recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dalelių detektorius** arba **jonizuojančiosios spinduliuotės detetorius** – įtaisas, skirtas aptikti ir/ar atpažinti didelės energijos daleles, atsiradusias branduolinio skilimo metu, esant kosminei spinduliuotei ar išsiskyrusias dalelių greitintuvuose reakcijų metu. Moderniausi detektoriai naudojami ir kaip kalorimetrai aptiktos spinduliuotės dalelių energijai nustatyti. Taip pat jie gali nustatyti kitas daleliu savybes, pvz. judesio kiekį, sukinį, krūvį ir kt.

Dažnai vietoj „detektorius" naudojamas žodis „skaitiklis", kadangi dažniausi ir paprasčiausi detektoriai gali tik aptikti spinduliuotę ir suskaičiuoti daleles, bet ne jų energiją.

Dalelių detektorius ar net keli detektoriai naudojami visuose dalelių greitintuvuose, o patys detektoriai būna žymiai didesni ir sudėtingesni, nei sutinkami paprastoje laboratorijoje.

Tipai
-----

**Dažniausiai naudojami detektoriai**

* Kalorimetras
* Fotografinė plokštelė
* Černekovo detektorius
* Blyksėjimo skaitiklis
	+ Luko kamera
* Puslaidininkinis detektorius
* Dujinis jonizuojančiosios spinduliuotės detektorius
	+ Jonizacijos kamera
	+ Proporcingasis skaitiklis
	+ Geigerio ir Miulerio skaitiklis (Geigerio-Miulerio vamzdis)
	+ Vielinė kamera
	+ Dozimetras

**Istoriniai detektoriai**

* Burbulinė kamera
* Vilsono kamera

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dalelių detektorius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jonizuojančioji spinduliuotė
**Gardino monetų kalykla** – viena iš kelių Lietuvos didžiosios kunigaikštystės monetų kalyklų.

Istorija
--------

Liudvikas Pociejus
Gardino monetų kalyklą atidarė Lietuvos didysis iždininkas Liudvikas Pociejus. Kalykloje kaldino trečiokus ir šeštokus pagal iki 1704 m. Leipcige pagamintus monetų pavyzdžius. Šio monetos buvo skirtos kariuomenės algoms mokėti.

Monetos buvo žymėtos inicialais LP ir Pociejaus herbu *Waga*. Monetos kalykloje kaldintos iki 1708 m. Monetų sidabras buvo maždaug 250 prabos.

Po to, kai Gardiną užpuolė švedai, L. Pociejus pervežė kaldinimo įrangą į Karaliaučiaus monetų kalyklą, tačiau sidabro stygius ir švedų kariuomenės atliktas Saksonijos okupavimas sutrukdė tolesnį lietuviškų šeštokų kaldinimą. Buvo planuota juos kaldinti iš rusiškų kapeikų.

Vėliau šeštokus su Augusto II portretu kaldino Maskvos pinigų kalykloje.

Kaldintos monetos
-----------------

1706 m. trečiokų averse buvo Augusto II portretas ir skaičius 3 apvade. Reverse buvo Vytis. Trečiokas svėrė 1,8 g, jo skersmuo buvo 21 mm.

1706–1707 m. šeštoko reverse buvo Lenkijos karalystės ir LDK herbai ir nominalas VI po karūna. Monetos svoris 3 g, skersmuo – 25 mm.

Nuorodos
--------

1. ↑  Военные деньги Северной войны Archyvuota kopija 2013-09-27 iš Wayback Machine projekto.
| Tveifelfonteinas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** |  Namibija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iii, v |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1255 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2007  (31 sesija) |
| 

Tveifelfonteinas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Tveifelfonteinas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Tveifelfonteinas** (afr. *Twyfelfontein*, nam. *ǀUi-ǁAis*) arba ***Tveifelfonteino uolų raižiniai*** – archeologinė vietovė šiaurės vakarų Namibijoje, sausringoje plokštikalnėje Kunenės krašte.

Vietovė prieš maždaug 6000 metų buvo apgyvendinta akmens amžiaus medžiotojų–rankiotojų, siejamų su Viltono archeologine kultūra. Maždaug prieš 2500–2000 metų šiuos kraštus apgyvendino bušmėnų tauta khoikhojai. XX a. vid. į Tveifelfonteiną atsikėlė būrai, bet 1965 m. išsikraustė, nes šios žemės buvo paskelbtos Damaralando bantustano teritorijomis.

1921 m. Tveifelfonteine topografas Reinhardas Makas (*Reinhard Maack*) aptiko uolų raižinius, o 1947 m. iš naujo juos rado ūkininkas, čia ieškojęs šaltinio (pavadinimas afrikanų k. reiškia „abejotinas, neaiškus šaltinis").

Čia rasta ~5000 atskirų raižinių, kuriuos, kaip manoma, paliko Viltono kultūros žmonės. Raižiniuose vaizduojamos žvėrių (zebrų, žirafų, raganosių, galvijų, dramblių ir kt.), žmonių, fantastinių būtybių figūros. Viena išskirtiniausių figūrų – liūtą primenantis atvaizdas su ilga lenkta uodega, užsibaigiančia rankos antspaudu. Manoma, kad šie piešiniai susiję su šamanistine pasaulėžiūra, galimai simboliškai vaizduoja žmogaus pasivertimą žvėrimi. Taip pat rasta vėlyvesnių, geometrinių bušmėnų raižinių.

2007 m. Tveifelfonteinas paskelbtas UNESCO pasaulio paveldo objektu.

* Tveifelfonteino apylinkėTveifelfonteino apylinkė
* Sėdinčius žmones menančios figūrosSėdinčius žmones menančios figūros
* ŽirafaŽirafa
* DramblysDramblys

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-10-11 iš Wayback Machine projekto.
Keramos salos
**Keramos salos** (jap. 慶良間諸島 *Kerama Shotō*) – 22 salos, esančios 32 km nuo Okinavos salos Japonijoje. Keturios salos yra gyvenamos: Tokašikidžima (jap. 渡嘉敷島 *Tokashikijima*), Dzamamidžima (jap. 座間味島 *Zamamijima*). Akadžima (jap. 阿嘉島 *Akajima*) ir Gerumadžima (jap. 慶留間島 *Gerumajima*). Salos priklauso Šimadžirio apskričiai.

Antrojo pasaulinio karo metu, 1945 m. kovo 26 d. per Okinavos mūšį, salose išsilaipino 77-oji pėstininkų divizija. Po to sekė kiti išsilaipinimai ir salynas buvo užimtas per penkias dienas. Kerama buvo naudojamas kaip tarpinis punktas Okinavos užėmimui. Per mūšį prasidėjo masinės civilių savižudybės.

Pirmasis JAV laivas, išmetęs inkarą uoste buvo *USS Makino sala*.

Šiose salose buvo tikra romantiška istorija apie du šunis, gyvenančius gretimose salose, kurie įsimylėjo. 1988 m. apie tai buvo sukurtas japonų filmas „Aš noriu pamatyti Marlyn" (*Marilyn ni Aitai*). Dabar tai populiarus paplūdimys ir Okinavos turistų nardymo vieta.

Išnašos
-------

1. ↑  Kerama Islands
2. ↑  Okinawa times Archyvuota kopija 2008-05-28 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* IMDB puslapis *I Want to See Marilyn* (anglų k.)
*Susijusią sutartį žr. Gardino sutartis (1432)*
Viduramžių Livonijos konfederacija žemėlapyje
**Gardino sutartis** – 1566 m. gruodžio 12 d. Gardine Abiejų Tautų Respublikos seime sudaryta Lietuvos Didžiosios ir Livonijos kunigaikštysčių unija – Livonija tapo Lietuvos provincija su kunigaikštystės statusu.

Priežastys
----------

1561 m. lapkričio 28 d. Vilniaus sutartis panaikino nuo 1202 m. gyvavusį Livonijos ordiną, kuris nuo pirmosios XIII a. pusės iki XV a. pirmosios pusės kėlė rimtą grėsmę LDK. Livonija nuo 1561 m. buvo padalinta į dvi dalis: Livonijos ordino magistro Gotardo Ketlerio vadovaujamą lėninę Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystę (*Ducatus Curlandiae et Semigalliae*), o 1566 m. sukurta Uždauguvio kunigaikštystė (tapusi LDK dalimi su išskirtinėmis teisėmis).

Sutartis
--------

Livonijai pasidavus LDK globai, Livonija buvo padalinta į dvi dalis, iš kurių viena perėjo tiesioginėn lietuvių valdžion, buvo įjungta į LDK. Galutinis jos statusas nustatytas 1566 m. sutartimi Gardino seime. Sudaryta Lenkijos karaliaus (1548–1572 m.) ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio (1544–1572 m.) Žygimanto Augusto valdomos LDK ir Livonijos amžinoji unija. Jos pagrindas – Uždauguvio kunigaikštystė. Žemės į rytus nuo Dauguvos tapo LDK provincija, savo valdovu pripažįstančios Ldk bei jo įpėdinius. Tuo tarpu laisvasis Rygos miestas buvo išimtis – jis nepripažino 1561 m. Vilniaus sutarties ir iki pat 1581 m. nebuvo įjungtas į LDK, 20 metų išliko savarankiškas. Livonijos teritorija buvo padalinta į keturias sritis: Rygos (be miesto), Cesių, Turaidos ir Daugpilio.

Pasekmės
--------

Livoniją administruoti buvo paskirtas Žemaitijos seniūnas Jonas Chodkevičius. Jis visiškai pakeitė magistrą Ketlerį, nes įgavo pilną karinę, administracinę, teisinę bei finansinę valdžią. Lietuva sustiprino savo padėtį Livonijoje, kuri tapo vien tik Lietuvos (o ne bendrai su Lenkija) dalimi, nors lenkai nuolat reikalavo, kad Livonija lygiomis dalimis priklausytų ir jiems. Tai dar kuriam laikui atidėjo sąjungos su Lenkija planų įgyvendinimą, stiprino Lietuvos valstybingumą.

Nuorodos
--------

* LDK ir Livonijos kunigaikštystės unija 1566 m.
Dalai lama XIII
**Dalai lama** (tibet. ཏཱ་ལའི་བླ་མ་  =  *taa la'i bla ma*) – Tibeto dvasinis ir politinis valdovas (1642–1959 m.), atstovaujantis Tibeto budizmo naujausią mokyklą – Gelug. Pavadinimas „dalai lama" sudarytas iš mongoliško žodžio *dalai*, reiškiančio „jūra, vandenynas" ir tibetietiško *lama*, reiškiančio „dvasinis mokytojas".

Tikima, kad dalai lama – tai bodhisatvos Avalokitešvaros emanacija ir mirusio dalai lamos reinkarnacija (tulku). Pasak Gelug mokyklos, po mirties dalai lamos siela įsikūnijanti naujagimyje, kurį lamos atpažįsta pagal tradicinę sistemą identifikuodami 5–7 m. vaikus (naujuoju dalai lama parinktas vaikas pasižymi proto guvumu, geba atpažinti dalai lamai skirtus daiktus).

Nors pirmasis (1578 m.), save pradėjęs tituluotis kaip dalai lama buvo Sonamas Gjatso (1543–88 m.), tradicijos jis laikomas trečiuoju dalai lama, pirmus du jo pirmtakus titulavus po mirties. Sonamas Gjatso iš mongolų chano Altano, valdžiusio Tibetą, gavo *tale* garbės titulą. Altanas, remdamasis Gelug mokyklos persikūnijimų tikėjimu siekė save įtvirtinti kaip teisėtą chano Chubilajaus giminės tęsėją. Nuo V dalai lamos valdymo laikotarpio dalai lamos būstine tapo Potalos rūmai Lasoje. Taip buvo iki 1959 m. kai po nesėkmingo Tibeto sukilimo Tibeto dvasininkija buvo priversta pasitraukti į užsienį. Dabar dalai lamos būstinė yra Dharamšaloje (šiaurės Indija). Ten reziduoja Dalai lama XIV.

Dalai lamos
-----------

|  | Dalai lama | Gyvenimo metai | Valdymo metai | Vardas |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Dalai lama I | 1391–1474 | × | tibet. དྒེ་འདུན་འགྲུབ་ Gediunas Drupas |
| 2. | Dalai lama II | 1475–1541 | × | tibet. དགེ་འདུན་རྒྱ་མཚོ་ Gediunas Gjaco |
| 3. | Dalai lama III | 1543–1588 | 1578–1588 | tibet. བསོད་ནམས་རྒྱ་མཚོ་ Sonamas Gjaco |
| 4. | Dalai lama IV | 1589–1616 | [?] | tibet. ཡོན་ཏན་རྒྱ་མཚོ་ Jontanas Gjaco |
| 5. | Dalai lama V | 1617–1682 | 1642–1682 | tibet. བློ་བཟང་རྒྱ་མཚོ་ Lobsangas Gjaco |
| 6. | Dalai lama VI | 1683–1706 | [?]-1706 | tibet. ཚང་དབྱངས་རྒྱ་མཚོ་ Cangjangas Gjaco |
| 7. | Dalai lama VII | 1708–1757 | 1751–1757 | tibet. བསྐལ་བཟང་རྒྱ་མཚོ་ Gaisangas Gjaco |
| 8. | Dalai lama VIII | 1758–1804 | 1786–1804 | tibet. བྱམས་སྤེལ་རྒྱ་མཚོ་ Džampelas Gjaco |
| 9. | Dalai lama IX | 1806–1815 | (1808–1815)×× | tibet. ལུང་རྟོགས་རྒྱ་མཚོ་ Lungdogas Gjaco |
| 10. | Dalai lama X | 1816–1837 | — | tibet. ཚུལ་ཁྲིམ་རྒྱ་མཚོ་ Ciučimas Gjaco |
| 11. | Dalai lama XI | 1838–1856 | 1844–1856 | tibet. མཁས་གྲུབ་རྒྱ་མཚོ་  Kaičubas Gjaco |
| 12. | Dalai lama XII | 1856–1875 | [?] | tibet. འཕྲིན་ལས་རྒྱ་མཚོ་ Činlajus Gjaco |
| 13. | Dalai lama XIII | 1876–1933 | 1895–1933 | tibet. ཐུབ་བསྟན་རྒྱ་མཚོ་ Thuptenas Gjaco |
| 14. | Dalai lama XIV | 1935 – | 1950 – | tibet. བསྟན་འཛིན་རྒྱ་མཚོ་ Tencingas Gjaco |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dalai lama*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
Populiacijos kitimas 1961 - 2003 m. Gyventojų skaičius pateikiamas tūkstančiais. (Padidinti grafiką galima ant jo paspaudus kairiu pelės mygtuku)
Žemėlapis pagal gyventojų tankumą (1993 m.)
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Sirijos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 20 178 485 (2009 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 35,9 %
* *15-64 m.:* 60,8 %
* *65 m. ir vyresni:* 3,4 % (2009 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 21,7 m.
* *vyrų:* 21,6 m.
* *moterų:* 21,9 m. (2009 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** + 2,129 % (2009 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 25,9 gimimų/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 4,61 mirčių/1000 gyv. per metus (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 54 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** + 3,1 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių santykis**:

* *Gimimo metu:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,89 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,05 vyro vienai moteriai (2009 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 25,87 mirusiųjų/1000 gimimų (2009 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 71,19 m.
* *vyrų:* 69,8 m.
* *moterų:* 72,68 m. (2009 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 79,6 %
* *vyrų:* 86 %
* *moterų:* 73,6 % (2003 m. apsk.)

Šaltiniai
---------

* Puslapis apie šalį CŽV pasaulio faktų knygoje (angliškai) Archyvuota kopija 2017-12-29 iš Wayback Machine projekto.
**Gardino ekonomija** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos valstybinė žemės valda. įsteigta 1589 m.

Istorija
--------

Gardino ekonomija apėmė teritoriją abipus Nemuno – dalį dab. Balstogės ir Palenkės vaivadijos, Gardino srities vakarinę dalį, Varėnos rajono savivaldybės teritorijos pietinį pakraštį. Iki XVIII a. vidurio ekonomija buvo suskirstyta į raktus ir kaimus, turėjo girių. XVIII a. antroje pusėje suskirstyta į gubernijas (Ežeronių, Balstogės Dambravos, Januvo, Balstogės Krynkų, Kvasuvkos, Sokulkos) ir 49 raktus, turėjo 24 palivarkus, 13 miestų ir miestelių, 368 kaimus. Ekonomijoje gyveno apie 42 400 žmonių, iš jų apie 90 % valstiečių, dauguma baudžiauninkai. 1783 m. Gardino ekonomija turėjo apie 7300 valakų žemės (daugiau kaip 155 000 ha), apie 10 600 ūkių, 3 girininkijas (Katros, Bebros ir Belovežo). 

Gardino ekonomija buvo Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos ekonomijų centras; labiausiai supramoninta. Daug manufaktūrinių įmonių įsteigė Gardino seniūnas ir Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos valstybinių ekonomijų valdytojas Antanas Tyzenhauzas. Gardine buvo įsteigtos statybos, buhalterijos, veterinarijos, medicinos, baleto mokyklos. 

Gardino ekonomija panaikinta po Abiejų Tautų Respublikos III padalijimo 1795 m.; dalis žemių atiteko Rusijos imperijai, dalis – Prūsijos karalystei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antanas Tyla. *Gardino ekonomija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 423 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vovčia |
| --- |
| Vovčia Pavlohrade Vovčia Pavlohrade |
| **Ilgis** | 323 km |
| **Baseino plotas** | 13 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 5,3 m³/s |
| **Ištakos** | Donecko sritis |
| **Žiotys** | Samara |
| **Šalys** | Ukraina |

**Vovčia** (ukr. *Вовча*) arba **Volčia** (rus. *Волчья*) – upė Ukrainoje, Donecko ir Dniepropetrovsko srityse; Samaros kairysis intakas (Dniepro baseinas). Prasideda į vakarus nuo Donecko, Pokrovsko rajone, teka vakarų, vėliau šiaurės vakarų kryptimi. Nors Vovčia laikoma Samaros intaku, tačiau ties šių upių santaka Vovčia yra vandeningesnė.

Didžiausi intakai:

* dešinieji – Solona;
* kairieji – Suchi Jalas, Mokri Jalas, Vorona, Haičulas, Verchnia Tersa, Mala Tersa.

Vagos plotis iki 20-30 m, gylis – virš 2 m. Upės vanduo naudojamas drėkinimui, iki XX a. upė buvo laivuojama. Upės slėnyje įrengti Karlivo ir Kurachivo tvenkiniai. Miestai prie Vovčios: Kurachivas, Pavlohradas.
| **Sirikit Kitijakarataj. สิริกิติ์ กิติยากร**  |
| --- |
| Tailando karalienė |
|  |
| Sirikit Kitijakara 1960 m. |
| Čakri dinastija |
| Sirikit Kitijakaros monograma |
| Sirikit Kitijakaros monograma |
|  |
| Gimė | 1932 m. rugpjūčio 12 d. (90 metų)Bankokas, Tailandas Tailandas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rama IX |
| Vaikai | Maha Vačiralongkornas |
| Religija | Budizmas |
| Tailando karalienė |
| Valdė | 1950 m. balandžio 28 d. - 2016 m. spalio 13 d. |
| Karūnavimas | 1950 m. gegužės 5 d. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Dramblio ordinas
 |
|  |
|  **Vikiteka** | Sirikit Kitijakara |

**Sirikit Kitijakara** (taj. สิริกิติ์ กิติยากร; g. 1932 m. rugpjūčio 12 d.) – Tailando karalienė, valdžiusi 1950–2016 m.

Biografija
----------

Sirikit Kitijakara gimė 1932 m. rugpjūčio 12 d. princo Nakchatros ir Bua Kitijakaros šeimoje. 1932–1933 m. Sirikit augino seneliai, nes jos tėvai tuo metu dirbo Tailando ambasadoje JAV. 1936 m. ji pradėjo lankyti privačią mergaičių mokyklą Bankoke. Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, Sirikit tęsė mokslus šv. Pranciškaus Ksavero mokykloje. 1946 m. ji kartu su šeima išvyko į Angliją. Vėliau Sirikit gyveno Danijoje ir Prancūzijoje, kuriose jos diplomatas tėvas dirbo Tailando ambasadoriumi. Gyvendama Paryžiuje ji įstojo į muzikos mokyklą. 1949 m. ji susipažino su karaliumi Bhūmibolu Aduljadedžu, kuris tuo metu studijavo Lozanos universitete. Jie susižadėjo 1949 m. liepos 19 d. Lozanoje, o susituokė 1950 m. balandžio 28 d. Bankoke.

1950 m. gegužės 5 d. Sirikit su vyru buvo karūnuoti Tailando karaliumi ir karaliene.

Po karūnacijos jie nuvyko į Šveicariją, kad karalius pabaigtų studijas universitete. 1951 m. balandžio 28 d. jiems gimė pirmoji dukra Ubol Ratana. Grižę į Tailandą Sirikit ir Bhūmibolas 1952 m. susilaukė vienintelio sūnaus Mahos Vačiralongkorno. 1955 m. gimė antroji jų duktė princesė Sirindhorn.

1956 m. Bhūmibolas 15 dienų gyveno budistų vienuolyne, tad regente buvo paskirta karalienė Sirikit. 1957 m. gimė jauniausia karališkosios poros duktė princesė Čulabhorn.

Galerija
--------

* Sirikit Kitijakara su vyru 1960 m.Sirikit Kitijakara su vyru 1960 m.
* Sirikit Kitijakara 1974 m.Sirikit Kitijakara 1974 m.
* Sirikit Kitijakara 2007 m.Sirikit Kitijakara 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Queen Sirikit of Thailand". *unofficialroyalty.com*.
Orangery at the Palace of Versailles, outside Paris
**Dekoratyvinė sodininkystė** – augalininkystės šaka, kultūrinių ir laukinių augalų auginimas aplinkai puošti.

Apima žolių, medžių, krūmų, išsiskiriančių formos, spalvų, žiedų, lapų, vaisių gražumu, dauginimą, auginimą, kultūrinimą ir naujų veislių bei formų vedimą, komponavimą ir dekoratyvinių želdinių kūrimą.

Dekoratyvine sodininkyste rūpinasi želdinimo įmonės, dekoratyvinių augalų medelynai, botanikos sodai. Dekoratyvinės sodininkystės specialistus rengia Kauno kolegijos Kraštotvarkos fakultetas.

Istorija
--------

Dekoratyvinės sodininkystės užuomazgų būta jau V tūkstantmetyje pr. m. e. Dekoratyviniai augalai buvo auginami senovės Egipte (Kleopatros sodai), Babilonijoje (Semiramidės sodai), Graikijoje, Indijoje, Kinijoje. Įvairių šalių dekoratyviniai sodai skyrėsi savo stiliumi, augalų įvairove ir jų kompozicija.

### Lietuvoje

Į Lietuvą dekoratyvinių augalų iš kitų kraštų (Lenkijos, Vakarų Europos) atsiveždavo didikai, turtingi bajorai. Didysis kunigaikštis Vytautas XV a. į Lietuvą gabeno puošnius augalus, juos prižiūrėjo iš svetur atkviesti sodininkai. Dekoratyvinei sodininkystei plisti Lietuvoje padėjo botanikos sodai (Gardino, įkurtas 1775, ir Vilniaus, 1787), vėliau botanikos, architektūros mokslų plėtotė.

Išnašos
-------

1. ↑
**Kepler-619 c** (dar žymima **KOI-601 c**, **KOI-601.03**, **KIC 10973664 c**, **Gaia DR2 2129503235571760128 c**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-619, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 2937,1 šviesmečio (900,5 parseko).

Kepler-619 c yra vadinamoji superžemė; jos masė siekia 3,5 Žemės masės, o spindulys – 1,69 Žemės spindulio. Apie Kepler-619 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~1,21 paros. Tai reiškia, kad Kepler-619 c skrieja pernelyg arti savo žvaigždės, kad patektų į šios sistemos gyvybės zoną.

Kepler-619 c atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Be Kepler-619 c, šioje sistemoje dar aptikta Kepler-619 b planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-619 c". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-25.
2. 1 2 3  „Kepler-619 c". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-25.
3. ↑  „Kepler-619". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-09-25.
4. 1 2  „Kepler-619 c". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-25.
5. 1 2  „Kepler-619 c". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-25.
6. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Delapas*Teļap* |
| --- |
| 

DelapasDelapas

7°05′25″ š. pl. 171°22′53″ r. ilg.﻿ / ﻿7.09028°š. pl. 171.38139°r. ilg.﻿ / 7.09028; 171.38139﻿ (Delapas)Koordinatės: 7°05′25″ š. pl. 171°22′53″ r. ilg.﻿ / ﻿7.09028°š. pl. 171.38139°r. ilg.﻿ / 7.09028; 171.38139﻿ (Delapas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12) |
|  |
| **Valstybė** | Maršalo Salų vėliava Maršalo salos |
| **Savivaldybė** | Madžūras |
|  |
| **Gyventojų** (1998) | 6 339  |

**Delapas** arba ***Dalapas*** (marš. *Teļap*) – salelė ir gyvenvietė Maršalo Salose, Madžūro atolo pietryčiuose. Kartu su Uliga ir Džaritu sudaro bendriją, atitinkančią šalies sostinę. Ilgis 2,1 km, plotis 0,58 km, užima 64,8 ha plotą.

Delape 1998 m. gyveno 6339 žmonės.

Per Delapą eina kelias tarp Uligos (šiaurėje) ir Lauros (vakaruose, Madžūro salelėje). Yra Maršalų Salų kapitolijus, Delapo pradinė mokykla, kopros ir kokosų aliejaus gamykla, prekybos centras, jūrinių resursų valdyba, dokas, Madžūro ligoninė, teatras, telekomunikacijų valdyba, Air Marshall Islands būstinė ir kitos viešosios įstaigos.
Hečemo paplūdimys.
Hanstantono pakrantė.
**Vošo įlanka** (angl. *The Wash*) – įlanka Rytų Anglijos regione Jungtinėje Karalystėje. Ribojasi su Norfolko ir Linkolnšyro grafystėmis.

Pagrindinės upės įtekančios į įlanką: Ninas, Vithamas, Velandas ir Didysis Uzas.

Vošo įlanka yra Europos Sąjungos pripažinta specialioji saugoma zona. Įlankos kraštovaizdis sudarytas iš sūrių pelkynų, purvynų ir smėlio papūdymių. Vietomis pakrantės uolėtos. Vanduo pakrantėse nusenka kelis sykius per dieną.

Gausu moliuskų, krevečių, širdučių. Didelės žuvėdrų ir kitų plėšrių paukščių populiacijos, kurios minta geldelėmis. 

Romos Britanijos laikais aplink įlanką stovėjo užtvankos, kuriomis romėnai siekė apsaugoti žemės ūkio laukus nuo užliejimo. Romėnams atsitraukus - užtvankos nuplautos. Nuo 865 m. iki 1066 m. Vošo įlanką dažnai lankė vikingai, kurie puldavo aplinkines gyvenvietes.


Vašo įlankaVašo įlanka
-

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The Wash". britannica.com. Nuoroda tikrinta 2021 m. vasario 7 d..
„Dekamerono" viršelis (išleista apie 1492 m. Venecija)
**Dekameronas** (it. *Decameron, Decamerone*; arba ***„Žmogiškoji komedija"***, tarsi priešpastatant ją Dantės „Dieviškajai komedijai") – trumpų istorijų rinkinys, kurį parašė XIV a. italų rašytojas Giovanni Boccaccio. Rinkinį sudaro 100 istorijų, kurias pasakoja 7 jaunos moterys ir 3 jauni vyrai. Šie jauni žmonės gyveno atsiskyrę už Florencijos ribų, taip siekdami pabėgti nuo Juodosios mirties (maro). Manoma, kad rašytojas parašė kūrinį po 1348 m. epidemijos ir pabaigė 1353 m.

Kūrinys varijuoja nuo erotinės literatūros iki tragedijos žanrų, istorijose yra sąmojų, humoro, gyvenimo pamokymų. „Dekameronas" laikomas vienu žinomiausių italų rašytojų kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Decameron. Britannica.com (tikrinta 2022-09-16).
2. ↑  Guide to the Classics: Boccaccio’s Decameron, a masterpiece of plague and resilience. 2020-08-11, Theconversation.com (tikrinta 2022-09-16).

Nuorodos
--------

* „Dekameronas" Gutenberg.org projekte (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Keposas*Quepos* |
| --- |
| *Paplūdimys Keposo apylinkėse* |
|  |
| 

KeposasKeposas

9°25′50″ š. pl. 84°09′40″ v. ilg.﻿ / ﻿9.43056°š. pl. 84.16111°r. ilg.﻿ / 9.43056; 84.16111﻿ (Keposas)Koordinatės: 9°25′50″ š. pl. 84°09′40″ v. ilg.﻿ / ﻿9.43056°š. pl. 84.16111°r. ilg.﻿ / 9.43056; 84.16111﻿ (Keposas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Puntarenaso provincija |
| **Kantonas** | Agirės kantonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1563 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 14 925  |
| **Altitudė** | 24 m |

**Keposas** (isp. *Quepos*) – miestelis vakarų Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, 60 km į pietus nuo San Chosė, Ramiojo vandenyno pakrantėje. Agirės kantono centras. Praeina Puntarenaso–Siudad Korteso kelias, yra La Managvos oro uostas. Verčiamasi žvejyba, amatais, svarbus turistinis centras (paplūdimiai, Manuelio Antonijo nacionalinis parkas).

Istorija
--------

Gyvenvietė pavadinta pagal seniau čia gyvenusią indėnų keposų gentį. 1563 m. Chuanas Vaskesas de Koronadas čia įkūrė *San Bernardino de Quepo* gyvenvietę. 1746 m. likę indėnai buvo perkelti į Osos pusiasalį. 1948 m. Keposas tapo kantono centru.
Dalgis
**Dalgis** – šienavimo ir javų kirtimo įrankis. Sudaro dažniausiai medinis dalgiakotis, rankena ar ranktūris bei lenkta metalinė geležtė.

Europoje naudoti trijų tipų (skiriami pagal kotą) dalgiai: 160–180 cm ilgio su dviem (ilgesne ir trumpesne) rankenomis, naudotas daugiausia Šiaurės Europoje (plito Skandinavijoje), 140–150 cm ilgio su dviem rankenėlėmis – Vidurio Europoje ir 160–180 cm ilgio su viena rankena (plito daugiausia slavų žemėse) – Rytų Europoje. Rytų Baltijos šalyse naudoti visų tipų dalgiai; Vakarų Estijai ir Vakarų Latvijai būdingas vadinamasis Šiaurės Europos, Vakarų ir Vidurio Lietuvai – Vidurio Europos, Rytų Latvijai ir Rytų Lietuvai – Rytų Europos dalgis.

Lietuvoje dalgis žinomas nuo I a. Seniausi dalgiai randami III-IV a. Vakarų Lietuvos kapynuose. IX-XII a. dalgio forma tapo panaši į dabartinio. Pradžioje dalgis buvo naudojamas šienui pjauti, o nuo XVIII a. ir javams kirsti. Javų dalgio kotas buvo trumpesnis. XX a. pab. dalgių reikšmė sumenko atsiradus žoliapjovėms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vacys Milius, Adolfas Tautavičius. *Dalgis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  *Dalgis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 378

Vikižodynas
|  |
| --- |
| **Dalaso/Fortvorto tarptautinis oro uostas** |
|  |
| IATA: DFW - ICAO: KDFW |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | DFW aviacijos taryba |
| Miestas | Dalasas |
| Aukštis virš jūros lygio | 185 m |
| Koordinatės | 32°53′49″N 097°02′17″W |
| Tinklalapis | dfwairport.com/ |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 13L/31R | 2 743 |  | betonas |
| 13R/31L | 2 834 |  | betonas |
| 17C/35C | 4 085 |  | betonas |
| 17L/35R | 2 590 |  | betonas |
| 17R/35L | 4 085 |  | betonas |
| 18L/36R | 4 085 |  | betonas |
| 18R/36L | 4 085 |  | betonas |

**Dalaso/Fortvorto tarptautinis oro uostas** (angl. *Dallas/Fort Worth International Airport*, IATA: **DFW** – ICAO: **KDFW**) – pagrindinis Teksaso valstijos oro uostas, aptarnaujantis Dalaso ir Fortvorto miestus. Šiame oro uoste yra didžiausia kompanijos American Airlines bazė.

Pagal orlaivių aptarnavimą šis oro uostas yra trečias pasaulyje - 2015 m. čia buvo aptarnauti 681 244 lėktuvai. 2015 m. oro uostas aptarnavo 64 072 468 keleivius ir pagal šį rodiklį pasaulyje buvo dešimtoje vietoje.

2014 m. spalį oro uostas turėjo maršrutus 207 kryptimis. Kiti oro uostai, aptarnaujantys daugiau nei 200 krypčių, yra Heathrow, Frankfurtas, Stambulas, Amsterdamas, Šarlio de Golio, Atlanta, Čikaga, Miunchenas ir Dubajus.

Iš šio oro uosto į Sidnėjų aviakompania Qantas vykdo skrydžius Nr. 7 ir 8. Nuo 2013 iki 2016 m. tai buvo ilgiausias komercinis skrydis pasaulyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Preliminary World Airport Traffic and Rankings 2013 - High Growth Dubai Moves Up to 7th Busiest Airport - Mar 31, 2014
2. ↑  Year to date Passenger Traffic Archyvuota kopija 2018-08-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  DFW Welcomes Return of Japan Airlines Service to Tokyo Narita Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| Dalatas*Đà Lạt* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

DalatasDalatas

11°56′0″ š. pl. 108°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.93333°š. pl. 108.43333°r. ilg.﻿ / 11.93333; 108.43333﻿ (Dalatas)Koordinatės: 11°56′0″ š. pl. 108°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.93333°š. pl. 108.43333°r. ilg.﻿ / 11.93333; 108.43333﻿ (Dalatas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Vietnamo vėliava Vietnamas |
| **Provincija** | Lamdongo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 136 367  |
| **Altitudė** | 1 520 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dalatas |

**Dalatas** (viet. *Đà Lạt*) – miestas pietinėje Vietnamo dalyje, į šiaurės rytus nuo Hošimino, Langbiango plokščiakalnyje. Lamdongo provincijos centras. Yra oro uostas, geležinkelio linija į Fanrangą. Verčiamasi maisto pramone (kavos, arbatos, tabako gamyba). Gaminami tradiciniai dirbiniai iš medžio ir metalo. Klimato kurortas.

Paveldas
--------

Veikia 1957 m. įkurtas universitetas, Pastero, branduolnių tyrimų, žemės ūkio, medicinos institutai. Prie branduolinių tyrimų instituto veikia 0,5 MW galios reaktorius. Yra katalikų katedra su vyskupo rezidencija ir konventu, daug pagodų, vilų, kalnų genčių etnologinis muziejus ir skansenas, keletas parkų, golfo aikštynas. Yra unikalios architektūros Hangnga svečių namai (pastatyti 1990 m.), *Art Deco* stiliaus geležinkelio stotis. Dalate vyksta kasmetinė gėlių šventė. Mieste ir jo apylinkėse yra tvenkinių.

Istorija
--------

XIX a. pab. pradėtas kurti kurortinis miestelis, 1907 m. atidarytas pirmasis viešbutis. Dalatą suplanavo prancūzų architektas Ernest Hébrard. Prancūzų valdymo laikais Dalate įveista sodų, parkų, čia įsikūrė jėzuitai.

* Hangnga svečių namaiHangnga svečių namai
* KatedraKatedra
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis
* Gėlių parkasGėlių parkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dalatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Graušpicas |
| --- |
| Graušpico viršūnėGraušpico viršūnė |
| **Aukštis** | 2599 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Lichtenšteinas, Šveicarija |
| **Kalnynas** | Alpės |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Graušpicas

  |
| **Koordinatės:** | 47°03′10″ š. pl. 9°34′55″ r. ilg.﻿ / ﻿47.05278°š. pl. 9.58194°r. ilg.﻿ / 47.05278; 9.58194Koordinatės: 47°03′10″ š. pl. 9°34′55″ r. ilg.﻿ / ﻿47.05278°š. pl. 9.58194°r. ilg.﻿ / 47.05278; 9.58194 |
|  |
|  **Vikiteka** | Graušpicas |

**Graušpicas** (vok. *Grauspitz* – „Pilkoji viršūnė") – aukščiausias Lichtenšteino kalnas, esantis Alpėse, Retikono kalnagūbryje. Per Graušpicą eina Šveicarijos–Lichtenšteino valstybinė siena. Turi dvi viršūnes: Priešakinį Graušpicą (*Vordergrauspitz*, 2 599 m virš jūros lygio) ir Galinį Graušpicą arba Švarchorną (*Hintergrauspitz*, *Schwarzhorn*, 2574 m). Stūkso tarp Lavenos slėnio šiaurėje (Tryzeno bendruomenė Lichtenšteine) ir Flešo slėnio pietuose (Graubiundeno kantonas Šveicarijoje). Abu slėniai priklauso Reino baseinui; Reinas teka už 7 km į vakarus nuo Graušpico.

Literatūra
----------

* Manfred Hunziker: *Ringelspitz/Arosa/Rätikon, Alpine Touren/Bündner Alpen*, Verlag des SAC, 2010 m. ISBN 978-3-85902-313-0, p. 472 f.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| The Stig |
|  |
| Pirmas pasirodymas | 2002 m. |
| Kūrėjas | Andy WilmanJeremy Clarkson |
| Vaidina | Perry McCarthy (2002–2003)Ben Collins (2003–2010)nežinomas (nuo 2010) |
| Informacija |
| Veikla | Aukščiausios pavaros laidos bandymų vairuotojas ir svečių vairavimo mokytojas |

**The Stig** – britų „BBC" televizijos laidos apie automobilius „Aukščiausia pavara" veikėjas, įvairių automobilių bandytojas, laidos svečių vairavimo mokytojas. Veikėjas visada yra su baltu šalmu bei apranga, tad niekada nėra žinoma jo tapatybė.

Nuo 2002 iki 2003 m. pirmąjį Stigą (tuomet apsirengusį juodai) vaidino buvęs Formulės 1 lenktynininkas Perry McCarthy. Po to, kai „Sunday" dienraštis atskleidė jo tapatybę, juodasis Stigas buvo panaikintas ir 3 sezone buvo pristatytas naujasis baltas Stigas.

Vienoje 13 sezono serijoje buvo bandyta atskleisti baltojo Stigo tapatybę kaip daugkartinį Fomulės 1 čempioną Michael Schumacher. 15 sezone buvo atskleista tikroji Stigo tapatybė – jį iki 2010 m. vaidino Anglijos lenktynininkas Ben Collins. Šis faktas buvo atskleistas lenktynininko autobiografijos knygoje „The Man in the White Suit". Vėliau buvo pradėti teisiniai ginčai dėl šio fakto atskleidimo.

Prasidėjus 16 sezonui jame vaidinantis baltąjį Stigą žmogus iki šiol nėra žinomas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: The Stig** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Championship Manager** (CM) – kompiuterinių žadimų serija, viena populiariausių futbolo komandos valdymo simuliacijų. Žaidimą sukūrė broliai Paulas ir Oliveris Collyeriai 1992 metais, vėliau žaidimą iki 2003 metų kūrė brolių įkurta kompanima Sports Interactive. 2003 metais Sports Interactive nutraukus bendradarbiavimą su žaidimą leidusia Eidos, Sports Interactive su Sega pradėjo kurti analogiško tipo žaidimų seriją Football Manager, kuris kuriamas Championship Manager programinio kodo pagrindu. Eidos, kuriai priklauso teisės į pavadinimą ir vartotojo interfeisą, su Beautiful Game Studios nuo 2004 metų kuria naujas Championship Manager versijas.

Istorija
--------

Pirmoji žaidimo versija, išleista 1992 metais, nebuvo labai sėkminga. Žaidimas buvo parašytas neefektyvia programavimo kalba BASIC, žaidimui trūko analogiškuose konkurentų produktuose realizuotų funkcijų, pavyzdžiui, tikrų žaidėjų vardų.
Po metų išleista nauja „Championship Manager 93/94" versija jau realizuota C kalba buvo žymiai sėkmingesnė, išleidus šią versiją „Championship Manager" tapo viena poluliariausia futbolo valdymo simuliacijų serijų.

1995 metų rugsėjį išleista „Championship Manager 2" versija, 1996 ir 1997 metais išleisti versijos atnaujinimai, kuriuose atnaujinta žaidėjų duomenų bazė, pirmą kartą įtrauktos ne britų futbolo lyga (1996 metais Italijos Serie A, vėliau dar 8 kitų šalių lygos).

1999 m. kovą išleista „Championship Manager 3" versija, kurioje buvo galima žaisti 15 įvairių lygų, galimas kelių žaidėjų žaidimas, žaidėjų duomenų bazėje buvo virš 25 000 įrašų, pridėta naujų taktikos keitimo, žaidėjų paieškos ir treniravimo galimybių. 1999, 2000 ir 2001 metais išleisti sezoniniai duomenų bazių atnaujinimai, kuriais žaidimas papildytas 12 naujų lygų, keliom papildomom funkcijom. 2002 balandį išleista pirma versija pritaikyta Xbox platformai.

2003 m. kovo 28 dieną išleista „Championship Manager 4" versija jau per pirmą dieną tapo greičiausiai perkamu PC platformai skirtu žaidimu. Šioje versijoje jau buvo 39 futbolo lygos, sukurta galimybė matyti dvimatį rungtynių vaizdą. ais pačiais metais išleistas versijos atnaujinimas „Championship Manager 03/04" tapo paskutine Sports Interactive kurta versija.

Sports Interactive ir Eidos nutraukus bendradarbiavimą, Eidos pradėjo kurti naujas „Championship Manager" versijas su Beautiful Game Studios. „Championship Manager" pagrindu Sports Interactive toliau leidžiama Football Manager serija labai panaši į ankstesnes CM versijas, tuo tarpu maujosios „Championship Manager" versijos kurtos nuo pradžių, todėl iš esmės skiriasi nuo ankstesnių versijų. „Championship Manager 5" versija išleista keturiais mėnesiais vėliau nei planuota – 2006 m. kovo 31 d. Balandžio mėnesį išleista PSP platformai pritaikyta versija, gegužės mėnesį – XBox ir Playstation 2 platformoms pritaikytos versijos.
| **Corydalis intermedia** |
| --- |
| Tarpinis rūtenis (*Corydalis intermedia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Žvirbliarūtiniai  *( Fumariaceae)* |
| Gentis: | Rūtenis  *( Corydalis)* |
| Rūšis: | Tarpinis rūtenis  *( Corydalis intermedia)* |

 |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tarpinis rūtenis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Tarpinis rūtenis** (*Corydalis intermedia*) Mérat) – žvirbliarūtinių (*Fumariaceae*) šeimos, rūtenių (lot. *Corydalis*) genties augalas. Tai nykstanti rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą (3 R kategorija).

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Paplitęs Pietų, Vidurio, Rytų ir Šiaurės Europoje. Lietuva yra ties rytiniu arealo pakraščiu. Dažniau aptinkamas Lietuvos pietinėje, pietrytinėje ir rytinėje dalyse. Auga plačialapių bei mišriuose miškuose, krūmuose, pamiškėse, upių šlaituose.

Biologija ir ekologija
----------------------

Daugiametis 10–15 cm aukščio žolinis augalas, pavasarinis efemeroidas. Stiebagumbiai rutuliški, pilnaviduriai, juose kaupia maisto atsargas. Lapai ilgakočiai, dukart trilapiai; lapeliai suskaldyti pailgomis skiltimis. Stiebas ilgas, nešakotas, jo pamatas apaugęs blyškiais žvyneliais. Stiebo viršūnėje yra žiedynas – kekė, joje 1–5 (7) žiedai. Pažiedės lygiakraštės, kartais apatinės labai negiliai suskaldytos. Vainikėlis 10–15 mm ilgio, šviesiai purpurinis, su pentinu, kuriame kaupiamas nektaras. Žydi balandžio – gegužės mėnesiais, medžiams dar nesulapojus. Apdulkinamas vabzdžių. Vaisius – dežutė. Sėkloms subrendus (pirmoje vasaros pusėje) antžeminė augalo dalis sunyksta. Sėklos turi maistingus priedus elajosomas, kurios vilioja skruzdėlės. Skruzdėlės yra svarbios visų rūtenio genties augalų platintojos (mirmekochorija).

Grėsmės
-------

Nyksta dėl miškų kirtimų, jų metu pažeistos miško paklotės. Jei greta auga paprastasis rūtenis (lot. *Corydalis solida*), tarpinis rūtenis nyksta dėl hibridizacijos.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos raudonoji knyga, Vilnius, 2007, 415 psl.
* Vadovas augalams pažinti, Algirdas Lekavičius, Vilnius, Mokslas, 1989, 112 psl.
Ilgelio pelkė (Varnikų botaninis zoologinis draustinis). 70 % pelkės yra žemapelkė, likusi – tarpinio tipo pelkių plotų supama aukštapelkė
**Tarpinė pelkė** – pelkės tipas, pereinamoji stadija iš žemapelkės į aukštapelkę. Joje yra vidutiniškas kiekis maisto medžiagų ir gruntinį vandenį augalai pasiekia sunkiau dėl durpių sluoksnio. Tarpinės pelkės paviršius yra plokščias. Storėjant durpių sluoksniui ir toliau vykstant augalijos kaitai, tarpinio tipo pelkę paprastai pakeičia aukštapelkė.

Čia dar auga žemapelkiniai, bet yra ir aukštapelkinių durpojų. Pelkėjant, paprastoji eglė ir dauguma žaliųjų samanų išnyksta, o beržai, karklai, nendrės ir viksvos išlieka. Viksvynuose dominuoja laiboji viksva (*Carex lasiocarpa*) ir aukštoji viksva (*Carex elata*). Ilgainiui pelkėje atsiranda daugiau įvairių rūšių kiminų. Taip pat atsiranda rūgščią terpę mėgstančių aukštapelkių krūmokšnių: paprastoji spanguolė, siauralapė balžuva, gali augti pelkinis gailis, vaivoras, durpyninis bereinis.

Kai kurių rūšių durpojai, pvz. liūnsargė (*Scheuchzeria palustris*), svyruoklinė viksva (*Carex limosa*), baltoji saidra (*Rhynchospora alba*), auga ir aukštapelkėse, ir žemapelkėse, sudarydamos bendrijas ir su kiminais, ir su žaliosiomis samanomis.

Dėl ūkinės veiklos ir eutrifikacijos tarpinės pelkės apželia paprastosiomis nendrėmis (*Phragmites australis*), dėl durpių kasybos pažeidžiamas natūralus hidrologinis režimas ir jos apauga krūmais, o uogautojai vaikščiodami gali pažeisti kiminų dangą. Šie veiksniai keičia buveinės augalų struktūrą ir kelia grėsmę augalų bendrijų išnykimui.

Aukštaitijos nacionaliniame parke, vakarinėje Juodupės pelkės teritorijos dalyje plyti dideli tarpinių pelkių plotai. Ten auga retos gegužraibinių (*Ochidaceae*) šeimos rūšys: raudonoji gegūnė (*Dactylorhiza incarnata*), dėmėtoji gegūnė (*D. maculata*), nariuotoji ilgalūpė (*Corallorhiza trifida*), širdinė dviguonė (*Listera cordata*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tupčiauskaitė J. 2012. *Botanikos mokomoji lauko praktika: Stuomeninių augalų mokomųjų ekskursijų konspektai, užduotys ir kontroliniai klausimai*. Vilnius.
2. ↑  Matulevičiūtė L. Rašomavičius V. 2007. *European Habitats and their status in surroundings of Lake Žuvintas.* *Ekologija.* Vilnius 53(2):6–12
3. ↑  Gudžinskas Z. Ryla M. 2006: Lietuvos gegužraibiniai (*Orchidaceae*). – Vilnius. 104 P. ISBN 9986-662-28-1.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Tarpplanetinis internetas** (InterPlaNetary (**IPN**) internet project) – tarpplanetinio informacinio komunikacijos tinklo projektas, kuriame nuo 1998 m. bedradarbiauja NASA'os Reaktyvinio judėjimo laboratorija (JPL - Jet propulsion Laboratory), korporacija Mitre, UCLA ir Kalifornijos technologijos institutas. Šio projekto kūrėjai yra JPL mokslininkų grupė, vadovaujama Vinton Cerf (vienas iš TCP/IP protokolo kūrėjų, dažnai vadinamas interneto tėvu) ir Adrian Hooke.

2008 metų lapkričio 18 d. NASA paskelbė, kad buvo sėkmingai atlikti mėnesį trukę pirmieji IPN projekto testai tolimajame kosmose. Tinkle veikia 10 mazgų, kurių vienas yra NASA'os „Epoxi" zonde, kiti 9 - JPL laboratorijose. Jie imituoja Marso paviršiuje veikiančius marsaeigius, aplink jį besisukančius palydovus ir NASA valdymo centrus Žemėje. Šių bandymų metu į Žemę buvo sėkmingai persiųstos kosmoso nuotraukos iš „Epoxi" zondo, esančio daugiau nei 32 mln. kilometrų atstumu nuo Žemės. Tarpplanetinį internetą planuojama ateityje panaudoti ryšiui su aplink kitas planetas besisukančiais NASA zondais koordinuoti.

IPN išspręs kai kurias tolimojo kosmoso tyrinėjimo problemas. Viena iš tokių problemų yra ryšys su kosminiais aparatais, skrendančiais link kitų sąlygiškai netoli esančių planetų. Įprasta interneto struktūra (taip pat ir protokolai) negali būti perkelta į tarpplanetinę erdvę jau vien dėl signalų, sklindančių erdvėje kosminiais nuotoliais, ilgo perdavimo.

IPN veikia panašiu kaip elektroniniai laiškai principu: informacija yra išsaugoma ir persiunčiama į bet kurį sistemos centrą. Projekte naudojamas DTN (Disruption-Tolerant Networking) protokolas. Tinklas garantuos visada veikiantį internetą tarp planetų, erdvėlaivių, astronautų ir Žemės su minimaliu žmogaus įsikišimu. Marso atveju tie centrai bus įdiegti palydovuose supančiuose šią planetą. Astronautai galės siųsti žinutes iš tolimosios Marso pusės. Nepaisant to, šios žinutės bus perduotos į artimiausią centrą ir nusiųstos į Žemę. Šis IPN informacijos perdavimo ir persiuntimo metodas garantuos anksčiau iškilusių su kosminiais nuotoliais susijusių problemų, tokių kaip didelės paklaidos, gaišatis, kuri būna minučių ar netgi valandų trukmės, sumažinimą.

Ateityje bus vykdomi DTN protokolu paremto tinklo bandymai Tarptautinėje kosminėje stotyje.
Haiano kalnagūbrio apylinkės
**Haiano kalnagūbris** (kin. 海岸山脈, pinyin: *Hǎi'àn Shānmài*) – kalnų grandinė Taivano salos rytinėje pakrantėje, sudaranti pasienio ruožą tarp Hualiano ir Taitungo apskričių. Pakrantės kalnų kalnagūbris susidarė prieš daugiau kaip 400 mln. metų, susidūrus Filipinų jūros ir Eurazijos plokštėms. Geologinis darinys sudarytas iš minkštų nuosėdų, kurios nėra atsparios įvairių rūšių erozijai.

Haiano kalnagūbris žvelgiant nuo Huatung slėnio
Dėl tektoninių plokščių susidūrimo vakariniame kalnagūbrio pakrašty atsirado Huatungo slėnis. Aukščiausia viršukalnė Singangšanas (新港山), iškylantis į 1682 m aukštį virš jūros lygio. Šiuo metu kalnagūbrio viršukalnės tebeauga 3 mm greičiu per metus. Haiano kalnagūbris pamažu, 2,3 cm per metus greičiu liejasi su Vidurio Taivano kalnagūbriu.

Kalnagūbrio apylinkėse yra keletas baseinų, iš kurių didžiausias yra Taijuano baseinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  楊建夫 (2001). *台灣的山脈*. 台北縣新店市: 遠足文化. p. 44. ISBN 9573049368.
| Graumena |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 28,9 km |
| **Baseino plotas** | 93,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,25 m³/s |
| **Ištakos** | Uždvario miškas |
| **Žiotys** | Šalpė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Graumena** – vakarų Lietuvos upė Klaipėdos ir Šilutės rajonuose, kairysis Šalpės intakas. Priklauso Minijos baseinui.

Prasideda Uždvario miške ir Užvėnų k. apyl. (Klaipėdos raj.), 7 km į vakarus nuo Kvėdarnos. Nuo ištakos iki Kančaičių k. (Šilutės raj.) teka į pietvakarius, toliau į šiaurės vakarus. Įteka į Šalpę, 11 km nuo jos žiočių, ties Jonikais. Vidut. nuolydis 237 cm/km.

1992 m. įkurtas Hidrografinis Graumenos draustinis, su tikslu išsaugoti negilaus salpinio slėnio stipriai vingiuotą Graumenos žemupį. Graumenoje, 21 km ilgio ruože nuo Šalpės ir Graumenos santakos Lietuvos respublikos įstatymų saugomi upėtakiai, šlakiai ir kirtikliai.

Intakai:

* kairieji – Letupis (iki žiočių 14,2 km), Kerupis (12,1 km), G-1 (8,3 km), Pjaunys (5,1 km).
* dešinieji – G-2 (20,9 km), Judrė (5,7 km), Alkupis (3,3 km).

Etimologija
-----------

Graumenos vardas kilęs nuo žodžių *graumuo* („miško gelmė, tankumynas"), *graumenys* („medžių pripuvęs tankus miškas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Hafsa bint Umar** |
| --- |
|  |
| Hafsos vardo kaligrafija |
| Gimė | apie 605 m. |
| Mirė | 665 m. (59 metų)Medina |
| Tautybė | arabė |
| Tėvas | Umaras ibn Chatabas |
| Motina | Zainab bint Mazum |
| Sutuoktinis (-ė) | Mahometas |
| Vaikai | nesusilaukė |
| Religija | islamas |
|  |
| Veikla | islamo veikėja |

**Hafsa bint Umar** (arab. حفصة بنت عمر, apie 605–665 m.) – VII a. islamo veikėja, Mahometo žmona.

Biografija
----------

Hafsa bint Umar buvo būsimo kalifo Umaro ibn Chatabo duktė. Ji gimė apie 605 m. gyveno Mekoje. Tėvas Umaras buvo vienas įnirtingiausiai besipriešinusių Mahometui, bet, kai priėmė islamą, tapo vienu iš ištikimiausių jo bendražygių. Hafsa buvo labai jauna, kai buvo ištekinta už Chunajiso ibn Huzaifos iš salamitų genties. Kartu su vyru ji dalyvavo antrajame musulmonų išėjime į Abisiniją. Po grįžimo jos vyras Chunajisas buvo mirtinai sužeistas 624 m. Badro mūšyje. Hafsos tėvas ieškojo, už ko ją ištekinti, ir visų pirmą kreipėsi į Usmaną. Šiam atsisakius kreipėsi į Abu Bakrą. Ir pastarajam atsisakius nusivylęs Umaras pasipasakojo Mahometui. Mahometas į tai pasakė: *„Aš tau parodysiu geresnį žentą nei Usmanas, o jam geresnį uošvį nei tu"* (Mahometo duktė tapo Usmano žmona). Iš to Umaras suprato, kad Mahometas ves Hafsą. Vėliau Abu Bakras esą pasakė Umarui, kad jis atsisakė vesti Hafsą, nes nujautė, kad Mahometas nori ją paimti į žmonas.

Hafsa ištekėjo už Mahometo Medinoje, kai jai buvo apie 20 metų, o pranašui apie 54 metus. Pasakojama, kad ji paveldėjo iš tėvo jo ryžtą ir polinkius mokslams. Mahometas tai vertino ir buvo pasamdęs jai mokytoją. Savo išsilavinimu tarp Mahometo žmonų Hafsa nusileido tik Aišai bint Abu Bakr. Pasakojama, kad ji ginčydavosi su Mahometu pakeltu balsu, dėl ko ją perspėjo tėvas. Pasakojama, kad Mahometas galvojo su ja išsiskirti, tačiau jam pasirodęs angelas Gabrielius jį perspėjo, kad Hafsa bus viena iš jo žmonų Rojuje. Rašytinė Korano versija, kurią paruošė Mahometo raštininkas Zeidas ibn Sabitas, buvo perduota jai saugoti ir po Mahometo mirties kalifu tapus Usmanui, pastarasis liepė šią versiją padauginti. Hafsa buvo giliai tikinti, skirdavo didelę laiko dalį maldoms ir susilaikymui iki savo mirties 665 m. Palaidota Al Baki kapinėse šalia Pranašo mečetės Medinoje. Ji nesusilaukė vaikų, savo turtą nurodė broliui Abdulai po jos mirties išdalinti varguoliams. Jos autorystei priskiriama 60 hadisų.

Šaltiniai
---------

* Shamim Aleem. *Prophet Muhammad (S) and His Family.* Author House, 2011, p. 106-107