recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Dahranasالظهران |
| --- |
| *Dahrano centras* |
|  |
| 

DahranasDahranas

26°16′00″ š. pl. 50°09′00″ r. ilg.﻿ / ﻿26.26667°š. pl. 50.15000°r. ilg.﻿ / 26.26667; 50.15000﻿ (Dahranas)Koordinatės: 26°16′00″ š. pl. 50°09′00″ r. ilg.﻿ / ﻿26.26667°š. pl. 50.15000°r. ilg.﻿ / 26.26667; 50.15000﻿ (Dahranas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Saudo Arabijos vėliava Saudo Arabija |
| **Emyratas** | Rytų provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 138 135  |
| **Plotas** | 100 km² |
| **Tankumas** (2012) | 1 381 žm./km² |
| **Altitudė** | 17 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dahranas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Dahrãnas |

**Dahranas** (arab. الظهران = *aẓ-Ẓahrān*) – miestas Saudo Arabijos rytuose, Rytų provincijoje, netoli Persijos įlankos kranto, 15 km į pietus nuo Damamo. Priklauso Damamo aglomeracijai. Svarbus transporto mazgas: plentų sankirta, geležinkelis į Rijadą, oro uostas (dabar – karinis aerodromas). Svarbus naftos perdirbimo pramonės centras. Dahrane yra Saudo Arabijos naftos ir dujų gavybos bendrovės „Saudi Aramco" būstinė. Veikia naftos institutas, kelios tarptautinės mokyklos, Karaliaus Abdulazizo pasaulio kultūrų centras (meno galerija).

Mieste gyvena daug išeivių iš Pietų ir Pietryčių Azijos šalių, kitų arabų kraštų. Dauguma miesto gyventojų gyvena getuose (užtvertose bendruomenėse), kuriuos pastatė „Saudi Aramco" bendrovė.

Istorija
--------

Dahranas pradėjo kurtis 1938 m. apylinkėse ėmus siurbti naftą. 1946 m. pastatytas oro uostas. XX a. pab. – XXI a. pr. sparčiai auga.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 130
Slidinėjimo trasa vasarą
Koordinatės: 54°35′55″ š. pl. 24°01′52″ r. ilg.﻿ / ﻿54.59861°š. pl. 24.03111°r. ilg.﻿ / 54.59861; 24.03111

  

**Birštono slidinėjimo centre** žiemos sezono metu veikia kalnų slidinėjimo trasa prie Vytauto kalno Birštone, dešiniajame Nemuno krante.

Aprašymas
---------

Tai vienas iš kurorto traukos objektų šalia veikiančių sanatorijų ir gydyklų. Miesto savivaldybės lėšomis įrengta kalnų slidinėjimo trasa pradėjo veikti 2002-2003 metų žiemą.

Slidinėjimo kalno šlaitai pakankamai statūs. Paruošiamos dviejų sudėtingumo lygių, 160 m ir 300 metrų ilgio trasos, naudojamas dirbtinis sniegas. Į 40-ties metrų ilgio viršukalnes slidininkai pakeliami slovakų firmos *„Tatrapoma"* keltuvu. Vienu metu jis kelia 15 žmonių, per 1 valandą – 700 žmonių. Keltuvas išvysto iki 2,3 m/sek. greitį. Teikiamos instruktorių konsultacijos. Vaikams įrengtas rogučių kalnelis. Šalia trasos veikia slidžių ir kito inventoriaus nuomos punktas, lauko kavinė. Tamsiuoju paros metu trasos apšviečiamos.

Birštone rengiamas slidinėjimo trasos išplėtimo projektas. Ruošiamasi įrengti antrą keltuvą, papildomą trasą slidininkams ir snieglentininkams. Vasaros sezono metu tikimasi 40 m aukščio kalną panaudoti vasaros rogučių ir kalnų dviračių sportui.

Paslaugos
---------

Trasa įsikūrusi pačiame Birštono mieste, šalia Vytauto piliakalnio ir sanatorijos „Versmė". Trasa dirba antradieniais – ketvirtadieniai nuo 17:00 iki 22:00, penktadieniais 16:00-22:00, šeštadieniais – sekmadieniais nuo 10:00 iki 22:00 val.

Slidinėjimo trasos adresas:

* N.Silvanavičiaus g. Birštonas, tel. +37031965740, +37069843056.

Nuorodos
--------

* Birštono kalnų slidinėjimo trasos[neveikianti nuoroda]
* Žiemos slidinėjimo trasa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dahlaالداخلة |
| --- |
| *Dahlos mečetė* |
|  |
| 

DahlaDahla

23°43′0″ š. pl. 15°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.71667°š. pl. 15.95000°r. ilg.﻿ / 23.71667; 15.95000﻿ (Dahla)Koordinatės: 23°43′0″ š. pl. 15°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.71667°š. pl. 15.95000°r. ilg.﻿ / 23.71667; 15.95000﻿ (Dahla) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Vakarų Sacharos vėliava Vakarų Sachara |
| **Regionas** | Vadi ed Dahabo–el Kuviro regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 55 618  |
|  |
|  **Vikiteka** | Dahla |

**Dahla, Ad Dachla** (arab. الداخلة = *ad-dākhlah*) – miestas Marokui priklausančioje Vakarų Sacharoje, siaurame pusiasalyje Atlanto vandenyno pakrantėje, 550 km į pietus nuo teritorijos centro Ajūno. 67,5 tūkst. gyventojų (2006 m.). Miestas yra Vadi ad-Dahabo-Alkuviro regiono administracinis centras. Prekybinis mazgas. Yra Dahlos oro uostas. Verčiamasi daugiausia žvejyba.

Istorija
--------

Gyvenvietė 1502 m. įkurta ispanų ir vadinta **Vilja Sisnerosu** (*Villa Cisneros*). Kolonijiniu laikotarpiu miestas tapo Rio de Oro kolonijos sostine, pastatyta katalikų bažnyčia ir tvirtovė (išlikę iki šių dienų). Vėliau įkurtas kalėjimas, į kurį siųsti politiniai priešai Ispanijos pilietinio karo metu. Mauritanijai aneksavus pietinę Vakarų Sacharą, Dahla tapo Tiris al Garbijos provincijos centru. Dabar miestas pavaldus Marokui.
| **Jūratė Juozaitienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1953 m. liepos 31 d. (69 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginijus |
| Vaikai | Martynas, Jonas |
|  |
| Veikla | architektė, Lietuvos kultūros, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* 1999 m. Lietuvos liberalų sąjunga;
* 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partija

 |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Vilniaus inžinerinės statybos institutas |

**Jūratė Juozaitienė** (g. 1953 m. liepos 31 d. Vilniuje) – architektė, Lietuvos kultūros, politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1971 m. su pagyrimu baigė Vilniaus 16-ąją vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą ir įgijo architektės specialybę.

1976–1979 m. Statybos projektavimo instituto architektė, dalyvavo daugelyje konkursų. 1979–1997 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimų instituto Perspektyvinių problemų sektoriaus mokslinė bendradarbė. Tuo pat metu rašė mokslinį darbą „Lietuvos pramoninės architektūros raida".

1991 m. įkūrė individualią projektavimo įmonę „Vila", kurioje rengė architektūros projektus, atliko autorinę ir techninę priežiūrą. 1991–1994 m. vadovavo Dizainerių sąjungos salonui. Jį 1994 m. reorganizavus į uždarąją akcinę benrovę „Kauno dizaino salonas", salono direktorė iki 2000 m. 1993 m. kartu su Vokietijos verslininkais įkūrė bendrą Lietuvos ir Vokietijos įmonę „Kariatidė", iki išrinkimo į Seimą dirbo šios įmonės reklamos ir pardavimo direktorė.

2000–2004 m. Seimo narė, 2001–2002 m. Ministro Pirmininko patarėja statybos ir urbanistikos klausimais, Seimo Technologijų ir oro erdvės komiteto pirmininkė. 2004–2006 m. UAB JAS projektų vadovė. 2006–2007 m. Ministro Pirmininko patarėja aplinkosaugos ir investicijų klausimams. 2007–2009 m. Aplinkos ministerijos sekretorė.

2010–2012 m. Vilniaus dailės akademijos Kauno dailės fakulteto Architektūros katedros vedėja, UAB „JAS" direktorė plėtrai. 2012–2016 m. Ministro Pirmininko patarėja aplinkos apsaugos klausimais.

Nuo 2019 m. UAB „Permira Invest" direktorė.

Nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė, nuo 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė. Lietuvos architektų sąjungos narė.

Vyras Virginijus, sūnūs Martynas, Jonas.

Projektai
---------

Žymiausi suprojektuoti ir pastatyti objektai: Jonavos sporto kompleksas, Pasvalio taupomasis bankas. „Audronės" madų salonas pripažintas geriausiu metų interjero projektu. Viešbutis „Kaunas" pripažintas geriausiu metų rekonstrukcijos projektu. Daugelio Kauno Laisvės alėjos parduotuvių rekonstrukcijų, prekybos centro Kaune, gyvenamųjų namų Kaune, Tauragėje, Vilniuje, viešbučių „Minotel", „Kaunas" projektų autorė.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
| ***Dagonas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Dagon |
| Režisierius | Stuart Gordon |
| Prodiuseris (-iai) | Julio FernándezBrian Yuzna |
| Scenaristas (-ai) | Dennis Paoli |
| Vaidina | Ezra GoddenFrancisco RabalRaquel Meroño |
| Metai | 2001 |
| Žanras | Siaubo |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Filmax International (Ispanijoje), Lions Gate Entertainment (JAV) |
| Biudžetas | 4,8 mln. dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Dagonas** (angl. *Dagon*) – 2001 m. režisieriaus *Stuart Gordon* filmas, pastatytas pagal *H. P. Lovecraft* novelę „The Shadow Over Innsmouth". Tai yra viena iš nedaugelio *H. P. Lovecraft* kūrybos ekranizacijų.

Filmas dedikuotas ispanų aktoriui *Francisco Rabal* (1926–2001)

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas veiksmas nukeltas į mūsų laikus ir vyksta Ispanijoje, kur ir filmuota. Dvi draugų poros poilsiauja plaukiodamos jachta, tačiau dėl audros jų laivas sudūžta. Viena moteris patiria traumą ir su vyru lieka laive, kita pora – Polas ir Barbara – pripučiama valtimi plaukia į netoliese esantį *Imboca* kaimelį ieškoti pagalbos. Išsyk pastebima, kad kaimelis ir jo gyventojai yra labai keisti. Vienintelis jame likęs tikras žmogus, benamis alkoholikas valkata, papasakoja, kad jo vaikystės laikais žmonės čia pradėjo garbinti jūrų dievybę Dagoną, ir nuo tada pamažu įgyja vis daugiau jūrų gyvūnų bruožų. Paaiškėja, kad norėdami apsimetinėti žmonėmis, jie nudiria odą nuo žmonių ir darosi iš jos kaukes. Toks likimas beveik ištinka ir pagrindinius filmo veikėjus. Tačiau vyriausioji Dagono žynė (kurią dar prieš atvykdamas į šią vietą pagrindinis veikėjas Polas sapnuodavo kaip undinę) paskelbia, kad ji ir Polas yra sesuo ir brolis, ir Polas iš tiesų yra vienas iš jų, todėl jie turi susituokti kaip ir buvo numatyta. Polo žmona Barbara yra paaukojama Dagonui – iš gelmių išnirusiai į milžinišką aštuonkojį panašiai būtybei. Polas bando tai sustabdyti sukeldamas gaisrą, tačiau nespėja. Polas bando nusižudyti susidegindamas, tačiau paskutinę akimirką Dagono žynė įtempia jį į vandenį, užgesindama liepsnas. Paaiškėja, kad Polas iš tiesų turi giminystės ryšių su kaimelio gyventojais, kadangi gali kvėpuoti po vandeniu. Filmas pasibaigia jiems plaukiant gilyn dirbtiniu vandenyno dugne esančiu šuliniu.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Horror Express reviu
* allrovi[neveikianti nuoroda]
**Birštono miesto savivaldybės taryba** – Birštono miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Birštono miesto Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. Birštono miesto taryba, nuo 1994 m. liepos mėn. Birštono miesto savivaldybės taryba.

Teisinis pagrindas
------------------

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.

Tarybos nariai
--------------

* Nijolė Dirginčienė
* Stanislovas Martinaitis
* Vytautas Jurgis Meška
* Antanas Zenkevičius

Veikla
------

Tarybos pirmininku išrinktas Vytautas Jurgis Meška. Meru paskirtas 1966–1990 m. Birštono miesto Vykdomojo komiteto pirmininkas Antanas Zenkevičius, atsakinguoju sekretoriumi Gintaras Čekanauskas.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
| Prienų herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1996-04-01* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1791-11-09* |
|  |
| Ž • A • R |

**Prienų herbas** – vienas iš Prienų miesto ir Prienų rajono savivaldybės heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo mėlyname lauke raitas šv. Jurgis su sidabriniais šarvais ir purpuriniu apsiaustu ant rudo žirgo, juoda ietimi smeigia po žirgo kojomis žalią drakoną, kuriam iš narsų veržiasi raudona ugnis. Žirgo kamanos, balnas ir kiti pakinktai sidabriniai.

Simbolika
---------

Šv. Jurgis iš seno simbolizavo gėrio kovą su blogiu. Jis buvo daugelio valstybių, tarp jų ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės globėjas. XVIII a. pabaigoje jis galėjo reikšti ir kovą su iš išorės plintančiu blogiu, pirmiausia su agresyviais Prūsijos kėslais.

Šv. Jurgis tuo laiku simbolizavo ATR kovą su drakonu – carine Rusija. Tai savo pamoksle Prienų parapijinėje bažnyčioje 1792 m. vasario 14 d. pabrėžė Mykolas Pranciškus Karpavičius (politinis veikėjas, pamokslininkas, Vygrių vyskupas). Jis, sakydamas pamokslą didžiojo Prienų pavieto įkūrimo proga, pažymėjo didžiųjų pertvarkymų ir herbo svarbą, kad juo „bus sugėdintas mūsų priešas, visas kraštas bus apsaugotas, silpnas apgintas, galingas pažabotas".

Istorija
--------

Prienams laisvojo miesto teises ir herbą – „šventojo Jurgio atvaizdas", 1791 m. lapkričio 9 d. suteikė ATR valdovas Stanislovas Augustas. Prienų herbas neteko galios XIX a. pradžioje, mažai naudotas ir ikikarinėje Lietuvoje.

Herbas atkurtas pagal Lietuvos Metrikos duomenis ir antspaudų ikonografiją, jį Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu 1996 m. balandžio 1 d. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kuzmickas. Gudriau nesugalvosi (I). Apie naujojo, drakoniško Prienų miesto įvaizdžio kūrimą… 2016-03-04, Gyvenimas.eu (tikrinta 2022-05-06).
2. ↑  Mykolas Pranciškus Karpavičius. Rinktiniai raštai. Vilnius, 2005 // psl. 220.
3. ↑  Šventasis Jurgis (I). Piligrimai.lt (tikrinta 2022-05-06).
4. ↑  Prienų miesto herbas (1791-11-09). Archyvuota kopija 2015-06-03 iš Wayback Machine projekto. Archyvai.lt (tikrinta 2022-05-06).
**Jūratė Dievaitienė-Baltaduonytė** (g. 1927 m. rugsėjo 28 d. Kaune – 2017 m. gegužės 29 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja infekcionistė terapeutė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1950 m. baigė Kauno universitetą. 1960 m. apgynė disertaciją „Sąnarių ligų gydymas Birštono kurorte", medicinos mokslų kandidatė, 1968 m. apgynė disertaciją „Reumato ir sąnarių ligų paplitimas Kaune", medicinos mokslų daktarė.

1952–1993 m. dėstė Kauno medicinos institute (nuo 1989 m. Kauno medicinos universitetas), 1973–1991 m. Infekcinių, odos ir venerinių ligų katedros vedėja.

Vyras Mildoras (g.1927), gydytojas akušeris – ginekologas, vaikai Algirda (g.1951), Egidijus (g.1954).

Mokslinė veikla
---------------

Įdiegė į kliniką virusinio hepatito specifinės diagnostikos metodų. Paskelbė darbų apie sąnarių ligų epidemiologiją, infekcinių ir alerginių ligų imunopatologiją, medicinos etiką. Daugiau kaip 200 mokymo priemonių studentams, mokslinių straipsnių infektologijos bei sanitarinio švietimo leidinių autorė.

Įvertinimas
-----------

* 1977 m. Lietuvos nusipelniusi gydytoja

Bibliografija
-------------

* Gydytojo etika, 1987 m.
* Virusiniai hepatitai, monografija, 1988 m.
* AIDS, monografija, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jūratė Dievaitienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 748 psl.
Miškų urėdija
**Prienų miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą. Būstinė įsikūrusi Ignacavoje.

Prienų miškų urėdija įkurta 1919 m. Miškai buvo padalinti į 5 girininkijas − Prienų, Plutiškių, Dubravos, Jiezno, Balbieriškio. 1947 m. Prienų miškų ūkis prijungtas prie Alytaus miškų ūkio. 1957 m. buvo atkurtas Prienų miškų ūkis.

Į urėdijos teritoriją patenka didžioji dalis Nemuno kilpų regioninio parko, nedidelė dalis Aukštadvario regioninio parko, du valstybiniai draustiniai − Ąžuolų botaninis, Alšios hidrografinis ir paprastosios pušies genetinis draustinis.

Urėdijos teritorijoje yra 32 174 ha miškų. Iš jų 20 275 ha yra valstybiniai. Prienų urėdijos miškuose vyrauja spygliuočiai medynai. Urėdijos miškai priskiriami Pietryčių Lietuvos mišrių pušies−eglės gamtiniam našumo rajonui, kuris skirstomas į tris parajonius.

Prienų miškų urėdas − Robertas Judickas.

Valstybiniai miškai suskirstyti į 8 girininkijas.

Girininkijos
------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Balbieriškio | Balbieriškio seniūnija | Žydaviškis |
| Birštono | Birštono savivaldybė | Birštonas |
| Išlaužo | Išlaužo seniūnija | Išlaužas |
| Meškapievio | Ašmintos seniūnija | Ignacava |
| Naujosios Ūtos | Naujosios Ūtos seniūnija | Naujoji Ūta |
| Prienų | Prienų miesto seniūnija | Prienai |
| Šilavoto | Šilavoto seniūnija | Šilavotas |
| Verknės | Jiezno seniūnija | Jieznas |

Literatūra
----------

* Prienų krašto miškai ir žmonės / Generalinė miškų urėdija prie Aplinkos ministerijos, VĮ Prienų miškų urėdija, Lietuvos miškų institutas (sud. Rimvydas Gabrilavičius). – Kaunas: Adaksita, 2005. – 226 p.: iliustr. – ISBN 9955-631-10-4

Nuorodos
--------

* Prienų miškų urėdijos tinklalapis Archyvuota kopija 2016-02-16 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°03′55″š. pl. 23°22′09″r. ilg.﻿ / ﻿55.0653°š. pl. 23.3692°r. ilg.﻿ / 55.0653; 23.3692

|  Paežerėlių Šv. Angelų Sargų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paežerėliai (Šakiai) |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1860 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Angelų Sargų bažnyčia.*
**Paežerėlių Šv. Angelų Sargų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paežerėlių kaime, 2,5 km į vakarus nuo Kriūkų, kairiajame Nemuno krante. Istoristinė, turi neoklasicizmo bruožų.

Istorija
--------

Marijos skulptūra ant kapo bažnyčios šventoriuje
Sviatošino (Kriūkų) dvaro savininkas iki 1822 m. pastatė koplyčią ir kunigui išlaikyti paskyrė 30 margų žemės. Kunigo Jono Akelevičiaus prašomas, dvaro savininkas Mielžinskis 1860 m. pastatydino dabartinę mūrinę bažnyčią. Po 1863 m. sukilimo Rusijos imperijos administracija pradėjo vis labiau varžyti katalikų tikėjimą, todėl 1872 m. Seinų vyskupui buvo duotas nurodymas Paežerėlių bažnyčią uždaryti. Net 35-erius metus, iki 1907 m. Paežerėliuose kunigo nebuvo. Retkarčiais čia mišias aukodavo Žemosios (Fergiso) Panemunės kunigai. Kilus grėsmei, kad Paežerėlių bažnyčia gali būti perduota marijavitams, o vėliau dar ir Sviatošino sentikiams, kaimo žmonės ir grafienė Ona Mielžinskienė kreipėsi į Seinų vyskupijos valdytoją prelatą Juozą Antanavičių, kad paskirtų bažnyčiai kunigą. Prašymas buvo patenkintas.

1918 m. įkurta parapija, 1920–1925 m. vadinta Žuklijais.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neoklasicizmo bruožų, stačiakampio plano, dvibokštė, su žemesne ir siauresne pusapvalia apside. Šventoriaus tvora medinių statinių, su mūriniais stulpais. Jame stovi varpinė, vertinga skulptūra „Nukryžiuotasis". Yra liaudies tapybos kūrinių.

Šaltiniai
---------

* Parapijos informacija
| **Jūratė Elena Norvaišienė** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. rugpjūčio 19 d. (87 metai)Lietuva Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Česlovas Norvaiša |
| Vaikai | Neringa |
|  |
| Veikla | gydytoja, šokėja, politinė bei visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Kauno medicinos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
 |

**Jūratė Elena Norvaišienė** (g. 1935 m. rugpjūčio 19 d. Kaune) – Lietuvos gydytoja, šokėja, trenerė, Kauno miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1954 m. baigė Kauno 3-ąją mergaičių gimnaziją, 1960 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja terapeutė, nuo 1972 m. medicinos mokslų kandidatė.

1960–1992 m. Kauno medicinos instituto dėstytoja, nuo 1988 m. docentė. Parašė metodinių mokomųjų priemonių, vadovėlių socialinės higienos, sveikatos apsaugos organizavimo temomis, straipsnių socialinės higienos, Lietuvos medicinos istorijos ir kitomis temomis.

Sportinė veikla
---------------

Nuo 1960 m. kartu su Česlovu Norvaiša pradėjo lankyti Kauno profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių Vido Kamačio kursus. 1963–1985 m. su Č. Norvaiša Kauno profsąjungų kultūros rūmų pramoginių šokių ansamblio šokėjai. Kurį laiką Lietuvos estradinio orkestro dainininkė. 1965 m. kartu su vyru – Tarptautinio pramoginių šokių konkurso „Gintarinė pora" iniciatorė. 1967–1974 m. pasaulio ir Europos pramoginių šokių čempionatų dalyvė. 1964–1974 m. Lietuvos sportinių šokių čempionė, 1972 m. I SSRS balinių šokių konkurso Maskvoje nugalėtoja, pelnė apdovanojimų tarptautiniuose sportinių šokių konkursuose. Nuo 1974 m. kartu su Č. Norvaiša – Kauno profsąjungų kultūros rūmų ansamblio „Sūkurys" vadovė ir trenerė, 1975–1989 m. Lietuvos, SSRS, Bulgarijos, Kazachijos pramoginių šokių rinktinių trenerė. Kartu su Č. Norvaiša sukūrė choreografijos dramos spektakliams.

Choreografija
-------------

* Karlsonas ir vėl pokštauja, 1973 m. Kauno dramos teatras.
* Pelenė, 1977 m. Jaunimo teatras.
* Merė Popins, 1977 m. Kauno dramos teatras.
* Prisikėlimas, 1977 m. Šiaulių dramos teatras.

Politinė veikla
---------------

Nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė nuo koalicijos „Vieningas Kaunas".

Įvertinimas
-----------

* 1968 m. Tarptautinės klasės šokėja
* 1974 m. Aukščiausios kategorijos sportinių šokių teisėja
* 1975 m. Tarptautinės kategorijos sportinių šokių teisėja
* 1996 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 2017 m. suteiktas Kauno miesto garbės piliečio vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Norvaišos*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 220
2. ↑  *Jūratė Elena Norvaišienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 519 psl.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-17 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
**Jūratė Marija Kardauskienė** (lenk. *Jurata Kordowska*, g. 1953 m. kovo 28 d. Ožkinių kaime, Punsko valsčius) – Lenkijos lietuvių saviveiklininkų vadovė, Punsko lietuvių kultūros namų direktorė.

Biografija
----------

Gimė ir augo ūkininkų Šliaužių šeimoje. Baigusi Punsko licėjų, įsidarbino Punsko mokyklos raštinėje. Nuo 1972 m. gruodžio 15 d. pradėjo dirbti Punsko lietuvių kultūros namų instruktore. Vadovavo choreografiniam ansambliui „Jotva", kuriame pati šoko 20 metų, ilgus metus buvo Punsko licėjaus ir pagrindinės mokyklos šokių būrelių vadovė. Porą metų vadovavo Punsko kultūros namų dramos būreliui. Padėdavo Klevų, Vaitakiemio ir Vidugirių kaimų vaidintojams, Vidugirių ir Klevų jauniesiems šokėjams.

1984 metų rudenį paskirta Punsko lietuvių kultūros namų direktore. Teko ieškoti vadovus skaitlingiems saviveiklininkų kolektyvams, dirbti kitą organizacinį darbą. Valsčiaus centre Punske pradėti rengti *Klojimo teatrų festivaliai*, *Lenkijos tautinių mažumų saviveiklininkų susitikimai*, *Chorų šventės*, *vaikų ir jaunimo dainų festivaliai „Dainorėlis"*. Repeticijos ir koncertai vykdavo buvusiose Punsko rabino namuose, valsčiaus kaimų klonuose, Punsko mokyklos sporto salėje. Valsčiaus administracijos pastangų dėka buvo pastatyti nauji Punsko kultūros namai. Jiems lėšas aplinkiniuose kaimuose rinko ir J. Kardauskienės vadovaujami saviveiklininkai.

2004 m. Jūratė Kardauskienė išėjo į pensiją, bet ir toliau dalyvauja saviveikloje – dainuoja Punsko chore „Dzūkija".

Įvertinimas
-----------

* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" medalis.

Šaltiniai
---------

* 32-eji metai kaip viena diena (Sigito Birgelio interviu su Jūrate Kardauskiene).
Koordinatės: 55°49′0″ š. pl. 25°40′8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.81667°š. pl. 25.66889°r. ilg.﻿ / 55.81667; 25.66889


| Gačionių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 0,088 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,06 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 4 m |
| Išteka | bevardis upelis |

**Gačionių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 4,5 km į šiaurę nuo Jūžintų. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Gačionių ežero intakas, Šventosios upės baseinas) 1,2 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus - 0,49 km, plotis - iki 0,33 km. Altitudė 116,7 m. Krantai aukštoki, apaugę medžiais ir krūmynais. Kranto linija labai vingiuota. Šiaurinėje pakrantėje stūkso miškas. Rytinėje pakrantėje įsikūrusi dalis Čivylių kaimo, vakarinėje – Kulių kaimas. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **3615**  Gačionys–Lašai . 

Tvenkinys įrengtas 1973 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Fiat 238
**Fiat 238** – furgonas, kuris buvo leidžiamas „Fiat" kompanijos nuo 1969 iki 1983 metų.

Automobilis pirmą kartą buvo parodytas 1967 metais kaip logiškas modelio Fiat 1100T pratęsimas. Automobilio važiuoklės konstrukcija buvo pilnai paimta iš automobilio Autobianchi Primula („Fiat" padalinys).

1974 metais į pamainą 238 modeliui buvo išleistas Fiat 242 su galingesniu benzininiu varikliu, ir pasirinktinai – su dyzeliniu varikliu. Tačiau sekančio modelio išėjimas nepaveikė Fiat 238 populiarumo ir kompanija nusprendė tęsti modelio gamybą. Be to, 242 modelio benzininis variklis buvo pradėtas montuoti ir 238 modeliuose.

1981 metais 238 modelį pakeitė Ducato modelis, tačiau 238 modelis buvo gaminamas iki 1983 metų.

Varikliai
---------

* 1197 kub. cm, benzininis, 43 a.j.
* 1438 kub. cm, benzininis, 45 a.j. (ir 51 a.j. galingumo variantas, skirtas greitajai pagalbai).

Nuorodos
--------

* Atstatytas Fiat 238 Caravan Izraelyje Archyvuota kopija 2012-02-22 iš Wayback Machine projekto.
| Plonė |
| --- |
|  Plonė ties Gedučiais |
| **Ilgis** | 33,2 km |
| **Baseino plotas** | 116,1 km² |
| **Ištakos** | Keliuotiškių kaimo apylinkės |
| **Žiotys** | Yslykis |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Plonė |

**Plonė** (latv. *Plānīte*) – upė šiaurės Lietuvoje (Pakruojo rajone) ir pietų Latvijoje (Bauskės savivaldybėje). Priklauso Lielupės mažųjų intakų baseinui, Yslykio upės kairysis intakas. Įteka 23,1 km atstumu nuo jo žiočių. LR upių klasifikatoriuje – nr. 40010033.

Tėkmė nukreipta į šiaurę. Beveik visame ilgyje vaga sureguliuota, apylinkėse vyrauja atviri dirbami laukai. Vidurupyje kerta kelią  **209**  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys . Yslykį pasiekia Latvijoje, ties Berzių kaimu.

Žymesni intakai: Eglupis, Marginis (kairieji).

Prie Maučiuvio įsikūrusios gyvenvietės: Devynergiai, Degėsiai, Butniūnai, Gedučiai, Staškavičiai, Plonėnas, Didysis Plonėnas (Lietuvoje), Lybešiai, Berziai (Latvijoje).

Upėvardis kildinamas arba nuo žodžio *plonas* („siauras, laibas"), arba nuo *plonas*, latv. *plāns* („asla, grendymas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 262

Nuorodos
--------

* Plonė (*gamtos katalogas*)
| San Isidras*San Isidro* |
| --- |
| *Liepos 9-osios gatvė San Isidre* |
|  |
| 

San IsidrasSan Isidras

34°28′0″ p. pl. 58°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.46667°š. pl. 58.51667°r. ilg.﻿ / 34.46667; 58.51667﻿ (San Isidras (Buenos Airės))Koordinatės: 34°28′0″ p. pl. 58°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.46667°š. pl. 58.51667°r. ilg.﻿ / 34.46667; 58.51667﻿ (San Isidras (Buenos Airės)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | San Isidro partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1706 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 45 190  |
| **Altitudė** | 15 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Isidras |
|  |
| **Kirčiavimas** | San Isi̇̀dras |

**San Isidras** (isp. *San Isidro*) – miestas Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, Didžiųjų Buenos Airių metropolinėje teritorijoje, La Platos pakrantėje, tuoj į šiaurės vakarus nuo Buenos Airių. Partido centras. Stotis prie Mitrės (Buenos Airės–Tigrė) ir Pakrantės geležinkelio linijų. Vystoma popieriaus, keramikos, maisto (mėsos, pieno) pramonė, padangų gamyba.

Kultūra
-------

San Isidras – svarbus turistinis, poilsinis miestas, lankomas daugiausia Buenos Airių gyventojų. Išlikę daug XVIII–XX a. pr. architektūros: neogotikinė Šv. Izidoriaus katedra (pastatyta 1898 m.), geležinkelio stotis (1891 m.), Generolo Puejredono namas (1790 m.), Okampo vila ir kt. Senamiestyje išlikęs akmenų grindinys. Veikia istorijos muziejus, hipodromas (pastatytas 1930 m.; vienas svarbiausių Argentinoje), regbio arena (San Isidras yra vienas svarbiausių regbio centrų Argentinoje; iš čia kilę du pajėgūs regbio klubai – „Club Atlético San Isidro" ir „San Isidro Club").

Istorija
--------

San Isidras pradėjo kurtis XVIII a. pabaigoje. Savivaldą įgijo 1850 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *San Isidro*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
| **Parvulastra parvivipara** |
| --- |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Dygiaodžiai  *( Echinodermata)* |
| Klasė: | Jūrų žvaigždės  *( Asteroidea)* |
| Būrys: | *Valvatida*  *( Valvatida)* |
| Šeima: | *Asterinidae*  *( Asterinidae)* |
| Gentis: | *Parvulastra*  *( Parvulastra)* |
| Rūšis: | *P. parvivipara*  *( P. parvivipara)* |

 |
| Binomas |
| ***Parvulastra parvivipara***Keough ir Dartnall, 1978 |

***Parvulastra parvivipara*** – *Asterinidae* šeimos jūrų žvaigždė, mažiausia žinoma jūrų žvaigždžių rūšis.[1] Užauga maždaug iki 1 cm skersmens. Gyvavedė. Gyvena užliejamose pakrantėse, endeminė Australijos Ero pusiasalio rūšis.

*Parvulastra parvivipara* gyvenimo ciklas ir gyvenimo sąlygos yra labai neįprastas jūros žvaigždėms. Suaugėliai yra save apvaisinantys hermafroditai. Kiaušinėliai inkubuojami gonadose. Planktoninė lervos stadija neegzistuoja arba nepastebėta. Augantys jaunikliai yra kanibalai ir maitinasi kitais embrionais bei smulkesniais jaunikliais.[2] Paaugę išleidžiami į vandenį, kur toliau gyvena tame pačiame baseine, kadangi į kitą baseiną gali patekti tik su potvynio banga.[3] Dažniausiai dauginasi vėlyvą pavasarį ir vasarą, tačiau kai kurie individai – rudenį ir žiemą. Vasarą ir pavasario pabaigoje baseinai būna mažiausi. Manoma, kad tokia dauginimosi sezonų variacija padidina šansus palikuonims išlikti, nes susiklosčius nepalankioms sąlygoms vienu sezonu, dalis jauniklių vis dar gimtų kitu sezonu.[4]

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| Gazliuzb. *Gazli* |
| --- |
| 

GazliGazli

40°07′0″ š. pl. 63°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.11667°š. pl. 63.45000°r. ilg.﻿ / 40.11667; 63.45000﻿ (Gazli)Koordinatės: 40°07′0″ š. pl. 63°27′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.11667°š. pl. 63.45000°r. ilg.﻿ / 40.11667; 63.45000﻿ (Gazli) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Bucharos vilajetas |
| **Rajonas** | Romitano rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 12 268  |
| **Altitudė** | 186 m |

**Gazli** (uzb. *Gazli, Газли*) – miestas Uzbekistane, Bucharos vilajete, Romitano rajone, Kyzylkumo dykumoje, 106 km į vakarus nuo Bucharos. Praeina Bucharos–Nukuso plentas. Svarbus gamtinių dujų gavybos centras, patenkantis į Karakumų naftingojo baseino Gazli telkinio sritį. Dujos slūgso 680–1180 m gylyje, kreidos periodo aleurolituose ir smiltainiuose. Dujotiekiai į Taškentą, Uralą, Rusijos europinę dalį.

Istorija
--------

Gazli įkurtas 1956 m. pradėjus dujų gavybą. Miestas nuo 1977 m. 1976 m. gegužės 17 d. miestą beveik visiškai sunaikino smarkus žemės drebėjimas (7,0–7,3 balo). 1984 m. kovo 20 d. Gazli nuniokojo dar vienas stiprus drebėjimas (7,2 balo).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 105
| San Kristobalio ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Nikaragva Nikaragva |
|  |
| Aukštis | 1745 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2017 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 12°42′0″ š. pl. 87°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.70000°š. pl. 87.00000°r. ilg.﻿ / 12.70000; 87.00000Koordinatės: 12°42′0″ š. pl. 87°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿12.70000°š. pl. 87.00000°r. ilg.﻿ / 12.70000; 87.00000 |

**San Kristobalio ugnikalnis** (isp. *Volcán San Cristóbal*) – aktyvus ugnikalnis šiaurės vakarų Nikaragvoje, Činandegos departamente, į rytus nuo Činandegos miesto. Tai aukščiausias ugnikalnis šalyje (1745 m). San Kristobalis yra jauniausias vulkaninis kūgis 5 ugnikalnių komplekse. Šis kompleksas taip pat vadinamas San Kristobalio vardu. Jį dar sudaro Čonko, Mojotepės, Kasitaso ir La Pelonos ugnikalniai.

San Kristobalio ugnikalnis yra beveik simetriškas, kūgio formos stratovulkanas. Jo kraterio matmenys 500 x 600 m. Ugnikalnis itin aktyvus, nuolat vyksta dujų, pelenų, dulkių išsiveržimai. Nuo 2012 m. gruodžio tęsiasi išsiveržimai ir požeminiai smūgiai.

Nuorodos
--------

* San Kristobalio ugnikalnis. Global Volcanism Program, Smithsonian Institution Archyvuota kopija 2020-11-17 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑
| Linkava |
| --- |
| Linkava prie Rabikių Linkava prie Rabikių |
| **Ilgis** | 36,8 km |
| **Baseino plotas** | 163,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,82 m³/s |
| **Ištakos** | Kėdainių rajonas |
| **Žiotys** | Nevėžis |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Linkava |

**Linkava** – upė Kėdainių ir Panevėžio rajonų teritorijose; kairysis Nevėžio intakas. Prasideda Panevėžio ir Kėdainių rajonų laukų sandūroje, Vaidilų apylinkėse, 4 km į pietryčius nuo Ramygalos. Teka į pietvakarius, nuo Pavermenio – į šiaurės vakarus, įteka ties Krekenava į Nevėžį 98 km nuo jo žiočių.

Linkava šalia Krekenavos
Linkava Varnakalnyje, ties Krekenava
Intakai: Ratlankstis, Žiežmojus, Gilupis, Kreivė (kairieji), Vermenė, Drūlupis, Tiltmedys, Sidzena, Josvainis (dešinieji).

Ilgis 37 km, baseino plotas 163 km². Vaga nuo ištakos iki Tiltmedžio žiočių reguliuota, plotis 6–12 m, vietomis iki 14–22 m, gylis 0,5–3 m, ties Linkaučiais patvenkta. Vidutinis nuolydis 1,06 m/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Vidutinis debitas žiotyse 0,82 m³/s. Žemupys išlikęs beveik natūralus ir nuo Butrimonių priklauso Krekenavos regioniniam parkui (Linkavos hidrografinis draustinis).

Upėvardis kildinamas iš žodžių *linka* („dauba, žemesnė vieta"), *linkis* („įlinkimas, slėnis, įlanka"), *linkti*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Linkava*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 413 psl.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| San Gabriel da Kašoeira*São Gabriel da Cachoeira* |
| --- |
|              |
| *San Gabriel da Kašoeira Negro pakrantėje* |
|  |
| 

San Gabriel da KašoeiraSan Gabriel da Kašoeira

0°07′0″ p. pl. 67°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.11667°š. pl. 67.08333°r. ilg.﻿ / 0.11667; 67.08333﻿ (San Gabriel da Kašoeira)Koordinatės: 0°07′0″ p. pl. 67°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.11667°š. pl. 67.08333°r. ilg.﻿ / 0.11667; 67.08333﻿ (San Gabriel da Kašoeira) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amazonės valstija Amazonė (Brazilija) |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 22 590  |

**San Gabriel da Kašoeira** (port. *São Gabriel da Cachoeira*) – miestas ir savivaldybė šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje, netoli Venesuelos ir Kolumbijos sienų. Miestas yra 852 km į šiaurės vakarus nuo Manauso, prie Negro upės aukštupio.

Savivaldybė
-----------

San Gabriel da Kašoeiros savivaldybė yra viena didžiausių šalyje (109 183 km²), savo plotu lenkianti kai kurias Brazilijos valstijas Gyventojų skaičius – 47 031 (2021 m.).. Daugumą savivaldybės gyventojų (>80 %) sudaro indėnai (banivai, tukano, janomamiai, vananai, hupdai, nadobai ir kt.). Trys indėnų kalbos turi regioninį statusą: banivų, tukanų ir njengatu. Savivaldybės teritorijoje yra La Neblinos nacionalinis parkas, kuriame stūkso aukščiausia šalies viršukalnė Neblina.

Istorija
--------

1761 m. Negro pakrantėje įkurtas San Gabrielio fortas. 1833 m. tapo parapijos centru, o 1893 m. tapo miesteliu. Vėliau fortas buvo sugriautas, o gyvenvietė pateko Barseloso savivaldybės žinion. 1935 m. vėl tapo savarankišku centru.

Lietuviai
---------

San Gabriel da Kašoeiroje ilgą laiką tarp indėnų tukanų dirbo lietuvių kilmės misionierius Kazimieras Bėkšta.

Bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: Amazonas, *citypopulation.de*
| San Leopoldas*São Leopoldo* |
| --- |
|              |
| *Miestas naktį* |
|  |
| 

San LeopoldasSan Leopoldas

29°45′36″ p. pl. 51°08′49″ v. ilg.﻿ / ﻿29.76000°š. pl. 51.14694°r. ilg.﻿ / 29.76000; 51.14694﻿ (San Leopoldas)Koordinatės: 29°45′36″ p. pl. 51°08′49″ v. ilg.﻿ / ﻿29.76000°š. pl. 51.14694°r. ilg.﻿ / 29.76000; 51.14694﻿ (San Leopoldas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3)------ vasaros: (UTC-2) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Pietų Rio Grandė Pietų Rio Grandė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1824 m. |
| **Meras** | Ary Jose Vanazzi |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 229 678  |
| **Plotas** | 102 km² |
| **Tankumas** (2016) | 2 252 žm./km² |
| **Altitudė** | 15 m |
|  |
|  **Vikiteka** | San Leopoldas |

**San Leopoldas** (port. *São Leopoldo*) – miestas pietų Brazilijoje, Pietų Rio Grandės valstijoje, prie Sinoso upės, Porto Alegrės aglomeracijoje (į šiaurę nuo paties miesto). Per San Leopoldą eina San Paulo–Porto Alegrės plentas. Plėtojama metalo (aliuminio) apdirbimo, odos pramonė. San Leopoldo apylinkėse auginamos bulvės, pupelės, kviečiai, ryžiai, veisiami galvijai, kiaulės. Veikia universitetas, seminarija (protestantų, jėzuitų), istorijos, imigracijos ir kiti muziejai, zoologijos sodas, 3 bažnyčios (pastatytos XIX a. pab. – XX a. pr.). San Leopoldas – svarbus piligrimystės centras.

Istorija
--------

San Leopoldas įkurtas 1824 m. atvykėlių iš Vokietijos ir yra vienas svarbiausių vokiečių kultūros centrų Brazilijoje. Miesto teisės suteiktos 1864 m.

2012 m. vietos vokiečių kalbos tarmė pripažinta viena iš oficialių San Leopoldo kalbų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *San Leopoldas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Britanijos fryzai |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Kilmė** | vietiniai galvijaixOlandijos juodmargiai |

**Britanijos fryzai** – pieninių galvijų veislė išvesta kryžminant vietinius galvijus su Olandijos juodmargiais. Dėl didelio produktyvumo, gero pašarų apmokėjimo ir neblogų mėsinių savybių per pastaruosius 50 metų šios veislės galvijų labai padaugėjo ir dabar jie Didžiojoje Britanijoje sudaro apie pusę visų galvijų.

Pagal kūno sudėjimą Britanijos fryzai yra tarpiniai tarp Olandijos juodmargių ir holšteinų. Šios veislės karvių labai taisyklingas tešmuo, stipri konstitucija, tvirtos kojos. Galvijai ramūs, gerai tinka pramoniniai pieno ir galvijienos gamybai. Spalva juodmarga. Karvės sveria 600–650 kg, buliai – 1000 kg. Prieauglis intensyviai auga. Iš karvių vidutiniškai per metus primelžiama 6000–6500 kg 3,8–3,9 % riebumo pieno. Pastaruoju metu šiai veislei gerinti naudojami holšteinai.

Lietuvoje šios veislės karvių yra nedaug. Buliai buvo naudoti Lietuvos juodmargiams gerinti.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Finansinė pramoninė grupė**, **FPG** – įmonių grupė, privačių kredito įstaigų bei pramonės įmonių susivienijimas tam tikrose ekonomikos šakose ar pošakiuose.

XX a. paskutiniajame dešimtmetyje finansinės pramoninės grupės susiformavo kaip priešprieša ankstesniam biudžetiniam finansavimui ir centralizuotam valdymui atskirose ekonomikos sektoriuose, siekiant „kompleksinio" bei darnaus ekonominio vystymosi, plėtros planinės ekonomikos valstybėse.

FPG vadovai užsiėmė aktyviu lobizmu visuose valdžios sluoksniuose bei lygiuose, darė įtaką ir netgi įsitraukdavo į teisėkūros procesą. FPG įtaka sumažėjo kartu su demokratizacijos plėtra bei visuomenės įtaka verslo procesuose, Rusijoje – su Vladimiro Putino kaip Prezidento reikšmės padidėjimu ir teisėsaugos institucijų veikla.

Stambiausios FPG Rusijoje (1996–2002)
-------------------------------------

* Менатеп/ЮКОС, lyderis – Michailas Chodorkovskis. Sritys – naftos gavyba ir naftos perdirbimas, mineralinės žaliavos, IT, finansų sektorius.
* Lukoil.
* Interros.
* Evraz. Sritis – juodoji metalurgija.
* Alfa (grupė).
* Logovaz/Sibneft.

Taip pat skaitykite
-------------------

* STATUS
* UAB „Status finansinė pramoninė grupė"
* Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija
* Finansinė grupė
* Pramoninė grupė
* Finansinis pramoninis lobizmas
* Finansinis pramoninis aljansas
* Finansinis pramoninis bankas
* Finansinis pramoninis holdingas
* Finansinis pramoninis institutas
* Finansinis pramoninis centras
* Finansinis pramoninis klanas
| Bandare Chomeinisبندرامام خمینی |
| --- |
| *Bandare Chomeinio uostas* |
|  |
| 

Bandare ChomeinisBandare Chomeinis

30°25′0″ š. pl. 49°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.41667°š. pl. 49.06667°r. ilg.﻿ / 30.41667; 49.06667﻿ (Bandare Chomeinis)Koordinatės: 30°25′0″ š. pl. 49°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.41667°š. pl. 49.06667°r. ilg.﻿ / 30.41667; 49.06667﻿ (Bandare Chomeinis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Chuzestano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 67 700  |

**Bandare Imamas Chomeinis** (pers. بندرامام خمینی = *Bandar-e Imam Khomeini*) – miestas pietvakarių Irane, Chuzestano provincijoje, 55 km į rytus nuo Abadano, prie Persijos įlankos (Chori Musos užutėkio). 67 700 gyventojų (2002 m.). Bandare Chomeinis Transirano geležinkeliu sujungtas su Kaspijos pakrantėje esančiu Bandare Torkemano uostu. Veikia oro uostas.

Svarbus jūrų uostas. Eksportuojama nafta, gamtinės dujos, maisto produktai, vykdoma žvejyba. Laivų statybos, naftos chemijos, tekstilės, maisto pramonė. Verčiamasi amatais.

Istorija
--------

Iki 1979 m. Irano revoliucijos miestas vadinosi **Bandare Šahpūru**. Vėliau pavadintas ajatolos Ruhola Chomeinio garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bandare Chomeinis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
**Finansai** – terminas, apibrėžiantis metodus, kuriais asmenys ar organizacijos įgyja, sukaupia, kontroliuoja ir naudoja piniginius išteklius per laikotarpį, įvertinant patiriamą riziką.

Asmeniniai finansai
-------------------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Asmeniniai finansai.*
Asmeniniai finansai padeda atsakyti į klausimus:

* Kiek pinigų reikės asmeniui (ar šeimai) įvairiais gyvenimo etapais?

* Kaip įvertinti nelaimingų atsitikimų riziką?
* Kaip šeimos turtas turi būti perduodamas ateinančioms kartoms (testamentas ar paveldėjimas)?
* Kokie bus mokesčiai? Kaip juos sumažinti?

Taip pat galima įvertinti išlaidas mokymuisi, dideliems pirkiniams (nekilnojamam turtui, mašinai), taip pat ilgalaikėms paslaugoms – draudimui, investicijom.

Įmonių finansai
---------------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Įmonių finansai.*
Komercinėse organizacijose finansų institucijos vaidmuo yra teikti finansinius išteklius organizacijos veiklai. Finansų skyriaus vadovo tikslas – teisingai balansuoti tarp prisiimamos rizikos ir įmonės pelningumo.

Paprastai ilgalaikės investicijos (daugiau nei metų trukmės) būtų gaunamos iš akcininkų įnašų bei ilgalaikių kreditų, dažniausiai obligacijomis. Pagal tai, kaip kokia pinigų dalis skolinta, kokia sunešta akcininkų, turime įmonės kapitalo struktūrą. Trumpalaikės kreditai (iki metų) paprastai gaunami iš bankų.

Obligacijų rinkoje, skolininkai savo įsipareigojimą pasiūlo įsigyti obligacijos forma. Skolininkas už tai gauna pinigus, taip pat įsipareigoja sumokėti obligacijos vertę bei palūkanas. Obligacijos pirkėjas turi teise ją parduoti, todėl realus naudos gavėjas gali pasikeisti. Obligacijos leidžia skolintojams greitai atgauti savo pinigus paprasčiausiai parduodant obligaciją.

Kita įmonės finansų departamento darbo dalis susijusi su tikslu pelningai investuoti gautą kapitalą taip, kad jo vertė augtų. Investicijų valdyme, reikia nuspręsti, *ką*, *kaip* ir *kada* investuoti. Atsakant į klausimus, reikia įvertinti:

* Tikslus, terminus, riziką, mokesčius;
* Strategiją (aktyvią arba pasyvią);
* Efektyvumą.

Dažnai finansinis valdymas painiojamas su įmonės finansų apskaita. Finansinis valdymas – tai prognozės, finansinė apskaita – tai tam tikra duomenų apdorojimo metodika. Finansinio valdymo sprendimai priimami remiantis finansinės apskaitos rezultatais.

Viešieji finansai
-----------------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Viešieji finansai.*
Valstybės, valstijos, apskrities, miesto finansai priskiriami viešųjų finansų kategorijai.
Jie padeda įvertinti:

* Viešųjų poreikių tenkinimo išlaidas;
* Gaunamą naudą;
* Finansavimo eigą;
* Finansavimo šaltinius.

Vikižodynas
|  |
| --- |
| Ilinojaus universitetas Urbanoje-Šampeinėjeangl. *University of Illinois at Urbana-Champaign* |
|  |
| Įkurtas | 1867 m. |
| Tipas | Viešasis |
| Rektorius | Stenlis Ikenberisnuo 2010 m. sausio 1 d. |
| Darbuotojų | 8085 (2008 m.) |
| Studentų | 41 495 (2008 m.) |
| Vieta | Urbana, Šampeinė, Ilinojus, JAV |
| Svetainė | illinois.edu |

Universiteto simbolis Alma Mater
**Ilinojaus universitetas Urbanoje-Šampeinėje** (angl. *University of Illinois at Urbana-Champaign*) – vienas iš Ilinojaus universiteto savarankiškų universitetų Urbanoje ir Šampeinėje. Daugiau kaip 8000 dėstytojų, 41 495 studentų.

Struktūra
---------

Ilinojaus universitetas Urbanoje-Šampeinėje (iki 1885 m. Ilinojaus pramonės universitetas) įsteigtas 1867 m. yra Ilinojaus universiteto centras. Jį sudaro:

* Žemės ūkio, prekybos ir aplinkos studijų
* Praktinio valdymo koledžas
* Verslo koledžas
* Komunikacijos koledžas
* Švietimo koledžas
* Inžinerijos koledžas
* Humanitarinių ir socialinių mokslų koledžas
* Taikomųjų ir vaizduojamųjų menų koledžas
* Teisės koledžas
* Medicinos koledžas
* Veterinarijos koledžas
* Aviacijos institutas
* Darbo ir visuomeninių santykių institutas
* Socialinio darbo mokykla
* Bibliotekininkystės ir informacijos mokslų mokykla

Šio universiteto bibliotekoje saugoma daugiau kaip 10 mln. tomų dokumentų, iš jų 3 mln. mikrokopijų, daugiau kaip 113 000 garso įrašų, apie 100 000 periodinių leidinių. Veikia meno ir architektūros muziejai, galerijos. Unversitetas turi stiprias krepšinio ir Amerikietiško futbolo 'Fighting Illini' komandas.

Žmonės
------

Universitete dėstė
* Elijas Džeimsas Koris, chemikas, Nobelio chemijos premijos laureatas
* Leonas Neilas Kuperis, fizikas teoretikas, Nobelio fizikos premijos laureatas

Lietuviai
---------

Universitete dirbo
Egidijus Aleksandravičius, Meilutė Indreikaitė-Biskienė, Milda Budrienė, Marija Aldona Gaižutienė, Arūnas Gasparaitis, Gintaris Kaklauskas, Violeta Kelertienė, Vladas Litefskis, Rūta Marcinkevičienė, Jonas Gediminas Marčiukaitis, Elena Moncevičiūtė-Eringienė

Universitete studijavo
Vytautas Germanas, Antanas Grina, Bronius Juodelis, Romualdas Kašuba, Albertas Jonas Kerelis, Alfredas Kleinaitis, Vida Krištolaitytė, Juozas Manelis, Leonas Antanas Maskoliūnas, Vytautas Palčiauskas, Feliksas Palubinskas, Maušas Erdmanas.

Universito sportininkai
Ričardas 'Dick' Butkus,

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilinojaus universitetas Urbanoje-Šampeinėje*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 773 psl.

Koordinatės: 40°6′37.94″ š. pl. 88°13′42.28″ v. ilg.﻿ / ﻿40.1105389°š. pl. 88.2284111°r. ilg.﻿ / 40.1105389; 88.2284111

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ilinojaus universitetas Urbanoje-Šampeinėje** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |