recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jurgis Talmantas** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. spalio 18 d.Stančaičiai, Endriejavo valsčius |
| Mirė | 1955 m. rugpjūčio 18 d. (60 metų)Kaunas |
|  |
| Veikla | pedagogas, kalbininkas, vertėjas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Jurgis Talmantas** (1894 m. spalio 18 d. Stančaičiuose, Endriejavo valsčius – 1955 m. rugpjūčio 18 d. Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – pedagogas, kalbininkas, vertėjas, vadovėlių autorius.

Biografija
----------

Tėvai buvo ūkininkai: tėvas Rietavo dvaro vežikas, motina turėjo 40 hektarų blogos žemės. Jurgis šeimoje augo vienas. Mokėsi privačiai ir Palangos progimnazijoje, 1919 m. Telšių gimnazijoje (greičiausiai baigė gimnaziją Besarabijoje).

1919–1922 m. dirbo Kražių, 1923–1924 m. Kelmės progimnazijose – dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1927 m. Švietimo ministerijos komisijoje išlaikė egzaminus gimnazijos mokytojo teisėms. 1929 m. baigė studijas Lietuvos universitete.

1933–1936 m. žurnalo „Gimtoji kalba" redaktorius. 1935 m. vienas iš Lietuvių kalbos draugijos steigėjų, terminologijos ir rašybos reformos komisijų narys, Pavardžių lietuvinimo komisijos sekretorius. Bendradarbiavo leidiniuose „Kalba", „Lietuvos mokykla", „Pavasaris", „Švietimo darbas", „Vienybė" ir kituose.

1945–1948 m. Kauno jaunimo teatro literatūrines dalies vedėjas, 1948–1949 m. Enciklopedijų, žodynų ir mokslo literatūros leidyklos, nuo 1949 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius.

Kūryba
------

Parengė „Visuotinės literatūros chrestomatijos" l d. (1930 m.) ir 4 d. (su Eduardu Viskanta, 1931 m.), lietuvių kalbos vadovėlių pradžios mokyklai (1932–1937 m.), vokiečių-lietuvių (su A. Šolcu, 1929 m.) ir lenkų-lietuvių (1955 m.) kalbų žodynus. Parašė „Rusų kalbos vadovėlį mokytis pačiam" (su E. Gediminaičiu, 1933 m.), „Lietuvių kalbos rašybos vadovėlį" (su kitais, 1938 m.).

Išvertė Gerharto Hauptmano, Antono Čechovo, Viljamo Šekspyro, Bernhardo Kelermano, Žiulio Verno, Ivano Krylovo, Dmitrijaus Furmanovo kūrinių. Redagavo Homero ,,Iliadą".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 502 psl.
2. ↑  Viktoras Beržinis. *Jurgis Talmantas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 255
| **Kęstutis Bilius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. spalio 10 d. (64 metai)Noreišiai, Kelmės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Lionė |
| Vaikai | Ramūnas, Šarūnas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kelmės rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1999 m. Lietuvos liberalų sąjunga;
* 2003 m. Liberalų ir centro sąjunga.
 |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Kęstutis Bilius** (g. 1958 m. spalio 10 d. Noreišiuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kelmės rajono Karčiupio pradinę mokyklą, 1970–1974 m. mokėsi Elvyravos aštuonmetėje mokykloje. Lankė kraštotyros ir aviamodelistų būrelius, lengvosios atletikos treniruotes. 1974 m. įstojo ir 1977 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą – internatą, lankė slidinėjimo treniruotes, įvykdė I suaugusiųjų atskyrį. Vienuoliktoje klasėje vadovavo kultmasiniam sektoriui. 1982 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, įgijo geografijos ir fizinio lavinimo mokytojo specialybę. Studijų metais SSD „Žalgiris" bei Lietuvos slidinėjimo rinktinės narys, ketvirtame kurse įvykdė kandidato į sporto meistrus normatyvą.

1982 m. pagal paskyrimą – Šiaulių rajono Kužių aštuonmetės mokyklos geografijos mokytojas. Taip pat ir SSD „Žalgiris" Šiaulių Kaimo vaikų ir jaunimo sporto mokyklos slidinėjimo treneris. 1985–1990 m. SSD „Žalgiris" Šiaulių miesto tarybos pirmininko pavaduotojas. 1988–1990 m. Šiaulių „Tauro" moterų žolės riedulio meistrų komandos viršininkas. 1990 m. Šiaulių automobilių serviso Kelmės TAS priėmėjas. 1992 m. UAB „Berkutas" direktorius, 2002 m. Lionės Bilienės įmonės direktorius, UAB „Marsera" direktorius.

1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kelmės rajono skyriaus narys, Kelmės skyriaus pirmininkas. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. Švietimo, kultūros ir sporto komiteto pirmininkas.

1992 m. įsteigto sporto klubo „Aušra" pirmininkas. Lietuvos žolės riedulio federacijos Vykdomojo komiteto narys, drausminės techninės komisijos pirmininkas. Lietuvos badmintono federacijos viceprezidentas.

Sutuoktinė Lionė, vaikai Ramūnas, Šarūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Liberalų ir centro sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.
| Ilgis, Ilgės |
| --- |
| Ilgis ties Kloniniais MijaugonimisIlgis ties Kloniniais MijaugonimisIlgis ties Kloniniais Mijaugonimis |
| Vieta | Elektrėnų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,45 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,94 km |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 2,5 m |
| Įteka | Strėva, Spengla, Virsia, Prakusa, Dubuoklis, bevardis upelis |
| Išteka | Strėva |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ilgis, Ilgės

  |
| **Koordinatės** |  54°46′35″ š. pl. 24°35′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.77639°š. pl. 24.59167°r. ilg.﻿ / 54.77639; 24.59167Koordinatės: 54°46′35″ š. pl. 24°35′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.77639°š. pl. 24.59167°r. ilg.﻿ / 54.77639; 24.59167 |

**Ilgis** arba **Ilgės** – ežeras vidurio Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, apie 3,5 km į vakarus nuo Elektrėnų, 1 km į pietus nuo Vilniaus-Kauno automagistralės. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 3 km, plotis iki 0,67 km. Altitudė 83,7 m. Gylis iki 2,5 m. Krantai lėkšti, daug kur pelkėti. Aplinkui daugiausia plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurrytinėje ir pietvakarinėje pakrantėse telkšo žuvininkystės ūkio tvenkiniai. Į Ilgio ežerą įteka Spengla, Prakusa, Viržė, prateka Strėva (Nemuno baseinas). Dalis Strėvos vandens teka pietinėje ežero pakrantėje esančiu kanalu.

Nuo 1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu rezervatu. Prie Ilgio įsikūrę kaimai: Ašakieniai, Kudonys, Kloniniai Mijaugonys, Naujosios Kietaviškės. Šiaurinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgis (Elektrėnų sav.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 47
| Švenčius |
| --- |
| ŠvenčiusŠvenčiusŠvenčius |
| Vieta | Elektrėnų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,17 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,82 km |
| Įteka | S-2, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | S-2 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Švenčius

  |
| **Koordinatės** |  54°43′37″ š. pl. 24°35′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.72694°š. pl. 24.58611°r. ilg.﻿ / 54.72694; 24.58611Koordinatės: 54°43′37″ š. pl. 24°35′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.72694°š. pl. 24.58611°r. ilg.﻿ / 54.72694; 24.58611 |

**Švenčius** – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 8 km į pietvakarius nuo Elektrėnų. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,25 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 99,4 m. Ežero forma šakota. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik šiaurės rytinis – aukštas. Pietinė ir rytinė pakrantės plačiai apaugę medžiais ir krūmynais, šiaurinėje ir šiaurrytinėje pakrantėse plyti pievos. Suteka 4 upeliai (vienas jų S-2 – iš Briaunio ežero), išteka S-2 upelis į Aujėdo ežerą (Strėvos baseinas).

Prie Švenčiaus įsikūręs Šuolių kaimas, toliau vakaruose – Kalniniai Jagėlonys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Švenčius (Elektrėnų sav.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 236
Koordinatės: 54°45′11.69″ š. pl. 24°51′27.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7532472°š. pl. 24.857639°r. ilg.﻿ / 54.7532472; 24.857639

| Baka |
| --- |
| Ežeras iš šiaurinės pusėsEžeras iš šiaurinės pusėsEžeras iš šiaurinės pusės |
| Vieta | Elektrėnų sav. Lietuva |
| Plotas | 0,117 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,57 km |
| Įteka | Pylimas, Bražuolė, bevardis upelis |
| Išteka | Bražuolė |

**Baka**  – ežeras vidurio Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 3 km į pietryčius nuo Vievio, į rytus nuo Pylimų gyvenvietės, priklauso Bražuolės vidurupio baseinui. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,53 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 110,6 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – aplink ežerą plyti (daugiausia į šiaurę) iki 50 ha dydžio pelkėti plotai su dar 2 mažais ežeriukais į rytus (Prūdas ir Bakutis). Šiaurėje į ežerą įteka Pylimo upelis, prateka Neries intakas Bražuolė. Prie ežero įsikūrę Malūnėlio ir Zabakos kaimai. Pietvakarine pakrante driekiasi  **107**  Trakai–Vievis  kelias.

Ežerėvardžio *Bakà* kilmė neaiški. Jį bandoma kildinti iš asmenvardžio *Bakas* arba sieti su blrs. *бакай* („gili duobė upėje, duobė su vandeniu, bedugnė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baka, ežeras
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 55–56
Koordinatės: 54°22′50″ š. pl. 23°12′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.38056°š. pl. 23.21389°r. ilg.﻿ / 54.38056; 23.21389

 *Kitos reikšmės – Orija (reikšmės).*

| Orija |
| --- |
|  |
| Vieta | Kalvarijos sav. Lietuva |
| Plotas | 0,843 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,27 km |
| Vidutinis gylis | 4,2 m |
| Didžiausias gylis | 7,7 m |
| Įteka | Raudnyčia, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Orijos upelis |

**Orija** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 3 km į pietus nuo Kalvarijos. Ilgis šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi 2,1 km, plotis iki 0,57 km. Altitudė 116,6 m. Gylis siekia 7,7 m. Krantai daugiausia aukšti, statūs, o galuose – žemi, supelkėję. Ežerą supa dirbami laukai, krūmynai. Įteka 4 upeliai (Raudnyčia ir 3 bevardžiai), išteka Orijos upelis (Gasdos intakas, Kirsnos baseinas).

Prie Orijos ežero įsikūrę Orijos, Smalninkų, Naujienėlės kaimai, kolektyvinių sodų bendrija, kaimo turizmo sodyba.

Vandenvardis siejamas su baltiška šaknimi *\*ār-*, reiškiančia „erdves, platybes, laukus" (plg. *oras* ir latv. *ara* – „ariamas laukas"). Galbūt šios šaknies vediniais žymėti toli, atokiuose laukuose buvę vandenys.

Nuorodos
--------

* Orya Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom VII, psl. 606 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Orija (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 248 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Bronius Zumeris** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. rugsėjo 29 d.Bobiai, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1997 m. rugpjūčio 19 d. (76 metai)Melburnas |
| Sutuoktinis (-ė) | Onutė Ragauskaitė |
| Vaikai | Bronius Zumeris |
|  |
| Veikla | žurnalistas, rašytojas, Australijos lietuvių veikėjas |
|  |
| Alma mater | Freiburgo universitetas Berno universitetas |

**Bronius Zumeris** (1920 m. rugsėjo 29 d. Bobiuose, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1997 m. rugpjūčio 19 d. Melburne) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas, Australijos lietuvių veikėjas.

Biografija
----------

Lietuvoje baigęs gimnaziją, 1945–1949 m. Freiburgo ir Berno universitetuose studijavo filosofiją, istoriją ir psichologiją.

Bendradarbiavo žurnaluose „Žiburiai", „Studentų dienos". 1947–1948 m. Freiburge leido ateitininkų laikraštėlį „Tremties kryžkeliuose". 1949 m. apsigyveno Australijoje. Melburne studijavo germanistiką ir istoriją. 1952 m. Melburno universitete studijavo germanistiką. 1952 m. Sidnėjuje leidžiamo savaitraščio „Mūsų pastogė" redaktorius, Lietuvių katalikų draugijos pirmininkas. Nuo 1953 m. kartu su kitais redagavo laikraštį „Švyturys", 1957–1963 m. – vietoje jo pasirodžiusį savaitraštį „Tėviškės aidai". 1964 m. perėjo dirbti į Australijos televiziją,  garsino Lietuvos pavergimą.

Buvo Melburno lituanistinės mokyklos organizatorius ir vedėjas, Melburno ateitininkų pirmininkas, Australijos lietuvių katalikų federacijos kūrėjas. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, rėmė iš Sibiro grįžusias šeimas, dovanojo knygas bei archyvinę medžiagą Vilniaus universiteto bei Mažvydo bibliotekoms.

Po jo mirties žmona Onutė Ragauskaitė ir sūnus Bronius didelį žurnalistinį bei literatūrinį palikimą padovanojo jo gimtinės Sūdavos krašto muziejui. 1998 m. rugpjūčio 15 d. jo gimtinėje pastatytas paminklinis akmuo. Prie Sūdavos krašto muziejaus pasodintas vardinis ąžuoliukas.

Sūnus, muzikos kritikas ir advokatas Bronius Zumeris, baigė moderniosios muzikos ir teisės studijas Melburno bei Monašo universitetuose; buvo Australijos lietuvių bendruomenės pirmininkas.

Bibliografija
-------------

* *Tylinti tauta*, 1953 m.
* *Gyvenimo keliu*, 1956 m.
* *Kalėdų varpai*, 1957 m.
* *Dabarties sutemose*, 1967 m.
* *Vilniaus kraštas faktų ir atsiminimų šviesoje*, 1967 m.
* *Sakykim, vyrai, taip nebuvo*, 1970 m.
* *Tarp mokslo ir duonelės*, 1985 m.
* *Satyriniai apmąstymai snobų alėjoje*, 1985 m.
* *Gijų raštai*, 1986 m.
* *Mažoji Lietuva rusiškojo imperializmo tinkle*, 1989 m.
* *Laisvei dienojant*, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 575 psl.
| **Bronė Vainauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. rugpjūčio 25 d. (68 metai)Krasnojarsko krašte, Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Gedvydas Vainauskas (išsiskyę) |
|  |
| Veikla | žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Bronė Vainauskienė** (g. 1955 m. rugpjūčio 25 d. Krasnojarsko krašte, Rusija) – Lietuvos žurnalistė.

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1979–1984 m. dirbo Lietuvos radijo laidų šeimai redaktore. 1984–1985 m. žurnalo „Darbas ir poilsis" korespondentė, 1985–1988 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa", 1989–1990 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" korespondentė. Nuo 1990 m. dienraščio „Lietuvos rytas" korespondentė, apžvalgininkė.

Rengia tiriamosios žurnalistikos publikacijas ekonomikos, bankininkystės, finansinės veiklos ir kitais klausimais.

Buvęs vyras Gedvydas Vainauskas (g. 1955 m.), žurnalistas, leidybos bendrovės UAB „Lietuvos rytas" akcininkas, buvęs krepšinio klubo vadovas.

Apdovanojimai
-------------

* 1994 m. Žurnalo „Moteris" „Metų moteris".
* 1996 m. Demokratinės spaudos fondo paskelbto konkurso „Spauda stabdo korupciją" laureatė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 541 psl.
***Būdas***|  |
| Žurnalo viršelis ankstesniu pavadinimu |
| Periodiškumas | 4–6 kartus per metus |
| Kategorijos | kultūros žurnalas |
| 

---

 |
| Vyriausiasisredaktorius | Saulė Matulevičienė(nuo 2014 m.) |
| Redaktorius | Dainius Razauskas,Juozas Šorys,Lina Leparskienė |
| Buvę redaktoriai | Dalia Rastenienė(1988–2013 m.) |
| Leidėjas | Lietuvos nacionalinis kultūros centras |
| Pirmasisleidimas | 1988 m. |
| Adresas | Barboros Radvilaitės g. 8. Vilnius, Lietuva |
| Tiražas | 1300 egz. (1997 m.) |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** lnkc.lt |

**„Būdas"** (iki 2019 m. gegužės – ***„Liaudies kultūra"***) – nuo 1988 m. leidžiamas iliustruotas etnologijos, kultūrinės antropologijos mokslo populiarinimo žurnalas.

Leidžia Lietuvos liaudies kultūros centras. 1989–1994 m. spausdino tautinės ideologijos straipsnius, kurie kvietė puoselėti kultūros paveldą ir tradicinę kultūrą. Išeina 4–6 kartus per metus. Naujų žurnalo numerių elektroninės versijos įkeliamos po metų nuo jų išleidimo datos. Skelbia etnografinius tyrimus, straipsnius apie senąją lietuvių kultūrą, kitų šalių kultūros reiškinius.

Istorija
--------

1988 m. buvo metodinis leidinys kultūros įstaigų veiklai koordinuoti (išėjo 3 nr.), iki 1989 m. ėjo pavadinimu „Kultūrinis švietimas" kaip LTSR kultūros ministerijos ir LTSR mokslinio metodinio kultūros centro leidinys. Tiražas 1988 m. – 6000 egz. 1997 m. – 1300 egz.

2019 m. gegužę žurnalas pervadintas į „Būdą" (kaip aliuzija į Simono Daukanto „Būdą senovės lietuvių, kalnėnų ir žemaičių").

Autoriai
--------

Bendradarbiai: Romualdas Apanavičius, Marija Baltrėnienė, Audrius Beinorius, Gintaras Beresnevičius, Auksuolė Čepaitienė, Rūta Guzevičiūtė, Birutė Imbrasienė, Algė Jankevičienė, Teresė Jurkuvienė, Petras Kalnius, Aušra Kargaudienė, Libertas Klimka, Nijolė Laurinkienė, Nijolė Marcinkevičienė, Saulė Matulevičienė, Vacys Milius, Alfonsas Motuzas, Rasa Paukštytė-Šaknienė, Alė Počiulpaitė, Daiva Račiūnaitė-Vyčinienė, Krescencijus Stoškus, Antanas Stravinskas, Žilvytis Šaknys, Dalia Urbanavičienė, Skaidrė Urbonienė, Jonas Vaiškūnas, Daiva Vaitkevičienė, Vykintas Vaitkevičius, Angelė Vyšniauskaitė, Norbertas Vėlius, Eugenija Venskauskaitė ir kiti.

Vyriausioji redaktorė Saulė Matulevičienė, vyresnieji redaktoriai – Dainius Razauskas, Juozas Šorys, Lina Leparskienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Būdas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 73 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 272 psl.
3. ↑  „„Liaudies kultūra" nuo šiol bus „Būdas"". *www.lnkc.lt*. Nuoroda tikrinta 2021-01-14.
| **Carlo Levi** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1902 m. lapkričio 29 d.Turinas |
| Mirė | 1975 m. sausio 4 d. (72 metai)Roma |
|  |
| Veikla | italų rašytojas, tapytojas, antifašistinio judėjimo veikėjas |
|  |
| Alma mater | Turino universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Carlo Levi |

**Karlas Levis** (it. *Carlo Levi*, tikr. vardai *Grazadio Carlo*, 1902 m. lapkričio 29 d. Turinas – 1975 m. sausio 4 d. Roma; palaidotas Aliane, Materos provincija) – italų rašytojas, tapytojas, antifašistinio judėjimo veikėjas.

Biografija
----------

1924 m. Turino universitete baigė mediciną. 1929 m. antifašistinės grupės „Giustizia e Liberta" vienas įkūrėjų ir vadovų. 1934 m. suimtas ir kalintas Romoje, 1935 m. ištremtas į Bazilikatą. Gyveno įvairiuose miesteliuose, daugiausia Aliane. Neatlygintinai gydė, tapė gamtą, vietinius žmones, užrašinėjo jų papročius, pradėjo rašyti atsiminimų knygą „Kristus sustojo Ebolyje" (*Cristo si e fermato a Eboli* 1945 m. filmas 1979 m. režisierius F. Rosi; knyga išversta į 37 kalbas). Joje pasakojama apie kaimo žmonių skurdą, kaimo ir miesto žmonių gyvenimas vaizduojamas kaip du skirtingi saviti pasauliai. 1936 m. amnestuotas. Emigravo į Prancūziją, iš čia vadovavo grupei „Giustizia e Liberta". 1941 m. grįžo į Italiją. Florencijoje suimtas ir kalintas iki 1945 m. Po Antrojo pasaulinio karo leido antifašistinį laikraštį „Italia libera".

Parašė kelionių knygų („Žodžiai yra akmenys", *Le parole sono pietre* 1955 m. apie Siciliją, „Aš atėjau su baime", *La doppia notte dei tigli* 1959 m. apie Vokietiją), filosofinę alegorinę knygą „Laikrodis" (*L’orologio* 1950 m.), esė (rinkiniai „Baimė dėl laisvės", *Paura della liberta* 1946 m.). Neigė abstrakcionizmą, plėtojo realistinės tapybos tradicijas.

Nutapė portretų (tarp jų I. Kalvino, F. L. Raigto, P. Nerudos ir kt.), peizažų. Ankstyvuosiuose paveiksluose ryški naujojo daiktiškumo krypties ir A. Modiljanio, 1936–1941 m. laikotarpio kūriniams – Ch. Sutino kūrybos įtaka. Karlo Levio paveikslai išsiskiria virpančiu potėpiu. Nuo 1924 m. 5 kartus dalyvavo Venecijos bienalėje, bet 1934 m. jam uždrausta jose dalyvauti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karlas Levis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 51 psl.
| **Charles Joseph Kersten** |
| --- |
| 140 |
| Čarlzas Džozefas Kerstenas |
| Gimė | 1902 m. gegužės 26 d.Čikaga, JAV |
| Mirė | 1972 m. spalio 31 d. (70 metų)Milvokis, JAV |
|  |
| Veikla | JAV politikas, teisininkas |

**Čarlzas Džozefas Kerstenas** (angl. *Charles Joseph Kersten*; g. 1902 m. gegužės 26 d. Čikagoje, JAV – 1972 m. spalio 31 d. Milvokyje, JAV) – JAV politikas, teisininkas, nuo 1947 m. iki 1949 m. ir nuo 1951 m. iki 1955 m. Jungtinių Valstijų Atstovų rūmų narys.

Biografija
----------

Gimė 1902 m. gegužės 26 d. Čikagoje. 1925 m. baigė Marketo universiteto (Marquette university) Milvokio teisės koledžą. Nuo 1928 m. vertėsi advokato praktika. Nuo 1937 m. iki 1943 m. – Milvokio apskrities prokuroro pavaduotojas. 1947 m. kaip JAV respublikonų partijos atstovas išrinktas į JAV Atstovų rūmus. Antrą kartą į Atstovų rūmus išrinktas 1951 m. Tais pačiais metais parengė Abipusio saugumo akto (*Mutual Security Act of 1951*) priedą, pagal kurį JAV Kongresas skyrė 100 mln. JAV dolerių komunistų pavergtų tautų laisvoms kariuomenėms organizuoti. Amerikos lietuvių tarybos prašymu 1953 m. pasiūlė JAV Kongresui įkurti Komitetą komunistų agresijai tirti. Nuo 1955 m. iki 1956 m. dirbo Baltųjų rūmų psichologinio karo konsultantu. 1954 m. ir 1956 m. nesėkmingai kandidatavo į JAV Kongresą. Vėliau dirbo teisininko darbą. Mirė 1972 m. spalio 31 d. Milvokyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kersten Charles Joseph (Čarlzas Džozefas Kerstenas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 766-767 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
| **Charles van Lerberghepranc. *Charles van Lerberghe*** |
| --- |
|  |
| Charles van Lerberghe |
| Gimė | 1861 m. vasario 10 d.Ledebergas prie Gento |
| Mirė | 1907 m. spalio 26 d. (46 metai)Briuselis |
|  |
| Veikla | Belgijos rašytojas, filosofas |
|  |
| Alma mater | Gento universitetasBriuselio universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Charles van Lerberghe |

**Šarlis van Lerbergas** (pranc. *Charles van Lerberghe*, 1861 m. vasario 10 d. Ledebergas prie Gento – 1907 m. spalio 26 d. Briuselis) – Belgijos rašytojas, filosofijos daktaras. Rašė prancūzų kalba.

Biografija
----------

1879–1882 m. Gento ir 1889–1894 m. Briuselio universitetuose studijavo klasikinę filologiją, filosofiją. Bendravo su M. Meterlinku. Nuo 1886 m. bendradarbiavo literatūriniuose leidiniuose, žurnaluose „La Jeune Belgique", „Vers et prose" ir kt. 1898–1904 m. keliavo po Prancūziją, Angliją, Italiją, Vokietiją.

Kūryba
------

Sukūrė poezijos, dramų, satyros komedijoje „Panas" pašiepiamas veidmainiškumas, dogmatiškumas, formali moralė. Išvertė „Giesmių giesmės" knygą. Kūrybos svarbiausia tema – žmogaus vidinis pasaulis. Poezijai būdingas sentimentalumas, estetizmo poetika, yra simbolizmo bruožų, reiškiamos panteizmo idėjos, neigiama miesto civilizacija; eilėraščiai sklandžios formos; yra fantastikos, mistikos elementų.

Bibliografija
-------------

* Blykstelėjimai / *Entrevisions*, eilėraščių rinkinys, 1898 m.
* Ievos giesmė / *La Chanson d'Ève* , 1904 m.
* Pėdsekiai / *Les Flaireurs*, 1889 m. vienveiksmė pjesė proza, pastatyta 1892 m.
* Panas / *Pan*, 1906 m. satyros komedija, pastatyta 1906 m.
* Stebuklingi princo Senti ir jo tarno Saturno nuotykiai (*Les Aventures merveilleuses du prince Chyntie et de son serviteur Saturne*, satyros romanas, 1906 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šarlis van Lerbergas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 26 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2012-09-10 iš Wayback Machine projekto.
| Chivauzb. *Xiva, Хива* |
| --- |
| *Chivos architektūra. Kalta minaretas* |
|  |
| 

ChivaChiva

41°23′0″ š. pl. 60°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.38333°š. pl. 60.36667°r. ilg.﻿ / 41.38333; 60.36667﻿ (Chiva)Koordinatės: 41°23′0″ š. pl. 60°22′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.38333°š. pl. 60.36667°r. ilg.﻿ / 41.38333; 60.36667﻿ (Chiva) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Chorezmo vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 263 400  |
|  |
|  **Vikiteka** | Chiva |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 543 |

**Chiva** (uzb. *Xiva*, pers. خیوه = *Khiveh*, rus. *Хива*) − miestas vakarų Uzbekistane, Chorezmo vilajete, apie 30 km į pietvakarius nuo Urgenčo, Chorezmo oazėje. Rajono centras. Plentai į Urgenčą (1997 m. nutiesta troleibusų linija) ir Dašoguzą. Svarbus tekstilės pramonės centras: medvilnės valymas, kilimų audimas, siuvimas. Taip pat keramikos, maisto (aliejaus) pramonė, sunkvežimių detalių, suvenyrų gamyba. Amatininkystė (medžio raižyba, siuvinėjimas, tradicinių persiškų kilimų audimas, juvelyrinių dirbinių gamyba). Veikia Al Mamūno akademija, dramos teatras. Chiva yra svarbus turistinis Chorezmo krašto centras.

Istorija
--------

Chiva − labai senas miestas, įkurtas I m. e. a. Pirmieji miesto gyventojai buvo iraniečiai, kalbėję jau išnykusia chorezmiečių kalba. Nuo IV a. Chiva kartu su Chorezmu priklausė Persijai. 712 m. miestą užkariavo arabai, 1221 m. mongolai, o 1388 m. Timūras. Nuo XVI a. miestas tapo Chivos chanato sostine. 1740 m. Chivą nuniokojo persų šacho Nadyro armija, tačiau XVIII a. pab. − XIX a. pr. miestas atstatytas. 1920 m. Chivos chanatas panaikintas, miestas tapo Chorezmo liaudies tarybinės respublikos sostine. Nuo 1924 m. prijungtas prie Uzbekijos TSR.

Sportas
-------

* Xiva FK (Chivos futbolo klubas);
* „Spartako" stadionas, kurio talpa 8 tūkst. žiūrovų.

Architektūra
------------

Svarbiausias miesto objektas − XVII a. Ičan Kalos šachristanas su citadele. Aplink jį XIX a. susiformavo gynybinėmis sienomis apjuosta miesto dalis − Dišan Kala. Yra išlikusios gynybinės sienos su vartais. Gausu XVII−XIX a. mečečių, minaretų ir medresių. Yra XIV a. pr. Saido Alovidino mauzoliejus bei 1810 m. pastatytas Pahlavan Mahmudo mauzoliejus. XX a. pab. senamiestis rekonstruotas, naujamiestyje pastatyta visuomeninių pastatų, gyvenamųjų namų.

1990 m. senoji miesto dalis (Ičan Kala) įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Galerija
--------

* Miesto sienosMiesto sienos
* Vakariniai vartaiVakariniai vartai
* Miesto gatvelėMiesto gatvelė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Chiva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 69-70 psl.
| **Dalia Gudavičiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. spalio 28 d. (67 metai) |
|  |
| Veikla | žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Leningrado universitetas |

**Dalia Gudavičiūtė** (g. 1955 m. spalio 28 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistė.

Biografija
----------

1973 m. įstojo į Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. Po trečiojo kurso mokslą tęsė Leningrado universiteto žurnalistikos fakultete, kurį 1979 m. baigė ir įgijo televizijos žurnalistės specialybę.

1979–1987 m. dirbo Lietuvos televizijos informacijos skyriuje, 1987–1991 m. – Lietuvos mokslų akademijos Kultūros ir meno instituto Teatro skyriaus mokslinė bendradarbė, 1991–1993 m. dienraščio „Respublika" žurnalistė. Nuo 1993 m. dienraščio „Lietuvos rytas" priedo „TV antena" žurnalistė, dienraščio specialioji korespondentė. Paskelbė straipsnių apie Vilniaus paveldą, Lietuvos moterų judėjimą, lėlių teatrą ir kt.

Filmografija
------------

* *Kristina Kristuje*, scenarijaus autorė, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 158-159 psl.
| **Dalia Juočerytė** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. rugpjūčio 9 d. (66 metai)Stumbrai, Mažeikių rajonas |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Česlovo Kudabos premija |

**Dalia Juočerytė** (g. 1957 m. rugpjūčio 9 d. Stumbrai, Mažeikių rajonas) – Lietuvos televizijos žurnalistė.

Biografija
----------

1975 m. baigė Babtų vidurinę mokyklą, 1980 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

Nuo 1980 m. Lietuvos televizijos Propagandos vyriausiosios redakcijos liaudies ūkio skyriaus redaktorė. 1983–1986 m. TV ekonominių laidų vyriausiosios redakcijos Žemės ūkio skyriaus, 1986–1992 m. – Pramonės, mokslo ir technikos skyriaus redaktorė. Nuo 1992 m. rugpjūčio – Visuomeninių programų vyriausiosios redakcijos vyresnioji redaktorė. Rengė laidas gamtosaugos temomis, pastaruoju metu gvildena energijos taupymo, statybų, būsto problemas.  TV laidų „Gamta ir mes", „Žalioji banga", „Vienas pasaulis", „DNR", „Sustok gamta", „Iguana", „Pradėk nuo savęs" ir kt. autorė. Vadovauja Energijos taupymo priemonių centrui.

Įvertinimas
-----------

* 2004 m. – Česlovo Kudabos premija;
* Tatulos programos premija už ekologinio žemės ūkio propagavimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 195 psl.
Procento ženklas
**Procentas** (arba ***nuošimtis***) – šimtoji kurio nors kiekio ar skaičiaus dalis. Jis dažnai žymimas procento ženklu, „%", arba santrumpa „proc."

Norint skaičių užrašyti procentine išraiška, reikia skaičių padauginti iš 100, o norint rasti skaičių pagal procentinę išraišką, reikia procentinę išraišką padalinti iš 100. Pavyzdžiui, 45 % („keturiasdešimt penki procentai") yra lygu 45/100 arba 0,45. Panaši sistema, kuri žymi tūkstantąsias kurio nors kiekio ar skaičiaus dalis, vartoja sąvoką „promilė".

Procentai naudojami norint palyginti tam tikrus kiekius, kurie paprastai būna susiję. Pavyzdžiui, prekės kainos pakilimas 0,15 Lt nuo pradinės 2,50 Lt yra lygus kainos padidėjimui 0,15/2,50 = 0,06. Išreikštas procentais, ši padidėjimas lygus 6 %. Žodis „procentas" reiškia „nuo šimto".

Procentai įprastai naudojami apibūdinant dydžius tarp nulio ir vieneto, tačiau procentais galima išreikšti bet kokį santykį, pavyzdžiui, 111 % yra 1,11, o −35 % yra −0,35.

Istorija
--------

Senovės Romoje, dar prieš dešimtainės sistemos išradimą, skaičiavimai būdavo dažnai atliekami naudojant trupmenas, kurios yra 1/100 kartotiniai. Pavyzdžiui, Augustas rinko 1/100 mokesčius nuo prekių, kurios būdavo parduodamos aukcione. Šie mokesčiai dar žinomi kaip *centesima rerum venalium*. Matematiniai veiksmai su šiomis trupmenomis panašūs į veiksmus su procentais. Viduramžiais, daugėjant piniginių nominalų, skaičiavimai naudojant vardiklį 100 tapo vis dažnesni, o nuo XV a. pabaigos iki XVI a. pradžios dauguma aritmetinių vadovėlių naudojo šiuos skaičiavimus. Didžioji jų dalis taikė šiuos metodus skaičiuoti pelnui bei nuostoliui, palūkanų normoms, proporcijoms. 1584 m. belgų mokslininkas S. Stevin pirmą kartą paskelbė procentų lentelę, tuo įvesdamas dešimtaines trupmenas Europoje. Nuo XVII a. palūkanų normos paprastai būdavo apibūdinamos šimtosiomis.

### Procento ženklas

Žodis „procentas" kilęs iš lotynų *per centum*, reiškiančio „pagal šimtą". Procento ženklas atsirado trumpinant italų terminą *per cento*, reiškiančio „šimtui". Žodis „per" buvo dažnai trumpinamas į „p." ir vėliau išnyko. „Cento" buvo žymimas kaip du apskritimai, perkirsti horizontalia linija, iš kurios ir atsirado dabartinis procento ženklas „%".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valentinas Matiuchinas. Matematika. Teorija. Praktika. – Tiklis:, 2008. – 11 p. ISBN 978-9955-672-08-1
2. ↑  Rūta Rusteikinė. Procentų uždavinių mokymo vidurinėje mokykloje metodika. – Šiauliai: Šiaurės Lietuva, 1996. – 6 p. ISBN 9986-705-10-X
Koordinatės: 55°42′38.94″ š. pl. 26°5′17.96″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7108167°š. pl. 26.0883222°r. ilg.﻿ / 55.7108167; 26.0883222

| Auslas |
| --- |
| Auslas nuo rytinio krantoAuslas nuo rytinio krantoAuslas nuo rytinio kranto |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,527 km² |
| Kranto linijos ilgis | 12,69 km |
| Vidutinis gylis | 4,5 m |
| Didžiausias gylis | 9 m |
| Įteka | Avilė, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Nikajus |

**Auslas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 8 km į vakarus nuo Zarasų. Ilgis šiaurės rytų-pietryčių kryptimi 3,8 km, plotis iki 1,02 km. Altitudė 153,6 m. Giliausia vieta siekia 9 m. Kranto linija labai vingiuota. Per vidurį ežeras susiaurėjęs iki 40 m pločio gausiai vandens augalija užžėlusiu sąsiauriu. Krantai žemi, daug kur pelkėti; pietuose ir pietryčiuose aukštesni. Iš šiaurės rytų prieina Romancų miškas. Aplinkui daugiausia plyti pievos, auga miškeliai. Yra 3 miškingos salos (3,04 ha, 0,3 ha ir 0,04 ha). Į šiaurinę Auslo dalį iš Avilio ežero įteka Avilė, pietuose į Zaraso ežerą išteka Nikajus (Dauguvos baseinas). Vandens apykaitos greitis per metus 500 %.

Pagal 2016 m. atliktus žuvų išteklių tyrimus Auslo ežero žuvų išteklių būklė yra artima gerai, ypač lydekų ir karšių.

Prie Auslo ežero įsikūrę kaimai: Auslas, Vaikučiai, Blyniškės, Nadūnai, Šukiškės, Lokiai. Veikia 2 kaimo turizmo sodybos, yra įrengta stovyklavietė.

Vandenvardis *Aũslas* kildinamas iš žuvies pavadinimo liet. *aukšlė*, latv. *ausleja*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Stanaitis. *Auslas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 141
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 53
Koordinatės: 55°47′46″ š. pl. 25°51′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.79611°š. pl. 25.86472°r. ilg.﻿ / 55.79611; 25.86472


| Zaduojys |
| --- |
| Zaduojo ežeras nuo Bradesių-Dusetų plentoZaduojo ežeras nuo Bradesių-Dusetų plentoZaduojo ežeras nuo Bradesių-Dusetų plento |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,428 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,05 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6,7 m |
| Didžiausias gylis | 23 m |
| Įteka | Zaduojos upelė, 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Zaduojys** arba **Zaduojas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 5,5 km į šiaurę nuo Dusetų, į rytus nuo Sartų ežero, Sartų regioniniame parke. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi – 3,56 km, plotis – iki 0,63 km. Altitudė 100,1 m. Giliausia ežero vieta (23 m) yra jo centrinėje dalyje. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Vakaruose yra ilga įlanka, pietuose – kelios plačios įlankos. Krantai daugiausia aukšti, tik šiaurės vakaruose žemi ir pelkėti. Pakrantės smėlėtos, pietuose ir vakaruose ir dalyje šiaurės apaugusios Ilgašilio ir Antazavės šilo miškais, kitur plyti pievos, vietomis dirbami laukai. Dugnas duobėtas. Vakarinėje dalyje yra 0,1 ha sala. Iš pietryčių į šiaurės vakarus ežeru prateka Zaduojos upelė (iš Čiauno į Sartų ežerą).

Kaimai prie Zaduojo: Zaduoja, Pazaduojė, Meletiškės, Ilgašilis. Šiaurvakarine pakrante eina kelias  **178**  Bradesiai–Dusetos–Daugailiai .

Vandenvardis *Zaduojỹs* (*Zaduõjas*) laikomas sėlišku, siejamas su šaknimi *žad-* (plg. *žadinti*), reiškiančia tėkmės guvumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zaduojys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 609
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 392, 395–396
Koordinatės: 55°50′32″ š. pl. 26°11′57″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84222°š. pl. 26.19917°r. ilg.﻿ / 55.84222; 26.19917

| Lukštas |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 1,176 km² |
| Kranto linijos ilgis | 10,08 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,98 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Įteka | Stelmužė, 6 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Lukšta |

**Lukštas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 6,5 km į rytus nuo Suvieko, 0,55 km nuo Latvijos valstybinės sienos. Telkšo ledyninės kilmės, labai šakotame duburyje. Ilgis iš šiaurės į pietus siekia 1,8 km, plotis – iki 1,44 km. Altitudė 140,6 m. Ežeras seklus, jo didžiausias gylis yra 3,5 m. Kranto linija labai vingiuota, gausu įlankų. Krantai žemi, o šiaurinių ir pietinių įlankų galai užpelkėję. Krantai ištisai apaugę medžiais. Lukšto ežere yra dvi miškingos salos, kurių bendras plotas 4,97 ha (3,97 ha ir 1 ha). Iš pietų ir pietryčių ežerą supa Stelmužės miškas, kitose pakrantėse daugiausia plyti pievos, auga krūmynai ir miškeliai, vietomis įsiterpę dirbami laukai.

Pietuose į Lukštą iš Stelmužės ežero įteka Stelmužės upelis, o šiaurėje išteka Dauguvos baseino upė Lukšta (Ilūkstė).

1967 m. ežeras paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Kaimai greta Lukšto: Paupinė, Dagiliai, Bliokmantas.

Vandenvardis siejamas su žodžiu *lukštas* ('vandens lelija, puriena') bei latv. *luksts* ('drėgna pelkėta pieva, lanka').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lukštas (Zarasų r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 664
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 198
| Suvieko ežeras |
| --- |
| Ežeras netoli SuviekoEžeras netoli SuviekoEžeras netoli Suvieko |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,069 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,67 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,6 m |
| Didžiausias gylis | 8,9 m |
| Įteka | Upiškių upelis, S-1, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Rauda (Z-1) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Suvieko ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°50′50″ š. pl. 26°6′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84722°š. pl. 26.10833°r. ilg.﻿ / 55.84722; 26.10833Koordinatės: 55°50′50″ š. pl. 26°6′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84722°š. pl. 26.10833°r. ilg.﻿ / 55.84722; 26.10833 |

**Suvieko ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 15 km į šiaurės vakarus nuo Zarasų, į rytus nuo Suvieko. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 2,27 km, plotis iki 1,4 km. Altitudė 142,1 m. Ežero gylis siekia 8,9 m. Kranto linija (ilgis 7,82 km, su salų krantų linija 9,67 km) labai vinguriuota, šiaurės rytuose ir pietvakariuose yra nemažos įlankos. Ežere yra 4 miškingos salos, kurių bendras plotas 4,53 ha (2,02 ha, 1,55 ha, 0,63 ha ir 0,33 ha). Krantai daugiausia žemi, pelkėti, o rytinis krantas aukštas. Šiaurėje ežerą supa Gaidiškių miškas, pietinėje pakrantėje auga miškeliai, į rytus ir vakarus daugiausia plyti pievos, dirbami laukai.

Į Suvieko ežerą pietryčiuose įteka Upiškių upelis iš Čičirio ežero, taip pat suteka dar keletas smulkių upelių, o šiaurės rytuose išteka Rauda (Z-1) (per Zelionkos ežerą).

Prie ežero įsikūrę Suviekas (vakaruose) ir Knipiškės (rytuose). Pietinėje pakrantėje stūkso Suvieko piliakalnis. Vakarinėje pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.

Šaltiniuose (1784 m.) minimas kaip *Suwiek*. Tikėtina, kad ežero vardas (*\*Suviekas*) atsirado pirmiau, negu kaimo. Jo pavadinimas visiškai neaiškus (šaknis galbūt *su-*, bet jos reikšmė nežinoma).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Suvieko ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 138
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 321–322
Koordinatės: 55°37′33″ š. pl. 26°21′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62583°š. pl. 26.35917°r. ilg.﻿ / 55.62583; 26.35917


| Smalvykštis |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,945 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,28 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,1 m |
| Didžiausias gylis | 4,8 m |
| Įteka | Karačiunka, 2 upeliai |
| Išteka | Dulvas |

**Smalvykštis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 5 km į šiaurės vakarus nuo Visagino, apie 1 km į pietus nuo Smalvų. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,38 km, plotis iki 0,93 km. Altitudė 144,8 m. Giliausia vieta siekia 4,8 m. Susidaręs ledo lūstavietėje. Kranto linija vingiuota, vakaruose gilokai išsišauna pusiasalis. Krantai žemi, pelkėti. Ežerą supa 328 ha dydžio Smalvykščio pelkė bei Gailiutiškės, Karačiūnos ir Salų miškai, tik šiaurėje krantas sausas ir plyti pievos.

Pietuose į Smalvykštį įteka Karačiunka (iš Karačiunkos, Trilypio ežerų), dar pora upelių, rytuose į Smalvą išteka Dulvas.

Ežere aptinkama 10 žuvų rūšių.

Smalvykštis patenka į Gražutės regioninį parką, Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinį. Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Smalvų Aikštės kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Smalvykštis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 47
| Vasaknas |
| --- |
| Vasakno ežeras iš šiaurės rytų pusėsVasakno ežeras iš šiaurės rytų pusėsVasakno ežeras iš šiaurės rytų pusės |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,802 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,27 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,7 m |
| Didžiausias gylis | 7,6 m |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vasaknas

  |
| **Koordinatės** |  55°41′15″ š. pl. 25°47′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.68750°š. pl. 25.78417°r. ilg.﻿ / 55.68750; 25.78417Koordinatės: 55°41′15″ š. pl. 25°47′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.68750°š. pl. 25.78417°r. ilg.﻿ / 55.68750; 25.78417 |

**Vasaknas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Antalieptės. Išsidriekęs iš šiaurės rytų į pietvakarius 2,04 km, plotis siekia 0,77 km. Altitudė 108,1 m. Gylis – iki 7,6 m. Krantai daugiausia aukšti. Kranto linija labai vingiuota. Iš šiaurės vakarų supa Vasaknų miškas, kitose pakrantėse plyti pievos, rytinėje pakrantėje stūkso miškelis, įsikūrusi buvusio Vasaknų dvaro sodyba. Šiaurės rytuose iš ežero išteka upelis, Sniūtės intakas, kuris 1956 m. patvenktas, o jo vanduo nukreiptas į Vasaknų žuvininkystės ūkio tvenkinius (Šventosios upės baseinas).

Prie Vasakno įsikūrę kaimai: Vasaknos, Siratava, Jurkiškės. Veikia 4 kaimo turizmo sodybos. Šiaurrytine pakrante eina kelias  **4901**  Utena–Sudeikiai–Alaušas–Dusetos .

Vandenvardžio *Vãsaknas* šaknis gretinama su latv. *vasa, ievassa* 'grunto drėgnumas', *vass* 'pilkšvai molingas', sen. vok. aukšt. *waso* 'drėgnas gruntas', *wasal* 'vanduo, upė', s. angl. *wós* 'drėgnumas, sultys', liet. *vešėti* 'tarpiai augti, klestėti'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vasaknas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 467
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 367
| Vaisinis |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,712 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 2,3 m |
| Įteka | V-1, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vaisinė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Vaisinis

  |
| **Koordinatės** |  55°40′3″ š. pl. 26°17′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66750°š. pl. 26.29722°r. ilg.﻿ / 55.66750; 26.29722Koordinatės: 55°40′3″ š. pl. 26°17′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66750°š. pl. 26.29722°r. ilg.﻿ / 55.66750; 26.29722 |

**Vaisinis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 7 km į pietus nuo Zarasų. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,6 km, plotis – iki 0,68 km. Altitudė 151,6 m. Giliausia ežero vieta – 2,3 m. Telkšo ledyninės kilmės dubenyje, kurio šlaitai aukštoki, nuolaidūs. Krantai žemi, vietomis (vakaruose, pietuose ir šiaurėje) supelkėję. Pietinėje pakrantėje plyti ~ 15 ha dydžio Vaisinio pelkės dalis, šiaurinėje – virš 20 ha pelkės. Atabradą dengia dumblas, dugną – sapropelingas molis. Pakrantėse, ypač vakarinėje, veši nendrių, plačialapių švendrų sąžalynai, gausu maurabragių.

Vaisinio vandens lygis pažemintas 0,7 m. Pietvakariuose išteka Vaisinės upė, įtekanti į Samavą. Nuo 1968 m. ji netoli ištakų patvenkta. Pietuose Vaisinis jungiasi su nedideliu Kuojinkos ežeru.

Prie ežero įsikūrę kaimai: Kopūstinė, Zvaniškės.

Vandenvardis *Vaisi̇̀nis* siejamas su žodžiais *vaisus* ('gausus, derlingas'), *visti, veistis* ('daugintis').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vaisinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 421
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 359
| Šiurpys |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,67 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,09 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 23,2 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Šiurpys

  |
| **Koordinatės** |  55°38′38″ š. pl. 26°9′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64389°š. pl. 26.15083°r. ilg.﻿ / 55.64389; 26.15083Koordinatės: 55°38′38″ š. pl. 26°9′3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64389°š. pl. 26.15083°r. ilg.﻿ / 55.64389; 26.15083 |

**Šiurpys** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 11 km į pietvakarius nuo Zarasų, 6,5 km į šiaurę nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 2 km, plotis iki 0,56 km. Altitudė 153,2 m. Giliausia vieta siekia 23,2 m. Telkšo rininės kilmės duburyje. Ežero kranto linija labai vingiuota. Krantai smėlingi, sausi, duburio šlaitai statūs, aukšti, dengiami miškų (Gražutės miškas). Pietvakarinėje dalyje yra 0,11 ha ploto sala. Šiurpio dugnas duobėtas. Ežeras nenutekantis, priklauso Šventosios upės baseinui.

Vakariniame gale yra Šiurpiškių kaimas, už jo telkšo Šiurpelis.

Ežero pavadinimas kildinamas iš žodžio *šiurpti* („darytis nelygiam, šiurti, šiauštis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šiurpys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 210
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Zarasaitis |
| --- |
| Zarasaitis žvegiant nuo kelio į VilniųZarasaitis žvegiant nuo kelio į VilniųZarasaitis žvegiant nuo kelio į Vilnių |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,61 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,98 km |
| Įteka | Nikajus, bevardis upelis |
| Išteka | Laukesa |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Zarasaitis

  |
| **Koordinatės** |  55°43′30″ š. pl. 26°15′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.72500°š. pl. 26.25278°r. ilg.﻿ / 55.72500; 26.25278Koordinatės: 55°43′30″ š. pl. 26°15′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.72500°š. pl. 26.25278°r. ilg.﻿ / 55.72500; 26.25278 |

**Zarasaitis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Zarasų miesto pietrytinėje dalyje. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,9 km, plotis iki 0,6 km. Altitudė 129,9 m. Ežero kranto linija vingiuota, jos ilgis 6,9 km. Krantai aukšti, apaugę pušynu. Iš rytų prieina Magučių miškas. Vakaruose protaka (Nikajumi) susijungia su Zarasu, rytuose – su Baltu, kuris yra laikomas Zarasaičio ežero dalimi. Šiaurėje išteka Laukesa (į Griežto ežerą, Dauguvos baseinas). Ežeras yra patvenktas.

Pietrytinėje pakrantėje įsikūręs Magučių kaimas. Vakarine pakrante eina kelias  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis  ir į jį įsijungiantis kelias  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai . Šiaurės rytų pakrantėje yra įrengta poilsiavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  su Baltu
2. ↑  *Zarasaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 614
Koordinatės: 55°38′29″ š. pl. 26°5′55″ r. ilg.﻿ / ﻿55.64139°š. pl. 26.09861°r. ilg.﻿ / 55.64139; 26.09861


| Zalvas |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,506 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,04 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 7,9 m |
| Didžiausias gylis | 21,8 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Zalvas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 6,5 km į šiaurę nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Ilgis vakarų-rytų kryptimi 2,2 km, plotis iki 0,47 km. Altitudė 149,7 m. Didžiausias gylis siekia 21,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis, dubens šlaitai statūs. Paties ežero krantai žemoki, vakaruose pelkėti. Kranto linija labai vingiuota. Ežerą supa mišrieji miškai (Gražutės miškas). Atabradas platus, apaugęs vandens augalais, ežero dugną dengia molingas sapropelis, dugno pakraščiuose kaupiasi klintis. Vakaruose išteka upelis į Šventąją.

Prie Zalvo įsikūręs Zelvos kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Rytine pakrante eina kelias  **5315**  Zarasai–Gražutė–Biržūnai .

Vandenvardis *Zálvas* sėliškos kilmės, susijęs su žodžiu *želvas* ('žalsvas').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zalvas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 612
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 392
**1993 m. Zambijos futbolo rinktinės aviakatastrofa** – aviakatastrofa, įvykusi 1993 m. balandžio 27 d. Zambijos karinių oro pajėgų lėktuvui „de Havilland Canada DHC-5 Buffalo" nukritus į Atlanto vandenyną apie 500 m nuo Gabono sostinės Librevilio. Dauguma lėktuvo keleivių buvo Zambijos vyrų futbolo rinktinės nariai, skridę į Dakare vyksiančias XV pasaulio futbolo čempionato atrankos rungtynes su Senegalu. Visi 25 keleiviai ir 5 ekipažo nariai žuvo.

Nustatyta, kad katastrofa įvyko, nes kilimo metu užsidegus kairiajam varikliui pilotas išjungė dešinįjį. Lėktuvas prarado visą galią, tapo nevaldomas ir nukrito į vandenyną. Prie katastrofos prisidėjo ir piloto nuovargis bei tai, jog laiku neatkreipta dėmesio į pastebėtas variklio problemas ir jau anksčiau patikrinimo metu rastus defektus (atjungti laidai, anglies dalelės tepalo filtruose, perkaitimo požymiai). Taip pat neveikė (ar prastai veikė) apie problemas informuojančios signalinės lemputės piloto kabinoje .

Tik per atsitiktinumą nelaimės išvengė tuometinė Zambijos futbolo žvaigždė Kalusha Bwalya, kuris turėjo skristi su komandos draugais, tačiau vėliau susitarė, kad į Dakarą atskris savarankiškai iš Nyderlandų, kur tuomet žaidė. Į katastrofą nepateko ir kitas Europoje rungtyniavęs Zambijos futbolininkas Charly Musonda, kuris atsisakė vykti dėl traumos.

2012 m. Afrikos Tautų taurės finale triumfavę ir pirmą kartą žemyno čempionais tapę Zambijos futbolininkai šią pergalę dedikavo 1993 m. katastrofos aukoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aviation Safety Network įrašas Archyvuota kopija 2013-12-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  BBC naujienų pranešimas