recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Li Kečiangas(kin. 李克强, pinyin: *Li Keqiang*)** |
| --- |
| premjeras |
|  |
| Li Kečiang 2019 m. |
| Gimė | 1955 m. liepos 1 d. (68 metai)Kinijos LRHefėjus |
| Mirė | 2023 m. spalio 27 d. (68 metai) |
| premjeras |
| Kelintas | 7 |
| Ėjo pareigas | 2013 m. kovo 15 d. – 2023 m. kovo 11 d. |
| Ankstesnis | Ven Dziabao |
| Vėlesnis | Li Čiangas |
| 

|  |
| --- |
| vicepremjeras |
| Ėjo pareigas | 2008 m. kovo 17 d. – 2013 m. kovo 15 d. |
| Ankstesnis | Vu Ji |
| Vėlesnis | Žang Gaoli |

 |
|  |
| Partija | Kinijos Komunistų Partija |
|  |
| Išsilavinimas | teisės mokslai, ekonomika |
| Alma mater | Pekino universitetas |

**Li Kečiangas** (kin. 李克强, pinyin: *Li Keqiang*, g. 1955 m. liepos 1 d.) – Kinijos politikas, buvęs šalies premjeras (nuo 2013 iki 2023 m.), vienas iš Kinijos „penktosios kartos" lyderių.

Biografija
----------

Gimė 1955 m. liepos 1 d. Hefėjuje, Anhujaus provincijoje Kinijos komunistų partijos vidutinio rango pareigūno šeimoje. Pats į partiją įstojo 1976 m. Kultūrinės revoliucijos metais priklausė vienai iš jaunimo grupių, kurios iš miestų buvo siunčiamos į kaimiškas vietoves įgyti fizinio darbo patirties. Sugrįžęs įstojo į Pekino universitetą, pabaigė teisės mokslų studijas, vėliau jas tęsė ekonomikos mokslų srityje, apsigynė daktaro laipsnį. Nuo 1980-ųjų aktyviai įsitraukė į Kinijos komunistų jaunimo lygos veiklą, 1982 m. tapo jos Pekino skyriaus vadovu, o vėliau ir pirmuoju sekretoriumi visos šalies mastu. Jaunimo lygoje susipažino su Hu Dzintao, padėjusiu jam daryti tolimesnę politinę karjerą.

1998 m. Li tapo Henano provincijos gubernatoriumi ir šias pareigas ėjo iki 2004 m. Nors provincija jo valdymo metais patyrė spartų ekonominį augimą, tuo pačiu ją krėtė AIDS epidemija dėl nepakankamos priežiūros imant kraujo donorų ir pacientų kraują. Vėliau Li buvo perkeltas į Liaoningo provinciją, ten iki 2007 m. vadovavo komunistų partijos skyriui. 2007 m. buvo išrinktas į Politbiuro nuolatinį komitetą, o 2008 m. paskirtas į vicepremjero pareigas. Nors Hu Dzintao delegavo Li kaip kandidatą į prezidento postą, vidinius rinkimus laimėjo ir Kinijos prezidentu 2013 m. tapo Si Dzinpingas, o Li tais pačiais metais buvo paskirtas į premjero postą.

Galerija
--------

* 2013 m. su Pietų Korėjos prezidente Pak Kinhė2013 m. su Pietų Korėjos prezidente Pak Kinhė
* 2016 m. su Rusijos prezidentu Vladimiru Putinu2016 m. su Rusijos prezidentu Vladimiru Putinu
* 2019 m. su Filipinų prezidentu Rodrigo Roa Duterte2019 m. su Filipinų prezidentu Rodrigo Roa Duterte

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lawrence R. Sullivan. *Historical Dictionary of the Chinese Communist Party*. Scarecrow Press, 2012, p. 157
2. ↑  Yuwu Song. *Biographical Dictionary of the People's Republic of China*. McFarland, 2014, p. 175
3. ↑  Kerry Brown. *Berkshire Dictionary of Chinese Biography Volume 4*. Berkshire Publishing Group, 2015, p. 288–289
4. ↑  Paul Curcio. *Historical Dictionary of the Chinese Economy*. Rowman & Littlefield, 2017, p. 249
5. ↑  Kerry Brown. *Berkshire Dictionary of Chinese Biography Volume 4*. Berkshire Publishing Group, 2015, p. 289
| **Pranciškus Andriolis** |
| --- |
| Gimė | 1794 m.Brentoniko prie Rovereto, Italija |
| Mirė | 1861 m. gegužės mėn.Vilnius |
| Vaikai | Mykolas Elvyras Andriolis |

**Pranciškus Andriolis** (it. *Francesko Andriolli*, 1794 m. Brentoniko prie Rovereto, Italija – 1861 m. gegužės mėn. Vilnius) – italų kilmės Lietuvos tapytojas, medžio drožėjas, skulptorius.

Biografija
----------

Sūnus dailininkas Mykolas Elvyras Andriolis. Į Lietuvą atvyko 1812 m. kaip Napoleono armijos kapitonas. Po karo paleistas iš nelaisvės apsigyveno Vilniuje. 1827 m. priėmė Rusijos pilietybę. 1832 m. Vilniaus universitete įgijo tapytojo ir dekoruotojo, 1839 m. Sankt Peterburgo dailės akademijoje – piešimo mokytojo specialybę. Iki 1841 m. dirbo piešimo mokytoju Šiaulių bajorų mokykloje.

Kūryba
------

1830 m. ir 1833 m. restauravo Vilniaus katedros skulptūras, 1837 m. freskas, atliko drožybos darbų. Sukūrė skulptūrų:

* Nukryžiuotasis, Vilniaus Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (Pranciškonų), 1841 m.
* senosios Raudondvario bažnyčios interjero ir frizo skulptūrinis dekoras (1855–1856 m.), didžiojo altoriaus skulptūros bei gipso lipdiniai (1858–1860 m.).
* Biržų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia, skulptūros ir gipso lipdiniai.

Kūryba turi akademistinio realizmo ir manierizmo bruožų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Osvaldas Daugelis. *Pranciškus Andriolis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 499 psl.

Nuorodos
--------

* Lietuviškojo Dorė pėdomis[neveikianti nuoroda]
Palydovinė Didžiųjų Ežerų dubumos nuotrauka
**Didžiųjų Ežerų dubuma** (mong. *Их нууруудын хотгор*) – tektoninė tarpukalnių dubuma vakarų Mongolijoje, tarp Mongolijos Altajaus, Changajaus kalnų ir Tanu Olos kalnagūbrio. Plotas ~100 000 km². Aukštis virš jūros lygio svyruoja nuo 750–800 m iki 1500–2000 m. Vyrauja klonių lyguma su kalvynų sritimis, smėlio masyvais ir druskožemiais. Telkšo keletas didelių ežerų – Ubsu Nuras, Chirgis Nuras, Chara Nuras, Chara Us Nuras, teka Kobdo, Dzabchano upės.

Vyrauja sausos stepės, pusdykumės ir dykumos. Upių pakrantėse – negausūs miškų sąžalynai, ežerų – nendrynai. Ganyklinė gyvulininkystė ir oazinė žemdirbystė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didžiųjų Ežerų dubuma*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 229
Koordinatės: 54°42′34″ š. pl. 25°10′49″ r. ilg.﻿ / ﻿54.70944°š. pl. 25.18028°r. ilg.﻿ / 54.70944; 25.18028

|  Vilniaus šv. Juozapo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus II |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Vilnius |
| **Adresas** | Tolminkiemio g. 4 |
| **Pastatyta** | 2001 |

**Vilniaus šv. Juozapo koplyčia** stovi Vilniuje, Pilaitės mikrorajone. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Klebonas - kun. R. Doveika.

Istorija
--------

Šv. Juozapo (Pilaitės) parapija įsteigta 1999 m. vasario 17 d. Koplyčia pašventinta 2001 m. rugsėjo 8 d.

2016 m. pradėta statyti parapijos Šv. Juozapo bažnyčia. Joje laikinai įrengtoje maldų salėje buvo laikomos 2017 m. Kūčių pamaldos.

*Pagrindinis straipsnis – Vilniaus šv. Juozapo bažnyčia*.

Galerija
--------

* Koplyčia 2017 m.Koplyčia 2017 m.
* InterjerasInterjeras
* Maldų salės prieigosMaldų salės prieigos

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vilniaus šv. Juozapo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Šv. Juozapo (Pilaitės) parapijos svetainė
Koordinatės: 54°59′04″š. pl. 26°04′29″r. ilg.﻿ / ﻿54.9844°š. pl. 26.0747°r. ilg.﻿ / 54.9844; 26.0747

|  |
| --- |
|    **Gelednės geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Gelednė |
| **Atidaryta** | XX a. |
| **Uždaryta** | 2003 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ LENTUPIS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Peskariškės* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 7,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Rudnia* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Lietuvos–Baltarusijos siena) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Gelednė*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 7,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Zalavas* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 9,0 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Pavoverė* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ PABRADĖ ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Gelednės geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Gelednės kaime (Švenčionių rajonas), prie buvusio Pabradės–Lentupio geležinkelio, paskutinė stotelė pasienyje su Baltarusija.

Istorija
--------

Stotis įkurta XX a. tarpukariu Vilniaus kraštą valdant Lenkijai, 1939 m. joje stodavo traukiniai, vykstantys iš Vilniaus į Lentupį, Kruleuščyną, Zahačą. Per II pasaulinį karą atiteko Lietuvos TSR, tačiau stotis ir Pabradės–Lentupio geležinkelis didžiąją dalį sovietmečio priklausė Baltarusijos geležinkelių apygardai.

Sovietmečio pabaigoje Gelednės stotis tapo stotele. 1990 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, ji atsirado pasienyje, dėl to Pabradės–Lentupio geležinkelio linija buvo apleista, 2003 m. uždaryta, o vėliau ir nuardyta. Kartu uždaryta ir Gelednės stotelė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Служебное расписание, Тетрадь III, для линий Подбродье–Крулевщизна. Parovoz.com (tikrinta 2023-10-28).
2. ↑
| **Josifas Žilinskis** |
| --- |
| Gimė | 1834 m. balandžio 20 d.Trakai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1916 m. (~82 metai) |
|  |
| Veikla | Geodezininkas, generolas |

**Josifas Žilinskis** (1834 m. balandžio 20 d. Trakuose, Rusijos imperija – 1916 m.) – geodezininkas, infanterijos generolas.

Biografija
----------

Gimė 1834 m. balandžio 20 d. Trakuose. Studijuodamas Sankt Peterburge kelių inžineriją pradėjo dalyvauti geodeziniuose tyrimuose. 1860 m. išsiųstas dirbti į Minsko ir Mogiliavo apylinkes, kur dirbo darbus susijusius su trianguliacija. 1871 m. apdovanotas Anos ginklo ordinu. 1874-1894 m. jis vadovavo pelkėto Polesės regiono nusausinimo darbams. 1875 m. tapo Polesės regiono trianguliacinių tyrimų vadovų. Taip pat vadovavo Barabos žemumos nusausinimo darbams. 1877 m. tapo karinio mokslininkų komiteto nariu. 1879 m. pradėjo dirbti valstybės turto departamente. 1894 m. tapo žemės gerinimo departamento vadovu. Mirė 1916 metais.

Nuorodos
--------

* Polesės istorija (rus.)
* Biografija I (rus.) Archyvuota kopija 2014-10-06 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija II (rus.)
* Жилинский Иосиф Ипполитович (20.4.1834–1916)
*Kitos reikšmės – Kūlgrinda (reikšmės).*
Kūlgrinda Medvėgalyje
**Kūlgrinda** (žemaitiškai *kūlis* 'akmuo') – pelkėje akmenimis grįstas takas žemiau pelkės paviršiaus. Tai būdavo slapti takai, kuriais senovės lietuviai gelbėdavosi nuo užpuolikų, kurie šių takų nežinojo ir kuriuos aptikti būdavo labai sunku, kadangi takai buvo po vandeniu. Kūlgrindos vieta būdavo laikoma paslaptyje, todėl už jos išdavimą labai griežtai bausdavo.

Jau pirmajame Lietuvos archeologinių paminklų sąraše archeologas Fiodoras Pokrovskis, remdamasis vietos inteligentų atsiųstomis anketomis, mini kūlgrindą: „Pagal liaudies pasakojimus (…) yra kažkoks slaptas karinis kelias (…) ilgas akmeninis tiltas, pasislėpęs po vandeniu".

Bene daugiausiai duomenų apie Sietuvos kūlgrindą ir jos konstrukciją yra pateikęs žymus archeologas Liudvikas Kšivickis, kurio 1903 m. kelionės lankant Sietuvos kūlgrindą aprašymas išlikęs rankraštyje: „Pasakojo man apie šią Sietuvą stebuklų stebuklus: kelias šis išgrįstas po vandeniu, akmenys esą plokšti ir dideli kaip stalas, galima važiuoti ketvertu greta sukinkytų arklių. Bet jei šiek tiek kryptelėsi į šoną, tai brinktelėtumei su visu vežimu į tokią gilumą, iš kurios jau nebeišlystumei" (L. Kšivickis „Žemaičių senovė", 1927 m.). Anot šio archeologo Sietuvos kūlgrinda – viena slaptų kelio, jungusio Medvėgalio, Paršpilio ir Šiuraičių pilių įgulas, atkarpų.

Apie šį žmogaus rankų kūrinį Česlovas Kudaba rašė: „Sietuvos Kūlgrinda – didis mūsų krašto archeologinis paminklas. Neveltui (…), pasakojama, jog tai iš seniai, kai gyveno čia milžinai. Tai jų darbas. Šiaip ar taip, gręžinių duomenimis, Sietuvos pelkės gylis 5–7 m. Kiek akmenų tekę paskandinti darant tą akmens taką!". L. Kšivickio teigimu, kūlgrindos akmenys metai iš metų vežti žiemą ant pelkės ledo, pavasarį nugrimzdavę – tokiu būdu suformuotas povandeninio kelio pylimas ir grindinys.

Veikiausiai, šios kūlgrindos įrengtos žemaičių ir kuršių kovų su Kryžiuočių ir Kalavijuočių ordinais laikotarpiu: XIII–XIV a. kūlgrindos, kaip ir *medgrindos* (slaptas povandeninis kelias, grįstas rąstais), dar labai mažai Lietuvoje tyrinėta archeologinių paminklų grupė. Jos buvo įrengiamos įvairiais proistorės laikotarpiais prie svarbiausių krašto piliakalnių, alkakalnių ir senųjų gyvenviečių, pavyzdžiui: Kernavėje, prie Medvėgalio, per Biržulio pelkynus ir kitur.

XIX a. žemėlapiuose Sietuvos kūlgrinda pažymėta kaip dalis kelio Kaltinėnai–Tverai. Vietiniai žmonės dar ir dabar prisimena kaip kūlgrinda žmonės iš Požerės važiuodavę į Tverų atlaidus ir atvirkščiai. Važiuojant grindiniu per patį Sietuvos upelį vanduo plaudavęs arkliui šonus, o vežimų sėdynės turėjo būti iškeltos virš vežėčių.

Šiandien yra žinomos 3 kūlgrindos atkarpos. Pirmoji eina per patį Sietuvos upelį. Jos ilgis – 250 m, plotis – 8 m (per patį upelį iki – 20 m). Kitos dvi eina per gretimas pelkes, jų ilgis - 180 ir 150 m, plotis 3-4 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Medgrinda

Nuorodos
--------

* Kūlgrindos Archyvuota kopija 2016-04-26 iš Wayback Machine projekto.
* Kūlgrindų žemėlapis
*Šis straipsnis apie upelį. Apie ekologinį klubą skaitykite straipsnyje Žvejonė.*

| Žvejonė |
| --- |
| **Ilgis** |  ? km |
| **Ištakos** | Mumlaukis (?) |
| **Žiotys** | Kuršių marios |
| **Šalys** | Lietuva |

**Žvejonė**, **Svijanė** – upelis, tekėjęs Klaipėdos mieste. Dabar jis nuleistas į lietaus kanalizaciją.

Viena vertus, teigiama, kad upelis ištekėjo iš tos vietos, kur dabar stovi Šv. Kazimiero bažnyčia, kita vertus, kad iš Mumlaukio ežero, kuris 1860 m. žemėlapyje vadinamas *Swijane See*. Žvejonė tekėjo per Lietuvininkų aikštę, dab. J. Janonio gatvę, kirto Naująją Uosto gatvę ir įtekėjo į Kuršių marias (ties Valgumo žvejų uosteliu).

Kaip liudija išlikę senieji Klaipėdos planai, Žvejonės upelis buvo apytikriai 5 m pločio. XIX a. pab. mieste tiesiant geležinkelį, upelis kanalizuotas, o 1902–1903 m. pradėjus plėsti miestą, atsidūrė po žeme. Teigiama, kad ties J. Janonio gatvės pietiniu pakraščiu namai suprojektuoti ant upelio kranto.

Upelis atskyrė karališkąją Vitę nuo Bommels Vitės, be to, ilgai buvo miesto riba; 1839 m. karališkojo Vitės priemiesčio plane Žvejonės upelis – natūrali šio priemiesčio riba. Iki Antrojo pasaulinio karo *An der Swiane* vadinta nedidelė gatvė, palei kurią tekėjo Žvejonė; M. Gelžinio 1939 m. žemėlapyje pažymėta kaip Žvejonė.

Atgimimo laikais Klaipėdoje įkurtas ekologinis klubas „Žvejonė".

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Kęstutis Demereckas. Svijanė – seniausia Klaipėdos praeities liudytoja. Acta Historica Universitatis Klaipedensis.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Asta Dykovienė. *Upė po Klaipėdos miestu – vis dar gyva*. Klaipėda, 2012-04-14. Nuoroda tikrinta 2023-01-04.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Archaea** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Archėjos  *( Archaea)* |

 |

Termofilinių archėjų dėmė geizeryje
**Archėjos** (*Archaea*) – didelė mikroorganizmų grupė, išskirta kaip atskiras domenas. 

Archėjos plačiai paplitusios, dažnai sutinkamos itin ekstremaliose sąlygose.

Archėjų, bakterijų ir eukariotų palyginimas
-------------------------------------------

Daugeliu ląstelės sandaros aspektų archėjos panašios į bakterijas, tačiau genų transkripcija ir transliacija panašesnė į eukariotų. Skirtingai nei bakterijos, archėjos gali gaminti metaną, nevykdo fotosintezės chlorofilo pagrindu, ląstelės sienelėje nebūna peptidoglikano ir jos turi ne vieną, o kelias RNR polimerazes. Archėjos neturi peptidoglikano sienelėse, jų lipidai sujungti eterine jungtimi, o RNR polimerazės sudėtingos – panašios į eukariotų.

Klasifikacija
-------------

### Tipai

* + Tipas. *Crenarchaeota*
		- Klasė. *Thermoprotei*
	+ Tipas. *Euryarchaeota*
		- Klasė. *Archaeoglobi*
		- Klasė. *Halobacteria*
		- Klasė. *Methanobacteria*
		- Klasė. *Methanococci*
		- Klasė. *Methanomicrobia*
		- Klasė. *Methanopyri*
		- Klasė. *Thermococci*
		- Klasė. *Thermoplasmata*
	+ Tipas. *Korarchaeota*
	+ Tipas. *Nanoarchaeota*

### Alternatyvus skirstymas

Nors archėjos priskiriamos atskiram domenui, pagal tradicinę sistematiką priskiriamos prokariotams (moneroms) kaip ir bakterijos.

* Prokariotai (*Prokaryota*) arba Moneros (*Monera*)
	+ **Archėjos** (*Archaea*)
	+ Eubakterijos (*Eubacteria*)
| Vudstokas*Woodstock* |
| --- |
| *Sent Džono upės pakrantė* |
|  |
| 

VudstokasVudstokas

46°09′42.33″ š. pl. 67°35′11.29″ v. ilg.﻿ / ﻿46.1617583°š. pl. 67.5864694°r. ilg.﻿ / 46.1617583; 67.5864694﻿ (Vudstokas (Kanada))Koordinatės: 46°09′42.33″ š. pl. 67°35′11.29″ v. ilg.﻿ / ﻿46.1617583°š. pl. 67.5864694°r. ilg.﻿ / 46.1617583; 67.5864694﻿ (Vudstokas (Kanada)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Naujasis Bransvikas Naujasis Bransvikas |
|  |
| **Meras** | Arturas Slipas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 5 113  |
| **Plotas** | 13,41 km² |
| **Tankumas** (2006) | 381 žm./km² |
| **Altitudė** | 36−85 m |
|  |
| **Pašto kodas** | E7M |
| **Tel. kodas** | (506) |
| **Tinklalapis** | town.woodstock.nb.ca |
|  **Vikiteka** | Vudstokas |

**Vudstokas** (angl. *Woodstock*) – miestas Karltono grafystėje, Naujojo Bransviko provincijoje, Kanadoje. Išsidėstęs vakariniame Sent Džono upės krante, 92 km į vakarus nuo Frederiktono miesto.

Pirmieji šių vietovių gyventojai atsikraustė XVIII a. pabaigoje, kai čia buvo išdalintos žemės, amerikiečių kolonistų šeimoms, kurios kovojo Didžiosios Britanijos pusėje JAV nepriklausomybės kare ir dėl pralaimėjimo turėjusios palikti gimtąsias vietas. Gyvenvietė pavadinta 1786 m. įkurtos Vudstoko parapijos vardu, kuri savo ruožtu pavadinta Viljamo Kavendišo, 3-iojo Portlando hercogo garbei, kuris 1783 m. buvo Didžiosios Britanijos ministru pirmininku.

1856 m. Vudstokui suteiktos miesto statuso teisės. Taip jis tapo seniausiu miestu Naujajame Bransvike.
Panetonas
**Panetonas** (it. *Panettone*) – tradicinis itališkas pyragas, įprastai kepamas specialiai kalėdiniam ir naujųjų metų laikotarpiui. Manoma, kad Panetono ištakos siekia Romos imperijos laikus, kai buvo valgoma rauginta duona su medumi.

Pyragas yra kupolo formos, o pagrindas primena cilindrą. Įprastai jis būna iki 12–15 cm aukščio bei sveria apie 1 kg. Taip pat šiais laikais būna ir kitokių formų panetono pyragų.

Panetono gamyba užima ilgą laiką, vien tešlos kildinimas gali užtrukti kelias dienas. Pyragui pagardinti naudojamos citrinos, jų žievelės ir sausos razinos.

Tradiciškai panetonas yra pjaustomas nuo viršaus išilgai, valgomas su saldžiais karštais gėrimais ar vynu. Kai kuriuose Italijos regionuose panetonas valgomas su desertu *crema al mascarpone* – kremu iš kiaušinių, maskarponės sūrio ir saldaus likerio.

Šalis siekia Panetonui suteikti saugomos kilmės vietos nuorodos statusą, tačiau kol kas to padaryti nepavyksta.

Italijos kepyklos kasmet iškepa apie 117 milijonų panetono ir pandoro pyragų Kalėdų laikotarpiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Davidson, Alan (2014). *The Oxford Companion to Food*. Oxford University Press. p. 590. ISBN 9780199677337.
2. ↑  Francesca,Brzzone (2016-12-22). „The – buttery and delicious – history of panettone, Italy's own Christmas cake". *italoamericano.org* (anglų). Suarchyvuotas originalas 2019-12-17. Nuoroda tikrinta 2019-12-17.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „EU agricultural product quality policy". Suarchyvuotas originalas 2009-01-16. Nuoroda tikrinta 2008-12-06.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Pomeroy, Robin (2007-12-12). „Panettone makers want to keep Christmas cake Italian". *Reuters*. Nuoroda tikrinta 2008-12-06.
*Kitos reikšmės – Gilšė.*

| Gilšė |
| --- |
| Gilšė nuo pietinio krantoGilšė nuo pietinio kranto |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,112 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,33 km |
| Didžiausias gylis | > 30 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gilšė

  |
| **Koordinatės:** | 54°12′36″ š. pl. 24°11′36″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21000°š. pl. 24.19333°r. ilg.﻿ / 54.21000; 24.19333Koordinatės: 54°12′36″ š. pl. 24°11′36″ r. ilg.﻿ / ﻿54.21000°š. pl. 24.19333°r. ilg.﻿ / 54.21000; 24.19333 |

**Gilšė** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 5 km į šiaurę nuo Merkinės, Subartonių kaimo šiaurrytiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš vakarų į rytus 0,52 km, plotis 0,28 km. Altitudė 105,2 m. Krantai sausi, ištisai apaugę siauru medžių ruožu, šiaurinis krantas aukštas, prieina Mantvilų miškas. Šalia įsikūręs Pagilšio kaimas. Pietine pakrante eina kelias Nr.5032 (Pagilšys – Subartonys). Ežeras nenutekantis, priklauso Gelovinės upelio baseinui (Straujos intakas). Rytinėje pakrantėje įrengta stovyklavietė.

Tiltelis rytiniame krante (nuo Subartonių pusės)
Ežere gausu įvairios žuvies, vėžių. Ypač paplitę lydekos, kuojos.

Ežerėvardis *Gìlšė* kilęs nuo žodžio „gilus".

Padavimas
---------

Ežeras aprašytas Vinco Krėvės-Mickevičiaus „Dainavos šalies senų žmonių padavimuose". Pasak padavimo, Gilšės ežero dugne yra labai didelis dvaras, jo dugno niekas nepasiekia. Bet kaitrią saulėtą dieną, kai vanduo ramus, nebanguoja, matyti giliai giliai ežero viduje aukšti dvarų bokštai.

Padavimas byloja, kad kadaise gyvenęs turtingas bajoras, turėjęs dukterį – gražiausią mergelę pasaulyje, nuostabiai atrodžiusi ir kalbėjusi. Vienas bajoro tarnas pamilo mergelę, tačiau išdidus bajoras sutikęs leisti dukterį už bernelio tik tada, kai šis turėsiąs turtus, didesnius už paties bajoro. Bernelis sugalvojęs ir nakvojęs po aukštu tiltu 3 naktis, kur sutikęs nugalabijo 3 pirklius. Tada bernelis pasistatęs didžiulius dvarus, o mergelė ištekėjusi už jo. Tačiau laimės jie neturėję, kadangi susiėję per kitų nelaimę. Vieną naktį staiga prasivėrusi žemė ir prasmegę naujieji dvarai, o jų vietoje *gilus* ežeras atsiradęs, Gilše pavadintas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 115
| **Aleksandras Grynasrus. *Александр Грин*** |
| --- |
| Gimė | 1880 m. rugpjūčio 23 d. |
| Mirė | 1932 m. liepos 8 d. (51 metai) |
|  |
| Veikla | rusų rašytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandras Grynas (1880) |

*Šis straipsnis apie rusų rašytoją, apie latvių rašytoją skaitykite Aleksandras Grynas (1895)*

**Aleksandras Grynas** (Grinas, Grinevskis, rus. *Александр Грин*, tikroji pavardė *Александр Степанович Гриневский*, 1880 m. rugpjūčio 23 d. Slobodskojė, Viatkos gubernija – 1932 m. liepos 8 d. Staryj Krymas prie Feodosijos) – rusų rašytojas.

Biografija
----------

1863 m. sukilimo dalyvio, ištremto iš Vilniaus gubernijos Dysnos valsčiaus į Viatkos gubernija, sūnus. Motina mirė, kai Aleksandrui buvo 13 metų. Klajojo po Rusiją, dirbo kroviku, aukso ieškotoju, cirko artistu, jūreiviu. 1902 m. užmezgė ryšį su eserais, jų agitatorius įvairiuose miestuose. 1903 m. 1906 m. 1910 m. buvo teisiamas ir tremiamas. Nuo 1907 m. gyveno su nusipirktu svetimu pasu, tais pačiais metais išspausdintą apsakymą „Atsitikimas" pasirašė A. Gryno slapyvardžiu. 1916 m. buvo priverstas slapstytis Suomijoje, grįžo į Petrogradą tik po Vasario revoliucijos. 1919 m. Raudonosios armijos dalinio ryšininkas, susirgęs šiltine demobilizavosi ir tapo profesionaliu rašytoju. 1924 m. apsigyveno Kryme.

Kūryba
------

Kūrybai įtakos turėjo Edgaras Alanas Po, Robertas Luisas Stivensonas. Novelėse vyrauja kelionių ir nuotykių romantika, vaizduojami laisvi ir kilnūs veikėjai, realybė susipynusi su išmone. Romantiškuose kūriniuose – apysakose „Raudonos burės", „Aukso grandinė", romanuose vaizduojama išgalvoti miestai ir vietovės, svajonė derinama su tikrove, bandoma įveikti išorinio pasaulio priešiškumą ir pragmatiškumą. Po 1925 m. apie jo kūrybą beveik nustota rašyti, ji buvo menkinama, šio laikotarpio pesimistinės nuotaikos atsispindi romane „Kelias į niekur". 1960 m. vėl susidomėta jo kūryba, pradėta spausdinti knygas.

Bibliografija
-------------

* Garsioji knyga (*Знаменитая книга*), 1915 m.
* Įvykis Šuns gatvėje (*Происшествие в улице Пса*), 1915 m.
* Nuotykių ieškotojas (*Искатель приключений*), 1916 m.
* Plokštikalnio Suan tragedija. Kalvų šlaite (*Трагедия плоскогорья Суан. На склоне холмов*), 1916 m.
* Raudonos burės (*Алые паруса*), 1923 m. lietuvių kalba 1960 m. (A. Sluckaitės vertimas)
* Aukso grandinė (*Золотая цепь*), 1925 m. publikuota žurnale, knygos pavidalu išleista 1939 m. lietuvių k. 1980 m. (Sigitos Papečkienės vertimas)
* Žėrintis pasaulis (*Блистающий мир*), 1924 m. lietuvių k. 1968 m. (A. Baliulienės vertimas)
* Bėgančioji bangomis (*Бегущая по волнам*), 1928 m. lietuvių k. 1963 m. (A. Sluckaitės vertimas)
* Džesi ir Morgiana (*Джесси и Моргиана*), 1929 m.
* Kelias į niekur (*Дорога никуда*), 1930 m. lietuvių k. 1980 m. (Sigitos Papečkienės vertimas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Galina Michailova. *Aleksandras Grynas (1880)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 173 psl.
| Naujasis Uojanasrus. *Новый Уоян* |
| --- |
| *Naujojo Uojano geležinkelio stotis* |
|  |
| 

Naujasis UojanasNaujasis Uojanas

56°08′26″ š. pl. 111°44′38″ r. ilg.﻿ / ﻿56.14056°š. pl. 111.74389°r. ilg.﻿ / 56.14056; 111.74389﻿ (Naujasis Uojanas)Koordinatės: 56°08′26″ š. pl. 111°44′38″ r. ilg.﻿ / ﻿56.14056°š. pl. 111.74389°r. ilg.﻿ / 56.14056; 111.74389﻿ (Naujasis Uojanas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Buriatija Buriatija |
| **Rajonas** | Severobaikalsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1976 |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 4 073  |
|  |
| **Pašto kodas** | 671732 |
| **Tel. kodas** | +7 30130 |

**Naujasis Uojanas** (rus. *Новый Уоян*) – miesto tipo gyvenvietė Severobaikalsko rajone, Buriatijos respublikoje, Rusijoje, 160 km į šiaurės rytus nuo rajono administracinio centro Nižneangarsko, 550 km nuo Ulan Udės.

Gyvenvietė įsikūrė 1970-siais metais prie Aukštutinės Angaros, tiesiant Baikalo-Amūro magistralę. Pastatyta geležinkelio stotis. Miesto tipo gyvenvietė nuo 1976 m. Gyvena 4,1 tūkst. gyv. (2010 m.).

Lietuviai
---------

Kiekvienai sovietinei respublikai BAM’e buvo patikėta pastatyti po geležinkelio stotį. Lietuvoje atsirado šimtai savanorių, vykusių į BAM'ą užsidirbti. 1979 m. liepos 26 d. Lietuvos TSR buvo sukurtas statybos montavimo traukinys „LitBAMstroj". Traukinio užduotis buvo pastatyti Naujojo Uojano geležinkelininkų gyvenvietės, kurioje gyvens 1800 žmonių, pirmąją eilę. Pagal techninį projektą suplanuota atlikti statybos montavimo darbų už 22 mln. rub. Orientacinė statybos trukmė numatyta 5-6 metai. Pirma 25 darbuotojų grupė iš Lietuvos atvyko 1979 m. rugpjūčio 20 d.

Prie projekto įgyvendinimo prisidėjo Kauno pramoninio projektavimo institutas, Vilniaus statybos trestas, kitos organizacijos. Lietuviai suprojektavo ir iš raudonų plytų pastatė stotį Naujajame Uojane – ji ir šiandien priima negausius keleivius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Naujojo Uojano gyvenvietės 1242 km istorija
2. ↑   Lietuvos projektuotojai Naujajame Uojane
3. ↑  Juodojo garvežio vaiduoklis prašvilpia ir pro lietuvių pastatytą stotį

Nuorodos
--------

* Naujasis Uojanas Archyvuota kopija 2013-10-20 iš Wayback Machine projekto.
* Naujojo Uojano gatvės Archyvuota kopija 2016-03-10 iš Wayback Machine projekto.
* Naujojo Uojano fotoarchyvas
* Naujasis Uojanas *youtube.com* svetainėje
| Grūda |
| --- |
| Grūdos ežeras, žvelgiant nuo Lietuvos kranto link GudijosGrūdos ežeras, žvelgiant nuo Lietuvos kranto link Gudijos |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuvos vėliava LietuvaGardino raj. Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Plotas | 1,25 km² |
| Kranto linijos ilgis | 14,33 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,5 m |
| Didžiausias gylis | 5,2 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Grūda |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Grūda

  |
| **Koordinatės:** | 53°55′35″ š. pl. 24°18′25″ r. ilg.﻿ / ﻿53.92639°š. pl. 24.30694°r. ilg.﻿ / 53.92639; 24.30694Koordinatės: 53°55′35″ š. pl. 24°18′25″ r. ilg.﻿ / ﻿53.92639°š. pl. 24.30694°r. ilg.﻿ / 53.92639; 24.30694 |
|  |
|  Vikiteka | Grūda |

**Grūda** arba **Grūdas** (blrs. *Груда*) – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 15 km į pietus nuo Marcinkonių, 1 km į pietus nuo Kabelių, ir Baltarusijoje (Gardino rajonas). Išsirangęs šiaurės-pietų kryptimi 6,1 km, plačiausia vieta – 0,47 km. Altitudė 123,5 m. Ežeras rininės kilmės, vingiuotas (kranto linijos ilgis – 14,3 km). ~ 84 ha ežero yra Lietuvoje ir ~ 41 ha – Baltarusijoje. Krantai daugiau žemi, apaugę Dainavos girios Gudų, Bazarų, Koliaus Dugno, Bandziuko miškais (išskyrus šiaurinį galą).

Lietuvos–Baltarusijos sienos riboženklis ežere
Suteka du upeliai, o iš šiaurinio galo išteka Merkio intakas – Grūda.

Prie šiaurinio ežero galo įsikūręs Ašašninkų kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Grūda (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 670
Paveikslas „Vaikų kryžiaus žygis", Gustavas Dorė, 1877 m.
**Vaikų kryžiaus žygis** – nepasisekęs kryžiaus žygis, vykęs 1212 m. kuriame dalyvavo Europos krikščionys siekdami įkurti antrąją Jeruzalės karalystę Artimuosiuose Rytuose, Šventojoje Žemėje. Kryžiaus žygio tuometinis popiežius Inocentas III oficialiai nepatvirtino. Šis žygis buvo trumpas (truko nuo 1212 m. gegužės iki rugsėjo) ir nenusisekęs, kadangi žygio dalyviai nesugebėjo sėkmingai pasiekti Šventosios Žemės.

Paveikslo „Išvykimas į vaikų kryžiaus žygį" fragmentas, Joanna Mary Boyce, 1857–1861 m.
Istorinė įvykių analizė atskleidė, kad šio kryžiaus žygio dalyviai buvo ne vaikai, bet neturtingi žmonės iš kaimiškų vietovių, kurie buvo įsitikinę neturto kaip apaštalinės vertybės kultu. Kai kurie šaltiniai nurodo, kad žygio idėja susiformavo šiaurės Prancūzijoje, Flandrijoje ir vakarų Vokietijoje. Pasakojama, kad į kryžiaus žygio kvietimą atsiliepė kone 30 000 vaikų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Children’s Crusade. Britannica.com (tikrinta 2023-10-17).
2. ↑  Raedts, Peter (1977). "The Children's Crusade of 1213". Journal of Medieval History. 3 (4): 279–323. .
3. ↑  Hansbery, Joseph E. (1938). The Children's Crusade. The Catholic Historical Review. 24 (1): 30–38. ISSN 0008-8080.
4. ↑  Children’s Crusade 1212. Medievalchronicles.com (tikrinta 2023-10-17).
| Nilo Upėنهر النيل |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Sudano vėliava Sudanas |
| **Administracinis centras** | Dameras |
| **Rajonų skaičius** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 1 511 400 |
| **Plotas** | 122 123 km² |
| **Tankumas** (2018) | 12 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | SD-NR |

**Nilo Upės vilajetas** (arab. ولاية نهر النيل‎ = *Vilayat Naḥr an Nīl*) – Sudano vilajetas. Yra šiaurinėje šalies dalyje, Nubijos istoriniame regione. Administracinis centras – Dameras.

Geografija
----------

Teritorija turi sieną su Egiptu. Vilajetu teka Nilas ir jo intakas Atbara, aplink plyti Nubijos dykuma. Prie Nilo yra senovės Nubijos miestų ir piramidžių liekanų (svarbiausias – Meroė).

Gyventojai
----------

Krašte gyvena daugiausia arabai, nubiai ir bedžai. Svarbiausi miestai: Dameras, Atbara, Šendis, Berberas, Abu Hamadas.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Vilajetas padalintas į 6 rajonus:

* Abu Hamado rajonas
* Berbero rajonas
* Damero rajonas
* Atbaros rajonas
* Šendžio rajonas
* Matamos rajonas

Šaltiniai
---------

1. ↑  SUDAN, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Sudano vilajetai** |  |
| Baltasis Nilas | Chartumas | Džezira | Kadarifas | Kasala | Nilo Upė | Pietų Darfūras | Pietų Kordofanas | Raudonoji Jūra | Rytų Darfūras | Sanaras | Šiaurė | Šiaurės Darfūras | Šiaurės Kordofanas | Vakarų Darfūras | Vidurio Darfūras | Žydrasis Nilas |
**Martynas Tyla** (g. 1972 m. birželio 13 d. Vilniuje) – koncertų, renginių, muzikos projektų organizatorius, muzikos atlikėjų bei grupių vadybininkas bei prodiuseris, klubinės kultūros propaguotojas, „Metų muzikos apdovanojimų" M.A.M.A asociacijos pirmininkas.

Biografija
----------

Nuo mažens aktyviai sportavo – lankė baseiną; intensyviai treniravosi ir baigęs mokyklą. Studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. Ketino išvykti mokytis ir sportuoti į Ameriką arba pas gimines į Kanadą, dvejus metus profesionaliai sportavo, tačiau netrukus įsitraukė į šou verslą ir liko gyventi Lietuvoje. Būdamas moksleivis aktyviai įsijungė į sostinės jaunimo gyvenimą, pažinojo garsius to meto šoumenus. 1991 metais kartu su Arnu Klivečka bei Rimu Šapausku organizavo diskotekas sostinės centre esančiame restorane „Dainava", taip įsitraukdamas į savaitgalinę pramogų organizavimo veiklą. Metęs plaukimą, pradėjo rimtai užsiimti šou verslu. Buvo ilgametis grupės „SEL" vadybininkas, 17 metų bendradarbiavo su Egidijumi Dragūnu. Nuo 1993 m. dirba su žymiausiais šalies atlikėjais. Muzikos namų „House of Music" vadovas. Buvo tokių grupių kaip RSA, „Lemon Joy„, „Exem", „Pagalvėlės„, „Desperado" vadybininkas ir prodiuseris. Dainininko Donato Montvydo, vadybininkas. Daugiau nei 20 metų vadovavo žinomiems naktiniams klubams bei barams, buvo naktinio klubo „Connect", restorano „Grasas", Klaipėdos naktinio klubo „Dada" ir „Disco Gallery" ir kt. direktorius. Muzikos ir kokteilių klubo-baro „L’Amour" Vilniuje direktorius. Pirmųjų Lietuvos didžėjų čempionatų organizatorius.

Pramogų verslo įmonės agentūros „Atlikejai.com" vadovas ir įkūrėjas, apjungęs atlikėjų, leidėjų ir koncertų organizatorių darbus, pramogų pasaulio sutarčių novatorius. Buvęs Agentūros „DJ Jungtis" vadovas.

Dalyvavo realybės šou „Kodas N97".

Nevedęs. Draugė Neringa Zeleniūtė. Dukra Gabrielė Tylaitė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Netipinis šoumenas (2002-09-21, Ingrida ALBRECHTIENĖ, „Vakarų ekspresas")
2. ↑  M.Tyla daug žino ir niekuo nesistebi[neveikianti nuoroda]
3. ↑   Martynas Tyla: vestuvės atidėtos geresniems laikams
4. ↑  Martynas Tyla: „Neieškok meilės darbo vietoje"
5. ↑  Gandus neigiantis klubas „Dada" atidaro naują šokių salę
6. ↑  Naktiniai klubai kovos už pramogas be narkotikų
7. ↑  Esu visiškas „ubagas" ir gyvenu tik šia diena (Violeta Karaliūnaitė, „Klubas")
8. ↑  Atlikejai.com
9. ↑  M.Tyla: „Man gėda už šou pasaulio atstovus, kurie įžengė į politikos olimpą" Archyvuota kopija 2009-08-25 iš Wayback Machine projekto.
10. ↑  „Pinup girls" prodiuserė Neringa Zeleniūtė M.A.M.A. apdovanojimuose pasirodė su efektinga suknele[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šiaurėالشمالية |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Sudano vėliava Sudanas |
| **Administracinis centras** | Dongola |
| **Rajonų skaičius** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 699 065 |
| **Plotas** | 348 765 km² |
| **Tankumas** (2008) | 2 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | SD-NO |

**Šiaurės vilajetas** (arab. ولاية الشمالية‎‎ = *Vilayat Aš Šamāliya*) – Sudano vilajetas. Yra šiaurės vakarinėje šalies dalyje, Nubijos regione. Administracinis centras – Dongola.

Geografija
----------

Teritorija turi sieną su Egiptu ir Libija. Rytine dalimi teka Nilas (yra dalis Nasero tvenkinio), tuo tarpu likusią dalį daugiausia užima Sacharos dykuma. Ties šiaurės vakariniu pakraščiu yra Džebel Uveinato masyvas. Prie Nilo yra senovės Nubijos miestų liekanų (Napata, Senoji Dongola, Kerma, Džebel Barkalis).

Gyventojai
----------

Krašte gyvena daugiausia nubiai ir arabai, dykumose – beduinai. Svarbiausi miestai: Dongola, Vadi Halfa, Karima, Daba.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Vilajetas padalintas į 4 rajonus:

* Vadi Halfos rajonas
* Dongolos rajonas
* Meravio rajonas
* Dabos rajonas

|  |  |
| --- | --- |
|  **Sudano vilajetai** |  |
| Baltasis Nilas | Chartumas | Džezira | Kadarifas | Kasala | Nilo Upė | Pietų Darfūras | Pietų Kordofanas | Raudonoji Jūra | Rytų Darfūras | Sanaras | Šiaurė | Šiaurės Darfūras | Šiaurės Kordofanas | Vakarų Darfūras | Vidurio Darfūras | Žydrasis Nilas |
**Astrachanės (Chadži-Tarchano) chanatas** (nog. *Хажитархан ханлыгы*, tot. *Xacitarxan xanlığ*) – totorių ir nogajų valstybė, gyvavusi XVI a. Volgos žemupyje. Sostine tapo Chadži-Tarchano miestas, esantis 12 km nuo dabartinės Astrachanės. Beje, įvairiais metais kito šio miesto pavadinimas. Jis įvairiuose šaltiniuose dar žinomas Astrachanės (Астархан), Aždarchanės (Аждархан), Gintarchanės (Гинтархань), Citrachanės (Цитрахань), Aztorokanės (Азторокань) pavadinimais. Būtent Astrachanės vardas garsiausias ir žinomiausias, todėl kartais vadinamas Astrachanės chanatu, kartais Chadži-Tarchano chanatu.

Istorija
--------

Astrachanės chanatas susikūrė, kai 1459 m. buvęs Didžiosios Ordos chanas Machmudas pabėgo į Chadži-Tarchaną, nes Didžiosios Ordos sostinėje Sarajuje prieš jį sukėlė maištą jo tikras brolis Achmadas. 1460 metais Machmudas šį chanatą ėmė valdyti savarankiškai, o jo valdos tapo nepriklausoma valstybe, nors ir buvo pripažįstama Didžiosios Ordos chanų viršenybė. Visišką nepriklausomybę chanatas įgavo, kai Krymo chanatas 1502 m. galutinai nugalėjo Didžiąją Ordą.

1554 m. su rusų kariuomenės pagalba chanato sostą užėmė Dervišas Ali. Už pagalbą uzurpuojant valdžią, jis įsipareigojo rusams mokėti duoklę. Daugybė vidinių intrigų ir intrigos tarp įvairių klanų privedė prie to, kad Ivanui Rūsčiajam buvo nusiųstas skundas, kuriame chanas Izmailas skundėsi Derviš-Ali valdymu. Kilo įtampa tarp Maskvos ir Astrachanės, o pats Dervišas Ali buvo apkaltintas išdavyste. 1556 m. birželio 2 d. nedidelis kazokų būrys, kuriam vadovavo kazokų atamanas Filimonovas, priartėjo prie sostinės, o chanas Dervišas Ali, pagalvojęs, kad tai yra priešakiniai Rusijos kariuomenės daliniai, su savo kariais pabėgo į Azovą, turkų tvirtovę. Tokiu būdu Astrachanė buvo užimta be mūšio ir chanatas nustojo egzistavęs.

Nuorodos
--------

* Astrachanės chanatas Archyvuota kopija 2009-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* Обретение Астрахани Archyvuota kopija 2017-01-16 iš Wayback Machine projekto.. Pagal P.H. Chlebnikovo medžiagą „Astrachanė senoje gadynėje" (1907 m.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMongolų imperijos palikuonės |
| --- |
|  |
| Juan imperija | 
 Šiaurės Juan: Šiaurės Chalcha **·**  Keturi oiratai (Džungarų **·**  Chošutų **·**  Kalmukų chanatai) |  |
|  |
| Čagatajaus chanatas | 
 Maveranachro chanatas / Timūridai (Didieji Mogolai) **·**  Mogulistanas (Jarkendo chanatas) |
|  |
| Ilchanatas | 
 Džalairidai **·**  Čobanidai |
|  |
| Aukso orda | 
**Baltoji orda**: Didžioji orda **·**  Kazanės chanatas **·**  Kasimo chanatas **·**  Krymo chanatas **·**  Astrachanės chanatas**Mėlynoji orda**: Nogajų Orda (Altyulos **·**  Didžioji **·**  Mažoji) **·**  Sibiro chanatas **·**  Uzbekų chanatas (Bucharos **·**  Chyvos **·**  Kokando chanatai) **·**  Kazachų chanatas (Vyresnysis **·**  Vidurinysis **·**  Jaunesnysis žuzai) |

 |
| **Aleksandras Gintautas–Dzievalstovkis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1821 m. vasario 26 d.Vaiškoniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1889 m. rugpjūčio 26 d. (68 metai)Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Dvasininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandras Gintautas-Dzievalstovkis |

**Aleksandras Gintautas–Dzievalstovkis** (1821 m. vasario 26 d. Vaiškoniuose, Rusijos imperija – 1889 m. rugpjūčio 26 d. Sankt Peterburge, Rusijos imperija) – katalikų dvasininkas, 1883–1889 m. Mogiliavo arkivyskupas.

Biografija
----------

Aleksandras Gintautas–Dzievalstovkis)
Gimė 1821 m. vasario 26 d. Vaiškoniuose. Baigė Kėdainių gimnaziją. 1839–1845 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. Po baigimo paskirtas dirbti į Ukmergę, 1849–1855 m. Joniškį, 1855–1861 m. Gardiną. 1861–1863 m. Balstogės arkidiakonas, 1863–1866 m. politinių kalinių nuodėmklausys. 1870 m. už per didelį katalikybės puoselėjimą dvejiems metams išsiųstas į Suvalkus, Lenkijos Kongreso karalystėje. 1872 m. popiežiaus Pijaus IX paskirtas Plocko vyskupijos sufraganu, 1876–1883 m. apaštališkuoju administratoriumi. 1883 m. kovo 3 d. popiežiaus Leonas XIII paskirtas Mogiliavo arkivyskupu. Mirė 1889 m. rugpjūčio 26 d. Sankt Peterburge. Už nuopelnus Rusijos imperijai apdovanotas Anos ginklo ordinu.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* Biografija (rus.)[neveikianti nuoroda]

Literatūra
----------

* Michał Godlewski, Aleksander Kazimierz Gintowt Dziewałtowski [w:] Polski Słownik Biograficzny, t. VII, 1948–1958, s. 473–474.
NGC 6752 kamuolinis spiečius
**NGC 6752** (arba ***Caldwell 93***) – kamuolinis spiečius, esantis Povo žvaigždyne. Nuo Saulės nutolęs 13 000 šviesmečių, o nuo galaktikos centro – 17 000 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 5,40, regimasis skersmuo – 11 arkminučių.

Šį kamuolinį spiečių 1826 m. liepos 28 d. atrado James Dunlop (kataloge pažymėjo kaip Dunlop 295).

NGC 6752 spiečius yra Paukščių Tako galaktikos hale. Spiečiaus amžius siekia daugiau nei 10 mlrd. metų, visos šio spiečiaus žvaigždės, manoma, yra panašaus amžiaus – apie 10 mlrd. metų. Tai trečias pagal ryškumą kamuolinis spiečius (už jį ryškesni tik *Omega Centauri* ir *47 Tucanae*). Spiečiaus skersmuo siekia apytikriai 100 šviesmečių, jame esama daugiau nei 100 tūkst. žvaigždžių. Kaip parodė stebėjimai, nemaža dalis žvaigždžių, esančių netoliese branduolio, įeina į keleto žvaigždžių sistemas. Be to, stebėjimai parodė, kad esama mėlynųjų atsilikėlių – žvaigždžių, kurios atrodo pernelyg jaunos ir masyvios, kad egzistuotų kamuoliniame spiečiuje, kurio visos žvaigždės turėtų būti bent dukart senesnės už Saulę.

Stebint šį spiečių Hablo kosminiu teleskopu, buvo aptikta Bedin 1 galaktika, nuo Žemės esanti 2000 kartų toliau nei NGC 6752 spiečius.

Kaip teigiama, jei dangus labai tamsus, šį spiečių įmanoma įžiūrėti plika akimi.

Išnašos
-------

1. 1 2  *NGC 6752*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.
2. 1 2  *Globular Star Cluster NGC 6752* Archyvuota kopija 2021-06-06 iš Wayback Machine projekto.. NASA. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.
3. 1 2 3  *Caldwell 93*. NASA. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.
| **Antanas Balašaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1931 m. balandžio 15 d.Balniai, Eržvilko valsčius |
| Mirė | 2023 m. liepos 25 d. (92 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Organizacijos | Lietuvių kalbos ir literatūros institutasMokslo ir enciklopedijų leidykla |
|  |
| Išsilavinimas | filologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | 1956 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Antanas Balašaitis** (1931 m. balandžio 15 d. Balniuose, Eržvilko valsčiuje – 2023 m. liepos 25 d. Vilniuje) – lietuvių kalbininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Telviakų pradinėje mokykloje, vėliau – Eržvilko gimnazijoje. 1949–1950 m. dirbo Tverų mokykloje. 1952 m. baigė Klaipėdos mokytojų institutą, mokytojavo Kartenos vidurinėje mokykloje, 1954–1956 m. mokėsi Vilniaus pedagoginiame institute.

1957–1960 m. buvo Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantas. 1961 m. apgynė disertaciją „Lietuvių kalbotyros terminų istorija". 1960–1985 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute moksliniu bendradarbiu. Jis buvo Lietuvių kalbos žodyno autorius (VIII–X t. 1970–1976) ir redaktorius (XI–XIV t. 1978–1986). Kartu su kitais žodynininkais parengė papildytą ir pataisytą Lietuvių kalbos žodyno instrukciją (1963, 1983). Kalbos faktų rinkimo programoje (1983) paskelbė išsamią žodžių rinkimo instrukciją. 1962‒1975 m. parašė daugiau nei 800 Žodyno puslapių, suredagavo nemažai kitų kolegų parašytų tekstų. Vadovavo žodžių rinkimo ekspedicijoms (1968–1984 m.), užrašė apie 20 000 žodžių.

1971–1989 m. su kitais redagavo periodinį leidinį „Mūsų kalba". 1985 m. pradėjo dirbti Mokslo ir enciklopedijų leidykloje, 1985–1991 m. buvo Filologijos redakcijos vedėjas. Kartu su kitais parengė enciklopedinį žinyną JAV lietuviai (I–II t. 1998–2002), parašė straipsnių Mažosios Lietuvos enciklopedijai ir Visuotinei lietuvių enciklopedijai. Redagavo įvairius žodynus: Dabartinės lietuvių kalbos žodyno trečiąjį leidimą (1993), D. Urbo Martyno Mažvydo raštų žodyną (1996), Senąjį Konstantino Sirvydo žodyną (1997), A. Vidugirio Zietelos šnektos žodyną (1998).

Mokslinė veikla
---------------

Antano Balašaičio mokslinė veikla buvo daugiašakė: kalbiniuose leidiniuose ir spaudoje jis paskelbė daug straipsnių kalbos kultūros klausimais, populiarino lietuvių kalbotyros veikalus kalbos leidiniuose, radijo bei televizijos laidose.

Bibliografija
-------------

* Žodžiai ir žodynai. – Vilnius: Mokslas, 1984. – 142 p.

Apdovanojimai
-------------

* 2011 m. Petro Būtėno premija
* 2016 m. Jurbarko rajono savivaldybės ženklas „Už nuopelnus Jurbarko kraštui"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rita Urnėžiūtė. Antanas Balašaitis. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2021-02-26. Nuoroda tikrinta 2023-07-26.
2. ↑  Mirė kraštietis kalbininkas A. Balašaitis. Mūsų Laikas. 2023-07-25. Nuoroda tikrinta 2023-07-26.
3. 1 2  IN MEMORIAM dr. Antanui Balašaičiui. lki.lt. 2023-07-25. Nuoroda tikrinta 2023-07-26.
4. ↑  Kalbininkas Antanas Balašaitis – Eržvilko pasididžiavimas. Mūsų Laikas. 2013-06-07. Nuoroda tikrinta 2023-07-26.
5. ↑  Balašaitis Antanas. svetaines.emokykla.lt. Nuoroda tikrinta 2023-07-26.
6. ↑  Žodžiai ir žodynai | Litiuanistika | Knygos. knygynasetnografija.lt. Nuoroda tikrinta 2023-07-26.
Koordinatės: 54°21′38″ š. pl. 24°37′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.36056°š. pl. 24.63194°r. ilg.﻿ / 54.36056; 24.63194

| Netečius |
| --- |
| Netečiaus vidurysNetečiaus vidurys |
| Vieta | Varėnos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,863 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,27 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 4,5 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | D-1 |

**Netečius** arba ***Puodžių ežeras*** – ežeras pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, apie 16 km į šiaurę nuo Varėnos, 5,5 km į vakarus nuo Naujųjų Valkininkų. Ežeras varpo pavidalo, jo ilgis iš vakarų į rytus 1,3 km, plotis iki 1,13 km. Altitudė 136,5 m. Giliausia vieta (4,5 m) yra šiaurės rytuose. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis aukštesnis. Iš šiaurės supa Žilinų miškai, tolėliau šiaurėje plyti Puodžių durpynas bei Juodikio ežeras.

Į Netečių įteka upėsmas iš rytinėje pakrantėje telkšančio Bedugnio ežerėlio. Pietvakariuose išteka Duobupio intakas D-1 (Merkio baseinas)

Pietinėje pakrantėje įsikūręs Puodžių kaimas.

Ežerėvardis *Netẽčius* laikomas slavizmu iš lenk. *nieciecz, nieciecza* „stovintis, netekantis vanduo", ukr. *нетеч, нетечина* „netakus vanduo, bala".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Netečius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 208–209
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 229
| **Heitor Villa-Lobos** |
| --- |
|  |
| H. Vila-Lobosas 1922 m. |
| Visas vardas | Heitor Villa-Lobos |
| Gimė | 1887 m. kovo 5 d.Rio de Žaneiras, Brazilija |
| Mirė | 1959 m. lapkričio 17 d. (72 metai)Rio de Žaneiras, Brazilija |
| Palaidotas (-a) | Šv. Jono Krikštytojo kapinės (Rio de Žaneiras) |
| Tautybė | brazilas |
| Sutuoktinis (-ė) | Lucília Guimarães Villa-Lobos |
|  |
| Veikla | kompozitorius, dirigentas, pedagogas, violončelininkas, gitaristas |
| Sritis | brazilų modernizmas |
| Organizacijos | Brazilijos muzikos akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Heitor Villa-Lobos |
| Parašas |
|  |

**Heitoras Vila-Lobosas** (*Heitor Villa‑Lobos*, 1887 m. kovo 5 d. – 1959 m. lapkričio 17 d.) – Brazilijos kompozitorius, dirigentas, pedagogas, violončelininkas ir klasikinės gitaros atlikėjas. Vienas žymiausių visų laikų Pietų Amerikos kompozitorių.

Biografija
----------

1907 m. Heitoras Vila-Lobosas mokėsi pas Fransiską Bragą. 1905–1912 m. užrašė daugiau kaip 1000 brazilų liaudies muzikos melodijų. Nuo 1915 m. rengė autorinius koncertus. 1923–1930 m. gyveno Paryžiuje. Grįžęs Brazilijon, Vila-Lobosas įkūrė muzikos mokyklų ir chorų, nacionalinę chorinio dainavimo konservatoriją (1942 m.), Brazilijos muzikos akademiją (1945 m. su kitais; nuo įkūrimo iki mirties – jos prezidentas). Koncertavo kaip dirigentas (ir užsienyje), propagavo brazilų muziką. Parašė muzikos vadovėlių.

Kūryba
------

Heitoras Vila-Loboso muzikai įtakos turėjo tiek brazilų liaudies muzika, tiek Europos klasikinės tradicijos stilistiniai elementai. Kūryboje derinami romantizmo, impresionizmo, neobaroko stiliaus elementai. Jis buvo produktyvus kompozitorius, parašęs daugybę orkestrinių, kamerinių, instrumentinių ir vokalinių kūrinių, iš viso iki mirties 1959 m. sukūrė daugiau nei 2000 kūrinių: 9 operos, 15 baletų, 12 simfonijų, 18 simfoninių poemų, 9 braziliškos bachianos, 14 pjesių orkestrui ir kameriniams ansambliams *Chôros*, koncertai, tarp jų – 5 fortepijonui, 2 violončelei, gitarai, arfai, 17 styginių kvartetų, kūriniai fortepijonui, dainos, bažnytiniai chorai.

Heitoras Vila-Loboso gimimo data Brazilijoje švenčiama kaip Nacionalinė klasikinės muzikos diena.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Heitor Villa‑Lobos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014

H. Vila-Loboso trio obojui, klarnetui ir fagotui