recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Jurgaičių kaimo kapinės |
| --- |
| Aptvertos kapinės, dešinėje - senasis ąžuolas |
| 

Jurgaičių kaimo kapinėsJurgaičių kaimo kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°29′48″š. pl. 21°33′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.496684°š. pl. 21.561101°r. ilg.﻿ / 55.496684; 21.561101Koordinatės: 55°29′48″š. pl. 21°33′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.496684°š. pl. 21.561101°r. ilg.﻿ / 55.496684; 21.561101 |

 |
| Vieta | Šilutės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Švėkšnos seniūnija |
| Plotas | 0,1 ha |
| Naudotas | riboto laidojimo |

**Jurgaičių kaimo kapinės** - kapinės, esančios Šilutės rajono savivaldybėje, Jurgaičių kaime (Švėkšnos sen.), apie 2 km į šiaurę nuo Inkaklių, 150 m į vakarus nuo pagrindinio Jurgaičių kelio. Jos riboto laidojimo, užima 0,1 ha plotą. Kapinės įsikūrusios pamiškėje, sutvarkytos, aptvertos medine tvora. Kapavietes senų medžių paunksmėje žymi apie dešimt antkapinių paminklų ir kryžių. Kapinių priekyje, šalia vartelių, auga saugomas 5 m apimties Jurgaičių ąžuolas. Prie kapinių pastatyta drožinėta medinė lenta su įrašu *Jurgaičių kapinės ir ąžuolas*.

Kapai
Apie 250 m į šiaurę aptiktas skalviams priskiriamas Jurgaičių kapinynas, žvalgytas 1961 m. Kapinyne rasta gausių įkapių.

Jurgaičių kapinėse palaidotas signataras Juozas Karvelis (1934–2018).

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jurgaičių kaimo kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje esančių kapinių sąrašas. 82. Jurgaičių k. kapinės
Ed Heinemann
**Edas Heinemanas** (*Ed Heinemann*, *Edward Henry Heinemann*; 1908 m. kovo 14 d. *Saginaw* mieste, Mičiganas, JAV – 1991 m. lapkričio 26 d.) – garsus JAV lėktuvų konstruktorius, dirbęs *Douglas Aircraft* kompanijoje.

Biografija
----------

Edvardas Heinemanas gimė *Saginaw* mieste (Mičiganas, JAV). Būnant vaiku su šeima persikraustė į Los Andželą (Kalifornija). 1926 m. įsidarbino *Douglas Aircraft* kompanijoje braižytoju, bet po keleto mėnesių buvo atleistas. Kurį laiką dirbo *International Aircraft*, *Moreland Aircraft* ir *Northrop* kompanijose, o vėliau vėl ėmė dirbti *Douglas Aircraft* kompanijoje.

1936 m. tapo *Douglas Aircraft* vyriausiuoju inžinieriumi. Kompanijoje dirbo iki 1960 m. kai perėjo į *Guidance Technology*. 1962 m. perėjo į *General Dynamics*, kur tapo vienu iš viceprezidentų, prižiūrėjo F-16 kūrimą. Į pensiją išėjo 1973 m.

Jo požiūris į lėktuvų kūrimą buvo apibūdinamas posakiu – reikia imti patį galingiausią variklį ir aplink jį sukonstruoti lėktuvą.

Lėktuvai
--------

Dirbdamas *Douglas Aircraft* Heinemanas sukūrė daugiau kaip 20 karinių lėktuvų JAV Kariniam laivynui. Dalis E. Heinemano sukonstruotų lėktuvų:

* SBD Dauntless pikiruojantis bombonešis
* A-20 Havoc šturmo lėktuvas
* A-26 Invader šturmo lėktuvas
* A-1 Skyraider šturmo lėktuvas
* A-3 Skywarrior bombonešis
* A-4 Skyhawk lengvasis bombonešis
* F3D Skyknight naktinis naikintuvas
* F4D Skyray lėktuvnešio naikintuvas
* Douglas Skyrocket ir Douglas Skystreak tirimieji lėktuvai

Vienas pirmųjų E. Heinemano sukurtų lėktuvų buvo monoplanas *Moreland M-1 Trainer* (1929 m.). Dėl 1929 m. krizės šių lėktuvų buvo parduota nedaug.[1]

Apdovanojimai
-------------

* 1953: aviacijos premija *Collier Trophy* (už naikintuvą F4D Skyray)
* 1978: medalis *Guggenheim Medal*
* 1981: įrašas Nacionalinėje aviacijos Šlovės salėje (*National Aviation Hall of Fame*)
* 1983: medalis *National Medal of Science*

JAV karinio jūrų laivyno oro sistemų vadovybė kasmet asmenims ar jų grupėms teikia *Edvardo H. Heinemano premiją* (*Edward H. Heinemann Award*) už žymius nuopelnus kuriant lėktuvus.

Nuorodos
--------

1. ↑  Orbis 1985, page 2560
Alfonsas Basalykas
**Alfonsas Basalykas** (1924 m. kovo 28 d. Balainių eiguvoje netoli Jaskonių, Varėnos valsčius – 1986 m. birželio 30 d. Vilnius) – Lietuvos geografas, geografijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1947 m. baigė Vilniaus universitetą. Atlikęs tyrimus visame Nemuno upyne 1951 m. parašė ir 1953 m. apgynė kandidatinę disertaciją „Nemuno upyno slėniai Lietuvos TSR ribose (slėnių sistemos geomorfologinė analizė)". 1966 m. geografijos mokslų daktaras.

1947–1986 m. Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Geografijos katedros laborantas, asistentas, dėstytojas, nuo 1968 m. Bendrosios geografijos ir kartografijos katedros vedėjas. Nuo 1968 m. profesorius. 1967–1986 m. Lietuvos geografų draugijos pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Lietuvos upių slėnių sistemos periglacialinių procesų tyrimo pradininkas. Išplėtė glacigeninio reljefo tyrimus, suskirstė Lietuvą fiziniais geografiniais rajonais, sukūrė morfometrinę reljefo klasifikaciją, sudarė kraštovaizdžių tipologinio ir regioninio skirstymo sistemas, paskelbė kraštovaizdžio geosisteminės organizacijos koncepciją. Parašė darbų apie Lietuvos reljefo genezę, upių slėnių sandarą ir raidą, fizinį geografinį ir landšaftinį rajonavimą, determinuotą kraštotvarką (kraštovaizdžių antropogenizaciją).

Bibliografija
-------------

* Lietuvos upės, 1956 m.
* Lietuvos TSR fizinė geografija t. I, atsakingasis redaktorius ir vienas autorių, 1958 m.
* Lietuvos TSR fizinė geografija, t. 2, 1965 m.
* Lietuvos TSR kraštovaizdis, 1977 m.
* Žemė – žmonijos buveinė, 1985 m.

Įvertinimas
-----------

* 1959 m. LTSR valstybinė premija
* 1979 m. LTSR valstybinė premija už darbus apie Lietuvos gamtinius teritorinius kompleksus ir kraštotvarkos geografinius aspektus

Literatūra
----------

* Geografas profesorius Alfonsas Basalykas. Sudarytojai Jonas Milius, Regina Prapiestienė, Vilnius, 2005 m. ISBN 9986-19-795-3

Šaltiniai
---------

1. ↑  ALFONSAS BASALYKAS Archyvuota kopija 2010-06-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Alfonsas Basalykas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 689 psl.
Koordinatės: 35°39′33″ š. pl. 34°34′25″ r. ilg.﻿ / ﻿35.65917°š. pl. 34.57361°r. ilg.﻿ / 35.65917; 34.57361

Apaštalo Andriejaus vienuolynas
**Apaštalo Andriejaus vienuolynas** (gr. Απόστολος Ανδρέας) – vienuolynas, esantis Karpazo pusiasalyje, į pietus nuo Apaštalo Andriejaus kyšulio – šiaurryčiausio Kipro salos taško.

Vienuolynas yra viena iš svarbiausių Kipro stačiatikių šventenybių. Pastato atsiradimo smulkmenos nėra žinomos. Pasak legendos, I a. šią vietą aplankė apaštalas Andriejus, po kurio maldos iš uolos prasiveržė šaltinis, kurio vanduo turėjo gydomųjų savybių. Šaltinio tėkmė išliko iki šių dienų. Vienuolyno egzistavimas paminėtas XII a. pab. o nuo XV a. žemėlapiuose pats šiaurryčiausias salos taškas vadinamas Apaštalo Andriejaus kyšuliu. XVIII a. anglo Ričardo Pokako liudijimu, vienuolyne gyveno keli vienuoliai. Dabartinė vienuolyno istorija ir atgimimas prasidėjo XIX a. vid. kai vadovaujant kunigui Jonui iš Rizokarpazo, buvo pastatyta nauja šventykla. 1967 m. į vienuolyną buvo pernešta dalis apaštalo relikvijų.

Atsižvelgiant į tai, kad nuo 1974 m. teritoriją kontroliuoja Šiaurinis Kipras, Karpazo vyskupas gyvena graikinėje salos pusėje, o ten pat gyvenantys maldininkai turi sunkumų lankyti cerkvę. Tik nuo 2003 m. buvo oficialiai leista atlikti religines apeigas, taip pat buvo panaikinti kai kurie suvaržymai Kipro graikams lankyti šventyklą. Vienuolyną saugo UNESCO.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Кипр. Святые места
2. ↑  Pravoslavie.Ru / Монастырь апостола Андрея Первозванного на Кипре
3. ↑  В монастырь св. Андрея теперь пускают за 1 евро Archyvuota kopija 2009-11-19 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Apaštalo Andriejaus vienuolynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – įvairios problemos žr. aptarimą**Jei galite, sutvarkykite.** |

**Echolokacija** – aktyvios akustinės lokacijos (nuotolio iki objekto ir arba greičio nustatymo) būdas, kai siunčiami garso pliūpsniai, kurie atsispindi nuo įvairių objektų ir aidu grįžta atgal. Pagal trukmę tarp pliūpsnio pasiuntimo ir jo aido grįžimo sužinomas atstumas iki objekto, pagal pliūpsnio dažnio pokyčius (Doplerio efektas) – objekto judėjimo greitis.

Tobulesnis echolokacijos variantas, kai grįžtantys signalai, fiksuojami jutiklių matrica, leidžia realizuoti akustinę regą. Tokiais įtaisais galima matyti erdvinius vaizdus, nors jų maksimali skyra (skiriamoji geba) yra prastesnė už optinės regos. Akustinę regą naudoja dalis jūros gyvūnų ir šikšnosparniai.

Biologinė echolokacija
----------------------

Echolokacija, atsiradusi biologinės evoliucijos metu. Echolokuojantys gyvūnai paprastai naudoja ultragarsą.

Echolokuodami gyvūnai orientuojasi aplinkoje judėdami, ieško maisto, aptinka priešus ir kliūtis.
būdas, kuriuo gyvūnai pajunta daiktus ar maistą. Jie siunčia aukšto dažnio garsų pliūpsnius. Šių garsų aidas grįžta iki gyvūno, kuris pagal aidą nustato, kas yra netoliese.

Echolokacija naudojasi šikšnosparniai, banginiai ir delfinai.

Žmonės, tyrinėdami biologinę echolokaciją, ėmė kurti techninės echolokacijos įtaisus (bionika).

Techninė echolokacija
---------------------

**Techninė echolokacija** – echolokacija techniniais įtaisais.

### Echolokacija vandenyje

Įtaisai – echolokatoriai, echolotai, sonarai.

Naudojama vandens telkinių gyliui matuoti ir dugnalapiams sudarinėti, žvejyboje – žuvų telkiniams aptikti, karyboje – povandeniniams laivams, torpedoms, plaukiojančioms minoms aptikti.

### Echolokacija dujose

Įtaisai – ultragarsiniai tolimačiai.

Naudojama gamybos linijose ir pan.

### Echolokacija kietose medžiagose ir kūnuose

Techninė echolokacija yra ir ultragarsinė diagnostika, naudojama technologijose (pvz. plyšiams ir tuštumoms metalo detalėse aptikti metalurgijoje), medicinoje (organų pokyčiams aptikti) ir t. t.
| **Ziri ibn Atija** |
| --- |
| Maroko sultonas |
| Magravų dinastija |
| Mirė | 1001 m. |
| Maroko sultonas |
| Valdė | 987 m. - 1001 m. (~14 metų) |

**Ziri ibn Atija** (**Ziri ibn 'Atiyya ibn Abd Allah ibn Tabādalt ibn Muhammad ibn Khazar az-Zanātī al-Maghrāwī al-Khazarī**, m. 1001 m.) – pirmasis Magravų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 987 m. iki mirties 1001 m.

Istorija
--------

Žlugus Idrisidų dinastijai, Marokas atiteko Kordobos Omejadų kalifatui. 987 m. kalifas Hišamas II (Hisham II) Fesui, Tlemsenui vadovauti paskyrė berberų genties Zenata karalių Ziri ibn Atiją. 991 m. jis užkariavo visą Magrebą ir buvo nuvykęs į Kordobą, kur jam suteikė vizirio titulą, bet grįžęs namo jis save vadino emyru. 994 m. sostinę iš Feso jis perkėlė į naujai pastatytą miestą Udždą. 996 m. Ziri sukilo prieš Omejadus ir visi jų valdininkai buvo išvyti į Ispaniją. Kitais metais ispanų armija persikėlė į Afriką ir prie Tanžero po dviejų pralaimėtų mūšių Ziri teko bėgti. Feso gyventojai uždarę vartus jo neįsileido, bet 998 m. spalio 13 d. įsileido ispanus. Ziri ibn Atija pabėgo į Sacharą, ten subūrė Zenata berberų gentis, užėmė Tiaretą ir norėjo užkariauti visą vakarų Alžyrą, priklausantį Fatimidams. Bet 1001 m. Ziri mūšyje buvo sužeistas ir mirė.

Nuorodos
--------

* *Musulmonų vadovai*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Idrisidų dinastija** | **Magravų dinastija**987-1001 | Po to:**Almiza ibn Ziri** |
Šv. Petro aikštė vedanti į Apaštalų rūmus
**Apaštalų rūmai** yra oficiali popiežiaus rezidencija Vatikano mieste. Šie rūmai dar žinomi kaip **Šventieji rūmai**, **Popiežiaus rūmai** ir **Vatikano rūmai**. 

Dabartinio varianto statybos darbai buvo pradėti 1589 m. balandžio 30 d. popiežiaus Siksto V iniciatyva. Įvairios vidinės detalės buvo užbaigtos vėlesnių popiežių, Urbono VII, Inocento XI ir Klemenso VIII, pontifikavimo laikotarpiais.

Kita reikšmė
------------

Terminas **Apaštalų rūmai** (angl. *Apostolic Palace*) taip pat buvo paminėtas kompiuteriniame žaidime *Civilization IV: Beyond the Sword*, kur žaidėjas galėjo įkurti šiuos rūmus, kurie atstodavo simbolinį žaidėjo civilizacijos religijos židinį.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Popiežius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *The lives of the modern painters, sculptors and architects* – Giovanni Pietro Bellori
2. ↑  *Civilization IV: Beyond the Sword* oficialus tinklalapis Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 41°54′13″ š. pl. 12°27′23″ r. ilg.﻿ / ﻿41.90361°š. pl. 12.45639°r. ilg.﻿ / 41.90361; 12.45639
**Stasys Danisevičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1957 m. rugsėjo 17 d. (64 metai) |
| Gimimo vieta | Panevėžys, Lietuva |
| Ūgis | 1,77 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | *baigęs karjerą* |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1976–1986198019861987–19881990–1992 | Žalgiris Vilnius→Iskra Smolensk *(skol.)*Kolos Nikopol Atlantas Klaipėda Panerys Vilnius | 288 (34)40 (5)12 (1)65 (12) ? (10) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1992 |  Lietuva | 11 (0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2011. |

**Stasys Danisevičius** (g. 1957 m. rugsėjo 17 d. Panevėžyje) – buvęs Lietuvos futbolininkas, saugas.

Biografija
----------

TSRS sporto meistras (1979 m.) Pirmasis treneris – A.Balilionis (Panevėžys). Žaidė Vilniaus „Žalgiryje" (1976–1986 gegužės mėn.), Iskra Smolensk (1980), Kolos Nikopol (1986), Klaipėdos „Atlante" (1987–1988), Vilniaus „Panerio" (1990–1992) komandose, Lietuvos rinktinėje. 1979 ir 1984 m. geriausias Lietuvos futbolininkas. „Žalgiryje" sužaidė 288 rungtynes, įmušė 34 įvarčius. 1987 m. buvo išrinktas geriausiu LTSR futbolininku. Aukštasis išsilavinimas (1979 m. baigė LVKKI)

Nuorodos
--------

* Futbolinis.lt
* National-football-teams.com
* Footballdatabase.eu
* Worldfootball.net
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Jurdaičių dvaras |
| --- |
| Vieta | Jurdaičiai |
| Įkurtas | 1765 m. |
| Bajorų giminės | Komarai |
| Savininkas | Vladislovas Komaras |

**Jurdaičių dvaras** – dvaras, esantis šiaurės Lietuvoje, Joniškio r. greta kelio  **1608**  Skaistgirys–Jurdaičiai–Jankūnai , įrašytas į Kultūros vertybių registrą, unikalus kodas 133.

Istorija
--------

1765 m. dvarą įsteigė Šiaulių ekonomijos administratorius Antanas Tyzenhauzas.

1801 m. rugpjūčio 9 d. iš grafų Zubovų Jurdaičių raktą kartu su beržėnų rakto Jankūnų kaimų (viso 210 valakų, 547 vyrų "sielų") už 105.698 rublių įsigijo diplomatas Kuršo grafas Johanas von Medemas (*Christoph Johann\* Friedrich von Medem*, 1763–1838).

1849 m. grafo Johano von Medemo palikuoniai Teodoras (*Theodor Carl Graf von Medem*, 1805-1890), Paulius (*Pawel Iwanowitsch von Medem*, 1800–1854), Liudvikas (*Ludwig Johann Friedrich Graf von Medem*, 1814–1891) ir Julijonas (*Juli Iwanowitsch von Medem*, \*1814) Jurdaičių dvarą su Jankūnų (*Grafenad*), Butniūnų (*Medemshof*), Bijeikių (*Luzinhof,* pavadinta žmonos Maria Elisabeth Luise von Medem (von der Pahlen, 1778–1837) garbei) su 11 kaimų (Endriškiai, Gimbūčiai, Normančiai, Drąseikiai, Bilžiai, Kyburiai, Bičiušiai, Ročkiai, Miknaičiai, Mančiai, Toliočiai, viso 88 dūmai, su 675 "vyriškomis" ir 695 "moteriškomis" sielomis, 7 laisvaisiais) už 130 000 sidabro rublių pardavė Vladislovui Komarui (Juozapo).

1854 m. dvarą sudarė 4 dvarai ir palivarkai (Jurdaičiai, Jankūnai, Butniūnai, Bijeikiai) ir 11 kaimų, valdė 8542 dešimtines 1759 kv. sieks. žemės, kurios leista naudotis valstiečiams: 91 deš. - sodybinių sklypų, 1664 deš. 396 kv. skieks. - ariamos, 1891 deš. 1798 kv. sieks. - pievų, surašytos 675 "vyriškos sielos" ir 719 "moteriškos").

Jurdaičių dvaras tarpukario Lietuvos respublikos laikotarpiu priklausė bajorui Vladislovui Komarui. Komaro dvarų centras buvo Satkūnai. Be Jurdaičių dvaro, V. Komarui priklausė dar daug dvarų: Ąžuolynėje, Butniūnuose, Matalynėje, Baisogaloje ir kt. Iki 1926 m. žemės reformos dvarui priklausė apie 200 ha žemės; po jos – tik 80 ha. Dvaras turėjo nemažai pastatų, bet tik nedidelė dalis išlikusi iki mūsų dienų. Gražiu architektūros stiliumi žavi dvaro rūmai. Prieš keletą metų jie buvo restauruoti. Šalia dvaro rūmų išliko buvusių dvaro sandėlių fragmentai. Maždaug už 4 km nuo Jurdaičių esančiame Jankūnų kaime stovi V. Komaro dvaro klėtis.

1940 m. dvaras nacionalizuotas, jame įkurta mokykla. 1953 m. jame įkurti senelių ir invalidų namai (dabar pensionas).
| **Stasys Jackūnas** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. gegužės 8 d. (71 metai)Bajorai, Ukmergės rajonas |
| Tėvas | Juozas |
| Sutuoktinis (-ė) | Felicija Jackūnienė |
|  |
| Veikla | partinis bei politinis veikėjas |
| Partija | 1975 m. SSKP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Stasys Jackūnas** (g. 1952 m. gegužės 8 d. Ukmergėje) – Lietuvos ir Ukmergės rajono partinis bei politinis veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Ukmergės vidurinę mokyklą-internatą. 1971–1973 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1974–1978 m. LLKJS Širvintų rajono komiteto instruktorius. 1978–1982 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje. 1982–1985 m. LKP Ukmergės rajono komiteto instruktorius, nuo 1985 m. sekretorius. Nuo 1989 m. sovietų KGB rezervo karininkas, kapitonas.

Ukmergės rajono savivaldybės Pivonijos seniūnijos, 2003–2013 m. Ukmergės miesto seniūnijos seniūnas. 2013–2019 m. savivaldybės administracijos direktorius.

Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys.

Nuo 2001 m. LSDP Ukmergės rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2003 m. 2007 m. 2011 m. ir nuo 2019 m. Ukmergės rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  KGB rezervo sąraše – ir ukmergiškių pavardės
3. ↑
4. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
| Jurgaičių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Jurgaičių kapinynasJurgaičių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°29′56″š. pl. 21°33′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.498814°š. pl. 21.559646°r. ilg.﻿ / 55.498814; 21.559646Koordinatės: 55°29′56″š. pl. 21°33′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.498814°š. pl. 21.559646°r. ilg.﻿ / 55.498814; 21.559646 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Švėkšnos seniūnija |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1961 |
| Tirtas | 1967-1968 m. |

**Jurgaičių kapinynas** arba *Jomantų kapinynas*, dar vadinamas *Milžinkapiais*, kultūros vertybės kodas A493P – kapinynas Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Jurgaičių ir Jomantų (Švėkšnos seniūnija) kaimų, Teisinos kairiajame krante.

Tyrimai
-------

Kapinyno pietrytiniame pakraštyje, netoli Jurgaičių kaimo kapinaičių, buvę 2 pilkapiai ar kapai, apjuosti akmenų vainikais. Juos ardant 1961 m. rasta I a. – III a. papuošalų. 1967 m. istorijos institutas (tyrimų vadovė Laima Nakaitė-Vaitkunskienė) ištyrė 358 m² kapinyno plotą. Rasti vieno sudeginto ir 22 nedegintų VII a. – VIII a. mirusiųjų kapai bei dvi apeiginės duobės. Penkiuose kapuose mirusieji (vyrai) buvo palaidoti su žirgais. Kapuose rasta daug įkapių – geležinių ietigalių ir dalgių, žalvarinių ir sidabrinių kabučių, žalvarinių segių, apyrankių, smeigtukų, žirgų aprangos liekanų, iš viso apie 450 radinių. 1968 m. ištirtas vienas suardytas kapas.

Kapinynas priskiriamas skalviams ir datuojamas I tūkstantmečiu ar II tūkstantmečio pradžia. 1961 m. ir 1967 m. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Švėkšnos vidurinės mokyklos muziejus, 1968 m. – Palangos Gintaro muziejus. Į vakarus nuo kapinyno yra Jomantų piliakalnis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kapinynas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Jurgaičių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
Koordinatės: 55°09′00″ š. pl. 24°31′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.15000°š. pl. 24.52778°r. ilg.﻿ / 55.15000; 24.52778
**Pageležių raistas** – pelkė Vidurio Lietuvoje, Ukmergės bei Jonavos rajonuose, piečiau Pageležių ties Ruginiais (Veprių seniūnija). Plotas – 175 ha. Prateka Geležė.

Iki durpyno įkūrimo 70 % raisto buvo žemapelkė, 30 % – tarpinio pobūdžio. Durpių sluoksnis buvo ~3,1 m, vietomis iki 4,4 m. Durpių vidutinis susiskaidymas 35 %, peleningumas 14,1 %, drėgnumas 85 %.

Nuo 1962 m. Jonavos durpių įmonė Pageležių raiste pradėjo kasti durpes. 1985 m. įmonė durpyne pagamino 9700 t durpių kraiko ir 2700 t durpių želdiniams.

Pageležių raisto durpynėlis stipriai nusausintas, mineralizuojasi, apauga beržais, gluosniais, pakraščiais užsodintas pušaitėmis. Durpynėlyje rasta retųjų drugių (juodataškis melsvys, smiltyninis melsvys, smiltyninė hesperija, auksuotoji šaškytė. Čia taip pat gyvena nendrinės rupūžės, griežlės, putpelės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pageležių raistas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 264
2. ↑   Pageležių raistas // Jonavos krašto gamta (sudarytojai Vidmantas Malinauskas ir Jonas Augustauskas). „Piko valanda", Marijampolė, 2001. 41 psl.
3. ↑  Jonavos rajono augalija ir gyvūnija (doc)
| Keričas*Kericho* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

KeričasKeričas

01°22′0″ p. pl. 35°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.36667°š. pl. 35.30000°r. ilg.﻿ / 1.36667; 35.30000﻿ (Keričas)Koordinatės: 01°22′0″ p. pl. 35°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿1.36667°š. pl. 35.30000°r. ilg.﻿ / 1.36667; 35.30000﻿ (Keričas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Kenijos vėliava Kenija |
| **Apskritis** | Keričo apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 107 941  |
| **Altitudė** | 2 000 m |

**Keričas** (suah. *Kericho*) – miestas Kenijos vakaruose, į pietryčius nuo Kisumu, Mau miško pakraštyje. 35 100 gyventojų (2004 m.). Apskrities centras. Per Keričą eina Kisumu–Nakuru plentas, yra oro uostas. Arbatmedžių auginimo regiono (didžiausio Afrikoje) prekybos centras. Arbatos džiovyklos. Keričyje yra didžiausia pasaulyje ištisa arbatmedžių plantacija.

Veikia Švč. Trejybės bažnyčia (pastatyta 1952 m.), didžiausia Afrikoje sikhų gurudvara, Kabiangos universitetas, Kenijos aukštumų evangelikų universitetas, arboretumas.

Keričo arbatmedžių plantacija

Istorija
--------

Keričas yra nilotų tautos kipsigių (kalendžinų) žemėse. Iškilo XIX a. britams įveisus arbatos plantacijas. Čia atkeldinta daug pandžabiečių sikhų iš Indijos.

Sportas
-------

* Zoo Kericho FC (futbolo klubas);
* *Gryn* arba Žaliasis stadionas (angl. *Green Stadium*), kuris talpina 3 tūkst. žiūrovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Keričas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| **Islamas** |
|  |
| 
Pranašai ir dvasininkai

|  |
| --- |
| Alachas · Dievo vienovė
Mahometas · Kiti pranašai
Ahl al-Bayt · Sahaba 
Rašidų kalifatas · Kalifai  Imamatas · Imamai |

 |
| 
Musulmonų praktikos 

|  |
| --- |
| Šahada · Salatas ·
Zakiatas  Ramadano Saumas · Chadžas · Džihadas |

 |
| 
Islamiškosios šventės 

|  |
| --- |
| Id al Fitras · Id al Adcha
Maulidas · Miradžas · Didybės naktis |

 |
| 
Islamo atšakos 

|  |
| --- |
| Sunizmas · Šiizmas
Sufizmas |

 |
| 
Tekstai ir religiniai šaltiniai 

|  |
| --- |
| Koranas · Suna · Hadisai
Fikhas · Adabas · Šariatas · Kalam |

 |
| 
Kultūra ir visuomenė 

|  |
| --- |
| Mečetė · Menas Islamizmas · Džihadizmas Islamo fundamentalizmas · Islamofobija |

 |
| **Islamo terminų žodynas**
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Adabas** (arab. أدب) – elgesio normos, nustatytos šariato įstatymuose, įskaitant geras manieras, padorų elgesį, žmoniškumą.

Etimologija
-----------

Žodžio „adab" istorija atspindi arabų kultūros raidą nuo ikiislaminių laikų iki šių dienų. Iš pradžių tai buvo laikoma pranašo Mahometo sunos sinonimu, turėjusiu reikšmę „įprotis", „paveldimos elgesio normos", „paprotys", gautais iš protėvių ir kitų asmenų. Religine prasme adabas yra pranašo suna savo bendruomenei.

Etiketo taisyklės
-----------------

Islamas turi savo etiketo taisykles, aprėpiančias visus musulmono gyvenimo aspektus. Nurodomos tokios etiketo savybės, kaip mandagumas, pagarba, įskaitant tualeto etiketą, apsivalymą (arab. طهارة, *ṭahāra(h)*) ir kt. Imamo Muhamedo al Buchario vienoje iš knygų „Kutub al-Sittah" pateikiamas hadisas, kuriame sakoma, kad geriausi žmonės yra tie, kurie turi geriausias manieras ir geriausią charakterį.

Islamo teisėje adabas turi artimą arba tiesiogiai išvedamą reikšmę iš sąvokos „paskirta ir uždrausta". Šia prasme jis vartojamas posakiuose „chadžo adabas" (piligriminės kelionės taisyklės) arba „Korano skaitymo adabas" (kada galima paimti Koraną į rankas, kur jį skaityti, kaip padėti ir pan.).

Išnašos
-------

1. ↑  Firmage, Edwin Brown and Weiss, Bernard G. and Welch, John W. *Religion and Law*. 1990, page 202-3
2. ↑
3. ↑
***Ad-hoc* hipotezė** (lot. *ad hoc* – šiam tikslui) – hipotezė, sugalvota norint paaiškinti neigiamus eksperimentų ar stebėjimų rezultatus, kad būtų galima išgelbėti teoriją nuo paneigimo. Ypač dažnai naudojama pseudomoksluose, kartais – religijoje, politikoje.

Tokios hipotezės taip pat naudojamos ir moksle, kai niekaip kitaip neišeina paaiškinti stebėjimų rezultatų. Žinomiausi pavyzdžiai buvo A. Einšteino kosmologinė konstanta ir hipotezė, kad žemynai dreifuoja dėl gravitacijos.

Pavyzdžiai
----------

* Vašingtono universiteto profesoriaus W. S. Bainbridge atliktas eksperimentas paneigė mitą, kad naudojant bioritmų teoriją galima nustatyti įsčiose esančio vaiko lytį 95 % tikslumu. Eksperimentas parodė, kad lytis atspėjama maždaug 50 % tikslumu – tokį patį rezultatą gautume mėtydami monetą. Tada buvo sugalvota *ad hoc* hipotezė: didelė dalis eksperimento metu tikrintų kūdikių yra homoseksualai, todėl jų biolaukai rodo kitą lytį.

* Labai populiari *ad – hoc* hipotezė yra vadinamasis skeptiko efektas. Ji teigia, kad skeptiškai nusiteikusio žmogaus dalyvavimas eksperimente laikinai anuliuoja tiriamojo paranormalius sugebėjimus (telepatija ar panašiai). Taip „paaiškinama", kodėl absoliuti dauguma eksperimentų neparodė jokių paranormalių sugebėjimų egzistavimo.

Kiti atvejai
------------

Organizacijoje ad hoc gali reikšti laikinai susikūrusią komandą, kuri išsiskirsto, kai užduotis įvykdyta. Adhokratijos yra laikinos – jos gali greitai persitvarkyti iškilus naujoms sąlygoms. Svarbiausias adhokratijos tikslas – puoselėti adaptyvumą, lankstumą ir kūrybiškumą, ypač susiklosčius aplinkybėms, kurioms būdingas aukštas netikrumo, dviprasmiškumo ir informacijos perkrovimo lygis.

Nuorodos
--------

* **Skeptic’s Dictionary**: Ad hoc hypothesis
| **Šventasis Adalbertas Prahiškis*Wojciech, Adalbert*** |
| --- |
|  |
| Adalbertas Prahiškis |
| Gimė | 956 m.Libicė prie Cidlinos |
| Mirė | 997 m. balandžio 23 d. (~41 metai)palaikai palaidoti Gniezne |
|  |
| Veikla | Prahos vyskupas, X a. pab. vykdęs pagoniškų baltų žemių krikštą. |
|  |
|  **Vikiteka** | Adalbertas Prahiškis |

Sidabrinė relikvijorius į Gniezne, Lenkijoje.
**Adalbertas Prahiškis** (šventasis **Adalbertas** arba **Vaitiekus**, *Wojciech, Adalbert*; g. apie 956 m. – 997 m. balandžio 23 d.) – Prahos vyskupas, X a. pab. vykdęs pagoniškų baltų žemių krikštą.

Gimė Bohemijos didiko Slavnyko šeimoje, Libicės prie Cidlinos gyvenvietėje. 970–980 m. mokėsi Magdeburge pas Adalbertą Magdeburgietį. Šiam mirus Vaitiekus perėmė iš savo mokytojo Adalberto vardą. 980 m. baigęs studijas grįžo į Prahą ir ten kunigavo. 982 m. paskirtas Prahos vyskupu. Nors čekai jau buvo pakrikštyti, Adalbertas skyrė daug dėmesio jų senosios pagoniškos tikybos liekanų naikinimui. 989 m. jis atsisakė vyskupo rango ir išvyko į Romą, kur gyveno šv. Aleksio benediktinų vienuolyne. 993 m. popiežius Jonas XV išsiuntė Adalbertą atgal į Bohemiją, kur jis vėl dirbo vyskupu. Jis įkūrė pirmąjį vienuolyną čekų žemėse – Brevnovo vienuolyną. Vyskupas įsivėlė į Bohemijos didikų tarpusavio kovas. Adabertas pakrikštijo vengrų karalių Gezą, vėliau nuvyko į Lenkiją pas Boleslovą Narsųjį. Su pastarojo pagalba vyskupas suorganizavo žygį į Prūsiją, siekdamas apkrikštyti pagonis.

Su karaliaus laivu ir skirtais 13 karių Adalbertas pasiekė Gdanską, kur vykdė masinį krikštijimą. Vėliau patraukęs tolyn vyskupas skelbė „Dievo žodį", kirto šventąsias girias, pasak aprašymų, patyrė didelį vietinių pasipriešinimą – buvo mušamas, peikiamas, aprėkiamas. 997 m. balandžio 23 d. besiilsinčius misionierius (netoli Žuvininkų, į rytus nuo Drusens) užpuolė pagonys, o vienas jų, vardu Sikas, paleido ietį į vyskupą. Pasak aprašymų, prūsai nukirto Adalberto galvą ir ją nusinešė, skelbdami savo pergalę.

Adalberto Prahiškio relikvijos
Po keleto metų Adalbertas buvo paskelbtas šventuoju. Jo gyvenimą ir mirtį aprašė Jonas Kanaparijus (*Vita S. Adalberti episcopi*, 999 m.) ir Brunonas Kverfurtietis (tarp 1004–1008 m.). Nors oficialiai laikoma, kad rasti Adalberto palaikai palaidoti Gniezne (ten yra ir jo kapas, vyksta minėjimai), tačiau tikrasis jų likimas nežinomas.

Nuorodos
--------

* Šv. Adalbertas Vaitiekus Prahiškis, vyskupas, misijonierius (956–997)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 170–182 psl.
| **Germanas Ranga** |
| --- |
| Mirė | 1932 m. gruodžio mėn.Laumalės, Kretingos vls. Kretingos aps. |
| Tautybė | vokietis |
|  |
| Veikla | verslininkas, miškininkas |
| Pareigos | Kretingos apskrities viršininkas, pirmasis Kretingos miškų urėdas |

**Germanas Ranga (Hermanas Rangė)** (vok. *Hermann Range*; mirė 1932 m. gruodžio mėn. Laumalių k. Kretingos vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos miškininkas, valdininkas, verslininkas, Kretingos apskrities visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš vokiečių evangelikų liuteronų šeimos. Kaizerinės okupacijos metais 1915 m. dirbo Kretingos apskrities viršininku. 1920 m. paskirtas pirmuoju Kretingos girnininkijos girininku, 1920 m. lapkričio 1 d. – pirmuoju Kretingos miškų urėdijos urėdu. Jam teko perimti valstybės žinion Kretingos apskrityje buvusius privačius grafų Tiškevičių, Pliaterių, Šuazelių, Volmerių, kunigaikščių Oginskių, baronų Renė, Rucenų, dvarininkų Parčevskių, kanauninko Konstantino Olšausko ir kitų didikų miškus, sukurti jų administravimo, apsaugos ir priežiūros sistemą. Jiems administruoti jis sudarė 12 girininkijų: Darbėnų, Endriejavo, Gargždų, Kartenos, Kretingos, Kulių, Mižuikių, Palangos, Reiskių, Salantų, Skuodo ir Veiviržėnų, o urėdijos administraciją įkūrė Kretingoje. Jausdamas miškininko administracinio darbo įgūdžių trūkumą, 1921 m. pabaigoje atsisakė miškų urėdo pareigų.

Laumalėse jis turėjo plytinę ir pavyzdingai tvarkomą ūkį. Ilgametis Lietuvos medžiotojų draugijos Kretingos skyriaus pirmininkas, vėliau – Garbės pirmininkas, savo ūkyje auginęs kiškius ir kitus žvėrelius.

1922 m. lapkričio 22 d. kartu su kitais visuomenės veikėjais Kretingoje suruošė pirmąjį tarpukariu kultūrinį renginį, kurio metu buvo parodytas spektaklis ,,Ekspropriatorius" ir renkamos lėšos universiteto steigimui.

Palaidotas Kretingos evangelikų liuteronų kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kretingos miškų urėdijai 90. – Klaipėda: Druka, 2009. – P. 9, 12  
Balys Zubavičius. Kretingos dvaras, 1938 m. – Lietuvos mokslų akademijos centrinės bibliotekos rankraščių skyrius. – F. 12, b. 1757. – L. 1
2. ↑  Kazys Zubauskas. Statybos ir butų tvarkymo nuostatai. Lietuvos darbuotojų ir įvairių įstaigų 1200 antrašų. – Tilžė, 1922. – P. 79
3. ↑  Marijonas Daujotas. Palaidojo du senus miškininkus. – Mūsų girios – 1933. – Nr. 1. – P. 49
4. ↑  Julius Kanarskas. Iš Kretingos apskrities istorijos: Kultūrinis gyvenimas. – Švyturys – 1995, spalio 3. – Nr. 78
| *Glass Houses* |
| --- |
|  |
| Billy Joel studijinis albumas |
| Išleistas | 1980 m. kovo 12 d. |
| Įrašytas | 1979 m. A&R Recording (Niujorkas) |
| Žanras | rokas • new wave |
| Trukmė | 35:06 |
| Apžvalgos |
| AllMusic  nuoroda |
| Billy Joel chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „52nd Street"  (1978) |  **„Glass Houses"  (1980)** | „Songs in the Attic"  (1981) |

 |

**„Glass Houses"** – septintasis studijinis amerikiečių atlikėjo Billy Joel albumas, išleistas 1980 m. kovo 10 d. Su šio albumo daina „It's Still Rock and Roll to Me" Bilis sugebėjo pirmą kartą pasiekti 1-ą vietą Billboard's Pop Singles sąraše. Pats albumas Billboard 200 sąraše išbuvo šešias savaites, o pagal tą patį žurnalą, metų gale albumas pagal pardavimus užėmė 4-tą vietą. Amerikoje buvo parduota 7,1 milijonas šio albumo kopijų. Bilis netruko sulaukti pripažinimo ir iš Grammy, kuomet 1981 m. laimėjo apdovanojimą už geriausio roko vyriško vokalo pasirodymą, turint omeny šį albumą. Pasak muzikos kritiko Stephen Thomas Erlewine, šis albumas, priešingai nei ankstesnieji, turėjo aštresnį ir stipresnį skambesį, priskirtiną prie punk ir new wave muzikos. Apskritai, kritikai gana palankiai vertino „Glass Houses".

Dainų sąrašas
-------------

Visas dainas parašė Billy Joel.

### Pirmoji pusė

1. „You May Be Right" – 4:15
2. „Sometimes a Fantasy" – 3:40
3. „Don't Ask Me Why" – 2:59
4. „It's Still Rock and Roll to Me" – 2:57
5. „All for Leyna" – 4:15

### Antroji pusė

1. „I Don't Want to Be Alone" – 3:57
2. „Sleeping with the Television On" – 3:02
3. „C'était Toi (You Were the One)" – 3:25
4. „Close to the Borderline" – 3:47
5. „Through the Long Night" – 2:43
| **Frits Goedgedrag** |
| --- |
| Dabartinis Nyderlandų Antilų gubernatorius |
| Gimė | 1951 m. lapkričio 1 d. (71 metai)Auboje |
| Sutuoktinis (-ė) | Dulcie Terborg |
| Vaikai | trys sūnūs |
| Dabartinis Nyderlandų Antilų gubernatorius |
| Ėjo pareigas | 2002 m. liepos 1 d. |
| Ankstesnis | Jaime Saleh |

**Frits Martinus de los Santos Goedgedrag** (g. 1951 m. lapkričio 1 d. Aruboje) – dabartinis Nyderlandų Antilų gubernatorius.

Frits Goedgedrag turėjo ilgą karjerą Nyderlandų Antilų viešajame administravime. Savo karjerą pradėjo kaip teisininkas Nyderlandų Antilų vyriausybės Teisingumo ir bendrų reikalų ministerijoje. Devintojo dešimtmečio pradžioje jis persikėlė į Bonairę. Pirmiau jis ėjo Bonairės salos sekretoriaus, o vėliau, nuo 1992 m. iki 1998 m. Bonairės administratoriaus pareigas. Po šešerių metų kadencijos jis tapo Nyderlandų Antilų vyriausiuoju patikėtiniu ir dėl to grįžo į Kiurasao. Nuo 2002 m. liepos 1 d. jis dirbo Nyderlandų Antilų gubernatoriaus biure.

Žmona – Dulcie Terborg. Vaikai – 3 sūnūs.

Nuorodos
--------

* Nyderlandų Antilų gubernatoriaus tinklalapis Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto..
| ***Šnipas*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Spia spione |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Bruno Corbucci |
| Metai | 1967 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šnipas** (it.  *Spia spione*) – 1967 m. Italijoje sukurta nuotykių komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Lando Buzzanca – Karlas
* Teresa Gimpera – Ursula
* Guy Deghy – Profesorius
* Linda Sini – Margo
* Cristina Gaioni
* Mario Pisu
* Marisa Traversi
* Fred Coplan

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Karlas – padavėju dirbantis žioplys, gyvenantis virš banko esančiame bute. Nusikaltėlių gauja, vadovaujama Profesoriaus, nusprendžia banko apiplėšimui pasinaudoti Karlo butu, kol šis penktadienio vakarą bus darbe. Deja, dėl nelaimingo atsitikimo šis priverstas namo grįžti anksčiau ir užklumpa nusikaltėlius pačiame veiksmo įkarštyje. Šie pagrobia didelę pinigų sumą, tačiau Profesorių, kuris iš tiesų yra šnipas, domina tik atskirame seife laikomas papuošalas, pagamintas iš itin stipraus lydinio. Gauja ketina atsikratyti Karlu, tačiau kortas sujaukia į svečius užėjusi kaimynė ir jie priversti pasiimti jį su savimi. Nuvykus prie jų laukiančio lėktuvo, čia tyko pasala ir susišaudymo metu į orą pakyla tik Profesorius ir Karlas. Jiedu nuskrenda į Ispaniją ir čia Profesorius nusprendžia pasinaudoti Karlu savo kitoje operacijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Boogie Nights". *letterboxd.com*. Nuoroda tikrinta 2021-02-03.
*Kitos reikšmės – Pilies sala (reikšmės).*
Koordinatės: 54°39′9″ š. pl. 24°56′1″ r. ilg.﻿ / ﻿54.65250°š. pl. 24.93361°r. ilg.﻿ / 54.65250; 24.93361

Pilis saloje
Pilies sala iš paukščio skrydžio
**Pilies sala**, arba **Trakų pilies sala** – viena iš Galvės ežero didesnių salų Trakuose. Joje įsikūrusi garsioji Trakų pilis, kuri ypatinga ne tik savo istorine reikšme, bet ir tuo, jog yra viena iš nedaugelio Rytų ir Šiaurės Europoje viduramžių pilių, pastatytų saloje (kaip *Nöteborg* arba Orešeko tvirtovė prie Ladogos ežero, saloje ties Nevos ištakomis ar Vyborgo pilis Rusijoje, Šv. Olafo pilis ir Kastelholmo pilis Suomijoje ir kt.).

Galvės ežero ir jame plytinčių salų kraštovaizdis yra laikomas išskirtinės reikšmės gamtos paveldu. Tai vienas iš kriterijų, dėl kurių Trakų istorinis nacionalinis parkas pretenduoja patekti į UNESCO Kultūros paveldo sąrašą. Pilies sala yra Galvės ežero hidrografinio draustinio ir Trakų salos ir pusiasalio pilių kultūrinio rezervato teritorijoje, todėl čia bet kokia veikla yra griežtai ribojama.
Pilies kompleksas užima apie 2,15 ha Pilies salos ploto ir yra gerai matomas nuo šiaurinio Galvės ežero kranto. Salos pilies statybai buvo panaudotos trys salos, tarpus tarp jų užpylus 1,6-1,7 m grunto. Aplink rūmus, salos pakraščiu išmūryta akmeninė gynybinė siena su kontraforsais. 

Miestą su sala jungia pėstiesiems skirtas Trakų pilies tiltas, susidedantis iš dviejų dalių (72,1 ir 107,9 m ilgio), tarp kurių įsiterpusi Karaimų (Karvinės) sala. Čia įrengta prieplauka, kurioje sustoja jachtos, turistiniai kateriai, kiti laivai. Salos prieigose vasarą, be kitų, vyksta tradicinė baidarių ir kanojų irklavimo Galvės regata, jachtų varžybos, žiemą renkasi burinių ledrogių mėgėjai.

Nuorodos
--------

* Trakų salos pilis
**Friulio hercogystė**, *Friulio hercogija* (it. *Ducato del Friuli*) – seniausia ir viena didžiausių lombardų hercogijų, buvusi buferiu tarp Italijos ir slavų žemių. Kaip ir Spoleto, Benevento ir Trento hercogijos Friulio valdovai kelis kartus bandė atsiskirti nuo Lombardų karalystės, kurios sostinė buvop Pavijoje.

Friulį Italijoje lombardai, vedami Alboino, 568 m. užkariavo pirmiausia. Prieš skverbdamasis gilyn į Italiją Alboinas užkariautos srities valdytoju paskyrė savo sūnėną Gisulfą I (*Gisulf I*), kuriam leido pasirinkti kilmingųjų šeimas, kurios apgyvendins tą kraštą. Pradžioje hercogija šiaurėje ir rytuose buvo apribota Karnijos Alpėmis ir Džiulijos Alpėmis, pro kur įsiveržti priuešams buvo sunku. Pietuose buvo Ravenos egzarchatas, kur hercogija pradžioje neturėjo pakrantės. Rytuose, palei Adrijos jūrą, buvo lyguma, besijungianti su Panonijos lyguma, pro kur buvo patogu veržtis užpuolikams (chorvatams, avarams, o vėliau – madjarams). Vakarinė siena pradžioje buvo neapibrėžta, kol po vėlesnių užkariavimų buvo įkurta Čenedos hercogija, kurios žemės plytėjo už Taljamento upės (*Tagliamento*), tarp Livencos (*Livenza*) ir Pjavos (*Piave*) upių.

Pradžioje pagrindinis miestas buvo romėnų Akvilėja (*Aquileia*), bet vėliau ja tapo *Forum Julii*, o dabar vadinasi Čividale del Friulis (it. *Cividale del Friuli*).

Hercogai savo teritoriją plėtė į pietus egzarchato sąskaita: 615 m. buvo užkariauta Konkordija (*Concordia*), 642 m. – Opitergijus (*Opitergium*, dabartinis *Oderzo*). 663 m. Čividalę trumpam užgrovė avarai, bet Benevento hercogas Grimoaldas I miestą iš avarų atėmė.
  
Hercogas Hrodgaudas (*Hrodgaud*) 776 m. sukilo prieš Karolį Didįjį ir žuvo mūšyje. Karolis Didysis nauju hercogu paskyrė Makarijų (*Macarius*). Hercogija toliau gyvavo Frankų imperijoje iki 828 m. kai ją padalino į atskiras grafystes ir taip panaikino.

846 m. vientisumas buvo atkurtas, bet tai jau buvo Friulio marka.

Išnašos
-------

1. ↑  Thomas Hodgkin, *Italy and Her Invaders*, vol. 5:160.
2. ↑  Paul the Deacon, *Historia Langobardorum*, ii.9.65-66.
Koordinatės: 57°02′37″š. pl. 22°34′05″r. ilg.﻿ / ﻿57.043481°š. pl. 22.568054°r. ilg.﻿ / 57.043481; 22.568054


|  Brinkenų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Talsų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Sabilė |
| **Adresas** | Lāčplēša iela 4 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1780 m. |
| **Stilius** | barokas, klasicizmas |

**Brinkenų koplyčia** (latv. *Brinkenu kapliča*) – koplyčia, valstybinės reikšmės architektūros paminklas Sabilėje, Talsų savivaldybėje, Latvijoje. Pastatyta 1780 m. kaip Brinkpedvalės dvaro (*Briņķpedvāles muiža*) savininkų baltvokiečių Brinkenų (*von den Brinken*) šeimos laidojimo vieta.

Koplyčia stovi kairiajame Abavos upės krante, už tilto per Rambulio upelį. Tai apvalus pastatas su kupoliniu stogu, keturių kolonų portiku. Statinio architektūrai būdingi perėjimo nuo baroko prie klasicizmo bruožai. Barokas pasireiškia pastato detalių išplanavime ir apdailoje – karnizų formose ir kolonų kapiteliuose. Klasicizmui būdingas pastato išplanavimas ir kolonų portikas.

Sklando legendos, kad po koplyčia yra tikras kapas, kuriame buvo palaidoti balzamuoti Brinkenų šeimos nariai ir jų brangenybės, kurios dar nesurastos, o po Abava padarytas požeminis perėjimas į koplyčią.

Koplyčios pašonėje buvo 1905 m. revoliucionierių bausmių vykdymo vieta. 1924 m. koplyčia buvo išniekinta. Ji buvo paskelbta saugoma kaip architektūros paminklas dar 1933 m.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  6761 - Brinkenu kapliča *mantojums.lv*
2. ↑  Sabile. Brinkenu kapliča *europeana.eu*
3. ↑  "Policijas Vēstnesis", Nr. 76, (30.09.1924)
4. ↑  Rīkojums Nr. 1015, "Valdības Vēstnesis", Nr. 137, (26.06.1933)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Brinkenų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Brinkenu kapliča *sabile.lv*
| ***Pilietis Keinas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Citizen Kane |
| Režisierius | Orson Welles |
| Prodiuseris (-iai) | Orson Welles |
| Scenaristas (-ai) | Orson WellesHerman J. Mankiewicz |
| Vaidina | Orson Welles  Joseph Cotten  Dorothy Comingore |
| Metai | 1941 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 119 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | RKO Radio Pictures |
| Biudžetas | 68 6034 JAV dolerių (apytiksliai) |
| **IMDb įrašas** |

**Pilietis Keinas** (angl. *Citizen Kane*) – 1941 m. nespalvotas JAV filmas, dažnai vertinamas kaip vienas iš įtakingiausių bei geriausių visų laikų filmų. 1998 m. Amerikos filmų institutas jį įrašė į geriausių JAV filmų šimtuką pirmoje vietoje. Britų filmų instituto rengtoje apklausoje „Pilietis Keinas" taip pat buvo išrinktas geriausiu visų laikų filmu.

„Pilietį Keiną" režisavo Orson Welles. Filme vaizduojamas leidybos versle dirbantis *Charles Foster Kane*, trokštantis galios bet kokia kaina. Pagrindinio veikėjo prototipas buvo sukurtas pagal tikrą asmenį, JAV žiniasklaidos magnatą William Randolph Hearst. Išleidus filmą, apie jį nerašė nei vienas Hearstui priklausęs laikraštis.

Kadangi tai yra vienas žinomiausių visų laikų filmų, jis buvo daugybę sykių minėtas populiariojoje kultūroje – kituose filmuose, žaidimuose, muzikoje ir taip toliau.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilietis Keinas (1941 m. filmas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Katanijoje ant universiteto sienos rustuotas piliastras*
**Piliastras** (lot. *pila* − kolona, stulpas; it. *pilastro*) − konstrukcinis ar dekoratyvinis architektūros elementas, vertikalus stačiakampis arba pusapvalis sienos kyšulys (panašus į iš sienos išsikišusią koloną ar stulpą). 

Piliastras plačiai buvo naudojamas orderinėje architektūroje. Jis yra labiau dekoratyvinis elementas, tarnaujantis kaip vertikalus sienos papuošalas. Piliastras taip pat gali tarnauti kaip sienos konstrukcijos sustiprinimas. 

Piliastras kartoja orderinę koloną, bet skirtingai nuo jos neturi entazio (praplatėjimo).

Piliastras ypač būdingas renesanso, baroko ir klasicizmo architektūrai.

Galerija
--------

* Paprastas piliastras (Jungtinė Karalystė)*Paprastas piliastras* (Jungtinė Karalystė)
* Piliastras su kapiteliu (Vokietija)*Piliastras su kapiteliu* (Vokietija)
* Vilniaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčioje piliastras imituojantis marmurą *Vilniaus Šv. Jono Krikštytojo ir Šv. Jono apaštalo ir evangelisto bažnyčioje piliastras imituojantis marmurą*

Vikižodynas 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Piliastras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Gentis** (lot. *tribus*) – antropologijoje tradicinėje visuomenėje bendruomenė, susijusi giminyste, religinėmis apeigomis, kalba ar teritorija.

Santvarka susiklostė paleolito, bronzos ir ankstyvojo geležies amžiaus laikotarpyje. Gentims nebūdinga didelė politinė, religinė, ekonominė specializacija. Dažniausiai pasižymi egalitariškumu. Verčiasi klajokline gyvulininkyste, medžiokle bei rankiojimu, žvejyba bei kapline-lydimine žemdirbyste. Dalijasi žeme, gyvuliais, sumedžiotu grobiu. Palaikomi egzogaminiai santykiai. Iš jų išsirutuliojo gimininės-gentinės, vėliau – teritorinės bendruomenės. Susidaro iš smulkesnių žmonių kuopų. Gyvena tame pačiame kaime arba jungiasi į stambesnius klanus, saistomus matrimonialiniais, patrimonialiniais giminystės ryšiais.

Išnašos
-------

1. ↑  „Tribe". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2019-11-07.
2. ↑  *Pirminė bendruomenė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
3. ↑  Birx, H. (2006). *Encyclopedia of Anthropology*. Thousand Oaks, California. doi:10.4135/9781412952453.
**Lietaus žydėjimas** – tarptautinis jaunimo šokio festivalis, organizuojamas Vilniuje. Rengia Lietuvos vaikų ir jaunimo centras. Organizatorė – LVJC Šiuolaikinių šokių skyriaus vadovė Vilma Smaliukienė.

Istorija
--------

2004 metais surengtas pirmasis festivalis. Jame dalyvavo jaunimo šokio kolektyvai iš visos Lietuvos.

2008 metais vyko 5-tasis šokio festivalis „Lietaus žydėjimas". Jis pasibaigė koncertu "Siemens arenoje", skirtu Pasaulinei AIDS dienai paminėti, AIDS ir ŽIV ligų prevencijai. Koncerte dalyvavo grupės „Suicide DJ's", „Skamp", „Bad Taste Cru (DB)", „Inko Dancers (DB) bei kiti šokių kolektyvai iš Lietuvos. Renginį vedė Marius Jampolskis.

2011 metais festivalis vyko tris dienas (lapkričio 17–19 d.). Pirmąją festivalio dieną atrankiniuose turuose pasirodė daugiau nei 60 kolektyvų (per 800 dalyvių) šou ir šiuolaikinio šokio kategorijoje. Šokio kompozicijas vertino Lietuvos ir Europos šokio profesionalai. Tarp jų realybės šou „Kelias į žvaigždes" choreografas Šarūnas Kirdeikis, breiko grupės "Invisible soul" lyderis Ženia, LNOBT baleto trupės meno vadovė Tatjana Sedunova, Vilniaus kolegijos Menų fakulteto lektoriai Audronė Damarackienė ir Marius Kraptavičius, klasikinių ir šiuolaikinių šokių grupės „Dzirnas" (Latvija) vadovas Agris Daņiļevičs, Milano šiuolaikinio šokio klubo „Il Camaleonte" (Italija) įkūrėja ir choreografė Sara Volota.

2012 metų Lapkričio 30 d. vyko 9-asis jaunimo šiuolaikinių šokių festivalis „Lietaus žydėjimas". Jame dalyvavo per 500 šokėjų (12–20 metų amžiaus) iš Vilniaus, Nemenčinės, Kauno, Šiaulių, Švenčionių, Alytaus, Panevėžio, Vilkaviškio, Tauragės, Šilutės, Šilalės ir Rygos. Skirtingų kategorijų šokio kompozicijų konkursai tęsėsi visą dieną. Vakare vyko finalinis apdovanojimų renginys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tarptautinis jaunimo šokio festivalis „Lietaus žydėjimas" (15min)
2. ↑  Modernaus šokio kova su AIDS (Video)
3. ↑  Modernaus šokio kova su AIDS
4. ↑  Jaunimo šokio festivalis „Lietaus žydėjimas" sužavėjo italus Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. („Meno pulsas", Lietuvos rytas)
5. ↑  Paskutinę rudens dieną Vilniuje lietus sužydės šokiu (TV3, 2012.11.29 12:23)