Naujoji Lietuva".

Karo metais – lietuviškųjų batalionų karys Rytų fronte. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Prancūziją, Austriją, Italiją, iš kur emigravo į Australiją. Laive sutiko tokios pat lemties gyvenimo moterį Stanislavą Pinikaitę, su kuria išlipus į krantą netrukus susituokė. Pagal sutartį pirmus dvejus metus dirbo Varagamboje, didžiulės užtvankos statyboje. Vėliau iki pensijos dirbo „Conpress" bendrovės, leidžiančios didžiausią Australijos moterų žurnalą „Women’s Weekly", gamybos ir ekspedicijos skyriuje.

Nuo 1948 m. leidinių „Mūsų pastogė", „Tėviškės aidai" bendradarbis, 1965–1966 m. redagavo „Tėviškės aidų" mėnesinį kultūrinį priedą „Verpetai", kartu su Jurgiu Janavičiumi Sidnėjuje 1970–1973 m. leido literatūrinį leidinį „Poezijos ir prozos lakštai", ilgametis Sidnėjaus „Plunksnos" klubo pirmininkas.

Suredagavo pirmąjį „Australijos lietuvių metraštį" 1962 m. almanachą „Plunksna ir žodis" 1966 m. antologiją „Terra Australis" 1972 m. 1964 m. įsteigė Žemaičių knygos mėgėjų ratelį „Gintaras", kurio tikslas – leisti lietuviškas knygas. 1965–1967 m. Australijos lietuvių bendruomenės Krašto kultūros tarybos sekretorius.

Lietuvių rašytojų draugijos narys.

Bibliografija
-------------

* *Tolimieji miražai*, poezijos rinkinys, Sydney, 1964 m.
* *Akmens ir paukščio metas*, poezijos rinkinys, Belmore, 1977 m.
* *Lietuvių poezija išeivijoje 1945–1971*, antologija, III t.
* *Žeme, būk mano motina*, lyrika, Peakhurst, Gintaras, 1986 m.
* *Tik sapno ugnį jausi*, rinktinė, Vilnius, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Almis Jūragis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-02.
2. ↑  Marija Macijauskienė. Vėjų nužymėtais vieškeliais einu. XXI amžius. 2009/03/12
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 197 psl.
| **Petras Dumčius** |
| --- |
| Gimė | 1858 m. gruodžio 27 d.Eiciūnai, Paežerėlių valsčius |
| Mirė | 1933 m. birželio 13 d. (74 metai)Eiciūnai, Paežerėlių valsčius |
| Palaidotas (-a) | Paežerėlių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Slivinskaitė-Dumčiuvienė |
| Vaikai | Liucijonas, Steponas, Vaclovas, Stasys |
|  |
| Veikla | mokytojas, knygnešių rėmėjas |
|  |
| Alma mater | Veiverių mokytojų seminarija |

Atminimo paminklas prie buvusios Eiciūnų–Gerdžiūnų mokyklos
**Petras Dumčius** (1858 m. gruodžio 27 d. Eiciūnuose, Paežerėlių valsčius – 1933 m. birželio 13 d. Eiciūnuose, Paežerėlių valsčius) – pedagogas, Sūduvos krašto švietėjas, lietuvybės skleidėjas, knygnešys.

Biografija
----------

P. Dumčius gimė gausioje ūkininko šeimoje, kurioje kartu augo su trimis broliais ir dviem seserimis. Mokėsi pas kaimo daraktorių ir Žemosios Panemunės pradžios mokykloje. Įstojo į Veiverių mokytojų seminariją, kurią sėkmingai baigė 1879 m. Ilgiausiai mokytojavo gimtajame Paežerėlių (Kriūkų) valsčiuje, dirbo keliose Sūduvos krašto mokyklose. Kurį laiką dėstytojavo toje pačioje Veiverių seminarijoje. Eiciūnuose savoje žemėje pastatė pradžios mokyklą, kurioje pats ir mokytojavo. Mokytoju dirbo iki 1927 m. Vietos valstiečių buvo gerbiamas už vaikų auklėjimą, supažindinimą su amatais, lietuvybės ugdymą.

Savo sodyboje buvo įrengęs draudžiamosios spaudos slėptuvę, literatūra dalindavosi su kaimynais ir jos platintojais. Bendravo su daugeliu to meto iškilių žmonių: J. Jablonskiu, V. Kudirka, M. Jankumi, J. Kriaučiūnu. 

P. Dumčius mirė 1933 m. savo ūkyje Eiciūnuose. Palaidotas Paežerėlių kapinėse prie Kriūkų.

Įamžinimas
----------

Neišlikusiai gimtajai sodybai atminti 2003 m. Eiciūnuose pastatytas paminklas. 2005 m. P. Dumčiaus vardu pavadinta jo įsteigta Gerdžiūnų mokykla. 2019 m. prie uždarytos mokyklos Gerdžiūnuose pastatyta stela su bareljefu (aut. Vidas Cikana).

Literatūra
----------

* Arimantas Dumčius. Dumčiai: kilmė, giminystės ryšiai, veikla.- Kaunas, 2019,

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sūduvos švietėjas Petras Dumčius *spaudos.lt*
2. ↑  „Tremtinys", 2006-10-12. Įamžintas garbingojo švietėjo vardas *lpkts.lt*
3. ↑  Gerdžiūniškiai neabejingi savo krašto istorijai *drg.lt*
4. ↑  Įamžino garsų krašto mokytoją *regionunaujienos.lt*

Nuorodos
--------

* Šakių rajono praeities asmenybės *sakiai.rvb.lt*
* 12.13.Atminimo paminkluose įamžinti Šakių krašto šviesuoliai *aidas.lt*
* „Paminklas P. Dumčiui", kurį sukūrė Gerdžiūnų bendruomenė *facebook.com*
| **Juozas Balčiūnas-Švaistas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1891 m. kovo 30 d.Rokiškis |
| Mirė | 1978 m. rugsėjo 21 d. (87 metai)Los Andželas, JAV |
|  |
| Veikla | rašytojas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Balčiūnas-Švaistas** (1891 m. kovo 30 d. Rokiškis – 1978 m. rugsėjo 21 d. Los Andželas, JAV) – Lietuvos rašytojas, redaktorius, Lietuvos kariuomenės pulkininkas.

Biografija
----------

1909–1913 m. mokėsi Panevėžio mokytojų seminarijoje. Kelerius metus mokytojavo Stačiūnuose. 1915 m. įstojo į mokytojų institutą Stavropolyje. 1917 m. baigė karo mokyklą Maskvoje. 1924–1928 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete.

1918 m. Vokiečiams besitraukiant iš Lietuvos, suorganizavo Obelių miesto komitetą ir valsčiaus miliciją tvarkai palaikyti. 1919–1939 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, pulkininkas. 1928–1935 m. žurnalo „Karys" redaktorius, 1942–1944 m. Kauno miesto savivaldybės švietimo referentas. 1941 m. redagavo pirmuosius du leidinio „Lietuvių archyvas" tomus.

1944 m. pasitraukė į užsienį, nuo 1949 m. gyveno JAV. Dirbo laikraščio „Naujienos" redakcijoje.

Daug apysakų ir vaizdelių išspausdino leidiniuose „Skaitymai", „Lietuva", „Sekma diena", „Lietuvos aidas", „Naujoji Romuva".  Išvertė F. Dostojevskio romaną „Nusikaltimas ir bausmė" (1929–1930 m. 6 d.).

Bibliografija
-------------

* *Šilkinė suknelė*: apysaka, 1927 m.
* *Kerpių berniūkštis*: apysaka, 1927 m.
* *Naujan gyveniman*: apsakymai, 1928 m.
* *Meilės vardu*: apsakymai, 1937 m.
* *Paskutinį kartą tave klausiu*: romanas, 1948 m.
* *Siela lagamine*: apsakymai, 1948 m.
* *Eldorado*: apsakymai, 1953 m.
* *Petras Širvokas*: apysaka, 1952 m.
* *Aukso kirvis*: rinktinės mūsų žmonių pasakos, 1952 m.
* *Knygnešių pėdsakais*: romanas, 1955 m.
* *Trys žodžiai*: apsakymai, 1958 m.
* *Jo sužadėtinė*: romanas, 1959 m. „Draugo" romano konkurso laimėtojas.
* *Žiobriai plaukia*: romanas, 1962 m.
* *Dangus debesyse*: atsiminimai, Nida, Londonas, 1967 m.
* *Karnavalo aikštėje*: apsakymai, 1973 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 50 psl.
| Pieštuvėnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pieštuvėnų piliakalnisPieštuvėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°37′53.8″ š. pl. 24°19′28.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.631611°š. pl. 24.324556°r. ilg.﻿ / 54.631611; 24.324556Koordinatės: 54°37′53.8″ š. pl. 24°19′28.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.631611°š. pl. 24.324556°r. ilg.﻿ / 54.631611; 24.324556 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Stakliškių seniūnija |
| Aukštis | 4-9 m |
| Plotas | 41x15 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Tirtas | 2003 m. |
| Registro Nr. | AR848/ 5534 / |

**Pieštuvėnų piliakalnis**, *Didysis Kalnas* – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Pieštuvėnų, Stakliškių seniūnija. Pasiekiamas keliu Jieznas – Užuguostis pasukus į Pieštuvėnų šiaurinį kraštą, iš čia pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 550 m yra dešinėje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiros kalvos pietvakarinėje dalyje. Aikštelė ištempto ovalo formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 41x15 m dydžio. Šiaurės rytų piliakalnio šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 27x12 m dydžio terasa iki 1 m aukščio iškiliu viduriu. Šlaitai vidutinio statumo, 4-9 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, duobių, dirvonuoja.

Tyrimai
-------

2003 m. piliakalnį tyrinėjo V. Kraujalis. Aikštelėje ir papėdėse jis ištyrė 40 m², kultūrinio sluoksnio nerado. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Paukščių piliakalnis 6 km | Medžionių piliakalnis 4 km | Noreikiškių piliakalnis 1 km |  |
| Žarijų II piliakalnis 21 km |  | Pamiškės piliakalnis 11 km |
| Babronių piliakalnis 14 km | Stakliškių I piliakalnis 4 km | Lavariškių piliakalnis 11 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 245 (Nr. 62).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pieštuvėnai
| **Juozas Grikienis** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. kovo 6 d. (96 metai)Sriubiškiai, Pandėlio valsčius, Rokiškio apskritis |
|  |
| Veikla | filologas, fotožurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Grikienis** (g. 1927 m. kovo 6 d. Sriubiškiuose, Pandėlio valsčius, Rokiškio apskritis) – Lietuvos filologas, fotožurnalistas.

Biografija
----------

1952 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto klasikinės filologijos (sen. graikų ir lotynų kalbų) specialybę.

Nuo 1953 m. žurnalo „Tarybinė moteris" fotokorespondentas, dirbo žurnalo „Jaunimo gretos" redakcijoje, vėliau žurnalų „Mokslas ir gyvenimas", „Kultūros barai" fotokorespondentas, fotografas bei iliustracijų skyriaus vadovas. Bendradarbiavo žurnale „Katalikų pasaulis", „Naujasis židinys-Aidai", kituose leidiniuose. Fotografijos darbų paskelbė įvairiuose rinkiniuose ir albumuose, demonstravo parodose šalyje ir užsienyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 155 psl.
**Planetologija** – mokslas apie planetas (įskaitant Žemę), planetų palydovus, planetų sistemas, kaip Saulės sistema ir šių sistemų formavimosi procesus. Objektų dydis svyruoja nuo mikrometeoroidų iki planetų milžinių, siekiant nustatyti jų sudėtį, dinamiką, formavimąsi, sąsają bei istoriją. Planetologijoje paliečiama plati tarpmokslinė sritis, pradedant nuo astronomijos ir Žemės mokslo, kurios turi tokias mokslo šakas kaip planetų astronomija, planetų geologija (kartu su geochemija ir geofizika), fizinė geografija (geomorfologija ir kartografija taikant planetoms), atmosferų mokslas, teorinė planetologija, ir egzoplanetų tyrimai. Gretimos disciplinos įskaito kosmoso fiziką, kai kalbama apie efektus, susijusius su Saule Saulės sistemos kūnuose, ir astrobiologija.

Apollo 15 erdvėlaiviu daryta fotonuotrauka, kurioje matomi Mėnulio kraterio Aristarcho dugne esantys trūkiai. Šių trūkių slėnių dydis yra kaip trečdalis Alfeldo dykumoje tekančių Dunojaus ir Tisos upių slėnio.
Taip pat planetologijoje yra išskiriamos stebėjimų duomenų ir teorinės šakos. Stebėjimų duomenys apima kosmoso tyrimo, dominuojančio su nepilotuojamų erdvėlaivių misijomis, valdomomis nuotoliniu būdu, sritis, bei palyginant gautus rezultatus su išmatuotais Žemės laboratorijose. Teorinė dalis apima kompiuterinį ir matematinį modeliavimą.

Planetologijos mokslininkai daugiausiai dirba astronomijos, fizikos ir Žemės mokslo universitetų padaliniuose ar tyrimų centruose, nors pasaulyje yra keletas planetologijos institutų, kurie dirba savarankiškai. Taip pat vyksta po kelias stambias kasmetines konferencijas, išleidžiama periodinių žurnalų šia tema.

Disciplinos
-----------

### Planetų astronomija

Tai abiejų sričių - stebėjimų ir teoretinis mokslas. Stebėtojai tyrėjai yra labiausiai suinteresuoti mažųjų Saulės sistemos kūnų tyrimais: tų, kurie yra stebimi teleskopais (optiniais ir radijo), taigi šių kūnų charakteristikos, tokios kaip forma, sukimasis, paviršiaus sudėtis bei atmosferiniai reiškiniai yra nustatomi, todėl formavimasis ir evoliucija gali būti suprasti.

Teorinė planetų astronomija pagrinde orientuojasi į dinamiką: naudojamas dangaus mechanikos principų taikymas Saulės sistemos, bei kitų žvaigždžių planetoms.

### Planetų geologija

Planetų geologija yra planetologijos šaka, tirianti planetų, jų palydovų, asteroidų, kometų bei meteoritų vidaus struktūrą. Geriausiai šiuo klausimu yra išnagrinėti palyginti artimi Žemei dangaus kūnai: Mėnulis ir dvi artimiausios planetos: Venera ir Marsas. Taigi, Mėnulis buvo nagrinėjamas pirmas, panaudojant metodus, taikytus Žemėje.

### Planetologijos šakos pagal planetas

Planetologija dar gali būti skirstoma ir į šakas pagal planetas, kurios nagrinėjamos:

* areologija (tiria Marsą),
* hermologija (Merkurijų),
* kronologija (Saturną),
* selenologija (Mėnulį),
* venerologija (Venerą),
* zeologija (Jupiterį).

Šie pavadinimai yra kilę iš graikiškų planetų vardų.

Išnašos
-------

1. 1 2  Taylor, Stuart Ross (29 July 2004). „Why can't planets be like stars?". *Nature* **430**: 509. doi:10.1038/430509a.