recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Joveri Kaguta Museveni** |
| --- |
| Ugandos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1944 m. rugpjūčio 15 d. (78 metai)Ntungamo, Uganda |
| Sutuoktinis (-ė) | Janet Museveni |
| Vaikai | 4 |
| Religija | Anglikonų bažnyčia |
| Ugandos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1986 m. sausio 29 d. - |
| Ankstesnis | Tito Okello |
|  |
| Veikla | Ugandos politinis veikėjas, nuo 1986 m. - prezidentas. |
| Partija | Nacionalinis pasipriešinimo judėjimas |
|  |
| Alma mater | Dar es Salamaso universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Joveri Museveni |

**Joveris Kaguta Musevenis** (Apie šį garsą tariasi (plačiau); gimė 1944 m. rugpjūčio 15 d.) – Ugandos politikas. Nuo 1986 m. sausio 29 d. – Ugandos prezidentas.

1979 m. Museveni dalyvavo kare nuverčiant Idi Aminą ir dalyvavo maište, per kurį 1985 m. žlugo Milton Obotės režimas. Museveni valdymo laikotarpiu įsivyravo stabilumas ir ekonomikos augimas, po to kai šalis išgyveno vyriausybių nestabilumus, sukilėlių veiklas ir pilietinių karų dešimtmečius. Taip pat jo valdymo laikotarpiu vyko efektyviausias atsakas į AIDS paplitimą, visoje Afrikoje.

Iki 2000 m. Museveni Vakaruose buvo laikomas Afrikos naujosios kartos lyderiu. Iš pradžių jo prezidentavimas buvo ramus, tačiau per Antrąjį Kongo karą surengė invaziją ir okupavo Kongą (nuo 1998 m. per karą Kongo Demokratinėje Respublikoje žuvo 5,4 milijonai žmonių). Paskutiniu metu, Museveni valdymas sulaukia priekaištų, iš vietinių ir užsienio apžvalgininkų, dėl opozicijos veiklos suvaržymo.
*Šis straipsnis apie tikėjimo forma. Apie lytinį nukrypimą skaitykite straipsnyje Lytinis fetišizmas.*
Fetišų turgus
**Fetišizmas** (angl. *fetishism*, iš pranc. *fétiche*, šis iš port. *feitiço*, iš lot. *facticius* 'dirbtinis') – religinis materialių daiktų *fetišų* garbinimas. Fetišai – daiktai, kuriems priskiriamos antgamtinės savybės, antgamtinė galia. Terminą *fetišas* XVIII a. įvedė olandas keliautojas V. Bosmanas.

Istorija
--------

Šis terminas atsirado Portugalijoje, kur juo apibūdindavo objektus, naudojamus religiniuose kultuose Vakarų Afrikoje. Europoje jis paplito lyginant vakarų Afrikos ir senovės Egipto tikėjimus. Vėliau *Auguste Comte* mėgino sukurti evoliucinės teorijos religijoje koncepciją. Anot jo, fetišizmas yra primityviausia religijos forma, kurią seka politeizmas ir monoteizmas.

Yra manoma, kad monoteistinės religijos išlaikė kai kuriuos fetišus, pvz. krikščionybėje kryžius.

Praktikavimas
-------------

Teoriškai, fetišizmas yra visų religijų šaknys, tačiau jis tyrinėjamas religijotyrininkų tik vakarų Afrikos tikėjimuose, pvz. vudu, kuris tiesiogiai išsivystė iš fetišizmo.

Kraujas dažnai laikomas stipriu fetišu ar fetišo dalimi. Kartu su krauju, kiti objektai – kaulai, kailis, nagai, plunksnos, brangakmeniai ir kristalai, vanduo iš tam tikrų vietų, kai kurie augalai ir medžių dalys – yra įprasti fetišai įvairiose pasaulio kultūrose.

Fetišai buvo dažnai naudojami indėnų religijoje. Lokys vaizdavo šamaną, bizonas buvo aprūpintojas, puma – karys, vilkas – vedlys.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Animizmas
* Stabmeldystė
* Totemizmas

Nuorodos
--------

1. ↑  Словарь по общественным наукам Archyvuota kopija 2008-12-06 iš Wayback Machine projekto. Глоссарий.ру
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Feisalo mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Pakistanas |
| **Miestas** | Islamabadas |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Pastatyta** | 1986 m. |
| **Stilius** | šiuolaikinis |

**Feisalo mečetė** (urd. شاہ فیصل مسجد = *Shah Faisal Masjid*) – mečetė Pakistano sostinėje Islamabade. Tai didžiausia mečetė šalyje, ji turi nacionalinės mečetės statusą. Feisalo mečetė taip pat yra didžiausia mečetė Pietų Azijoje ir viena didžiausių pasaulyje. Pavadinta Saudo Arabijos karaliaus Feisalo, finansavusio mečetės statybą, garbei.

Mečetės statybos idėja gimė 1966 m. karaliui Feislui lankantis Pakistane. Jis parėmė Pakistano vyriausybės iniciatyvą pastatyti nacionalinę mečetę. 1969 m. surengtas konkursas, kuriam paraiškas pateikė 43 architektai. Konkurso laimėtoju tapo turkų architektas Vedatas Dalokajus. Statybų darbai pradėti 1976 m. Saudo Arabija paaukojo 130 mln. rialų. Mečetė pastatyta 1986 m. joje įkurtas Tarptautinis islamo universitetas.

Feisalo mečetė netradicinio dizaino, neturi mečetėms įprasto kupolo, vietoje jo pasirinktas kampuotas stogas, primenantis beduinų palapinę. Mečetės kampuose yra osmanų architektūrai būdingi 4 smailūs, aukšti (90 m) minaretai. Maldų salė didelė, trikampė, dekoruota Pakistano menininko Sadekvaino mozaikomis ir kaligrafija. Iki 1993 m. Feisalo mečetė buvo didžiausia pasaulyje, bet ją aplenkė Didžioji Hasano II mečetė Kasablankoje. Vėliau Feisalo mečetė buvo aplenkta išplėstų Haramo ir Nabavio mečečių Saudo Arabijoje. Feisalo mečetė dengia 5000 m² plotą, jos maldų salėje gali tilpti 10 000 maldininkų, dar 24 tūkst. gali tilpti portikuose, 40 tūkst. vidiniame kieme ir dar 200 tūkst. aplink mečetę.

* Mečetė naktįMečetė naktį
* InterjerasInterjeras
* Iš artiIš arti
Itališki makaronai su sviesto ir parmezano padažu
Patiekalas Virdžinijoje (JAV)
**Fettuccine Alfredo**, arba **fettuccine al burro** (it. *al burro*, 'su sviestu') – itališkos virtuvės patiekalas iš makaronų su sviesto ir sūrio padažu. Gaminimui naudojami pagrindiniai ingredientai – plokšti makaronai *fettuccine* ir parmezano sūris.

Patiekalas pavadintas Romos restorano savininko Alfredo di Lelio vardu. Jo restoranas veikė nuo XX a. pradžios iki vidurio, garsėjo patiekalo gaminimo ritualu šalia kliento stalo. Fettuccine Alfredo makaronai tapo populiarūs ir galiausiai išplito į JAV, kur išlieka plačiai vartojami. Patiekalo receptūra vystėsi, o jo komercinė versija su grietine ir kitais ingredientais dabar yra visur. JAV ji dažnai yra pagrindinis patiekalas, papildytas vištiena ar kitais ingredientais. Tuo tarpu Italijoje *fettuccine al burro* paprastai ruošiama namuose, priešingai nei fettuccine Alfredo, labai turtinga patiekalo versija. Daugelyje šalių Alfredo padažas parduodamas kaip iš anksto paruoštas pusfabrikatis, be to, papildytas kiaušiniais ar krakmolu. Tuo tarpu autentiški Alfredo padažai yra pieniški, į kurių sudėtį įeina trys pagrindiniai produktai: grietinė, sviestas ir parmezano sūris.

Gaminimas
---------

Patiekalui tradiciškai pasirenkami makaronai–juostelės, tačiau galima naudoti ir kitokius makaronus. Jie išverdami. Ant vidutinės ugnies išlydomas sviestas, tuomet įpilama grietinė ir kaitinama apie 5 min. Pridedama česnako, įberiama sūrio, permaišoma. Šiuo paruoštu padažu užpilami sudėti lėkštėje makaronai. Pagal skonį, pabarstomi pipirais ir druska, smulkintomis petražolėmis. Patiekalą galima papildyti apvirtais brokoliais, šparagais, apkepintu kumpiu, šonine. 

* Su kepta vištienaSu kepta vištiena
* Su krevetėmisSu krevetėmis
* Su vištiena ir Cezario salotomisSu vištiena ir Cezario salotomis
* Makaronai su vištienaMakaronai su vištiena
* Fettuccine su Alfredo padažuFettuccine su Alfredo padažu

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fetučine Alfredo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Fettuccine Alfredo". Giallo Zafferano. Nuoroda tikrinta 2014-04-02.
2. ↑  Papa Gino's, "Nutritional information and Allergens Archyvuota kopija 2022-05-19 iš Wayback Machine projekto.
*Fettuccine* makaronai
**Fettuccine** (it. *fettuccine*, nuo *fettuccia*, 'juostelė') – itališkoje virtuvėje naudojamas makaronų tipas, ypač Romoje, Toskanoje. Tai plokšti, iki 7 mm pločio juostelių formos, stori makaronai, tradiciškai pagaminti iš kiaušinių ir miltų (paprastai vienas kiaušinis kiekvienam 100 g miltų). Jie panašūs į Bolonijai būdingus makaronus *tagliatelle*, kurie yra platesni. *Fettuccine* tradiciškai gaminami švieži (namuose arba komerciniu būdu), tačiau džiovintus *fettuccine* taip pat galima įsigyti parduotuvėse.

Klasikiniai *fettucine* dažnai valgomi su jautienos ar vištienos ragu padažais. Makaronai *spinach fettuccine* yra gaminami iš špinatų, miltų ir kiaušinių. Vieni žinomiausių makaronų patiekalų su *fettuccine* yra *fettuccine Alfredo*, kurie išpopuliarėjo XX a. viduryje. Juos pradėjo gaminti restorano Romoje savininkas Alfredo di Lelio, makaronus maišęs su sviestu ir smulkintu parmezano sūriu.

* Su *pesto* padažu
* Su špinatais
* Naminiai makaronai
* Makaronų džiovinimas
* Su raudonaisiais svogūnais

Bibliografija
-------------

* Boni, Ada (1983) [1930]. La Cucina Romana (in Italian). Roma: Newton Compton Editori.
* Carnacina, Luigi; Buonassisi, Vincenzo (1975). Roma in Cucina (in Italian). Milano: Giunti Martello.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fetučine** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Boni (1983), pg. 44
2. ↑  "fettuccine" at *Collins Dictionary*, accessed 2016-11-22 (archive)
3. ↑  Downie, David (2011). *Cooking the Roman Way*. HarperCollins. p. 106. ISBN 9780062031099.
**Valdymas** – galios naudojimas, siekiant norima linkme pakreipti arba kontroliuoti žmonių veiklą. Paprastai valdymas atliekamas valdžios. Politologijoje valdymas dažniausiai siejamas su valdžios institucijų veiksmais, kuriais įgyvendinama viešoji politika. Versle – su įmonėje vykstančių procesų organizavimu. Sociologijoje – su bendruomenėje galiojančiomis taisyklėmis arba autoritetingų asmenų veiksmais, kuriais paskirstomi ištekliai ir palaikoma socialinė tvarka. Valdymas dažnai siejamas su atskaitomybės (valdymo efektyvumo), legitimumo (valdymo teisėtumo) ir skaidrumo (galimybės daryti įtaką valdymui) sąvokomis. Praktinį valdymo įgyvendinimą nagrinėja vadyba.

Priklausomai nuo pobūdžio, valdymas gali būti skirstomas į:

* Pasaulinį valdymą – globalaus masto procesų kontrolė, kurią atlieka valstybės, tarptautinės organizacijos (įskaitant tarptautines NVO), tarptautinės bendrovės, episteminė bendruomenė ir kt.;
* Aplinkos valdymą – su aplinka susijusių veiksmų organizavimas;
* Bendrovių valdymą – įmonės procesų reguliavimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adam Kuper. *The Social Science Encyclopedia*. Taylor & Francis, 2005, p. 431
| **Jovita Valeikaitė** |
| --- |
| Visas vardas | Jovita Valeikaitė-La Ferrera |
| Gimė | 1978 m. (~45 metai)Vilnius |
| Tautybė | Lietuvė |
| Pilietybė |  Lietuva |
| Sutuoktinis (-ė) | Francesco La Ferrera (2015) |
| Partneris (-ė) | Claudio Azzaretti (2011)Moto (2008) |
| Vaikai | Indija Marija (g. 2008-10-02) |
|  |
| Organizacijos | LR FM |
| Pareigos | Komunikatorė (nuo 2020) |
|  |
| Alma mater | LMTA (B, M), Sibelijaus akademija |

**Jovita Valeikaitė** (g. 1978 m. Vilniuje) – lietuvių žurnalistė, kino režisierė.

Biografija
----------

### Išsilavinimas

Lietuvos muzikos akademijoje baigė kino ir televizijos režisūros bakalauro bei kino vadybos magistro studijas, studijavo Helsinkio Sibelijaus akademijoje (UniArts).

### Karjera

1996 m. pradėjo dirbti savaitraštyje „Gimtasis kraštas". Vėliau dirbo LTV naujienų tarnyboje, „Lietuvos ryto" televizijoje, TV3, BTV.

2004 m. jos režisuotas trumpametražis filmas 2006 m. pateko į Kanų kino festivalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑
14. ↑
15. ↑
16. ↑
17. ↑
18. ↑
19. ↑
|  |
| --- |
| Ferry Graf |
| Pilnas vardas | Ferry Graf |
| Gimė | 1931 m. gruodžio 14 d. (91 metai)Ternicas, Austrijos vėliava Austrija |
| Žanrai | šlageris |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 1959–dabar |

**Ferry Graf** (g. 1931 m. gruodžio 14 d. Ternice) – Austrijos dainininkas, šiuo metu gyvenantis Suomijoje.

1959 m. atstovavo Austrijai „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „Der K und K Kalypso aus Wien" (liet. *K ir K Kalipsos iš Vienos*). Raidės „K" iššifruojamos kaip „Imperatoriškas ir karališkas". Tai buvo netradicinė daina tų laikų „Eurovizijoje", gal todėl ji nesulaukė dėmesio ir liko neįvertinta – su 4 taškais kartu su Švedija užimta 9 vieta ir aplenktas tik Monakas. Nors daina buvo išleista singlo pavidalu, tačiau komercinės sėkmės taip pat neatnešė. Vėliau Ferry Graf dirbo Austrijos ir Vokietijos televizijose, tačiau ir ten karjeros aukštumų nepasiekė. 8 dešimtmetyje jis emigravo į Suomiją, subūrė grupę. Šiuo metu turi minėtos valstybės pilietybę ir gyvena Juveskiulėje, centrinėje Suomijoje.

Nuorodos
--------

* Daina „Der K und K Kalypso aus Wien"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Liane Augustin  *„Die ganze Welt braucht Liebe"*** |  **Austrijos atstovas Eurovizijoje**1959 | Po to:**Harry Winter  *„Du hast mich so fasziniert"*** |
|  |
| --- |
| Ferrari Testarossa |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Ferrari |
| Metai | 1984–1996 |
| Chronologija |
| Prieš tai | Ferrari Berlinetta Boxer |
| Po to | Ferrari 512TR |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Sportinis automobilis |
| Variklis ir transmisija |
| Išmatavimai |
| Kita informacija |

**Ferrari Testarossa** – 12 cilindrų viduryje išdėstyto variklio sportinis automobilis, sukurtas Italijos automobilių gamintojos Ferrari. Šis modelis buvo gaminamas nuo 1984 iki 1996 m.

Automobilis vadinamas Testarossa (*itališkai raudonplaukis*) dėl raudonai nudažyto variklių cilindro galvutės dangtelio. Jie skiria šį modelį nuo mažiau galingų modelių variklių. 

Dideli priešsparniai durelėse padeda aušinti milžinišką dvylikos cilindrų variklį. Sėdynės atviro kėbulo gale ir oro ėmiklis priekyje padeda aušinti stabdžius. Automobilis buvo pristatytas Paryžiaus automobilių parodoje 1984 m. Testarossa salone nėra gausu prietaisių rodiklių, tačiau vairuotojas aprūpintas visais reikiamais parodymais. Trys apskriti ciferblatai tvarkingai sumontuoti priešais vairaratį, aptrauktą *Conolly* oda. Sėdynės taip pat odinės, o ne taip gerai vertinama pavarų perjungimo svirtis yra įmontuota tarp vairuotojo ir keleivio sėdynių.

Techniniai duomenys
-------------------

* Ferrari Testarossa
* Gaminamas nuo 1984 m.
* Variklis išdėstytas kėbulo viduryje
* Variklis - dvylikos cilindrų bokseris
* Darbinis tūris, cm² - 4942
* Galia, AG - 390
* Stabdžiai - Iš abiejų pusių aušinami diskai
* Važiuoklė - Vamzdinio plieno
* Įsibėgėjimas iki 100 km/h - 5,2 s.
* Didžiausias greitis - 287 km/h

Galerija
--------

* Ferrari Testarossa iš šonoFerrari Testarossa iš šono
* Ferrari Testarossa galasFerrari Testarossa galas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ferrari Testarossa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Vyras, atliekantis pranajamą
**Pranajama** (skr. प्राणायाम = IAST: *prāṇāyāma-* „kvėpavimo ištęsimas") – psichosomatinė priemonė, kuria Indijos klasikinėje medicinoje ir jogoje valdomas pranos tekėjimas ir kvėpavimas. Hathajogos ir tantriniuose mokymuose nurodoma, kad teisingas pranos valdymas leidžia pažaboti protą (nutraukti nerimstančią čitą). Hathajogoje kvėpavimas reguliuojamas jį sulaikant ir ilginant intervalus tarp įkvėpimo ir iškvėpimo. Patandžalio jogoje pranajama išskiriama kaip 4-oji jogos pakopa. Atliekant pranajamos pratimus paprastai atliekamos mantros ir užimamos atitinkamos asanos.

Pranajama siejama su subtiliuoju kūnu (sūkšmašaryra): jogas įkvepia per dešinę šnervę, kuri laikoma subtiliojo kūno kairiojo latako (ida nadės) anga, ir iškvepia per kairę šnervę – subtiliojo kūno dešiniojo latako (pingala nadės) angą; tokiu kvėpavimu jis išvalo subtiliųjų latakų tinklą. Tikima, kad pranajama turi medicininį poveikį (malšina kosulį, astmą, galvos skausmą, stresą), atjaunina kūną, ilgina gyvenimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Pranajama*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
| **Jovita Laurušaitė-Navakienė** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. gruodžio 12 d.Vilnius |
| Tėvas | Ignas Laurušas |
| Motina | Vida Lapšytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Mindaugas Navakas |
|  |
| Veikla | skulptorė |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Lietuvos dailės institutas |

**Jovita Laurušaitė-Navakienė** (g. 1956 m. gruodžio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė keramikė.

Biografija
----------

Vyras Mindaugas Navakas. 1979 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1979–1997 m. dirbo Vilniaus „Dailės" kombinate.

Kūryba
------

Kuria unikalius figūrinius indus – daugiausia moters pavidalo vazas, puodus. Ankstyviesiems kūriniams iš paprasto ir šamotinio molio („Puodas", „Dvi draugės", abu 1979 m. „Dubuo su dangčiu" 1980 m. „Besikalbančios" 1981 m. „Moterys" 1980–1990 m.) būdinga savita senovės kultūrų, egzotiškų kraštų dailės, architektūros interpretacija, raiškūs kresnų formų tipažai, prislopintos tamsios spalvos, reljefinis figūrinis ir ornamentinis dekoras, išryškintos detalės – labai kruopščiai modeliuotų įmantriausių formų šukuosenos.

Vėlesni kūriniai – vazos – moterys – minkštų, laisvų, kartais asimetriškų formų, detalės (kūno dalys) dažnai niveliuojamos, paliekamos ryškios lipdymo žymės; naudojamas baltas šamotinis molis, akmens masė. Indų paviršius gausiai dekoruotas ryškių spalvų poglazūriniais piešiniais baltame fone (buitinio žanro vaizdeliais, ornamentais) ir reljefu („Katinėlis ir angelas" 1999 m. „Moteris su ožiais", „Vakarienės metas", abu 2002 m. „Mama su vaiku" 2003 m. „Su prijuoste" 2004 m. „Su papais" 2005 m. „Su ąsomis" 2006 m.).

Nuo 1980 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Estija, Latvija, Suomija, Didžioji Britanija, JAV), nuo 1995 m. – tarptautiniuose keramikos ir porceliano simpoziumuose.

Individualios parodos
---------------------

* Vilnius – 1990 m. 1991 m. 1994 m. 2000 m.
* Kėdainiai, Klaipėda – 1992 m.
* Sipola (Suomija) – 1997 m.
* Melburnas – 2004 m.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. Jaunųjų dailininkų taikomosios dailės kvadrienalės Rygoje Didysis prizas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Meilūnienė. *Jovita Laurušaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 625 psl.
Koordinatės: 66°35′ š. pl. 31°02′ r. ilg.﻿ / ﻿66.583°š. pl. 31.033°r. ilg.﻿ / 66.583; 31.033

| Jovos tvenkinys |
| --- |
| Jovos tvenkinysJovos tvenkinys |
| Vieta | Rusijos vėliava Rusija |
| Plotas | 294 km² |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 7 m |
| Tūris | 2,06 km³ |
| Įteka | Kovda, Tumčia |
| Išteka | Kovda |
|  |
|  Vikiteka | Jovos tvenkinys |

**Jovos tvenkinys** (rus. *Иовское водохранилище*) – tvenkinys Rusijoje, daugiausia šiaurės Karelijoje (dalis – Murmansko srityje). Sudarytas 1960–1961 m. užtvenkus Jovos (Kovdos) upę. Patvanka užliejo keletą šioje vietoje telkšojusių ežerų (Sušozerą, Rugozerą, Sokolozerą, Tumčiaozerą). Tvenkinys susideda iš buvusių ežerų duburių ir užlietų upės slėnio ruožų. Ilgis – 58 km, plotis iki 10 km. Metinė vandens lygio svyravimų amplitudė – 2 m.

Tvenkinys sudarytas miško plukdymui, energetinėms reikmėms. Žvejyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 169
| FianarancoaFianarantsoa |
| --- |
|        |
| *Fianarancua* |
|  |
| 

FianarancoaFianarancoa

21°27′13″ p. pl. 47°05′9″ r. ilg.﻿ / ﻿21.45361°š. pl. 47.08583°r. ilg.﻿ / 21.45361; 47.08583﻿ (Fianarancoa)Koordinatės: 21°27′13″ p. pl. 47°05′9″ r. ilg.﻿ / ﻿21.45361°š. pl. 47.08583°r. ilg.﻿ / 21.45361; 47.08583﻿ (Fianarancoa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Madagaskaro vėliava Madagaskaras |
| **Provincija** | Fianarancoa provincija |
| **Regionas** | Aukštutinės Maciatros regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 160 550  |
| **Altitudė** | 1 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Fianarancoa |

**Fianarancoa** (malag. *Fianarantsoa*) – vidurio pietų Madagaskaro miestas.

Fianarancoa yra Aukštutinės Maciatros regiono ir Fianarancoa provincijos sostinė. Miestą XIX a. pradžioje pastatė merinai ir jis buvo skirtas administruoti nukariautas Becileo karalystes.

Fianarancoa iškilęs 1200 m virš jūros lygio ir jame gyvena 144 225 gyventojų (2001 m. surašymas).

Fianarancoa malagasių kalba reiškia „geras išsilavinimas". Tai kultūrinis ir intelektualinis visos salos centras. Čia pastatytos vienos iš seniausių Madagaskaro protestantų ir liuteronų katedros, mieste yra seniausia teologinė seminarija (liuteronų) bei Romos katalikų Fianarancuos archivyskupija. Fianarancoa miestą garsiną jo vardu pavadintas universitetas, pastatytas 1972 m. Be to Fianarancoa laikomas Madagaskaro vyno sostine, nes daug vyno pramonės sutelkta šiame mieste.

Fianarancoa gatvė
Fianarancoa plačiai žinomas dėl politinio aktyvumo ir buvo vienu iš „karštų taškų" per 2002 m. krizę. Universiteto studentai simpatizuoja kairiesiems radikalams. Miesto meras priklauso MFM partijai, kurios vėliavos spalvos panašios į anarchosindikalistų.

Pasaulio pastatų fondas įterpė Fianarancoa į savo pavojingų miestų sąrašą, nes 2008 m. nes daugeliui miesto pastatų būtinai reikia remonto. Tačiau dauguma remonto darbų yra gana lengvi ir organizacija tikisi, kad miesto patekimas į šį sąrašą privers vyriausybę skirti daugiau pinigų išlaikyti miestą gražų.

Nuorodos
--------

* Pasaulio pastatų fondo puslapis Fianarancoa Archyvuota kopija 2008-03-11 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
| **Pranas Benetis** |
| --- |
|  |
| Kryžius Prano Benečio ir kovos draugų žūties vietoje |
| Gimė | 1922 m.Kretinga, Kretingos apskr. |
| Mirė | 1948 m. balandžio 21 d. (~26 metai)Didieji Žalimai, Salantų vls. Kretingos apskr. |
| Tautybė | Lietuvis |
| Tėvas | Pranas Benetis (1886–1969) |
| Motina | Sofija Benetienė (1897–1970) |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės štabo narys, Narimanto kuopos vadas |

Benečių ir Petkų šeimos kapas Kretingos-Padvarių kapinėse, kuriame įamžintas partizano Prano Benečio atminimas
**Pranas Benetis** (slap. **Maželis, Mažasis Pranas**, 1922 m. Kretingoje, Kretingos apskr. – 1948 m. balandžio 21 d. Didžiųjų Žalimų k. Salantų vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Kardo rinktinės Narimanto (Palangos) kuopos vadas, rinktinės štabo žvalgybos skyriaus viršininkas.

Žuvo kartu su rinktinės štabo nariu Kostu Lenku–Meistru ir neatpažintu partizanu 1948 m. balandžio 21 d. Didžiųjų Žalimų miške netoli Prano Drungilo sodybos, patekęs į Salantų MGB Salantų valsčiaus poskyrio stribų ir MGB kariuomenės karių surengtą pasalą. 

Vardas įamžintas Kretingos senųjų kapinių paminkle žuvusių Kardo rinktinės partizanų atminimui, taip pat šeimos antkapiniame paminkle Kretingos (Padvarių) kapinėse.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1243, l. 101, 111. – Ap. 47, b. 246, l. 5v–6.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimų departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma, l. 3.
* Lietuvos gyventojų genocidas 1948. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2007. – T. 3. – D. 1 (A-M). – P. 150
**Juozas Žukauskas** (angl. *Jack Sharkey*, 1902 m. spalio 26 d. Bingamtonas, Niujorko valstija – 1994 m. rugpjūčio 18 d. Beverly, Masačusetsas) – lietuvių kilmės amerikietis, pasaulio sunkaus svorio bokso čempionas. Amerikietišką *Jack Sharkey* pseudonimą Juozas Žukauskas pritaikė sau pagal žymaus to meto airių boksininko Tomo Sharkey pavardę.

Juozas Žukauskas ("Jack Sharkey"), kai jam buvo 78 metai.

Biografija
----------

J.Žukauskas gimė 1902 m. lietuvių emigrantų šeimoje, Bingamtone (Niujorko valstija). Apie Džeko Šarkio jaunystę nėra išlikę daug duomenų. Žinoma, kad jis, dar būdamas paaugliu, buvo priimtas tarnauti junga į laivyną, kur ir susidomėjo boksu. Augalotas jaunuolis tarnavo keliuose laivuose ir visur pagarsėjo kaip geriausias boksininkas. Po tarnybos laivyne, grįžęs į Bostoną, J.Žukauskas pradėjo dalyvauti bokso kovose už užmokestį. Savo pirmąją kovą, 1924 m. sausio 24 d. Juozas laimėjo prieš *Billy Muldoon* nokautu jau pirmame raunde, o ir sekančiose dvikovose jį dažniau lydėjo pergalės ir geri honorarai. Tuo laiku lietuvių kilmės boksininkas pasirinko sau amerikietišką *Jack Sharkey* pseudonimą.

Jau sulaukęs pilnametystės, J.Žukauskas atvyko į Bostoną (Masačusetso valstija), tęsti karjeros profesionalų bokse. Jo treneris buvo italas *Tony Polazzolo*. 1929 m. J. Žukauskas *Yankee Stadium* įveikė *Tommy Loughran* ir tapo JAV sunkaus svorio bokso čempionu. Ši pergalė jam suteikė galimybę kovoti su vokiečiu *Max Schmeling* dėl pasaulio čempiono vardo. 1930 m. birželio 12 d. po ketvirto raundo Žukauskas buvo diskvalifikuotas už smūgį žemiau juostos. *Max Schmeling* tapo pasaulio čempionu. Tai vienintelis atvejis bokso istorijoje, kada pasaulio sunkaus svorio čempionas buvo paskelbtas po varžovo diskvalifikacijos.

1931 m. spalio mėn. Žukauskas įveikė italą *Primo Carnera* ir gavo dar vieną galimybę kovoti dėl pasaulio čempiono titulo. 1932 m. birželio 21 d. *Madison Square Garden Bowl* arenoje (Long Island, Niujorkas) Žukauskas kovėsi su *Max Schmeling* ir po ilgų diskusijų buvo pripažintas pasaulio sunkaus svorio bokso čempionu. Šį titulą Žukauskas prarado 1933 m. birželio 29 d. kovodamas antrą kartą su *Primo Carnera*. Karjerą baigė 1936 m. su rezultatu 38-14-3. Paskutinė kova (prieš Joe Louis) baigėsi pralaimėjimu trečiame raunde (nokautas).

1994 m. Žukauskas buvo įtrauktas į žymiausių pasaulio boksininkų sąrašą. Tais pačiais metais Juozas Žukauskas mirė.

Nuorodos
--------

* Juozo Povilo Žukausko ir Makso Šmelingo 1930 m. birželio 12 d. dvikova
| **Pranas Bujanauskas** |
| --- |
| Gimė | 1892 m. gegužės 20 d.Gudeliuose, Marijampolės apskr. |
| Mirė | 1963 m. kovo 15 d. (70 metų)Waukegane, JAV |
|  |
| Veikla | vargonininkas ir chorvedys. |

**Pranas Bujanauskas** (1892 m. gegužės 20 d. Gudeliuose, Marijampolės apskr. – 1963 m. kovo 15 d. Waukegane, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Iš pradžių muzikos mokėsi pas savo tėvą, o vėliau Lazdijuose pas vargonininką J. Venckūną. Praną augino ir į mokslus leido kunigas K. Sakalauskas.

1911–1913 m. muzikos mokėsi pas Juozą Naujalį, Teodorą Brazį, Aleksandrą Kačanauską, J. Starką vargonininkų kursuose. Netrukus buvo pakviestas dirbti vargonininku Kauno kunigų seminarijoje. Nuo 1912 m. vargonininkavo pas giminaitį K. Sakalauską Šventežeryje (Lazdijų raj.).

1914 m. išvyko į JAV, ten buvo pakviestas užimti vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Baltramiejaus lietuvių parapijoje Waukegane, kur dirbo apie dešimtmetį. Nuo 1940 m. pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Šv. Petro lietuvių parapijoje Kenoshoje, WI.

Nuo 1946 m. kiek laiko vadovavo J. Naujalio vyrų chorui. Su chorais rengė koncertus, statė muzikinius veikalus, organizavo chorų šventes, dalyvavo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse. Kai 1955 m. lapkričio 2 d. Šv. Petro lietuvių bažnyčioje Kenoshoje vyko naujų vargonų pašventinimas, giedojo parapijos choras, sudarytas iš 14 moterų ir 10 vyrų.

1935 m. įstojo į ALRK Vargonininkų sąjungą, nuo 1948 m. kelis kartus buvo renkamas centro valdybos sekretoriumi ir iždininku. Dalyvavo Milwaukio, WI, diecezijos chore, sudarytame iš specialiai parinktų muzikų, lankė diecezijos rengiamus muzikos instruktorių kursus. Buvo ir kitų visuomeninių bei kultūrinių organizacijų aktyvus narys.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Jovaišių senosios kapinės |
| --- |
| Kapinių vaizdas iš pietų pusės |
| 

Jovaišių senosios kapinėsJovaišių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°07′17″š. pl. 23°50′31″r. ilg.﻿ / ﻿54.12146°š. pl. 23.842066°r. ilg.﻿ / 54.12146; 23.842066Koordinatės: 54°07′17″š. pl. 23°50′31″r. ilg.﻿ / ﻿54.12146°š. pl. 23.842066°r. ilg.﻿ / 54.12146; 23.842066 |

 |
| Vieta | Druskininkų savivaldybė |
| Seniūnija | Leipalingio seniūnija |
| Aukštis | 2 m |
| Plotas | 0,2 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. pr. |
| Žvalgytas | 1935, 2015 m. |

**Jovaišių senosios kapinės** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės vakarinėje Druskininkų savivaldybės teritorijos dalyje, Jovaišiuose (Leipalingio seniūnija), 135 m į pietvakarius nuo Seiros ir Piliakalnio gatvių kryžkelės, Seiros gatvės dešinė pusė. 

Kapinių vaizdas iš šiaurės vakarų pusės
Kaltinis kapinių kryžius

Kapinės
-------

Įrengtos bevardžio upelio senslėnio kairiajame krante stūksančios aukštumos kalvelėje, virš slėnio iškylančioje apie 2 m aukščio. Pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 76 m ilgio ir 30–36 m pločio, ištęsto ovalo plano, siauresnės šiaurės vakarinėje dalyje, pakraščiuose apaugusios aukštomis pušimis. Teritorijos pietvakariniame pakraštyje stovi greta esančios sodybos ūkinis pastatas. Paviršius nelygus, žemėja link kraštų, labiau į šiaurės vakarų, pietvakarių ir pietryčių puses. 

Laidojimo žymių (kapų) neišlikę. Kapinių pietrytinėje dalyje stovi monumentalus kaltinis kryžius, įtaisytas į aptašytą akmens cokolį, kurio priekinėje plokštumoje iškalta data: „1901".

Teritorijos plotas – 0,2 ha.

Istorija
--------

Kapinės oficialiai veikė XVI a. – XIX a. pr. Pradėjus mirusiuosius laidoti Leipalingio parapijos kapinėse, XIX a. – XX a. pr. senosiose kapinaitėse retsykiais buvo palaidojami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, šiltinės epidemijos aukos ir pan. 

Minint krikščionybės jubiliejų, kaimo gyventojų lėšomis senosiose kapinėse 1901 m. buvo pastatytas kaltinis memorialinis kryžius.

### Tyrimai

1935 m. kapines kaip kultūros paveldo objektą išaiškino Jovaišių pradžios mokyklos mokytojas Kazys Markauskas. 2015 m. žvalgė Julius Kanarskas.

Data kapinių kaltinio kryžiaus cokolyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 42. – L. 349

Nuorodos
--------

* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - Jovaišių kapinės[neveikianti nuoroda]
| **Vincas Grajauskas** |
| --- |
| Gimė | 1868 m. balandžio 20 d.Rusija Pajeviečiai, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1953 m. (~85 metai)Lietuva Pocvietis (?), Vilkaviškio rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga  Lietuvos krikščionių demokratų partija |

**Vincas Grajauskas** (1868 m. balandžio 20 d. Pajeviečiai, Alvito valsčius, Vilkaviškio apskritis, Rusijos imperija – 1953 m. Pocvietis (?), Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš valstiečių šeimos. Ilgą laiką gyveno ir dirbo tėvų ūkyje. Pradinį išsilavinimą gavo namuose. Tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1918 m. dirbo Alvito valsčiaus savivaldybėje ir Vilkaviškio apskrities taryboje.

Steigiamojo Seimo rinkimuose kandidatavo Lietuvos ūkininkų sąjungos (LŪS) sąraše, tačiau išrinktas nebuvo. 1922 m. kovo 17 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Pasibaigus Steigiamojo Seimo kadencijai grįžo į gimtinę ir ūkininkavo. Turėjo seklyčios, klojimo teatrus, statė spektaklius apie šventųjų gyvenimus.

Literatūra
----------

* Grajauskas Vincas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 22.
* Veilentienė A, Grajauskas Vincas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 153.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ptolemėjas VII Naujasis Filopatoras I** (gr. Πτολεμαῖος Νέος Φιλοπάτωρ, Ptolemaĩos Néos Philopátōr) buvo Egipto faronas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jo valdymas yra ginčytinas: gali būti, kad jis visai nevaldė, o jam titulas buvo suteiktas po mirties.

Taip pat neaiški jo tapatybė. Pagal vieną teoriją jis yra Ptolemėjo VI ir Kleopatros II sūnus, trumpai valdė 145 m. pr. m. e. su tėvu ir šiek tiek po jo mirties, kol jį nužudė dėdė Ptolemėjas VIII Euergetas II, po to tapęs faraonu. Kiti mokslininkai Ptolemėją VII tapatina su Ptolemėju Memfitu, Ptolemėjo VIII ir Kleopatros II sūnumi, kurį tėvas nužudė 132/131 m. pr. m. e. po to, kai motina paskelbė jį faraonu vietoj tėvo. Kiti nurodo daugybę mažamečių bendravaldžių Ptolemėjų, bet pagal tradiciją faraonų Ptolemėjų numeracija išlaikoma. Kartais tėvo ir sūnaus numeriai sukeičiami vietom ar kiti šaltiniai nemini Ptolemėjo VII, bet net pasikeitus numeriams Ptolemėjų pravardės išlieka.

|  |
| --- |
| Ptolemėjas VII Naujasis Filopatoras I **Ptolemėjų dinastija** |
| Prieš tai:**Ptolemėjas VI** | **Egipto faraonas**145 m. pr. m. e. | Po to:**Ptolemėjas VIII ir Kleopatra II** |
| **Jovita Neliupšienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1980 m. sausio 3 d. (43 metai)Panevėžys |
|  |
| Veikla | lietuvių politologė, diplomatė |
| Pareigos | URM kanclerė |

**Jovita Pranevičiūtė – Neliupšienė** (g. 1980 m. sausio 3 d.) – lietuvių politologė, buvusi Prezidentės D. Grybauskaitės vyriausioji patarėja užsienio politikos klausimais. Nuo 2020 m. rugsėjo mėn. Užsienio reikalų ministerijos kanclerė, nuo 2022 m. buvo užsienio reikalų viceministrė.

2023 m. balandžio 19 d. J. Neliupšienė atrinkta vadovauti Europos Sąjungos misijai Jungtinėse Amerikos Valstijose.

Biografija
----------

1998-2004 m. baigė bakalauro ir magistrantūros tarptautinių santykių ir diplomatijos studijas VU. 2000-2004 m. studijavo teisės mokslus MRU. Dirbo Seime, Užsienio reikalų ministerijoje, Lietuvos ambasadoje Baltarusijoje. Nuo 2006 m. dėstė VU TSPMI. 2009 m. apsigynė daktaro disertaciją tema „Tautinė savimonė ir valstybingumo formavimasis: NVS šalių patirtis", docentė.

2009 m. pradėjo dirbti Prezidentės D. Grybauskaitės patarėja, koordinavo Europos Vadovų Tarybos posėdžių klausimus. 2012 m. išvykus D. Semaškai, tapo Prezidentės vyriausiąja patarėja – užsienio politikos grupės vadove.

2015 m. rugpjūčio 18 d. – 2020 m. rugpjūčio mėn. Lietuvos ambasadorė Europos Sąjungoje.

Papildoma informacija
---------------------

* J. Neliupšienė turi nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinį rangą.
* Jos pavardė buvo įtraukta į Rusijos paskelbtą vadinamąjį „juodąjį sąrašą", kuriame yra 89 Europos Sąjungos politikai ir pareigūnai, įskaitant septynis lietuvius.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Jovita Neliupšienė[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Neliupšienė atrinkta vadovauti Europos Sąjungos misijai JAV
4. ↑  Dėstytojai. JOVITA NELIUPŠIENĖ (TSPMI inf.)
5. ↑  Šalies vadovė įteikė skiriamuosius raštus ambasadorei prie ES Archyvuota kopija 2019-05-10 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)
6. ↑  D. Grybauskaitė didžiuojasi: patarėja – Rusijos juodajame sąraše Archyvuota kopija 2015-07-28 iš Wayback Machine projekto. (lrytas.lt inf.)



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Raimundas Karoblis** | **Lietuvos ambasadorius prie Europos Sąjungos** 2015 – 2020 m. | Po to:**Arnoldas Pranckevičius** |
|  Jupikai |
| --- |
| Vaikai iš Nunivako (1930 m.)Vaikai iš Nunivako (1930 m.) |
| Gyventojų skaičius | 25,7 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: 24 000Rusijos vėliava Rusija:1700 |
| Kalba (-os) | jupikų, anglų/rusų |
| Religijos | krikščionybė (stačiatikiai, moraviečiai), šamanizmas |
| Giminingos etninės grupės | kiti eskimai: aleutai, inuitai, inupiatai, sirenikai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Jupikai |

**Jupikai** – Arkties tautų grupė, priklausanti eskimams. Gyvena vakarų, pietvakarių ir vidurio Aliaskoje bei Rusijos Tolimuosiuose Rytuose.

Išskiriamos 3 jupikų grupės:

* alutikai (gyvena Aliaskos pusiasalyje ir aplinkinėse salose)
* vidurio Aliaskos jupikai (gyvena Jukono-Kukskokvimo deltoje, Bristolio įlankos pakrantėje)
* Sibiro jupikai (gyvena Čiukotkoje, Šv. Lauryno saloje)

Alutikų šokėjas
Jupikai yra gausiausia Aliaskos vietinė tauta. Iš viso JAV jų priskaičiuojama 24 tūkst. iš kurių virš 22 tūkst. gyvena Aliaskoje, tradicinėse bendruomenėse. Rusijoje gyvena 1700 jupikų ir 2355 jiems giminingi sukpiakai (ten jie paprastai laikomi tiesiog eskimais).

Jupikai kalba jupikų kalbomis, priskiriamomis eskimų-aleutų kalbų šeimai. Dabar išlikusios 4 jupikų kalbos, dauguma jų sparčiai nyksta. Didelė dalis jupikų kalba tik rusiškai arba angliškai. Tikėjimas šamanistinis, bet dabar dauguma yra krikščionys.

Tradiciškai svarbiausias jupikų verslas yra žvejyba – pavasarį ir vasarą jupikai traukia prie upių ir jūrų, kur žvejoja lašišas ir medžioja ruonius. Žiemą grįžta į bendras gyvenvietes. Dirba kajakus, kaukes ir kitus maginius reikmenis, krepšius, įvairius įrankius. Įvaldę kaulų raižybą.

Nuorodos
--------

* „Radinys, patvirtinantis šiurpią senovinę legendą", („Lietuvos Rytas" 2019-04-28)
| **Vincas Augustinavičius** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. birželio 21 d.Dusai, Papilės valsčius, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 2009 m. kovo 26 d. (88 metai)Melburnas |
|  |
| Veikla | Australijos lietuvių visuomenės ir spaudos veikėjas, žurnalistas |
| Pareigos | „Mūsų pastogės" redaktorius |

**Vincas Augustinavičius** (1920 m. birželio 21 d. Dusai, Papilės valsčius, Šiaulių apskritis – 2009 m. kovo 26 d. Melburnas) – Australijos lietuvių visuomenės ir spaudos veikėjas, žurnalistas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje ir, 1944 m. pasitraukęs iš Lietuvos – Ravensburgo (Vokietija) gimnazijoje. 1949 m. emigravo į Australiją, gyveno Sidnėjuje. Dirbo įvairiose gamyklose, Makvairio universiteto administracijoje.

Aktyviai dalyvavo Australijos lietuvių bendruomenės veikloje, du kartus atstovavo Australijos lietuvių bendruomenei Pasaulio lietuvių bendruomenės Seime.

Bendradarbiavo Australijos lietuvių laikraščiuose „Mūsų pastogė", „Tėviškės aidai". 1986–1991 m. „Mūsų pastogės" redaktorius. 1996 m. grįžo į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 40 psl.
| **Juras Andriukaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. lapkričio 14 d. (71 metai)Betygala, Ariogalos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Darius, Tomas, Onutė |
|  |
| Veikla | energetikas, bankininkas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos liberalų sąjungaTvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Juras Andriukaitis** (g. 1951 m. lapkričio 14 d. Betygaloje, Ariogalos rajonas) – energetikas, bankininkas, Lietuvos ir Šiaulių miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, pramonės šiluminės energijos inžinierius.

AB „Lietuvos žemės ūkio bankas", 2002 m. AB „DnB NORD bankas" Šiaulių skyriaus vadovas, „NORD/LB" banko Klientų aptarnavimo Šiaulių skyriaus vadovas, AB „Šiaulių bankas" Kelmės filialo direktorius, 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas, vėliau UAB „Medicinos bankas" Šiaulių filialo vadovas.

1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2002 m. Tvarka ir teisingumas (liberaldemokratai) narys. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.

Šiaulių „Saulės" Rotary kubo narys. Žmona Birutė, Vaikai Darius, Tomas, Onutė..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Partija Tvarka ir teisingumas – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ptolemėjas XIII Teos Filopatoras** (gr. Πτολεμαῖος Θεός Φιλοπάτωρ, Ptolemaĩos Theós Philopátōr, gyveno 62/61 m. pr. m. e. – 47 m. pr. m. e. sausio 13 d.?, valdė nuo 51 m. pr. m. e.) buvo vienas paskutinių Ptolemėjų dinastijos faraonų, kurie valdė Egiptą (305–30 m. pr. m. e.).

Jis buvo Ptolemėjo XII sūnus, faraonu tapo 51 m. pr. m. e. pavasarį, kai vedė vyresnę seserį Kleopatrą VII (69–30 m. pr. m. e.) Spalį Ptolemėjas XIII tavo vyresniuoju valdovu, o eunuchas Potinas buvo jo regentu.

48 m. pr. m. e. Potinas ir Ptolemėjas XIII bandė nuversti Kleopatrą dėl didėjančios jos įtakos. Jos veidas buvo monetose, o Ptolemėjo XIII vardas dažnai buvo praleidžiamas dokumentuose. Ptolemėjas XIII norėjo valdyti vienas, o Potinas ketino tapti galia už sosto.

Kleopatra VII pabėgo į Siriją ir suorganizavo savo armiją. |Netrukus kita sesuo Arsinė IV pareiškė pretenzijas į sostą ir padėtis komplikavosi. Tuo metu į Egiptą atvyko Pompėjus, bėgdamas nuo jį besivejančio Julijaus Cezario. Ptolemėjas XIII su Pontinu apsimetė širdingai priėmę generolą, o po to 48 m. pr. m. e. rugsėjo 29 d. jį nužudė, o galvą įteikė Cezariui, tikėdamiesi gauti jo palankumą. Tačiau Cezarį dovana supykdė ir jis liepė Pompėjui suteikti romėniškas laidotuves. Kleopatra VII tapo Cezario meiluže. Julijus Cezaris liepė nužudyti Potiną ir sugrąžino Kleopatrrą VII į sostą, nors ši vis dar buvo ištekėjusi už Ptolemėjo XIII.

Arsinė IV ir Ptolemėjas XIII tapo sąjungininkais. Jie suorganizavo sau ištikimą armiją kautis su Kleopatros daliniais ir gan negausiu romėnų būriu. Mūšiai vyko 48 m. pr. m. e. gruodį Aleksandrijoje, kuri buvo nuniokota.

Iš Pergamo atvykęs pastiprinimas atnešė Cezariui ir Kleopatrai pergalę, Arsinė ir Ptolemėjas XIII turėjo bėgti. Teigiama, kad Ptolemėjas XIII nuskendo, kai bandė persikelti per Nilą 47 m. pr. m. e. sausio 13 d. Kleopatra VII tapo vienvalde Egipto valdove, nors nominaliai valdė su jaunesniu broliu Ptolemėju XIV.

|  |
| --- |
| Ptolemėjas XIII **Ptolemėjų dinastija****Gimė:** apie 62 m. pr. m. e.  **Mirė:** apie 47 m. pr. m. e.  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Ptolemėjas XII ir Kleopatra VII** | **Egipto faraonas**51 m. pr. m. e.–apie 47 m. pr. m. e.*Kartu su **Kleopatra VII*** | Po to:**Kleopatra VII ir Ptolemėjas XIV** |
Koordinatės: 56°00′16″š. pl. 22°56′31″r. ilg.﻿ / ﻿56.0045°š. pl. 22.9420°r. ilg.﻿ / 56.0045; 22.9420

|  |
| --- |
| **Kuršėnų Stasio Anglickio progimnazija** |
| Kuršėnų Stasio Anglickio progimnazija herbasKuršėnų Stasio Anglickio progimnazija herbas |
| Kuršėnų Stasio Anglickio progimnazija |
| **Adresas** | Kapų g. 9, Kuršėnai |
| **Direktorius(-ė)** | Danutė Lotiukienė |
| **Mokinių skaičius** | 745 |
| **Įkūrimo data** | 1796 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 54 |

**Kuršėnų Stasio Anglickio progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šiaulių raj. Kuršėnuose, Kapų g. 9, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190057176.

Istorija
--------

Mokykla iš kiemo pusės
1796 m. Kuršėnuose įsteigta pirmoji parapinė mokykla. 1912 m. pastatyta mūrinė pradinė mokykla, kurioje mokėsi apie 80 mokinių. 1940 m. Kuršėnuose įsteigta progimnazija, gimnazijos pirmtakė. Joje mokėsi apie 400 mokinių. 1944 m. Kuršėnų progimnazija reorganizuota į Kuršėnų gimnaziją. Mokykla dirbo dviem pamainomis. Nuo 1944-1945 mokslo metų veikė klasės dėstomąja rusų kalba. 1952 m. mokytojo ir poeto Stasio Anglickio iniciatyva pradėta statyti tipinė 960 vietų vidurinė mokykla. Naujoji mokykla atidaryta 1955 m. Tai buvo viena iš pirmųjų tokio tipo Lietuvos mokyklų. 1959-1974 m. Kuršėnuose kaip savarankiška įstaiga veikė ir pradinė mokykla, o vidurinėje mokykloje nebuvo pradinių klasių. 2002 m. mokykla jos įkūrėjo garbei pavadinta Kuršėnų Stasio Anglickio pagrindinė mokykla.

Direktoriai
-----------

Progimnazijos direktoriais dirbo Taškūnas, H. Mejeris, J. Slesoraitis, Jurgis Gūžys, Genovaitė Vitkauskienė, Rima Raščikienė, Danutė Lotiukienė

* Auksė Rasilavičienė.

Žymūs mokytojai
---------------

* Birutė Ona Boreišienė
* Daiva Miliauskienė
* Marius Pilipavičius
*

Žymūs mokiniai
--------------

* Rima Baškienė, Seimo narė
* Konstantinas Jakovlevas-Mateckis, architektas
* Jonas Novogreckis, Šiaulių rajono vicemeras
* Vacys Reimeris, poetas
* Albertas Zmaila, aktorius

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Mykolas Antanas Pacas** |
| --- |
| Pacai |
| Gozdava (herbas) |
| Gozdava (herbas) |
|  |
| Gimė | 1754 m. |
| Mirė | 1800 m. (~46 metai) |
| Tėvas | Antonijus Mykolas Pacas |
| Motina | Terezė Barbora Radvilaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudvika Tyzenhauzaitė |
| Vaikai | Liudvikas Mykolas Pacas, Sofija Aleksandra |
|  |
| Veikla | ATR generolas, Kauno seniūnas |

**Mykolas Antanas Pacas** (lenk. *Michał Pac*) (1754 m. – 1800 m.) – nuo 1783 m. Abiejų Tautų Respublikos generolas, Kauno seniūnas iki mirties. Žmona Liudvika Tyzenhauzaitė, sūnus Liudvikas Mykolas Pacas. Dauspudos dvare Antonio Canova buvo sukūręs Mykolo Paco epitafiją, kuri dabar perkelta į Račkų bažnyčią.

Biografija
----------

Lietuvos magnatų Pacų giminės atstovas, herbo „Gozdawa" savininkas. Lietuvos didžiojo raštininko Antano Mykolo Paco (apie 1722–1774) ir Terezės Barboros Radvilaitės (1714–1780) sūnus.

1783 metais Mykolas Pacas buvo paaukštintas į Lietuvos armijos generolus-majorus. Tais pat nešiojo Kauno ir Bortiansko seniūno titulą. Buvo renkamas pasiuntiniu (deputau) į seimus.

Šeima
-----

1775 metais vedė Liudviką Tyzenhauzaitę (m. apie. 1791), su kuria išsiskyrė apie 1785 metus. Vaikai:

* Liudvikas Mykolas (1778–1835), pulkininkas (1810), brigados generolas (1812), divizijos generolas (1814), Lenkijos kongreso karalystės senatorius-kaštelionas (1825), Lenkijos kongreso karalystės senatorius-vaivada (1831)
* Sofija Aleksandra Pacaitė, 1-mas vyras Feliksas Potockis, 2-ras vyras Lenkijos armijos generolas Pranciškus Ksaveras Nesiolovskis (1771–1845).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Be Jiezno, bet su Jieznu – širdy

Nuorodos
--------

* Jiezno parapija Rusijos dvigalvio erelio nasruose 1794–1803 m..

* Mykolo Paco epitafijaMykolo Paco epitafija
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

Koordinatės: 55°59′39″ š. pl. 22°57′42″ r. ilg.﻿ / ﻿55.99417°š. pl. 22.96167°r. ilg.﻿ / 55.99417; 22.96167

| Kuršėnų pietinis tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šiaulių rajonas) |
| Plotas | 0,117 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,2 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Įteka | Bevardis upelis |
| Išteka | Bevardis upelis |

**Kuršėnų pietinis tvenkinys** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, Kuršėnų rytiniame pakraštyje. Vietinių gyventojų dar vadinamas **Transformatorinės tvenkiniu**, kadangi rytiniame krante yra elektros transformatorinė pastotė. Sudarytas išeksploatavus molio išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis – 0,48 km, plotis – iki 0,36 km. Siauri sausumos ruožai tvenkinį dalija į keletą dalių. Pietuose atiteka upelis iš už 0,12 km esančio Daugėlių šiaurinio tvenkinio, šiaurėje išteka bevardis upelis (Ringuvos baseinas). Vakariniame krante įsikūrę kolektyviniai sodai, į šiaurę už 50 m telkšo Kuršėnų vidurinis tvenkinys.
| **Mykolas Dobkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. balandžio 25 d. (84 metai)Raseiniuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos geologas, hidrogeologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. |

**Mykolas Dobkevičius** (g. 1939 m. balandžio 25 d. Raseiniuose) – Lietuvos geologas, hidrogeologas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. Sąjunginiame hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Centrinės Pabaltijo arterinio baseino dalies arterinio vandens resursų formavimosi sąlygų analizė eksploatacijos procese", geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas. 2002 m. Geologijos institute apgynė disertaciją „Aeracijos zonos uolienų filtracinių savybių nustatymo tyrimas ir tobulinimas (Lietuvos teritorijos pavyzdžiu)", habilituotas fizinių mokslų daktaras.

1971–2000 m. dirbo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas pirmųjų Lietuvoje taikydamas matematinį modeliavimą analizavo regionines hidrogeodinamines sąlygas, vertino požeminio vandens eksploatacinių išteklių susidarymą. Jo iniciatyva Vilniaus universiteto Hidrogeologijos ir inžinerinės geologijos katedroje įkurta matematinio modeliavimo laboratorija. Tyrė aeracijos zonos uolienų filtracines savybes. Pirmasis nustatė uolienų filtracijos koeficiento periodinį kitimą laike.

Bibliografija
-------------

* Gyvenimo peripetijos : prisiminimai, 2012 m.
* Bendroji hidrogeologija : [vadovėlis aukštosioms mokykloms], 2010 m.
* Aeracijos zonos uolienų filtracinių savybių nustatymo metodų tyrimas ir tobulinimas (Lietuvos teritorijos pavyzdžiu) : habilitacinio darbo santrauka, 2002 m.
* Hidrogeodinamika : [vadovėlis], 2001 m.
* Hidrogeologinių žemėlapių sudarymo metodika, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  mokslas.mii.lt Archyvuota kopija 2015-02-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Algirdas Gaigalas. *Mykolas Dobkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 791 psl.