recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Ruokiškės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Ruokiškės piliakalnisRuokiškės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°22′4.3″ š. pl. 26°24′21.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.367861°š. pl. 26.405917°r. ilg.﻿ / 55.367861; 26.405917Koordinatės: 55°22′4.3″ š. pl. 26°24′21.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.367861°š. pl. 26.405917°r. ilg.﻿ / 55.367861; 26.405917 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Naujojo Daugėliškio seniūnija |
| Aukštis | 4–11 m |
| Plotas | 44x22 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr. m. e. antroji pusė – I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1976, 1985 |
| Registro Nr. | AR180 / A1527 / 1966 |

**Ruokiškės piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 1966; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR180; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1527) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Ruokiškės, Naujojo Daugėliškio seniūnija. Pasiekiamas keliu Kačergiškė – Ožionys, neprivažiavus Ruokiškės, prieš kanalą paėjus į dešinę per laukus šiaurės rytų kryptimi 530 m – priekyje matyti neapaugęs šlaitas.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Dysnos upės dešiniojo kranto slėnio pakraštyje esančioje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 44x22 m dydžio. Šlaituose yra terasos: pietiniame šlaite – 30 m ilgio, 17 m pločio (su kultūriniu sluoksniu), pietvakarių šlaite – 18 m pločio terasa, šiaurės rytų šlaite – trikampė 22 m ilgio, 20 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 4–11 m aukščio, viršutinėje 4 m dalyje pastatinti. Piliakalnis apardytas arimų bei jame kastų bulviarūsių.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas,  1976 m. ir 1985 m. – Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. antrąja puse - I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 19 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 1 329 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Ažubalio piliakalnis 14 km | Mieliatilčio piliakalnis 3 km | Petriškės piliakalnis 27 km  Niurvėnų piliakalnis 27 km |  |
| Ginučių piliakalnis 26 km Ažušilės piliakalnis 12 km |  |  |
| Strakšiškės piliakalnis 10 km Senojo Daugėliškio piliakalnis 9 km | Diaugūnų piliakalnis 29 km | Stajėtiškio piliakalnis 21 km Adutiškio piliakalnis 25 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 148 (647)
2. ↑   Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva I. V. 1996. P. 159.

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p. 109.
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 176-177.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Ruokiškė
**Marussia-Ferrari**|  |
| Pilnas pavadinimas | Marussia F1 Team |
| Komandos bazė | Banberis, JK |
| Komandos vadovai | Jungtinė Karalystė John Booth |
| Pilotai | Jungtinė Karalystė Max Chilton  Prancūzija Jules Bianchi  Vokietija Timo Glock  Prancūzija Charles Pic |
| Debiutavo | 2012 m. Australijos Grand Prix |
| Dalyvavo GP | 55 |
| Čempionai |   |
| Konstruktorių įskaita: | 0 |
| Pilotų įskaita: | 0 |
| Laimėta GP | 0 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Paskutinis sezonas | 2014 m. |
|

**Marussia F1** – buvusi Formulės 1 komanda, turėjusi bazę Banberio mieste. Komandos ištakos yra 2010 m. debiutavusi Virgin Racing ekipa. Vėliau pastaroji pakeitė pavadinimą į Marussia Virgin Racing, o nuo 2012 m. turėjo savo atskirą komandą.

2014 m. Monako lenktynėse ekipa pelnė pirmuosius taškus istorijoje – Jules Bianchi finišavo devintas ir taip pelnė pirmuosius taškus iš Rusijos kilusiai ekipai.

2014 m. Japonijos lenktynėse sunkią galvos traumą patyrė J. Bianchi, todėl kitose lenktynėse Rusijoje ekipai atstovavo tik vienas Max Chilton. Po šių lenktynių ekipa paskelbė apie sunkią savo finansinę padėtį bei tai, kad nedalyvaus JAV ir Brazilijos lenktynėse.

2014 m. lapkričio 7 d. komandos bankroto administratoriai paskelbė apie jos pardavimą ir uždarymą. Taip baigėsi Marussia ekipos trejų metų Formulėje 1 istorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  F1: BIANCHI GIVES MARUSSIA FIRST-EVER POINTS Archyvuota kopija 2014-05-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Marussia and Caterham to miss US Grand Prix – Bernie Ecclestone
3. ↑  Marussia F1 team fold, administrators FRP announce
| Žižma |
| --- |
| **Ilgis** | 20,6 km |
| **Baseino plotas** | 166,1 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,08 m³/s |
| **Ištakos** | Balvis |
| **Žiotys** | Venta |
| **Šalys** | Lietuva |

**Žižma** arba **Žižma I** – upė Žemaitijoje, Telšių ir Šiaulių rajonuose; Ventos kairysis intakas. Prasideda 5 km į pietus nuo Tryškių, Pabalvės apylinkėse esančiame Balvio ežere. Aukštupyje prateka Pabalvės durpyną, teka į rytus, prateka Gelžės durpyno pakraščiu. Už Upynos žiočių pasuka į šiaurės rytus, įteka į Ventą 269 km nuo jos žiočių, 8 km į šiaurės vakarus nuo Kuršėnų, ties Rekčiais.

Intakai:

* dešinieji – Giršinas, Rauda, Upyna, Viršupis;
* kairieji – Žižma II, Švendrys, Kepštys.

Vidutinis upės nuolydis – 174 cm/km. 0,5 km nuo žiočių upė patvenkta, sudarytas 51 ha Raganių tvenkinys. Gyvenvietės prie Žižmos: Gelžė, Daržiškės, Švendriai, Pažižmė, Raganiai.

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *žiežti* („urgzti, niurnėti, bambėti"; plg. *žiužė* „pikčiurna", *žiužis* „susuktas skarinys mušti").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Žižma (Venta)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 683
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Ruojos valsčiuslatv. *Rojas pagasts* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Regionas** | Kuršas Kuršas |
| **Savivaldybė** | Talsų savivaldybė |
| **Administracinis centras** | Ruoja |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 4 412 |
| **Plotas** | 200,5 km² |
| **Tankumas** (2010) | 22 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Ruojos valsčiusVikiteka |

**Ruojos valsčius** (latv. *Rojas pagasts*) – Talsų savivaldybės administracinė teritorija Latvijoje, Rygos įlankos pakrantėje. Ribojasi su savo savivaldybės Mėrsrago, Kolkos, Dundagos, Lubės, Vandzenės ir Arlavos valsčiais. Didžiausios gyvenamosios vietovės – Ruoja (valsčiaus centras), Rudė, Kaltenė, Melnsilas, Gipka, Valgalciemas. Lyvių pakrantės dalis.

Istorija
--------

1945 m. Lubezerės valsčiuje buvo įsteigta **Ruojupės kaimo taryba**. 1950 m. prie Ruojupės kaimo buvo prijungta dalis Jaunciemo sodžiaus ir Jūrmalos kaimo, 1954 m. – didžioji Lubezerės kaimo dalis, 1963 m. – dalis Kalkių kaimo. 1969 m. Ruojupės kaime esančiai Ruojai buvo suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas, o kaimą prijungė prie Ruojos kaip kaimišką teritoriją. 1991 m. Ruoja neteko miesto tipo gyvenvietės statuso ir kartu su kaimiška teritorija buvo pertvarkyta į valsčių. 2008 m. Ruojos valsčius susijungė su Mėrsrago valsčiumi ir sudarė Ruojos savivaldybę. 2011 m. Mėrsrago valsčius atsiskyrė nuo Ruojos ir tapo atskira Mėrsrago savivaldybe; Ruojos savivaldybė teritoriškai nebebuvo dalijama. Po 2021 m. administracinės teritorinės reformos Ruojos savivaldybė panaikinta, atnaujintas Ruojos valsčius Talsų savivaldybės teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Latvijas pagasti. Enciklopēdija. Rīga : A/S Preses nams. 2001—2002. ISBN 9984-00-412-0.
|  |
| --- |
| A.L.Ž.I.R. (serialas) |
|  
Serialo plakatas |
| Žanras | drama, istorinis |
| Režisierius (-iai) | Aleksandras Kasatkinas |
| Vaidina | Darja JekamasovaJekaterina GusevaKirilas PletniovasAleksejus ŠevčenkovasKlavdija Koršunova |
| Kilmės šalis |  Rusija |
| Sezonų skaičius | 2 sezonai (kuriama) |
| Trukmė | 51 minutės |
| Transliacija |
| Originalus laikotarpis | 2018 m. |

**A.L.Ž.I.R.** (rus. *А.Л.Ж.И.Р. (сериал)*) – rusiškas serialas, kuris buvo filmuojamas 2018 m. Tais metais buvo sukurtas pirmasis sezonas.

Serialo pavadinimas verčiamas kaip Akmolinsko lageris (skirtas) tėvynės išdavikų žmonoms (rus. *«Акмолинский Лагерь Жен Изменников Родины»*.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Stalino valdymo laikotarpiu į tėvynės išdavikų gretas galėjo patekti bet kas. Užtekdavo pavyduolio skundo ir prasidėdavo tardymai, teismai, nuosprendžiai už akių ir įkalinimas. Į lagerius ir myriop buvo siunčiami ne tik išdavyste apkaltinti vyrai, bet ir jų žmonos. Tokiu būdu lageriuose atsidūrė daugybė sovietų imperijos piliečių, kurie tapo liaudies priešais, antisovietiniais elementais ir tėvynės išdavikais. „Alžyre" kalėjo vagilės, žudikės ir išdavikų žmonos. Po nuosprendžio jos atsidūrė Kazachstano stepėje, kurioje laukė ilgi įkalinimo metai. Net lagerio viršininkas čia buvo pervestas po to, kai buvo pažemintas pareigose. Daugiau nei aštuoni tūkstančiai moterų buvo įkalintos „A.L.Ž.I.R.`e". Tarp jų atsidūrė maršalo Tuchačevskio sesuo, rašytojų Boriso Pilniako bei Arkadijaus Gaidaro žmonos, Bulat Okudžavos ir Majos Pliseckajos motinos ir daugelis kitų moterų. Šių moterų kaltė buvo tame, kad jos- Tėvynės išdavikų šeimų narės. Daugiausia dėmesio skiriama lėktuvų inžinieriaus žmonai Olgai Pavlovai, kuri buvo areštuota kaip išdaviko žmona, bei žinomai operos dainininkei Sofijai Ter-Ašaturovai.

Veikėjai
--------

* Olga Palvova (rus. *Ольга Павлова*) – aktorė Darja Jekamasova, (rus. *Дарья Екамасова*) – pagrindinė serialo veikėja.
* Sofija Ter-Ašaturova (rus. *София Тер-Ашатурова*) – aktorė Jekaterina Guseva, (rus. *Екатерина Гусева*) – pagrindinė serialo veikėja.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* www.kinopoisk.ru
* NTV kanalo svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Eideris |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 188 km |
| **Baseino plotas** | 3275 km² |
| **Vidutinis debitas** | 6,5 m³/s |
| **Ištakos** | Netoli Bordesholmo |
| **Žiotys** | Šiaurės jūra |
| **Šalys** | Vokietijos vėliava Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Eideris |

**Eideris** (vok. *Eider*; dan. *Ejderen*; lot. *Egdor* arba *Egdore*) – ilgiausia Šlėzvigo-Holšteino (Vokietijos žemės) upė. Ištakos netoli Bordesholmo. Vakarų kryptimi teka per Bordesholmą, Kylį, Rensburgą, Fridrichštatą ir Teningą. Netoli Teningo įteka į Šiaurės jūrą. Upės vidurys naudojamas laivybai ir yra Kylio kanalo dalis.

Viduramžiuose upė skyrė įvairias vokiečių gentis. 1076 m. Adomo Brėmeniečio dokumente upė paminėta kaip riba (siena) tarp saksų ir danų. Kelis amžius skyrė Daniją nuo Šventosios Romos imperijos.

* Eiderio užtvankaEiderio užtvanka
* UostasUostas
*
Koordinatės: 55°5′23″ š. pl. 24°51′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08972°š. pl. 24.85917°r. ilg.﻿ / 55.08972; 24.85917


| Viesų III tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Širvintų rajonas) |
| Plotas | 0,037 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,37 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Viesa, V-2 |
| Išteka | Viesa |

**Viesų III tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Širvintų rajone, 8,5 km į šiaurės vakarus nuo Širvintų, į šiaurę nuo Senųjų Viesų. Sudarytas užtvenkus Viesos upę (Širvintos intakas) 2,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,74 km, plotis – iki 0,22 km. Pietinėje išplatėjusioje dalyje yra 2 salos (0,25 ha ir 0,06 ha), tarpusavyje sujungtos tilteliu, o didesnioji sala sujungta tilteliu su pietiniu krantu. Altitudė 109,7 m. Krantai neaukšti, beveik ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Tvenkinį supa Vytinės ir Trako miškai, pietinis krantas ribojasi su kolektyvinių sodų bendrijos sklypais. Priešsroviui iškart telkšo 0,11 ha tvenkinėlis, pasroviui iškart – Viesų II tvenkinys. Šiaurrytine pakrante nutiesta automagistralė  **A2**  Vilnius–Panevėžys .

Šaltiniai
---------

1. ↑
Gairuvas *Fouquieria splendens* Transpekoso dykumoje
**Transpekosas** (angl. *Trans-Pecos; Trans-Pecos Desert*) – Teksaso teritorijos dalis į vakarus nuo Pekoso upės, taip ją 1887 m. išskyrė geologas Robertas Hilas (*Robert T. Hill*).[1] Transpekosas yra Čihuahua dykumos dalis, kuri yra labiausia kalnuota ir labiausiai dykuminė valstijos dalis.[2]

Transpekosas Teksase
Transpekoso plotas – 76 587 km², aukštis virš jūros lygio – 300 m.
  
Transpekosas yra sinonimas terminui angl. *Far West Texas* 'Tolimasis Vakarų Teksasas'.[3]

Transpekosas yra suskirstytas į devynias dideles, bet retai apgyvendintas grafystes. Jis žinomas savo vaizdingais dykumų kraštovaizdžiais. Žinomiausios vietovės – Big Bendo nacionalinis parkas ir Gvadalupės kalnai (angl. *Guadalupe Mountains*).

Nuorodos
--------

1. ↑  Hill, R.T. 1887. The topography and geology of the Cross Timbers and surrounding regions in Northern Texas. The American Journal of Science, 3rd Series, 33:291-303.
2. ↑  *Hammond’s Complete World Atlas*. New York: C.S. Hammond and Company, 1951.
3. ↑  Greene, A.C. 1998. Sketches from the five states of Texas. College Station: Texas A&M University Press, 176 pp.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Viesulas** (latv. *Viesulis*) – požemio dvasia, kuri dažniausiai pasirodanti prieš audrą. Žmonės jo labai bijojo, manydami, kad Viesulas gali apleisti ligomis, atnešti nelaimių, todėl nuo jo bėgdavo, slėpdavosi. Nespėję pabėgti, sakydavo: „Kad tave Perkūnas!", arba „Kad tu kiaurai žemę prasmegtum!"

Lietuvoje plačiai paplitęs tikėjimas, kad, siaučiant viesului, vykstančios velnio vestuvės. Velnias šokinėdamas vežasi nuotaką, lydimą savo giminaičių. Viesulo velniai tapatinami su požemyje gyvenančių mirusių nevedusių jaunuolių vėlėmis, kurie privalantys susituokti pomirtiniame gyvenime.

Viesulo pavidalu pasirodo ir aitvarai, tuomet kyla viesulas, kuris žaibo greitumu pranyksta. Bet aitvaras – tai ne viesulas. Apie tai sako patarlės: „Nulėkė, kaip aitvaras, viesulą pasižabojęs", „Su aitvaru nesusidėsi: jis keturiais viesulais joja". Tai rodo, kad Viesulas esantis Aitvaro valdžioje, ir priskirtinas prie atmosferos dvasių ar dievybių.

Legendos
--------

Žmogus, grėbęs šieną, atsisėdo valgyti. Beriekiant peiliu duoną, netoli jo ėmė suktis viesulas. Išsigandęs žmogus sviedė į sūkurį peilį, kuris nežinia kur dingo. Vėliau tas žmogus, bevažiuodamas per mišką, paklydo ir beieškodamas kelio, aptiko pirkelę, į kurią įėjęs, rado senį, lopantį kailinius, o ant stalo pamatė savo peilį. Senis paklausė žmogų, kodėl jis žiūri į tą peilį. Žmogus pasakė, kad tas peilis būtų lyg ir jo ir papasakojo, kaip jį prarado. Senis liepė žmogui daugiau taip nedaryti, nes tame sūkuryje lėkusios vėlių vestuvės. Mestas peilis pataikė piršliui į šoną. Jeigu būtų pataikęs jaunikiui, tas jį būtų sumalęs į miltus. Peilį senis grąžino žmogui.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mazama gouazoubira** |
| --- |
| Pilkoji mazama (Mazama gouazoubira)Pilkoji mazama (*Mazama gouazoubira*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Elniniai  *( Cervidae)* |
| Pošeimis: | Stirnos  *( Odocoileinae)* |
| Gentis: | Mazamos  *( Mazama)* |
| Rūšis: | Pilkoji mazama  *( Mazama gouazoubira)* |

 |

**Pilkoji mazama** (*Mazama gouazoubira*) – nedidelių elnių mazamų rūšis. Paplitusi Centrinėje ir Pietų Amerikoje, nuo pietinės Meksikos iki šiaurinės Argentinos.

Aukštis 55-65 m, ilgis 110 cm. Sveria iki 30 kg. Kailio atspalvis varijuoja nuo rusvai pilko ir rausvai rudo. Suaugę patinai turi 15 cm ilgio ragus.

Pilkoji mazama gyvena miškuose, pievose, krūmynuose. Minta augalų lapais, vaisiais, grybais, kad pažymetų teritoriją, nulupa medžių žievę. Aktyvi naktį, temstant ir auštant. Karštomis dienomis ilsisi miško paunksmėje.

Pilkosios mazamos arealas nyksta dėl medžioklės ir miškų kirtimo. Dalyje regionų ši rūšis saugoma.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Viet Cong**  
Việt cộng  
| 

|  |
| --- |
| Dalyvavo Vietnamo kare |
|  |
| Vietkongo vėliava buvo priimta 1960 m. remiantis Vietnamo vėliava |

 |
|  |
| Veikla | 1954–1976 m. |
| Ideologija | KomunizmasMarksizmas-leninizmasVietanmo nacionalizmasHo Ši Mino mokymas |
| Vadovai | Nguyen Huu Tho (pirmininkas)Vo Chi Cong (vicepirmininkas) |
| Veiklos teritorija | Indokinijos pusiasalis, tačiau pagrindinis susitelkimas Pietų Vietname |
| Sąjungininkai | Šiaurės Vietnamas, Tarybų Sąjunga, Kinija |
| Priešininkai | Jungtinės Amerikos Valstijos |

Vietkongo kareivis
**Pietų Vietnamo nacionalinio išsivadavimo frontas** (vietnam. Mặt Trận Giải Phóng Miền Nam Việt Nam; *Vietkongas* iš vietnamiečių kreipinio *Việt Nam Cộng Sản* „vietnamiečių komunistas") buvo komunistų karinė organizacija, veikusi Pietų Vietname ir siekusi režimo nuvertimo ir Pietų Vietnamo inkorporavimo į Šiaurės Vietnamą. Vietkongu kartais vadinama tik nacionalinio išsivadavimo fronto karinė šaka.

Vietkongas buvo įkurtas 1960 m. Šiaurės Vietnamo komunistų iniciatyva, siekiant paskatinti partizaninius veiksmus Pietų Vietname. XX a. septinto dešimtmečio pradžioje organizacija sparčiai augo ir 1964 m. ją sudarė virš 30 000 karių.

Vietkongas turėjo tris organizacinius lygmenis: reguliariąją kariuomenę, vadovaujamą Pietų Vietnamo komunistų, nuolatinius partizanus susibūrusius į grupes, kurioms vadovavo provincijų vadovybė ir nenuolatinė savigynos milicija, skirta kaimų gynybai. Didžiąją dalį Vietkongo pajėgų sudarė partizanai, kurie neturėjo uniformų ir galėjo ištirpti tarp civilių gyventojų pasibaigus jų misijai. Dažniausia Vietkongo taktika buvo trumpalaikiai išpuoliai prieš vyriausybės objektus, karinius postus ir net apskričių miestus. Žymiausia jų pergalė buvo prie Ap Bac kaimo 1963 m. pradžioje, kai Vietkongui pavyko padaryti didelių nuostolių Pietų Vietnamo vyriausybinėms pajėgoms.

Vietkongas kovojo tiek su Pietų Vietnamo oficialiąja valdžia, tiek su ją palaikiusia JAV kariuomene. Vietkongą palaikė Šiaurės Vietnamas. Didžiausią akciją Vietkongas įvykdė 1968 m. sausio 30 d.–31 d. kai virš 80 tūkst. partizanų prasiskverbė į Pietų miestus ir žaibiškai užpuolė pietiečių ir amerikiečių armijų dalinius. šis puolimas buvo atremtas ir vietkongas patyrė didelių nuostolių (apie 40 000 karių). Nuo to laiko Vietnamo kare didesnę įtaką įgavo Šiaurės Vietnamo Liaudies Armija.

1969 m. Vietkongas sudarė laikinąją Pietų Vietnamo respublikos vyriausybę, kuri po Saigono užėmimo 1975 m. perėmė valdžią ir 1976 m. suvienijo šalį įkuriant komunistinę Vietnamo Socialistinę Respubliką.
A4 ir kitų A serijos lapų dydžių santykiai
**A4 popieriaus dydis** – standartinis popieriaus lapo dydis, apibrėžtas tarptautiniu standartu ISO 216. Tokio lapo formatas yra 210×297 mm (įstrižainė – 364 mm, o plotas – 1/16 m²).

A4 formatas gautas nuosekliai dalinant A0 formato lapą, kurio plotas lygus 1 m²: А0=2×А1, A1=2×А2, А2=2×А3, А3=2×А4. Toliau dalinant A4 lapą gaunami du A5 formato lapai. Visų šių dalinimų metu išlieka tos pačios lapo proporcijos – kraštinių santykis išlieka 1:√2 (vadinamasis *Lichtenbergo santykis*, kurį pirmas pasiūlė vokiečių mokslininkas ir filosofas Georg Christoph Lichtenberg). Lenkiant pusiau, gaunamas didesnis (pagal numerį) formatas, ilgesniai ir trumpesniai kraštinei (formulėje **h** ir **b**) keičiantis vietomis. Dar kartą perlenkus, gaunamas lygiai dvigubai (pagal matmenis) mažesnis formatas, kurio numeris dar vienetu didesnis o kraštinių proporcijos kaip ir pradinio lapo:

{\displaystyle {\frac {h\_{i}}{b\_{i}}}={\frac {h\_{i-1}=2b\_{i}}{b\_{i-1}=h\_{i}}}}
A4 formato popierius labai plačiai naudojamas dokumentacijai, brėžiniams, laiškams, blankams. Jis naudojamas kompiuteriniuose spausdintuvuose ir kopijavimo aparatuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lichtenberg's letter to Johann Beckmann". Cl.cam.ac.uk. 2006-02-07. Suarchyvuotas originalas 2011-12-31. Nuoroda tikrinta 2012-01-30.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
Pilosas
Kastoras rengiasi argonautų žygiui. Užsidėjes pilosą
**Pilosas** (angl. *pilos*; rus. *пилос*) – senovės Graikijos lengvųjų pėstininkų šalmas.

Pirmieji pilosai aptikti ant mikėninių vazų (II tūkstantmečio p.m.e pabaiga), tuomet juos darydavo iš bronzinių žvynų. V a. p.m.e jau gamino vientisus pilosus, spėjama, kad miestų užsakymu neturtingiems piliečiams apšarvuoti. III a. p.m.e pilosai pasidarė dažniausi Graikijoje, nes ankstesnieji šalmai (pvz. korintiniai) buvo sudėtingesni, brangesni, dažnai turėdavo būti gaminami individualiai, kad būtų pritaikyti prie galvos dydžio ir formos.

Šalmai pilosai pavadinti pagal Graikijoje paplitusias pusiau kūgines suapvalintas veltinines skrybėles *pilosus*. Šalmus pilosus lengva buvo gaminti, tačiau jie buvo gana prastas šarvas.

Pietų Italijoje pilosus puošdavo sultonais, o prie šalmo tvirtindavo antskruosčius, tokius pilosus naudodavo raiteliai. Kartais prie pilosų užpakalinio krašto pritvirtindavo ir neplatų antsprandį iš metalinės juostos.

Pilosai sverdavo 700–900 g, masė priklausė nuo bronzos lakšto storio. Pilosas dengė nedidelę galvos dalį, tačiau kaktos srityje ir viršugalvio priekyje, kur didesni pataikymo šansai, būdavo storesnis, kad geriau atlaikytų smūgius.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Barbutas
* Beotinis šalmas
* Chalkidinis šalmas
* Korintinis šalmas
* Ilyrinis šalmas
* Friginis šalmas

Nuorodos
--------

* Hellenistic helmet of the pilos type Archyvuota kopija 2007-08-04 iš Wayback Machine projekto.
* Macedonian bronze helmet of pilos type Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* A Greek bronze helmet of the Macedonian Pilos type Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* Bronze „pilos" Macedonian type helmet Archyvuota kopija 2003-05-04 iš Wayback Machine projekto. (nuotrauka)
**Transnacionalinė teisė** - visuma teisės normų, reguliuojančių transnacionalinius visuomeninius santykius, jų subjektų teisinę padėtį, struktūras.

Transnacionalinė teisė plačiąja prasme - teisės taisyklės ir principai, kurių neapima nacionalinė teisė. Transnacionalinė teisė pradėjo formuotis aktyvėjant tarptautinei prekybai ir kitokiems mainams, tarptautinei civilinei apyvartai ir kitokiems ryšiams tarp skirtingų nacionalinių ir tarptautinių subjektų.

Sritys
------

Transnacionalinė teisė apima šias sritis kaip:

* tarptautinė viešoji teisė
* tarptautinė privatinė teisė
* viršvyriausybinė teisė (Europos Sąjungos teisė)
* nacionalinė teisė, sąlygota tarptautinių (tarpvalstybinių) santykių (užsienio investicijos, apmokestinimas)
* paprotinė viršnacionalinė teisė

Transnacionalinė teisėtyra
--------------------------

Pasaulyje veikia transnacionalinės teisės institutai bei centrai, kuriuose tiriam transnacionalinė teisė. Pagrindinė kryptis - tarptautinių ūkinių santykių reglamentavimas, tarptautinė ūkinė teisė. Rengiamos tarptautinės konferencijos (*Conference on The Practice of Transnational Law*) bei kuriamos teisiniai duomenų bankai, taip pat rengiami seminarai, užsiėmimai, teismo inscenizacijos, vasaros akademijos transnacionalinės teisės srityje.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje rengiamos transnacionalinės teisės studijos VDU Teisės fakultete vientisųjų teisės magistro studijų studentams. Galima įgyti Mičigano valstijos universiteto transnacionalinės teisės sertifikatą, sėkmingai išklausius ne mažiau kaip 20 kreditų iš Mičigano valstijos universiteto aprobuotų dėstytojų dėstomų dalykų.

Nuorodos
--------

* Transnacionalinės teisės ir politikos žurnalas Archyvuota kopija 2007-07-18 iš Wayback Machine projekto. Floridos valstijos universiteto Teisės koledžas
* Teksaso universiteto Transnacionalinės teisės insitutas
* Transnacionalinės teisės portalas
* Transnacionalinės teisės centras Vokietijoje Archyvuota kopija 2007-07-01 iš Wayback Machine projekto.
* Apie VDU TI transnacionalinės teisės sertifikato studijas Archyvuota kopija 2006-09-01 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Pilkoji meškutė (reikšmės).*

| **Paxillus involutus** |
| --- |
| Pilkoji meškutė (*Paxillus involutus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Meškutiniai  *( Paxillaceae)* |
| Gentis: | Meškutė  *( Paxillus)* |
| Rūšis: | Pilkoji meškutė  *( Paxillus involutus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkoji meškutė**, *alksninukas*, *žydukas* (lot. *Paxillus involutus*) – meškutinių (*Paxillaceae*) šeimos, meškučių (*Paxillus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, lapuočių, mišrieji miškai, pelkės, parkai, sodai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Gelsvai žalsvai rudi vaisiakūniai, paspaudus, perpjovus paruduoja.

Vidutinio dydžio, retai dideli grybai. Kepurėlė užauga iki 12 cm skersmens, rečiau didesnė, jauna neryškiai gaubta, senesnė – netaisyklingai paplokščia, įdubusi, pakraščiai užsilenkę žemyn, matinė, aksomiška, gelsvai žalsvai rusva. Lakšteliai gelsvi, žalsvai gelsvi, seni – nešvariai rudi. Kotas 4–8×1–2 cm, šiek tiek šviesesnis už kepurėlę. Trama gelsva, vėliau – rusvai ruda, perlaužta ar perpjauta ruduoja. Sporos 8–10×5–6 μm.

**Būdingi požymiai:** tamprūs, minkšti, patrauklios išvaizdos grybai.

Auga didesnėmis ar mažesnėmis grupėmis, labai dažna. Buvo laikoma valgoma, bet per pastaruosius du tris dešimtmečius daugelyje Europos šalių pripažinta nuodinga, nustatyta, kad joje yra švino, muskarino, stroncio, kurie kenksmingi žmogaus sveikatai. Gerai išvirta mažiau pavojinga, bet netinka nei sūdyti, nei marinuoti, taigi piknaudžiauti šiuo grybu nederėtų.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 85 psl.

1. ↑  Žydukas, LKŽ



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkoji meškutė (grybas)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Vsevoložskas*Всеволожск* |
| --- |
|              |
| *Vsevoložsko prospektas* |
|  |
| 

VsevoložskasVsevoložskas

60°02′0″ š. pl. 30°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.03333°š. pl. 30.66667°r. ilg.﻿ / 60.03333; 30.66667﻿ (Vsevoložskas)Koordinatės: 60°02′0″ š. pl. 30°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.03333°š. pl. 30.66667°r. ilg.﻿ / 60.03333; 30.66667﻿ (Vsevoložskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Leningrado sritis Leningrado sritis |
| **Rajonas** | Vsevoložsko rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1892 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 70 292  |
| **Plotas** | 62,3 km² |
| **Tankumas** (2017) | 1 128 žm./km² |
| **Altitudė** | 30 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Vsevoložskas |

**Vsevoložskas** (rus. *Всеволожск*) – miestas Rusijoje, Leningrado srityje, Karelijos sąsmaukoje, 24 km į rytus nuo Sankt Peterburgo; rajono centras. Svarbus geležinkelių mazgas, praeina rytinis Sankt Peterburgo aplinkkelis. Mašinų ir metalo apdirbimo (automobilių surinkimo, skardinių gamybos), elektronikos, naftos chemijos (padangų), siuvimo, baldų, poligrafijos, keramikos, maisto (pieno, mėsos) pramonė. Veikia krašto muziejus, išlikę Prijutino ir Riabovo rūmai.

Istorija
--------

Nuo XVIII a. vietovė žinoma kaip dvarininko Riabovo rūmų valda. Nuo XVIII a. pab. žemės priklausė kunigaikščiams Vsevoložskiams, kurių vardų vietovė ir pavadinta. XIX a. tiesiant geležinkelį ir vykdant durpių gavybą gyvenvietė ėmė augti. 1930 m. Vsevoložskaja paskelbta miesto tipo gyvenviete, bet netrukus buvo prijungta prie Leningrado (iki 1936 m.). Leningrado apgulties metu per gyvenvietę ėjo vadinamasis „gyvybės kelias", per kurį vokiečių apgultam miestui buvo tiekiamas maistas ir kuras. 1963 m. Vsevoložskui suteiktas miesto statusas. Miestas sparčiai plečiasi kaip Sankt Peterburgo priemiestis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 101
| Istorinės Rumunijos regionai:Dobrogea (Доброџѣ) |
| --- |
|  |
| Šalis | Rumunija, Bulgarija |
| Tautos | rumunai, bulgarai |
| Valstybės | Karvunos kng. |
| Miestai | Konstanca, Dobričius |
|  |
|  |

**Dobrudža** (bulg. *Добруджа*, rumun. *Dobrogea*, gr. Δοβρουτσά) – istorinė sritis Europos pietryčiuose, tarp Dunojaus žemupio ir Juodosios jūros. Šiaurinė dalis, apie 15 000 km² priklauso Rumunijai, pietinė, apie 4 200 km² – Bulgarijai.

Didžiausi miestai: Konstanca (Rumunijoje), Dobričius, Silistra (Bulgarijoje).

Istorija
--------

Dobrudža prieš mūsų erą
Senovėje Dobrudžos teritorija vadinosi **Mažoji Skitija**. Čia gyveno trakai, tačiau namažą gyventojų dalį sudarė ir dakai. VII a. – VI a. pr. m. e. Juodosios jūros pakrantėje kolonijų įkūrė graikai. Apie 430 m. pr. m. e. regioną prisijungė trakų Odrisidų karalystė, vėliau valdžią regione paėmė šiauriniai kaimynai skitai. Minimas jų karalius *Atheas*. 339 m. pr. m. e. kontrolę Mažojoje Skitijoje perėmė Makedonijos karalystė. 55 m. pr. m. e. regioną trumpam užkariavo Dakų karalystė.

Nuo 28 m. pr. m. e. iki mūsų eros Mažoji Skitija priklausė Romos imperijai, įėjo į Mezijos provinciją. Nuo IV a. sudarė dalį Bizantijos.

VII–XIV a. regiono istorija labiau susijusi su Bulgarijos istorija. Jis priklausė tai Bulgarijos imperijai, tai vėl sugrįždavo į Bizantijos valdžią. Antrosios Bulgarijos imperijos teritorijoje 1320 m. susikūrė autonomiška Dobroticos valstybė (iš čia pavadinimas). Tai buvo vienintelis valstybingumo periodas regiono istorijoje.

1388 m. kunigaikštystę užėmė Valakijos kunigaikštystė, ir taip regionas buvo įtrauktas į Rumunijos istorijos orbitą. 1419 m. jį prisijungė Osmanų imperija, kuri valdė regioną tiesiogiai.

Po 1877–1878 m. Rusijos-Turkijos karo Berlyno kongreso (1878 m.) sprendimu šiaurinė dalis perduota Rumunijai, pietinė dalis-Bulgarijai. Po II Balkanų karo 1913 m. visa Dobrudža atiteko Rumunijai, o 1940 m. Bulgarijos ir Rumunijos sutartimi pietinė dalis grąžinta Bulgarijai. Dobrudžos rumunai perkelti į šiaurinę, bulgarai – į pietinę dalį. Nustatytą sieną patvirtino 1947 m. Paryžiaus taika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dobrudža*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 43 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRumunijos-Moldavijos istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Valakija | 
Muntenija · Oltenija · Dobrudža  |  |
|  |
| Moldavija | 
Vakarų Moldavija · Besarabija · Bukovina |
|  |
| Transilvanija | 
Transilvanija · Maramurešas · Banatas · Krišana |

 |
| **Clitocybe nebularis** |
| --- |
| Pilkoji tauriabudė (*Clitocybe nebularis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Pilkoji tauriabudė  *( Clitocybe nebularis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkoji tauriabudė** (lot. *Clitocybe nebularis*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, mišrieji miškai, krūmokšniai, tarp žolių.

* **Augimo laikas**

Vasara (retai), ruduo (dažniau antroje pusėje).

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai pelenų spalvos, stamboki, aštraus puvėsių, miltų kvapo.

Vaisiakūniai dideli arba dideli, tamprūs, mėsingi. Kepurėlė 7–12 (20) cm skersmens, iš pradžių apvali, iškili, vėliau paplokščia ar net įdubusi, su buku gūbreliu, matinė, plaušuota, mėsinga, pelenų spalvos. Lakšteliai balsvi, vėliau – gelsvos spalvos, tankūs, siauri, priaugtiniai arba pusiau nuaugtiniai. Kotas 7–12×1–3 cm, tamprus, plaušuotas, kartais į pagrindą storėjantis, balsvas, pilkšvas, rusvas, tvirtai suaugęs su substratu. Trama balta, pilkšva, aštraus, nemalonaus medienos, miltų kvapo, mekarti. Sporos 6–8×3–4,5 μm.

**Būdingi požymiai:** senos kepurėlės apsinešusios, baltai mūsuotos, lyg miltuotos.

Auga grupelėmis. Valgomas, vokiečių mikologų giriama. Dažna. Naudingas miškui – aktyviai ardo paklotę.

Labai panaši į Aleksandro tauriabudę, bet skiriasi pelenų spalvos vaisiakūniais, nemalonaus kvapo trama, ilgesniu, kietesniu kotu.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 112 psl.

Nuorodos
--------

* Pilkosios tauriabudės nuotraukos Archyvuota kopija 2008-07-04 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkoji tauriabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Devniabulg. *Девня* |
| --- |
|        |
| *Devnios savivaldybė* |
|  |
| 

DevniaDevnia

43°13′00″ š. pl. 27°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.21667°š. pl. 27.56667°r. ilg.﻿ / 43.21667; 27.56667﻿ (Devnia)Koordinatės: 43°13′00″ š. pl. 27°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.21667°š. pl. 27.56667°r. ilg.﻿ / 43.21667; 27.56667﻿ (Devnia) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Varnos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 8 383  |
| **Altitudė** | 48 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Devnia |
|  |
| **Kirčiavimas** | Devnià |

**Devnia** (bulg. *Девня*) – miestas Bulgarijoje, Varnos srityje, 25 km į vakarus nuo Varnos, pramoninis jos priemiestis. Yra uostas, įrengtas ant Beloslavo ežero, protaka besijungiančio su Varnos ežeru ir Juodąja jūra. Didelis chemijos pramonės centras. Taip pat vystoma cemento, statybinių medžiagų, cukraus pramonė, veikia šiluminė jėgainė. Trykšta versmė.

Devnia įsikūrusi senovės graikų-romėnų miesto Markianopolio (*Μαρκιανούπολις*) vietoje. Šį miestą 106 m. įkūrė Trajanas ir pavadino sesers Ulpijos Marianos garbei. IV a. miestas buvo vyskupijos centras, stovėjo bazilika. 614–615 m. Markianopolį sugriovė avarai. Atsikrausčius slavams, miestas pavadintas Devnia, IX–XI a. pastatyta bulgarų tvirtovė. Osmanų laikais tvirtovė buvo sugriauta, liko mažas Devnios kaimas. XX a. antroje pusėje tapo pramoniniu centru.

Dalis senojo Markianopolio paveldo yra išlikę: kolonų pamatai (*Pobiti Kamani* vietovė), amfiteatras, mozaikos (saugomos Mozaikų muziejuje).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 130
Koordinatės: 55°04′46″š. pl. 24°52′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.079453°š. pl. 24.868844°r. ilg.﻿ / 55.079453; 24.868844

|  Viesų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Viesos |
| **Statybinė medžiaga** | medis |

**Viesų koplyčia** – koplyčia, stovinti Širvintų rajone, Žemųjų Viesų kaimo kapinėse, kurios yra įsikūrusios Senosiose Viesose, 6 km į šiaurės vakarus nuo Širvintų. Kapinės įrengtos prie senojo plento Vilnius–Ukmergė (tarp Širvintos upės ir kelio  **A2**  Vilnius–Panevėžys ), Širvintų Šv. arkangelo Mykolo parapijoje. Atidaroma per Visus šventuosius, kitas didžiąsias metų šventes.

Koplyčia medinė, vieno aukšto, taisyklingo stačiakampio plano, be apsidės, jos pagrindinis fasadas orientuotas vakarų kryptimi. Ant dvišlaičio stogo stovi bokštelis–varpinė su metaliniu kryžiumi. Priekiniame fasade kyšo keturių kolonų portikas, vainikuotas trikampiu frontonu. Koplyčioje yra altorius.

Prastos būklės Viesų koplyčia 2021 m. buvo suremontuota: atlikti apskardinimo darbai, įrengti lietvamzdžiai, pakeistos vėjalentės, sutvirtinti pamatai, perdažytos fasado kolonos.

* Koplyčia 2017 m.Koplyčia 2017 m.
* Koplyčios priekisKoplyčios priekis
* InterjerasInterjeras

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viesų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑  Darbai, telkiantys bendrystei ir mirusiųjų atminimui *sirvintos.lt* Archyvuota kopija 2021-11-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Vu kinų kalba 吴语 |
| Kalbama | Kinija |
| Kalbančiųjų skaičius | >80 mln. |
| Kilmė | kinų-tibetiečių\*kinų\*\***Vu** |
| Rašto sistemos | kinų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | zh |
| ISO 639-3 | wuu |

**Vu kinų kalba** (吴语 = *Wú Yǔ*) – kinų kalbos tarmių grupė (gali būti laikoma atskira kalba), vartojama Kinijos rytinėje dalyje – Šanchajuje, Džedziango, Dziangsu, vietomis Anhui, Dziangsi, Fudziano provincijose bei kinų užjūrio diasporoje. Tradicinis vu kalbos centras laikomas Sudžou miestas. Būtent šito miesto tarmė laikoma prestižine tarp vu tarmių.

Išskiriamos 5 vu tarmės:

* Vendžou
* Taihu šnektos (tarp jų Sudžou, Šanchajaus)
* Taidžou šnektos
* Vudžou šnektos
* Čuču
* Suandžou

Vu tarmės
Vu kinų kalba gan ženkliai skiriasi tiek nuo kinų mandarinų kalbos, tiek atskiros tarmės ir šnektos skiriasi tarpusavyje. Vu laikoma švelnesne, sklandesne negu mandarinų kalba. Taihu šnektų grupei priklausanti Dzinhui šnekta turi bene daugiausiai balsių variacijų tarp visų pasaulio kalbų (drauge su keletu germanų kalbų tarmių).

Vu kalba, kaip ir minų tarmės, turi išlaikiusi daug senosios kinų kalbos ypatybių. Tačiau Kinijos valdžia skatina vietoje vu kalbos vartoti standartinę kinų kalbą.

Nuorodos
--------

* wuu Duomenys apie kodu „wuu" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Vu kinų kalba***
| **Nepa cinerea** |
| --- |
| Pilkoji skorpionblakė (*Nepa cinerea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Blakės  *( Heteroptera)* |
| Šeima: | Skorpionblakės  *( Nepidae)* |
| Pošeimis: | Nepinae  *( Nepinae)* |
| Triba: | Nepini  *( Nepini)* |
| Gentis: | Nepa  *( Nepa)* |
| Rūšis: | Pilkoji skorpionblakė  *( Nepa cinerea)* |

 |
| Binomas |
| ***Nepa cinerea***Linnaeus, 1758 |

**Pilkoji skorpionblakė** (*Nepa cinerea*) – gana dažnai Lietuvos vandenyse sutinkama skorpionblakių šeimos atstovė.

Blakės kūnas (be kvėptuko) yra 12–23 mm ilgio, suplotas, pilkai rudos spalvos. Kūno plotis 6–10 mm. Galva nedidelė, trikampio formos. Antenos trumpos. Pilvelio viršutinė dalis raudona arba oranžinė; matoma, kai blakė išskleidžia sparnus. Sparnai tamsūs, su raudonomis ar oranžinėmis gyslomis.  

Priekinės kojos storos, trumpos ir stiprios, transformuotos į čiumpamuosius organus, skirtos grobiui sučiupti ir laikyti.
Pilvelis baigiasi ilgu kvėptuku, kurio pagalba skorpionblakė kvėpuoja. Nauja oro porcija blakė įkvepia pro kvėptuką, kurį iškiša virš vandens paviršiaus.

Patelės kiaušinėlius deda ant augalų stiebų (po vandeniu) gegužės mėnesį. Po 3–4 savaičių išsirita nimfos. Nauja karta subręsta rugpjūčio mėnesį.

Dažniausiai jas galima rasti sekliuose stovinčiuose ar lėtai tekančiuose vandenyse, kuriuose gausu vandenžolių ir yra plonas purvo, dumblo sluoksnis. Blakė sustingsta, imituoja rudą lapelį (dažnai palenda po plonu purvo sluoksniu) ir laukia plaukiančio pro šalį grobio; jam priartėjus staigiai čiumpa priekinėmis kojomis, įduria straubliuku ir iščiulpia. Taip pat gaudo netyčia į vandenį įkritusius vabzdžius.

Paplitusi Europoje, Afrikoje ir šiaurinėje Azijos dalyje (išskyrus Kiniją).

Šaltiniai
---------

1. ↑  ARKive Archyvuota kopija 2012-08-24 iš Wayback Machine projekto. [interaktyvus]. Žiūrėta 2012-08-21
2. ↑  G.H. Visser The Water scorpion [interaktyvus]. Žiūrėta 2012-08-21
3. ↑  Nature Spot [interaktyvus]. Žiūrėta 2012-08-24
4. ↑  www.commanster.eu [interaktyvus]. Žiūrėta 2012-08-24
5. ↑  AQUATICINSECT.NET[neveikianti nuoroda] [interaktyvus]. Žiūrėta 2012-08-24
6. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS) [interaktyvus]. Žiūrėta 2012-08-24



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkoji skorpionblakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Hipokampas (Amono ragas)
**Galinės smegenys** (lot. *telencephalon*), **didieji pusrutuliai**, arba tiesiog smegenys (lot. *cerebrum*) – tai didžiausia ir labiausiai išsivysčiusi galvos smegenų dalis, iš viršaus ir šonų apgaubianti kitas galvos smegenų struktūras. Ją sudaro du pusrutuliai (*hemispera cerebralis*), sujungti baltosios medžiagos dariniu – didžiąja smegenų jungtimi (*corpus colosum*), pusrutulius skiria išilginis smegenų plyšys, o nuo smegenėlių jas skiria skersinis smegenų plyšys. Kiekvienas pusrutulis susideda iš apsiausto (lot. *pallium*), pamato mazgų su priedinėmis struktūromis ir šoninių skilvelių.

Apsiaustas sudaro vingiais ir vagomis išraižytą pusrutulių paviršinį sluoksnį. Paviršinį jo sluoksnį sudaro pilkoji medžiaga - smegenų žievė, o po ja yra baltosios medžiagos sluoksnis. Smegenys turi tris paviršius: viršutinį šoninį, apatinį ir vidinį, taip pat yra trys pagrindinės vagos - centrinė, momeninė pakaušio ir šoninė smegenų vagos. Smegenys dalijamos į šešias skiltis - kaktinę, momeninę, smilkininę, pakaušinę, limbinę skiltis ir salą (lot. *insula*).

  

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Nervų sistema ← **Galvos smegenys**  

Pailgosios smegenys -
Užpakalinės smegenys -
Vidurinės smegenys -
Tarpinės smegenys -
Galinės smegenys -
Rombinės smegenys -
Tiltas -
Smegenėlės
| **Pleurotus pulmonarius** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Kreivabudė  *( Pleurotus)* |
| Rūšis: | Pilkšvoji kreivabudė  *( Pleurotus pulmonarius)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkšvoji kreivabudė** (*Pleurotus pulmonarius*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, kreivabudžių (*Pleurotus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, ant negyvų šermukšnių, blindžių ar drebulių.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Šviesesnė, nei gluosninė kreivabudė.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–10 cm skersmens, vėduokliška, paplokščia, pilkšva, išblukusiai ochrinė, rausvai gelsva, nemėsinga. Lakšteliai balti, pilkšvi, gelsvi, nuaugtiniai, nedantyti. Kotas šoninis, 0,5–2,5×0,5–1 (1,5) cm. Trama balta, pilkšva, plona, miltų kvapo, nekarti. Sporos 7–11×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai pilkšvi, gelsvi, rusvi, auga po kelis ant negyvos lapuočių medienos.

Dygsta pavieniui, grupelėmis. Dažna. Vertingas valgomas grybas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 196 psl.
*Apie Gėgės intaką žr. Vilka.*

| Vilka |
| --- |
|  Vilka ties Zalepūgais |
| **Ilgis** | 13,7 km |
| **Baseino plotas** | 39,6 km² |
| **Ištakos** | Žemaičių aukštuma |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vilka** – upelis Lietuvoje, Telšių ir Plungės rajonuose; Minijos dešinysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, į pietryčius nuo Žilvičių. Teka vinguriuodama daugiausia pietvakarių kryptimi, prateka Dievo Krėslo, Klaišių miškus. Įteka į Miniją 185,5 km nuo jos žiočių, į pietvakarius nuo Saušilio.

Intakai: Linmarkis (kairysis), Gargždupys (dešinysis).

Prie Vilkos yra šie kaimai: Vilkos, Varnaičiai, Zalepūgai.

Etimologija
-----------

Upėvardis kelyje  **4614**  Žarėnai–Lieplaukė–Alsėdžiai 
Upėvardis kilo nuo gyvūno pavadinimo *vilkas, vilkė*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 587
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 384
*Panašiai skambanti 4-2 tūkstantmečio pr. m. e. Irano kultūra vadinama Hesaro kultūra*

**Hisaro kultūra** arba *Gisaro kultūra* – vėlyvojo neolito archeologinė kultūra, pavadinta Tadžikijos Hisaro miesto apylinkių vardu.

Arealas
-------

Hisaro kultūra 7-2 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Hisaro, Kafirnigano ir Vachšo slėniuose, dab. Tadžikijos pietvakarinėje dalyje. Svarbiausi paminklai – Tutkaulas į pietus nuo Dušanbės ir Kuji-Buljenas (Kulobo rajonas).

Kultūra
-------

Hisaro kultūros žmonės kūrėsi priekalnėse ir kalnų slėniuose. Vertėsi medžiokle ir gyvulininkyste, iš dalies žemdirbyste. Kultūrai būdingi grubiai apdirbti akmeniniai įrankiai ir ginklai bei plokšti kaulo ir rago dirbiniai. Rasta gludintų akmeninių kirvių. Kai kuriuose Hisaro kultūros paminkluose rasta rankomis lipdytų molinių indų liekanų su audinio rašto atspaudais vidinėje pusėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hisaro kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 709 psl.
| **Hiršas Ušpolis** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. gruodžio 26 d.Naujasis Daugėliškis, Daugėliškio valsčius |
| Mirė | 1997 m. (~74 metai)Ašdodas, Izraelis |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas |
| Partija | 1944 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Vilniaus universitetas |

**Hiršas (Grigorijus) Ušpolis-Ušpalis** (1923 m. gruodžio 26 d. Naujajame Daugėliškyje, Daugėliškio valsčius – 1997 m. Ašdode, Izraelis) – sovietinis partinis veikėjas, Sovietų Sąjungos didvyris.

Biografija
----------

Iki Vokietijos-TSRS karo buvo darbininkas. Prasidėjus karui pasitraukė į Rusijos gilumą, dirbo kombainininku. Nuo 1942 m. tarnavo 16-oje lietuviškojoje divizijoje prieštankinio pabūklo taikytoju. Dalyvavo mūšiuose prie Oriolo ir Kursko, Baltarusijoje ir Lietuvoje. Ypač pasižymėjo 1944 m. spalio mėn. kautynėse tarp Usėnų ir Stoniškių (Pagėgių rajonas). 1945 m. kovo 24 d. jam suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas. Apdovanotas daugeliu ordinų ir medalių. Karo metu vokiečiai sunaikino visą didelę H. Ušpolio šeimą.

H. Ušpolis dalyvavo lietuvių šeimų trėmimuose. 1949 m. baigė partinę mokyklą, 1954 m. Vilniaus universitetą. 1949–1987 m. LKP CK atsakingas darbuotojas. 1986 m. išėjo į pensiją. 1987–1990 m. LSSR karo ir darbo veteranų tarybos pirmininko pavaduotojas. 1992 m. repatrijavo į Izraelį, gyveno Ašdodo mieste. Izraelio spaudoje skelbė antilietuviškus straipsnius.

Įvertinimas
-----------

* 1945 m. Sovietų Sąjungos didvyris
* 1973 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hiršas Ušpolis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 389
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-13 iš Wayback Machine projekto.
| **Cantharellus cinereus**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Pilkoji voveraitė (*Cantharellus cinereus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Voveraitiniai  *( Cantharellaceae)* |
| Gentis: | Voveraitė  *( Cantharellus)* |
| Rūšis: | Pilkoji voveraitė  *( Cantharellus cinereus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkoji voveraitė** (*Cantharellus cinereus*) (sin. *pilkasis trimitėlis* *Pseudocraterellus cinereus*) – voveraičių (*Cantharellus*) genties grybų rūšis.

Kepurėlė 3-5 cm skersmens, piltuvėlio su skiauterėtais kraštais formos, nuo pilkos, pelenų ar pilkai rudos iki rudai juodos spalvos. Apatinė pusė klostėta, tik senų grybų šiek tiek raukšlėta, pilka, kreminė, švelnaus melsvo atspalvio.
Grybo kotas 4-7 cm ilgio ir 0,5-0,8 cm storio, kepurėlės spalvos.
Trama blyški, tampri, vaisių kvapo.
Sporos 8-10 x 4-6 μm.

**Būdingi požymiai**: kepurėlė skiauterėta, senų kepurėlių himenoforas nežymiai raukšlėtas su baltu apnašu.

Augimo laikas: vasara ir ruduo. Auga grupėmis, drėgnuose, žolėtuose lapuočių, mišriuose miškuose. Valgoma, menkavertė. Saugoma, rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, p. 397