recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Aigvestortes i Estani de Sant Maurisio nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Sant Maurisio ežeras Sant Maurisio ežeras |
| **Vieta:** | Ispanijos vėliava Ispanija (Katalonijos vėliava Katalonija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Lerida |
| 

Žemėlapis rodantis Aigvestortes i Estani de Sant Maurisio nacionalinis parkas vietą.Aigvestortes i Estani de Sant Maurisio nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 42°35′13″ š. pl. 0°58′28″ r. ilg.﻿ / ﻿42.58694°š. pl. 0.97444°r. ilg.﻿ / 42.58694; 0.97444Koordinatės: 42°35′13″ š. pl. 0°58′28″ r. ilg.﻿ / ﻿42.58694°š. pl. 0.97444°r. ilg.﻿ / 42.58694; 0.97444 |
| **Plotas:** | 141 km² |
| **Įkurtas:** | 1955 m. |
| **Valdymas:** | Katalonijos žemės ūkio, gyvulininkystės, žvejybos, miškininkystės, maisto ir aplinkos departamentas |
|  **Vikiteka:** | Aigvestortes i Estani de Sant Maurisio nacionalinis parkas |

**Aigvestortes i Estani de Sant Maurisio nacionalinis parkas** (kat. *Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici*, isp. *Parque nacional de Aiguas Tortas y Lago de San Mauricio*) – saugoma gamtos sritis Ispanijoje, šiaurės vakarų Katalonijoje, Pirėnų kalnuose. Tai vienintelis Katalonijos nacionalinis parkas. Įsteigtas 1955 m.

Parkas apima Katalonijai priklausančią Pirėnų kalnų pusę, iškilęs 1600–3000 m aukštyje, o aukščiausia vieta (Pietų Besiberio k.) siekia 3017 m. Teritorijoje yra apie 200 nedidelių kalnų ežerėlių, iš kurių svarbiausias Sant Maurisio (Šv. Maurikijaus) ežeras. Parke saugomi būdingi Pirėnų aukštikalnių ir priekalnių kraštovaizdžiai, retų ir saugomų rūšių buveinės (kurtinys, tundrinė žvyrė, kilnusis erelis, palšasis grifas, avėdra, juodoji meleta, kniaukė, lipikas, vandeninis strazdas, gemzė, šermuonėlis, danielius, stirna, įveistas alpinis švilpikas). Veši ąžuolynai, uosynai, bukų, lazdynų giraitės, buksmedžiai, žydi rododendrai; aukštikalnėse auga pušys.

Šalia parko esantis Boi slėnis garsėja senovinėmis romaninėmis bažnyčiomis.

* Aukštikalnės žiemąAukštikalnės žiemą
* Reginys į Sant Maurisio ežerąReginys į Sant Maurisio ežerą
* Sant Nikolau slėnisSant Nikolau slėnis
* Komialso krioklysKomialso krioklys
| **Gytis Norvilas** |
| --- |
| Gimė | 1976 m. gruodžio 24 d. (46 metai)Jonava |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | poetas, vertėjas, redaktorius |
| Organizacijos | Literatūra ir menas |
| Pareigos | vyr. redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| LLTI literatūros premija (2013, 2018 m.) Jotvingių premija (2017 m.) |

**Gytis Norvilas** (g. 1976 m. gruodžio 24 d.) – Lietuvos poetas, vertėjas.

Biografija
----------

1999 m. Gytis Norvilas Vilniaus universitete baigė istorijos teorijos ir kultūros istorijos studijas. Nuo 2011 m. dirba kultūros savaitraštyje „Literatūra ir menas", nuo 2014 m. – vyriausiasis redaktorius. Dirbo Lietuvos ypatingajame archyve.

Kūryba
------

Gyčio Norvilo kūrybai būdingi konkrečiosios poezijos bruožai, verbalinės prasmės praplečiamos vizualia eilėraščio grafika. Siurrealizmo poetikai artimuose eilėraščiuose vaizdas kuriamas pasitelkiant konkrečias buities detales, fotografiškai užfiksuojančias kasdienybės fragmentus, natūralistines žmogaus kūno metaforas. Eilėraščių rinkinius iliustravo savo piešiniais. Pasak Gyčio Norvilo, „eilėraštis turi atimti paskutinę viltį tam, kad žmogus išsigrynintų ir nebeturėtų iliuzijų". Lietuvos kultūrinėje spaudoje paskelbė esė, fotografijų, piešinių. Išvertė folklorinių senovės indėnų, šamanistinių, tuvių tekstų, verčia moderniąją vokiečių poeziją (Hugo Ball, Kurt Schwitters, Oswald Wiener).

Gyčio Norvilo poezija išversta į anglų, gudų, bulgarų, gruzinų, kroatų, latvių, lenkų, rusų, ukrainiečių, vokiečių kalbas.

Bibliografija
-------------

Eilėraščių rinkiniai
* *Akmen-skeltės* (2002 m.)
* *Skėrių pusryčiai* (2006 m.)
* *Išlydžių zonos* (2012 m.)
* *Grimzdimas* (2017 m.)
* *Vėžlys Dūmas* (2018 m.)
* *Akla valtis* (2021 m.)

Įvertinimas
-----------

* Lietuvių literatūros ir tautosakos instituto literatūros premija (2013, 2018 m.)
* Jotvingių premija (2017 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  G. Norvilas: eilėraštis turi atimti paskutinę viltį, lrt.lt, 2018-01-16
2. ↑  Norvilas Gytis, tekstai.lt
3. ↑  *Gytis Norvilas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

"First ScotRail" traukinys Edinburge.
**Škotijos transportas** yra iš esmės gerai išvystytas. Didižiąją dalį infrastruktūros ir plėtros kontroliuoja Škotijos parlamentas.

Geležinkeliai
-------------

Škotijoje yra daug geležinkelių, 29 proc. – elektrifikuoti (palyginus bendrai Didžiojoje Britanijoje – 40 proc.). Didelė dalis traukinių šalyje yra varomi dyzeliniu kuru. Geležinkeliai jungia Škotijos miestus ir Škotiją su Anglija.

Kelių transportas
-----------------

Škotijos kelių tinklas yra labai tankus. Daugiausiai greitkelių yra vidurinėje Škotijoje (*ang. -Central belt*), kur didžiausias gyventojų tankumas.

### Autobusai

Škotijoje gerai išvystytas autobusų transportas. Paskaičiuota, kad net 95 proc. gyvena 5 minučių atstumu pėstute nuo autobusų stotelės.

Vandens transportas
-------------------

Škotijoje dėl jos geografijos ypatumų labai svarbus yra vandens transportas. Labai daug keleivių pervežama keltais. Keltais keliaujama į Škotijai prilausančias salas, pusiasalius bei tarptautiniais maršrutais (daugiausiai į Skandinavijos šalis: Norvegiją, Švediją, Daniją).
Škotija niekada neturėjo plataus kanalų tinklo, kaip, pavyzdžiui, Anglija. Tačiau šalyje yra keletas kanalų, svarbiausi: *Forth and Clyde Canal*, *Union Canal* ir *The Caledonian Canal*. Vandens kanalai daugiausiai naudojami rekreacijai.
**Panevėžio rajono savivaldybės taryba** – Panevėžio rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Vytautas Šeštokas – 1995–1997 m.
* Marijonas Kazys Jočys – 1997–2000 m.
* Alfredas Pekeliūnas – 2000–2004 m.
* Povilas Žagunis – 2004-2023 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Panevėžio rajono taryba 1990–1995 m.
* Panevėžio rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Panevėžio rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Panevėžio rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Panevėžio rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Panevėžio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Panevėžio rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2022-03-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Škumbinis |
| --- |
| Škumbinio vidurupis tarp Libraždžio ir Elbasanio Škumbinio vidurupis tarp Libraždžio ir Elbasanio |
| **Ilgis** | 181 km |
| **Baseino plotas** | 2376 km² |
| **Vidutinis debitas** | 70 m³/s |
| **Ištakos** | Pogradeco rajonas |
| **Žiotys** | Adrijos jūra |
| **Šalys** | Albanija |

**Škumbinis** (alb. *Shkumbini*) – upė vidurio Albanijoje.

Ant upės įrengta keletas nedidelių hidroelektrinių, žemupyje įrengta kanalų sistema. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.

Geografija
----------

Upės ištakos yra į pietryčius nuo Pogradeco, į pietvakarius nuo Ohrido ežero. Iš pradžių kalnuotu slėniu teka į šiaurę. Prie Libraždžio slėnis pasuka į vakarus. Vėlia siaura protaka kerta kalnų grandinę ir prie Elbasanio pradeda tekėti Mizenkės žemuma. Įteka į Adrijos jūrą į šiaurę nuo Karavastos lagūnos ir sudaro savo deltą.

Škumbinio poplūdis būna rudenį ir žiemą, o vasarą – nusenka. Prie upės įsikūrę miestai: Kukiosas, Libraždis, Elbasanis, Cerikas, Pekinis, Rogožinė.

Ekologija
---------

1996 m. Škumbinyje buvo suskaičiuotos 17 žuvų rūšių. Didžąją dalį jų sudaro karpinės žuvys. Upėje gyvena ir daug retų žuvų rūšių.

Kultūrinė riba
--------------

Škumbinio upe eina etnolingvistinė riba pagrindinių albanų dialektų, kurie skiriasi fonetika ir žodynu – toskų ir gegų. Škumbinio riba yra ne tik kalbinė; tai taip pat ir religinė-kultūrinė riba. Piečiau Škumbinio praktiškai nėra katalikų, o į šiaurę, išskyrus didžiuosius miestus, praktiškai nėra stačiatikių.

Toskai visada garsėjo savo atvirumu pasauliui, o šiaurės kalnuose gyvenentys gegai – konservatyvumu. „Škumbinio kultūrinė siena" taip pat jaučiama ir politikoje. Ankstesnysis komunistinis elitas buvo daugiausia iš šalies pietų. Šiaurėje kilo ir pirmieji protestai, kurioje stipriausias pozicijas turėjo pirmojo nekomunistinio prezidento Sali Berišos šalininkai.
Koordinatės: 55°24′10″š. pl. 22°53′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.402867°š. pl. 22.892896°r. ilg.﻿ / 55.402867; 22.892896

|  Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Raseinių |
| **Savivaldybė** | Raseinių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Viduklė |
| **Adresas** | S. Stanevičiaus g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1806 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Kryžiaus bažnyčia.*
**Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Viduklės miestelyje. Architektūros paminklas.

Šventoriuje pastatyta Jėzaus Nazariečio koplyčia.

Istorija
--------

Bažnyčios interjeras
Pirmoji bažnyčia Viduklėje pastatyta apie 1416 m. (viena pirmųjų Žemaitijoje). Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas 1421 m. dovanojo Žemaičių vyskupui 10 Viduklės valsčiaus gyventojų su žeme. 1528 m. bažnyčiai skirta daugiau turtų. Viduklės klebonas oficialiai buvo Žemaičių vyskupas. Parapiją valdė jo skirti administratoriai ir vikarai. Plintant protestantizmui bažnyčia kurį laiką kunigo neturėjo.

1579 m. popiežiaus nuncijus Viduklėje rado vikarą (tada pamokslą lietuviškai pasakė jėzuitas M. Sedkovskis). Nuo 1579 m. veikė parapinė mokykla (minima ir 1632 m. atkurta 1781 m.). Apie 1699 m. pastatyta bažnyčia. Motiejus Beržinskis 1800 m. įsipareigojo pastatyti naują bažnyčią. Ji, baigiama statyti, 1804 m. sudegė.

1806 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1841 m. parapijai priklausė Vadžgirio ir Eržvilko filijos. Klebonas turėjo 3 valakus ir 4 margus žemės. Viduklėje gyveno 3 kunigai. 1940 m. Viduklės parapijai priklausė Paupio ir Žalpių filijos. 

1976–1982 m. klebonavęs Alfonsas Svarinskas buvo suimtas ir nuteistas 7 m. pataisos darbų už pernelyg aktyvią veiklą (pvz. rengdavo religines vakarones). 2017 m. jo atminimui prie šventoriaus vartų pastatytas atminimo ženklas su bareljefu.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Prie jos – 3 tarpsnių varpinė (apatinis – akmenų mūro, viršutiniai – mediniai).

Galerija
--------

* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Smailės kryžiusSmailės kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 1585 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Viduklės Šv. Kryžiaus parapija
* Palaimintoji Barbora-Žagarietė Viduklės Šv. Kryžiaus bažnyčioje
|  |
| --- |
| **Panevėžio suaugusiųjų mokymo centras** |
| [[Vaizdas:|Panevėžio suaugusiųjų mokymo centras herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Panevėžio suaugusiųjų mokymo centras|250px]] |
| **Adresas** | Šiaulių g. 60, Panevėžys |
| **Direktorius(-ė)** | Mindaugas Libikas |
| **Mokinių skaičius** | 162 (2022/2023 m.m.) |
| **Įkūrimo data** | 1993 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 34 |

**Panevėžio suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras** – dieninė, vakarinė ir neakivaizdinė savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Panevėžyje, Šiaulių g. 60, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas suaugusiems. Įstaigos kodas 191817034.

Istorija
--------

Panevėžio žydų gimnazijos pastatas statytas 1900 m. Priklausė miesto žydų bendruomenei, tai liudija ir virš įėjimo išmūryta šešiakampė žvaigždė, kurią bandyta išdaužyti, užtinkuoti. Pastatas dviejų aukštų su mansarda, mūrytas iš gelsvų plytų. Gimnazija veikė iki 1941 m. Karo metais pastate veikė lietuvių gimnazija.

1947 m. liepos 30 d. Vykdomojo komiteto sprendimu pastatas perduotas rusų gimnazijai. 1960 m. rusų vidurinei mokyklai pastatytas naujas pastatas, buvusiame įkelta vakarinė mokykla. Vėliau pastatas perėjo karinio štabo žinion. 1993 m. rugsėjo 1 d. įsteigtas Panevėžio suaugusiųjų mokymo centras. 2008 m. centras persikraustė į buvusį „Gabijos" pagrindinės mokyklos pastatą Šiaulių g. 60.

Direktoriai
-----------

* Birutė Buzienė
* Mindaugas Libikas

Išnašos
-------

1. Suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras
2. ↑  Suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centras

Nuorodos
--------

* Mokymo centro svetainė
| **Gyvatkotis nuosėdis** |
| --- |
| (*Cortinarius trivialis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Nuosėdis  *( Cortinarius)* |
| Rūšis: | Gyvatkotis nuosėdis  *( Cortinarius trivialis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Gyvatkotis nuosėdis** (*Cortinarius trivialis*) – nuosėdinių šeimos nevalgomas grybas.

Išvaizda
--------

Kepurėlė (3-10,5 cm skersmens) iš pradžių kūgiškai iškili, vėliau paplokščia, su plačiu žemu gūbreliu. Luobelė gana lipni, ochros geltonumo arba tamsiai ruda. Kotas cilindriškas tvirtas, viršutinė dalis balkšva, apatinė ruda, su bespalviais lipniais rinkiais. Trama kompaktiška, šviesiai geltona arba rusva, švelnaus skonio.

Augavietė
---------

Šis grybas mėgsta lapuočių miškus.

Sezonas: rugpjūtis–spalis.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (124 psl.) ISBN 9955-573-65-1
**Kalvarijos savivaldybės taryba** – Kalvarijos savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 21 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Kalvarijos savivaldybė įsteigta 1999 m. gruodžio 21 d. Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymo 4, 14 straipsnių papildymo ir 5 straipsnio pakeitimo įstatymo Nr. VIII-1492  pagrindu 2000 m. balandžio 4 d. Pirmieji rinkimai į Kalvarijos savivaldybės tarybą įvyko 2000 m. kovo 19 d. Pirmajame Kalvarijos savivaldybės tarybos posėdyje, vykusiame 2000 m. balandžio 4 d. dalyvaujant 21 tarybos nariui, balsų dauguma Kalvarijos savivaldybės meru išrinktas Jonas Kazys Dzirmeika, mero pavaduotoju – Juozas Vaičiulis.

Merai
-----

* Jonas Kazys Dzirmeika – 2000–2007 m.
* Antanas Burinskas – 2007 m.
* Vincas Plikaitis – 2007–2008 m. ir nuo 2015 m.
* Jonas Ščeponis – 2008–2011 m.
* Valdas Aleknavičius – 2011–2015 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Kalvarijos savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Kalvarijos savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Kalvarijos savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Kalvarijos savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės žinios, 1999-12-24, Nr. 109-3176

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2010-07-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bedalot. *Beda Venerabilis*** |
| --- |
|  |
| Beda |
| Gimė | apie 672 m. |
| Mirė | 735 m. gegužės 25 d. (~63 metai) |
|  |
| Veikla | anglosaksų vienuolis, susijęs su *Wearmouth* ir *Jarrow* vienuolynais (Nortumbrija), teologas ir istorikas, maždaug 40-ies veikalų lotynų kalba autorius. |
|  |
|  **Vikiteka** | Beda |

**Beda** (lot. *Beda Venerabilis – garbingasis* g. apie 672 m. – m. 735 m. gegužės 25 d.) – anglosaksų mokytas vienuolis iš Nortamberlendo. Teologas ir istorikas, maždaug 40-ies veikalų lotynų kalba autorius, Bažnyčios mokytojas.

Už istorinius veikalus Anglijoje jį vadino *istorijos tėvu*.

Visas Bedos gyvenimas aprašytas jo paties penkių tomų veikale Anglijos bažnyčios istorija (*Historia ecclesiastica gentis Anglorum*, kuriame dėstoma Britanijos istorija nuo Julijaus Cezario laikų iki 731 metų. Beda parašė daug Senojo Testamento knygų komentarų, taip pat daugelio bažnyčios šventųjų „biografijas", arba vadinamuosius „šventųjų gyvenimus". Jo darbai daugiausia buvo iš retorikos, biografiniai bei Biblijos komentarai. Taip pat kūrė poeziją.

Į *Wearmouth* vienuolyną pateko būdamas 7 metų, 19 metų tapo diakonu, 30 metų įšventintas. Vėliau persikėlė į *Jarrow* vienuolyną (Nortumbrija), kur praleido likusį gyvenimą kaip vienuolis ir kaip mokslininkas.

Iš jo darbų akivaizdu, kad buvo eruditas, mokėjo graikų ir hebrajų kalbas, žinojo klasikinius Plinijaus, Vergilijaus, Lukrecijaus, Ovidijaus ir Horacijaus kūrinius, taip pat išmanė astronomiją, matematiką ir muziką.

Svarbiausi darbai:

* *Historia ecclesiastica gentis Anglorum* – aprašoma istorija nuo Cezario įsiveržimo 55 m. pr. m. e. iki 731 m. e. m. Tai svarbus istorinis šaltinis.
* *De temporum ratione*
* *De rerum natura*

  

Vikižodynas
|  |
| --- |
| Sedlcių geležinkelio stotis |
| Sedlcų geležinkelio stotis 
Sedlcų geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Sedlcos |
| Platformų skaičius | 5 |
| Linijų skaičius | 3 |
| Atidaryta | 1866 m. |

Geležinkelio stotis prieš II pasaulinį karą
Geležinkelio stotis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sedlcių geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Sedlcų geležinkelio stotis** (lenk. *Siedlce stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Sedlcų mieste, rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija, Varšuva-Terespolis geležinkelio linija, *Ostrolenka-Sedlcos geležinkelio linija* ir Palenkės Sokoluvas-Sedlcos geležinkelio linija.

Varšuva-Terespolis geležinkelio linija
--------------------------------------

Nuo stoties iki *Siedlce Zachodnie* stotelės yra 2,8 km ir iki *Siedlce Wschodnie* stotelės 2,6 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

*Siedlce Zachodnie*
**Sedlcos**
*Siedlce Wschodnie*

 |

Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija
---------------------------------------

Nuo stoties iki Stok Lackų geležinkelio stotelės yra 9,4 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Sedlcos**
Stok Lackai

 |

Ostrolenka-Sedlcos geležinkelio linija
--------------------------------------

Nuo stoties iki Borki Sedleckių geležinkelio stotelės yra 8,2 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Borki Sedleckiai
**Sedlcos**

 |

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).

Koordinatės: 52°09′42″ š. pl. 22°16′21″ r. ilg.﻿ / ﻿52.16167°š. pl. 22.27250°r. ilg.﻿ / 52.16167; 22.27250
**Panevėžio rajono taryba** – Panevėžio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Panevėžio rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Panevėžio rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Panevėžio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Panevėžio rajono tarybos deputatai
----------------------------------

* 1. Vincas Breivė
* 2. Stanislovas Budavičius
* 3. Antanas Čepas
* 4. Kazimieras Čepulis
* 5. Vladas Černius
* 6. Kęstutis Deveikis
* 7. Vytautas Rapolas Gritėnas
* 8. Jonas Grucė
* 9. Bronislovas Jablonskis
* 10. Albinas Jacevičius
* 11. Vytautas Kadys
* 12. Vladas Kardokas
* 13. Povilas Karvelis
* 14. Jonas Katinas
* 15. Jonas Kaušakys
* 16. Stanislovas Kinderis
* 17. Stasys Klovas
* 18. Vaclovas Krikščiūnas
* 19. Marijona Kuodienė
* 20. Irena Laucienė
* 21. Stasys Lisanka
* 22. Aldona Liutkevičienė
* 23. Albertas Lukšys
* 24. Algima Markavičienė
* 25. Vytautas Meldaikis
* 26. Jonas Misevičius
* 27. Antanas Mitkus
* 28. Česlovas Ožekauskas
* 29. Antanas Pačekajus
* 30. Marijonas Petraitis
* 31. Vytautas Plačiakis
* 32. Bronius Rankelė
* 33. Laimutis Šarkanas
* 34. Kęstutis Šidlauskas
* 35. Vidmantas Širmulis
* 36. Adolfas Šlekys
* 37. Romas Tolušis
* 38. Zenonas Vaciūnas
* 39. Kęstutis Virgilijus Henrikas Vaičiūnas
* 40. Juozas Vansevičius
* 41. Aleksas Varna
* 42. Jonas Viksva
* 43. Regina Zita Viškelienė
* 44. Petras Zablockis
* 45. Egidijus Zackevičius
* 46. Kazimieras Zdanevičius
* 47. Povilas Žagunis

Veikla
------

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2022-03-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°24′48″š. pl. 23°13′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.41344°š. pl. 23.23092°r. ilg.﻿ / 54.41344; 23.23092

|  Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Kalvarijos savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Kalvarija |
| **Adresas** | Laisvės g. 17 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1840 m. |
| **Stilius** | klasicizmas |

**Kalvarijos Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kalvarijoje, Šešupės kairiajame krante.

Istorija
--------

Priekinis fasadas

  

Triobiuose (taip tada vadinosi Kalvarija) 1705 m. pastatyta bažnyčia (rūpinosi kunigas Jonas Sabaliauskas). Ją pastatydino Mykolas Juozapas Sapiega. 1708 m. miestelyje skirti 4 sklypai: mokytojui, mokyklai, prieglaudai ir vargonininkui. Vėliau klebonijai išlaikyti paskirti 3 valakai žemės. Parapijos reikalams 1721 m. atiduotas Menkupių kaimas. 1728 m. įkurta parapija. Apie 1770 m. kunigas Petras Vimboras bažnyčią pailgino – pristatė 2 bokštus ir prieangį. XVIII a. pab. – XIX a. antrojoje pusėje veikė parapinė mokykla. 1818 m. audra apgriovė bažnyčią.

1838–1840 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1843 m. konsekravo vyskupas Povilas Strašinskis. Iš senosios bažnyčios medžiagos 1838 m. pastatyta klebonija. 1902 m. bažnyčia paplatinta, pristatytos šoninės navos, bokštai. Nuo 1906 m. kas antrą sekmadienį bažnyčioje pradėta giedoti lietuviškai. Lenkiškai kalbantys miestelėnai nuolat trukdė, kėlė riaušes, nuo 1907 m. liovėsi. 1906 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius. 1907 m. įkurta biblioteka-skaitykla. 1908 m. pradžioje įsteigta „Žiburio" pradžios mokykla. Žiburiečiai Kalvarijoje rengdavo viešus lietuviškus vakarus su vaidinimais. Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota.

1935–1942 m. klebonavęs dekanas Mykolas Krupavičius (1885–1970; visuomenės veikėjas) atnaujino bažnyčią, pastatė suolų, sumūrijo prieglaudą. Nacių valdžia M. Krupavičių už mėginimą užtarti žydus 1942 m. ištrėmė į Tilžę. 1944 m. apgadintos bažnyčios sienos, sulaužyta lubų arka. Klebonas Stanislovas Račkauskas (1908–1982; palaidotas šventoriuje) bažnyčią 1948 m. suremontavo, išdažė, o iki 1959 m. išlygino sienas.

Architektūra
------------

Bažnyčia klasicistinė, stačiakampio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.sena
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vidurinis nervas**
**Vidurinis nervas** (lot. *nervus medianus*) – mišrus petinio rezginio nervas.

Kelias
------

Jis prasideda dviem šakelėmis nuo medialinio ir lateralinio pluoštų. Žaste eina greta su žastine arterija. Alkūnės duobėje jis yra tarp dvigalvio žasto raumens ir apvaliojo nugręžiamojo raumens, pridengtas dvigalvio žasto raumens aponeurozės. Šios duobės apačioje nervas palenda po paviršiniu pirštų lenkiamuoju raumeniu ir toliau leidžiasi dilbio vidurine vaga. Priėjęs riešą, vidurinis nervas įlenda į riešo kanalą. Patekęs į delną skyla į galines šakas.

Inervacija
----------

Žaste vidurinis nervas nesišakoja. Alkūnės duobėje atsiskyrusios sąnarinės šakutės keliauja į alkūnės sąnarį. Dilbio srityje atsišakojęs priekinis tarpkaulinis nervas (lot. *n. interosseus anterior*) inervuoja dilbio priekinės grupės giliuosius raumenis (išskyrus gilųjį pirštų lenkiamąjį raumenį). Dar dilbyje atskyla plonos raumeninės šakutės į dilbio priekinės pusės paviršinio sluoksnio raumenis (išskyrus lenkiamąjį riešo alkūnės raumenį), o apačioje prasideda plona delninė šaka, kuri inervuoja nykščio pakylos ir delno vidurinės dalies odą. Delno galinės šakos inervuoja I, II, III, IV pirštų šoninės pusės viso delninio ir iš dalies nugarinio paviršiaus odą.
| Pučkalaukio pilkapynas |
| --- |
|  |
| 

Pučkalaukio pilkapynasPučkalaukio pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°51′25″ š. pl. 25°27′2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.85694°š. pl. 25.45056°r. ilg.﻿ / 54.85694; 25.45056Koordinatės: 54°51′25″ š. pl. 25°27′2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.85694°š. pl. 25.45056°r. ilg.﻿ / 54.85694; 25.45056 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Nemenčinės seniūnija |
| Plotas | 3–4 ha |
| Naudotas | VIII–IX a. |
| Tirtas | 1936 m. |
| Registro Nr. | A1265P / AR1460 / 5670 |

**Pučkalaukio pilkapynas** – pilkapynas Aukštaitijoje, Pučkalaukio kaime šalia Nemenčinės, prie plento  **108**  Vievis–Maišiagala–Nemenčinė .

Užima 3-4 ha. 45 pilkapiai (34 į pietvakarius, 11 į šiaurės rytus nuo elektros perdavimo linijos). 5-30 m viens nuo kito. Sampilai nuo 8-10 m iki 10-15 m skersmens (vieno pilkapio skersmuo 18 m), nuo 0,2-0,5 m iki 1,0 m aukščio. Didesnių sampilų pagrindus supa pailgos duobės. Pilkapyno pietvakarinės dalies sampilai lėkšti. Dalis pilkapių buvo suardyta tiesiant kelią (nuardyta dauguma akmenų vainikų; akmenys panaudoti keliui tiesti) ir elektros perdavimo liniją.

Padėtis
-------

Pučkalaukio pilkapynas yra apie 1 km į šiaurės vakarus nuo Nemenčinės bažnyčios, 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Nemenčinės kapinių, ~0,1 km į vakarus nuo kaimo vakarinių sodybų, ~0,2 į šiaurę nuo Neries dešiniojo kranto, į šiaurę Nemenčinės-Ažulaukės kelio, miške, Nemenčinės girininkijos 61 kvartalo vidurinėje dalyje, abipus elektros perdavimo linijos.

Istorija
--------

2 pilkapius 1936 m. ištyrė Helena Cehak-Holubovičova. Rado deginitinių kapų. Tyrimų duomenys nepaskelbti. Istorijos ir etnografijos muziejuje išliko lipdytinės keramikos ir žalvarinės antkaklės lankelio fragmentas. 4 pilkapius 1952–1953 ištyrė Istorijos instituto ir Vilniaus universiteto archeologinė ekspedicija (vadovė Regina Kulikauskienė). Šie pilkapiai buvo pilkapyno vidurinėje ir šiaurinėje dalyje. Sampilai buvo iš smėlio ir akmenų. Jų pagrindus juosė akmenų vainikai. Sampilą nuo pagrindo skyrė tamsios su degėsiais žemės sluoksnis. Rasta degintinių kapų (1-4 kapai pilkapyje). Laidota įvairiose sampilo vietose, nuo 0,19x0,19 m iki 0,2x0,8 m dydžio duobutėse (vieną kapą juosė 0,8 m skersmens akmenų vainikas, ant kito kapo buvo padėtas akmuo). Degintų žmonių kaulai išrinkti iš laužavietės ir sudėti į duobutes (tik viename kape rasta anglių ir degėsių priemaišų), įkapės dažniausiai apdegusios (tik viename kape nerasta įkapių), buvo dedamos virš kaulų. Vyrų kapuose rasta ginklų (įveriamasis ietigalis, įmovinių ietigalių, siauraašmenis pentinis kirvis, peilių), aprangos reikmenų (diržo sagtis, žalvarinių apkalėlių), moterų – papuošalų (žalvarinė balnelinė ir vytinė antkaklė, pastorintais galais apyrankių, įvijų, cilindrėlių, mėlyno stiklo karoliukų), darbo įrankių (geležinių peilių, ylų, molinių verpstukų). Tirti pilkapiai VIII-IX amžiaus, būdingi rytų Lietuvai. Radiniai (62 daiktai) laikomi Istorijos ir etnografijos muziejuje. 1979-aisiais pilkapyną žvalgė MMT.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 5670 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sekhmechas** |
| --- |
| Egipto faraonas |
|  |
| Trečioji Egipto dinastija |
| Mirė | 2643 m. pr. m. e. |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 2649–2643 m. pr. m. e. |
|  |
|  **Vikiteka** | Sechemchetas |

**Sechemchetas** (**Sekhmechas,** **Sekhemkhetas**, **Tetis,** m. apie 2643 m. pr. m. e.) – trečiasis trečiosios Egipto dinastijos faraonas. Pagal Manetoną, valdė 7 metus, apie 2649–2643 m. pr. m. e. Manetonas jį vadino Džosertu.

Sechemcheto vardas nebuvo žinomas iki 1951, kai tyrinėjant nebaigtą laiptuotą Sechemcheto piramidę, jos pamatus ir kitas liekanas, Džosero įpėdinio vardą Sakaroje atrado Zakaria Goneimas. Užbaigta Sechemcheto piramidė būtų buvusi didesnė nei Džosero. Manoma, kad jos statymui vadovavo Imhotepas, garsusis Džosero architektas, statęs ir Džosero piramidę. Mirus Sechemchetui piramidė liko nebaigta. Dabartiniu metu piramidės vieta yra į pietvakarius nuo Džosero komplekso, didžioji jos dalis slepiasi po smėlio kopomis, todėl yra žinoma Palaidotosios piramidės vardu.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Trečioji dinastija**
Nebka →
Džoseras →
Sechemchetas →
Khaba →
Nebkara → 
Hunis |

 |
| Folkloro ansamblis „Jorija" |
| --- |
|  |
| **Globėjas** | Kėdainių kultūros centras |
| **Trumpinys** | „Jorija" |
| **Tipas** | Saviveikla |
| **Įkurta** | 1977 m. |
| **Vieta** | Kėdainiai |
| **Vadovas (-ė)** | Regina Lukminienė |
| **Svetainė** | Ansamblis „Jorija" |
|

**„Jorija"** – Kėdainių kultūros centro folkloro ansamblis, daugiausiai puoselėjantis Aukštaitijos regiono etninę kultūrą ir paveldą, atliekantis Kėdainių krašto liaudies dainas.

Istorija
--------

Folkloro ansamblis veiklą pradėjo Mikalojaus Daukšos viešojoje bibliotekoje 1977 m. Jo vadove buvo Janina Matulienė. 2007 m. lapkričio 24 d. kolektyvas šventė kūrybinės veiklos trisdešimtmetį. Per tris dešimtmečius ansamblis įsitvirtino ne tik krašto, bet ir šalies etninės kultūros sklaidos darbe.

Veikla
------

„Jorija" aktyviai dalyvauja rajono bei Respublikos koncertinėje ir edukacinėje veikloje. 2000 m. darytas įrašas ir reportažas Lietuvos radijuje, įvairių liaudies dainų (darbo, karo, jaunimo, vestuvių, vaikų) įrašyta kompaktinėje plokštelėje „Margi dvarai" (2005 m.). Kolektyvas yra visų rajoninių ir respublikinių Dainų švenčių dalyvis. Dalyvavo tarptautiniame folkloro festivalyje „Saulės žiedas" Šiauliuose, respublikinėje folkloro ansamblių šventėje Kupiškyje, tarptautiniame folkloro festivalyje „Baltica" Vilniuje. Kita koncertinė veikla:

* 1978 m. dalyvavo LTV liaudies dainų festivalio laureatų koncerte,
* Pasaulio lietuvių dainų šventėse: 1994, 1998, 2003, 2007, 2009 m.
* Tarptautiniuose folkloro festivaliuose „Baltika" (1996, 2002, 2005 m.),

„Vai žiba žiburėliai"(1998 m.), festivalyje Lenkijoje (2001 m.),

* 1989 m. dalyvavo Baltijos kelyje,
* 1999 m. koncertavo LR Seime,
* 2004 m. – LRT laidoje „Gero ūpo",
* 2007 m. – tarptautiniai festivaliai „Atataria lamzdžiai" (Kaunas), „Lingaudala. Kupos kelias" (Kupiškis).

Nuorodos
--------

* Folkloro ansamblis „Jorija"
| Kalvelių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2022-10-28* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Kalvelių herbas** – vienas Kalvelių kaimo ir seniūnijos (Vilniaus rajonas) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo simboliai atspindi kalvystės ir Žolinių tradicijas. Tuo pačiu šis herbas priklauso kalbančiųjų herbų grupei, t. y. kaltinis kryžius siejasi su vietovės pavadinimu.

Simbolika
---------

Herbo lauke esančių heraldinių figūrų spalvos – raudona, auksas ir sidabras. Raudona spalva reiškia drąsą, narsą ir meilę. Auksas simbolizuoja protingumą, kilnumą. Sidabras heraldikoje reiškia dorumą, turtą, skaistumą ir vandenį.

Herbe pavaizduoti trys kryžiai simbolizuoja tris bažnyčias (Šumsko Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia, Kalvelių Dievo Gailestingumo bažnyčia ir Kenos Švč. Aušros Vartų Dievo Motinos bažnyčia). Trys kryžiai simbolizuoja ir trijų kryžių skulptūrą, kuri buvo pastatyta Šumske minint 300-ąsias Šumsko bažnyčios metines.

Gėlės simbolizuoja seniūnijos teritorijoje vykdomą žemės ūkio veiklą. Gėlės reiškia ir Žolinių šventę, kuri yra plačiai švenčiama seniūnijos teritorijoje. Gėlės – gyvybės, derlingumo, atgimimo, grožio, meilės, sėkmės, pagarbos, džiaugsmo simbolis. Penkialapė gėlė – darnos simbolis. Gėlių simbolika yra ir Vilniaus rajono savivaldybės tradicinės verbos elementai.

Herbe paslėpti skaičiai – trys ir penki. Trejetas (kryžiai, spinduliai, lapeliai, gėlių ir kryžiaus kotai) yra tobulumo skaičius. Penketas (gėlė susideda iš penkių žiedlapių) simbolizuoja kūrybiškumą, sveikatą ir meilę.

Istorija
--------

2022 m. spalio 28 d. dekretu Nr. 1K-1153 herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos heraldikos komisija. 2022-08-23, Facebook.com (tikrinta 2022-11-26).
2. ↑  Dar dvi Vilniaus rajono gyvenvietės turės savo herbus. 2022-07-03, Madeinvilnius.lt (tikrinta 2022-11-26).
3. ↑
Jorko Kyšulio pusiasalis
**Jorko Kyšulio pusiasalis** arba ***Keip Jorko pusiasalis*** (angl. *Cape York Peninsula*) – pusiasalis šiaurės rytų Australijoje, šiauriniame Kvynslende, įsiterpęs tarp Karpentarijos įlankos (vakaruose) ir Koralų jūros (rytuose). Šiaurėje užsibaigia Jorko kyšuliu – šiauriausiu Australijos žemyno tašku (jį taip pavadino Džeimsas Kukas 1770 metais, Jorko miesto garbei). Toliau į šiaurę plyti Toreso sąsiauris, skiriantis pusiasalį nuo Naujosios Gvinėjos.

Ilgis ~800 km, plotis iki 600 km, plotas ~325 000 km².

Geografija
----------

Jorko Kyšulio pusiasalio vakaruose plyti lygumos, rytuose – Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio šiaurinė dalis – Geležinis kalnagūbris (aukštis iki 1612 m, Atertono kalnas). Jorko Kyšulio pusiasalio vidurinėje ir pietinėje dalyse – 2 dideli karstiniai rajonai.

Dirva labai nederlinga ir sunkiai dirbama.

Pagrindinės upės: Arčeris, Mičelas, Džilbertas, Normanbis.

Būdingi eukaliptų miškai, rytuose – visžaliai drėgnieji atogrąžų miškai.

Klimatas
--------

Klimatas pusiasalyje tropinis ir musoninis. Drėgnasis metų laikas trunka nuo lapkričio iki balandžio, sausasis – nuo gegužės iki spalio. Temperatūra aukšta – vidutinė nuo 18 iki 27 °C. Temperatūra neviršija 40 ir nenukrenta žemiau 5 °C. Metinis kritulių kiekis viršija 2000 mm.

Ekonomika
---------

Pusiasalio vakarinėje dalyje yra boksito telkinys.

Pagrindines pramonės šakos – turizmas, kasyba, žvejyba ir gyvulininkystė.

Didžiausi miestai: Kernsas, Mariba, Atertonas. Pagrindinis uostas – Port Stiuartas.

Istorija
--------

Jorko Kyšulio pusiasalį 1606 m. pirmasis iš europiečių atrado olandas Vilemas Jansonas. Iki 1770 m. pusiasalis vadintas Karpentarijos Žeme (*Carpentaria Land*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Yorko Kyšulio pusiasalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 204–205
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jorkšyro padėtis Anglijoje
Jorkšyro vėliava
**Jorkšyras** (angl. *Yorkshire*) – istorinė grafystė šiaurės Anglijoje, didžiausia iš visų buvusių Anglijos grafysčių (1991 m. užėmė 11 903 km² teritoriją). 1974 m. Jorkšyras administraciškai padalintas į Šiaurės Jorkšyrą, Pietų Jorkšyrą, Vakarų Jorkšyrą ir Rytų Jorkšyrą. Tačiau Jorkšyras tebeegzistuoja kaip istorinė, kultūrinė, geografinė Anglijos žemė.

Istorija
--------

Jorkšyre senovėje gyveno keltų gentys brigantai ir parisai. Romėnų laikais čia buvo brigantų sostinė *Isurium Brigantum* (dab. Aldboras). Pradžioje keltai su romėnais gyveno taikoje, bet vėliau kilo sukilimas ir 71 m. romėnai užkariavo brigantus. Jie įkūrė įtvirtintą *Eboracum* (dab. Jorkas) miestą, kuris tapo Išorinės Britanijos sostine. Žlugus Romos imperijai, Jorkšyre susikūrė keletas keltų valstybių (Ebrauko, Elmeto karalystės). Iki VII a. kraštą užkariavo anglai ir prijungė prie Nortumbrijos karalystės.

866 m. pakrantėse išsilaipino vikingai ir Jorke įkūrė Jorviko karalystę. Į ją kėlėsi migrantai iš Skandinavijos. Vėliau įsigalėjusi Vesekso karalystė nugalėjo vikingus ir grąžino Jorkšyrą savo vasalinei kunigaikštystei Nortumbrijai. Tačiau skandinavai ir toliau veržėsi į Angliją, ir 1066 m. Viljamas Užkariautojas užėmė anglosaksų valdas. 1069 m. Jorkšyro ir kitų šiaurės Anglijos žemių žmonės sukilo prieš skandinavus, į tai atsakydamas Viljamas Užkariautojas įsakė sunaikinti šiauriečių pasėlius ir kaimus.

Vėliau Jorkšyre pradėjo kurtis abatijos, iškilo miestai. XV a. iš šio krašto kilo Jorkų karališkoji dinastija, kuri Rožių karuose kovojo su Lankasteriais dėl Anglijos sosto. Vėliau iš jų abiejų susidarė Tiudorų dinastija. Anglijos pilietinio karo metais Jorkšyre buvo daug palaikančių tiek karalių, tiek sukilėlius. XVI–XVII a. Jorkšyras tapo svarbiu tekstilės ir anglies pramonės centru.

Geografija
----------

Jorkšyras, palyginus su didžiąja dalimi Anglijos, pasižymi dideliais natūralios gamtos plotais. Šiaurės rytinę regiono dalį užima Jorkšyr Deilzo nacionalinis parkas su Peninų pašlaitėmis, slėniais, viržynais, kriokliais. Kita laukinės gamtos teritorija yra Šiaurės Jorko tyrai, kur plyti dideli viržynų ir pelkių plotai. Svarbiausios upės – Tysas, Donas, Uzas, Sveilas, Juras, Vorfas, Eras.

Svarbiausi miestai: Jorkas, Midlsbro, Šefildas, Donkasteris, Veikfildas, Bradfordas, Lidsas, Kingstonas prie Halo.
| **Lauri Posti** |
| --- |
|  |
| L. Postis 1968 m. |
| Gimė | 1908 m. kovo 17 d.Lietas, Rusijos imperija, dab. Suomija |
| Mirė | 1988 m. kovo 6 d. (79 metai)Helsinkis, Suomija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Helsinkio universitetas |

**Lauris Albertas Postis** (suom. *Lauri Albert Posti*, 1908 m. kovo 17 d. Lietas, Suomijos Didžioji Kunigaikštystė, Rusijos imperija – 1988 m. kovo 6 d. Helsinkis, Suomija) – suomių finougristas, Helsinkio universiteto Baltijos finų kalbų profesorius, akademikas. 1975 m. nuo birželio 13 d. iki lapkričio 30 d. Europos saugumo ir bendradarbiavimo konferencijos posėdžio metu jis ėjo Suomijos švietimo ministro pareigas.

Biografija
----------

L. Postis studijavo tiek Turku, tiek Helsinkio universitetuose, Helsinkio universitete 1942 m. gavo daktaro laipsnį, apgynęs disertaciją apie lyvių kalbos fonetikos istoriją. 4–ajame dešimtmetyje vyko tirti vodų, vepsų ir lyvių kalbas. Studijų metais dirbo Karelijos akademinėje draugijoje, siekusioje prie Suomijos prijungti Rytų Kareliją.

Nuo 1945 m. L. Postis dirbo Suomių filologijos katedros docentu. 1953 m. tapo Helsinkio universiteto Baltijos finų kalbų profesoriumi ir šias pareigas ėjo iki 1971 m.

L. Posčio tyrimas „From Pre-Finnic to late Proto-Finnic" („Nuo prafinų iki vėlyvosios protofinų kalbos") tapo klasikiniu, jame autorius pirmą kartą atskleidė, kad suomių kalbos garsų pokyčiams padarė įtaką germanų kalbos. Tokiu būdu L. Posčio tyrimai padėjo pagrindus Baltijos finų ir germanų kalbų kontaktų tyrimams, kurie vėliau, visų pirma Jormos Koivulehto dėka, suomių kalbos istorijos suvokime padarė revoliuciją. L. Postis tyrė ir Baltijos finų baltizmus.

L. Postis priklausė U. Kekoneno draugų būriui ir 7–ajame dešimtmetyje tapo pagrindiniu suomių kalbotyros organizatoriumi. L. Postis ėjo Helsinkio universiteto Istorinės kalbotyros katedros (dabar Humanitarinių mokslų fakultetas) dekano pareigas ir buvo brandos egzaminų komisijos pirmininkas. L. Postis taip pat atliko svarbų vaidmenį kuriant Suomių kalbos tyrimų centrą. Keijo Lynamos (*Keijo Liinamaa*) vyriausybėje spėjo padirbėti švietimo ministru. Jis buvo Suomijos mokslų akademijos ir Suomijos mokslo draugijos narys.

1966–1970 m. Suomijos ir Estijos žiūrovams L. Postis tapo žinomas kaip antrasis, greta P. Aristės, TV laidos „Naapurivisa" („Kaimynų viktorina") teisėjas (šioje laidoje varžėsi Estijos TSR ir Suomijos komandos).

Bibliografija
-------------

* L. Posčio bibliografija

Išnašos
-------

1. ↑  Ellonen, Leena (toim.): Suomen professorit 1640–2007, s. 562. Helsinki: Professoriliitto, 2008. ISBN 978-952-99281-1-8.
2. 1 2 3  *Kuka kukin on 1978*. Helsinki: Otava. 1978. p. 747. Nuoroda tikrinta 2022-07-18.
3. ↑  Lauri Posti Helsingin yliopisto, Suomen kielen, suomalais-ugrilaisten ja pohjoismaisten kielten ja kirjallisuuksien laitos.
4. ↑  „Hietaniemen johdantokurssi Tarton yliopistoon – kuusi kunniatohtoria, kuusi professoria…". Estofennia. 2012-09-29. Nuoroda tikrinta 2022-07-18.
**Teisės recepcija** – praeities visuomenės ar valstybės teisės normų, principų, teisinių formų perėmimas ir pritaikymas vėlesnėje visuomenėje ar valstybėje. Žymiausia teisės recepcija pasaulyje – Romėnų teisės recepcija. Lietuvoje – TSRS teisės recepcija po Nepriklausomybės atkūrimo.

Romėnų teisės recepcija
-----------------------

Romėnų teisės recepciją palengvino jos universalumas. Viduramžių Europoje galiojo kanonų teisė, papročiai, prekybos teisė, miestų teisė ir kitos teisės sistemos. Romėnų teisė Italijoje taikyta jau nuo XI a. Lietuvos teisei romėnų teisė taip pat padarė įtaką. Didžiausią – Vokietijos teisei (žr. pandektistika, BGB).

Sovietinės teisės recepcija
---------------------------

Itin didelę įtaką Eurazijos teisei padarė TSRS teisė. Ji iki šiol veikia pokomunistinėse valstybėse (tiesa, recepuota, pakeista, atnaujinta). Po Nepriklausomybės atkūrimo Lietuvoje buvo recepuota sovietinė (Lietuvos TSR) teisė. Naujajai teisinei sistemai pagrįstai įstatymai parengti praėjus daugiau nei dešimtmečiui ir įsigaliojo įstojimo į ES išvakarėse (pvz. LR BPK, LR CPK). Ypač ilgai truko administracinės teisės srities reforma. Iki pat 2016 m. gruodžio 31 d. galiojo LR ATPK, kuris 2017 m. sausio 1 d. buvo pakeistas LR ANK (Administracinių nusižengimų kodeksu).
**Laurynas Žakevičius** (g. 1985 m. balandžio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos šokėjas, gatvės šokių choreografas, šiuolaikinio šokio atlikėjas, VšĮ urbanistinio šokio teatro "Low Air" direktorius.

Biografija
----------

Vilniaus kolegijoje baigė socialinės pedagogikos specialybę. Mykolo Romerio universitete studijuoja teisės edukologijos magistrantūroje.

Šokio mokykloje „Low Air" moko hauso ir breiko šokių. Dirba Specialiosios pedagogikos ir psichologijos centre. „Olweus" patyčių prevencijos programos vyriausiasis instruktorius. M. K. Čiurlionio menų mokykloje vedė gatvės ir šiuolaikinio šokio pamokas. Vedė breiko užsiėmimus Kauno nepilnamečių tardymo izoliatoriaus-pataisos namų paaugliams, kai Edukologijos universiteto dėstytojai pakvietė prisijungti prie projekto „Menai kalėjimuose" plėtojimo." Teisėjauja gatvės šokių kovose.

Šiuolaikinio šokio asociacijos narys.

Laimėjimai
----------

Laimėjo ne vieną gatvės šokių turnyrą („Urban Dance", „Kings & Queens" ir kt.) Lietuvoje ir užsienyje (solinėse breiko rungtyse). Prestižiniame tarptautiniame renginyje „Juste Debout" (Suomija) du kartus šoko finaliniuose pasirodymuose.

Apdovanojimai
-------------

2013 m. Auksinis scenos kryžius – choreografams Airidai Gudaitei ir Laurynui Žakevičiui už šokio spektaklius „Kelionė namo" (Urbanistinio šokio teatras „Low Air");

Šeima
-----

Tėvas – elektrikas. Mama pašto skyriaus viršininkės pavaduotoja; skatino sportuoti, nes pati jaunystėje užsiiminėjo lengvąja atletika.
Turi du brolius. Su vyresnėliu Martynu – biofizikos mokslų daktaru – Laurynas šoko breiką vienoje komandoje „Left City 54". Jaunėlis Dominykas studijuoja fotografiją.

Vedęs. Žmona Airida Gudaitė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šokėjų pora: gatvės šokiai – savotiška nusikaltimų prevencijos forma
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterAnthony Harding |
| **Medaliai** |
| Šuoliai į vandenį |
| **Atstovaujant: Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2022 Budapeštas | 3 m sinchr. |
| **Sidabras** | 2023 Fukuoka | 3 m sinchr. |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Roma | 3 m sinchr. |
| **Bronza** | 2019 Kijevas | 3 m sinchr. |
| **Bronza** | 2019 Kijevas | Komanda |
| **Atstovaujant: Anglijos vėliava Anglija**  |
| Sandraugos žaidynės |
| **Auksas** | 2022 Birmingamas | 3 m sinchr. |

**Anthony Harding** (g. 2000 m. birželio 30 d. Aštone prie Laino) – anglų šuolininkas į vandenį, pasaulio ir Europos čempionatų prizininkas.

Biografija
----------

2018 m. jaunimo olimpinėse žaidynėse iškovojo sidabro medalį berniukų šuoliuose nuo 3 m tramplino. 2019 m. Harding laimėjo savo pirmuosius Europos čempionato medalius - bronza 3 m sinchroniniuose šuoliuose bei komandinėje įskaitoje. 2022 m. sportininkas pirmą kartą tapo Europos čempionu. Tais pačiais metais britas pelnė pirmąjį pasaulio čempionatų medalį - sidabrą sinchroniniuose šuoliuose.

2023 m. pasaulio vandens sporto čempionate kartu su Jack Laugher pelnė sidabro medalius vyrų sinchroniniuose šuoliuose nuo 3 m tramplino bei pelnė pakvietimus į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia - Anthony Harding
2. ↑  Laugher and Harding make a splash with World Championship silver

Nuorodos
--------

* WA svetainėje