recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Algirdas Riepšas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. spalio 10 d.Latveliai, Nausėdų seniūnija |
| Mirė | 2022 m. sausio mėn. (~85 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Violeta |
| Vaikai | Jūratė |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Jonas Algirdas Riepšas** (1937 m. spalio 10 d. Latveliuose, Nausėdų seniūnijoje – 2022 m. sausio mėn.) – teisininkas, teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas.

Biografija
----------

Gimė valstiečių šeimoje. 1949 m. baigė Mančių pradinę mokyklą, 1952 m. – Grūšlaukio septynmetę mokyklą, 1957 m. – Klaipėdos pedagoginę mokyklą. Dirbdamas mokytoju, Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Neakivaizdiniame skyriuje studijavo teisę, 1970 m. įgijo teisininko kvalifikaciją. 1998 m. stažavosi Prancūzijos Kasaciniame Teisme Paryžiuje (Prancūzija).

Pradėjo dirbti dar besimokydamas Klaipėdoje – buvo Peldžių, Papievių ir Stirbaičių pradinių mokyklų (Salantų rajonas) mokytojas. Nuo 1959 m. iki 1962 m. atliko būtinąją karinę tarnybą sovietinėje armijoje. Grįžęs mokytojavo Žemaičių Kalvarijos aštuonmetėje mokykloje (Plungės rajonas), vėliau – Alsėdžių vidurinėje mokykloje.

Nuo 1967 m. Plungės rajono teismo teisėjas, nuo 1970 m. – Varėnos rajono teismo pirmininkas, nuo 1974 m. Lietuvos TSR Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo 1990 m. birželio 21 d. nutarimu Nr. I-315 buvo išrinktas Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėju, Lietuvos Respublikos Seimo 1994 m. lapkričio 24 d. nutarimu Nr. I-673 pakartotinai paskirtas Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėju. Nuo 2003 m. sausio 28 d. iki 2007 m. rugsėjo 24 d. LAT Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas

Nuo 1995 iki 1997 m. Lietuvos atstovas Europos Taryboje (Strasbūre) darbo grupėje, rengiant rekomendacijos projektą. Po Lietuvos Nepriklausomybės atkūrimo buvo darbo grupių, rengusių naujų LR Baudžiamojo ir Baudžiamojo proceso kodeksų projektus, taip pat kitų įstatymų projektus, nariu. Dirbdamas Lietuvos Aukščiausiajame Teisme, straipsnių teisine tematika autorius bendraautoris, knygų recenzentas.

Buvo vedęs. Žmona Violeta buvo teisininkė, LR generalinės prokuratūros skyriaus prokurorė. Dukra Jūratė, Teismo medicinos ekspertizės instituto ekspertė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reiškiame užuojautą Archyvuota kopija 2022-01-07 iš Wayback Machine projekto.. lat.lt. 2022-01-07. Nuoroda tikrinta 2022-01-07.
2. ↑  Dėl J. A. Riepšo skyrimo Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininku
3. ↑  Dėl J. A. Riepšo atleidimo iš Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjo, šio teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininko pareigų (2007-09-18 priėmė Lietuvos Respublikos Seimas; Valstybės žinios, 2007-09-27, Nr. 101-4108)
4. ↑  Seimo nutarimo „Dėl J. A. Riepšo skyrimo Lietuvos Aukščiausiojo Teismo baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininku" projekto priedas (Jono Algirdo Riepšo biografija) 2003-01-13 pateikė Lietuvos Aukščiausiasis Teismas
| ***Miesto kaubojus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Urban Cowboy |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | James Bridges |
| Prodiuseris (-iai) | Irving AzoffRobert Evans |
| Vaidina | John TravoltaDebra WingerScott GlennBarry CorbinMadolyn Smith |
| Metai | 1980 Birželio 6 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 132 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Miesto kaubojus** (angl. Urban Cowboy) – 1980 metų filmas apie meilę ir neapykantą santykiuose tarp kaubojaus Bado Deiviso ir jo merginos Sisės. Filmo scenarijus buvo kuriamas pagal straipsnį, kurį Aaron Latham parašė viename vyrų žurnale.

Filmas vien Jungtinėse Amerikos Valstijose uždirbo 54 milijonus dolerių (plius 24 000 000 dolerių iš video nuomos).

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas prasideda kai pagrindinis veikėjas Bud Davis persikelia į Pasadeną iš Spuro. Jis greitai įsidarbina naftos perdirbimo įmonėje, kurioje dirba ir jo dėdė Bobas. Badas greitai atranda miesto naktinį gyvenimą, kuris vyksta bare pavadinimu Gilley’s Club (baras egzistuoja tikrovėje).

Bare Badas susipažįsta su mergina vardu Sissy ir jie greitai susituokia. Netrukus po vestuvių jie vėl aplanko barą ir pamato jame atsiradusį naują mechaninį bulių. Badas pastebi savo sugebėjimus juo jodinėti, tačiau savo žmonai ant buliaus lipti neleidžia.

Kol Badas dienos metu dirba, Sissy nusprendžia išmokti jodinėti mechaniniu buliumi, kad nustebintų savo vyrą. Ji vaikšto į barą dienos metu ir mokosi nieko apie tai nesakydama Badui.

Sissy išmoksta jodinėti buliumi padedama iš įkalinimo įstaigos paleisto Veso. Tada ji nusprendžia parodyti, ką moka Badui. Sissy pradeda jodinėti ir sužavi bare esančią publiką. Pavydėdamas jai dėmesio Badas nusprendžia jai parodyti ką jis moka nepaisant to, kad tą dieną darbe buvo susižalojęs nugarą. Buliaus operatoriumi dirbo Vesas, kuris prieš kelias dienas buvo susimušęs su Badu ir jautė simpatijas jo žmonai. Vesas pradeda valdyti bulių taip, kad Badas nukristų ir jam nukritus pasuka bulių tiesiai į jį sulaužydamas Badui ranką ir dar stipriau sužalodamas jam nugarą. Badas bando pulti Vesą, tačiau publika juos išskiria.

Po to Badas susipyksta su Sissy ir išeina su bare sutikta Pem, o Sissy su Vesu, ketinusi su juo permiegoti ji sustoja kol nieko nepadarė. Kitą dieną Sissy grįžta į savo treilerį ir randa jį tuščią. Ji sutvarko treilerį ir palieka Badui raštelį, kad nori su juo susitikti, tačiau Pem jį paslepia. Badas, nežinodamas apie žmonos paliktą raštelį pradeda treniruotis būsimoms jodinėjimo varžyboms.

Badas dalyvauja konkurse ir laimi jį, nugalėdamas Vesą ir tada Pem prisipažįsta, kad paslėpė Sissy raštelį ir pasako jam, kad jis turėtų ją susigrąžinti. Badas susiranda savo žmoną sėdinčią savo Ford Mustang automobilyje užkurtu varikliu ir laukiančią Veso, kuris jai nesakydamas sugalvoja pavogti tuos pinigus, kurių nelaimėjo. Filmo pabaigoje Badas pagauna Vesą bandantį išeiti su pinigais ir jį sumuša ir jis susitaiko su Sissy.

Nuorodos
--------

* Urban Cowboy svetainėje Internet Movie Database
* Urban Cowboy svetainėje Rotten Tomatoes
Koordinatės: 54°32′š. pl. 22°55′r. ilg.﻿ / ﻿54.54°š. pl. 22.92°r. ilg.﻿ / 54.54; 22.92

| Karalkrėslio valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **XVII a. – XVIII a.** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Karalkrėslis |
|  |
| **XVIII a. pabaiga** | Kalvarijos apskritis |

**Karalkrėslio valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje. Centras – Karalkrėslis.

Istorija
--------

XVII a. Karalkrėslio valsčius priklausė Alytaus ekonomijai, jame buvo Naujininkų vaitystė, Vinkšnupių, Vilkabalių, Piliakalnių, Patilčių ir kiti kaimai. 1772–1785 m. valsčiuje, prie Bartninkų kaimo, išaugo Bartninkų dvaras su gelumbės ir geležies apdirbimo dirbtuvėmis. XVIII a. pabaigoje žlugus ATR, valsčius ir dvaras neteko administracinės reikšmės. Vėliau šiose vietovėse įkurtas Bartninkų valsčius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vinkšnupių totorių senosios kapinės. PamatykLietuvoje.lt (tikrinta 2021-09-25).
2. ↑  Prie Piliakalnių piliakalnio prieš keturis šimtmečius kūrėsi kaimai. 2006-09-08, „Santaka" (tikrinta 2021-09-25).
| Prabauda |
| --- |
| **Ilgis** | 17,2 km |
| **Baseino plotas** | 42,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,15 m³/s |
| **Ištakos** | Rakavos miškas |
| **Žiotys** | Šaltuona |
| **Šalys** | Lietuva |

**Prabauda** – upelis Lietuvoje, Raseinių rajone; Šaltuonos dešinysis intakas (Šešuvies baseinas). Prasideda Rakavos miško pakraštyje, Bralinskių kaimo apylinkėse, 7 km į šiaurės rytus nuo Raseinių. Teka pietvakarių kryptimi, daugiausia laukais, arimais. Įteka į Šaltuoną 59,6 km nuo jos žiočių, šalia greitkelio  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  ir Pašaltuonio I kaimo.

Intakas – Gintaras (kairysis).

Aukštupio ir dalies vidurupio vaga ištiesinta. Žemupyje įrengti nedideli Prabaudos ir Paklanių (5,8 ha) tvenkiniai. Kaimai prie Prabaudos: Pakautai, Girdaičiai, Žičkiškė, Trupinėliai, Norgėlai, Mirkliai, Paklaniai.

Upėvardis sudarytas iš priešdėlio *pra-* ir šaknies *baud-*. Ši siejama su *bausti* („varyti, raginti"), *baudyti, baudinti* („raginti, kurstyti"), *baustis* („ketinti, ryžtis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, psl. 529
2. ↑   Archyvuota kopija 2017-03-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 264
**Algirdas Stanislovas Kairys** (g. 1932 m. gegužės 13 d. Osija, Alvito valsčius) – Lietuvos karinis veikėjas, dimisijos pulkininkas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Riazanės pėstininkų karo mokyklą, 1967 m. baigė Maskvos M. Frunzės karo akademiją. Iki 1977 m. tarnavo TSRS ginkluotosiose pajėgose – būrio, kuopos vadas, junginio operatyvinio skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas. 1977–1987 m. Lietuvos SSR Savanoriškos draugijos armijai, aviacijai ir laivynui remti Centro komiteto pirmininko pavaduotojas.

1988-1990 m. Lietuvos SSR vidaus reikalų ministro pavaduotojas - Kadrų skyriaus viršininkas. 1990 m. liepos mėn. – 1992 m. kovo mėn. Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamento 3 skyriaus viršininkas, štabo viršininko pavaduotojas. 1994 m. pulkininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algirdas Jurkevičius. *Algirdas Stanislovas Kairys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 146 psl.
| **Kengo Kuma** |
| --- |
|  |
| 2014 m. |
| Gimė | 1954 m. rugpjūčio 8 d. (68 metai)Jokohama, Japonija |
| Sutuoktinis (-ė) | Satoko Shinohara |
|  |
| Pareigos | architektas, dėstytojas |
|  |
| Išsilavinimas | architektūra, Tokijo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Kengo Kuma |

**Kengo Kuma** (jap. 隈研吾 = *Kuma Kengo*, g. 1954 m. rugpjūčio 8 d.) – japonų architektas, Tokijo universiteto ir Kejo universiteto profesorius. Jo suprojektuoti pastatai stovi Japonijoje, Prancūzijoje, JAV, Kinijoje ir kitose pasaulio šalyse. Tarp žymesnių: Japonijos nacionalinis stadionas Tokijuje, V&A dizaino muziejus Dandije, Taikoo Li Sanlitun komercinis pastatas Pekine.

Kengo Kuma gimė Jokohamoje. 1979 m. baigė architektūros studijas Tokijo universitete. 1985–1986 m. kaip vizituojantis dėstytojas dirbo Kolumbijos universitete. 1990 m. įkūrė iki šiol veikiantį savo architektų biurą *Kengo Kuma ir partneriai*. Nuo 1998 m. – Kejo universiteto dėstytojas.

Galerija
--------

* Japonijos nacionalinis stadionas, TokijasJaponijos nacionalinis stadionas, Tokijas
* Nagasakio meno muziejus, NagasakisNagasakio meno muziejus, Nagasakis
* Taikoo Li Sanlitun, PekinasTaikoo Li Sanlitun, Pekinas
* Asakusos kultūros turizmo infomacijos centras, TokijasAsakusos kultūros turizmo infomacijos centras, Tokijas
* Garden Terrace Hotel, NagasakisGarden Terrace Hotel, Nagasakis
* Bezansono menų centras, BezansonasBezansono menų centras, Bezansonas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bognar, B. & Kuma, K. (2005). *Kengo Kuma.* Princeton Architectural Press, p. 204
**Algirdas Taminskas** (g. 1962 m. vasario 9 d. Biržuose) – teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, vienas iš šiuolaikinės Lietuvos daiktinės teisės pagrindėjų, vienas iš naujojo civilės teisės kodekso (LR CK) rengėjų; Vilniaus universiteto Teisės fakulteto docentas, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjas, buvęs Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo bei Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjas.

Išsilavinimas, mokslinė, pedagoginė veikla
------------------------------------------

1986 m. Algirdas Taminskas baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. 

Studijavo doktorantūroje, o nuo 1986 m. rugsėjo mėn. VU Teisės fakulteto katedros asistentas, vyr. asistentas, dėstytojas, docentas. 1993 m. gruodžio 17 d. Vilniaus Universitete apgynė teisės krypties disertaciją „Nuosavybės teisinių santykių pertvarkymo problemos Lietuvos Respublikoje", socialinių mokslų teisės krypties daktaras.

Nuo 1982 m. VU Teisės fakulteto dėstytojas (dėsto kursus Daiktinė teisė, Daiktinės teisės teorinės ir praktinės problemos). Savarankiškai arba kaip bendraautoris paskelbė mokslinių straipsnių. Yra Civilinio kodekso komentaro bendraautoris.

Teisės praktika
---------------

Nuo 1986 iki 1989 m. gamybinės praktikos vadovas, nuo 1993 m. gegužės mėn. iki 1994 m. gruodžio mėn. LR Seimo Valstybės ir teisės komiteto patarėjas, nuo 1994 m. gruodžio mėn. iki 1999 m. vasario mėn. LR Seimo kontrolierius, Seimo kontrolierių įstaigos vadovas, nuo 1999 m. spalio mėn. iki 2000 m. Aukštesniojo administracinio teismo teisėjas, nuo 2000 m. iki 2007 m. birželio 20 d. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėjas, nuo 2007 m. birželio mėn. iki 2008 m. kovo mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjas, nuo 2008 m. kovo mėn. iki 2017 m. Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjas, nuo 2017 m. spalio Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjas.

Nuo 2002 iki 2006 m. Teisėjų etikos ir drausmės komisijos narys, nuo 2006 m. liepos mėn. Teisėjų garbės teismo narys.

Nuorodos, šaltiniai
-------------------

* Biografija VU Teisės fakulteto svetainėje
* LR KT informacija Archyvuota kopija 2007-08-09 iš Wayback Machine projekto. (CV, fotografija)
| **Isaac ben Jacob Benjacob** |
| --- |
| Gimė | 1801 m. sausio 10 d.Ramygala, Rusijos imperija |
| Mirė | 1863 m. liepos 2 d. (62 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Rašytojas, publicistas. |

**Isakas Ben Jakobas Benjakobas** (1801 m. sausio 10 d. Ramygaloje, Rusijos imperija – 1863 m. liepos 2 d. Vilniuje, Rusijos imperija) – rašytojas, publicistas.

Biografija
----------

Gimė 1801 m. sausio 10 d. Ramygaloje, būdamas dar vaikas su tėvais persikėlė gyventi į Vilnių. Jaunystėje pradėjo rašyti poemas hebrajų kalba. Kelerius metus gyveno Rygoje, kur vertėsi prekyba. Po kiek laiko išvyko į Leipcigą, kur vertėsi knygų prekyba ir 1842 m. išleido pirmą savo poemų knygą *Miktamim ve-Shirim*. 1848 m. grįžo į Vilnių, kur penkerius metus su rašytoju Abraham Dob Bär Lebensohn rengė Biblijos leidinį hebrajų kalba su vokišku vertimu. Buvo aktyvus Vilniaus žydų bendruomenės narys. Mirė 1863 m. liepos 2 d. Vilniuje.

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)

Literatūra
----------

* Salomon Wininger: Große Jüdische National-Biographie. Band I, Czernowitz 1925, Seite 294 f.
* Jüdisches Lexikon. Berlin 1927, Band 1, Sp. 824.
* Julius Fürst, Bibl. Jud. i.103-104 (see also vol. iii, Preface, p. vii);
* Brüll's Jahrbücher, v.217;
* Monatsschrift, xxx.375-384, 570-572;
* Kerem Ḥemed, v.8;
* Fuenn, Keneset Yisrael, pp. 597-599;
* Ha-Maggid, vii.234;
* Ha-Karmel, iii.365, 366.
Koordinatės: 35°50′ p. pl. 137°15′ r. ilg.﻿ / ﻿35.833°š. pl. 137.250°r. ilg.﻿ / 35.833; 137.250

Kengūrų salos žemėlapis
Salos vieta Australijoje
**Kengūrų sala** (angl. *Kangaroo Island*) – Australijai priklausanti sala, esanti Indijos vandenyne, prie Australijos pietinės pakrantės, Didžiojoje Australijos įlankoje, į pietus nuo Jorko pusiasalio ir Šventojo Vincento įlankos. 13,5 km pločio sąsiauris skiria nuo Flerjės pusiasalio. Priklauso Pietų Australijos valstijai. Plotas 4351 km² (trečia pagal dydį Australijos sala po Tasmanijos ir Melvilio salos).

Geografija
----------

Sala tęsiasi iš rytų į vakarus 145 km, plotis iki 90 km. Krantai statūs, kranto linijos ilgis 509 km. Paviršius kalvotas, iškyla iki 307 m. Būdingi karstiniai reiškiniai. Salą dengia sausi eukaliptų miškai, kserofiliniai krūmynai. Klimatas subtropinis, sausį būdinga 20–25 °C temperatūra, liepą 13–16 °C. Kritulių iškrinta 600 mm per metus.

Kengūrų saloje išlikę daug endeminių ir retų rūšių, neliestos gamtos plotų. Apie ketvirtis salos ploto saugoma (Flinderso gyvūnijos nacionalinis parkas, gamtos rezervatai). Gyvena įvairūs sterbliniai (kengūros, valabės, bandikutai, posumai, echidnos), ruoniai, pingvinai, emu.

Gyventojai
----------

2016 m. Kengūrų saloje gyveno 4702 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Kingskotas (~2000 gyv.). Verčiamasi gyvulininkyste (galvijai, avys), turizmu, gipso, akmens druskos kasyba. Yra oro uostas, kelto linija į Keip Džervisą.

Istorija
--------

Archeologiniai radiniai rodo salą buvus gyvenamą maždaug prieš 10 tūkst. metų. Vėliau sala buvo apleista. 1802 m. ją pasiekė britų jūrininkas Metju Flindersas ir pavadino „Kengūrų sala". Netrukus saloje ėmė stovyklauti ruonių medžiotojai. 1812 m. pradėta kasti druska. 1836 m. pradėjo kurtis pirmieji nuolatiniai gyventojai.

* Kengūros Kengūrų salojeKengūros Kengūrų saloje
* Kelias Kengūrų salojeKelias Kengūrų saloje
* Salos pakrantėSalos pakrantė
* KingskotasKingskotas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 206
2. ↑  Aira Dubikaltienė. *Kengūrų sala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kengūrų sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Karantino sargyba** (rus. *Карантинная стража*) – atskira ginkluota tarnyba Rusijos imperijoje (nuo 1832 m.) Juodosios jūros uostuose, užtikrinusi karantinų veikimą.

Dar Petro I laikais Rusijoje būdavo organizuojamos užkardos saugotis nuo maro. Tada ir vėliau užkardose sargybos buvo iš lauko kariuomenės.

1832 m. buvo sudaryta atskira vidinė karantino sargyba, kurioje buvo 1 batalionas, 3 pusbatalioniai ir 3 atskirosios kuopos. Ji buvo sukomplektuota kareiviais iš atskirojo vidaus sargybos korpuso, vėliau – iš lauko kariuomenės.

Nuo 1876 m. sargybą imta papildyti tiesiog naujokais. Tada ją sudarė Odesos karantino sargybos kuopa, Kerčės ir Feodosijos karantino sargybos puskuopės.
Kiekvieną dalinį be vado ir jaunesniųjų karininkų sudarė puskarininkiai (rus. *унтер-офицеры*), prižiūrėtojai (rus. *надзиратели*), gvardionai (rus. *гвардионы*; budėdavo karantine laikomuose laivuose su keleiviais), eiliniai, darbininkai ir kiti.

Karantino sargyba būdavo pavaldi vietiniams gubernatoriams, kaip kad iki 1894 m. muitinių apygardų viršininkams buvo pavaldi pasienio sargyba.

Vidaus reikalų ministras, kuriam buvo pavaldi karantino sargyba, turėjo atskirojo korpuso vado teises.

Krymo karo metu karantino sargyba dalyvavo Sevastopolio bastionų gynyboje.

Karantino priežiūra užsiimdavo ir pasienio sargyba.

Nuorodos
--------

* Карантинная стража
* 1-е Полное собрание законов, № 3.702;
* 2-е Полное собрание законов, № 5.691, 19.093, 32.055, 40.676, 43.061, 55.686;
* Свод законов Российской империи, т. XIII, устав врачебный, по продолжении 1886 г.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 14°47′15″ š. pl. 91°39′20″ v. ilg.﻿ / ﻿14.78750°š. pl. 91.65556°r. ilg.﻿ / 14.78750; 91.65556

| Čikabalio lagūna |
| --- |
| Lagūna krateryjeLagūna krateryje |
| Vieta | Gvatemala |
| Kilmė | vulkaninė |
| Vidutinis gylis | 331 m |
| Didžiausias gylis | 575 m |

**Čikabalio lagūna** (isp. *Laguna Chicabal*) – vulkaninis ežeras, telkšantis vakarinėje Gvatemaloje, Kecaltenango departamente, netoli San Martin Sakatepekeso, užgesusio Čikabalio ugnikalnio krateryje. Iškilęs 2712 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero pakrantes ir ugnikalnio šlaitus dengia rūko miškas. Veikia fumarolės.

Čikabalio lagūna užima svarbią vietą indėnų mamų kosmologijoje ir yra laikoma šventa vieta. Pavadinimas *Chicabal* mamų kalba reiškia „maloniosios dvasios vanduo". Mamai prie ežero rengia savo ritualus, jame draudžiama maudytis.
Singapore Airlines A350-900 orlaivis.
**Singapore Airlines skrydis Nr. SQ 21 ir 22** (trumpinami **SQ21/SIA21** ir **SQ22/SIA22**) – Singapore Airlines kompanijos skrydžiai iš Niuarko (JAV) į Singapūrą. 2018 m. spalio 11 d. šis maršrutas tapo ilgiausiu komerciniu skrydžiu pasaulyje – į Singapūrą atstumas siekia 15344 km, atgal į JAV – 16600 km ir trunka apie 18 val.[1]

2004 m. avialinijos šį maršrutą pradėjo vykdyti su Airbus A340 orlaiviais ir tuo metu pasiekė ilgiausio komercinio skrydžio rekordą. Iš karto po to skrydžiu atgal buvo pasiektas ir dar ilgesnė distancija – 16600 km.

2013 m. kompanija paskelbė sustabdanti šį maršrutą dėl nepakankamo pelno.[2]

2015 m. pabaigoje aviakompanija paskelbė su „Airbus" sudariusi sutartį dėl naujų orlaivių šiam maršrutui naudojimo – Airbus A350-900ULR. Skrydžiai atnaujinti 2018 m. spalio 11 d. ir pradėjo kasdieninius maršrutus spalio 18 d.[3]

Įprastai šiuos skrydžius aptarnauja 4 skrydžių pilotai ir 13 stiuardų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Singapore Air makes longest flight
2. ↑  SIA to drop nonstop USA flights as Airbus buys back A340s
3. ↑  Singapore Airlines To Launch World's Longest Commercial Flights
**Romų integravimo dešimtmetis** (Romų įtraukimo į visuomenę dešimtmetis) – daugiausia Centrinės ir Pietryčių Europos šalių iniciatyva pagerinti romų (čigonų) mažumos šiuose regionuose socioekonominį statusą ir įtraukti juos į šių šalių socialinį gyvenimą. Iniciatyva buvo paskelbta 2005 m. ir tęsėsi nuo 2005 m. iki 2015 metų. Romų integravimo dešimtmetis buvo pirmasis tarptautinis projektas Europoje, aktyviai keičiantis romų (čigonų) mažumos gyvenimą.

Romų integravimo dešimtmečio iniciatyvoje dalyvavo dvylika šalių – Albanija, Bosnija ir Hercegovina, Bulgarija, Kroatija, Čekija, Vengrija, Makedonija, Rumunija, Ispanija, Serbija ir Juodkalnija, ir Slovakija. Visose šiose šalyse yra daug romų (čigonų), ir romų (čigonų) mažumos yra stipriai atsilikusios ir diskriminuojamos tiek socialiniu, tiek ekonominiu požiūriu.

2005 m. šių šalių vyriausybės susitarė veikti, kad būtų sumažinti skirtumai tarp romų (čigonų) ir likusios bendruomenės gyvenimo lygio ir sąlygų, taip pat, suteikti romų (čigonų) tautybės žmonėms galimybę ištrūkti iš skurdo ir diskriminacijos ciklo, kuriame dauguma jų gyvena.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Andrea Óhidy & Katalin R. Forray (2019-09-30), *Lifelong Learning and the Roma Minority in Central and Eastern Europe*, Emerald Publishing Limited, p. 43, ISBN 978-1-83867-261-4
2. ↑  The end of a decade: what happened to Roma inclusion?. Opendemocracy.net. Nuoroda tikrinta 2021-06-13.

Nuorodos
--------

* Oficiali Čigonų integravimo dešimtmečio svetainė Archyvuota kopija 2005-11-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Simmondsia chinensis** |
| --- |
| Kininė simondsija (*Simmondsia chinensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Gvazdikiečiai  *( Caryophyllales)* |
| Šeima: | Simondsijiniai  *( Simmondsiaceae)* |
| Rūšis: | Simondsija  *( Simmondsia)* |
| Gentis: | Kininė simondsija  *( Simmondsia chinensis)* |

 |

**Kininė simondsija**  (*Simmondsia chinensis*), arba **jojoba** (isp. *jojoba*)  – visžalių lapinių krūmų rūšis, sutinkama Šiaurės Amerikos dykumose. Išauga iki 2 – 3 m aukščio, šaknys prasiskverbia į 15 – 25 m gylį. Augalo žiedai smulkūs, žydi pavasarį po drėgnojo žiemos sezono, vaisius – tribriaunė pupelė. Pramoninėse plantacijose pradeda derėti trečiaisiais – ketvirtaisiais metais po pasodinimo, didžiausias derlius gaunamas apie dvyliktuosius metus.

Nors visas simondsijos pavadinimas tradiciškai yra kininė simondsija (lot. Simmóndsia chinénsis), tačiau Kinijoje ji neauga. Klaidą įvėlė XIX amžiuje gamtininkas Henrichas Linkas (*Heinrich Friedrich Link*), aprašydamas botaniko Tomo Natolo (*Thomas Nuttall*) kolekciją.

Augalo vaisių aliejus plačiai naudojamas kosmetikoje, farmacijoje bei tepimo medžiagų gamyboje. Aliejus pasižymi aminorūgščių gausa, išspaudose lieka iki 33% baltymų, taip pat medžiaga, mažinanti apetitą (*simmondsin*). Pasaulyje pagaminama apie 3500 tonų aliejaus. Didžiosios gamintojos – JAV, Meksika, Brazilija, Kosta Rika, Paragvajus, Izraelis, Australija.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kininė simondsija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Apie jojobą Archyvuota kopija 2011-09-27 iš Wayback Machine projekto.
| ***Saugumo sistema*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Fail-Safe |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Sidney Lumet |
| Scenaristas (-ai) | Walter Bernstein |
| Vaidina | Henry FondaWalter Matthau |
| Metai | 1964 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 112 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Saugumo sistema** (angl. *Fail-Safe*) – režisieriaus Sidney Lumet 1964 m. sukurtas nespalvotas politinis trileris apie Šaltojo karo laikotarpį, įtemptus JAV ir Sovietų Sąjungos santykius bei iškilusią branduolinio karo grėsmę. Filmas, nors ir nebuvo finansiškai sėkmingas, sulaukė labai teigiamų atsiliepimų. Juostoje nėra rodomi sovietai, tik telefoniniai pokalbiai su jais, be to, joje visiškai nėra muzikos.

2000 m. buvo sukurtas to paties pavadinimo televizijos filmas, kuriame vaidino George Clooney ir Harvey Keitel.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Henry Fonda – prezidentas
* Walter Matthau – profesorius Grotšilis
* Dan O’Herlihy – generolas Blekas
* Frank Overton – generolas Boganas
* Edward Binns – pulkininkas Greidis
* Fritz Weaver – pulkininkas Kasijo
* Sorrell Booke – kongreso narys Raskobas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1960-ieji metai. JAV gynybos koordinaciniame centre pastebimas neatpažįstamas skraidantis objektas. Į dangų pakyla bombonešių eskadrilė, vadovaujama pulkininko Greidžio. Nors objekto aptikti nepavyksta, įvyksta saugumo sistemos ir eskadrilė gauna signalą skristi ir numesti atominę bombą ant Maskvos. Skrydžių valdymo centrui nepavyksta atšaukti įsakymo ir iškyla reali karo su Sovietų Sąjunga tikimybė. Prezidento nurodymu eskadrilę ima vytis naikintuvai, turintys nurodymą numušti bombonešius, tačiau dėl kuro trūkumo nepasiekia tikslo ir nukrinta į vandenyną.

Prezidentas susisiekia su Sovietų Sąjungos vadovu ir perspėja apie įvykusį gedimą. Šis ilgai netiki, kad tai ne suplanuota akcija pradėti karą, tačiau vėliau sutinka bendradarbiauti. Tuo metu tarp amerikiečių generolų įsiplieskia ginčas, nes vieni mano, jog pranešti rusams savo naikintuvų koordinates ir būdą kaip juos sunaikinti yra teisinga, o kiti tikisi, kad pilotams pavyks ir karas prasidės. Sovietų naikintuvai pakyla į dangų, tačiau jiems nepavyksta sunaikinti visų bombonešių. Norėdamas įrodyti savo atsakomybę, prezidentas įsako pakelti į dangų dar vieną branduoliniu užtaisu ginkluotą bombonešį, kuris turės numesti bombą ant Niujorko, tokiu būdu kompensuodamas galimą tragediją, jei pulkininkas Greidis pasieks Maskvą.

Amerikiečiai visaip mėgina atšaukti pulkininką Greidį, tikindami, jog įvyko sistemos klaida, tačiau šis, vadovaudamasis instrukcijomis, neklauso nei prezidento, nei jo maldaujančios žmonos. Sovietai skubiai evakuoja vadovybę iš Maskvos. Netoli jos numušamas priešpaskutinis bombonešis, tačiau Greidžio lėktuvas pasiekia tikslą ir numeta bombą.

Gavęs patvirtinimą, prezidentas įsako numesti bombą ir ant Niujorko, nors tuo metu mieste yra jo paties žmona.

Apdovanojimai
-------------

* BAFTA nominacija geriausiam režisieriui (Sidney Lumet)
* Laurel apdovanojimas nominacijos geriausiam dramos filmui ir geriausiam aktoriui (Henry Fonda)
| Judinio pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Judinio pilkapynasJudinio pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°24′20″ š. pl. 24°55′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40556°š. pl. 24.92500°r. ilg.﻿ / 55.40556; 24.92500Koordinatės: 55°24′20″ š. pl. 24°55′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40556°š. pl. 24.92500°r. ilg.﻿ / 55.40556; 24.92500 |

 |
| Vieta | Anykščių rajonas |
| Seniūnija | Kavarsko seniūnija |
| Naudotas | IX a. – XII a. |
| Žvalgytas | 1969 |

**Judinio pilkapynas** – du pilkapynai Anykščių rajono savivaldybės teritorijoje, apie 1 km į pietryčius nuo Kavarsko ir apie 0,7 km į pietvakarius nuo Judinio kaimo (Kavarsko seniūnija), Šventosios kairiajame krante, miške, abipus jos kairiojo intako Judinio.

Pilkapynai
----------

Pirmasis pilkapynas yra Judinio kairiajame krante. Pilkapyną sudaro apie 80 pilkapių, išsidėsčiusių 100 x 400 m plote. Dauguma pilkapių apardyti ariant – 1920-1925 pilkapyno teritorija buvo ariama, buvo randama žirgų kaulų, balnakilpių, žąslų. Pilkapių sampilai žemo pusrutulio formos, nuo 5-8 iki 14 m skersmens ir nuo 0,4-0,5 iki 1,5-1,8 m aukščio; aukštesnieji sampilai apjuosti 1,5 m pločio ir apie 0,4 m gylio grioviu; kelių pilkapių, esančių pilkapyno p.v. gale, sampilai žemi ir plokšti. 

Antrasis pilkapynas yra Judinio dešiniajame krante. Jį sudaro apie 100 pilkapių. Daugumos pilkapių sampilai apardyti arba sulėkštėję, keli jų siekia 1,5 m aukštį, yra sampilus juosusių griovių žymių.

Tyrimai
-------

1969 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus (dab. Lietuvos nacionalinis muziejus) archeologai ištyrė (tyrimų vadovė Bronė Tautavičienė) 8 pilkapius – po 4 iš abiejų pilkapynų. Tirtų pilkapių sampilai buvo supilti iš smėlio, pagrindus dengė smulkių degėsių sluoksnelis. Pirmojo pilkapyno pilkapiuose kapų nerasta, antrojo – dviejų pilkapių sampiluose rasta sudegintų mirusiųjų kaulų, viename, pilkapyno pietrytiniame pakraštyje – apdegusių sulaužytų žalvarinių papuošalų: vytinės ir plokščiais užkeistais galais antkaklių dalių, pasaginės segės liežuvėlis, du žvangučiai, apyrankė storėjančiais galais, trikampio pjūvio apyrankės fragmentai, du moliniai verpstukai, lipdytos keramikos. 

Pilkapių forma, sampilai, laidojimo papročiai būdingi IX a. – XII a. lietuviams. X a. - XI a. radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adolfas Tautavičius. *Judinio pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 755 psl.
| **Eugeniusz Skrobocki** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. rugsėjo 8 d.Eišiškės, Lietuvos TSR |
| Mirė | 2010 m. vasario 4 d. (~60 metų)Gardinas, Baltarusija |
|  |
| Veikla | Žurnalistas, visuomenės veikėjas |

**Eugeniuš Skrobocki** (1950 m. Eišiškėse, Lietuvos TSR – 2010 m. vasario 4 d. Gardine) – žurnalistas, Baltarusijos lenkų bendruomenės veikėjas, savaitraščio Głos znad Niemna redaktorius, Baltarusijos lenkų sąjungos viceprezidentas.

Biografija
----------

Gimė 1950 m. Eišiškėse, baigęs profesinę mokyklą dirbo šaltkalviu. Vėliau studijavo žurnalistiką Baltarusijos universitete. Nuo 1975 m. Baltarusijos žurnalistų sąjungos narys. Po tarnybos armijoje pradėjo dirbti Astravo *Pravdos* laikraštyje. Vėliau tapo laikraščio *Gardino Pravda* redaktoriumi. XX a. devinto dešimtmečio pabaigoje buvo vienas iš Baltarusijos lenkų sąjungos įkūrėjų. 1989–1996 m. buvo savaitraščio *Głos znad Niemna* redaktorius. 1992 m. įkūrė ir redagavo žurnalą *Lenkijos žurnalas*. 1990-1995 m. buvo Gardino srities deputatas. 1995 m. kaip lenkų sąjungos atstovas dalyvavo rinkimuose į Baltarusijos aukščiausiąją tarybą. Mirė 2010 m. vasario 4 d. Gardine.

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.)[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Taraxacum** |
| --- |
| Paprastoji kiaulpienė (Taraxacum officinale)Paprastoji kiaulpienė (*Taraxacum officinale*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Eilė: | Astriečiai  *( Asterales)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Kiaulpienė  *( Taraxacum)* |

 |

**Kiaulpienė** (*Taraxacum*) – astriečių (*Asterales*) eilės astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis.

Genties pavadinimas sudarytas iš senosios graikų kalbos žodžių *τάραξις* (sumaištis, suerzinimas, viduriavimas) ir ἀκέομαι (gydau). Matyt, jis buvo vartotas vaistams nuo pilvo skausmų.

Daugiametis žiedinis augalas su pieniškomis, baltos spalvos skystomis sultimis. Dauguma rūšių žydi pavasarį ir vasaros pradžioje. Vaisiai išauga su pastoviais, rūšiai būdingais požymiais. Tačiau, tie patys augalai, pražydę antrą kartą (vasarą arba rudenį), išaugina kitokius vaisius, neturinčius kai kurių tai rūšiai būdingų požymių.

  

Daugelis rūšių yra ganyklų, vejų, parkų, sodų, laukų ir pievų piktžolės.

Genties sistematika paini. Priskaičiuojama iki 2000 smulkių rūšių. Lietuvoje auga 4 rūšys:

* Raudonvaisė kiaulpienė (*Taraxacum erythrospermum*)
* Driskioji kiaulpienė (*Taraxacum lacistophyllum*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą
* Paprastoji kiaulpienė (*Taraxacum officinale*) **Pav.**
* Švedinė kiaulpienė (*Taraxacum suecicum*). Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą

Vienas iš geriausių medingųjų augalų, teikiantis daug nektaro ir žiedadulkių.

* ŽiedasŽiedas
* Nužydėjęs žiedasNužydėjęs žiedas
* SėklosSėklos
* Nužydėjusių kiaulpienių laukasNužydėjusių kiaulpienių laukas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiaulpienė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Eženas Budenas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1824 m. liepos 12 d.Honfleras |
| Mirė | 1898 m. rugpjūčio 8 d. (74 metai)Dovilis |
| Palaidotas (-a) | Paryžius, *St. Vincent* kapinės |
| Tautybė | prancūzas |
|  |
| Veikla | XIX a. dailininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Eugène Boudin |

**Eženas Budenas** (pranc. *Eugène Boudin*, 1824 − 1898 m.) – XIX a. prancūzų tapytojas-peizažistas, daugiausiai vaizdavęs jūrų ir paplūdimių scenas. Vienas impresionizmo pirmtakų.

Biografija
----------

Eženas Budenas gimė 1824 m. liepos 12 d. Honflere, Normandijos pajūrio mieste. Jo tėvas buvo laivo kapitonas. 1844 m. E. Budenas atidarė kanceliarijos prekių ir rėminimo krautuvėlę gretimame Havro mieste. Jame susipažino su Normandijos pajūryje besilankančiais dailininkais, tarp kurių Tomas Kutiūras, Konstanas Truajonas, Žanas Baptistas Izabė. Fransua Milė paskatino E. Budeną tapyti. 1847 m. E. Budenas persikraustė į Paryžių, mokėsi kopijuodamas Luvro salėse. 1850 m. Havro miestas įsigijo iš jo du paveikslus ir paskyrė trejų metų stipendiją mokslams Paryžiuje. Likusį gyvenimą E. Budenas daugiausiai praleido Normandijos pajūryje: Havro, Honflero, Truvilio miestuose. Trumpai keliavo į Belgiją ir Olandiją. E. Budeno ankstyvąjį tapybos stilių paveikė Žanas Baptistas Izabė, kiek vėliau − olandų tapytojas Johanas Jongkindas, kuris paskatino tapyti peizažus. E. Budenas susipažino su daugeliu į Normandijos pajūrį atvykstančių dailininkų, tarp kurių Gustavas Kurbė, Kamilis Koro, Fransua Dobinji, Narcisas Dijas de la Penja. 1858 m. su juo susipažino Klodas Monė, kurį E. Budenas paskatino tapyti peizažus plenere. 

E. Budeno kūryba laikoma svarbia jungtimi, jungusią Kamilio Koro realistinę dailę su prancūzų impresionistų tapyba. E. Budenas dalyvavo pirmojoje impresionistų grupės parodoje 1874 m. Paryžiuje, tačiau nei tuomet, nei vėliau jo dailė nebuvo tokia inovatyvi kaip impresionistų. 1875 m. ir vėliau jis eksponavo oficialiame akademistiniame Paryžiaus Salone. Pripažinimo dailininkas pradėjo sulaukti nuo 1888 m. kai Prancūzijos valstybė pradėjo pirkti keletą jo paveikslų Liuksemburgo muziejui. 1892 m. E. Budenas buvo apdovanotas valstybiniu Garbės Legiono ordinu, mirė Dovilyje 1898 m. rugpjūčio 8 d. Palaidotas Paryžiaus *St. Vincent* kapinėse. Apie 6000 savo piešinių, pastelių, akvarelių ir pan. padovanojo Luvro piešinių kabinetui. Nemažai jo kūrinių yra Orsė muziejuje Paryžiuje ir E. Budeno vardo muziejuje Honflere. Jo peizažai, daugiausiai mažo formato marinos, pasižymi išryškintu plačiu dangaus erdvės vaizdavimu.

Darbų galerija
--------------

* „Truvilio paplūdimys", 1867 m. „Truvilio paplūdimys", 1867 m.
* „Bordo uostas" , 1874 m. „Bordo uostas" , 1874 m.
* „Dovilio uostas", apie 1880 m. „Dovilio uostas", apie 1880 m.
* „Išplaukimas iš Havro uosto", 1883 m. „Išplaukimas iš Havro uosto", 1883 m.
* „Venecija. Didysis kanalas", 1895 m. „Venecija. Didysis kanalas", 1895 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eugène Boudin** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Norman, Geraldine. *Nineteenth-century Painters and Painting*. University of California Press, 1977, p. 46
* Londono nacionalinė galerija
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
| Saidė |
| --- |
|  Saidė netoli žiočių |
| **Ilgis** | 5,0 km |
| **Baseino plotas** | 116,2 km² |
| **Ištakos** | Didžiulis |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Saidė |

**Saidė** (arba ***Malevankos upelis, Moluvenė, Vosylytė***) – upelis Lietuvoje, Trakų rajone; Neries kairysis intakas. Išteka iš Vosiliukų malūno tvenkinio šiaurės rytinio galo, kuris yra maitinamas vandeniu Didžiulio ir Kulpio ežerų. Teka į šiaurės vakarus pelkėtu slėniu per Panerių mišką. Įteka į Nerį 134,2 km nuo jos žiočių, ties Saidžiais.

Nors upė trumpa, bet turi didelį baseiną, kuriam priklauso visas Trakų ežerynas (Skaistis, Baltis, Galvė, Totoriškių ežeras, Luka ir kt.). Žemupyje yra 8,2 ha Vosyliukų malūno tvenkinys. Saidės žemupys įeina į Neries regioninį parką. Netoli upelio žiočių stūkso Stirnių piliakalnis, pakrantėje guli Saidės akmuo. Santakos su Nerimi prieigose įkurtas Saidės hidrografinis draustinis. 

Šalia Saidės piliakalnio 2015 metais pastatytas paminklas Lietuvos gamtininkui Ričardui Kazlauskui, kuris intensyviai tyrinėjo Saidės upės apylinkes.

Pavadinimo kilmė
----------------

Upėvardis Saidė žinomas tik iš raštų, jo kilmė neaiški. Gali būti, kad kilo nuo Saidžių kaimo, kurio vardas yra asmenvardinės kilmės (nuo *Saidys*). Tačiau gali būti kilęs ir iš liet. *saida, saidis* („viksva") arba finougrizmas (plg. est. *sõit, sõidu* „kelionė, trasa, žygis").

* Saidės žiotys
* Saidės žemupys

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Saugomos kilmės vietos nuorodos logotipas
Saugomos geografinės nuorodos logotipas
Garantuoto tradicinio gaminio logotipas
**Saugoma geografinė nuoroda**, **saugoma kilmės vietos nuoroda** bei **garantuotas tradicinis gaminys** – Europos Sąjungos teisėje numatytos geografinės indikacijos, saugančios regioninių maisto produktų pavadinimus. Ši sistema galioja visose Europos Sąjungos šalyse, per dvišalius ES susitarimus su kitomis šalimis ji taikoma ir daugelyje trečiųjų šalių.

Maisto produktų geografinių nuorodų apsaugą nustato 2006 m. kovo 20 d. ES Tarybos reglamentas nr.510/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų geografinių nuorodų ir kilmės vietos nuorodų apsaugos, 2006 m. kovo 20 d. ES tarybos reglamentas nr. 509/2006 dėl žemės ūkio produktų ir maisto produktų kaip garantuotų tradicinių gaminių, bei 2006 m. gruodžio 14 d. Europos Komisijos reglamentas nr.1898/2006, kuris nustato šių Tarybos reglamentų detalią įgyvendinimo tvarką,

Saugomų geografinių nuorodų režimas taikomas vynui, sūriui, kumpiams, alyvuogėms, alui ir daugeliui kitų maisto produktų. Ši sistema yra panaši į prancūzišką Appellation d'Origine Contrôlée (AOC) sistemą, itališką Denominazione di Origine Controllata (DOC) ir ispanišką Denominación de Origen.

* **Saugoma kilmės vietos nuoroda** suteikiama tokiems produktams, kurių kokybė ir savybės išskirtinai priklauso nuo jo kilmės vietos, geografinės aplinkos (pranc. *terroir*), o pavadinime yra geografinę kilmę žymintis vietovardis. Visos produkto gamybos stadijos (nuo žaliavų gamybos iki perdirbimo) turi būti atliekamos toje vietovėje. Pvz. šitokią nuorodą turi Roquefort (Prancūzija) ir Feta (Graikija) sūriai, Prosciutto di Parma (Parmos kumpis).
* **Saugoma geografinė nuoroda** žymimi produktai, kurių pavadinime minimas pagaminimo geografinės vietovės pavadinimas. Kuri nors gamybos stadija turi vykti toje vietovėje.
* **garantuotas tradicinis gaminys** žymimi produktai, kurių savybės išskiria juos iš panašių produktų grupės. Pvz. šitokį statusą turi itališkas sūris Mozzarella, belgiškas alus Lambic, lietuviškas „Skilandis".

Daugiausiai tokių geografinės apsaugos produktų yra registravusius Prancūzija ir Italija.

Lietuvoje
---------

Į Saugomų geografinių nuorodų registrą, 2019 m. duomenimis, įtraukti 9 lietuviški produktai:

1. sūris Liliputas"
2. Daujėnų naminė duona
3. žemaitiškas kastinys
4. Stakliškių midus
5. lietuviškas varškės sūris
6. Seinų–Lazdijų krašto medus
7. skilandis
8. sūris „Džiugas"
9. kaimiškas Jovarų alus

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sūriui „Džiugas" suteiktas saugomos geografinės nuorodos statusas Archyvuota kopija 2019-06-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  EK pripažino „Kaimišką Jovarų alų" saugoma geografine nuoroda

Nuorodos
--------

* Europos Komisija Oficiali Europos Komisijos informacija apie geografinių nuorodų apsaugos schemas, jų taikymą, saugomų produktų sąrašai.
| Gradski stadion u Poljudu |
| --- |
| Stadion Poljud |
|  |
| Vieta | Splitas, Kroatija |
| Atidarytas | 1979 m. |
| Savininkas | Splito miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Boris Magaš |
| Talpa | 35 000 sėdimų vietų |
| Lauko matmenys | 105 x 68 metrai |
| Nuomininkai | HNK Hajduk Split(nuo 1979 m. iki šių dienų)Kroatijos futbolo rinktinė(nuo 1995 m. iki šių dienų) |

**Gradski stadion u Poljudu** (dar vadinamas **Stadion Poljud**) yra įvairios paskirties stadionas Splite, Kroatijoje. Stadionas pastatytas 1979 m. Viduržemio jūros žaidynėms. Jame namų rungtynes žaidžia HNK Hajduk Split. Stadionas talpina 35 000 žiūrovų ir yra antras pagal dydį po šalyje Maksimir stadiono, esančio Zagrebe. 1979 m. stadioną atidarė tuometinis Jugoslavijos prezidentas Josip Broz Tito.

Stadioną suprojektavo kroatų architektas Boris Magaš. Be futbolo, stadione vyksta atletikos varžybos bei muzikos renginiai.

Galerija
--------

* 
* 
* Rytinė tribūna

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Poliudo miesto stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Stadiono nuotraukos Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto.
| Lonsestonasangl. *Launceston* |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

LonsestonasLonsestonas

41°26′00″ p. pl. 147°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.43333°š. pl. 147.13333°r. ilg.﻿ / 41.43333; 147.13333﻿ (Lonsestonas)Koordinatės: 41°26′00″ p. pl. 147°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.43333°š. pl. 147.13333°r. ilg.﻿ / 41.43333; 147.13333﻿ (Lonsestonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10)------ vasaros: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Tasmanija Tasmanija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1806 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 87 328  |
|  |
|  **Vikiteka** | Lonsestonas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Lònsestonas |

**Lonsestonas** (angl. *Launceston*) – miestas pietryčių Australijoje, šiaurės Tasmanijoje. Įsikūręs 198 km į šiaurę nuo Hobarto, prie Tamaro (Kanamalukos) estuarijos. Tai antras pagal dydį Tasmanijos miestas. Geležinkeliai ir plentai į Džordžtauną, Hobartą, Devonportą, yra svarbus uostas, iš kurio kursuoja keltai į Australijos žemyną. Vystoma aliuminio lydymo, medienos apdirbimo, tekstilės (vilnonių audinių), maisto (malimo, alaus) pramonė, yra traukinių depas. Veikia Trevalino vandens jėgainė (įrengta 1895 m.). Yra Tasmanijos universiteto fakultetai, aukštoji jūreivystės mokykla, Karalienės Viktorijos muziejus, meno galerija, zoologijos sodas, Šv. Jono bažnyčia (1824–1830 m.), sinagoga (1846 m.). Šalia Lonsestono yra vaizdingas Krioklio tarpeklis (*Cataract Gorge*).

Istorija
--------

1804 m. škotų keliautojas Viljamas Patersonas (*William Paterson*) prie Tamaros estuarijos įkūrė Patersonijos nausėdiją. Vėliau gyvenvietė pervadintą pagal Lonsestono miestelį Kornvalyje (Anglija). XIX a. vid. buvo svarbus transporto centras prie Baso sąsiaurio, plėtota gyvulininkystė. 1852 m. suteiktos miesto teisės. 1871 m. atidarytos švino kasyklos pritraukė daug naujakurių.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Launceston*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
| **Eugenijus Pašukanis** |
| --- |
| Eugenijus Pašukanis |
| Visas vardas | *Евгений Брониславович Пашуканис* |
| Gimė | 1891 m. vasario 23 d.Starica (Tverės gubernija), |
| Mirė | 1937 m. rugsėjo 4 d. (46 metai)Maskva |
| Palaidotas (-a) | Dono kapinės (Maskva) |
|  |
| Veikla | teisininkas, tarybinės teisės kūrėjas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | TSRS Justicijos liaudies komisariatas |
| Pareigos | justicijos liaudies komisaro pavaduotojas |
| Partija | VKP(b) |

**Eugenijus Pašukanis** (rus. *Евгений Брониславович Пашуканис*; 1891 m. vasario 23 d. Starica (Tverės gubernijoje) – 1937 m. rugsėjo 4 d.) – tarybinis mokslininkas juristas, naujos tarybinės teisės kūrėjas. VKP(b) narys. Buvo TSRS justicijos liaudies komisaro pavaduotojas. Gyveno Maskvoje.

Biografija
----------

1920–1923 m. dirbo Užsienio reikalų liaudies komisariate. 1922 m. kartu su Peteriu Stučka organizavo Komunistinės akademijos teisės sekciją, kuri tapo vienu iš marksistinės teisės formavimo centrų Tarybų Sąjungoje. Nuo 1927 m. – tikrasis Komunistinės akademijos akademikas, vėliau buvo jos prezidiumo narys ir viceprezidentas.
  
1931 m. tapo Tarybinės santvarkos statybos ir teisės instituto prie Komunistinės akademijos direktoriumi.
  
1936 m. tapo TSRS justicijos liaudies komisaro pavaduotoju.

Mokslinių darbų teisės bendrosios teorijos, valstybės ir tarptautinės teisės, teisės ir politinių mokymų istorijos srityse autorius. Pagrindinis veikalas – 1924 m. išleistas „Общая теория права и марксизм. Опыт критики основных юридических понятий" ('Bendroji teisės teorija ir marksizmas. Pagrindinių teisės sąvokų kritikos patirtis.'). Šioje knygoje buvo pateiktas marksistinis pagrindinių teisės kategorijų aiškinimas, kritiškai analizuotos buržuazinė teisė ir buržuazinės teisės teorijos, akcentuotas teisės nagrinėjimo neatsižvelgiant į ekonomines visuomenės vystymosi sąlygas ir į klasinius santykius nevaisingumas.

E. Pašukanis pasisakė prieš „proletarinės teisės" koncepciją, kurią palaikė daug tarybinių mokslininkų ir juristų praktikų, pvz. Andrejus Vyšinskis. Pašukanio nuomone proletariatas nesukuria iš principo naujos teisės sistemos. Pagal marksizmo teoriją, teisė ir valstybė socializme išlieka kaip buržuazinės visuomenės atgyvenos, pereinamojo laikotarpio likučiai. Teisė daug kur išlaiko buržuazinį pobūdį. Besivystantis socializmas turi išstumti tiek valstybę, tiek teisę. Šią idėją rėmė marksizmo tezė apie valstybės nunykimą.

Dėl tokių pažiūrų E. Pašukanis buvo savotiškas stalininės valstybės sistemos kritikas. Todėl E. Pašukanis buvo paskelbtas „liaudies priešu". 1937 m. sausio 30 d. buvo suimtas. Nuteistas mirties bausme už dalyvavimą kontrrevoliucinėje teroristinėje organizacijoje. Ta pačią dieną sušaudytas. Palaidotas Dono kapinėse.
  
1956 m. kovo 31 d. reabilituotas.

E. Pašukanio pusbrolis Vikentijus Pašukanis buvo „Musageto" leidyklos sekretorius, poetų simbolistų kūrybos leidėjas, o po revoliucijos tapo muziejininku.

Nuorodos
--------

1. ↑  Архив Президента РФ, Ф.3. оп.24, дело 410, лист 309 Archyvuota kopija 2011-01-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Захоронение на Донском кладбище — список по годам