recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Potamogeton natans** |
| --- |
| Plūduriuojančioji plūdė (*Potamogeton natans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Plukeniečiai  *( Najadales)* |
| Šeima: | Plūdiniai  *( Potamogetonaceae)* |
| Gentis: | Plūdė  *( Potamogeton)* |
| Rūšis: | Plūduriuojančioji plūdė  *( Potamogeton natans)* |

 |

**Plūduriuojančioji plūdė** (*Potamogeton natans*) – plūdinių (*Potamogetonaceae*) šeimos vandens augalų rūšis. Plačiai paplitusi Šiaurės pusrutulio gėlavandeniuose telkiniuose.

Šaknys kuokštinės, stiebas 60-150 cm ilgio, negausiai šakotas. Lapai povandeniniai ir plūduriuojantys, linijiški arba lancetiniai, iki 50 cm ilgio, ilgais lapkočiais. Žiedų ūgliai 4-10 cm iškilę virš vandens paviršiaus, sudaro tankius varpinius žiedynus (ilgis 3-5 cm). Žiedai smulkūs, žali, dvilyčiai. Žydi birželio-liepos mėnesiais. Vaisius – smulkus riešutėlis, ilgai neskęstantis ir galintis toli išplisti. Lengvai dauginasi vegetatyviškai.

Auga stovinčiuose, rečiau lėtai tekančiuose vandens telkiniuose: ežeruose, tvenkiniuose, kūdrose, senvagėse, kanaluose. Dažnas visoje šalyje.

Plūduriuojančiųjų plūdžių sąžalynuose neršia žuvys, varliagyviai, moliuskai. Žalioji masė tinkama laukams tręšti, šerti kiaulėms. Augalu minta žuvys, vandens paukščiai. Didelė plūduriuojančiųjų plūdžių gausa trikdo laivybą valtimis, prisideda prie vandens telkinio pelkėjimo.

* PožymiaiPožymiai
* ŽiedynasŽiedynas
* LapaiLapai
* Tarp plūduriuojančiųjų plūdžių besimaitinantis kikilisTarp plūduriuojančiųjų plūdžių besimaitinantis kikilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Trapa natans**Apsauga: 0(Ex) - Išnykusi/tikėtinai išnykusi rūšis |
| --- |
| Plūduriuojantysis agaras (Trapa natans)Plūduriuojantysis agaras (*Trapa natans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Agariniai  *( Trapaceae)* |
| Gentis: | Agaras  *( Trapa)* |
| Rūšis: | Plūduriuojantysis agaras  *( Trapa natans)* |

 |

**Plūduriuojantysis agaras** arba **vandens riešutas**, **ragotė** (*Trapa natans*) – agarinių (*Trapaceae*) šeimos agarų (*Trapa*) genties augalų rūšis. Taip šį augalą pirmasis pavadino Karlas Linėjus. 

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. 

Viršutinėje dalyje yra keli sustorėję stiebai. Vaisius turi keturis ragelius, kaip žvejybinis kabliukas. Dauginasi riešuto pavidalo kaulavaisiais, kurie dumble išlieka daigūs iki 50-ties metų.

Žydi birželio – liepos mėn. Auga nekalkinguose, gerai įšylančiuose dumblinuose ežeruose. 

Manoma, kad mūsų krašte išnykusi rūšis. XIX a. savaime augo Kilučių ir Veprių ežeruose ir buvo auginamas Širvenos ežere prie Biržų. Vaisių liekanų rasta kelete Lietuvos ežerų bei pelkių poledynmečio nuogulose. Dabar artimiausios radvietės – Latvijoje, Daugpilio apylinkės ežerai. Taip pat įrašytas į Latvijos, Lenkijos, Baltarusijos, Rusijos raudonąsias knygas. Buvo bandyta Lietuvoje šį augalą reintrodukuoti, tačiau nesėkmingai. Išnykimo priežastys neaiškios.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Plūduriuojantysis agaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Sterna caspia** |
| --- |
| Plėšrioji žuvėdra (Sterna caspia)Plėšrioji žuvėdra (*Sterna caspia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Žuvėdriniai  *( Sternidae)* |
| Gentis: | Žuvėdros  *( Sterna)* |
| Rūšis: | Plėšrioji žuvėdra  *( Sterna caspia)* |

 |
| Binomas |
| ***Sterna caspia***Pallas, 1770 |

**Plėšrioji žuvėdra** (*Sterna caspia*) – žuvėdrinių (*Sternidae*) šeimos paukštis. Didžiausias savo gentyje, 127 - 140 cm ilgio sparnai, 48 - 56 cm kūnas ir sveria apie 574 - 782 g. Kojos juodo atspalvio, viršutiniai sparnai pilki, baltos spalvos krūtinė ir kaklas, galvutė juoda su ryškiai raudonu snapu. Garso tembras panašus į garnio.

Šios žuvėdros dažniausiai veisiasi pavasarį ir vasarą prie didelių ežerų, jūrų pakrančių Šiaurės Amerikoje, Europoje, Azijoje, Afrikoje bei Australijoje. Jauniklių inkubacija trunka apie 27 d. Žiemą žuvėdros emigruoja į pietų pakrantes, Indiją ir Pietų Ameriką.

Maitinasi daugiausiai žuvimi, retkarčiais vabzdžiais, kitų paukščių kiaušiniais. Gali skraidyti 60 km nuotoliu nuo savo kolonijos, kad susirastų maisto.

Pasaulyje apytiksliai 50 000 plėšriųjų žuvėdrų, Baltijos jūros pakrantėse 1 400 - 1 475 porų.

* 
* 
* 
* Adult - juvenil.

Nuorodos
--------

* http://www.sdakotabirds.com/ Tinklalapis apie plėšriąsias žuvėdras. (Angl.)
| **Justinas Ankus** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. gruodžio 22 d. (54 metai)Sidnėjus, Australija |
|  |
| Veikla | vargonininkas, chorvedys |

**Justinas Ankus** (g. 1968 m. gruodžio 22 d. Sidnėjuje, Australija) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

1974–1978 m. lankė Šv. Gerardo Carlinforde pradžios mokyklą, 1979–1986 m. Šv. Patricko, Dundas gimnaziją. 1980 m. pradėjo mokytis groti elektriniais vargonais, nuo 1989 m. – ir vamzdiniais pas Sidnėjaus Švč. M. Marijos katedros vargonininką Patra Kneeshawa. 1983–1995 m. vargonininkas ir choro vadovas Šv. Gerardo bažnyčioje Carlinforde (Sidnėjus). 1987–2001 m. Sidnėjaus lietuvių choro „Daina" dirigentas (meno vadovė ir dirigentė Birutė Aleknaitė). Choras gieda bažnyčiose, dalyvauja Australijos lietuvių dainų šventėse ir kituose tautiniuose renginiuose.

Baigė aštuonių skyrių kursą Švč. Trejybės koledžą Misic (Londonas). 1992–1996 m. studijavo Vakarų Sidnėjaus universiteto Komercijos fakultete ir gavo bakalauro laipsnį. 1995–2000 m. vargonininkas ir choro vadovas, 2001–2002 m. vargonininkas, 2002–2003 m. vargonininkas ir choro vadas, 2003–2010 m. muzikos direktorius Corpus Christi katedroje St. Ives (Sidnėjus).

Yra Australijos lietuvių dainų švenčių dirigentas: 1989 m. – Adelaidėje, 1990 m. – Melburne, 1992 m. – Sidnėjuje, 1994 m. – Adelaidėje, 1996 m. – Melburne.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
**Justinas Kulikauskas, Kulys** (1874 m. sausio 12 d. Kupiškis – 1960 m. gruodžio 5 d. Čikaga) – Lietuvos visuomenės veikėjas, knygnešys.

Biografija
----------

Vaistininkas. Knygnešio darbą pradėjo 1889 m. Garšvių knygnešių draugijos narys. Pats vykdavo į Mažąją Lietuvą gauti draudžiamosios lietuvių spaudos. 1893 m. Bitėnuose pas M. Jankų mokėsi spaustuvininko amato. 1894 m. Mažojoje Lietuvoje pirko kilnojamąją spaustuvėlę, kurią įrengė Kupiškyje, 1895 m. perkėlė į Garšvius. Sukūrė kontrafakciją „Aušrai", spausdino šventus paveikslėlius su maldomis lietuvių kalba. 1895 m. policija per kratą motinos namuose Kupiškyje rado 286 tokius paveikslėlius. Vengdamas persekiojimų 1895 m. išvyko į JAV. Gyveno Niujorke, Baltimorėje, Čikagoje, baigė farmacijos mokyklą, įsteigė vaistinę. Buvo JAV lietuvių kultūrinių organizacijų ir akcinių bendrovių, nuo 1913 m. – Lietuvių mokslo draugijos Vilniuje narys. Bendradarbiavo spaudoje, 1898–1899 m. Baltimorėje su kitais leido laikraštį „Nauja draugija". Parašė švietėjiškų knygelių „Šaltinis sveikatos" (1916 m.) ir kitas. 1918 m. įkurtai „Vilniaus universitetui remti draugijai" paaukojo 1000 dolerių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Justinas Kulikauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 216 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Justino Lapio faksimilė iš Šiaulių Šv. Jurgio bažnyčios Inventoriaus. Apačioje – Žemaičių vyskupo Pranciškaus Karevičiaus prierašas
Justinas Lapis 1938 m.
**Justinas Lapis** (1884 m. vasario 26 d. Kapstatuose, Kretingos raj. – 1967 m. balandžio 23 d. Šiauliuose) – kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kunigu įšventintas 1907 m. Iki 1919 m. kunigavo Rusijoje. Grįžęs į Lietuvą paskirtas Šiaulių šv. Petro ir Povilo bažnyčios vikaru. 1919 m. gruodžio 29 d. J.E. Žemaičių vyskupas Pranciškus Karevičius paskyrė pirmuoju Šv. Jurgio bažnyčios rektoriumi, nuo 1923 m. Šiaulių šv. Jurgio parapijos klebonas.

Ilgą laiką buvo Šiaulių miesto tarybos narys, 1931–1940 m. socialinės apsaugos komisijos pirmininkas. Globojo katalikiškas organizacijas, veikė Šiaulių kraštotyros draugijoje.

Vokiečių okupacijos metais padėjo Šiaulių miesto žydams. Išvestus iš geto mažus vaikus pakrikštydavo ir atiduodavo į prieglaudą ar vaikų ligoninę. Jam padėjo buvęs bažnyčios vikaras, berniukų gimnazijos kapelionas Vladas Požėla.

Nuo 1957 m. altarista Šiauliuose. Palaidotas Šiaulių šv. Jurgio bažnyčios šventoriuje.
| **Justina Karpiūtė** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. sausio 21 d.Westville, IL |
| Mirė | 1986 m. balandžio 2 d. (82 metai)Westville, IL – JAV |
|  |
| Veikla | vargonininkė, chorvedė, kultūros veikėja. |

**Justina Karpiūtė** (1904 m. sausio 21 d. Westville, IL – 1986 m. balandžio 2 d. Westville, IL – JAV) – vargonininkė, chorvedė, kultūros veikėja.

Biografija
----------

Nuo aštuonerių metų pradėjo giedoti parapijos chore, baigė muzikos mokyklą.

Nuo 1919 pradėjo vadovauti chorams. Išmokusi vargonuoti, 1924–1973 vargonininkavo ir vadovavo dideliam mišriajam chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Westville. Su choru statė operetes, organizavo koncertus, dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose. Šv. Mišių, mišparų ir procesijų metu choro pasiklausyti suvažiuodavo daug lietuvių ir iš tolimesnių kolonijų.

Nuo 1940 buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narė, ne kartą rinkta Centro valdybos iždo globėja, 1946 įstojo į Vargonininkų sąjungos provincijos skyrių.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Justin Pierre James Trudeau** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1971 m. gruodžio 25 d. (51 metai)Otava, Kanada |
| Sutuoktinis (-ė) | Sophie Grégoire |
|  |
| Veikla | Kanados politikas |
| Pareigos | Kanados ministras pirmininkas (nuo 2015 m.) |
| Partija | Kanados liberalų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Justin Trudeau |
| Parašas |
|  |

**Džastinas Triudo** (angl. *Justin Pierre James Trudeau*), g. 1971 m. gruodžio 25 d. Otavoje) – Kanados politikas, Kanados ministras pirmininkas (nuo 2015 m. lapkričio 4 d.). Kanados liberalų partijos pirmininkas (nuo 2013 m.). vienas jauniausių premjerų Kanados istorijoje.

Biografija
----------

D.Triudo – penkioliktojo Kanados premjero Pjero Triudo vyresnysis sūnus. Baigęs anglų literatūrą Makgilio universitete ir pedagogiką Britanijos Kolumbijos universitete dėstė prancūzų kalbą bei matematiką mokykloje, dirbo radijo laidų vedėju. Viešoje erdvėje išgarsėjo po emocingos kalbos per savo tėvo laidotuves 2000 m.

2007 m. išrinktas Bendruomenių rūmų deputatu nuo Kvebeko. 2011 m. ten pat išrinktas pakartotinai, nors jo partija tuose parlamento rinkimuose neteko pusės turėtų vietų.

2013 m. balandžio 14 d. D.Triudo tapo Kanados liberalų partijos pirmininku, gavęs virš 80 % partijos narių paramą. Jo vadovaujama partija triuškinamai laimėjo parlamento rinkimus (188 vietos iš 338), nutraukdama devynerius metus trukusį S.Harperio vadovaujamų konservatorių valdymą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Charizmatiškojo Justino Trudeau vadovaujami liberalai rinkimuose Kanadoje nušlavė konservatorius (tv3.lt inf.)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Kanados premjeras – saldainiukas iš bokso ringo[neveikianti nuoroda]

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Stephen Harper** | **Kanados ministras pirmininkas**nuo 2015 m. lapkričio 4 d. | Po to:**-** |
| Partijos politinės pareigos |
| Prieš tai:**Michael Grant Ignatieff** | **Kanados liberalų partijos pirmininkas**nuo 2013 m. | Po to:**-** |
| **Lee Shubert** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1871 m. kovo 25 d.Kudirkos Naumiestis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1953 m. gruodžio 25 d. (82 metai)Niujorkas, JAV |
| Tėvas | David Schubert |
| Motina | Katrina Helwitzin |
| Sutuoktinis (-ė) | Marcella Swanson |
|  |
| Veikla | Teatro režisierius |
|  |
|  **Vikiteka** | Lee Shubert |

**Ly Šubertas**, **Levas Šemanskis** (angl. *Lee Shubert, Levi Szemanski*) (1871 m. kovo 25 d. Kudirkos Naumiestyje, Rusijos imperija - 1953 m. gruodžio 25 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės JAV teatro savininkas ir režisierius. Vyriausiasis iš teatrališkosios Šubertų šeimos septynių vaikų.

Biografija
----------

Gimė 1871 m. kovo 25 d. Kudirkos Naumiestyje. Tėvas *David Schubert*, motina *Katrina Helwitzin*. Būdamas 11 metų kartu su šeima emigravo į JAV, kur apsigyveno Sirakiusuose šalia Niujorko. Tėvas buvo alkoholikas, šeima turėjo finansinių problemų, todėl jaunam vaikinui teko eiti į gatvę pardavinėti laikraščius. Kartu su broliais Sam S. Shubert ir Jacob J. Shubert už skolintus pinigus įkūrė teatrą.

Sėkmingai užsiimdami teatro verslu broliai nutarė plėstis Niujorko mieste, kur 1900 m. kovo pabaigoje išsinuomavo patalpas Brodvėjuje ir Manhatane. Jauniausiasis brolis Jacob liko gyventi ir prižiūrėti teatrus Sirakiusuose, o Lee ir Sam išvyko gyventi į Niujorką, kur pradėjo kurti sėkmingiausią XX a. JAV teatrų imperiją, kuriai priklausė Winter Garden Theatre ir Shubert Theatre.

Šubertai teatrus įkurdavo cirko palapinėse, kur pritraukdavo tris kartus daugiau žiūrovų nei tipiniai teatrai. 1910 m. įkūrė *Nepriklausomą Nacionalinių Teatrų savininkų asociaciją*. Lee Shubert buvo kritikuojamas dėl gobšumo, nes jis siekė tiktai pelno, o į paties teatro kokybę ir kultūrą nekreipė dėmesio. Tačiau 1905 m. nutildė kritikus pakviesdamas į savo teatrą prancūzų aktorę Sarah Bernhardt.

Buvo susituokęs su *Marcella Swanson*, su kuria slapta susituokė Vokietijoje 1936 m. liepos 29 d. tačiau išsiskyrė 1948 m. rugsėjį. Dar kartą su savo buvusia žmona susituokė 1949 m. Majamyje. Mirė 1953 m. gruodžio 25 d. Niujorke, palaidotas Šubertų šeimos kape, Salemo kapinėse, Brukline.

Nuorodos
--------

* Šubertų fondas (angl.) Archyvuota kopija 2012-07-28 iš Wayback Machine projekto.;
* Šubertų šeimos biografija (angl.)[neveikianti nuoroda];
* Šubertų organizacijos istorija (angl.);
* Aprašymas apie Lee Shubert kapavietę (angl.);
* Biografija (angl.).

Literatūra
----------

* Hirsch, Foster. The Boys from Syracuse (1998). SIU Press. ISBN 0-8093-2156-4
* "Lee Shubert is Divorced", The New York Times, September 4, 1948, p. 17
* "Lee Shubert Dies in Hospital", The New York Times, December 26, 1953, p. 1

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šubertų biografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sniego patranka *Canmore Nordic Centre* (Alberta, Kanada) slidinėjimo trasoje
Sniego patrankos purkštukai
**Sniego patranka** – įtaisas dirbtiniam sniegui gaminti slidinėjimo trasose, vaikų žaidimo aikštelėse, filmavimo aikštelėse ir kitur.

Įtaisas labai smulkiai purškia vandenį ir jį sušaldo. Sniego patrankas naudoja slidinėjimo kurortai, siekdami pailginti slidinėjimo sezoną. Dalis slidininkų mano, kad sniego patrankomis pagamintas sniegas yra prastesnis, nes nesudaro snaigių, o jo dalelės yra didesnio tankio negu natūralaus sniego.

Sniego patranką 1950 m. išrado ir užpatentavo *Art Hunt*, *Dave Richey* ir *Wayne Pierce*.

Kuriant sniego patrankas, siekiama maksimizuoti pagaminamo sniego kiekį, minimizuoti energijos sąnaudas ir žalingą poveikį aplinkai, pratęsti laikotarpį, kai galima gaminti sniegą.

Veikimo principas
-----------------

Sniego patrankos pagrindinė dalis būna specializuota vandens patranka arba galingas ventiliatorius. Vandens patrankos dideliu slėgiu švirkščia vandenį ir suspaustą orą, o ventiliatorinių patrankų pučiamas oro srautas toli nusviedžia išpurkšto vandens srautą.

Ventiliatorinė sniego patranka paprastai turi purkštukus, pro kuriuos į ventiliatoriaus varomą oro srautą įpurškia vandenį. Papildomi purkštukai išpurškia vandens ir suspausto oro mišinį, kuris atšaldamas (plečiasi ir vėsta suspaustas oras) sudaro smulkius ledo kristalėlius, veikiančius kaip kristalizacijos branduoliai.

Smulkūs migliniai vandens lašeliai susimaišo su ledo kristalėliais ir oro srauto nešami lekia. Jiems belekiant itin smulkiai išpurkštas vanduo garuoja ir jo temperatūra tiek krenta, kad vanduo ima kristalizuotis. Sistema veikia, kai oro temperatūra yra -2 °C ir net 0 °C. Kuo oras šaltesnis, tuo daugiau ir geresnio sniego pagamina sniego patranka. Kai oras yra sausas, tuomet sniegas formuojasi net +4,5 °C temperatūroje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sniego patranka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kuneoit. *Città di Cuneo* |
| --- |
| *Šv. Pranciškaus bažnyčia* |
|  |
| 

KuneoKuneo

44°23′0″ š. pl. 07°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.38333°š. pl. 7.53333°r. ilg.﻿ / 44.38333; 7.53333﻿ (Kuneo)Koordinatės: 44°23′0″ š. pl. 07°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿44.38333°š. pl. 7.53333°r. ilg.﻿ / 44.38333; 7.53333﻿ (Kuneo) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Pjemontas Pjemontas |
| **Provincija** | Kunėjo provincija |
|  |
| **Meras** | Alberto Valmaggia |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 55 714  |
| **Plotas** | 119,9 km² |
| **Tankumas** (2010) | 465 žm./km² |
| **Altitudė** | 534 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 12100 |
| **Tel. kodas** | 0171 |
| **Tinklalapis** | www.comune.cuneo.gov.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Arkangelas Mykolas |

**Kuneo** (it. *Cuneo*), *Kunėjas* – miestas Italijoje, Pjemonte, Kuneo provincijos sostinė. Miestas yra Jūrinių Alpių šlaite, kur Stura di Demontės upė išteka iš Sturos slėnio.

Istorija
--------

Kuneo 1198 m. įkūrė vietiniai, miestą paskelbę nepriklausoma komuna ir išsilaisvinę nuo Asčio vyskupo ir Monferato ir Saluco markizų. Saluco markizas miestą užėmė 1210 m. bet miestiečiai sukilo 1231 m. Šv. Romos imperatorius Frydrichas II pripažino Kuneo laisvu miestu 1238 m. 

1259 m. miestas visam laikui neteko nepriklausomybės, kai norėdamas apsiginti nuo galingų kaimynų prisiekė Neapolio karaliui Karoliui I Anžu, kuris taip pat buvo Provanso grafas. Kartu su Alba Kunėjas buvo pagrindinė Angevinų valda Šiaurės Italijoje. Jų valdymas Kunėjuje, kurį pertraukdavo Saluco, Savojos, Viskončių, Milano laikotarpiai, baigėsi 1382 m. kai miestas atiteko Savojos kunigaikštystei.

Kunėjas buvo svarbi besiplečiančios Savojos tvirtovė, tad dažnai būdavo apgulamas Prancūzijos: pirmąkart 1515 m. Pranciškaus I šveicarų, o po to 1542, 1557, 1639, 1641, 1691 m. ir galiausiai per Austrijos įpėdinystės karą 1741 m. Kunėjas visus kartus atsilaikė. Tik Napoleono laikais prancūzai užėmė Kunėją ir padarė Sturos departamento sostine. Atkūrus Sardinijos karalystę ir suvienijus Italiją Kunėjas tapo Kunėjo provincijos sostine 1859 m.

Miestai partneriai
------------------

* Argentina Santa Fe de la Vera Krusas, Argentina
* Prancūzija Nica, Prancūzija
* Prancūzija Šamberi, Prancūzija

Nuorodos
--------

1. ↑  Kuneo. In.: --- (2006) Pasaulio vietovardžiai.Europa. 2-as leid. Vilnius. 895 p.
*Dickinson* sukūrė ZX81 asmeninio kompiuterio dizainą.
**Rick Dickinson** – britų pramoninis dizaineris.

Sinclair
--------

Nuo 1979 metų gruodžio jis prisijungė prie Sinclair Research kompanijoje. Ten jis sukūrė dizainą ZX80, ZX81, ZX Spectrum ir Sinclair QL asmeninių kompiuterių korpusams ir klaviatūroms. Taip pat sukūrė dizainą TV80 televizoriaus korpusui. *Dickinson* yra pabaigęs Niukaslo politechnikos institutą. Prie Sinclair kompanijos prisijungė dar prieš įgydamas mokslinį laipsnį.

Po Sinclair
-----------

1986 metais jis įkūrė *Dickinson Associates* industrinio dizaino konsultacijos įmonę Kembridže. Tais pačiais metais jis sukūrė dizainą Cambridge Z88 kompiuteriui. 1987 metais jis gavo Amstrad vadovo *Alan Sugar* užsakymą kompanijos pirmojo nešiojamo kompiuterio dizaino koncepcijai.

*Dickinson Associates* taip pat sukūrė *Gizmondo* delninio įrenginio dizainą.

2018 metų balandžio 24 dieną mirė nuo vėžio[1][2].

Nuorodos
--------

* Apie *Rick Dickinson* Planet Sinclair tinklalapyje;
* ZX80 patentas;
* ZX81 patentas;
* ZX Spectrum patentas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
|  |
| --- |
| Richie Hawtin |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1970 m. birželio 4 d. (53 metai) Oksfordšyras, Jungtinė Karalystė |
| Kilmė | Vindzoras, Ontarijas |
| Žanrai | techno, minimal techno, Detroit techno, ambientinė muzika, elektronika |
| Įrašų kompanija | Plus 8, M-nus, NovaMute |
| Svetainė | m-nus.com |

**Ričardas „Ričy" Hautinas** (angl. *Richard „Richie" Hawtin*; g. 1970 m. birželio 4 d.) – Anglijoje gimęs kanadietis elektronikos muzikantas ir didžėjus. Vienas iš antrosios Detroito techno muzikos „Detroit techno" bangos narių XX a. 10-ojo dešimtmečio pradžioje ir nuo tada minimaliosios techno muzikos žanro „Minimal techno" lyderis. Geriausiai žinomas dėl savo pseudonimu „Plastikman" Ibisoje ir visame pasaulyje atliktų kūrinių ir pasirodymų serijos „Enter".

R. Hautinas groja techno setus kompiuteriais ir kitokia specialia įranga. 1990 m. gegužės mėn. su techno muzikos bendražygiu John Acquaviva įkūrė įrašų kompaniją „Plus 8". Kompanijos pavadinimas kilo iš vieno vinilinių plokštelių grotuvo parametro. 1998 m. įkūrė kitą įrašų kompanija „M\_nus Records". 2012 m. vasarą debiutavo su savo pasirodymų serija „Enter" Ibisos klube „Space".
| Beranė*Беране* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

BeranėBeranė

42°50′0″ š. pl. 19°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.83333°š. pl. 19.85000°r. ilg.﻿ / 42.83333; 19.85000﻿ (Beranė)Koordinatės: 42°50′0″ š. pl. 19°51′0″ r. ilg.﻿ / ﻿42.83333°š. pl. 19.85000°r. ilg.﻿ / 42.83333; 19.85000﻿ (Beranė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Beranės opština |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 11 776  |
|  |
| **Tinklalapis** | berane.me |
|  **Vikiteka** | Beranė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bèranė |

**Beranė** (serb. *Беране*) – miestas rytų Juodkalnijoje, Limo upės slėnyje. Savivaldybės (opštinos) centras. Per miestą eina Podgoricos-Mitrovicos plentas, atsišakoja kelias į Andrijevicą. Verčiamasi daugiausia žemės ūkiu, smulkiu verslu, nes po Jugoslavijos žlugimo žlugo ir miesto pramonė. Dabar tai vienas skurdžiausių Juodkalnijos regionu.

Netoli Beranės, Bjelasicos kalnuose, yra vienas svarbiausių dvasinių Juodkalnijos centrų – Džiurdževi Stupovi vienuolynas.

Istorija
--------

Viduramžiais Beranės apylinkės vadintos Budimlia ir buvo svarbus kultūrinis ir dvasinis Raškos regiono centras. 1219 m. įkurtas vienuolynas. 1455 m. miestas užkariautas osmanų. Jugoslavijos socialistinės respublikos laikais (1949–1992 m.) miestas vadintas **Ivangradu** (Ivano Milutinovičiaus garbei).

Sportas
-------

* FK Berane – futbolo klubas;
* Beranės miesto stadionas.

Galerija
--------

* Beranės paplūdimiaiBeranės paplūdimiai
* II pasaulinio karo monumentasII pasaulinio karo monumentas
* Džiurdževi Stupovi vienuolynasDžiurdževi Stupovi vienuolynas

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto svetainė
Makedoniečių kavaleristas su beotiniu šalmu(Aleksandro Makedoniečio sarkofagas; IV a. p.m.e)
**Beotinis šalmas** (angl. *beotian helmet*) – skrybėlės pavidalo senovės Graikijos šalmas.

Šalmo privalumai – neapsunkina kaklo, neužstoja matymo lauko, patogus ilgai dėvėti karštame klimate. Platūs bryliai apsaugo nuo kalavijo smūgio iš viršaus, pridengia kaklą. Senovės Graikijos autorius Ksenfontas, buvęs karvedys, rekomendavo raiteliams naudoti šiuos šalmus ir lenktus kalavijus kopius.

Šalmas atsirado Beotijoje, kuri VI–V a.p.m.e. garsėjo savo kavalerija. Beotų šalmą perėmė Tesalijos gyventojai. Beotinius šalmus naudojo Aleksandro Makedoniečio elitinė sunkioji kavalerija hetairai. Makedonai šalmus puošdavo plunksnų puokštėmis arba uždėtiniais juvelyriškai padarytais vainikais.

Viduramžiais atsirado panašios konstrukcijos šalmai (geležinė skrybėlė, saladas).

Nuorodos
--------

* Beotinių šalmų nuotraukos: [neveikianti nuoroda]
* Casque béotien en bronze Archyvuota kopija 2007-09-01 iš Wayback Machine projekto. (replikos nuotraukos)
* Graikiško Baktrijos karaliaus Eukratido (170–145 n. p.m.e) sidabrinė tetradrachma[neveikianti nuoroda] (Karalius su beotiniu šalmu)
* Piešinys Archyvuota kopija 2014-05-06 iš Wayback Machine projekto.: Aleksandro Makedoniečio kariuomenė forsuoja Graniko upę. Dalis kavaleristų su beotiniais šalmais.
| Vekšės savivaldybėšved. *Växjö kommun* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Švedijos vėliava Švedija |
| **Lenas** | Kronobergo lenas |
| **Administracinis centras** | Vekšė |
| **Vadovas** | Bo Frank |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 78 373 |
| **Plotas** | 1 676 km² |
| **Tankumas** (2007) | 47 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Vekšės savivaldybėVikiteka |

**Vekšės savivaldybė** (šved. *Växjö kommun*) – savivaldybė pietų Švedijoje, šiaurinėje Smolando dalyje, Kronobergo lene. Administracinis centras - Vekšė. Savivaldybės adresas: Kommunhuset, 4 vån, Västra Esplanaden 18, 352 31 Växjö, Sweden.

Valdymas
--------

Kristianstado savivaldybės atstovaujantis organas yra Savivaldybės taryba (Kommunfullmäktige), kas ketverius metus renkama iš 61 nario pagal proporcinę rinkimų sistemą. Vieną dieną renkama savivaldybės taryba, regiono taryba ir Riksdagas (parlamentas). 

Savivaldybės taryba sudaro 15 narių, atstovaujančių visoms į tarybą išrinktoms partijoms, Vykdomąjį komitetą, kuriam pavaldžios visos savivaldybės tarnybos.

Tarybos sudėtis
---------------

2006 m. lapkričio 1 d. išrinktoje taryboje atstovaujama:

Moderata samlingspartiet 16 narių
Centerpartiet 6
Folkpartiet liberalerna 4
Kristdemokraterna 4
Socialdemokraterna 20
Vänsterpartiet 6
Miljöpartiet de gröna 3
Sverigedemokraterna 2

Istorija
--------

1919 m. įkurtos Vekšės rytų pakrantės ir Viekšio žemės komunos. 1940 m. jos sujungtos į vieną. 1952 m. komunų reforma Švedijos savivaldybių skaičių sumažino nuo 2281 iki 816. Vekšės komunoje gyvenviečių skaičius taip pat padidėjo. 1971 m. savivaldybės dar kartą sustambintos, po reformos jų liko 277. 2007 m. Kristianstado savivaldybėje buvo 14 miestų ir kaimų.

Savivaldybės herbu tapo Viekšio herbas, patvirtintas 1939 m. Sidabriniame lauke virš ežero bangų vaizduojamas stovintis Šventasis Zigfridas raudonais drabužiais, laikantis auksinę vyskupo lazdą, o kairėje rankoje auksu tviskančią bažnyčią.

Savivaldybės gyvenvietės
------------------------

Gyvenviečių gyventojų skaičius (2004 m.)

1. Växjö 55,364
2. Rottne 2,252
3. Lammhult 1,747
4. Ingelstad 1,625
5. Braås 1,579
6. Gemla 1,338
7. Åryd 658
8. Åby 432
9. Furuby 375
10. Björnö 240
11. Nöbbele 234
12. Tävelsås 214
13. Vederslöv 155
14. Dädesjö 130

Miestai partneriai
------------------

* Lietuva Kaunas, Lietuva
* Lenkija Šverinas, Lenkija
* Danija Obenras, Danija
* Norvegija Ringerikė, Norvegija
* Norvegija Hionefosas, Norvegija
* Islandija Skagastriondas, Islandija
* Nyderlandai Almerė, Nyderlandai
* Jungtinės Amerikos Valstijos Dulutas, JAV, Minesota
* Jungtinė Karalystė Lankasteris, Didžioji Britanija
* Suomija Lojo, Suomija

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Velfas** |
| --- |
|  |
| Velfas |
| Velfai |
| Gimė | ~778 m. |
| Mirė | 825 m. rugsėjo 3 d. |
| Tėvas | Rutardas |
| Motina | Irmengilda |
| Sutuoktinis (-ė) | Chelviga Saksonietė |
| Vaikai | Rudolfas I,Koradas I vyresnysis, Judit, Emma |
|  |
|  **Vikiteka** | Velfas |

**Velfas** (*Welf; Hwelf; Welf I*; ~778 m. – 825 m. rugsėjo 3 d.) – pirmasis Altdorfo grafas, seniausias žinomas senųjų Velfų giminės atstovas. Pagal kitus duomenis Argengau grafas, Altdorfo ir Ravensburgo senjoras.

Biografija
----------

Tiksliai gimimo data nėra žinoma, pagal vienus šaltinius jis gimė 776 m. pagal kitus – 778 m.
Pagal giminės legendą giminės šaknys veda prie Edekono, kuris Atilos laikais (apie 450 m.) buvo hunų ar skitų vadas, Odoakro tėvas.

Pagal vieną versiją jis buvo Meco grafo Rotardo (*Rothard*; *Ruthard*) ir Irmengildos sūnus.
Pagal kitą versiją jo tėvas buvo Altdorfo valdovas Isembartas II (*Isembart II*), o motina – Hermengarda (*Hermengarde*) iš Karolingų

Velfo valdos buvo Bavarijoje ir Švabijoje.

Velfo žmona buvo Hedviga (*Hedwig*). Jie turėjo šiuos vaikus:

* Judita – Šventosios Romos imperijos imperatorienė, Frankijos karalienė, mirusi 843 m.
* Rudolfas – miręs 866 m.
* Konradas – Paryžiaus grafas, Burgundijos karalių Velfų protėvis.
* Ema (*Hemma*) – Rytų Frankijos karalienė, mirusi 876 m.

819 m. jo dukra Judita ištekėjo už imperatoriaus Liudviko I Pamaldžiojo. Tai leido iškilti Velfų giminei. Vėliau dar viena jo dukra Ema ištekėjo už imperatoriaus Liudviko sūnaus iš pirmosios santuokos Liudviko II, buvusio Bavarijos, vėliau – Rytų Frankijos karaliumi.

Velfas mirė 825 m. rugsėjo 3 d. Tais pačiais metais jo žmona tapo *Chelles* vienuolyno netoli Paryžiaus abate.

Nuorodos
--------

1. ↑  Our Family Genealogy Pages. CAROLINGIANS Hermengarde

* Genealogy Pages. Von ALTDORF Welf, I
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Userkafas** |
| --- |
|  |
| Userkafas |
| Penktoji Egipto dinastija |
| Mirė | 2491 m. pr. m. e. |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 2498 m. pr. m. e. – 2491 m. pr. m. e. |
| Ankstesnis | Šapseskafas |
| Vėlesnis | Sahurė |
|  |
|  **Vikiteka** | Userkafas |

Userkafo piramidės griuvėsiai Sacharos dykumoje
**Userkafas** (**Ogserkeris**, **Veserkafas**, m. 2491 m. pr. m. e.) – pirmasis penktosios Egipto dinastijos faraonas. Valdė 2498 – 2491 m. pr. m. e. t. y. 7 (pagal kitą var. 28) metus. Jo pastatytos piramidės kompleksas Sakaroje skiriasi nuo praėjusios dinastijos savo dydžiu. Jas lyginant aiškiai matosi, kad Userkafo piramidė yra mažesnė. Vietoje to didelis dėmesys skirtas laidotuvių šventyklai, kuri buvo žymiai turtingesnė savo dekoracijomis už iki tol buvusias. Šventyklos kieme pastatyta milžiniška faraono statula.

Manoma, kad jis buvo faraono Sahurės ir Neferirkarės (Kakai) tėvas. Userkafo sostą paveldėjo Sahurė. Kitas variantas, kurį pateikia Vestkaro papirusas, kad pirmieji trys penktosios dinastijos valdovai buvo broliai, Khenkaus I karalienės sūnūs.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Senoji karalystė**
**Penktoji dinastija**
Userkafas → 
Sahurė →
Neferirkarė →
Šepseskarė → 
Neferefrė → 
Niuserė → 
Menkauhoras →
Isesis →
Unas |

 |
| *Dead Can Dance* |
| --- |
|  |
| Dead Can Dance studijinis albumas |
| Išleistas | 1985 m. |
| Žanras | gothic, post-punk, ethereal |
| Trukmė | 51:06 |
| Įrašų kompanija | 4AD/Warner Bros. Records |
| Prodiuseris | Brendan Perry, Lisa Gerrard, John A. Rivers |
| Dead Can Dance chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | ***Dead Can Dance***(1984) | *Spleen and Ideal*(1985) |

 |

**„Dead Can Dance"** – debiutinis iš Australijos kilusios ethereal/gothic grupės „Dead Can Dance" albumas. Išleistas 1984 m.

Albumą įrašė šie muzikantai: Brendan Perry, Lisa Gerrard, Paul Erikson, James Pinker, Scott Rodger ir Peter Ulrich. Albumas „Dead Can Dance" gerokai skiriasi nuo vėlesnės grupės kūrybos – jame dominuoja gotikinio roko, post-punk stilistika, nedaug eterinių, egzotiškų garsų, būdingų vėlesniems albumams[1].

Albumo viršelyje pavaizduota ritualinė kaukė iš Papua Naujosios Gvinėjos, kuri atspindi albumo ir grupės pavadinimą – „miręs gali šokti".

Kūriniai
--------

1. „The Fatal Impact" – 3:21
2. „The Trial" – 3:42
3. „Frontier" – 3:13
4. „Fortune" – 3:47
5. „Ocean" – 3:21
6. „East of Eden" – 3:23
7. „Threshold" – 3:51
8. „A Passage in Time" – 4:03
9. „Wild in the Woods" – 3:46
10. „Musica Eternal" – 3:52

### *Garden of the Arcane Delights*

Toliau pateikti kūriniai išleisti 1984 m. EP *Garden of the Arcane Delights*, tačiau įtraukti ir į albumą:

11. „Carnival of Light" – 3:31
12. „In Power We Entrust the Love Advocated" – 4:11
13. „The Arcane" – 3:49
14. „Flowers of the Sea" – 3:28

Šaltiniai
---------

1. ↑
| De Grėjus |
| --- |
| **Ilgis** | 193 km |
| **Baseino plotas** | 56 720 km² |
| **Ištakos** | Oukoverio ir Nalagaino santaka |
| **Žiotys** | Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Australija |

**De Grėjus** (angl. *De Grey River*) – upė Australijos šiaurės vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje, Pilbaroje. Ilgis 193 km (kartu su Oukoveriu 468 km), baseino plotas 56 720 km².

Prasideda, susiliejus Oukoveriui (*Oakover*) su Nalagainu (*Nullagine*), teka Didžiosios Smėlio dykumos pakraščiu šiaurės vakarų kryptimi, netoli žiočių pasuka į šiaurę ir įteka į Indijos vandenyną apie 70 km į šiaurės rytus nuo Port Hedlando. Sausuoju metų laiku išdžiūsta. Upės slėnyje ganomos avys, galvijai, arkliai. Didžiausi intakai – Šo (*Shaw*) ir Kunganas (*Coongan*), abu kairieji.

Upę 1861 m. atrado ir Karališkosios geografų draugijos prezidento grafo de Grėjaus (*Earl de Gray*) garbei pavadino australų keliautojas Fransis Gregoris (*Francis Gregory*). 1888 m. De Grėjaus slėnyje kūrėsi laikinos aukso ieškotojų gyvenvietės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *De Grėjaus upė*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2022-10-27.
2. 1 2  *De Grey River*, Landgate, Government of Western Australia. Archyvuota 2021-10-21. Nuoroda tikrinta 2022-10-27.
3. ↑  *De Grey River*, Australian Natural Resources Atlas, 2009-05-13. Archyvuota 2008-08-04. Nuoroda tikrinta 2022-10-27.
4. 1 2  *De Grey River*, Britannica.com. Nuoroda tikrinta 2022-10-27.
P. Mondriano paveikslas *Tableau I*, 1921 m. Hagos municipalinis muziejus.
„**De Stijl**" („Stilius") – olandų architektų ir dailininkų avangardinė grupuotė, veikusi 1917–1931 m. Įkurta Leidene abstrakčiosios dailės pradininkų Pito Mondriano ir Teo van Dusburgo kaip reakcija į Amsterdamo mokyklos ekspresionizmą („modernųjį baroką"). Plėtojo neoplasticizmo ir elementarizmo, iš dalies – konstruktyvizmo ir funkcionalizmo idėjas, kurias skelbė „De Stijl" žurnale (leistas 1917–1932 m.). Propagavo visišką abstrakcionizmą ir universalumą, kompozicijas supaprastino į vertikalias ir horizontalias kryptis, stačiakampio formą, naudojo tik pagrindines spalvas – raudoną, geltoną ir mėlyną, taip pat baltą, juodą ir pilką; jas skyrė tiesiomis, dažniausiai juodomis linijomis.

Priklausė dailininkai Bartas van der Lekas (*Bart van der Leck*), Vilmošas Husaras (*Vilmos Huszár*), Žoržas Vantongerlo (*Georges Vantongerloo*), Džinas Severinis, Fridrichas Fordembergė-Gildevartas (*Fridrich Vordemberge-Gildewart*), architektai Jakobas Johanesas Piteris Audas, Geritas Tomas Ritveldas, Robertas van et Hofas (*Robert van’t Hoff*), Janas Vilsas (*Jan Wils*), Kornelis van Esterenas (*Cornelis van Eesteren*), poetas Antonis Kokas (*Antony Kok*) ir kiti. 1924 m. „De Stijl" paliko P. Mondrianas, protestuodamas prieš T. van Dusburgo dėmesį elementarizmui ir įstrižų linijų naudojimą jo darbuose. Grupuotė iširo, 1931 m. mirus T. van Dusburgui.

Grupuotė turėjo įtakos „Bauhaus" mokyklai, moderniosios architektūros (internacionalinio stiliaus) ir abstrakčiosios dailės raidai.

Galerija
--------

* G. Ritveldo „Raudona ir mėlyna kėdė", 1923 m.G. Ritveldo „Raudona ir mėlyna kėdė", 1923 m.
* Pagal „De Stijl" principus G. Ritveldo suprojektuotas Šrioderių namas Utrechte (1924 m.), Pasaulio paveldo paminklas.Pagal „De Stijl" principus G. Ritveldo suprojektuotas Šrioderių namas Utrechte (1924 m.), Pasaulio paveldo paminklas.
* Aubette šokių salės Strasbūre interjeras. T. van Dusburgas (su Ž. Arpu ir S. Toiber-Arp), 1926 m. rekonstrukcija.*Aubette* šokių salės Strasbūre interjeras. T. van Dusburgas (su Ž. Arpu ir S. Toiber-Arp), 1926 m. rekonstrukcija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ter inleiding*, De Stijl, Nr. 1, 1917-06-16. De Digitale Bibliotheek voor de Nederlandse Letteren. Nuoroda tikrinta 2021-12-25.
2. 1 2  *„De Stijl"*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2020-10-27. Nuoroda tikrinta 2021-12-23.
3. ↑  Jurga Grigienė, *Mondriano langas*, Structum, 2014-09-28. Nuoroda tikrinta 2021-12-25.
4. 1 2 3  *De Stijl Art Guide: The History and Influence of De Stijl*, MasterClass, 2021-08-19. Nuoroda tikrinta 2021-12-25.
5. ↑  *De Stijl*, Tate. Nuoroda tikrinta 2021-12-23.
| Veiviržėnų kapinės |
| --- |
| Veiviržėnų kapinės su kapinių koplyčia |
| 

Veiviržėnų kapinėsVeiviržėnų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°35′49″š. pl. 21°48′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.596833°š. pl. 21.810025°r. ilg.﻿ / 55.596833; 21.810025Koordinatės: 55°35′49″š. pl. 21°48′36″r. ilg.﻿ / ﻿55.596833°š. pl. 21.810025°r. ilg.﻿ / 55.596833; 21.810025 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Veiviržėnų seniūnija |
| Plotas | 6,38 ha |
| Naudotas | nuo XIX a. vid. |

**Veiviržėnų miestelio kapinės** – veikiančios civilinės kapinės Klaipėdos rajone, Veiviržėnuose, Taikos gatvėje, 0,5 km į pietus nuo miestelio centro, prie kelio  **4263**  Švėkšna–Daukšaičiai–Veiviržėnai . Pirmosios kapinės užima 2,15 ha, antrosios kapinės – 4,23 ha plotą.

Senieji vartai (nuo koplyčios pusės)
Veiviržėnų Šv. apaštalo evangelisto Mato parapijos  kapinės buvo iškeltos už miestelio, kai caro valdžia uždraudė laidoti Šv. Jurgio senosiose kapinėse miestelyje. Jose iki XIX a. vidurio stovėjo kapinių koplyčia, apie 1866 m. perkelta į naujai atidarytas kapines už miestelio.

Kapinės Kultūros vertybių registre neregistruotos, tačiau yra atskirų registrinių objektų: kapinių koplyčios ir vartų kompleksas, Lietuvos partizanų palaikų perlaidojimo kapavietė (kodas 38314) rytų pusėje, knygnešio Juozapo Jonušio kapas  vidurinėje kapinių dalyje, į pietvakarius nuo koplyčios. Kapinėse palaidoti ne tik partizanai, bet ir keletas kunigų, iš kurių Adomas Razmus – Antano Smetonos klasės draugas Palangoje, 1939 m. pastatęs Veiviržėnų kleboniją, o Ignacijus Butkevičius greičiausiai krikštijo Nepriklausomybės Akto signatarą Jurgį Šaulį.

Kapinių pietvakariuose yra stačiatikių senosios kapinės,  atskirtos lauko riedulių tvora; pietų pusėje, už automobilių stovėjimo aikštelės, – evangelikų liuteronų senosios kapinės. Prie vartų pietrytinėje pusėje stūkso mitologinis Eidukų akmuo.

Palaidoti
---------

* Pranas Lapė (1921–2010), tapytojas, grafikas

Literatūra
----------

* Janina Valančiūtė. *Veiviržėnų istorija*. - 2009. Vilnius: Sapnų sala. ISBN 978-9955-611-44-8.
* Janina Valančiūtė. *Veiviržėnų bažnyčios ir parapijos istorija*. - 2005. Kaunas: Judex. ISBN 9955-581-42-5.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Veiviržėnų kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Klaipėdos rajono kapinės. Veiviržėnų seniūnija[neveikianti nuoroda] *klaipedos-r.lt*
2. ↑  Veiviržėnų parapija *veivirzenuparapija.lt*
3. ↑  35052
4. ↑  1423
5. ↑  38315
6. ↑  Kapinėse – gyva krašto istorija *alkas.lt*
7. ↑  23104
8. ↑  23105
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Bažnyčios turinčios Šv. apaštalo evangelisto Mato titulą.*
Koordinatės: 55°36′01″š. pl. 21°35′59″r. ilg.﻿ / ﻿55.6004°š. pl. 21.5997°r. ilg.﻿ / 55.6004; 21.5997

|  Veiviržėnų šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Gargždų |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Veiviržėnai |
| **Adresas** | Laisvės g. 28 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1769 m. |

**Veiviržėnų šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Veiviržėnų miestelyje, prie kelio  **2202**  Klaipėda–Veiviržėnai–Endriejavas , Veiviržo dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų, vyraujančių baroko bruožų. 

Parapijoje yra Veiviržėnų kapinių koplyčia.

Istorija
--------

Pirmąją medinę bažnyčią 1639 m. pastatydino Rietavo seniūnas. Jai 1639 m. paskirta pyliava nevykdyta. 1641 m. dovanotas žemės sklypas. 1693 m. bažnyčia atstatyta.

1769 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Ji buvo Rietavo parapijos filija. 1795 m. įkurta parapija. Nuo 1804 m. minima parapinė mokykla. Bažnyčiai 1806 m. priklausė Dūdinų kaimas. Bažnyčia 1882 m. atstatyta.

1930 m. audra nugriovė bažnyčios bokštelį, netrukus suremontuotas. 1937 m. sudegė varpinė. 1946 m. pabaigoje suimtas Veiviržėnų vikaras, buvęs Telšių kunigų seminarijos profesorius dr. Kazimieras Olšauskas, nuteistas 10 m. lagerio.

1982 m. liepos 28 d. naktį piktadariai apgadino didįjį altorių.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, vyraujančių baroko bruožų, laužyto stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 7 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi mūrinė varpinė.

Literatūra
----------

* Veiviržėnų bažnyčios ir parapijos istorija (sud. Janina Valančiūtė). - Kaunas: Judex, 2005. - 244 p.: iliustr. - ISBN 9955-581-42-5

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Veiviržėnų šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Veiviržėnų šv. apaštalo evangelisto Mato parapija (vyskupijos inf.)
Koordinatės: 55°13′43″š. pl. 26°19′20″r. ilg.﻿ / ﻿55.2286°š. pl. 26.3222°r. ilg.﻿ / 55.2286; 26.3222


| Kiegeilis |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 0,025 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,73 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Kiegeilis** (arba ***Kiogelis***) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, apie 4,5 km į pietryčius nuo Ceikinių. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,31 km, plotis – iki 0,11 km. Altitudė 166,1 m. Krantai daugiausia aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai, pietryčiuose auga miškelis. Pietuose išteka upelis link Kančiogino ežero (Kančioginos upės baseinas). Šalia įsikūrę Gaspariškės ir Tarosaukos kaimai.

Etimologija
-----------

Manoma, kad vandenvardis iškraipytas iš asmenvardžio \**Kidžgeilis* (plg. pavardė *Kidžius*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 156
| **Galium aparine** |
| --- |
| Kibusis lipikas (*Galium aparine*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( Rubiaceae)* |
| Gentis: | Lipikas  *( Galium)* |
| Rūšis: | Kibusis lipikas  *( Galium aparine)* |

 |

**Kibusis lipikas** (*Galium aparine*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos, lipikų (*Galium*) genties vienmetė žolė. Paplitusi Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje.

Vienmetis, 30-100 cm aukščio žolinis augalas. Šaknis liemeninė, ilga, plona, giliai įsišaknijusi. Stiebas liaunas, gulsčias arba laipiojantis, keturbriaunis. Briaunos apaugusios kabliškais plaukeliais, kuriais augalas gali įsikibti į kitus augalus. Menturiuose po 6-8 lapus, šie taip pat apaugę kabliškais plaukeliais, ypač apatinė pusė, siauri, ilgi, smailūs, viršūnė dygliška. Žiedai smulkūs, balti arba žalsvi ant ilgų žiedkočių, po 3-5 lapų pažastyse. Vaisius iš dviejų tamsiai rudų vaisiukų, apaugusių kabliškai užlenktais gelsvais šereliais. Šiais šereliais vaisiukai prikimba prie gyvulių plaukų ar žmogaus rūbų, ir taip jie platinami. Vienas augalas subrandina 360–1100 sėklų.

Žydi gegužės – spalio mėn. Dažnas visoje Lietuvoje. Auga laukuose, daržuose, dykvietėse, patvoriuose, derlingose neutraliose dirvose.

Gana dažna laukų ir daržų piktžolė. Žolė dažo audinius raudonai, joje taip pat yra fermentų, sutraukiančių pieną. Sėklos kartais vartojamos kaip kavos pakaitalas.

Kibusis lipikas tradicinėje medicinoje turi vaistinę vertę.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 74 psl.

Kibiojo lipiko žiedai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kibusis lipikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kiekybinis tyrimas** – sisteminis empirinis socialinio reiškinio tyrimas, kurio metu pasitelkiamos statistinės, matematinės ar skaičiavimo technikos. Jo tikslas – išvystyti ir pritaikyti matematinius modelius, teorijas ir hipotezes, susijusias su tiriamu reiškiniu. Kiekybiniame tyrime esminis yra matavimo procesas, nes jis sukuria ryšį tarp empirinių stebėjimų ir kiekybinių santykių matematinės išraiškos. Tiriant kiekybiškai, užduodami siauri, specifiniai klausimai ir į juos tikimasi gauti tikslius, vienareikšmius atsakymus. Tuo šis tyrimas skiriasi nuo kokybinio.

Kiekybinis tyrimas plačiai taikomas tokiuose socialiniuose moksluose kaip ekonomika, politikos mokslai, psichologija ir sociologija, rečiau – antropologijoje ir istorijoje.

Kiekybinis tyrimas padeda patvirtinti arba paneigti hipotezes, iškeltas kokybinio tyrimo metu.

Kiekybinis tyrimas įprastai atliekamas moksliniais metodais, į kuriuos įeina:

* Modelių, teorijų ir hipotezių sukūrimas,
* Matavimo įrankių ir metodų plėtojimas,
* Eksperimentinė kintamųjų kontrolė ir keitimas,
* Empirinių duomenų rinkimas,
* Duomenų analizė.

Nors kiekybinis pasaulio tyrinėjimas prasidėjo dar tada, kai žmonės pradėjo užrašinėti suskaičiuotus įvykius ar objektus, moderni kiekybinių procesų idėja siejama su pozityvistu Auguste Comte.
| RK3113 |
| --- |
| **Valakėliai-Pušalotas** |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 15,1 km |
| Pradžia | Valakėliai |
| Pabaiga | Pušalotas |
| Apskritys | Panevėžio |

**RK3113** – rajoninis kelias, jungiantis Valakėlius ir Pušalotą. Kelio ilgis – 15,1 km. Kelias nuo Valakėlių iki Ližų yra asfaltuotas nuo 2021 m. visas likęs kelias yra dengtas žvyru.

Kelias prasideda Valakėliuose, sankryžoje su  **150**  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys  ir  **3126**  Valakėliai–Šimonėliai . Kelias eina Pasvalio rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Valakėliai, Naujikai, Ližai, Pažąsai, Stumbriškis, Pušalotas. Kelias baigiasi Pušalote, sankryžoje su  **2904**  Linkuva–Joniškėlis–Pumpėnai  ir  **3005**  Panevėžys–Skaistgiriai–Pušalotas .

Išnašos
-------

1. ↑ . Vilnius21.lt. Nuoroda tikrinta 2022-07-22.

v • a • r **Pasvalio apylinkių rajoniniai keliai** 

3101 - 3102 - 3104 - 3105 - 3106 - 3107 - 3108 - 3109 - 3110 - 3111 - 3112 - 3113 - 3114 - 3115 - 3116 - 3117 - 3118 - 3119 - 3120 - 3121 - 3122 - 3123 - 3124 - 3125 - 3126 - 3127 - 3128 - 3129 - 3130 - 3131 - 3132 - 3133 - 3134 - 3135 - 3136 - 3137 - 3138 - 3139 - 3140 - 3141 - 3142 - 3143 - 3144
**Archeologinė kultūra** – tam tikros teritorijos ir laikotarpio vienarūšių archeologinių radinių, statinių, ritualų (laidojimo papročių) kompleksas. Archeologinė kultūra dažnai siejama su kurios nors etninės grupės gyvenamąja vieta. Archeologinių kultūrų tyrimas padeda atkurti genčių sąjungos ar tautos ankstyvąją, iki rašytinių šaltinių istoriją, arba priešistorę bei geologine laiko skale.

Sąvokos kilmė
-------------

Pirmasis sąvoką *archeologinė kultūra* materialiam praeities palikimui apibrėžti XX a. trečiame dešimtmetyje pasiūlė australų archeologas Viras Gordonas Čaildas. Vėliau archeologai patikslino terminus ir išskyrė dvi materialaus palikimo grupes: **technologinę tradiciją**, kai tam tikroje teritorijoje galima išskirti vyraujančią atskirų archeologinių radinių gamybos bendrybę ar laidojimo tradicijos panašumus, apimančius tam tikrą laikotarpį, ir **vietinius archeologinius periodus**, kai materialiosios kultūros požymius galima priskirti kelioms greta egzistavusioms archeologinėms kultūroms. Archeologinę kultūrą išryškina archeologiniai radiniai – senovės žmonių pagaminti ir naudoti daiktai ar jų dalys, išlikę archeologijos paminkluose. Dažniausiai tai iš įvairių medžiagų pagaminti darbo įrankiai, ginklai, papuošalai, buities reikmenys, drabužiai. Ištyrus radinius nustatomas jų naudojimo laikas, atkuriamas ikirašytinės žmonių bendruomenės gyvenimas, įvertinamas pasiektas jos raidos lygis.

Akmens ir bronzos amžių kultūros dažniausiai vadinamos pagal keramikos rūšį (pav. virvelinės keramikos kultūra, brūkšniuotosios keramikos kultūra), geležies amžiaus – pagal būdingų radinių aptikimo vietą (pav. Dniepro-Doneco kultūra), laidoseną (pav. katakombų kultūra) ar genčių pavadinimus (pav. Asturijos kultūra, Vakarų baltų pilkapių kultūra), žinomus iš vėlesnių rašytinių šaltinių.

Archeologinės kultūros Lietuvoje
--------------------------------

Lietuvoje akmens amžiuje išskiriamos: virvelinės keramikos kultūra, Narvos kultūra, Nemuno kultūra, bronzos ir geležies amžiuje – brūkšniuotosios keramikos kultūra, kapų su akmenų vainikais kultūra, pilkapių kultūra, vėliau jau išskiriamos ir žemaičių, žiemgalių ir kitos etnografinės kultūros.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Kazakevičius. *Archeologinė kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 718 psl.

Literatūra
----------

* Jonas Puzinas. Naujausių proistorinių tyrinėjimų duomenys, Kaunas, 1938.
* M. Gimbutas. Bronze Age Cultures in Central and Eastern Europe, London, 1965.