recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pirmasis Jono laiškas** – viena iš Naujojo Testamento knygų.

Kaip manoma, šis laiškas parašytas, kad atremtų ankstyvas gnosticizmo apraiškas, skleistas buvusių Bažnyčios narių. Jie atskyrė dvasią (gėrį) ir materiją (blogį). Šis požiūris neigė žmogišką Jėzaus prigimtį, kuri turėjusi būti arba „apsimestinė", arba tik laikina. Gnostikų manymu, Kristus, būdamas dvasia, negalėjęs mirti. Savo laiške apaštalas Jonas parodo, kad tokios idėjos atmeta krikščionių mokymo esmę.

Turinys
-------

Pirmajame Jono laiške kalbama apie vaikščiojimą šviesoje ir artimo meilę, tiesą ir melą, tikėjimą, kad Jėzus Kristus, Dievo Sūnus, iš tiesų gyveno. Taip pat rašoma apie tikėjimo pergalę, laiško pabaigoje pateikti baigiamieji pamokymai.

Autorius ir parašymo laikas
---------------------------

Šio laiško idėjos ir dėstymo būdas labai artimi Evangelijai pagal Joną, todėl Pirmasis Jono laiškas priskiriamas tam pačiam autoriui. Visgi nėra žinoma, kas buvo parašyta pirmiau. Tradiciškai manoma, jog Evangelija pagal Joną bei Pirmasis Jono laiškas buvo parašyti I a. pabaigoje, kai krikščionių tikėjimas per 50 ar 60 metų jau buvo išplitęs po didžiąją Romos imperijos dalį. Kaip teigia tradicija, Jonas paskutiniuosius savo gyvenimo metus praleidęs Efeze. Nėra aišku ir tai, kuriems krikščionims skirtas laiškas. Yra šiuolaikinių mokslininkų, manančių, kad Pirmąjį Jono laišką parašė kitas asmuo nei Evangeliją pagal Joną. Pasak jų, šio laiško autorius sąmoningai mėgdžioja Evangelijos pagal Joną turinį ir stilių.[1][2]

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 106–107 psl.

Nuorodos
--------

* Pirmasis Jono laiškas
**Pirmieji Romos Bažnyčios šventieji kankiniai** – ankstyvosios krikščionybės kankiniai, kuriuos imta persekioti imperatoriaus Nerono valdymo laikais, 64–67 m.

Romos Katalikų Bažnyčia pamini šį įvykį birželio 30 d.

Istorija
--------

Romoje buvo pristatyta daug medinių gyvenamųjų pastatų, kurie neretai užsidegdavo ir tapdavo gaisro židiniais. 64 m. Romoje kilo didžiulis gaisras, visi manė, jog dėl to kaltas pats imperatorius, esą jis norėjo prasiplėsti savo rūmų valdas. Didžiojo gaisro metu du trečdaliai Romos virto griuvėsiais. Bandydamas išvengti žmonių rūstybės imperatorius apkaltino krikščionis padegus Romą. Jis įsakė juos žiauriausiu būdu nužudyti. Vieni buvo pririšami prie žvėrių nugarų ir užsiundomi šunimis, kad sudraskytų, kiti – prikalami prie kryžių, dar kiti – uždegami, kad naktį apšviestų. Tačiau kiti teigia, kad tai tik mitas.

* „Nerono fakelai", 1876 m. Henriko Semiradsko meninė interpretacija „Nerono fakelai", 1876 m. Henriko Semiradsko meninė interpretacija
* „Krikščioniškoji Dirkė", 1897 m. Henriko Semiradsko meninė interpretacija „Krikščioniškoji Dirkė", 1897 m. Henriko Semiradsko meninė interpretacija

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pirmieji Romos Bažnyčios šventieji kankiniai". *Bernardinai.lt*. Nuoroda tikrinta 2018-04-18.
2. ↑  Shaw, B. (2015). The Myth of the Neronian Persecution. Journal of Roman Studies, 105, 73-100. doi:10.1017/S0075435815000982
3. ↑  „The Christian Dirce - Henryk Siemiradzki". *Google Cultural Institute*. Nuoroda tikrinta 2018-04-18.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1864 m. Ženevos konvencija
Pasirašymas
**Pirmoji Ženevos konvencija** – 1864 m. Ženevos konvencija dėl sužeistųjų padėties veikiančiose armijose pagerinimo, padėjusi šiuolaikinės humanitarinės teisės pagrindus. Įtvirtino universalias taisykles – apsaugą nukentėjusiems konflikto metu. Buvo daugiašalė ir atvira visoms valstybėms. Numatė pareigą nedaryti skirtumo rūpintis sužeistaisiais ir sergančiaisiais. Reikalavo pagarbos Raudonojo Kryžiaus baltame fone emblemai, kuria turi būti žymimas medicinos personalas, transportas ir įranga.

Istorija
--------

Šveicarijos Federalinė Taryba, paskatinta Henrio Diunano ir jo bendraminčių sukurto Ženevos komiteto, 1864 m. sušaukė konferenciją Ženevoje. Joje dalyvavo 16 valstybių atstovai. Buvo pasirašyta pirmoji Ženevos konvencija. Į konferenciją H. Diunanas pakviestas nebuvo (nes „neatstovavo jokiai valstybei").

Literatūra
----------

* George B. Davis, "The Geneva Convention, "*The American Journal of International Law*, 1907
* Jean S. Pictet, "The New Geneva Conventions for the Protection of War Victims, "*The American Journal of International Law*, 1951
**Alfredas Vėlius** (1918 m. Stankiškėse, Šilutės apskritis – 2009 m. vasario 3 d. JAV) – kunigas, pedagogas, mažlietuvių veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Klaipėdos Vytauto Didžiojo gimnaziją, studijavo teologiją Ciuricho universitete Šveicarijoje. Antrojo pasaulinio karo metu studijavo Kauno ir Vilniaus universitetuose, baigė aukštuosius pedagogikos mokslus. Nuo 1941 m. dėstė vokiečių kalbą Šiaulių mokytojų seminarijoje, vėliau – Šiaulių prekybos institute.

1944 m. paimtas priverstiniams Karaliaučiaus fortifikavimo darbams. Baigiantis II pasauliniam karui atsidūrė Vakarų Vokietijoje, JAV zonoje.
Po karo dirbo JAV ir Jungtinių Tautų tremtinių įstaigose Vokietijoje. 1948 m. pakviestas skaityti teologines pedagogines paskaitas išeiviams lietuviams Jungtinių Tautų – Pasaulinės liuteronų federacijos centre Vokietijoje.

Išvykęs į JAV studijavo Čikagos ir Ilinojaus universitetuose anglų kalbą ir sociologiją. Sudarė galimybes keliems išeiviams atvykti į JAV. Gavęs pilietybę, 1956–1958 m. mokytojavo vietos vidurinėje mokykloje. Laisvalaikiu vertė į lietuvių kalbą Bibliją. Jo parengtas Šventojo Rašto vertimas su apokrifinėmis knygomis išleistas 1988 m. Vėlius išleido 4 ped. pobūdžio veikalus: „Keletas amžinybės tiesų ir įstatymų", „Aukla", „Malūnas", „Pagarba tam, kuriam tokia pritinka". 1992 m. balandžio 26 d. ordinuotas kunigu Evangelikų liuteronų bažnyčioje Šilutėje. 1992–1994 m. dėstė dogmatiką Klaipėdos universiteto Evangeliškosios teologijos centre, laikydavo pamaldas Vilniaus liuteronų parapijoje.

Įvertinimas
-----------

* 1995 m. Klaipėdos universiteto garbės daktaro vardas

Šaltiniai
---------

* Alfredas Vėlius // Mokslas ir gyvenimas, 1994. Nr. 9, p. 16;
| **Alfrēds Rubiks** |
| --- |
|  |
| Alfredas Rubikas, 2014 m. |
| Gimė | 1935 m. rugsėjo 24 d. (87 metai)Daugpilis, Latvija |
|  |
| Veikla | partinis bei politinis veikėjas |
| Partija | 1959 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Rygos politechnikos institutas, 1980 m. Leningrado aukštoji partinė mokykla |

**Alfredas Rubikas** (latv. *Alfrēds Rubiks*; g. 1935 m. rugsėjo 24 d. Daugpilyje, Latvija) – Latvijos komjaunimo, partinis bei politinis veikėjas, perversmininkas.

Biografija
----------

Tėvas kovojo prieš Raudonąją armiją, patėvis kariavo Latvių legione. 1954 m. Rygos elektromašinų gamyklos pamainos meistras. 1954–1957 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1957–1960 m. Rygos elektromašinų gamyklos inžinierius technologas, technologų biuro vadovas. 1957–1963 m. studijavo Rygos politechnikos instituto Energetikos fakultete.

1962–1968 m. LLKJS Rygos miesto centro komiteto sekretorius. 1969–1976 m. Latvijos komunistų partijos CK pirmininko pavaduotojas. 1976–1982 m. LKP Rygos miesto Leningrado rajono Vykdomojo komiteto I sekretorius. 1978–1980 m. mokėsi Leningrado aukštojoje partinėje mokykloje. 1981–1991 m. LKP CK narys. 1982–1984 m. Latvijos SSR vietinės pramonės ministras. 1984–1990 m. Rygos miesto Liaudies deputatų tarybos pirmininkas. 1990–1991 m. LKP CK I sekretorius, SSKP CK Politbiuro narys.

1991 m. rugpjūčio mėn. – GKČP pučo Maskvoje metu – Latvijos ypatingosios padėties komiteto pirmininkas. Suimtas, apkaltintas valstybės perversmo organizavimu. 1992 m. pašalintas iš Latvijos Aukščiausiosios Tarybos sudėties. 1993–1995 m. išrinktas Latvijos Penktojo seimo nariu, mandatas anuliuotas. 1995 m. už valstybės perversmo organizavimą nuteistas 8-iems metams laisvės atėmimo. 1996 m. atliekant bausmę, iškeltas kandidatu į Latvijos prezidentus, surinko 5 % balsų.

1997 m. kalėjęs 6 metus, išlaisvintas anksčiau laiko. Nuo 1999 m. Latvijos socialistų partijos pirmininkas. 2003–2006 m. mėnraščių „Latvijas Sociālists" ir „Социалист Латвии" redaktorius. Nuo 2005 m. politinių partijų susivienijimo „Santarvės centras" pirmininko pavaduotojas. Nuo 2009 m. Europos parlamento narys.

Išleido knygas rusų kalba „Голосовали цветами" (Ryga, 1997) bei „Требую признать невиновным" (Maskva, 2001).

Nuorodos
--------

* Europos parlamento narys (anglų k.)
| Belgrado arena |
| --- |
|  |
| Vieta | Belgradas, Serbija |
| Atidarytas | 2004 m. liepos 31 d. |
| Savininkas | Belgrado miesto savivaldybė |
| Statybos kaina | 70 milijonų eurų |
| Architektas | Vlada Slavica |
| Talpa | 18 386 |
| Nuomininkai | Belgrado Partizan (2004-dabar) |

**„Štark" arena** arba *Belgrado arena* (serb. *Београдска арена*) – daugiafunkcė arena Belgrade, Serbijoje, viena didžiausių arenų Europoje.

Arena pastatyta 2005 m. Suprojektuota kaip universali salė, tinkama krepšiniui, rankiniui, tinkliniui, lauko tenisui, atletikai ir kitiems kultūriniams renginiams. Sporto renginiuose talpina 18 386 žiūrovų, plotas – 48 000 m².

Belgrado arena buvo pagrindinė 2005 m. Europos vyrų krepšinio čempionato salė. Arenoje sužaistos atkrintamosios ir finalinės rungtynės.

2008 m. arenoje vyko Eurovizijos dainų konkursas.

2018 ir 2022 m. vyko Eurolygos finalinio ketverto varžybos.

Išnašos
-------

1. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Štark arena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Internetinis puslapis Archyvuota kopija 2008-12-08 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
Jonavos chemijos įmonių statybos trestas. 1987 m. bukletas, išleistas įmonės 20-čiui pažymėti
UAB **Jonavos apdaila** – statybos ir apdailos bendrovė Jonavos rajono savivaldybėje. Direktorius – Petras Gidžiūnas. 106 darbuotojai. Įstatinis kapitalas – 0,26408 mln. Lt (2009 m.). Bendrieji statybos darbai – žemės darbai; surenkami, juostiniai ir monolitiniai pamatai; surenkami ir monolitiniai gelžbetoniniai pastatų karkasai; mūro darbai; sutapdinti ir šlaitiniai įvairių tipų stogai. Apdaila – visų tipų grindų įrengimas; išorės ir vidaus sienų tinkavimas, glaistymas ir dažymas, taikant įvairias apdailos sistemas; visų tipų pakabinamų lubų įrengimas; langų ir durų pastatymas. Turi atestatą statyti (atlikti darbus) ypatingos svarbos objektams. Renovavo Jonavos mokyklas. 94 darbuotojai (2006 m.).

Adresas – Kauno g. 4 Jonava, LT-55176.

Istorija
--------

1967 m. įkurtas Jonavos chemijos statybos trestas.

1990 m. trestas reorganizuotas į VĮ „Jonavos statyba".

1991 m. VĮ „Jonavos statyba" padalinta į savarankiškas 5 įmones (VĮ „Apdaila Nr. 1", VĮ „Apdaila Nr. 2", VĮ „Apdaila Nr. 3", VĮ „Apdaila Nr. 4" ir VĮ „Apdaila Nr. 5"). 1993 m. VĮ „Apdaila Nr. 3" (kaip ir kitos) privatizuota.

1994 m. įkuriama AB „Jonavos apdaila".

1998 m. reorganizuojama į UAB „Jonavos apdaila".

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Joneda" informacija[neveikianti nuoroda] (2009 m. rugsėjis)
2. ↑  Bendrovės teikiamos paslaugos[neveikianti nuoroda]
3. ↑  LDB Jonavos skyrius[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Jonavos miesto istorijos fragmentai[neveikianti nuoroda]
5. ↑  Apie UAB „Jonavos apdaila"[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Oficialus UAB „Jonavos apdaila" tinklalapis Archyvuota kopija 2011-01-18 iš Wayback Machine projekto. (lietuvių k.)
**Pirmasis Petro laiškas** – viena iš Naujojo Testamento knygų.

Apaštalas Petras kupinas džiaugsmo dėl priklausymo Jėzui Kristui, to džiaugsmo negali užtemdyti jokie kentėjimai. Petras yra tikras, kad Jėzus mirė už žmonių nuodėmes, prisikėlė ir vėl sugrįš ateityje, kad kentėjimuose grūdinamas tikėjimas. Petras taip pat moko krikščionis tobuliau tarpusavyje bendrauti.

Turinys
-------

Laiške rašoma apie tikėjimą, viltį ir teisingą gyvenimą, teigiama, kad krikščionys yra išrinktoji tauta. Taip pat kalbama apie tai, kad Kristaus kentėjimai turi būti pavyzdys krikščionims. Rašoma ir apie žmonas bei vyrus, kentėjimus ir gerus darbus. Pateikiami patarimai Dievo žmonėms. Laiškas baigiamas linkėjimais.

Autorius ir parašymo laikas
---------------------------

Tradiciškai šio laiško autoriumi laikomas Petras, tvirtinama, kad jis šį laišką rašė (diktavo) Romoje, tikriausiai 64 m. kai krikščionys buvo persekiojami Nerono. Laiškas adresuotas krikščionims, kurie gyveno dabartinės Turkijos vakarinėje ir šiaurinėje dalyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 106 psl.

Nuorodos
--------

* Pirmasis Petro laiškas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| Ford LTD |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Ford Motor Company |
| Metai | 1965–1986 |
| Chronologija |
| Po to | Ford LTD Crown VictoriaFord Taurus |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Didelis |
| Platforma (-os) | FR Panther (1979-1982)FR Fox (1983-1986) |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |

**Ford LTD** buvo automobilis kuri gamino Ford Motor Company nuo 1965 iki 1986 metų. Automobilis buvo gaminamas JAV, Australijoje ir Brazilijoje.

Šiaurės Amerikoje
-----------------

1971 m. Ford LTD
Ford LTD buvo gaminamas penkiomis kartomis. Tarp 1983 ir 1986 metų **LTD** buvo padalintas į du skirtingų klasių automobilius. Didelės klasės automobilis buvo pervadinatas į LTD Crown Victoria, o vidutinės klasės pavadinimo liko **LTD**. 1983 metais abu modeliai nuo Panther platformos perėjo prie Fox kuria naudojo iki 1986 metų, kol automobilį pakeitė naujas Ford Taurus modelis. Dėl savo tvirto kėbulo, LTD buvo plačiai naudojamas kaip policijos automobilis Šiaurės Amerikoje. Iki šių dienų populiariausias policijos automobilis Jungtinėse Amerikos Valstijose yra Ford Crown Victoria, kuris yra gaminamas ant tos pačios platformos ant, kurios buvo gaminamas LTD Crown Victoria modelis.

Brazilijoje
-----------

Ford LTD buvo taip pat gaminama Brazilijoje nuo 1967 iki 1983 metų. Taip pat buvo gaminami limuzinai.

Australijoje
------------

Australijoje Ford LTD buvo siūloma kaip prabangus sedanas ir kaip kupe su viniliniu stogu, kuri vadinosi LTD Landau.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   | **Ford lengvųjų automobilių laiko juosta JAV rinkoje, 1950-1989** -  v • a • r  | Naujesni-> |
| **Klasė** | 1950 - 1959 | 1960 - 1969 | 1970 - 1979 | 1980 - 1989 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Subkompaktinis |  |  |  | Pinto |  | Festiva |
|  |  |  | Fiesta |  |
| Kompaktinis |  | Falcon | Maverick | Fairmont | Tempo |
|  |  |  |  | Escort |
|  |  |  |  | EXP | Probe |
| Vidutinis |  |  |  | Elite |  |  |
|  |  | Fairlane |  | Granada | LTD |  |
|  |  | Torino | LTD II |  | Taurus |
| Didelis | Ford | Ford | Fairlane |  | LTD | LTD Crown Vic |
|  | Galaxie |  |  |
| Prabangus |  | Thunderbird |
| Sportinis |  |  | Mustang | Mustang II | Mustang III |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šropšyro kalvos netoli Čerč Stretono
**Šropšyro kalvos** (angl. *Shropshire Hills*) – įspūdingo gamtos grožio (*Outstanding Natural Beauty*) teritorija JK, Anglijoje, Šropšyro grafystės pietvakariuose, netoli Velso sienos. Saugoma teritorija įkurta 1958 m. Užima 802 km² plotą.

Kalvos išsiskiria dideliu santykiniu aukščiu. Aukščiausia kalva – *Brown Clee Hill* (540 m), stūksanti prie Ladlou. Kitos aukštos kalvos – *Stiperstones* (536 m), *Titterstone Clee Hill* (533 m). Iš dažniausiai kopiamų kalvų paminėtina *Long Mynd* ir Vrekinas. Turistų itin lankomas yra *Carding Mill* slėnis šalia Čerč Stretono, apsuptas kalvų. Pagrindinės upės – Klunas, Tymas, Ry. Šropšyro kalvose yra 3 pilys: Ladlou, Kluno ir Stoksėjaus.

Šropšyro kalvose sutinkami reti gyvūnai: sakalas keleivis, baltagurklis strazdas, startsakalis, didžioji kuolinga, margasparnė musinukė, liepsnotoji pelėda, rudoji lapė, barsukas, škotinė žvyrė, paprastasis purplelis, paprastasis suopis, perkūno oželis, pempė, raudonkojis tulikas.

*Carding Mill* slėnis
---------------------

* 
* Vaizdas į Čerč StretonąVaizdas į Čerč Stretoną
* 
* KrioklysKrioklys
* Kalvose gausu aviųKalvose gausu avių
| *Forever, Michael* |
| --- |
|  |
| Michael Jackson studijinis albumas |
| Išleistas | 1975 m. sausio 16 d. |
| Įrašytas | 1974-1975 |
| Žanras | Ritmenbliuzaspop-rockSoul |
| Trukmė | 33:36 |
| Įrašų kompanija | Motown |
| Prodiuseris | Edward Holland, Jr. Brian Holland, Hal Davis, Freddie Perren, Sam Brown III |
| Apžvalgos |
| * Allmusic  nuor.
* Robert Christgau (A-) nuor.
 |
| Michael Jackson chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Music and Me" (1973) |  | „The Best of Michael Jackson" (1975) |

 |

**Forever, Michael** – ketvirtasis amerikiečių dainininko Michaelo Jacksono studijinis albumas, išleistas 1975 m.

Albumo informacija
------------------

Šis albumas tapo paskutiniu M. Jacksono darbu su Motown įrašų kompanija. Tais pačiais metais su šia kompanija sutartis nutraukė ir M. Jacksono broliai. Albume skamba kiek kitoks M. Jacksono stilius – 16-metis atlieka gilesnę soul muziką.

Šis albumas yra vienintelis Michaelo Jacksono studijinis albumas, kurio pavadinimas nėra toks pat, kaip vienos iš dainų.

Dainų sąrašas
-------------

(numeris, daina, prodiuseris, trukmė)

  
1. „We’re Almost There" Holland/Holland 3:42
  
2. „Take Me Back" Holland/Holland 3:24
  
3. „One Day in Your Life" Armand/Brown 4:15
  
4. „Cinderella Stay Awhile" Sutton 3:08
  
5. „We’ve Got Forever" Willensky 3:10
  
6. „Just a Little Bit of You" Holland/Holland 3:10
  
7. „You Are There" Brown/Meitzenheimer/Yarian 3:21
  
8. „Dapper Dan" (freestyle) D. Fletcher 3:11
  
9. „Dear Michael" Davis/Willensky 2:35
  
10. „I’ll Come Home to You" Perren/Yarian 3:02
| **Aleksandras Kazimieras Gorainis** |
| --- |
| Gorainiai |
| Herbas „Szreniawa" |
| Herbas „Szreniawa" |
|  |
| Gimė | 1698 m. |
| Mirė | 1774 m. liepos 24 d. (~76 metai) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Aleksandras Kazimieras Gorainis** (*Horainas*, 1698 m. prie Vilniaus – 1774 m. liepos 24 d. Vilnius) – Žemaičių vyskupas sufraganas, teologijos daktaras.

Biografija
----------

Vilniaus universitete studijavo teologiją. 1727 m. įšventintas kunigu tapo Nemenčinės klebonu. Vėliau kanauninkas Žemaitijoje ir Varnių kapitulos prelatas. 1731 m. paskirtas Žemaičių vyskupijos sufraganu; t. p. buvo Vilniaus generalinės diecezijos vizitatorius ir Vilniaus kunigų seminarijos prižiūrėtojas. 1733 m. palaikė pretendentą į sostą Stanislovą Leščinskį. Padedant Čartoriskiams nuo 1762 m. tapo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės referendoriumi; per karaliaus rinkimus rėmė Stanislovą Augustą Poniatovskį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Aleksandras Horainas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 807 psl.
| **Stasys Makūnas** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. spalio 19 d. (66 metai)Zapyškyje |
| Sutuoktinis (-ė) | Onutė |
| Vaikai | Darius, Skirmantė, Viktorija |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Jurbarko rajono politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | 1993–1995 m. Tėvynės sąjunga |

**Stasys Makūnas** (g. 1956 m. spalio 19 d. Zapyškyje) – Lietuvos ir Jurbarko rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1963 m. pradėjo lankyti Zapyškio aštuonmetę mokyklą, 1971–1974 m. mokėsi Kauno 2-oje vidurinėje mokykloje. 1974–1980 m. studijavo Kauno medicinos instituto Gydomajame fakultete.

1980–1981 m. Vilniaus miesto 2-osios klinikinės ligoninės gydytojas internas, 1981–1984 m. Trakų rajono Aukštadvario tuberkuliozinės ligoninės gydytojas. Nuo 1984 m. Jurbarko rajono centrinės ligoninės gydytojas psichiatras, 1992–1993 m. – vyriausiojo gydytojo pavaduotojas gydymo reikalams. Nuo 2003 m. UAB „Jurbarko šeimos klinika" direktorius. Jurbarko rajono psichikos sveikatos centro gydytojas psichiatras.

1995–2007 m. ir 2016–2019 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras.

Nuo 1988 m. vasaros dalyvavo Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio veikloje. Buvo išrinktas Sąjūdžio Jurbarko tarybos pirmininku, Sąjūdžio seimo nariu. 1993–1995 m. Tėvynės sąjungos Jurbarko skyriaus narys.

Žmona Onutė, gydytoja. Vaikai Darius, Skirmantė, Viktorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-07-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rob Bourdon
Rob Bourdon koncerto metu
**Rob Bourdon** (g. 1979 m. sausio 20 d. Calabase, Kalifornija) – JAV muzikantas, grupės Linkin Park narys, grojantis būgnais.

Biografija
----------

Rob Buordon dabar gyvena Los Andžele. Baigė Agoura aukštąją mokyklą. Perėjęs į Santa Monica koledžą persikvalifikavo į sąskaitybą. Rob yra nevedęs ir jis yra žydas. Kai kuriose Linkin Park dainose, jis ne tik būgnininkas, bet ir pagalbinis vokalas.

### Faktai

Pilnas Rob vardas yra *Robert Gregory Bourdon*. Prieš tapdamas muzikantu, jis dirbo padavėju. Laisvalaikiu Rob Bourdon mėgsta groti pianinu. Kai buvo jaunas, lankė klasikinės muzikos pamokas. Linkin Park visą laiką patys žiūri video klipus ir Rob niekada nesugroja blogai (taip sako Brad Delson, geriausias Rob draugas), bet jis visada parodo jei kas nors yra blogai.

Linkin Park nėra Rob’o pirmoji grupė – jis grojo įvairiose grupėse jau nuo 13 metų. Tada jis jau buvo susidraugavęs su Brad Delson ir jie apie metus grojo grupėje „Relative Degree". Rob’as pradėjo groti būgnais trečioje klasėje po „Aerosmith" koncerto (jo mama pažįsta „Aerosmith" grupės būgnininką Joey Kramer).

### Asmeninis gyvenimas

2008 vasari interviu Z100 su Rob Bourdon ir Joe Hahn, Bourdon pareiškė, kad jis yra vienas. Jis draugavo su aktore Vanessa Lee Evigan nuo 2001 iki 2007. Prieš tai jis draugavo su aktore Shiri Appleby.

Citata
------

*„Aš jaučiuosi labai laimingas, kad mano karjera – kurti ir atlikti muziką su penkiais artimiausiais mano draugais. Tai nuostabus išgyvenimas – keliauti ir sutikti mūsų fanus ir gatvių komandas. Dėkoju jums visiems, kurie rodote mums meilę ir palaikymą."*
| **Stasys Juščius** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. rugsėjo 27 d. (91 metai)Laužininkai |
| Mirė | 2015 m. liepos 26 d. (83 metai)Klaipėda |
| Palaidotas (-a) | Staiginės kapinės |
|  |
| Veikla | Choro dirigentas ir pedagogas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos muzikos akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1981 m. Kultūros žymūno ženklas |

**Stasys Juščius** (g. 1931 m. rugsėjo 27 d. Laužininkų k. Tauragės r. – m. 2015 m. liepos 26 d. Klaipėdoje) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1950–1955 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė, J. Karosas, A. Buzys). 1955–1960 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. K. Griauzdės klasė).

Dar mokydamasis Klaipėdos muzikos mokykloje, pradėjo vadovauti Pagėgių ir Klaipėdos meno mėgėjų būreliams. 1955–1957 m. muziką dėstė Priekulės vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių ir kultūros namų chorams bei vokaliniams ansambliams. 1957–1960 m. Klaipėdos K. Donelaičio vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, moksleivių chorų vadovas. 1960–1996 m. Klaipėdos Stasio Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, 1962–1970 m. neakivaizdinio skyriaus vedėjas, 1973–1975 m. (trumpai nuo 1978 m.) choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas. Išugdė būrį jaunųjų chorvedžių.

Ryškių kūrybinių laimėjimų S. Juščius pasiekė apie dvidešimt metų dirbdamas su Klaipėdos pieno kombinato mišriuoju choru, kurį parengė miesto ir respublikinėms dainų šventėms, įvairiuose konkursuose pelnė prizinių vietų, nemažai koncertavo uostamiestyje ir kitur.

Nuo 1976 m. Klaipėdos „Dailės" kombinato mišriojo choro vadovas – parengė miesto ir 1980 bei 1985 m. respublikinėms dainų šventėms. 1993 m. suorganizavo Klaipėdos pagyvenusių žmonių 60 dalyvių mišrųjį chorą „Alna". Kolektyvą parengė 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1997 m. Politinių kalinių ir tremtinių chorų šventei Klaipėdoje. Choras surengė koncertų Klaipėdos mieste ir apskrityje, gieda Klaipėdos Kristaus Karaliaus katalikų bažnyčioje, dainavo Rumšiškėse ir Panevėžyje.

S. Juščius buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentas, 1970 m. respublikinės dainų šventės repertuarinės komisijos narys, meno mėgėjų apžiūrų komisijų pirmininkas arba narys. Sukūrė dainų chorams, vietinėje spaudoje paskelbė straipsnių. 1981 m. jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Raseinių evangelikų liuteronų senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių obeliskas |
| 

Raseinių evangelikų liuteronų senosios kapinėsRaseinių evangelikų liuteronų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°23′19″š. pl. 23°05′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.388666°š. pl. 23.096843°r. ilg.﻿ / 55.388666; 23.096843Koordinatės: 55°23′19″š. pl. 23°05′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.388666°š. pl. 23.096843°r. ilg.﻿ / 55.388666; 23.096843 |

 |
| Vieta | Raseinių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Raseinių miesto seniūnija |
| Plotas | 5710 m² |
| Registro Nr. | 38902, 37974, 37971 |

**Raseinių evangelikų liuteronų senosios kapinės** – istorinės, neveikiančios kapinės Raseiniuose, Liuteronų gatvėje. Jos įsikūrusios apie 2 km į šiaurės vakarus nuo miesto centro, link Paraseinio kaimo, 0,45 km į šiaurę nuo kelio  **196**  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis . Šalia stovi sena sodyba, apylinkėje statosi naujakurių sodybos.

2016 m. pavasario talkoje kapinės buvo sutvarkytos. Raseinių krašto ateities sąjūdžio „Rasai" visuomenininkai ir kiti piliečiai, ne vien liuteronai, iškirto ir išrovė sužėlusius krūmokšnius, surinko šakas, nuvalė apsamanojusius antkapius, supureno kai kurių neprižiūrimų kapų žemę.

Evangelikų liuteronų bendruomenės senųjų kapinių ir Pirmojo pasaulinio karo vokiečių karių kapų kompleksas nuo 2017 m. paskelbtas vietinės reikšmės istorijos paminklu. Vertingųjų savybių pobūdis: dailės (lemiantis reikšmingumą, tipiškas), istorinis (lemiantis reikšmingumą, tipiškas) ir memorialinis (lemiantis reikšmingumą, svarbus).

Kapinių paminklai
-----------------

Įrašas ant obelisko
Kapinės užima 5710 m² plotą. Yra išlikę padrikai išsidėsčiusių įvairių mažosios kraštovaizdžio architektūros statinių ir vaizduojamojo meno formų (ar jų fragmentų), antkapių su XIX pab. – XX a. pr. įrašais. Teritorijoje stovi kalto ir lieto metalo antkapiniai kryžiai su akmeniniais postamentais ir memorialiniais įrašais vokiečių kalba, nukryžiuotuojo ir angelų skulptūrėlės, kapai su profiliuotais antkapiniais apvadais, antkapinės ažūrinės tvorelės. 

Karių kapų plote palaidoti Vokietijos imperijos kariai, tačiau jų skaičius nežinomas. Kapinių sklype stūkso masyvus, tašyto granito blokelių paminklas, susidedantis iš laiptuotų formų dviejų tarpsnių cokolio ir obelisko. Obeliską puošia reljefiniai kalavijas ir kryžius, granitinė plokštė su 1915 m. įrašu. Aplink jį išsidėstę 78 standartiniai betoniniai kryželiai su vokiškais įrašais.

Liuteronai Raseiniuose
----------------------

1554 m. Raseinius valdant Bilevičiams čia jau vyko evangelikų liuteronų pamaldos. 1818 m. pastatyta medinė evangelikų liuteronų bažnyčia. 1862 m. Raseiniuose buvo 150 liuteronų, o visoje apylinkėje – 372 liuteronai. 1923 m. parapijai priklausė 600 parapijiečių. Sovietmečiu, nuo 1953 m. parapijos veikla buvo nutrūkusi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Talka Raseinių liuteronų kapinėse Archyvuota kopija 2019-09-27 iš Wayback Machine projekto.. *liuteronai.lt*
2. ↑  „Objekto Nr. 38902 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
**Fordo fondas** (angl. *Ford Foundation*) – JAV veikiantis paramos fondas.

Tikslai – demokratijos plėtra, skurdo mažinimas, tarptautinis bendradarbiavimas.

Įkurtas 1936 metais. Steigėjas – Henry Ford bei jo sūnus Edsel Ford kartu su Ford Motor Company. 1966–1979 veiklai vadovavo McGeorge Bundy.

Kapitalas – apie 11 mlrd. dol. Fordo fondas yra antras pagal dydį paramos fondas pasaulyje (pirmoje vietoje – Bilo Geitso fondas; JTO kasmetinis biudžetas siekia apie 12 mlrd. dolerių).

*Ford Foundation* yra vienas pagrindinių organizacijos Fairness and Accuracy in Reporting rėmėjų.

Literatūra
----------

* James Petras (2001), The Ford Foundation and the CIA Archyvuota kopija 2007-11-27 iš Wayback Machine projekto.. Claims that the Ford Foundation is a front organization for the CIA.
* Frances Stonor Saunders (2001), *The Cultural Cold War: The CIA and the World of Arts and Letters*, New Press, ISBN 1-56584-664-8.
* David Ransom, *The Trojan Horse: A Radical Look at Foreign Aid*, pub. 1975, pp. 93-116.
* Bob Feldman, „Alternative Media Censorship sponsored by CIA's Ford Foundation?"

Nuorodos
--------

* *The Ford Foundation* tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dracunculus medinensis** |
| --- |
| Rištos lervosRištos lervos |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Apvaliosios kirmėlės  *( Nematoda)* |
| Klasė: | *Secernentea*  *( Secernentea)* |
| Būrys: | *Camallanida*  *( Camallanida)* |
| Gentis: | *Dracunculus*  *( Dracunculus)* |
| Rūšis: | Rišta  *( Dracunculus medinensis)* |

 |

**Rišta** (*Dracunculus medinensis*) – stambi gyvavedė kirmėlė, priklausanti apvaliųjų kirmėlių klasei.

Kirmėlės turi siūlo formos kūną, yra baltos spalvos. Patelė gali būti iki 80 cm, patinėlis – 4 cm ilgio. Apvaisintos patelės beveik visa kūno ertmė yra užpildyta gimda, kurioje randasi keli milijonai 0,5–0,75 mm ilgio lervučių. Jos iš kirmėlės kūno išeina tik suardžius kirmėlės dangalą galvinėje dalyje. Suaugusios kirmėlės lokalizuojasi žmogaus kojų, rankų, pečių ir kitų kūno vietų poodiniame audinyje.

Gyvenimo ciklas
---------------

Šio parazito gyvybinis ciklas susijęs su šeimininkų kaita bei gėlu vandeniu. Parazito vystymuisi reikalingi galutinis ir tarpinis šeimininkai. Galutinis šeimininkas yra žmogus, kurio organizme išsivysto suaugusios kirmėlės. Tarpinis šeimininkas – maži 2–5 mm gėlavandenių vandenų vėžiagyviai – ciklopai. Jų organizme lervos praeina tam tikrą savo vystymosi etapą. Žmogaus organizme rištos sukelia ligą drakunkuliozę.
**Aleksandras Kaputauskas** (rus. *Александр Константинович Капутовский*; 1894 m. balandžio 1 d. Rusijos imperijos Smolensko gubernijos Jelnios apskrities Dokudovo kaime – 1921 m. birželio 15 d. Kaune, Lietuvos Respublika) – Rusijos ir Lietuvos karo lakūnas.

Biografija
----------

Gimė stačiatikių dvasininko šeimoje. 1904 m. baigė Roslavlio stačiatikių kunigų seminariją ir toliau tęsė studijas Smolensko dvasinėje akademijoje. Pastarosios aukštosios mokyklos nebaigė, 1912 m. iš jos išstojo savo noru. 

Tais pačiais metais pradėjo mokytis Nikolajaus inžinierių mokykloje Sankt Peterburge. 1914 m. mokyklą baigė, jam buvo suteiktas podporučiko laipsnis. Toliau mokėsi Karinės aviacijos mokykloje Gatčinoje. Po baigimo, 1915 m. suteiktas karo lakūno vardas. Tuo metu vykusio Pirmojo pasaulinio karo fronte kariavo naikintuvų dalinyje. 1917–1918 m. trumpai studijavo Nikolajaus karo akademijoje Petrograde, po to stojo tarnybon Raudonojoje armijoje. Vėliau perėjo į Baltųjų pusę, kovojo Piotro Vrangelio vadovaujamoje *Savanorių armijoje* (rus. *Добровольческая армия*). 

Pervažiavo į Lietuvos Respubliką ir nuo 1921 m. vasario 18 d. pradėjo tarnauti šalies karinėje aviacijoje. Tų pačių metų birželio 15 d. bandant lėktuvą HALB CL–IV, eskadrilės vadas A.Kaputauskas kartu su kartu skridusiu inžnieriu mechaniku latviu Eduardu Vacetu žuvo. Abu lakūnai buvo palaidoti Karmelitų kapinėse Kauno centre. Kapavietės neišliko.

Įvertinimas Rusijoje
--------------------

* Trečio laipsnio šv. Stanislovo ordinas
* Antro laipsnio šv. Stanislovo ordinas
* Ketvirto laipsnio Šv. Anos ordinas
* Trečio laipsnio šv. Anos ordinas
* Antro laipsnio šv. Anos ordinas

Šaltiniai
---------

* Biografija
* Eduardas Vacetas // www.plienosparnai.lt
* Kauno senųjų kapinių, vad. Karmelitų kapinėmis, komplekso senosios kapinės Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
* Didelė nelaimė su lakūnais // Trimitas 1921 m. Nr. 24 (44), psl. 7

Nuorodos
--------

* A. Kaputausko ir E. Vaceto laidotuvės (nuotrauka) Archyvuota kopija 2018-07-30 iš Wayback Machine projekto.
* Lakūno A. Kaputausko kapas (nuotrauka) Archyvuota kopija 2018-07-30 iš Wayback Machine projekto.
| **Stasys Karazija** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. gruodžio 14 d. (92 metai)Terpeikiai, Subačiaus valsčius |
|  |
| Veikla | miškininkas |
| Partija | 1978 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Stasys Karazija** (g. 1930 m. gruodžio 14 d. Terpeikiuose, Subačiaus valsčius) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1949 m. baigė Kupiškio gimnaziją, 1954 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą, miškų ūkio inžinierius. 1954–1956 m. Rokiškio miškų ūkio Šimonių girininkas, 1957–1960 m. Šakių miškų ūkio vyr. miškininkas.

Nuo 1960 m. Lietuvos miškų instituto (LMI) darbuotojas, 1973–1989 m. Miško dirvožemių ir miško tipologijos skyriaus vedėjas. 1980 m. biologijos mokslų daktaras. 1989–1992 m. LMI direktoriaus pavaduotojas. 1992–1994 m. LMI Tipologijos skyriaus vedėjas, 1994–1997 m. instituto direktorius, nuo 1993 m. profesorius. Nuo 1994 m. mokslinio žurnalo „Miškininkystė" vyr. redaktorius. Nuo 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. 1997–1999 m. LMI vyr. mokslinis bendradarbis. 1999–2008 m. LMI Senato pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritys – miškotyra, geobotanika, aplinkotyra.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos miškų augalai, su kitais, 1977 m.
* Miškininkystė, su kitais, 1979 m.
* Lietuvos miškų tipai, 1988 m.
* Miškai ir saugomos teritorijos, 1994 m.
* Lietuvos ąžuolynai: išsaugojimo ir atkūrimo problemos, su kitais, 1997 m.
* Ekologinis miškų vaidmuo Lietuvoje, su kitais, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-18 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Stasys Karazija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. - 405 psl.
| **Aleksandras Kerenskis(Алекса́ндр Фёдорович Ке́ренский)** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1881 m. gegužės 2 d.Simbirskas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1970 m. liepos 11 d. (89 metai)Niujorkas, JAV |
| Pilietybė | rusas |
| Tėvai | Fiodoras Kerenskis ir Nadežda Adler |
| Sutuoktinis (-ė) | Olga Baranovskaja |
| Vaikai | Olegas ir Glebas |
| Religija | stačiatikis |
| Rusijos ministras pirmininkas |
| Valdė | 1917 m. liepos 21 d. - 1917 m. lapkričio 7 d. (3 mėn.) |
| Pirmtakas | Georgijus Lvovas |
| Įpėdinis | Vladimiras Leninas |
|  |
| Pareigos | politikas, revoliucionierius, teisininkas |
| Partija | Socialistai revoliucionieriai |
|  |
| Išsilavinimas | Sankt Peterburgo universitetas, 1904 |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandras Kerenskis |
| Parašas |
|  |

**Aleksandras Kerenskis** (rus. *Алекса́ндр Фёдорович Ке́ренский*, 1881 m. gegužės 2 d. Simbirske – 1970 m. liepos 11 d. Niujorke) – Rusijos valstybės veikėjas, Rusijos Laikinosios vyriausybės ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Gimė gausioje rusų kalbos pedagogo šeimoje. Žymiausiu tėvo, Fiodoro Kerenskio, mokiniu buvo Vladimiras Leninas. 1889 m. Kerenskių šeima persikraustė į Taškentą, kuriame aukso medaliu baigė gimnaziją ir 1899 m. įstojo į Sankt Peterburgo universitetą, kurį 1904 m. baigė. Dirbo advokatu. Tuo pat metu įsijungė į kairiosios politinės partijos – socialistų revoliucionierių veiklą. 1905 m. pabaigoje sulaikytas, kalintas iki 1906 m. balandžio, tačiau nesurinkus įkalčių buvo išsiųstas į Taškentą. 1906 m. spalį grįžo į Sankt Peterburgą. Kaip gynėjas dalyvavo daugelyje politinių teismų procesų. 1912 m. išrinktas į ketvirtąją Rusijos Valstybės Dūmą. Joje buvo laikomas vienu geriausių kairiųjų pažiūrų oratoriumi. 1917 m. Rusijoje įvykus Vasario Revoliucijai, nuo kovo mėnesio tapo Laikinosios vyriausybės teisingumo, o nuo gegužės mėnesio – karo ir karo laivyno ministru. Nuo 1917 m. liepos 21 d. – Laikinosios vyriausybės ministras pirmininkas. 1917 m. rugpjūtį numalšino Rusijos generalinio štabo vado L. Kornilovo maištą. 1917 m. rugsėjo 12 d. tapo ir Rusijos kariuomenės vadu, o rugsėjo 14 d. paskelbė Rusiją respublika. Nesipriešino, kai lapkričio 7 d. bolševikai įvykdė Spalio perversmą, po kurio, nesėkmingai su generolo P. Krasnovo vadovaujamomis pajėgomis, bandė užimti bolševikų valdomą Petrogradą. 1918 m. sausio pradžioje nesėkmingai bandė pasisakyti Rusijos Steigiamajame susirinkime. Netrukus išvyko į Suomiją, tų pačių metų liepą apsigyveno Paryžiuje. Dirbo rusų emigrantų laikraščio redaktoriumi, dalyvavo politinėje veikloje. 1940 m. Vokietijai užėmus Prancūziją, emigravo į JAV. Dėstė Stanfordo universitete. Parašė atsiminimus, parengė daug dokumentų publikacijų. Palaidotas Londono kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kerenskij Aleksandr (Aleksandras Kerenskis)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 756 psl.
| Roit. *Città di Rho* |
| --- |
| *Ro rotušė* |
|  |
| 

RoRo

45°32′0″ š. pl. 9°2′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.53333°š. pl. 9.03333°r. ilg.﻿ / 45.53333; 9.03333﻿ (Ro (Italija))Koordinatės: 45°32′0″ š. pl. 9°2′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.53333°š. pl. 9.03333°r. ilg.﻿ / 45.53333; 9.03333﻿ (Ro (Italija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lombardija Lombardija |
| **Provincija** | Milano provincija |
|  |
| **Meras** | Pietro Romano |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 50 686  |
| **Plotas** | 22,32 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 271 žm./km² |
| **Altitudė** | 158 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 20017 |
| **Tel. kodas** | 02 |
| **Tinklalapis** | www.comune.rho.mi.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Viktoras Mauras |

**Ro** (it. *Rho*) – miestas Italijoje, Lombardijoje, Milano provincijoje. Jis yra 14 km į šiaurės vakarus nuo Milano ir turi virš 50 tūkst. gyventojų.

Geografija
----------

Ro įsikūręs Olonos upės vingyje, per jį teka jos intakai Bocentė ir Lura, dabar beveik paslėpti tuneliuose. Ro yra geležinkelių Milanas-Novara ir Milanas-Varezė sankryžoje.

Istorija
--------

Ro pirmakart paminėtas 846 m. kaip mažas kaimelis, vadinamas *Vicus Raudus*. Pagal vieną reoriją pavadinimas kilo nuo *Campi Raudi*, kur Romos konsulas Gajus Marijus nugalėjo kimbrus. Kita teorija teigia, kad miestą įkūrė iš Rodo atvykę graikai.

Po 1000 m. Ro suklestėjo dėl savivaldos, bet 1160 m. Frydrichas I Barbarosa sugriovė miestą iki pamatų už maištą prieš Šventąją Romos imperiją. Miestas greitai atsigavo, bet jį 1313 m. užpuolė ir sugriovė Milano kariai. 1511 m. Ro sugriovė landsknechtai.

Miestui 1932 m. buvo suteiktas miesto titulas karaliaus dekretu.

Išnašos
-------

1. ↑  Comuni italiani website
Koordinatės: 21°07′ š. pl. 11°24′ v. ilg.﻿ / ﻿21.117°š. pl. 11.400°r. ilg.﻿ / 21.117; 11.400

Rišato struktūra iš kosmoso (nuotrauka fiksuoja šiluminę emisiją)
**Rišato struktūra** (arab. حفرة الريشات = *Hafrat` al-Rīšāt*), dar vadinama **„Sacharos akimi"** – geologinė struktūra Sacharos dykumos vakaruose, Adraro plynaukštės pietrytiniame pakraštyje, į rytus nuo Uadano gyvenvietės (Mauritanija). Tai smarkiai erodavęs, kiek elipsiškas, 40 km skersmens kupolas. Šį darinį sudaro vėlyvojo proterozojaus nuosėdinės uolienos bei ordoviko smiltainis (pakraščiuose). Dėl struktūroje esančio erozijai atsparesnio kvarcito, susidarė kuestos. Yra dolerito intruzijų.

Seniau Rišato struktūra laikyta meteorito krateriu, tačiau ši hipotezė paneigta. Ji negali būti ir vulkaninės prigimties, nes nerasta vulkaninių uolienų. Struktūra susidarė prieš 500–600 milijonų metų ir laikoma erozijos paveiktu geologiniu kupolu.

Rišato struktūra gerai matoma iš kosmoso.

Nuorodos
--------

* Apie Rišato struktūrąArchyvuota kopija 2012-03-09 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Antavilis.*

| Antavilis |
| --- |
| Upelis Antaviliuose Upelis Antaviliuose |
| **Ilgis** | 2,7 km |
| **Baseino plotas** | 20,5 km² |
| **Ištakos** | Antavilio ežeras |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Antavilis** – Vilniaus miesto savivaldybės šiaurės rytinėje dalyje, Antaviliuose, ištekanti nedidelė upė. Priklauso Neries mažųjų intakų (su Nerimi) baseinui, Neries kairysis intakas, įtekantis už 181,8 km nuo jos žiočių. Upės hidrologinis nr. 12010360, ilgis – 2,7 km, baseino plotas – 20,5 m².

Upelio ištakos yra pelkynėse šalia Šeškučių. Nuo ten jis teka Nemenčinės miškais į šiaurės vakarus ir sujungia ežerų virtinę: Lydekinį, Tapelių ežerą, Juodį, Balžį, Skarbelio ežerą, Antavilio ežerą. Antavilio vardu išteka Antavilio ežero vakariniame krante. Teka pietvakarių kryptimi. Vidurupyje kerta kelią  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai  (Nemenčinės plentą). Daugelyje vietų upės vaga prateka pro sodų bendrijas, yra ištaisyta ar kanalizuota. Aukštupyje ir žemupyje Antavilis užtvenktas, suformuoti nedideli tvenkiniai.

Tarp Juodžio ir Balžio ežerų

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viso vandentakio ilgis nuo Šeškučių – >10 km
2. ↑  Vilniaus miesto upių aplinka Archyvuota kopija 2014-01-15 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  LR upių klasifikatorius

Nuorodos
--------

* Apie Antavilio upelį Gamtos katalogo portale
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rištanasuzb. *Rishton* |
| --- |
| *Rištono apylinkių keramika* |
|  |
| 

RištanasRištanas

40°21′24″ š. pl. 71°17′5″ r. ilg.﻿ / ﻿40.35667°š. pl. 71.28472°r. ilg.﻿ / 40.35667; 71.28472﻿ (Rištanas)Koordinatės: 40°21′24″ š. pl. 71°17′5″ r. ilg.﻿ / ﻿40.35667°š. pl. 71.28472°r. ilg.﻿ / 40.35667; 71.28472﻿ (Rištanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Ferganos vilajetas |
| **Rajonas** | Rištano rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | X a. (pirmas paminėjimas) |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 31 881  |
| **Altitudė** | 480 m |

**Rištanas** − miestas Ferganos vilajete (Uzbekija), esantis tarp Kokando ir Ferganos, Rištano tumano centras. Pagrindinės vartojamos kalbos − uzbekų ir tadžikų. Miestas garsėja tradicine keramika.

Rištano tumanas (pažymėtas 10 numeriu) Ferganos vilajete.
Rištanas yra vienas žymiausių ir seniausių keramikos centrų Uzbekijoje. Pagal legendas keramika šiose apylinkėse užsiimama jau daugiau nei 800 metų, šis amatas perduodamas iš kartos į kartą. Apylinkės garsėja puikios kokybės rausvai geltonu moliu, kurio 0,5−1,5 m storio klodas yra 1−1,5 m gylyje ir apima beveik visą Rištano tumaną. Šis molis tinka puodininkystei be jokio apdorojimo ar kitų molių priedų. Rištano puodžiai savo keramikoje naudoja pigmentus ir kvarco smėlį, gaunamus gretimuose kalnuose. 

XIX a. pab. ir XX a. pr. beveik visi Rištano gyventojai buvo puodžiai. Tuomet, etnografų duomenimis, regione veikė 80 puodžių dirbtuvių, kuriose dirbo apie 300 žmonių.

Regiono molis tinka bet kokiai keramikai gaminti, leidžia gaminių paviršiuje suformuoti sudėtingus ornamentus. Rištano apylinkėse ir dabar dirba virš 2000 puodžių, gaminančių indus tiek tradicine, tiek šiuolaikine technologijomis. Per metus pagaminama virš 5 mln. įvairių indų. Tradiciniai gaminiai paprastai padengti melsvažale glazūra „iskor". XX a. 7-tąjį dešimtmetį ši technika buvo beveik išnykusi, bet dabar amatininkų atkurta.
Jonavos rajono savivaldybė
Santarvės aikštė priešais Savivaldybę
Savivaldybės pastatas (miestų partnerių herbai)
**Jonavos rajono savivaldybės taryba** – Jonavos rajono savivaldybės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai (iki 2015-03 mėn.: 27 nariai). Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Merai
-----

* 1995–1997 m. – Edmundas Simanaitis
* 1997–2000 m. – Jonas Klemensas Sungaila
* 2000–2001 m. – Egidijus Sinkevičius
* 2001–2003 m. – Eugenijus Mažūnaitis
* 2003–2011 m. – Bronislovas Liutkus
* 2011–2016 m. ir nuo 2019 m. – Mindaugas Sinkevičius
* 2016–2019 m. – Eugenijus Sabutis

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Jonavos rajono taryba 1990–1995 m.
* Jonavos rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Jonavos rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Jonavos rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Jonavos rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Jonavos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Jonavos rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.
* Jonavos rajono savivaldybės taryba 2015–2019 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali Savivaldybės svetainė Archyvuota kopija 2020-09-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pietvakarių regionas*Région du Sud-Ouest, Southwest Region* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kamerūno vėliava Kamerūnas |
| **Administracinis centras** | Buėja |
| **Departamentų skaičius** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 1 356 007 |
| **Plotas** | 24 571 km² |
| **Tankumas** (2005) | 55 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CM-SW |

**Pietvakarių regionas** (pranc. *Région du Sud-Ouest*, angl. *Southwest Region*) – administracinė teritorija vakarų Kamerūne. Ribojasi su Šiaurės Vakarų, Vakarų ir Pakrantės regionais šiaurėje ir rytuose, su Nigerija vakaruose. Iš pietų skalauja Gvinėjos įlanka. Administracinis centras – Buėja.

Geografija
----------

Vandenyno pakrantė žema, pelkėta, išraižyta upių estuarijų, apaugusi mangrovių sąžalynais. Kitą regiono dalį užima vulkaninis kalnagūbris su veikiančiu Kamerūno ugnikalniu (4040 m). Šiaurinė dalis kalnuota, palaipsniui pereina į Adamavos plokščiakalnį. Driekiasi savanos, tropiniai miškai. Įsteigtas Korupo nacionalinis parkas. Svarbiausia upė – Krosas (Manju).

Gyventojai
----------

Regione gyvena bamilekiai, bamumai, tikarai, orokai ir kt. Gyventojų dauguma yra krikščionys (daugiausia katalikai ir presbiterionai), kaimiškose vietovėse paplitęs sinkretizmas ir vietiniai tikėjimai. Pietvakarių ir Vakarų regionuose, priešingai nei likusioje šalies dalyje, vyrauja anglų kalba.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Regionas padalintas į 6 departamentus (skliaustuose – administracinis centras):

* Fako departamentas (Limbė)
* Kupė-Manengubos departamentas (Banžemas)
* Lebialemo departamentas (Mendžis)
* Manju departamentas (Mamfė)
* Memo departamentas (Kumba)
* Ndiano departamentas (Mundemba)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Kamerūno regionai** |  |
| Adamava | Centrinis | Pakrantė | Pietūs | Pietvakariai | Rytai | Šiaurė | Šiaurės Vakarai | Tolimoji Šiaurė | Vakarai |