recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Shorea johorensis*** |
| --- |
| Shorea johorensis žiedai ir lapai |
| Gresia nepaprastai didelė rizika išnykti |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Eilė: | Dedešviečiai  *( Malvales)* |
| Šeima: | Sparneniniai  *( Dipterocarpaceae)* |
| Gentis: | Šorėja  *( Shorea)* |
| Rūšis: | Shorea johorensis  *( Shorea johorensis)* |

 |
| Binomas |
| ***Shorea johorensis***Frederick William Foxworthy, 1877-1950 |

***Shorea johorensis*** – sparneninių (*Dipterocarpaceae*) šeimos, šorėjų genties augalas.

Paplitimas
----------

Grėsmingai nykstanti rūšis. Natūraliai auga Pietryčių Azijoje esančiose Borneo, Sumatros salose, bei Malakos pusiasalyje (Singapūras, Malaizija, Brunėjus, dalis Indonezijos).

Augavietės
----------

Nuo jūros paviršiaus auga iki 300 m aukščio altitudėse. Įprastai aptinkamos augančios netoli upių, kur yra priemolingas bei smėlingas dirvožemis.

Aukštis, kamieno storis
-----------------------

Tai viena aukščiausių Azijos medžių rūšių. Dažniausiai užauga 58-65 m aukščio ir iki 127 cm kamieno skersmeniu. Šiuo metu pats aukščiausias žinomas egzempliorius pagal *(Roman Dial 2007)* yra **82,39 m** aukščio ir auga Malaizijai priklausančioje Sabaho provincijoje, esančioje šiaurės rytų Borneo saloje.

Požymiai
--------

Labai aukšti lapuočiai medžiai. Kamienas tiesus, sakingas. Žiedai 16 mm skersmens balsvi, baltai geltoni ir auga šluotelėmis. Vaisiai žali-rausvi-raudoni 14 mm ilgio su trimis 90 mm sparneliais, kuriuos vėliau prinokusius išnešioja vėjas.

Panaudojimas
------------

Naudojama medienai. Išgaunama aukštos kokybės šviesiai raudonos spalvos mediena, todėl Indonezijoje gausiai sodinama medžių plantacijose.

Rūšies pavadinimai
------------------

Mokslinio lotyniško *Shorea johorensis* rūšies pavadinimo autorius *Frederick William Foxworthy* gyvenęs *1877-1950*. Rūšies lotyniškas pavadinimas kilo nuo Malaizijos Džohoro valstijos pavadinimo, kurioje ji įprastai auga. Taip pat žinoma *Shorea leptoclados Sym.* sinonimo pavadinimu. Angliškai vadinama *Light Red Meranti*.
Borneo saloje tarp vietinių gyventojai vadina – *Kenbewar, Kenuar, Longko, Majau, Merampu, Meranti merah, Meranti tanduk, Palapak, Selangan pelandok, Seraya majau*.

Grėsmė ir apsauga
-----------------

Įrašyta į tarptautinės raudonosios knygos sąrašus.

Nuorodos
--------

* Apie Shorea johorensis per asianplant.net svetainę *Anglų k.*
* Apie Shorea johorensis per iucnredlist.org svetainę[neveikianti nuoroda] *Anglų k.*
* Apie Shorea johorensis per theplantlist.org svetainę Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto. *Anglų k.*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Shorea johorensis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Venvangas** |
| --- |
| Valdovas (Wáng 王) |
|  |
| Zhōu 周 |
| Visas vardas | Jī Chāng 姬昌 |
| Gimė | 1099 |
| Mirė | 1050 |
| Sutuoktinis (-ė) | Tàisì 太姒 |
| Vaikai | Mažiausiai 10 sūnų |
| Kiti titulai | Wén Wáng 文王 (pomirtinis) |
| Pirmtakas | Šang valdovas Sin |
| Įpėdinis | Džou valdovas U |

**Valdovas Ven** (**Džou dinastijos valdovas Ven**, kin. 周文王, pinyin: *Zhōu Wén Wáng*, 1099 m. pr. m. e. – 1050 m. pr. m. e.) – Kinijos Džou dinastijos įkūrėjas.

Ven priklausė Dzi (*Ji*) giminei, visas jo asmeninis vardas – Dzi Čang (*Ji Chang*). Ven tėvas buvo Džou valdovas Dzi. Ven (arba Venvang – pažodžiui "valdovas Ven") yra pomirtinis vardas.

Džou valstybė buvo šiandieninės Šaansi provincijos teritorijoje. Išsigandęs augančios Ven galios, Šang valdovas Sin jį pagrobė ir įkalino. Ven pavaldiniai išpirko savo valdovą auksu, žirgais ir moterimis. Suviliotas turtų, Sinis Venį paleido. Ven planavo atimti valdžią iš nusmukusios Šang dinastijos, tačiau mirė nespėjęs planų įgyvendinti. Tai padarė jo sūnus U.

Ven sutuoktinė buvo vardu Taisi. Jis paliko mažiausiai dešimt sūnų, įpėdiniu tapo antrasis. Pirmuoju Džou imperatoriumi Ven paskelbtas retrospektyviai, nes iš tikro prieš tai gyvavusią dinastiją nukariavo jo sūnus.

Valdovui Ven priskiriamas aštuonių Permainų knygos trigramų sugrupavimas į šešiasdešimt keturias heksagramas ir jas aiškinančių kupletų autorystė.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Šang valdovas Sin** | **Džou valdovas** | Po to:**Valdovas U** |
| **Calamagrostis epigejos** |
| --- |
| Smiltyninis lendrūnas (Calamagrostis epigejos)Smiltyninis lendrūnas (*Calamagrostis epigejos*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Lendrūnas  *( Calamagrostis)* |
| Rūšis: | Smiltyninis lendrūnas  *( Calamagrostis epigejos)* |

 |
| Binomas |
| ***Calamagrostis epigejos***(L.) Roth |

**Smiltyninis lendrūnas** (*Calamagrostis epigejos*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos lendrūnų (*Calamagrostis*) genties augalas. Savaime paplitęs Eurazijoje ir Afrikoje, taip pat ir Lietuvoje. Introdukuotas Šiaurės Amerikoje.

Ekologija
---------

Auga pamiškėse, miškuose, kirtimuose, pakelėse, kopose, smėlynuose ir smėlėtose upių pakrantėse. Mėgsta
nederlingus sausus dirvožemius.

Labai stelbia miško kultūras.

Biologija
---------

Tai daugiametis, retakeris, 80-150 cm aukščio žolinis augalas, stambesnis už miškinį lendrūną (*C. arundinacea*). Turi ilgus, šliaužiančius šakniastiebius. Stiebas status, tvirtas, prie šluotelės šiurkštus. Lapų viršutinė pusė šiurkšti. Lapalakščiai iki 70 cm ilgio, iki 2 cm pločio, mėlynos, pilkšvai žalios spalvos, smailiomis viršūnėmis. Liežuvėlis 4-12 mm ilgio, tvirtas.

Šluotelė stati, 15-30 cm ilgio, tanki, rudos spalvos, jos šakelės iki 10 cm ilgio. Varputės vienažiedės, 5-7 mm ilgio, susitelkusios kuokštais, dažniausiai violetinės. Kuokeliai trys. Žiedus apdulkina vėjas.

Žydi birželio-rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – beveik ovalus, gelsvai rusvas arba gelsvai žalsvas, nelygiu paviršiumi grūdas su liekančiais žiedažvyniais. Vaisiai subręsta rugpjūčio-spalio mėnesiais. Augalas dauginasi vegetatyviškai šakniastiebiais ir sėklomis.

Naudojimas
----------

Smiltyninis lendrūnas auginamas kaip dekoratyvinis augalas darželiuose, gėlynuose. Naudingas ten, kur reikia sutvirtinti birų smėlį.

* ŽiedynaiŽiedynai
* 
* Augavietė VokietijojeAugavietė Vokietijoje
* Botanikos sode BerlyneBotanikos sode Berlyne

Nuorodos
--------

* Smiltyninio lendrūno mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org Archyvuota kopija 2019-06-01 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Smiltyninio lendrūno porūšiai, varietetai ir formos per tropicos.org (anglų k.)
* Calamagrostis epigejos – Flora of China
* Calamagrostis epigejos – Flora of Pakistan

Literatūra
----------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smiltyninis lendrūnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 102 p.
| **Georges St-Pierre** |
| --- |
|  |
| Ž. Sen-Pjeras 2021 m. |
| Gimė | 1981 m. gegužės 19 d. (42 metai)Sen Izidoras, Kvebekas, Kanada |
|  |
| Veikla | mišrių kovos menų kovotojas |
| Aktyvumo metai | 2002-2017 |
|  |
| Žinomas (-a) už | buvęs UFC pusvidutinio ir vidutinio svorio kategorijų čempionas |

**Žoržas Sen-Pjeras** (pranc. *Georges St-Pierre*, g. 1981 m. gegužės 19 d.) – Kanados mišrių kovos menų kovotojas, kovojęs UFC organizacijoje nuo 2004 iki 2017 m.

Ūgis 1,78 m, svoris 77 kg. Nuo 2008 iki 2013 metų buvo UFC pusvidutinio svorio kategorijos čempionas, apgynęs titulą devynis kartus (daugiausiai svorio kategorijos istorijoje). Laikomas vienu geriausiu mišrių kovos menų kovotoju istorijoje.

Karjera
-------

UFC debiutavo 2004 m. sausio 31 d. dvikovoje prieš Karo Parisyan. Ž. Sen-Pjeras laimėjo dvikovą vienbalsiu teisėjų nuosprendžiu. Nokautu laimėjus sekančią dvikovą prieš Jay Hieron, Ž. Sent-Pjerui buvo suteikta galimybė kautis prieš tuometinį pusvidutinio svorio kategorijos čempioną Metą Hjusą. Pirmajame raunde likus vos kelioms sekundėms, Ž. Sen-Pjerui priešininkas užlaužė ranką ir jis pralaimėjo dvikovą.

Jis laimėjo penkias sekančias dvikovas ir jam vėl buvo suteikta galimybė kautis dėl čempiono titulo. Ž. Sen-Pjeras, pataikęs taiklų spyrį į galvą, nokautavo Metą Hjusą ir tapo pusvidutinio svorio kategorijos čempionu. Sekančioje dvikovoje 2007 m. balandžio 7 d. jis susidūrė su Metu Seru. Pirmojo raundo pabaigoje Ž. Sen-Pjerą priešininkas nokautavo ir jis prarado čempiono titulą. Tai buvo Ž. Sen-Pjero antrasis ir paskutinis mišrių kovos menų pralaimėjimas karjeroje.

2008 m. balandžio 19 d. dvikovoje prieš Metą Serą, teisėjui sustabdžius dvikovą jis antrą kartą iškovojo čempiono titulą. Jis buvo pusvidutinio svorio kategorijos čempionas iki 2013 metų, kai atsistatydino. Čempiono titulą jis apgynė 9 kartus.

2017 m. kovą Ž. Sen-Pjeras sugrįžo į UFC ir pasirašė kelerių dvikovų sutartį su organizacija. 2017 m. lapkričio 4 d. kovojo prieš Maiklą Bispingą dėl vidutinio svorio kategorijos čempiono titulo. Trečiajame raunde Ž. Sen-Pjeras užsmaugė priešininką ir tapo svorio kategorijos čempionu. Po mėnesio atsistatydino dėl opinio kolito.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Ž. Sen-Pjeras įkūrė labdaros organizaciją „GSP Foundation", kurios tikslas – sumažinti patyčias ir skatinti jaunimą sportuoti.

Mišrių kovos menų rekordas
--------------------------

| **28 dvikovos** | 26 pergalės | 2 pralaimėjimai |
| --- | --- | --- |
| **Nokautu** | 8 | 1 |
| **Atlikus skausmingą veiksmą** | 6 | 1 |
| **Teisėjų nuosprendžiu** | 12 | 0 |

Nuorodos
--------

* Ž. Sen-Pjero mišrių kovos menų profilis

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
**Ksana Dauguvietytė-Šniukštienė** (1912 m. rugpjūčio 19 d. Sankt Peterburgas) – 2004 m. spalio 02 d. Lietuvos teatro aktorė, Australijos lietuvių teatro aktorė ir režisierė. Mirė 2004-06-02 Australijoje.

Biografija
----------

Tėvas Borisas Dauguvietis, sesuo Elena Dauguvietytė-Kudabienė. 1934 m. baigė Valstybės teatro vaidybos studiją. 1934–1940 m. Valstybės, 1940–1941 m. Vilniaus dramos, 1942–1944 m. Kauno jaunojo žiūrovo teatro aktorė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Vaidino Augsburgo lietuvių dramos teatre, statė spektaklius Noimiunsterio lietuvių stovykloje, čia įsteigė dramos studiją. 1949 m. persikėlė į Australiją. 1953–1986 m. Sidnėjaus lietuvių teatro „Atžalos" aktorė ir režisierė.

Vaidmenys
---------

* Laima – Petras Vaičiūnas. Naujieji žmonės, 1934 m.
* Petra – Henrikas Ibsenas. Visuomenės priešas, 1937 m.
* Dora – Harieta Bičer-Stou. Dėdės Tomo lūšnelė 1938 m.
* Valerija – Kazys Inčiūra. Vincas Kudirka 1946 m.
* Normantienė – Sofija Kymantaitė-Čiurlionienė. Pinigėliai 1986 m.

Svarbesni spektakliai
---------------------

* Kazys Binkis. Atžalynas, 1947 m.
* K. Vinteris. Šviesi valanda, 1959 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ksana Dauguvietytė-Šniukštienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 527 psl.
|  |  |
| --- | --- |
| Šalis | Italija |
|  |
| Trasos pavadinimas | Mugello |
| Grand Prix | Toskanos Grand Prix |
|  |
| Trasos ilgis | 5 245 m |
| Ratų skaičius | 59 |
| Distancija | 309,497 km |
| Posūkių skaičius | 15 |
| Trasos rekordas | 1:18.833 (Lewis Hamilton, Mercedes, 2020 m.) |
|  |
| Tinklalapis | www.mugellocircuit.it |

**Trasa Mugello** (pilnas pavadinimas **Autodromo Internazionale del Mugello**) – Formulės 1 trasa šalia Florencijos, Italijoje. Joje vyksta auto bei motosporto lenktynės. 2020 m. trasa buvo įtraukta į 2020 m. sezono tvarkaraštį dėl COVID-19 pandemijos pakoregavus sezono tvarkaraštį ir pirmą kartą istorijoje šioje trasoje vyko Formulės 1 lenktynės.

Istorija
--------

Trasa buvo įrengta 1974 m. Ją 1988 m. nupirko Ferrari kompanija, ir, pakeitusi trasos dangą bei sutvarkiusi infrastruktūrą, įrengė Ferrari bolidų bei automobilių bandymų trasą. Vėliau trasoje automobilius pradėjo bandyti ir kiti automobilių gamintojai.

Trasa pasižymi greitais ir aštriais posūkiais. Jos horizontalusis aukštis visos distancijos metu kelis kartus kinta.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Formula 1 adds Mugello and Sochi to revised 2020 F1 race calendar
|  |
| --- |
| **Douglas DC-8** |
|  |
| Jamaikos oro linijų Douglas DC-8 1978 m. |
|  |
| Tipas | Oro laineris |
| Gamintojas | McDonnell Douglas |
| Kūrėjas | McDonnell Douglas |
| Pirmas skrydis | 1958 m. gegužės 30 d. |
| Pradėtas naudoti | 1959 m. |
| Būsena | naudojamas (36 vnt.) |
| Pagaminta vnt. | 556 |

**McDonnell Douglas DC-8** – keturių variklių, siaurafiuzeliažis komercinis reaktyvinis oro laineris, 1958–1972 m. laikotarpiu gamintas bendrovės „McDonnell Douglas". Lėktuvas vis dar tebenaudojamas, 2013 m. buvo likę 36 vienetai. 

Lėktuvas buvo sukurtas kaip atsakas į Boeing 707. Lėktuvo modeliai buvo gaminami iki 1972 m. kol pradėjo plisti didesesni, plačiafiuzeliažiai dviejų praėjimų keleiviniai laineriai, tokie kaip Boeing 747, McDonnell Douglas DC-10 ir Lockheed L-1011 TriStar. DC-8 konstrukcija buvo talpesnė nei Boeing 707 ir dėl to šie lėktuvai buvo naudojami ir kaip krovininiai.

Variantai
---------

* 10-os serijos **DC-8**
* 20-os serijos **DC-8**
* 30-os serijos **DC-8**
* 40-os serijos **DC-8**

* 50-os serijos **DC-8**
	+ **DC-8**
	+ **EC-24A**

* 60-os serijos **DC-8**
	+ 61-os serijos **DC-8**
	+ 62-os serijos **DC-8**
	+ 63-os serijos **DC-8**
* 70-os serijos **DC-8**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Douglas DC-8** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Žmogus ant kelių*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un uomo in ginocchio |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Damiano Damiani |
| Vaidina | Giuliano Gemma  Michele Placido  Eleonora Giorgi tano Cimarosa |
| Metai | 1979 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 106 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Žmogus ante kelių** (it. *Un uomo in ginocchio*) – 1979 m. režisieriaus Damiano Damiani sukurta kriminalinė drama, pasakojanti apie mažo žmogaus susidūrimą su visagale mafija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – Nino Peralta
* Michele Placido – Antonijus Platamontė, samdomas žudikas
* Eleonora Giorgi – Peraltos žmona
* Tano Cimarosa – Kolikijas
* Ettore Manni – donas Vinčenzas Fabrikantė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Nino Peralta, buvęs smulkus nusikaltėlis, pasitraukė iš kriminalinio pasaulio ir tapo nedidelio kiosko savininku. Atsitiktinai atsidūręs nusikaltėlių susidorojimo cetre, Peralta nusprendžia, kad yra įtrauktas į mafijos juodąjį sąrašą, nors iš tikrųjų nuosprendis yra paskirtas kitam žmogui. Kuomet rajone pasirodo naujas žmogus, Peralta teisingai jį įdentifikuoja kaip samdomą žudiką ir mėgina su juo susitarti. Šis, naudodamasis proga, pradeda šantažuoti Peraltą ir reikalauti pinigų. Peralta sutinka su bet kuo, netenka kiosko bei santaupų ir priverstas grįžti į nusikaltimų kelią. Netikėtas susitikimas su mafijos bosu Vinčenzu Peraltai atveria akis ir jis sužino tiesą, tačiau jau yra įsivėlęs į reikalus, apie kuriuos jis neturėjo žinoti. Vienintelis kelias Perlatai likti gyvu – viešai atsiklaupti prieš mafijos bosą ir paprašyti pasigailėjimo. Baimės kamuojamas Perlanta paklūsta ir nusižemina, o Vinčenzas pradeda jį naudoti įvairiems nedideliems pavedimams. Vis tik Peralta nepamiršta viešo pažeminimo ir neapykanta netrukus užgožia jo baimę.

Apdovanojimai
-------------

* Grolla d‘oro – geriausias aktorius (G. Gemma)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alberto Pezzotta (2004). *Regia Damiano Damiani*. Cinemazero, 2004. ISBN 8890121823.
2. ↑  Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia. *Dizionario del cinema italiano: I film*. Gremese, 1991. ISBN 8876059695.  Nežinomas parametras `|name-list-style=` ignored (pagalba)
3. ↑  r.c.d. (8 June 1979). „Gemma, la Muti e Olmi vincono le Grolle d'oro". *La Stampa*. p. 9.
| **Vitalijus Gailius** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1969 m. liepos 31 d. (54 metai) |
|  |
| Veikla | politikas, teisininkas, Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie VRM direktorius, vidaus tarnybos pulkininkas, buvęs vyresnysis policijos komisaras. |
| Pareigos | Joniškio rajono savivaldybės meras |
| Partija | Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdis |
|  |
| Alma mater | Lietuvos policijos akademija, MRU |

2011 m.
**Vitalijus Gailius** (g. 1969 m. liepos 31 d.) – politikas, teisininkas, buvęs Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie VRM direktorius, vidaus tarnybos generolas, buvęs vyresnysis policijos komisaras.

Biografija
----------

1987 m. baigė Kriukų vidurinę mokyklą. 1994 m. baigė Lietuvos policijos akademijos teisininko specialybės pagrindines studijas, teisės bakalauras jam suteikta policijos ir vidaus reikalų įstaigų valdininko kvalifikacija.
2006 m. baigė Mykolo Romerio universiteto teisės ir policijos veiklos programos magistrantūros studijas, teisės magistras.

1990–2000 m. ėjo įvairias pareigas Joniškio rajono policijos komisariato viešosios ir kriminalinės policijos padaliniuose.
2000–2007 m. dirbo Panevėžio m. vyriausiojo policijos komisariato Kriminalinės policijos vyresniuoju komisaru, vėliau – vyriausiojo komisaro pavaduotoju.
2007–2010 m. dirbo Lietuvos kriminalinės policijos biuro viršininko pavaduotoju. Nuo 2010 m. liepos 14 d. paskirtas Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnybos prie VRM direktoriumi. 2011 m. spalio 26 d. ministro pirmininko potvarkiu V. Gailiui suteiktas vidaus tarnybos generolo laipsnis.

2012 m. vasario 15 d. ministro R. Palaičio įsakymu Vitalijus Gailius atleistas iš vadovo pareigų dėl galimo slaptos valstybinės informacijos nutekinimo tretiesiems asmenims, susijusiems su AB Bankas Snoras bankrotu. Ministras tokį sprendimą priėmė remdamasis iš Valstybės saugumo departamento (VSD) gauta pažyma apie nepalankų V. Gailiui tyrimą poligrafu. Seimo Antikorupcijos komisija aiškinosi, ar FNTT vadovai (taip pat ir V. Gailiaus pavaduotojas V. Giržadas) buvo atleisti teisėtai, tačiau vėliau paaiškėjo, kad tuo užsiimdama viršijo savo įgaliojimus.

2012 m. kovo 27 d. pradėjo dirbti Vakarų laivų gamyklos įmonių grupės valdybos pirmininko vyriausiuoju patarėju verslo rizikų valdymo klausimais.

2012-2019 m. Seimo narys.

2019–2023 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2019 m. Joniškio rajono savivaldybės meras.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. ir 2001 m. antrojo ir pirmojo laipsnių LR VRM atminimo ženklai „Tėvynės labui";
* 2003 m. trečiojo laipsnio policijos pasižymėjimo ženklas „Angelas Sargas";
* 2006 m. Vardinis ginklas;
* 2007 m. Vardinė dovana;
* 2009 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  FNTT vadovybė Archyvuota kopija 2011-08-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos Respublikos Seimas
Parlamento rūmai
**Kanados Parlamentas** (angl. *Parliament of Canada*, pranc. *Parlement du Canada*) – Kanados federalinis įstatymų leidžiamosios valdžios organas, įsikūręs ant Parlamento kalvos šalies sostinėje Otavoje.

Kanada yra federacinė parlamentinė konstitucinė monarchija, kurioje įstatymus leidžia Parlamentas. Jį sudaro Senatas (aukštieji rūmai) ir Bendruomenių Rūmai (žemieji rūmai). Senatą sudaro 105 nariai, kuriuos skiria Jungtinės Karalystės monarcho atstovas Kanados generalgubernatorius. Bendruomenių Rūmus sudaro 338 nariai, renkami visuotiniais tiesioginiais rinkimais ketveriems metams.

Bendruomenių Rūmai yra svarbiausias Parlamento organas, nes Senatas retai kada atmeta žemuosiuose rūmuose patvirtintus įstatymų projektus. Generalgubernatorius pasirašo įstatymus, kurie buvo priimti abiejuose Parlamento rūmuose. Šalies ministras pirmininkas ir vyriausybė privalo užsitikrinti Bendruomenių Rūmuose daugumą turinčios partijos ar koalicijos palaikymą.

2019 m. veiklą vykdė 42-asis Kanados Parlamentas nuo 1867 m. sukurtos Kanados konfederacijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Koks Kanados parlamento lietuviškas pavadinimas Archyvuota kopija 2019-05-06 iš Wayback Machine projekto.. *vlkk.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kanados Parlamentas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 55°31′50″ š. pl. 24°6′56″ r. ilg.﻿ / ﻿55.53056°š. pl. 24.11556°r. ilg.﻿ / 55.53056; 24.11556

Prie akmens
Akmuo Rapolas
**Akmuo Rapolas** – valstybės saugomas gamtos paveldo objektas, gamtos paminklas Panevėžio rajone, apie 1,5 km į rytus nuo Krekenavos. Paskelbtas valstybės saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1964 m. kovo 27 d. įsakymu Nr. 76.

Riedulys stūkso Panevėžio miškų urėdijos Krekenavos girininkijos teritorijoje (87 kv. 25 skl.), Varnakalnio miške tekančio Linkavos upelio, vieno iš Nevėžio intakų, vagoje, Krekenavos regioniniame parke. Pasiekiamas iš kelio  **3003**  Ramygala–Krekenava  pagal įrengtas nuorodas. Link akmens driekiasi pažintinis *Girinio takas*. Pusės kilometro ilgio take gausu informacijos apie mišką, galima užlipti į apžvalgos bokštelį, išvysti pro medžių tankmę Linkavos slėnį bei skardį, įrengtos atokvėpio vietos, Girinio pavėsinė. Kai kurie žmonės Rapolą dėl savo nemenko dydžio pavadina Puntuko broliu.

Duomenys
--------

Akmuo yra 14,54 m apimties, 2,55 m aukščio, 5,14 m ilgio ir 4,18 m pločio. Uoliena – blastoklazitas (kataklazuotas granitogneisas).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-02 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Akmuo Rapolas (*mytrips.lt*) Archyvuota kopija 2014-05-02 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPanevėžio rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Krekenavos regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Juostos hidrografinis • Naudvario botaninis • Viržonių botaninis • Žaliosios girios botaninis-zoologinis |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Sanžilės kraštovaizdžio |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Taujėnų-Užulėnio miškų • Žaliosios girios |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Akmuo Rapolas • Banionių akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
~~Akmenys Mukolas ir Mukoliukas~~ • Akmuo Velnio pėda • Bučių ąžuolas • Užkalnių akmuo • Daniliškio liepų alėja • Barklainių Didysis akmuo • Kalnelio daugiakamienė pušis • Naujamiesčio akmuo • Naujamiesčio ąžuolas • Nauradų akmuo • Pakuodžiupių kadagys • Pažibų liepų alėja • Svirnupio vinkšna • Švenčiuliškių pušis • Vilktupio šaltinis |

 |
**Argyraspidai** (gr. Ἀργυράσπιδες 'sidabriniai skydai') – Aleksandro Didžiojo kariuomenės dalinys, taip vadintas dėl naudotų sidabruotų skydų.

Argyraspidai buvo elitinis dalinys, kuriam vadovavo Nikanoras Makedonietis ir kurį labai vertino Aleksandras Didysis. Tai buvo hipaspistų dalinys, kuriems argyraspidų vardą suteikė kampanijos Indijoje metu. (Arr. Anab. 7.11.3). 323 m. pr. m. e. mirus Aleksandrui, argyraspidai pakluso Eumenui. Tai buvo veteranų dalinys, ir nors daug jų jau buvo apie 60 m. amžiaus, jų bijojo ir juos gerbė dėl jų patirties ir kovinių gebėjimų.

Gabienės mūšyje argyraspidai perėjo į Antigono pusę, kai šis sugebėjo užgrobti gurguolę, kurioje buvo jų šeimos ir visas turtas, kurį šie gebėjo sukaupti per 40 m. kovų. Argyraspidai atgavo savo gurguolę, bet Antigonui perdavė suimtą Eumeną (316 m. pr. m. e.).

Netrukus Antigonas šį dalinį ėmė išsklaidyti, nes jis buvo pernelyg neklusnus. Antigonas argyraspidus perdavė Arachosijos satrapijos satrapui Sibirtijui, kad šis nedidelėmis grupelėmis išsiuntinėtų į pavojingas misijas ir taip greitai sumažintų jų skaičių.

Seleukidų argyrospidai
----------------------

Siriją valdę seleukidai turėjo falanginių pėstininkų dalinį, kuris irgi vadinosi *argyraspidai*. Rafijos mūšyje (217 m. pr. m. e.) jie buvo užėmę pozicijas prieš Ptolemėjo falangą. Polibijus rašė, kad šie argyrospidai buvo ginkluoti makedonietišku stiliumi. (Polyb. 5.79.4, 82.2). Jų vieta Magnezijos mūšyje greta karaliaus liudija, kad šie argyraspidai galbūt buvo aukštos klasės pėsčioji gvardija seleukidų kariuomenėje. Karius į šį dalinį rinko visoje karalystėje (Polyb. 5.79.4), Rafijos mūšio metu jų buvo apie 10 000 vyrų. Dafnės parade, kurį 166 m. pr. m. e. surengė Antiochas IV buvo apie 5 tūkst. argyraspidų. Tačiau Polibijus aprašė dar 5 tūkst. vyrų dalinį, ginkluotą ir šarvuotą romėnišku stiliumi. Bar-Kochva iškėlė mintį, kad šis dalinys irgi buvo argyraspidai, todėl bendras argyraspidų skaičius tebebuvo 10 tūkst.

Romėnų imperatorius Aleksandras Severas, imituodamas Aleksandrą Didįjį, savo kariuomenėje turėjo dalinius, kuriuos vadino *argyroaspides* ('sidabriniai skydai') ir *chrysaspides* ('auksiniai skydai').

Livijus minėjo kavalerijos dalinį, vadintą *sidabriniais skydais*, jis buvo Antiocho III armijos dalis Magnezijoje.

Nuorodos
--------

1. ↑  Diodorus Siculus, Bibliotheca, xvii. 57, 58, 59, xviii. 63, xix. 12, 41, 43, 48; Curtius Rufus, Historiae Alexandri Magni, iv. 13; Plutarch, Parallel Lives, „Eumenes", 13-19
2. ↑  Historia Augusta, „Alexander Severus", 50
3. ↑   Livy, Ab urbe condita, xxxvii. 40; Polybius, Histories, v. 79

* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Antiquities*, „Argyraspides", Boston, (1870)
**Vytautas Žvirblis** (g. 1930 m. rugsėjo 22 d. Linkuvoje, Pakruojo r.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

1948 m. baigęs Linkuvos gimnaziją, 1950–1952 m. dirbo Linkuvos rajono finansų skyriaus kasininku – buhalteriu ir vyr. buhalteriu. Pats pasigamino fisharmoniją, susiremontavo seną fortepijoną ir išmoko šiais instrumentais groti. Epizodiškai vargonininkavo Linkuvos bažnyčioje. Muzikos mokytojo ir vargonininko Petro Garšvos paskatintas, 1952–1956 m. mokėsi choro dirigavimo Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Sližys, D. Einikienė ir B. Beganskaitė). Mokydamasis dirbo mokyklos kasininku ir ūkvedžiu, mokytojavo Kairių septynmetėje mokykloje, vadovavo Šiaulių dviračių gamyklos chorui. 1956–1961 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Karoso klasė). Studijuodamas vadovavo Vilniaus žemės ūkio mechanizacijos technikumo vyrų chorui ir vokaliniam – instrumentiniam ansambliui, dėstė kultūros – švietimo technikume.

1961–1973 m. V. Žvirblis Šiaulių aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, keletą metų buvo direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams ir teorinių disciplinų metodinės komisijos pirmininkas. Tuo pat metu vadovavo „Elnio" kombinato mišriajam ir vyrų chorams bei dainų ir šokių ansambliui, medicinos darbuotojų moterų chorui, kultūros namų dainų ir šokių liaudies ansambliui „Jovaras" ir kitiems meno mėgėjų kolektyvams. Surengė nemaža koncertų, dalyvavo Šiaulių miesto ir respublikinėse dainų šventėse.

Nuo 1973 m. V. Žvirblis Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo dėstytojas, 1975–1993 m. choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkas, 1988–1992 m. choro dirigavimo dėstytojas Lietuvos valstybinėje konservatorijoje. Išugdė visą būrį jaunųjų chorvedžių, kurių dalis jau žinomi chorų dirigentai (Martynas Staškus, Dainius Stumbras ir daug kitu).

Nuo 1985 m. kurį laiką buvo Vilniaus medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Rūta" chormeisteriu ir meno vadovu. Koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Vokietijoje, dalyvavo įvairiuose kultūros renginiuose.

V. Žvirblis – Šiaulių miesto ir 1973 m. respublikinio moterų ir vyrų chorų sąskrydžio Šiauliuose dirigentas, respublikinių dainų švenčių konsultantas, chorų apžiūrų ir konkursų žiuri narys. 1980 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Žmona Veronika Vitaitė – pianistė, Lietuvos muzikos akademijos profesorė; duktė Aleksandra Žvirblytė – pianistė, respublikinių ir tarptautinių konkursų laureatė, Lietuvos muzikos akademijos pedagogė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| Cian Ducrot |
| Gimė | 1997 m. rugpjūčio 30 d. (26 metai)Korkas, Airija |
| Žanrai | * Šiuolaikinė suaugusiųjų muzika
* pop
 |
| Veikla | * Dainininkas
* dainų autorius
 |
| Aktyvumo metai | 2018 m. – dabar |
| Įrašų kompanija | * Darkroom
* Interscope
* Polydor
 |
| Svetainė | cianducrot.com |

Sianas Dakrotas (*Cian Ducrot*, g. 1997 m. rugpjūčio 30 d.) – airių dainininkas ir dainų autorius. Karjerą pradėjo 2018 m. mokydamasis klasikinės fleitos Karališkoje Muzikos Akademijoje Londone. Debiutinį dainų rinkinį „Started in College" išleido 2020 m. birželį, po kurio pasirašė kontraktą su „Darkroom" ir „Interscope Records" įrašų kompanijomis.

Didesnio populiarumo susilaukė su singlu „All For You", išgarsėjusiu „TikTok" platformoje ir galiausiai pasiekė 19–ąją vietą Jungtinės Karalystės singlų reitinge. Sekantis singlas, „I'll Be Waiting", pasiekė 16–ąją reitingo vietą. Debiutinis atlikėjo albumas „Victory" išleistas 2023 m. balandį ir pasiekė pirmąją vietą Jungtinės Karalystės albumų reitinge.

Diskografija
------------

**Studijiniai albumai**

* *Victory* (2023)

Išnašos
-------

1. 1 2  Naureen Nashid (2021-03-26). „Introducing: Cian Ducrot". *Euphoria Magazine*. Nuoroda tikrinta 2023-01-31.
2. ↑  „Cian Ducrot – Chewing Gum". *Cork's 96FM*. 2021. Nuoroda tikrinta 2023-01-31.
3. 1 2  „Cian Ducrot: full Official Chart History". Official Charts Company. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
4. ↑  „Charts analysis: Cian Ducrot claims Victory in albums contest". *Music Week*. 2023-08-11. Nuoroda tikrinta 2023-11-01.

Nuorodos
--------

* Oficialus tinklalapis
* Cian Ducrot svetainėje Last.fm
**Sabina Martinaitytė** (g. 1958 m. rugpjūčio 29 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė (sopranas).

Biografija
----------

Baigė Kauno Nemuno vidurinę mokyklą, 1987 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytojos Giedrė Kaukaitė, Vlada Mikštaitė. Nuo 1987 m. Kauno muzikinio teatro solistė. Nuo 1990 m. Lietuvos konservatorijos (dab. Vytauto Didžiojo universiteto Muzikos akademija) Kauno fakulteto profesorė.

Mokiniai: Andrius Apšega, Liudas Mikalauskas, Rytis Janilionis, Mantas Gacevičius, Egidijus Bavikinas, Jurgis Jarašius, Kristina Siurbytė, Ieva Vaznelytė, Nomeda Vilkanauskaitė, Gabrielė Bukinė, Gabrielė Kuzmickaitė, Ugnė Matukaitytė,

Kūryba
------

Atliko stambios formos vokalinių simfoninių kūrinių soprano partiją. Koncertavo kaip solistė ir su instrumentiniai ansambliais. Dainavo Lietuvos operos ir baleto teatre, Klaipėdos muzikiniame teatre, Čikagos lietuvių operoje, Talino, Minsko, Kazanės, Tartu operos teatruose. Gastroliavo Europos šalyse, JAV. Dalyvavo tarptautiniuose muzikos festivaliuose.

Vaidmenys
---------

* Tatjana – Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas
* Eglė – Vytautas Klova. Pilėnai
* Dona Ana, Fiordilidžė – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas, Visos jos tokios
* Neda – Rudžeras Leonkavalis Pajacai
* Margarita – Šarlis Guno. Faustas
* Violeta, Džilda – Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas
* Čio Čio San – Džakomas Pučinis. Madam Baterflai
* Bona Sforca – Giedrius Kuprevičius Karalienė Bona

**Koncertinės partijos**

* Volfgangas Amadėjus Mocartas. „Requiem"
* Džovanis Batista Pergolezis. „Stabat Mater"
* Antonijus Vivaldis. „Gloria"

Įvertinimas
-----------

* 1989 m. jaunųjų atlikėjų konkursas, Kišiniovas – I premija
* Georgo Otso konkursas, Talinas – I premija
* Michailo Glinkos konkursas, Ryga – IV premija
* 2002 m. Kultūros ministerijos premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Vanagienė. *Sabina Martinaitytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 351 psl.
**Angolos ryšiai ir komunikacijos**:

* **Telefonija**
	+ fiksuoto ryšio: 302 991 (2009 m.)
	+ mobilaus ryšio: 14 mln. (2019 m.)

* **Radijas**
	+ Radijo stotys: AM 21, FM 6, 7 trumpųjų bangų (2001).
	+ Radijo naudotojai: 630 000 (1997 m.)

* **Televizija**
	+ Televizijos kanalai: 6 (2006 m.)
	+ Televizorių naudotojų: 150 000 (1997 m.)

* **Internetas**
	+ Interneto tiekėjai: 3 (2019 m.)
	+ Interneto vartotojai: 7 mln. (2017 m.)
	+ Internetinis kodas: .ao

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2020-05-06 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2020-09-24 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Afrikos šalių ryšiai** 

Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena
| **Konstantinas Gaurylius** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. sausio 2 d.Židikai, Mažeikių apskritis |
| Mirė | 1998 m. (~74 metai) |
|  |
| Veikla | visuomenės ir karinis veikėjas |
| Partija | 1943 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Lenino karinė politinė akademija |

**Konstantinas Gaurylius** (1924 m. sausio 2 d. Židikuose – 1998 m.) – Lietuvos visuomenės ir karinis veikėjas, generolas majoras.

Biografija
----------

1940–1941 m. LLKJS Židikų valsčiaus komiteto sekretorius. 1941–1945 m. 16-osios lietuviškosios divizijos karys. Nuo 1943 m. SSKP narys. 1945 m. baigė Podolsko pėstininkų karo mokyklą, 1957 m. Lenino karinę politinę akademiją.

1957–1964 m. bataliono, pulko vado pavaduotojas politiniams reikalams. 1964–1984 m. LSSR karinio komisariato politinio skyriaus viršininkas. 1985–1990 m. LSSR revoliucijos muziejaus direktorius. Buvo Vilniaus rajono sodininkų bendrijos „Dobilas" pirmininku.

Įvertinimas
-----------

* 1978 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Konstantinas Gaurylius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 583-584
Koordinatės: 55°30′31″š. pl. 25°36′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.508508°š. pl. 25.60386°r. ilg.﻿ / 55.508508; 25.60386

|  |
| --- |
| **Utenos Dauniškio gimnazija** |
| Utenos Dauniškio gimnazija herbasUtenos Dauniškio gimnazija herbas |
| Utenos Dauniškio gimnazija |
| **Adresas** | Vaižganto g. 48, Utena |
| **Direktorius(-ė)** | Asta Skeirienė |
| **Mokinių skaičius** | 892 |
| **Įkūrimo data** | 1971 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 72 |

**Utenos Dauniškio gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Utenoje, Vaižganto g. 48, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190182016. Veikia suaugusiųjų mokymo skyrius.

Istorija
--------

Utenos 4-oji vidurinė mokykla pastatyta 1971 m. Tuomet dirbo 59 mokytojai, 35 klasėse mokėsi 1211 mokinių. 1973/74 m.m. pradėta mokyti kabinetine sistema, sustiprintas matematinis mokymas, kuriuo rūpinosi akademikas Vytautas Statulevičius ir kt.

1994 m. įsteigtos realinio profilinio ekonominės pakraipos klasės, kuriose dėstoma pagal Lietuvos „Junior Archievement" programą. Nuo 1993 m. mokykla bendradarbiauja su Norvegijos Kristiansando miesto Gimle vyresnių klasių ekonomikos mokykla.

Mokykloje yra trys mokomieji ir administracinis korpusai, aktų salė, sporto salė, valgykla, informacinis centras. Nuo 1994 m. mokykla siekė gimnazijos statuso. 2003 m. mokykloje vyko akreditacija, Švietimo ir mokslo ministerijos darbo grupė mokyklos veiklą įvertino gerai. 2003 m. rugpjūčio 28 d. Utenos rajono savivaldybės taryba savo sprendimu Dauniškio vidurinę mokyklą pertvarkė į Dauniškio gimnaziją.

Direktoriai
-----------

* 1971–1991 m. Vytautas Mieželis
* 1991–1994 m. Vidmantas Pimpė
* 1994–2000 m. Jonas Tilvytis
* 2000-2015 m. Donatas Juodelė
* nuo 2015 m. Asta Skeirienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2008-09-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Gimnazijos svetainė
Kepler-20f planeta dailininko įsivaizdavimu
**Kepler-20f** – egzoplaneta, skriejanti apie Kepler-20 žvaigždę. Ši planeta reikšminga tuo, kad jos spindulys (1,034+0,100 -0,127 Re) iš visų tuo metu atrastų egzoplanetų mažiausiai skyrėsi nuo Žemės spindulio. 

Kepler-20f yra ketvirta planeta pagal nuotolį nuo savo žvaigždės. Temperatūra (siekia 705 K) joje per aukšta, kad planetos paviršiuje galėtų egzistuoti skystas vanduo. Spėjama, kad Kepler-20f turi vandens garų atmosferą. 

Apie šios bei kitų keturių tos pačios sistemos planetų atradimą buvo paskelbta 2011 m. gruodžio 20 d.

Orbita
------

Kepler-20e ir Kepler-20f palyginimas su Venera bei Žeme
Kepler-20f didysis pusašis yra 0,1104 av, orbitos periodas – 19,57706 dienos (galima paklaida itin maža). Planetos inklinacija – 88,68°, todėl jos tranzitai gali būti stebimi iš Saulės sistemos. Kaip ir kitos tos pačios sistemos planetos, Kepler-20f turi aukštą maksimalų ekscentricitetą – 0,32.

Šaltiniai
---------

1. ↑  NASA Discovers First Earth-size Planets Beyond Our Solar System" Archyvuota kopija 2019-05-04 iš Wayback Machine projekto.. NASA. 2011-12-20.
2. ↑  Planetos duomenys Nasa.gov svetainėje
| Blakvudas |
| --- |
| Blakvudo žiotys Blakvudo žiotys |
| **Ilgis** | 383 km |
| **Baseino plotas** | 22 594 km² |
| **Ištakos** | Artūro ir Balgarapo upių santaka |
| **Žiotys** | Flinderso įlanka (Indijos vandenynas) |
| **Šalys** | Australija |
|  |
|  **Vikiteka** | Blakvudas |

**Blakvudas** (angl. *Blackwood River*) – upė Australijos pietvakariuose, Vakarų Australijos valstijoje. Ilgis 383 km (skaičiuojant nuo Artūro upės ištakų – 523 km), baseino plotas 22 594 km².

Prasideda į rytus nuo Darlingo kalnagūbrio, susiliejus Artūro (*Arthur River*) ir Balgarapo (*Balgarup River*) upėms, pagal kitus duomenis – Artūro ir Boforto (*Beaufort*) upėms. Teka pietvakarių, vakarų, už Bridžtauno – šiaurės vakarų, paskui vėl pietvakarių ir vakarų kryptimi. Žemupyje pasuka į pietus, netoli žiočių praplatėja, sudaro estuariją – Hardžio įlanką (*Hardy Inlet*). Įteka į Flinderso įlanką netoli Ogastos. Aukštupyje vyrauja krūmynai, dirbami laukai ir ganyklos, vidurupyje – eukaliptų miškai, žemupyje – miškai, krūmynai ir dirbami laukai.

Aukštupio baseine yra druskingų ežerų ir šlapynių. Dėl nedidelio kritulių kiekio ir lygaus reljefo jų vanduo Blakvudo žemupį pasiekia tik po stiprių liūčių. Žemupį iki 42 km nuo žiočių veikia jūros potvyniai. Vidutinis kritulių kiekis aukštupio baseine – 400 mm, žemupio – 1100 mm per metus.

Turi 41 intaką, didžiausi – Artūro ir Balgarapo upės, Dininapo (*Dinninup Brook*), Balingapo (*Balingup Brook*) ir Šv. Jono (*St. John Brook*) upeliai. Didžiausios gyvenvietės prie Blakvudo: Bojap Brukas, Bridžtaunas, Nanapas ir Ogasta.

Upę britų kapitono (vėliau viceadmirolo) Henrio Blakvudo garbei 1830 m. pavadino kapitonas ir Gulbių upės kolonijos gubernatorius Džeimsas Sterlingas (*James Stirling*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Blakvudo upė*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
2. 1 2  *Map of Backwood River, WA*, Bonzle.com. Nuoroda tikrinta 2022-09-26.
3. ↑  *Map of Arthur River, WA*, Bonzle.com. Nuoroda tikrinta 2022-09-26.
4. 1 2 3  *Blackwood River*, Department of Water and Environmental Regulation, Government of Western Australia. Nuoroda tikrinta 2022-09-26.
5. ↑  *Origins of Legislative Assembly Electoral Division Names*, Parliamentary Library of Western Australia. Nuoroda tikrinta 2022-09-26.
| **Podalonia luffii**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Plėviasparniai  *( Hymenoptera)* |
| Antšeimis: | Bitiniai  *( Apoidea)* |
| Šeima: | Smiltvapsvės  *( Sphecidae)* |
| Gentis: | Podalonia  *( Podalonia)* |
| Rūšis: | Kopinė smiltvapsvė  *( Podalonia luffii)* |

 |
| Binomas |
| ***Podalonia luffii***Saunders, 1903  |

**Kopinė smiltvapsvė** (*Podalonia luffii*) – smiltvapsvių (*Sphecidae*) šeimos bitinis vabzdys, paplitęs Vakarų Palearktikoje. Gyvena Vakarų Europoje palei Atlanto vandenyno, Šiaurės ir Baltijos jūrų pietines pakrantes, taip pat Vidurio Europos, Ukrainos, Rusijos ir Kazachstano stepėse. 

Kopinė smiltvapsvė įrašyta į Lietuvos raudonosios knygos 3(R) kategoriją (retos rūšys). Lietuvoje pavienių individų sutinkama Kuršių nerijoje, Juodkrantės ir Nidos apylinkėse, taip pat buvo rasta buvusiame Rūdninkų kariniame poligone. Tai stenotopinė rūšis, būdinga Pilkųjų kopų buveinėms.

Biologija
---------

Smiltvapsvės skraido nuo nuo birželio iki rugpjūčio pabaigos. Minta nektaru, tupia ant gvaizdžių, zundų, gubojų ir kitų smėlynuose augančių augalų. Lervų maistui patelės medžioja drugių, dažniausiai pelėdgalvių vikšrus. Auką ji numarina geluonimi ir slepia išraustame urvelyje, kur ant grobio padeda kiaušinėlį. Po to urvelį palieka ir užkasa. Išsiritusi lerva suėda vikšrą, po to supina kokoną, kuriame ji peržiemoja. Pavasarį virtusi lėliuke, netrukus išskrenda suaugėliu.

Literatūra
----------

* Manfred Blösch. *Die Grabwespen Deutschlands: Lebensweise, Verhalten, Verbreitung*. 1. Auflage. Goecke & Evers, 2000, ISBN 3-931374-26-2.
* Пулавский В. В. *Podalonia*. С.180–181. (Определитель насекомых европейской части СССР, Sphecidae) Л. Наука, 1978

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 153 p. ISBN 978-9955-692-71-3
**Pogimdyvinė depresija** – depresija, atsiradusi pogimdyviniame laikotarpyje. Paprastai prasideda moterims per pirmus mėnesius po gimdymo, rečiau – po gimdymo praėjus pusmečiui ar auginant iki vienerių metų kūdikį. Gali tęstis keletą mėnesių ar ilgiau ir pasireiškia susilpnėjusiu malonumo pojūčiu (anhedonija), taip pat kaip stiprūs emocijų svyravimai, išsekimas, beviltiškumo, kaltės jausmas (kyla dėl tariamo nesugebėjimo pasirūpinti savo vaiku). Dažnai juos lydi verksmingumas, dirglumas, nerimas, panika, prislėgta nuotaika, motyvacijos stoka. Kartais kamuoja įkyrios mintys ar baimės apie galimą kūdikio ar savęs žalojimą ar net apima abejingumo ar atsiribojimo jausmas nuo savo kūdikio. Gali būti sutrikęs miegas (nemiga), pakitęs apetitas (padidėjęs ar sumažėjęs). Tokia būsena sukelia intensyvią motinos kančią, sutrikdo normalų šeimos gyvenimą. Dėl motinos depresijos sutrinka jos ir kūdikio ryšys, gali pablogėti vaiko emocinė ir kognityvinė raida. Apie 20 % moterų patiria šį sutrikimą.

Pagrindiniai veiksniai, lemiantys šios ligos atsiradimą, yra genetiniai, hormoniniai (po gimdymo moters organizme keičiasi hormonų pusiausvyra, kuri atsiliepia ir nuotaikos pokyčiams), psichologiniai bei įvairūs socialiniai stresą keliantys veiksniai. Didesnė rizika susirgti pogimdyvine depresija kyla moterims, kurios yra sirgusios depresija ar nerimo sutrikimais. Pastebėta, jog dažniau suserga tos moterys, kurioms atliekama skubi cezario pjūvio operacija, taip pat tos, kurios nėštumo metu yra keletą kartų hospitalizuojamos. Šis sutrikimas gali išsivystyti ir tuomet, kai patiriamas fizinis ar psichologinis smurtas artimoje aplinkoje. Neplanuotas nėštumas, artimos aplinkos palaikymo trūkumas, konfliktai su partneriu taip pat didina depresijos tikimybę.

Nemaišytina su pogimdyvine melancholija, kuriai būdingi panašūs simptomai į depresijos, tik šie nebūna tokie stiprūs ir nesutrikdo asmens funkcionavimo. Paprastai pogimdyvinė melancholija prasideda savaitę po gimdymo ir gali tęstis apie 2–3 savaites, ji praeina savaime. Šiai būsenai kaip ir depresijai taip pat būdingi nuotaikos svyravimai, dirglumas, nerimas, sunkumas susikaupti, nemiga, verksmingumas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Pogimdyvinė depresija". *Pagalba sau*. Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija. Nuoroda tikrinta 2022-07-20.
2. 1 2 3  „Pogimdyvinė depresija: viskas, ką reikia žinoti patiriančioms liūdesį po gimdymo". *LRT*. 2021-12-23. Nuoroda tikrinta 2022-07-20.
3. 1 2 3  „Postpartum Depression". *MedLinePlus*. National Library of Medicine. Nuoroda tikrinta 2022-07-20.
| **Stasys Krikščikas** |
| --- |
|  |
| apie 1931 metus |
| Gimė | 1907 m. gegužės 28 d.Kilučiai, Biržų valsčius |
| Mirė | 1993 m. liepos 21 d. (86 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinės |
|  |
| Veikla | agronomas, karinis veikėjas |
| Partija | 1956 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

Stasys Krikščikas su Lietuvos kariuomenės kapitono uniforma
**Stasys Krikščikas** (1907 m. gegužės 28 d. Kilučiuose, Biržų valsčius – 1993 m. liepos 21 d. Kaune) – Lietuvos agronomas, biomedicinos mokslų daktaras, sovietinis karinis veikėjas.

Biografija
----------

1926 m. baigė Biržų gimnaziją, 1931 m. Kauno karo mokyklą, tarnavo Lietuvos kariuomenėje; 1939 m. kapitonas.

1940–1941 m. Raudonosios armijos 29-ojo teritorinio korpuso haubicų pulko baterijos vadas. 1941 m. baigė aukštuosius karininkų kursus Solnečnogorske. Nuo 1943 m. 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos artilerijos pulko diviziono vadas, šaulių pulko artilerijos viršininkas. 1944 m. vasario 13 d. su kitais buvusiais Lietuvos Respublikos karininkais, tarnaujančiais 16-ojoje divizijoje, pasirašė kreipimąsi į Lietuvos kariuomenės karininkus, likusius Lietuvoje, raginantį nekovoti su artėjančia sovietine kariuomene. 1944–1950 m. 50-osios divizijos artilerijos pulko vadas; 1944 m. papulkininkis.

1946–1956 m. dėstė Kauno aukštosiose mokyklose. 1950 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1956–1988 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1966 m. docentas. 1964 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. Mokslinio darbo kryptis – bulvės, linai, netradiciniai pašariniai augalai. Paskelbė mokslinių straipsnių.

Palaidotas Kaune, Romainių kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Ankstyvųjų bulvių auginimas / Stasys Krikščikas, Kostas Bėčius. – Vilnius, 1961. – 104 p.
* Augalininkystės ir pievininkystės laboratoriniai darbai. – Vilnius, 1962. – 244 p.
* Augalininkystės laboratoriniai ir praktikos darbai. – Vilnius, 1972. – 203 p.
* Ankstyvosios bulvės / Stasys Krikščikas, Kostas Bėčius. – Vilnius: Mokslas, 1979. – 178 p.: iliustr.

Įvertinimas
-----------

* 1937 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stasys Krikščikas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 398-399
2. ↑  Juvencijus Petrulis. *Stasys Krikščikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 37 psl.
3. ↑
**Vladas Didžiokas** (1889 m. rugsėjo 1 d. Vilnius – 1942 m. spalio 7 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas, grafikas, scenografas.

Biografija
----------

Žmona Barbora Didžiokienė. Mokėsi Vilniuje privačioje realinėje gimnazijoje ir I. Trutnevo piešimo mokykloje. 1911–1915 m. studijavo Sankt Peterburgo A. Štiglico techninio piešimo mokykloje, 1917–1918 m. mokėsi Peterburgo dailės akademijoje.

1918 m. grįžo į Vilnių. 1919 m. persikėlė į Kauną. 1920 m. išvyko į Rusiją, buvo suimtas. 1921 m. grįžo į Lietuvą, dirbo scenografu Kauno teatruose. 1922–1940 m. dėstė Kauno meno mokykloje.

Kūryba
------

Sukūrė litografijų („Autoportretas" 1923 m. Žmonos portretas 1924 m.), scenovaizdžių, nutapė psichologinių portretų („Juozas Tallat-Kelpša", „Juozapas Albinas Herbačiauskas", abu 1925 m. „Antanas Sodeika", „Marijona Rakauskaitė Karmen rolėje", abu 1926 m.), peizažų („Ronžė", 1926 m. „Bitynas" 1938 m.). Kūriniai apibendrintų formų, ryškių spalvų.

Scenografija
------------

* Džiuzepė Verdis. Rigoletas, 1921 m.
* Šarlis Guno. Faustas, 1924 m.
* Frydrichas Šileris. Plėšikai, 1928 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Gasiūnas. *Vladas Didžiokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 733 psl.