recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Heinrichas Hohenlojė** |
| --- |
|  |
| Heinricho Hohenlojė herbas |
| Heinricho Hohenlojė herbas |
|  |
| Gimė | ~ 1200 m. |
| Mirė | 1249 m. liepos 15 d. (~49 metai) |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Heinrichas Hohenlojė |

**Heinrichas Hohenlojė** (arba *Heinrichas fon Hohenlohė*, vok. *Heinrich von Hohenlohe*, g. Viurtemberge – m. 1249 m. liepos 15 d.) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Vieno turtingiausių Viurtembergo feodalų sūnus, turėjo keturis brolius ir seserį. Jo giminė ir vėliau vaidimo nemažą vaidmenį Vokiečių ordine. Dar vaikystėje priskirtas dvasiniam luomui, 1218–1219 m. buvo Viurcburgo kanauninkas. 1220 m. gruodžio mėn. su dviem broliais įstojo į Kryžiuočių ordiną, kartu dovanodamas ordinui ir savąją tėvo paskirtą paveldo dalį. Ši dovana leido įsteigti vieną svarbiausių kryžiuočių komtūrijų Vokietijoje prie Tauberio upės – Mergentheimą.

1221 m. išvyko į Kryžiaus žygį Šventojoje žemėje, sugrįžęs iš kurio tapo Mergentheimo komtūru. 1225 m. Vokiečių ordino didysis magistras Hermanas Salza jam patikėjo lydėti į Italiją Šv. Romos imperijos imperatoriaus Frydricho II antrąją žmoną Jolantą Jeruzalietę. Po to tapo didžiojo magistro patikėtiniu, nuo 1237 m. Prūsijos krašto magistras.

Per 1242–1249 m. prūsų sukilimą, kai prūsai 1244 m. birželio mėn. sumušė Vokiečių ordino kariuomenę prie Rensės ežero Kulme, Vokiečių ordino kapitula atstatydino didijį magistrą Gerhardą Malbergą. Heinrichas Hohenlojė prieš prūsus pasiuntė Prūsijos krašto magistro Popomo Osternacho vadovaujamus kryžininkus.

1245 m. pradžioje Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Mindaugui apgulus livoniečių Embutės pilį Kurše, suaktyvino veiksmus prūsų sąjungininkas Rytų Pamario kunigaikštis Sventopelkas. Heinrichas Hohenlojė pasiekė, kad popiežius Inocentas IV bulėmis (iš kurių svarbiausioji parašyta 1245 m. vasario mėn.) pagrasintų atskirti Sventopelką nuo Bažnyčios už paramą lietuviams ir prūsams. Prie Švetzės pilies Vyslos žemupio kairiajame krante Heinricho Hohenlojės kariuomenė 1245 m. sumušė Sventopelko pajėgas.

1247 m. ir 1248 m. į Prūsiją vėl atvykus daug kryžininkų, kuriems vadovavo Ditrichas fon Griuningenas, Sventopelkas buvo priverstas su Heinrichu Hohenloje 1248 m. lapkričio mėn. sudaryti nepalankią taiką. Prūsai liko vieni ir 1249 m. vasario 7 d. su Vokiečių ordinu sudarė Christburgo taiką. Heinricho Hohenlojės reliacija (pranešimas) buvo vienas seniausių Vokiečių ordino istorinių šaltinių.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Gerhardas Malbergas** |  **Vokiečių ordino magistras**1244–1249 | Po to:**Giunteris Viulerslėbenas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Heinrichas Hohenlojė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 449 psl.
| **Lophocebus** |
| --- |
| Pilkaskruostis mangabas (Lophocebus albigena)Pilkaskruostis mangabas (*Lophocebus albigena*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Šunbeždžionės  *( Cercopithecidae)* |
| Pošeimis: | Markatos  *( Cercopithecinae)* |
| Gentis: | Gauruotieji mangabai  *( Lophocebus)* |

 |
| **Rūšys** |
| * Gentyje 3 rūšys, žr. tekstą
 |

**Gauruotieji mangabai** (*Lophocebus*) – šunbeždžionių (*Cercopithecidae*) šeimos beždžionių gentis, priklausanti markatų pošeimiui. Gentyje 3 rūšys:

* Pilkaskruostis mangabas (*Lophocebus albigena*). Pav.
* Juodakuodis mangabas (*Lophocebus aterrimus*)
* *Lophocebus opdenboschi*
* *Lophocebus kipunji*

Paplitimas ir buveinė
---------------------

Gyvena Centrinėje Afrikoje, arealas tęsiasi nuo pietryčių Nigerijos iki šiaurinės Angolos, Kongo Demokratinės Respublikos ir Tanzanijos. Buveinė daugiausia atogrąžų miškai, kurie dažniausiai yra prie vandens telkinių.

Išvaizda
--------

Kūno ilgis 40-72 cm. Kailis juodas arba juodai pilkas. Krūminės uodegos ilgis 55–100 cm, svoris 4–11 kg.

Elgsena
-------

Gyvena beveik vien medžiuose ir retai nusileidžia ant žemės. Kaip ir visos Senojo pasaulio beždžionės, aktyvūs dieną. Gyvena grupėmis po 10–20 individų. Ieškodami maisto kartais pasiskirsto į mažesnes grupeles. Grupes paprastai sudaro vienas ar keli patinai, daugybė patelių ir jų jaunikliai. Grupėje gyvūnai bendrauja įvairiais garsais ir pozomis.

Mityba
------

Minta vaisiais ir sėklomis, taip pat riešutais, jaunais lapais, lateksu ir smulkiais bestuburiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sean Flannery (2007). „Black Mangabey". *Primate Fact Sheets* (anglų). Suarchyvuotas originalas 2008-02-08. Nuoroda tikrinta 2014-07-13.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gauruotieji mangabai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Odė džiaugsmui**|  |
| **Autorius** | Jurga Ivanauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | poezija |
| **UDK:** | 888.2-1 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Odė džiaugsmui |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Tyto alba |
| **Išleista** | 2007 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 133 |
| **ISBN:** | 9986165342 |
| **ISBN-13:** | 978-9986-16-534-7 |
| **OCLC:** | 1016164686 |

**Odė džiaugsmui** – antroji lietuvių rašytojos Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinė, išleista 2007 m. Knyga pasirodė rašytojos laidotuvių dieną – 2007 m. vasario 20 d. Ją per dvi dienas suredagavo ir spaudai paruošė Dovilė Zelčiūtė.

Poezijos rinktinę sudaro trys skyriai: „Čia", „Ten" ir „Niekur", knyga iliustruota Jurgos Ivanaukaitės piešiniais.

Knygoje publikuoti eilėraščiai pateko į anglų kalba išleistą Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinę „108 Moons" (liet. *108 mėnuliai*).

Nuorodos
--------

* Odė džiaugsmui, kuris trunka tik akimirką… (I dalis)
* Odė džiaugsmui, kuris trunka tik akimirką… (II dalis)
| **Liuteris fon Braunšveigas** |
| --- |
|  |
| Velfų-D'Este dinastija |
| Liuterio fon Braunšveigo herbas |
| Liuterio fon Braunšveigo herbas |
|  |
| Gimė | 1275 m.Braunšveigas |
| Mirė | 1335 m. balandžio 18 d. (~60 metų)Štumas, dab. Pamario vaivadija |
| Tėvas | Albrechtas Didysis |
| Motina | Adelaida |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Liuteris fon Braunšveigas |

**Liuteris fon Braunšveigas** (vok. *Luther von Braunschweig*, 1275 m. Braunšveigas – 1335 m. balandžio 18 d. Štumas, dab. Pamario vaivadija) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Marienburgo pilis
Kilęs iš Velfų-D’Este dinastijos. Tėvas Braunšveigo kunigaikštis Albrechtas Didysis, motina Bonifaco iš Monferato duktė Adelaida. Kaip jauniausiam sūnui buvo skirta dvasininko dalia. 1300 m. įstojo į Vokiečių ordiną, tarnavo Kristburge. 1308 m. Golubo komtūras, 1309 m. Kristburgo rūmų komtūras, 1313 m. Marienburgo rūmų komtūras. 1314 m. Kristburgo komtūras, su savo būriu dalyvavo žygiuose į pietų Prūsiją.

Tragiškai žuvus Verneriui fon Orselnui, tebevykstant karui su Lenkija, 1331 m. vasario 17 d. išrinktas Ordino didžiuoju magistru tęsė kovas su Kujavija. Jo įsakymu Ditrichas fon Altenburgas surengė žygį į Didžiąją Lenkiją. Kryžiuočiai nusiaubė žemes net iki Kališo. Plovcų mūšyje, kuriame ir Ordinas, ir Lenkijos kariuomenė neteko po 4000 karių, buvo sužeistas ir Lenkijos karalius Vladislovas Lokietka. 1332 m. buvo užimti Kujavijos Brestas ir Inovroclavas, Kujavijoje įsteigta komtūrija.

Nors ir rengdamas daug žygių, pats didysis magistras vengė juose dalyvauti. Jis vykdė religinio pobūdžio pertvarkymus Ordine, rašė teologinės tematikos knygas. Rekonstravo Marienburgo pilį, kad ji būtų panaši ne į tvirtovę, o į valdžios rezidenciją. Pradėjo statyti Šv. Onos koplyčią su didžiųjų magistrų mauzoliejumi.

Mirė kelionės metu Štume, palaidotas Karaliaučiaus katedroje.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Verneris fon Orselnas** |  **Vokiečių ordino magistras**1331–1335 | Po to:**Ditrichas fon Altenburgas** |

Šaltiniai
---------
| ***Šokis dykumoje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Šokis dykumoje |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Agnė Marcinkevičiūtė |
| Prodiuseris (-iai) | Živilė Gallego |
| Scenaristas (-ai) | Agnė Marcinkevičiūtė |
| Vaidina | Birutė Mar |
| Metai | 2009 |
| Žanras | Dokumentinis, biografinis |
| Trukmė | 70 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Šokis dykumoje** – lietuviškas 70 min. trukmės filmas, pristatantis rašytojos, dailininkės, keliautojos Jurgos Ivanauskaitės gyvenimą, kūrybą bei visuomeninę veiklą. Prisiminimais juostoje dalinasi  Ingrida Korsakaitė, Radvilė Racėnaitė, Andrius Mamontovas, Algirdas Kaušpėdas, Dalia Ibelhauptaitė bei kiti Jurgą Ivanauskaitę pažinoję kultūros veikėjai. Premjera Lietuvoje – 2009 m. vasario 18 d. Menininkę filme įkūnija aktorė Birutė Mar, kūrybą skaito Jūratė Vilūnaitė.

Filmas pavadintas pagal 2004 m. išleistą Jurgos Ivanauskaitės poezijos rinktinę „Šokis dykumoje".

Šaltiniai
---------

* „Šokis dykumoje" – šilčiausios mintys apie Jurgą Ivanauskaitę alfa.lt 2009-02-19

Nuorodos
--------

* Anonsas
* Interviu su filmo kūrėjomis
| **Ditrichas fon Altenburgas** |
| --- |
|  |
| Ditricho fon Altenburgo herbas |
| Ditricho fon Altenburgo herbas |
|  |
| Gimė |  ?Tiuringijoje |
| Mirė | 1341 m. spalio 6 d.Torunėje |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Ditrichas fon Altenburgas |

**Ditrichas fon Altenburgas** (vok. *Dietrich von Altenburg*, g. Tiuringijoje – m. 1341 m. spalio 6 d. Torunėje) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, devynioliktasis Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Kilęs iš Tiuringijos Altenburgo burggrafų. Tarp 1301 ir 1307 m. įstojo į Vokiečių ordiną. Nuo 1307 m. dalyvavo kryžiuočių karo žygiuose į Lietuvą. Nuo 1320 m. Ragainės komtūras, 1324 m. puolė Gedimino pilį Žemaitijoje. 1326-1331 m. minimas kaip Balgos komtūras, kartu ir Notangos vaitas. Prie Lynos upės pradėjo statyti Barštyno miestą. Pastatė Satočno pilį. Nuo 1331 m. ordino didysis maršalas. Jo vadovaujama Ordino kariuomenė kare su Lenkija užėmė Kujaviją. Plovcų mūšyje, kuriame ir Ordinas, ir Lenkijos kariuomenė neteko po 4000 karių, buvo sužeistas. Šiame mūšyje buvo sužeistas ir Lenkijos karalius Vladislovas Lokietka. Vėliau minimas ir kaip Karaliaučiaus komtūras.

1335-1341 m. Vokiečių ordino didysis magistras. Jo valdymo laikotarpis pasižymėjo didelėmis statybomis. Jis pradėjo statyti kelis Ordino miestus prie Baltijos, pastatė pirmąjį tiltą per Vyslos deltos upę Nogatę su tilto bokštu. 1335 m. pastatė Angerburgo tvirtovę, 1336 m. - Įsruties pilį, 1340 m. pradėjo statyti naują Dancigo pilį. Pastatė Marienburgo Šv. Mergelės Marijos bažnyčią su Madonos mozaika, Šv. Onos koplyčią.

Jo vadovaujami kryžiuočiai 1336 m. puolė ir užėmė Pilėnų pilį. Lietuvai užkariauti Nemuno dešiniajame krante 1336 m. pabaigoje ar 1337 m. pradžioje pastatydino Marienburgo, 1337 m. – Bajerburgo pilį.

Susirgęs po trumpos ligos mirė Torne (dab. Torunė) 1341 m. spalio 6 d. vykstant taikos deryboms su Lenkija. Pirmasis iš Vokiečių ordino didžiųjų magistrų, palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčioje. Jo kapas prieinamas turistų apžiūrai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  **Dietrich von Altenburg**. Alan V. Murray (sud.) The Crusades. An Encyclopedia. Vol. I. Oxford, 2006. ISBN 1-57607-862-0
2. ↑  Edvardas Gudavičius. *Ditrichas fon Altenburgas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 748 psl.
3. ↑  **Dietrich von Altenburg**. Alan V. Murray (sud.) The Crusades. An Encyclopedia. Vol. I. Oxford, 2006. ISBN 1-57607-862-0


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Liuteris fon Braunšveigas** |  **Vokiečių ordino magistras**1335–1341 | Po to:**Liudolfas Kenigas** |
| **Lontra** |
| --- |
| Kanadinė ūdra (Lontra canadensis)Kanadinė ūdra (*Lontra canadensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Kiauniniai  *( Mustelidae)* |
| Gentis: | Amerikinės ūdros  *( Lontra)* |

 |

**Amerikinės ūdros** (*Lontra*) – kiauninių šeimos žinduolių gentis.

Amerikinės ūdros išsivystė iš tikrųjų ūdrų, kurios gyveno Eurazijoje plioceno laikotarpiu. Priešistorinė rūšis *Lutra licenti*, kuri gyveno pleistocene dabartinės Kinijos teritorijoje prieš 1,7 milijono metų, numigravo į Šiaurės Ameriką. Iš šios priešistorinės rūšies atsirado visos 4 amerikinių ūdrų rūšys šiandien gyvenančios Amerikoje, taip pat ir daugelis kitų jau išnykusių priešistorinių rūšių.

Rūšys
-----

Gentyje yra 4 rūšys:

* Kanadinė ūdra (*Lontra canadensis*)
* *Lontra felina*
* Ilgauodegė ūdra (*Lontra longicaudis*)
* Upinė ūdra (*Lontra provocax*)

Išnykusios rūšys:

* *Lontra weiri*, gyveno Šiaurės Amerikoje plioceno laikotarpiu.

Ilgauodegė ūdra (*Lontra longicaudis*)

Išvaizda
--------

Kūnas lieknas, ilgas ir cilindro formos. Galva plati ir apvali. Ausys mažos. Kailis tamsiai rudas. Pilvas ir užpakalinė dalis šviesesni už nugarą. Patelės turi 4 pieno liaukas. Kojos trumpos. Priekinės kojos trumpesnės nei užpakalinės, todėl plaukiant gali išvystyti nemažą greitį.

Mityba
------

Minta daugiausia vandens gyvūnais: žuvimis, varliagyviais, vėžliais ir kitais ropliais bei vėžiagyviais. Kartais ėda paukščius ir jų kiaušinius, smulkius žinduolius ar vabzdžius. Pasižymi greita medžiagų apykaita ir dėl to ėda daug.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prassack, K.A. (July 2016). „*Lontra weiri*, sp. nov. a Pliocene river otter (Mammalia, Carnivora, Mustelidae, Lutrinae) from the Hagerman Fossil Beds (Hagerman Fossil Beds National Monument), Idaho, USA". *Journal of Vertebrate Paleontology*. **36** (4): e1149075. doi:10.1080/02724634.2016.1149075. S2CID 87404097.
| **Igoris Smirnovas** |
| --- |
| Padniestrės prezidentas |
|  |
| Igoris Smirnovas |
| Gimė | 1941 m. spalio 23 d. (82 metai)Tarybų Sąjunga Kamčiatkos Petropavlovskas |
| Sutuoktinis (-ė) | Zhannetta Nikolaevna Lotnik |
| Padniestrės prezidentas |
| Valdė | 1991 m. spalio 1 d. - 2011 m. gruodžio 30 d. (20 metų) |
|  |
| Partija | Respublikos partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Igoris Smirnovas |

**Igoris Smirnovas** (rus. *Игорь Николáевич Смирнóв* g. 1941 m. spalio 23 d. Kamčiatkos Petropavlovskas) – Padniestrės politikas, 1991–2011 m. ėjęs tarptautiniu mastu nepripažintos Padniestrės Moldavijos Respublikos pirmojo prezidento pareigas.

Biografija
----------

1952 m. buvo suimtas ir ištremtas į darbo stovyklą kartu su visa šeima. 1953 m. mirus Stalinui, šeima buvo paleista ir išsiųsta į Uralo kalnų papėdę.

1959 m. pradėjo dirbti metalurgijos gamykloje, o vėliau išvažiavo į Ukrainą, kur Nova Kakhovka mieste padėjo statyti hidroelektrinę. 1963–1966 m. tarnavo sovietų armijoje antrojo leitenanto pareigose. 1963 m. įstojo į Tarybų Sąjungos komunistų partiją.

1974 m. baigė aukštuosius mokslus Zaporožės automobilių gamyklos institute. 1987 m. partija išsiuntė į Tiraspolio miestą. Vos per dvejus metus sugebėjo tapti šio miesto meru.

Kuomet apie 1990 m. pradėjo byrėti Tarybų Sąjunga ir visos buvusios valstybės narės pradėjo siekti savo nepriklausomybės. Moldavijos TSR taip pat siekė savo nepriklausomos valstybės. Tuo tarpu su savo bendražygiais siekė, kad šalis turėtų kuo didesnį ryšį su Rusija ar net vėl tapti šios valstybės dalimi. Tam tikslui jie sukūrė jungtinę darbo kolektyvų tarybą (rus. OSTK – *Объединенный Совет трудовых коллективов*). Su šia politine jėga Smirnovas dalyvavo pirmuose Moldavijos TSR rinkimuose 1990 m. ir sugebėjo laimėti dvi vietas šalies parlamente. Padedant komunistų partijos Smirnovas sugebėjo laimėti Tiraspolio miesto tarybos rinkimuose ir nuo to laiko šis miestas tapo OSTK valdomu miestu.

1990 m. rugsėjo 2 d. buvo sukurta Padniestrės TSR. 1991 m. pabaigoje šalies prezidento rinkimuose nugalėjo savo konkurentą Grigore Mărăcuţă, surinkęs 64 % balsų.

Vėliau dar tris kartus nugalėjo prezidento rinkimuose – 1996 m. su 72 % balsų, 2001 m. – 81,9 %, 2006 m. – 82,4 %.

2006 m. rugsėjo 14 d. paskelbė, kad pasitrauks iš politikos, kai Padniestrės respubliką pripažins visos šalys. Tai jis paskelbė kaip savo gyvenimo tikslą.

2011 m. gruodį vykusiuose prezidento rinkimuose Igoris Smirnovas užėmė trečią vietą, surinkęs 24,82 % balsų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Transdnestr president: Recognition of Transdnestr is the matter of my life Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**-** | **Padniestrės prezidentas**1991–2011 | Po to:**Jevgenijus Ševčiukas** |
Fabbrica d'Armi Pietro Beretta S.p.A.|  |
| Forma | privati |
| Pramonė | gynybos |
| Įkurta | 1526 m. |
| Centrinė būstinė | Gardone Val Trompia, Italija |
| Produkcija | šaulių ginklai ir priedai |
| Tinklalapis | beretta.com |

**Fabbrica d'Armi Pietro Beretta** (*Pietro Beretta ginklų gamykla*) – privati Italijos šaunamųjų ginklų gamybos įmonė. Beretta šaunamieji ginklai visame pasaulyje naudojami įvairiems civiliniams, teisėsaugos ir kariniams tikslams. Sportiniai ginklai sudaro tris ketvirtadalius įmonės pardavimų. Beretta taip pat žinoma dėl šaudymo drabužių ir aksesuarų gamybos. 

Beretta kompanija įkurta 1526 m. ir yra seniausia aktyvi šaunamųjų ginklų komponentų gamintoja pasaulyje. Pirmasis kompanijos sukurtas ginklas buvo arkebuza. Beretta pagamintos arkebuzos aprūpino Venecijos laivyną 1571 m. Lepanto mūšyje. Nuo 1650 m. Beretta teikė ginklus kiekvienam didesniam Europos karui.

Beretta šiuo metu gamina didelį pasirinkimą ginklų: šautuvus, graižtvinius šautuvus, automatus, kulkosvaidžius, revolverius, pistoletus.

Beretta 92 pistoletas buvo pasirinktas kaip pagrindinis Jungtinių Valstijų sausumos, jūrų pėstininkų, jūrų pajėgų ir oro pajėgų ginklu, šioje rinkoje vadintu Beretta M9. 1985 m. buvo patvirtintas 500 000 vienetų Beretta M9 užsakymas. 2019 m. šiuos ginklus JAV kariuomenėje pakeitė SIG Sauer kompanijos ginklai.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fabbrica D' Armi Pietro Beretta S.p.A. History
2. ↑  ITALY: HOST FOR THE ECONOMIC SUMMIT - A LAND OF FAMILY BUSINESSES; The Careful Aim of the Beretta Clan
3. ↑  Beretta Announces Limited Edition 92 Centennial Pistol
4. ↑  Beretta and the M9A3: Update
5. ↑  U.S. Army Acquires Additional Beretta M9 9mm Pistols
6. ↑  The Sig P320 is the U.S. Army's New Sidearm
| **Konradas Valenrodas** |
| --- |
|  |
| Konrado Valenrodo herbas |
| Konrado Valenrodo herbas |
|  |
| Gimė | tarp 1330 ir 1340 m.Valenrodų pilyje, dab. Bairoito apskritis, Aukštutinė Frankonija, Bavarija |
| Mirė | 1393 m. liepos 23 d.Marienburgo pilis |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Konradas Valenrodas |

Valenrodų herbas
**Konradas Valenrodas** (vok. *Konrad von Wallenrode*, g. tarp 1330 ir 1340 m. Valenrodų pilyje, dab. Bairoito apskritis, Aukštutinė Frankonija, Bavarija – 1393 m. liepos 23 d.) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Kilęs iš senos Kryžiuočių riterių giminės, gyvuojančios iki šiol. Į Vokiečių ordiną įstojo apie 1370 m. Didysis magistras Vinrichas Kniprodė 1377 m. jį paskyrė Šohau, (dab. Čluchovas (lenk. *Człuchów*), Pamario vaivadija) komtūru. 1382 m. Karaliaučiaus komtūras.

1382-1387 m. Vokiečių ordino didysis maršalas. 1382 m. Vokiečių ordino Dubysos sutarčių su Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu Jogaila ir jo broliu Skirgaila sudarymo liudytojas. Vadovavo Vokiečių ordino žygiams į Lietuvą 1383 m. ir 1386 m. su didžiuoju magistru Konradu Ciolneriu, o 1387 m. 1391 m. pats. 1387-1391 m. Vokiečių ordino didysis komtūras. 1390 m. pradžioje surengė riterių įsiveržimą į Maišiagalos ir Kernavės apylinkes, rudenį – didžiausią Vilniaus puolimą.

Nuo 1390 m. liepos mėn. faktinis, o nuo 1391 m. išrinktas didysis Vokiečių ordino magistras. Vykdydamas Vokiečių ordino politiką rėmė Lietuvos didįjį kunigaikštį Vytautą, kovojantį su Jogaila ir Skirgaila. 1392 m. prie Vokiečių ordino valdų prijungė Lenkijos Dobrynės žemę. Mažino Prūsijos dvasininkų privilegijas.

Mirė nuo apopleksijos, besirengdamas naujam žygiui į Lietuvą.

„Konradas Valenrodas"
---------------------

Jo vardą XIX a. išgarsino Adomas Mickevičius istorinėje poemoje „Konradas Valenrodas" (1828 m. lietuvių kalba 1891 m. 1998 m.), kurioje Konradas Valenrodas esąs vokiečiu apsimetęs lietuvis, siekiantis pakenkti kryžiuočiams.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Konradas Ciolneris** |  **Vokiečių ordino magistras**1391–1393 | Po to:**Konradas fon Jungingenas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Konradas Valenrodas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 504 psl.

Nuorodos
--------

* Konrado fon Valenrodo herbas Archyvuota kopija 2008-02-28 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

M1 Abrams (JAV)
**Pagrindinis kovinis tankas** (angl. *main battle tank; MBT*) – daugiatikslis universalus tankas su galingu pabūklu ir sunkiai įveikiamas priešsviedininiais šarvais. Juose suderintos ankstesniųjų vidutinių tankų judrumas ir tinkamumas masinei gamybai bei sunkiųjų tankų šarvuotumas ir ugnies galia. Pagrindiniai koviniai tankai šiais laikais praktiškai išstūmė kitų tipų tankus, dėl ko buvo taip pavadinti. Daugelyje valstybių jie yra vieninteliai ginkluotėje esantys tankai.

Kovinė masė nuo 36 (AMX-30) iki 55 t (Leopard 2). Didžiausias greitis nuo 48 (Chieftain Mk5) iki 70 km/h (M1 Abrams). Eiga plentu nuo 500 (Chieftain Mk5) iki 600 km (Leopard 1). Įgula 3–4 žmonės.

Ginkluotė: lygiavamzdės 115 mm (T-62) ir 120 mm (Leopard 2) arba graižtvinės 105 mm (M60A1, M1 Abrams, AMX-30, Leopard 1, „74") ir 120 mm (Chieftain Mk5, Chalenger) patrankos, dvišoviai ir zenitiniai kulkosvaidžiai. Kai kurių pagrindinių kovinių tankų, pvz. T-64B (Rusija), pabūklai gali šaudyti prieštankinėmis valdomomis raketomis.
Keuka|  |
| Pramonė | sporto prekės, tekstilė |
| Įkurta | 2000 m. |
| Centrinė būstinė | Selaja, Meksikos vėliava Meksika |
| Produkcija | sportinė apranga, avalynė ir kt. |
| Tinklalapis | Keuka |

**„Keuka"** – Meksikos sporto įrangos gamintojas, įsikūręs Selajoje (Gvanachuatas). Gamina futbolo ir sportinius batelius, taip pat įvairius drabužius, įskaitant marškinėlius, polo marškinėlius, gobtuvus, švarkus, antblauzdžius, šortus ir kitus drabužius, vartininkų pirštines.

Istorija
--------

2000 m. birželio mėn. įkurta bendrovė susilaukė pripažinimo vietinėje rinkoje. Iš pradžių tapo techniniais rėmėjais futbolo klubų, kurie rungtyniavo žemesniuose divizionuose. vėliau, pasirašė sutartis su garsesniais Meksikos futbolo klubais, tokiais kaip „Ascenso Bancomer MX". Vėlesniais metais susidomėjo klubais, dalyvaujančiais Águilos turnyre (Kolumbija); „Cable Onda" lygoje (Panama), o galiausiai pradėjo remti Hondūro futbolą LNFP.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liquidación de contrato de uniformes desata polémica entre Deportes Tolima y la marca Sheffy Sport
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie 32-ą Vokiečių ordino magistrą. Apie 27-ą Vokiečių ordino magistrą skaitykite straipsnyje Heinrichas fon Plauenas.*

| **Heinrichas Roisas Plauenas** |
| --- |
|  |
| Heinricho Roiso Plaueno herbas |
| Heinricho Roiso Plaueno herbas |
|  |
| Gimė | ~1405 m. |
| Mirė | 1470 m. sausio 2 d. (~65 metai)Morongas |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Heinrichas Roisas Plauenas |

**Heinrichas Roisas Plauenas** (vok. *Heinrich Reuß von Plauen*, g. apie 1405 m. m. 1470 m. sausio 2 d. Morongas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Kilęs iš Plaueno, garsios Kryžiuočių ordino riterių giminės. Jaunystėje tapo Vokiečių ordino broliu. 1433 m. Balgos komtūras, 1440 m. Notangos vaitas, 1441 m. Elbingo komtūras. Kai jo dėdė, didysis magistras Liudvigas fon Erlichshauzenas po nesėkmių užsidarė Karaliaučiaus pilyje, tapo faktinis Ordino valdytojas. Trylikamečio karo metu vadovavo Ordino kariuomenei ir, kaip pažymėjo jo amžininkai, būtent jo dėka Ordino pergale baigėsi Choinicų mūšis su Lenkija. Po Torūnės taikos Prūsų Olandijos komtūras.

1467 m. be rinkimų tapęs didžiuoju magistru valdė iš Morongo pilies. 1469 m. spalio 17 d. Ordino sostinėje Karaliaučiuje susirinkusi kapitula jį išrinko didžiuoju magistru, tačiau netrukus jis mirė. Palaidotas Karaliaučiaus katedroje.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Liudvigas fon Erlichshauzenas** |  **Vokiečių ordino magistras**1467–1470 | Po to:**Heinrichas Richtenbergas** |
**Verslo kelionė** (angl. *business travel*) – dalykinė, profesinė kelionė, kurios metu siekiama verslo tikslų. Tai gali būti
vizitas, mezgant naujus profesinius santykius ar vystant ir plėtojant verslo santykius. Kelionės vieta, susitikimai ir kaštai
apibrėžiami bei numatomi į verslo kelionę siunčiančios įmonės. Verslo kelionės tikslas - visuma priemonių, kuriomis subjektas siekia patenkinti savo įmonės interesus mezgant, palaikant ir plėtojant santykius su verslo partneriais kitose šalyse. Veiklos galimybės verslo kelionėje – užmegzti naujų kontaktų, pristatyti įmonę kaip patrauklią verslininkams,
investuotojams. Verslo kelionės metu galima verslo žvalgyba.

Organizavimas
-------------

Verslo kelionės organizavimas (angl. *Business Travel Management*) – paslaugų kompleksas, kurį sudaro kelionės
bilietai, automobilių nuoma, nakvynės vietos nuoma, susitikimo vietų nuoma, pramogos su verslo partneriais, vertėjų,
teisininkų paslaugos ir pan. Įmonės verslo kelionių organizavimo tvarką numato kelionių politika.

Kelionių agentūros ir oro linijos diegia įvairias paslaugas, pritaikytas keliaujantiems būtent
verslo reikalais. Oro uostai siūlo specialias sparčias registracijas, patikrinimus („check–in") oro uostose, taškų
rinkimo programos su nuolaidomis. Verslo keliones organizuojančios agentūros siūlo individualaus kelionės
konsultanto (angl. *travel agent*) paslaugas. Konsultantas ne tik pasirūpina detalėmis iki išvykimo, bet ir keliaujančiojo
reikalais kelionės metu: asistavimas, konsultacijos, patarimai, perspėjimai dėl atidėtų skrydžių ir pan. Naujausia
tendencija verslo kelionių rinkoje – elektroninės rezervacijos įdiegimas (angl. *Self – Booking Tools*, *SBTs*), veikiantis
pagal konkrečios įmonės apibrėžtą kelionių politiką.

Kelionių rūšys
--------------

* Kelionės į parodas, muges
* kongresai ir konferencijos
* seminarai ir mokymai
* verslo susitikimai
* motyvacinės kelionės
* prizai už gerus rezultatus
* korporacinis svetingumas: specialūs pramoginiai renginiai, pvz. skirti geriausiems įmonės klientams.

Nuorodos
--------

* verslokeliones.lt Archyvuota kopija 2016-01-13 iš Wayback Machine projekto.
* businesstravelnet.com
| **Hermanas Balkas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1199 m. |
| Mirė | 1239 m. kovo 5 d. (~40 metų) |

**Hermanas Balkas** (vok. *Hermann von Balk, Hermann Balke*, 1199 m. – 1239 m. kovo 5 d.) – pirmasis Vokiečių ordino Prūsoje ir pirmasis Livonijos ordino krašto magistras.

Biografija
----------

1230 m. su kryžiuočiais atvyko į Prūsos pasienį ir didžiojo magistro Hermano von Salzos paskirtas Vokiečių ordino Prūsijos krašto magistru. Iš Niešavos ir Fogelsango pilių prie Vyslos žemupio pradėjo pulti prūsų žemes. 1231-1237 m. užkariavo Kulmą, Pamedę ir Pagudę, įkūrė Torunės miestą. Į savo pusę paviliojo dalį prūsų diduomenės. Kai Prūsijos vyskupas Kristijonas 1233 m. pateko į prūsų nelaisvę, kryžiuočiai pašalino jį nuo Prūsos užkariavimo kampanijos ir įformino teisę Vokiečių ordinui pasisavinti 2/3 užkariautos teritorijos.

1236 m. Kalavijuočių ordinas žemaičių buvo sumuštas Šiaulių mūšyje. Hermanas Balkas, su 54 kryžiuočių riteriais atvykęs į Livoniją, sujungė juos su kalavijuočiais ir 1237 m. Kalavijuočių ordiną perorganizavo į Vokiečių ordino autonominę šaką – Livonijos ordiną. 1238 m. išvyko į Prūsiją, palikęs vadovavimą Ditrichui fon Griuningenui. Nespėjęs grįžti į Livoniją mirė.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Folkvinas iš Naumburgo** |  **Krašto magistras**1237–1239 | Po to:**Ditrichas fon Griuningenas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Hermanas Balkas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 501 psl.

Lohmeyer: Hermann von Balk. In: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bd. 2, S. 20–21.
| **Ditrichas fon Griuningenas** |
| --- |
| Gimė | 1210 m.Tiuringijoje |
| Mirė | 1259 m. rugsėjo 3 d. (~49 metai)Varmėje |

**Ditrichas fon Griuningenas** (vok. *Dietrich von Grüningen*, 1210 m. Tiuringijoje – 1259 m. rugsėjo 3 d. Varmėje) – Livonijos ordino krašto magistras, Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas.

Biografija
----------

Šv. Romos imperatoriaus ir popiežiaus kovoje rėmė pastarąjį. 1242 m. balandžio 19 d. iš popiežiaus legato Vilhelmo Modeniečio išsirūpino koncesiją užkariauti po 1236 m. Šiaulių mūšio išsivadavusį Kuršą, kuris buvo laikomas tiesiogine popiežiaus valda. Jam pavyko numalšinti kuršių 1236-1245 m. sukilimą. 1244 m. jis prie Livonijos ordino žemių prijungė Kuršo šiaurinę dalį, pastatydino Kuldigos ir įtvirtino užgrobtą kuršių Embutės pilį. Baigė malšinti 1242–1249 m. prūsų sukilimą.

Remiamas Čekijos karaliaus Pršemislo Otokaro II 1254–1255 m. užkariavo Sembą. Į Prūsą neįsileido 1245 m. pabaigoje popiežiaus paskirto Prūsos ir Livonijos arkivyskupo Alberto Sveberio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Hermanas BalkasAndrius fon Štirlandas** |  **Krašto magistras**1238–1241 1242–1245 | Po to:**Andrius fon ŠtirlandasHeinrichas fon Heimburgas** |
| Prieš tai:**Popomas Osternachas** |  **Vokiečių ordino Prūsijos magistras**1246–1249 | Po to:**Hartmutas fon Grumbachas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Ditrichas fon Griuningenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 748 psl.
**Burkhardas fon Hornhauzenas** (vok. *Burkhard von Hornhausen*, m. 1260 m. liepos 13 d. Durbės mūšyje) – Vokiečių ordino Prūsijos krašto magistras, Livonijos ordino krašto magistras.

Biografija
----------

Nuo 1255 m. pradžios iki 1256 m. pabaigos Vokiečių ordino Prūsijos krašto magistras, 1256–1260 m. Livonijos ordino krašto magistras. Palaikė taiką su Lietuvos valdovu Mindaugu, bet kovojo su jam nepavaldžia Žemaičių žemių konfederacija. Žemaičiams 1257 m. puolant Klaipėdos pilį, Burkhardas fon Hornhauzenas paskubomis surinko kariuomenę, 40 Livonijos ordino riterių, apie 500 kuršių, tačiau nėra istorinių duomenų, kad puolantieji ją sumušė. Žuvo 12 riterių, daug kuršių, pats ir Klaipėdos komtūras Bernardas Harenas buvo sužeisti. Bet žemaičiai pilies užimti neįstengė.

Kai 1258 m. pabaigoje žemaičiai nusiaubė Kuršą, sukilę žiemgaliai 1258 m. pabaigoje – 1259 m. pradžioje išsivadavo iš Livonijos ordino valdžios. Burkhardo fon Hornhauzeno vadovaujamą Livonijos ordino ir Vokiečių ordino kryžininkų kariuomenę 1259 m. pradžioje žemaičiai sumušė Skuodo mūšyje.

Remiamas Vokiečių ordino 1259 m. pavasarį Karšuvoje pastatydino Georgenburgo pilį. Tačiau žemaičiai ją izoliavo, greta pastatė savo pilį. 1260 m. Livonijos ordino ir Vokiečių ordino kariams bei danams iš šiaurės Estijos žygiuojant nutraukti šios pilies blokados, žemaičiai sumaniu manevru į Kuršą primetė priešui Durbės mūšį, kuriame Burkhardas fon Hornhauzenas žuvo.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Anas fon Zangershauzenas** |  **Krašto magistras**1254–1260 | Po to:**Georgas fon Eichštetas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Burkhardas fon Hornhauzenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
**Vilhelmas fon Nindorfas**, arba **Vilekinas** (vok. *Wilhelm von Nindorf, Willeken von Schurborg, Villikn de Endorp*) – Livonijos krašto magistras 1282-1287 m. žuvęs kautynėse su žiemgalių kariuomene Garuozos mūšyje (latv. *Garozas kauja*) 1287 m. kovo 26 d. tarp žiemgalių ir Livonijos kariuomenių (dab. Latvijoje).

Biografija
----------

Vilhelmas fon Nindorfas kilęs iš turtingos Brėmeno arkivyskupijos dvasiškio šeimos, gimęs Nindorfe, Šiaurės Vokietijoje. 1281 m. buvo Viljandžio (*Fellin*) komtūru. 1282 m. čia buvo išrinktas naujuoju Ordino krašto magistru. Šiose pareigose išbuvo iki mirties, penkerius metus.

Akmuo tarp Šventkalnio ir Tervetės pilakalnių žiemgalių laisvės kovoms atminti
Krašto magistras garsėjo siekiu užkariauti Žiemgalą. Kad užbaigti su žiemgalių ir lietuvių puolimais Livonijos žemėse, magistras Vilhelmas fon Nindorfas pastatė naują Šventojo kalno (*Heiligenberg*) pilį prie žiemgalių Tervetės tvirtovės, buvusios Vakarų Žiemgalos centru. 1287 m. naktį per didįjį pasninką žiemgaliai netikėtai puolė Rygą, kur sudegino Ordino arklides, nukovė ten buvusius žmones ir taip pat greitai iš ten pasišalino. Tuo pačiu metu kitas žiemgalių būrys apsupo Ikškilės (*Uexküll*) pilį, sudegino ją supusią gyvenvietę. Magistras Vilhelmas fon Nindorfas su būriu riterių nuskubėjo į Ikškilę pagelbėti apsuptos Ordino pilies įgulai, tačiau priešo čia jau neberado ir ėmė persekioti beatsitraukiančius žiemgalius. Magistro pajėgos pasiekė Garuozą (*Grose*), kur 1287 m. kovo 26 d. nedidelis riterių būrys papuolė į pasalą miške, buvo visiškai apsuptas ir sunaikintas. Mūšyje žuvo ir pats magistras Vilhelmas fon Nindorfas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Garuozos šilo mūšis dėl Žiemgalos išlikimo – istorikai po truputį atgauna atmintį", 15min.lt, 2017-04-25.
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-05-03 iš Wayback Machine projekto. Baltų genčių istorijos rekonstrukcija

Nuorodos
--------

* *Theodor Hirsch, Max Töppen, Ernst Strehlke: Scriptores Rerum Prussicarum: Die Geschichtsquellen der Preussischen Vorzeit bis zum Untergange der Ordensherrschaft*, Leipcigas, 1861, p. 644

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Mangoldas fon Šternbergas** |  **Krašto magistras**1282-1287 | Po to:**Konradas fon Hatšteinas** |
| **Valentinas Žalkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. vasario 9 d.Pakruojo valsčius |
| Mirė |  ? |
| LR Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | valstybės tarnautojas,politinis bei visuomenės veikėjas |

**Valentinas Žalkauskas** (1902 m. vasario 9 d. Pakruojo vls. – ?) – valstybės tarnautojas, tarpukario Lietuvos politikas, IV Seimo narys.

Biografija
----------

V. Žalkauskas buvo kilęs iš žemės ūkio darbininkų šeimos. 

1919–1920 m. buvo kariu savanoriu Lietuvos kariuomenėje, turėjo viršilos laipsnį. 1922 m. Šiauliuose baigė suaugusiųjų vidurinę mokyklą. 

1922–1932 m. buvo Žemės ūkio ministerijos tarnautojas: 1922–1926 m. užėmė Marijampolės apygardos žemės tvarkytojo pareigas, vėliau iki 1931 m. buvo Raseinių apygardos žemės tvarkytojo padėjėjas, 1931–1932 m. – Kėdainių apygardos žemės tvarkytojo įstaigos darbuotojas.

1932–1935 m. buvo Teisingumo ministerijos tarnautojas, dirbo anstoliu Kėdainiuose, Šiauliuose.

1935–1940 m. liepos 10 d. – Šiaulių apskrities savivaldybės valdybos narys, ūkio reikalų vedėjas.

1936 m. įsitraukė Į Lietuvos politinį gyvenimą. VI (Šiaulių) rinkimų apygardoje sėkmingai dalyvavo rinkimuose į IV Seimą. Šio Seimo nariu buvo nuo 1936 m. rugsėjo 1 d. iki 1940 m. liepos 1 d. kai Seimas buvo paleistas dėl SSRS okupacijos. Kadencijos laikotarpiu komisijų darbe nedalyvavo. Kartu su kitais Seimo nariais teikė paklausimus Vyriausybei, įstatymų projektus.

V. Žalkausko tolesnis likimas nežinomas.

Literatūra
----------

* Lietuvos Respublikos Seimų I (1922—1923), II (1923—1926), III (1926—1927), IV (1936—1940) narių biografinis žodynas, Lituanistikos tradicijų ir paveldo įprasminimo komisija, Vilniaus pedagoginis universitetas, Vilnius 2007

Nuorodos
--------

* Valentinas Žalkauskas (*lrs.lt*) Archyvuota kopija 2022-08-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Laurencijus Bliumenaulot. *Laurentius Blumenau*** |
| --- |
| Gimė | 1415 m.Dancigas |
| Mirė | 1484 m. gruodžio 25 d. (~69 metai)prie Grenoblio, Prancūzija |
|  |
| Veikla | Prūsijos istorikas, diplomatas |

**Laurencijus Bliumenau** (lot. *Laurentius Blumenau*, apie 1415 m. Dancigas – 1484 m. gruodžio 25 d. prie Grenoblio, Prancūzija) – Prūsijos istorikas, diplomatas.

Biografija
----------

Prūsas. 1434–1437 m. studijavo Leipcigo, 1444–1447 m. Bolonijos (Italija) universitetuose. 1447 m. teisės daktaras.

Vokiečių ordino valstybės ekonominių reikalų valdytojas, didžiojo magistro rūmų teisininkas. Atstovavo ordinui Romoje – dirbo popiežiaus rūmų viceprokuratoriumi ir Romos kurijos tribunolo teisėju. Nuo 1449 m. Varmės vyskupijos kapitulos (Prūsija) kanauninkas. Dėl kovų tarp Prūsijos miestų sąjungos ir Vokiečių ordino 1456 m. pasitraukė iš tarnybos.

Laikomas pirmuoju prūsų humanistu. Parašė „Teutonų kryžiuočių ordino istoriją" (*Historia de ordine Theutonicorum cruciferorum*), parengė spaudai ir paskelbė vokiečių istorijos mokslų leidinyje *Scriptores rerum Prussicanum* vertingų žinių ir apie senovės prūsus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Raudeliūnas. *Laurencijus Bliumenau*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 299 psl.

* Hartmut Boockmann. Laurentius Blumenau. Fürstlicher Rat – Jurist – Humanist (ca. 1415–1484), (=Göttinger Bausteine zur Geschichtswissenschaft; Bd. 37), Göttingen, Musterschmidt-Verlag, 1965 (dissertation), 2001.
**Kurtas Hermanas Forstroiteris** (vok. *Kurt Hermann Forstreuter*, 1897 m. vasario 8 d. Vėdarai vok. *Weedern*, Vėluvos apskritis, nuo 1946 m. rus. *Suvorovka*, Kaliningrado sritis – 1979 m. vasario 28 d. Getingenas) – vokiečių istorikas, archyvaras, Prūsijos ir Mažosios Lietuvos istorijos tyrinėtojas, habilituotas daktaras 1923 m.

Biografija
----------

1927-1944 m. Prūsijos slaptojo valstybinio archyvo Karaliaučiuje, nuo 1953 m. – Getingene direktorius. 1963-1973 m. Prūsų kraštui skirto informacinio leidinio „Preussenland" redaktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Parašė knygų bei studijų apie Nemuno reikšmę prekybai (1931 m.), Karaliaučiuje išleistų knygų prekybą per du šimtmečius (1932 m.), oficialių dokumentų lietuvių kalba spausdinimą XVIII a. (1950 m.), gyventojų pagal kalbą statistikos Prūsijoje pradžią (1953 m.), apie Prūsijos valdžios įsakų, potvarkių leidimą lietuvių kalba (1962 m.), vokiečių ir lietuvių santykius (1962, 1971 m.), Prūsijos valdžios politiką, pateikė vertingų duomenų apie Mažosios Lietuvos kultūrą (pvz. pirmasis paskelbė dokumentus apie K. Donelaičio senelį H. Donelaitį, jo įsikūrimą Lazdynėliuose). Svarbi jo išvada, kad Prūsijoje lietuviui pakilti į aukštesnį dvasinį, kultūrinį ir socialinį ekonominį lygį daugiausia galimybių teikė jo tapimas vokiečiu. Pritarė nepagrįstai Gertrūdos ir Hanso Mortensenų koncepcijai dėl lietuvininkų etnogenezės.

Bibliografija
-------------

* Tautinių santykių raida Kuršių nerijoje (*Die Entwicklung der Nationalitätenverhältnisse auf der Kurischen Nehrung*), Altpreußische Forschungen. 1931 m.
* Vokiečių kultūrinė politika vadinamojoje Prūsų Lietuvoje (*Die deutsche Kulturpolitik im sogenannten Preussisch-Litauen*), 1933 m.
* Klaipėdos kraštas (*Memelland*), 1939 m.
* Sienos tarp Prūsijos ir Lietuvos raida nuo 1422 m. (*Die Entwicklung der Grenze zwischen Preussen und Litauen seit 1422*), 1941 m.
* Prūsijos valstybės archyvas Karaliaučiuje (*Das Preussische Staatsarchiv in Königsberg*), 1955 m.
* Vokietija ir Lietuva viduriniais amžiais (*Deutschland und Litauen im Mittelalter*), 1962 m.
* Prūsijos krašto poveikis (*Wirkungen des Preussenlandes*), 1981 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius, Vytautas Raudeliūnas. *Kurtas Hermanas Forstroiteris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 785 psl.
Bytuvo pilis
**Bytuvo pilis** (lenk. *Zamek w Bytowie*) – gotikinio stiliaus Vokiečių ordino, o vėliau – Pamario kunigaikščių pilis Bytuvo mieste Pamario vaivadijoje, Lenkijoje.

Istorija
--------

### Vokiečių ordinas

Kryžiuočiai pradėjo statyti mūrinę pilį Bytuve 1390 m. ant kalvos pietrytinėje miesto dalyje. Tačiau tikrieji statybos darbai čia vyko 1398–1406 m. pagal Mikalojaus Felenšteino nurodymus. Pilis – 49x70 m stačiakampio formos, pastatyta iš eratinių akmenų ir plytų. Kampuose – trys apvalūs ir vienas kvadratinis bokštas, kurie buvo pritaikyti naudoti šaunamuosius ginklus. Šiaurės vakarų sparne pastatytas trijų aukštų gyvenamasis namas su rūsiu. Šiame pastate buvo svarbiausios patalpos: refektoriumas, koplyčia, prokuratoriaus namai. Viršutiniame aukšte buvo sandėlis.

Pietų vakarų pilies dalyje buvo įrengta virtuvė bei maisto sandėlis, netoliese buvo šulinys. Įvažiuojamieji vartai su pakeliamuoju tiltu buvo pastatyti šiaurės rytuose, prieš juos iškastas griovys.

1410 m. pilis buvo užpulta Jogailos armijos, tačiau vėl grąžinta kryžiuočiams po Pirmosios Torūnės taikos.

### Pamario kunigaikščiai

Per Trylikos metų karą pilį užėmė Lenkija. 1466 m. Karalius Kazimieras IV atidavė pilį Pamario kunigaikščiui Erikui II. 1500 m. aplink pilį buvo pastatytos fortifikacijos ir bastėjos, leidžiančios naudoti artileriją. XVI a. antroje pusėje pilis buvo atiduota Grifitams, kurie pietrytiniame pilies sparne pastatė Kunigaikščių rūmus. XVII a. viduramžių name buvo įkurta kepykla ir alaus darykla. 1623 m. šiaurės rytų pusėje buvo pastatyti Našlių namai. Trisdešimtmečio karo metu piliai padaroma maža žala. Po paskutinio Grifito mirties 1638 m. pilis patenka į Lenkijos rankas, ten pradeda reziduoti seniūnas.

Per Švedų tvaną pilis sudegė. Iš dalies atstatyje pilyje XIX a. veikė teismas ir kalėjimas. Pirmieji restauravimo darbai atlikti 1930–1939 m. vėliau ir 1957–1962 bei 1969–1990 m. Šiuo metu pilyje veikia muziejus, restoranas ir biblioteka.

Nuorodos
--------

* Bytovo pilis (lenkų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pasaulinis laiko zonų žemėlapis
**Pasaulinis koordinuotasis laikas** arba **UTC** (angl. *Coordinated Universal Time*, pranc. *Temps universel coordonné*) – universalus laikas – pasaulinio atominio laiko nulinės laiko juostos standartas.

Kitų laiko juostų laikas nurodomas valandų ir minučių skirtumu nuo UTC.

Pavyzdžiui, Lietuvos laikas yra **UTC+2** arba **UTC+3** (kai galioja vasaros laikas).

Istorija
--------

Pasaulio laiko standartas buvo GMT (angl. *Greenwich Mean Time*) – Grinvičo meridiano astronominis laikas.
Taip atsitiko todėl, kad 1884 m. tai buvo daugumos pasaulio žemėlapių nulinis meridianas.

1955 m. buvo sukurtas atominis laikrodis.

1961 m. buvo įvestas **UTC** – Grinvičo meridiano laikas, skaičiuojamas atominiu laikrodžiu.

Dėl techninių priežasčių bei dėl Žemės sukimosi lėtėjimo **UTC** nežymiai skiriasi nuo astronominio **GMT**.
Kad atominis laikas nenukryptų nuo astronominio **UTC** periodiškai įvedamos papildomos sekundės.
Kol kas tokios sekundės reikalingos ne kiekvienais metais. Spėjama, kad po kelių dešimčių tūkstančių metų gali reikėti įvedinėti papildomas sekundes kiekvieną dieną. you f\_ck
Amazon|  |
| Forma | akcinė bendrovė |
| Prekybos simbolis | AMZN |
| Pramonė | elektroninė komercijadebesų kompiuterija |
| Įkurta | 1994 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Jeff Bezos |
| Centrinė būstinė | Sietlas, Vašingtonas, JAV |
| Padaliniai | Alexa Internet, Audible, Book Depository, Goodreads, The Internet Movie Database, Twitch |
| Tinklalapis | www.amazon.com |

**„Amazon"** – elektroninės komercijos, debesų kompiuterijos bendrovė. „Amazon" laikoma viena iš kompanijų, labiausiai prisidėjusių prie apsipirkimo internete populiarinimo. Tai viena vertingiausių kompanijų pasaulyje, kurios rinkos kapitalizacija 2022 sausio mėn. siekė 1 trln. JAV dolerių.

Džefas Bezosas bendrovę įsteigė 1994 m. Šiuo metu Amazon.com turi atskirus skyrius, veikiančius JAV, Didžiojoje Britanijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje, Kinijoje, Japonijoje ir kt. bei tiekia savo prekes į daugelį pasaulio šalių.

„Amazon" savo veiklą pradėjo 1995 m. Pradžioje buvo vykdoma tik knygų prekyba, tačiau netrukus asortimentas buvo išplėstas iki vaizdajuosčių, DVD filmų, muzikos diskų, programinės įrangos, drabužių, maisto, baldų, elektronikos ir kitų prekių. Dabar „Amazon" teikia televizijos, muzikos, tinklalaidžių transliavimo internetu paslaugas, turi ne vieną dukterinę įmonę („Audible", „Twitch", „Wondery", „Amazon Prime Video", „Amazon Music"). Be to, „Amazon Web Services" – džiausias pasaulyje debesų kompiuterijos paslaugų tiekėjas.

Amazon.com savo veiklos pradžioje iš kitų elektroninės komercijos kompanijų išsiskyrė pasirinkta lėto, tačiau nuolatinio augimo strategija. Jos įkūrėjai pirmuosius penkerius metus neplanavo gauti jokio pelno. Tačiau ši strategija pasiteisino, jos dėka Amazon.com, kitaip nei daugybei kitų kompanijų, pavyko išgyventi interneto bendrovių burbulo sprogimą, ir jau po šešerių veiklos metų buvo gautas pirmasis pelnas.

Išnašos
-------

1. ↑  „„Apple" trumpam buvo peržengusi 3 trln. USD kapitalizacijos ribą". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2022-01-13.
2. ↑  Haranas, Mark. „Cloud Market Share Q4 2023 Results". *www.crn.com*. Nuoroda tikrinta 2024-03-16.
**Labguvos pilis** (vok. *Labegowe*, nuo 1261 m. *Labigow*, nuo 1300 m. *Labiow*, nuo 1420 m. *Labiau*, *Labiaw*) – Senovės Prūsijos pilis sembų ir skalvių žemių paribyje, nuo 1258 m. Vokiečių ordino pilis prie Deimenos (*Deime*) upės žiočių, netoli Kuršių marių.

Istorija
--------

Sembų pirmoji pilis buvo iš rąstų ir žemių. Vokiečių ordinas, plėsdamas invaziją į Rytus, sembų pilį užėmė ir sutvirtino. Ji buvo svarbus ordino atsparos punktas Skalvai užkariauti. XIII a. aštuntojo dešimtmečio pradžioje kelios dešimtys Vokiečių ordino riterių iš Labguvos pilies laivais perplaukė Kuršių marias, plaukdami Nemunu aukštyn užėmė ir sudegino skalvių Rambyno ir Ragainės pilis. 1274 ar 1277 m. keršydami skalviai netikėtai užėmė ir sudegino Labguvo pilį, jos įgulą išžudė. 1280 m. vokiečiai pilį atstatė.

1289 m. Labguvos pilis prijungta prie Vokiečių ordino Ragainės komtūrijos. XIV a. A ir Labguvos apylinkes puldinėjo Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė. 1347 m. ją puolė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo ir kunigaikščio Kęstučio , 1352 m. jų abiejų ir kunigaikščio Patriko kariuomenė. Patriko dalinį prie Deimenos sumušė komtūras Heningas Šindekopfas (*Hening Schindekopf*).

XIV a. septintame dešimtmetyje pastatyta stačiakampė mūrinė konvento tipo pilis. Jos kiemą supo keturi korpusai, tarp jų – komtūro namas, konvento būstinė su sale, ūkinė dalis, viršutiniame aukšte įrengta riterių salė. Pilies teritorijoje 1408 m. minima bažnyčia, kuri veikė iki 1541 m. 1430 m. ties pilimi per Deimeną įrengti šliuzai, vėliau iš priešpilio per juos – tiltas.

Per Trylikametį karą 1454 m. ordino pilį puolė Prūsų miestų sąjungos kariuomenė, bet Albrechto Schparukelio (prūsas?) vadovaujama įgula puolimą atrėmė. Po 1566 m. pilis perstatyta. Prie pilies stodavo laivai, čia buvo svarbiausias Labguvos uostas. 1656 m. pilyje pasirašytas Labguvos traktatas.

1657 pilis apjuosta pylimu su bastionais bei griovių žiedu ir tapo tvirtove. Bet 1710 m. švedai ją sugriovė. 1859–1860 pilis perstatyta, joje įrengtas kalėjimas. Šiame kalėjime teismo raštininku 1893–1903 m. dirbo aušrininkas Jurgis Mikšas. Nuo 1945 m. pilyje veikė sovietinis kalėjimas, kurį po 1963 m. gaisro uždarė.

Po 1964 m. pilį imta ardyti, turtą grobstyti, vėl kilus gaisrui sudegė stogas. Pastatus įsigijusi laivų remonto gamykla „Jantar" viduje įrengė cechus. Pilis suniokota, sugadinta senovinė architektūra. XX a. dešimtame dešimtmetyje gamyklai bankrutavus, pilies liekanos perduotos kultūros centrui. Vienoje iš išlikusių salių įrengtas kraštotyros muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anatolij Bachtin, Martynas Purvinas. *Labguvos pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 396 psl.