recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ipolitas Gasiūnas** (1902 m. gegužės 21 d. Bačiūnai, Šiaulių apskr. – 1975 m. liepos 19 d. Vilnius) – Lietuvos biologas, biologijos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1951 m. biologijos mokslų kandidatas.

Nuo 1933 m. Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno universitetas) dėstytojas; 1944–1948 m. Bendrosios biologijos katedros vedėjas. Nuo 1949 m. Biologijos instituto (nuo 1959 m. Zoologijos ir parazitologijos institutas, dab. Ekologijos institutas) mokslo darbuotojas, 1950–1952 m. Ventės rago biologijos laboratorijos vadovas; nuo 1944 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Fiziologijos, hidroentomologijos ir hidrobiologijos naujų tyrimo krypčių Lietuvoje pradininkas. Pirmasis Lietuvoje nagrinėjo anafilaksiją. Nustatė, kad Lietuvoje yra palankios sąlygos vystytis maliariniams uodams (*Anopheles*), ištyrė šių uodų biologiją ir ekologiją, reliktine vandens fauną, ypač vėžiagyvius, inicijavo žuvų mitybinės bazės gausinimo tyrimus. Jo pastangomis į Lietuvą buvo introdukuoti ir aklimatizuoti Kaspijos limanų vėžiagyviai.

Bibliografija
-------------

* Kuršių marios, su kitais, 1959 m. rusų k.
* Lietuvos vandens dugno gyvūnija, 1972 m.
* Nemunas, su kitais, 1978 m.
* Biologas Ipolitas Gasiūnas (sud. Algimantas Jakimavičius). – V.: Vilniaus universiteto Ekologijos institutas, 2005. – 144 p.: iliustr. – ISBN 9986-443-28-8

Įvertinimas
-----------

* 1960 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algimantas Jakimavičius. *Ipolitas Gasiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. - 444 psl.
Koordinatės: 54°34′15″š. pl. 23°20′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.5709°š. pl. 23.3394°r. ilg.﻿ / 54.5709; 23.3394

|  |
| --- |
| **Mokolų progimnazija** |
| Mokolų progimnazija herbasMokolų progimnazija herbas |
| Mokolų progimnazija |
| **Adresas** | Mokyklos g. 5, Mokolai |
| **Direktorius(-ė)** | Roma Raškevičienė |
| **Mokinių skaičius** | 243 |
| **Įkūrimo data** | 1907 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 22 |

**Marijampolės savivaldybės Mokolų progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Mokoluose (Marijampolės savivaldybė), Mokyklos g. 5, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190377450. Steigėjas Marijampolės savivaldybės taryba.

Istorija
--------

1907–1953 m. Mokoluose veikė pradžios mokykla, 1956–1992 m. septynmetė, aštuonmetė, devynmetė, nuo 1992 m. pagrindinė. 2009 m. prijungta Balsupių pradinė mokykla kaip skyrius. 2017 m. mokykla reformuota į progimnaziją, taip pat uždarant Balsupių skyrių.

Direktoriai
-----------

* Rimantas Kulikauskas
* Sigitas Virbickas

Nuorodos
--------

1. ↑  Apie progimnaziją. Mokollupm.lt (tikrinta 2022-08-31).

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 56°3′53″ š. pl. 25°29′11″ r. ilg.﻿ / ﻿56.06472°š. pl. 25.48639°r. ilg.﻿ / 56.06472; 25.48639

Plunksnočių miškas
**Plunksnočių miškai** – miškai šiaurės rytų Lietuvoje, Rokiškio rajono šiaurėje, 12 km į šiaurės vakarus nuo Rokiškio, 4 km į vakarus nuo Juodupės. Priklauso Rokiškio miškų urėdijai, Juodupės girininkijai. Apima 23,3 km² plotą. Masyvą sudaro Plunksnočių, Užežerių, Grubų, Pagrūbio miškai.

Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai, velėniniai jauriniai glėjiški bei glėjiniai priesmėliai ir priemoliai, aukštapelkiniai durpžemiai. Miškas pelkėtas, slūgso Plunksnočių pelkė. Miškai priklauso Nemunėlio baseinui (prateka Vyžuonos intakas Valkšna). Pietryčiuose telkšo mažas Mitragalio ežerėlis.

Medynai:

* beržynai: 34 %
* pušynai: 50 %
* eglynai: 12 %
* juodalksnynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %
* drebulynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 32 % medynų, pusamžiai medžiai 38 %, pribręstantys 27 %, brandūs 3 %.

Plunksnočių miškuose sutinkami kanopiniai žvėrys (stirnos, šernai), smulkieji žinduoliai.

Greta miško įsikūrę: Mitragalys, Prūseliai, Vytelinė, Dirvonai, Pagrūbys, Grubos, Šilelis, Kurkliečiai, Plunksnočiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Plunksnočių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 405
| Vešėtinis |
| --- |
| Vešėtinis Daunoriškėje Vešėtinis Daunoriškėje |
| **Ilgis** | ~20 km |
| **Ištakos** | Jankūnų apylinkės |
| **Žiotys** | Platonis |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Vešėtinis |

**Vešėtinis**, arba **Viešėtinis** – upė, tekanti Joniškio rajono ribose, Platonio kairysis intakas, įtekantis į Platonį Latvijos pasienyje, Vaineikių kaime, už 43,6 km nuo jo žiočių. Priklauso Lielupės mažųjų intakų baseinui, hidrologinis nr. 40010264.

Vešėtinio ištakos – Jankūnų apylinkėse, Joniškio rajono pietvakariniame pakraštyje. Vaga sureguliuota, išlaiko šiaurės rytų kryptį, beveik visame ilgyje teka lygiagrečiai Platoniui, tolydžio prie jo artėdama. Vešėtinis tik aukštupyje kerta nedidelę Maldenių miško teritoriją, toliau vingiuoja dirbamų laukų apsuptyje. Aukštupyje, apie 3 km atkarpoje nuo Toliočių iki Kyburių (ties sankirta su keliu  **1612**  Buivydžiai–Maldeniai–Jurdaičiai ), Vešėtinis dėl hidrotechninių pertvarkymų teka viena vaga su kairiuoju intaku Suoklankiu (nr. 40010265). Žemupyje prateka per Daunoriškės gyvenvietę, kerta kelią  **1607**  Joniškis–Vaineikiai–Šarkiai . Turi smulkių bevardžių intakų.

Gyvenvietės prie Vešėtinio: Jankūnai, Toliočiai, Kyburiai, Ąžuolynė, Butniūnai, Šluostikiai, Daunoraičiai, Daunoriškė, Vaineikiai.

Tikėtina, kad upėvardis yra šaknies *vieš-* vedinys. Ši galėjusi reikšti „tekėti, bėgti" (plg. skr. वेशन्तः = IAST: *veśantáḥ* „tvenkinys", skr. वेषति = IAST: *véṣati* „liejasi, bėga", skr. विषम् = IAST: *viṣam* „vanduo", lot. *vīrus* „klampus skystis, sultys", sen. isl. *veisa* „pelkė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 378–379
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kairysis laivakaulis. Šoninis priekinis vaizdas.
Kairysis laivakaulis. Vidinis užpakalinis vaizdas.
**Laivakaulis** (lot. *os naviculare*) – vienas iš čiurną sudarančių kaulų.

Laivakaulis yra vienintelis žinduoliuose išlikęs vidurinės čiurnakaulių eilės (lot. *centralia*) kaulas. Jis yra prieš šokikaulį ir primena šonu gulintį laivą, kurio įdubęs proksimalinis paviršius susineria su šokikaulio galva, o išsigaubęs distalinis paviršius ištįsta į laivakaulio šiurkštumą, *tuberositas ossis navicularis*, prie kurios tvirtinasi priekinio blauzdos raumens sausgyslė. Viršutinis laivakaulio paviršius yra iškilas, o apatinis – įdubus.

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį gali būti gana sunku suprasti be papildomų informacijos šaltinių.**Galite perrašyti dėstomus teiginius plačiau ir suteikiant daugiau konteksto. |

Laivakaulio orientavimas
------------------------

Nesunku atskirti dešinįjį laivakaulį nuo kairiojo, jeigu jo iškilumą orientuosime į viršų, lygų (be fasečių), įdubusį sąnarinį paviršių – atgal, o šiurkštumą – į vidų.

Laivakaulio kaulėjimas
----------------------

Laivakaulio kaulėjimo centras susiformuoja 3 – 4 intrauterininės sklaidos mėnesį.
**Mokslininkas universalas**, *polimatas* (gr. πολυμαθής, polymathēs 'daug žinantis'), *polistoras* – nuo ankstyvųjų Naujųjų laikų vadinamas mokslininkas, turintis neįprastai plačias ir gilias įvairių sričių (mokslo, meno) žinias. Mokslininko universalo terminas kartais tapatinamas su tolimu genijaus universalo sinonimu.

Mokslininkas universalas dar kitaip gali būti vadinamas universalistu, universaliuoju mokslininku arba tiesiog universalu.

Genijus universalas bei mokslininkas universalas viduramžiais buvo Leonardo da Vinci. Vienas ryškiausių baroko laikų polistorų pavyzdžių yra laikomas Gotfrydas Vilhelmas Leibnicas.

„Polistorijoje"*, kaip teigia vienas filosofijos istorikas,* „Universalumo ir visapusiškumo idealas tapo realybe: visa, kas parašyta, domina ką nors, jo dalykas – *res literaria* kaip toks. Polistoras kuria bibliografijas bei recenzuoja, o tai, ką jis publikuoja, yra kiek įmanoma visapusiška bibliografija, apimanti [ir atitinkamus dalykinius jo] komentarus" (*Francas M. Vimeris*).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Genijus
* Mokslininkų universalų sąrašas
* Poliglotas
* Trečioji kultūra

Nuorodos
--------

* C. F. Gelertas: *Polistoras* **(**vok.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Laivo komisaras** (rus. *корабельный комиссар*, iš pranc. *соmissaire* 'įgaliotinis, patikėtinis') – pareigūnas Rusijos kariniame laive, visiškai atsakingas už maisto produktų, mundiruotės, pinigų algoms gavimą, saugojimą ir teisingą paskirstymą.

Vieta rangų lentelėje
---------------------

Laivo komisaro pareigos pirmą kartą paminėtos 1720 m. Jūrų statute. 1722 m. Rangų lentelėje laivo komisaras buvo XIV klasėje, buvo prilygintas armijos fendrikui ar praporščikui arba II rango škiperiui laivyne.

Laivyno ekipažų, pusekipažių ir atskirųjų kuopų laivo komisarai buvo aukštesnio rango – jie buvo priskirti IX klasei.

Pavaldumas
----------

Laivo komisaras būdavo pavaldus tiesiogiai laivo vadui ir intendantui (krygskomisarui), taip pat – admiraliteto kolegijai.
  
Laivo komisarui buvo pavaldūs jaunesnieji ūkiniai etatai – bataleriai, unterbataleriai, kuporai ir unterkuporai.

Pareigos
--------

Laivui atvykus į uostą laivo komisaras turėdavo atsiskaityti, kiek ko buvo sunaudota ir kiek dar liko. Laivo komisaras turėjo ūkinėje knygoje kruopščiai registruoti visą sunaudojamą ir gaunamą turtą, ir kiekvieną savaitę šią knygą turėdavo pateikti kapitonui patikrinti ir patvirtinti parašu. Krygskomisarui irgi kiekvieną savaitę turėdavo perduoti žiniaraštį apie maisto produktų, pinigų ir mundiruotės sunaudojimą ir likučius.

1804 m. birželio 15 d. laivyne buvo įvestos revizorių pareigos. Nuo tos datos laivo komisarai nebebuvo aukščiausi laivo turto tvarkytojai, šias pareigas perėmė revizoriai. 1853 m. Jūros statute buvo nurodyta, kad laivo komisaras yra pavaldus revizoriui. Dabar laivo komisaro pareigos buvo sekti, kiek laivo komandai reikia skirti maisto, aprangos ir kitų reikmenų, užtikrinti, kad ūkinėse knygose būtų surašytos visos sąnaudos.
Pagal vėlesnius (1870, 1885, 1899, 1910 ir 1914 m.) Jūrų statuto leidimus laivo komisaro pareigos beveik nekito. Jis turėdavo registruoti visas pinigines operacijas laive.

Mūšio metu laivo komisaras būdavo pavaldus laivo gydytojui.

Laivo komisaro kaip ūkinio laivo pareigūno pareigos buvo panaikintos 1918 m.
| Ipjalesasisp. *Ipiales* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

IpjalesasIpjalesas

0°54′0″ š. pl. 77°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.90000°š. pl. 77.68333°r. ilg.﻿ / 0.90000; 77.68333﻿ (Ipjalesas)Koordinatės: 0°54′0″ š. pl. 77°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.90000°š. pl. 77.68333°r. ilg.﻿ / 0.90000; 77.68333﻿ (Ipjalesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Departamentas** | Narinjas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1550 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 75 000  |
| **Altitudė** | 2 904 m |

**Ipjalesas** (isp. *Ipiales*) – miestas Kolumbijoje, Narinjo departamente, Ekvadoro pasienyje, priešais Tulkano miestą (nuo jo atskirta *Río Carchi* upe). Mieste gyvena apie 75 tūkst. gyventojų.

Ipjalesas iškilęs aukštai *Túquerres* plokščiakalnyje (2898 m aukštyje), apsuptas 3 ugnikalnių: Kumbalio (15 km nuo miesto), Čileso ir Asufralio. Su Tulkano miestu Ipjalesą jungia naturalus tiltas – *Rumichaca* uola, kertanti upę. 7 km nuo miesto yra gotikinė *Santuario de Las Lajas* bazilika – nacionalinis paminklas.

Nuorodos
--------

* Interneto svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°40′30″ š. pl. 23°39′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67500°š. pl. 23.65833°r. ilg.﻿ / 54.67500; 23.65833

|  Plutiškių šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Kazlų Rūdos savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Plutiškės |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1839 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
**Plutiškių šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Plutiškių kaime, 7,5 km į vakarus nuo Šilavoto. Tradicinio gyvenamojo namo formos. 

Parapijoje stovi Mikailiškio (Stuomenų) koplyčia.

Istorija
--------

Plutiškėse 1791 m. pastatyta koplyčia. Ji 1801 m. tapo Prienų parapijos filija. Klebonas Simonas Mackevičius 1839 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Ją 1841 m. konsekravo vyskupas Povilas Strašinskis. Po 1863 m. Plutiškių administratoriumi buvo kunigas Motiejus Brundza (1824–1870 m.), spaudos draudimo laikais populiaraus „Lementoriaus" (išspausdintas 1859 m.) autorius; palaidotas Plutiškių kapinėse. 1906 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius, 1907 m. įsteigęs biblioteką – skaityklą. Po 1915 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventorius aptvertas.
| Vežbno valsčiuslenk. *Gmina Wierzbno* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Mazovijos vaivadija |
| **Apskritis** | Vengruvo apskritis |
| **Administracinis centras** | Vežbnas (Mazovijos vaivadija) |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 3 189 |
| **Plotas** | 103,09 km² |
| **Tankumas** (2004) | 31 žm./km² |
|  |
| **Teritorijos kodas** | 1433092 |
| **Pašto kodas** | PL 07-111 |
| **Tel. kodas** | 25 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.wierzbno.bumsoft-2.pl/ |

**Vežbno valsčius** (lenk. *Gmina Wierzbno*) – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Vengruvo apskrityje. Centras – Vežbnas. Ribojasi su Dobrės, Grembkuvo, Kalušino, Koritnicos ir Livo valsčiais.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 103,09 km², iš kurių:

* ariama žemė: 75 %
* miškai: 20 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 5 %

Valsčius sudaro 8,46 % apskrities teritorijos.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **3189** | 100 % | 1546 | 48,5 % | 1643 | 51,5 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 30,9 | 15 | 15,9 |

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Adamuvas, Bžežnikas, Cerpenta, Červonka, Červonka Folvarkas, Filipai, Helenuvas, Januvekas, Javorekas, Juzefai, Karčevecas, Kazimežuvas, Koševnica, Kripai, Las Javorskas, Maidanas, Nadzeja, Natolinas, Ožechuvas, Osuvnas, Rombežas, Skaržinas, Sobonas, Stari Dvuras, Strupechuvas, Sulkai, Švidnas, Vonsošė, Vežbnas, Vulka, Vičulkai, Viglenduvekas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVengruvo apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Grembkuvo valsčius • Koritnicos valsčius • Livo valsčius • Lochuvo valsčius • Medznos valsčius • Sadovnės valsčius • Stočeko valsčius • Vežbno valsčius • Vengruvas  |  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ipras*Ieper, Ypres* |
| --- |
|        |
| *Miesto rotušė* |
|  |
| 

IprasIpras

50°51′00″ š. pl. 3°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.85000°š. pl. 3.30000°r. ilg.﻿ / 50.85000; 3.30000﻿ (Ipras)Koordinatės: 50°51′00″ š. pl. 3°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿50.85000°š. pl. 3.30000°r. ilg.﻿ / 50.85000; 3.30000﻿ (Ipras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Belgijos vėliava Belgija |
| **Regionas** | Flandrijos regionas Flandrijos regionas |
| **Provincija** | Vakarų Flandrijos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 34 962  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ipras |

**Ipras** (ol. *Ieper*, pranc. *Ypres*) – miestas vakarų Belgijoje, Vakarų Flandrijos provincijoje, Prancūzijos pasienyje, Lilio aglomeracijoje.

Istorija
--------

Miestas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo VIII a. Viduramžiais tai buvo vienas turtingiausių Europos miestų, jame gyveno ~80 tūkst. žmonių. Vėliau Ipras buvo nukonkuruotas Briugės ir Gento, o šimtamečio karo metu nuniokotas. XVI a. pab. tapo jansenizmo religiniu centru.

Ipras tapo I pasaulinio karo sūkurio centru – 1914 m. čia vyko Ipro mūšis, pirmą kartą panaudoti cheminiai ginklai (tarp jų nuo miesto vardo kilęs ipritas). Miestas karo metu visiškai suniokotas. Po karo pastatytas paminklas čia žuvusiems Antantės kariams – Meneno vartai.
**Ona Labonaitė-Kiršanskienė** (1899 m. Peštinių kaime (Debeikių valsčius) – 1925 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – viena pirmųjų profesionalių Lietuvos dramos aktorių.

Biografija
----------

Dar būdama labai jauna išvyko į tuometinė Rusijos imperijos sostinę Sankt Peterburgą uždarbiauti. 1916 m. Pirmojo pasaulinio karo metu, tapo Juozo Vaičkaus vadovaujamo *Skrajojančio teatro* aktore, kartu mokėsi šio teatro vaidybos studijoje. Dalyvavo statant Br. Laucevičiaus-Vargšo „Žmonės", P.Vaičiūno „Aukos" ir kt. spektaklius. Vaidino kartu su būsimais garsiais aktoriais Ona Kurmyte-Mazurkevičiene, Teofilija Dragūnaite-Vaičiūniene, Petru Kubertavičiumi, Juozu Stanuliu. 1918 m. teatras grįžo į Lietuvą, su pasisekimu pasirodė Vilniuje, Panevėžyje. Kai Vilniaus kraštą užėmė L.Želigovskio kariuomenė, visa trupė pėsčiomis iškeliavo į Kauną ir įsikūrė tuometinėje „Laikinojoje sostinėje". 1923 m. J.Vaičkus su keliais aktoriais išvyko darbuotis į Ameriką, tarp iškeliavusių O.Labonaitės-Kiršanskienės nebuvo.

Sunki tuberkuliozės forma vertė ją vis dažniau laikytis lovos režimo. Buvo ištekėjusi ir augino sūnų Juozą (1923–1978), bet vyras kartu negyveno. 1924 m. pervažiavo į Vilnių, kur ją globojo sesuo. Netrukus mirė, palaidota Bernardinų kapinėse.

Šaltiniai
---------

* A. a. Ona Labonaitė-Kiršanskienė // Būtovės aidas, 1925 m. rugsėjo 20 d. psl. 3
* Vilmantas KriKštaponis. *Lietuviško teatro kūrėjas* // www.kranturedakcija.lt[neveikianti nuoroda]
* Gytis Padegimas. *Lietuvių teatro pirmeivis* //www.bernardinai.lt
* Ona Kiršanskienė (Labonaitė)

Nuorodos
--------

* Juozo Vaičkaus Skrajojamojo teatro trupė Panevėžyje. 1918 m. (Nuotrauka) Archyvuota kopija 2018-05-22 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Yucca filamentosa** |
| --- |
| Pluoštinė juka (Yucca filamentosa)Pluoštinė juka (*Yucca filamentosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Smidriečiai  *( Asparagales)* |
| Šeima: | Agaviniai  *( Agavaceae)* |
| Gentis: | Juka  *( Yucca)* |
| Rūšis: | Pluoštinė juka  *( Yucca filamentosa)* |

 |

**Pluoštinė juka** (*Yucca filamentosa*) – agavinių (*Agavaceae*) šeimos vaistinis augalas, paplitęs Šiaurės Amerikos rytuose (natūralus arealas nuo Luizianos iki Virdžinijos).

Pluoštinė juka įprastai neturi stiebo, augalo viršutinę dalį sudaro 75 cm ilgį siekiantys melsvai žali, plaušiniai lapai. Anksti vasarą išaugina iki 3 m aukščio stiebą ir sukrauna didelį baltaspalvį žiedyną. Dažnai auginama darželiuose kaip dekoratyvinis augalas. Išvesta keletas veislių.
| **Iraklijus Ceretelisgruz. ირაკლი წერეთელი** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1882 m. lapkričio 20 d. |
| Mirė | 1959 m. gegužės 20 d. (76 metai)JAV |
| Tėvas | Georgijus Ceretelis |
|  |
| Veikla | teisininkas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas |
| Partija | Rusijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | 1906 m. Maskvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Iraklijus Ceretelis |

**Iraklijus Ceretelis** (gruz. ირაკლი წერეთელი, *Irakli Kaki Cereteli*, 1882 m. lapkričio 20 d. – 1959 m. gegužės 20 d. JAV) – teisininkas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Rašytojo Georgijaus Ceretelio sūnus. 1906 m. baigė Maskvos universitetą.

Studijų metais įsitraukė į Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos veiklą. Už dalyvavimą studentų demonstracijoje buvo nuteistas 5 m. katorgos Sibire, bet netrukus paleistas. 1903 m. RSDDP suvažiavime Londone palaikė J. Martovo poziciją dėl partijos veiklos, menševikas. Vokietijoje leido socialdemokratinę spaudą gruzinų ir rusų kalbomis.

1905 m. grįžo į Rusiją. 1906 m. Rusijos II Valstybės Dūmos socialdemokratų frakcijos lyderis, 1907 m. su visa frakcija nuteistas katorgai. 1912 m. paleistas be teisės gyventi Gruzijoje.

1917 m. kovo 15 d. Laikinosios koalicinės vyriausybės pašto ir telegrafo ministras, 1917 m. spalio – gruodžio mėn. Rusijos Centrinio vykdomojo komiteto narys.

Nuo 1917 m. gruodžio iki 1921 vasario Gruzijos parlamento *Dambudznebeli Kreba* ir Gruzijos socialdemokratų partijos (SDP) sudarytos vyriausybės narys. 1921 m. Rusijai okupavus Gruziją emigravo į Prancūziją. Atstovavo Gruzijos SDP Socialistų darbininkų internacionalo Vykdomajame biure. 1930 m. emigravo į JAV.

Nuorodos
--------

Biografija Archyvuota kopija 2006-04-15 iš Wayback Machine projekto.
**Ona Metrikienė-Skiriūtė** (1908 m. liepos 4 d. Čikagoje, IL, JAV -1998 m. gruodžio 10 d. Yosemite Park, CA, JAV), pedagogė, vargonininkė, chorvedė, kompozitorė.

Biografija
----------

Tėvas buvo kilęs nuo Tauragės, mokėjo smuikuoti ir kankliuoti. O. Metrikienė lankė Šv. Antano lietuvių parapijos mokyklą, Mortono gimnaziją ir kolegiją Cicero, IL. Iš pradžių Čikagos L. van Beethoveno konservatorijoje pas prof. A. Pocių mokėsi skambinti fortepijonu ir vargonuoti, o vėliau vargonų, fortepijono ir muzikos teorijos studijas tęsė American Conservatory of Music Čikagoje. Kurį laiką vargonininkavo Šv. Antano lietuvių parapijoje Cicero, kur suorganizavo ir jaunimo chorą. Apie penkerius metus mokytojavo ir akompanavo garsiosios pedagogės Lola Fletcher mokiniams. Vėliau apie dešimt metų vargonininkavo Šv. Juozapo slovakų parapijoje Cicero. Persikėlusi į Los Angeles, CA, kompozicijos studijas gilino pas dr. Franzą Darvaszą Immaculate Heart kolegijoje, o bažnytinės muzikos mokėsi pas Tagliavini Mt. St. Mary kolegijoje. Dar studijavo vargonavimą pas R. K. Biggsą, vargonininkavusį Blessed Sacramento bažnyčioje Los Angeles. O. Metrikienė buvo jo asistentė. Įsijungusi į lietuvių muzikinį gyvenimą, vadovavo lietuviškos dainos ansambliui „Phoenix" Arizonoje, o grįžusi į Los Angeles, Lietuvių operetės ansambliui. Mokytojavo Vyskupo Consty katalikiškoje mergaičių ir Šv. Jono karo akademijos mokyklose. Suorganizavo moterų septetą „Sutartinė", kuris vėliau išaugo į vokalinį ansamblį „Vakarų aidai". Pastatė J. Strausso operetę „Čigonų baronas" ir savo muzikinę legendą „Gilanda" („Užburtas papartis"). Vadovavo Moterų sąjungos chorui „Town of Lake" Čikagoje ir moterų chorui Long Beache, CA, akompanavo chorams ir solistams, vargonavo daugelyje bažnyčių. Buvo LB Phoenix’o apylinkės valdybos narė muzikos reikalams.

O. Metrikienė sukūrė per 30 solo dainų, psalmių, 8 dainas chorui ir keletą duetų, 6 giesmes („Ave Maria", „Malda", „Salve Regina"), komediją „Dingo svajonės", montažą „Kartą gintaro pakrantėj", veikalą „Dainos, muzika ir gėlės", „Liaudies operetę", „Vakaro idiliją" smuikui, „Mažąją mazurką" fleitai ir kt. 1982 Dzūkų draugijos konkurse už dainą „Šią naktį sapnavau" laimėjo pirmą premiją, o už dainą „Meilės legenda" – trečiąją. Populiarios jos dainos „Nemunėli", „Ten mano tėvynė", „Tautiniai drabužiai" ir kt.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Plutokratija** (gr. πλοῦτος, ploutos, 'turtas' + *κράτος, kratos*, 'valdžia') – valdymo forma, kai visa valdžia valstybėje priklauso grupei turtingųjų visuomenės atstovų. Jų valdomoje valstybėje vyrauja didelė ekonominė ir kitokia nelygybė, žemas socialinis mobilumas, į valdžią gali patekti asmenys, atitinkantys aukštus turto cenzo kriterijus. Viena iš oligarchijos – režimo, kuriame realią valdžią turi nedidelis įtakingų asmenų ratas, – formų. Moderniose valstybėse pasireiškia monopolinio kapitalo ekonominiu ir politiniu viešpatavimu, finansiniu ir kitokiu poveikiu valstybės valdymo sprendimų priėmimui per lobizmą, rinkimų kampanijų, politikų finansavimą, kyšininkavimą ir kt.

Istorija
--------

Plutokratijos istorija siekia senovės Graikijos laikus, kai ji atsirado kai kuriuose miestuose‑valstybėse, Kartaginoje. Sokrato mokinys Ksenofontas plutokratiją apibūdino kaip turtuolių valdžią. Senovės Romoje senatorių postai priklausė grupei turtingųjų klasės atstovų, nes juos renkant galiojo turto cenzas, todėl iš dalies tai buvo plutokratinė valstybė. Panaši tvarka buvo būdinga Italijos istorinėse valstybėse – Florencijos, Genujos, Venecijos respublikose.

Per visą istoriją politiniai mąstytojai, tokie kaip Winston Churchill, XIX a. prancūzų sociologas ir istorikas Alexis de Tocqueville, XIX a. ispanų monarchistas Juan Donoso Cortés ir šiuolaikinis mąstytojas Noam Chomsky pasmerkė plutokratus už tai, kad jie ignoravo socialinę atsakomybę, naudodamiesi galia ir įtaka pasiekti savo tikslams, tokiu būdu didinandami skurdą ir puoselėdami klasinius konfliktus, korupcines visuomenes.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Plutokratija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
2. ↑  Viereck, Peter (2006). *Conservative thinkers: from John Adams to Winston Churchill*. New Brunswick, New Jersey: Transaction Publishers. pp. 19–68. ISBN 978-1412805261.
3. ↑  Toupin, Alexis de Tocqueville; edited by Roger Boesche; translated by James; Boesche, Roger (1985). *Selected letters on politics and society*. Berkeley: University of California Press. pp. 197–198. ISBN 978-0520057517.
| Krivliakas*Кривляк* |
| --- |
| 

KrivliakasKrivliakas

60°18′0″ š. pl. 90°01′15″ r. ilg.﻿ / ﻿60.30000°š. pl. 90.02083°r. ilg.﻿ / 60.30000; 90.02083﻿ (Krivliakas)Koordinatės: 60°18′0″ š. pl. 90°01′15″ r. ilg.﻿ / ﻿60.30000°š. pl. 90.02083°r. ilg.﻿ / 60.30000; 90.02083﻿ (Krivliakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7)------ vasaros: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnojarsko kraštas Krasnojarsko kraštas |
| **Rajonas** | Jeniseisko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 677  |
| **Altitudė** | 47 m |

**Krivliakas** (rus. *Кривляк*) – kaimas apie 230 km į šiaurės vakarus nuo Jeniseisko, Jenisiejaus kairiajame krante, Jeniseisko rajonas (buv. Jarcevo), Krasnojarsko kraštas, Rusija.

Istorija
--------

1928 m. Krivliaką įkūrė rusai ūkininkai, išitremti per kolektyvizaciją. Priklausė Turuchansko miško pramonės ūkiui.

Lietuviai
---------

1948 m. birželio į Krivliaką iš TSRS okupuotos Lietuvos aištremtos 87 ūkininkų šeimos, 290 žmonių. Apie pusę jų apgyvendinta barakuose Krivliake, kiti – Kureikoje apie 7 km į vakarus nuo Krivliako. Senyvo amžiaus nedarbingi žmonės ir vaikai apgyvendinti atskirai; daugelis jų mirė. Iškirtus miškus aplink Krivliaką ir Kureiką, lietuviai iš Kureikos perkelti į Krivliaką. 1951–1952 m. šių gyvenviečių darbingi žmonės išsiųsti į Terioškiną apie 45 km į vakarus nuo Krivliako, vėliau – į Ivanovą apie 60 km nuo Krivliako. Ten gyveno miške barakuose, o į Krivliaką atvežta apie 160 lietuvių iš kitų kirtaviečių. Kartu su tremtiniais rusais, ukrainiečiais, baltarusiais, totoriais ir kitais jie kirto mišką, rąstus gabeno ir krovė prie Jenisiejaus, rišo sielius ir juos plukdė į Igarką, Dudinką.

1956 m. pirmieji lietuviai grįžo į Lietuvą. Krivliako kapinėse buvo palaidoti 49 lietuviai, 1989–1990 m. nemažai palaikų parvežta į Lietuvą. Lietuvių tremtinių atminimui kapinėse 1951 m. buvo pastatytas medinis kryžius (aut. M. Kavaliauskas ir K. Ratkevičius); 1987 m. pastatytas naujas. 1991 m. Krivliake gyveno 5 lietuviai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Krivliakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 89 psl.

Nuorodos
--------

* Кривляк Vikimapia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
|  |
| Purpuras |

**Purpuras** (lot. *purpura*, gr. πορφύρα) – nuo senų laikų žinomas raudonų – violetinių atspalvių pigmentas, gaunamas iš Viduržemio jūroje gyvenančių pilvakojų purpurinių mureksų. Pasižymi labai sodriomis spalvomis, nuo tamsokos ryškiai raudonos (artimos bordinei) iki melsvai violetinės. 

Pirmieji purpuro pigmentą pradėjo gaminti finikiečiai. Tai buvo pats brangiausias dažas, kainavęs, istoriko Teopompo liudijimu, tiek pat kiek ir sidabras. 

Purpurinis mureksas (*Murex brandaris*)
Turbūt purpuro retumas ir brangumas lėmė, kad jis tapo ne tik turto, bet ir statuso simboliu, kurio vartojimas neretai buvo reguliuojamas. Purpuru dažyti drabužiai buvo aukščiausios valdžios simboliu, pavyzdžiui, apie Bizantijos imperatoriaus sūnus ar duktė buvo vadinami epitetu *porphyrogenitos*, t. y. "gimęs su purpuro rūbais".

XIX a. purpurą išstūmė sintetinis jo analogas alizarinas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Olmontų mūšis, Balstogės mūšis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1769 m. liepos 13 d. |
| Vieta | Europa, Abiejų Tautų Respublika, Olmontai |
| Rezultatas | Baro konfederacijos pralaimėjimas |

 |
| Konflikto šalys |
| Baro konfederacija |  Rusijos imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Kazimieras Pulaskis, Juzefas Biežinskis | Aleksander Golicyn |
| Pajėgos |
| 4000 | 800 |
| Nuostoliai |
| 110 žuvę, 170 sužeisti, 1000 karo belaisviai | 120 žuvę, 200 sužeisti |

**Olmontų mūšis** (lenk. *Bitwa pod Olmontami*) - taip pat žinomas kaip *Balstogės mūšis* (lenk. *Bitwa pod Białymstokiem*), mūšis įvyko 1769 m. liepos 13 d. tarp Baro konfederacijos ir Rusijos imperijos kariuomenės.

Mūšis
-----

1769 m. liepos 13 dieną šalia Olmontų kaimo susikovė *Baro konfederacijos* kariai su Rusijos imperijos kariuomene. Konfederacijos pusėje buvo 4000 karių, o rusų pusėje 800 karių. Konfederatams vadovavo Kazimieras Pulaskis ir Juzefas Biežinskis, o rusams Aleksander Golicyn. Visą dieną konfederatai smarkiai puolė rusų karius, bet šie sėkmingai sugebėjo atremti visas atakas. Konfederatai patyrė nemažus nuostolius dėl karinės taktikos neišmanymo ir prastos ginklų būklės. Iš viso žuvo 110 konfederatų, sužeisti 170 ir 1000 paimta karo belaisviais. Rusų pusėje 120 žuvo ir 200 buvo sužeisti.

Literatūra
----------

* Władysław Konopczyński, Konfederacja Barska (1936-1938) ISBN 83-85218-07-6 (t. 1) ISBN 83-85218-06-8 (t. 2).
* J. Snopko, Bitwa pod Białymstokiem - 1769 r. Podlasie nr 3. Białystok 1990.
Žmonių piramidė *dahi handi* per Krišna Džanmaštami šventę
**Krišna Džanmaštami** (skr. कृष्णजन्माष्टमी = IAST: *Kr̥ṣṇa-janmāṣṭamī* 'Krišnos aštuntojo gimimas') – svarbi hinduistinė šventė, per kurią paminimas Krišnos – aštuntojo Višnaus avataro ir ašuntojo Devakės vaiko – gimimas. Vyksta šravanos mėnesio (liepa-rugpjūtis) tamsiojo mėnulio aštuntąją dieną. Šią šventę švenčia ne tik vaišnavai, bet ir daugelis kitų hinduistų.

Dieną prieš šventę yra priimta pasninkauti. Šventės dienai papuošiami Krišnos atvaizdai, priimamas jų laiminantis žvilgsnis (daršana), aukojamas ir valgomas maistas (prasadas). Šventyklose rengiami „Bhagavadgytos" bei „Bhagavata puranos" skaitymai, statomi „Rasa lylos" pasirodymai, miestų gatvėse vyksta *dahi handi* – vienas ant kito sulipusių žmonių kolona bando pasiekti aukštai pakalbintą jogurto puodynę.

Pasak mito, karalius Kamsa, bijodamas pranašystės, kad jos sesers Devakės sūnus jam padarys galą, ėmėsi žudyti kiekvieną jos gimusį vaiką. Gimus Krišnai, jo tėvas Vasudeva kūdikį slapta perplukdė per upę ir atidavė piemenims vradžoms, o iš jų paėmė mergaitę, kurią Kamsa netrukus nužudė. Tai buvęs deivės Majos įsikūnijimas – ši pasiaukojusi, kad Krišna išgyventų. Vėliau Krišna, užaugęs tarp Vrindavano piemenų, grįžo į Mathurą ir nužudė Kamsą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kṛṣṇa Janmāṣṭami*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 117–118
**Ipolitas Dailidėnas** (1920 m. kovo 21 d. Šapio k. Anykščių r. – 2008 m. rugpjūčio 9 d. Plungėje), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1927-1931 m. mokėsi Levaniškių (Anykščių r.) pradžios mokykloje, 1931-1937 m. baigė Raguvos progimnaziją.
Mokydamasis Raguvoje I. Dailidėnas pirmąsias muzikos žinias gavo iš J. Naujalio mokinio vargonininko B. Žilinsko ir kurį laiką vargonininkavo Užgiryje bei Pagiriuose. 1946–1950 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. N. Martinonis). Mokyklą baigė su pagyrimu.

1950–1956 m. Ukmergės pedagoginės mokyklos muzikos dėstytojas ir moksleivių choro vadovas. Chorą parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei ir varžyboms – laimėjo pirmąją vietą. Dėstytojų ir moksleivių jėgomis pastatė J. Offenbacho operetę „Perikola". 1956–1976 m. Ukmergės 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovas. Chorai (dalyvavo iki 260 moksleivių) pirmąsias vietas pelnydavo rajono ir zonos meno mėgėjų apžiūrose, dalyvaudavo dainų šventėse. Vaikų choras parengtas 1964 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, o mišrusis 1964 ir 1969 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms. 1976–1980 m. mokytojavo ir vadovavo chorams Ukmergės pagalbinėję mokykloje – internate. Taip pat dirbo ir Ukmergės vaikų muzikos mokykloje.

Be pedagoginio darbo, nuolat dirbo ir su suaugusiųjų chorais.

Nuo 1956 m. vadovavo Ukmergės rajono švietimo darbuotojų profsąjungos, nuo 1958 m. rajono mokytojų mišriesiems chorams, vėliau Ukmergės rajkoopsąjungos vyrų ir moterų chorams – vyrų chorą parengė 1963 m. I respublikiniam vyrų chorų sąskrydžiui, o moterų 1965 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms.

Nuo 1958 m. kurį laiką vadovavo Deltuvos kaimo kultūros namų mišriajam chorui – rajono meno mėgėjų apžiūroje pelnė pirmąją vietą, dalyvavo televizijos laidoje.

Palaidotas Ukmergės Dukstynos kapinėse.

Visuomeninė veikla
------------------

1961 m. Ukmergės meno mėgėjų jėgomis pastatė I. Dunajevskio operetę „Laisvasis vėjas", o 1964 m. F. Schuberto operetę „Trijų mergelių namai". Daug metų buvo Ukmergės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkas. 1966 m. jis apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Šis straipsnis apie perdėtą kalbos gryninimą. Apie modernistinės tapybos kryptį skaitykite straipsnyje purizmas.*
**Purizmas** (lot. *purus* 'švarus, grynas') – kalbos gryninimas, stengimasis apsaugoti kalbą nuo kitų kalbų elementų, skolinių, tarptautinių žodžių. Purizmas būdingas bendrinės kalbos normų formavimosi laikotarpiui.

Purizmas būna kraštutinis ir nuosaikusis:

* *Kraštutinis purizmas*, kurio atstovai siekia bet kokius skolinius keisti savais žodžiais, gali neigiamai paveikti kalbos raidą, nes kalbą gali izoliuoti nuo tarptautinės leksikos fondo.
* *Nuosaikusis purizmas*, kurio šalininkai siekia pakeisti tik nereikalingus skolinius, visuotinai pripažįstamas reiškinys.

Lietuvių kalboje siūlyta žodžius „papirosas", „apelsinas", „geometrija" pakeisti žodžiais „rūkinys", „saulobuolis", „trikampiomata"; žodžius „vilnos", „galva", įtarus, kad jie gali būti svetimos kilmės, norėta pakeisti žodžiais „gaurai", „mąstalas".

Kraštutinį purizmą palaikė „aušrininkai", Stasys Dabušis, Antanas Vireliūnas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Aukštoji islandų kalba
* Nynorsk

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Purizmas (kalbotyra)*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 267 psl.
| Purmamarka*Purmamarca* |
| --- |
| *Purmamarka Septynių Spalvų kalvos papėdėje* |
|  |
| 

PurmamarkaPurmamarka

23°43′0″ p. pl. 65°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.71667°š. pl. 65.46667°r. ilg.﻿ / 23.71667; 65.46667﻿ (Purmamarka)Koordinatės: 23°43′0″ p. pl. 65°28′0″ v. ilg.﻿ / ﻿23.71667°š. pl. 65.46667°r. ilg.﻿ / 23.71667; 65.46667﻿ (Purmamarka) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Chuchujaus provincija Chuchujaus provincija |
| **Departamentas** | Tumbajos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 891  |
| **Altitudė** | 2 324 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Purmamarka |

**Purmamarka** (isp. *Purmamarca*) – miestelis šiaurės vakarų Argentinoje, Chuchujaus provincijoje, Tumbajos departamente, Humahuakos slėnyje, pusiaukelėje tarp Tumbajos ir Tilkaros. Yra ~2000 gyventojų. 4 km nuo gyvenvietės praeina kelias (*Ruta Nacional 9*) Buenos Airės – La Kjaka, nuo kurio atsišakoja kelias į vakarus link Suskeso ir Čilės.

Purmamarka yra svarbus regiono turistinis centras. Žymus vaizdingomis, ryškiomis apylinkių uolomis, ypač Septynių Spalvų kalva (*Cerro de los Siete Colores*), kuri yra vienas svarbiausių šiaurės rytų Argentinos simbolių. Gražūs kraštovaizdžiai atsiveria ir nuo Lipano kuestos. Pavažiavus keliu į rytus plyti Salinas Grandes druskos lygumos. Pats miestelis išlaikęs senovinę architektūrą. Yra 1648 m. statyta bažnyčia – nacionalinis architektūros paminklas.

Vietovės pavadinimas aimarų kalba reiškia „dykynės miestas". Iki atkeliaujant ispanams teritorija buvo gyvenama indėnų omaguakų. Šie buvo stipriai paveikti inkų kultūros, kuri čia buvo atkeliavusi plečiantis Inkų imperijos teritorijoms (buvo Koljasujaus dalimi).

Šaltiniai
---------

1. ARGENTINA: Jujuy, *citypopulation.de*
2. ↑  ARGENTINA: Jujuy, *citypopulation.de*
| **Ona Šimaitė** |
| --- |
|  |
| Paminklinė lenta Vilniuje |
| Gimė | 1894 m. sausio 6 d.Akmenė, Lietuva |
| Mirė | 1970 m. sausio 17 d. (76 metai)Prancūzija |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto bibliotekininkė, pasinaudojusi savo tarnyba, kad pagelbėtų žydams per Antrąjį pasaulinį karą. |

**Ona Šimaitė** (1894 m. sausio 6 d. Akmenėje – 1970 m. sausio 17 d. Cormeiles-en-Parisis senelių namuose prie Paryžiaus, Prancūzijoje) – Vilniaus universiteto bibliotekininkė, pasinaudojusi savo tarnyba gelbėti žydus Antrojo pasaulinio karo metu.

O. Šimaitė patekdavo į Vilnios getą tvirtindama, kad turi atsiimti knygas iš žydų studentų. Ji įnešdavo maisto ir kitų daiktų, o išnešdavo vertingus istorinius ir literatūrinius dokumentus. 1944 m. naciai suėmė ir kankino O. Šimaitę. Po to ji buvo nugabenta į Dachau koncentracijos stovyklą, o iš ten perkelta į koncentracijos stovyklą pietų Prancūzijoje. Po išlaisvinimo liko Prancūzijoje. Jai suteiktas Pasaulio Tautų Teisuolės vardas, o Jeruzalėje auga O. Šimaitei skirtas medis.

Įvertinimas
-----------

* Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius, 2006 m.
* Onos Šimaitės gatvė Vilniuje, 2015 m.

Nuorodos
--------

* United States Holocaust Memorial Museum – Ona Simaite, Joop Westerweel, Irena Sendlerowa
* Vardas, tapęs legenda
* Ona Šimaitė – gerumo šviesa
* Aras Lukšas "Ona Šimaitė – tylioji kovotoja už gyvybę" Archyvuota kopija 2017-02-03 iš Wayback Machine projekto.
**Purgazo kunigaikštystė** (erz. *Пургазонь Русесь (Эрзянь Мастор)*) – istorinė kunigaikštija apėmusi erzių gyventas teritorijas.

Istorija
--------

Mordvių gentis erziai XIII a. gyveno tarp Okos ir Temnikovo-Vodskio miškų palei Mokšos upę. Čia gyveno ne tik erziai, bet ir rusų kilmės valstiečiai, kurie pabėgo nuo feodalinės priespaudos.

XIII a. pradžioje iškilo erzių kunigaikštis Purgazas, kuris įsitvirtino šiose teritorijose.

„Inazor Purgaz" kunigaikštystė minima 1230-aisiais metais. Vengrijos keliautojas Julianas paminėjo du valdovus „mordvių karalystėje" – Purgazą ir Purešą. Tarp šių dviejų kunigaikščių vyko nuožmūs karai, o patys kunigaikščiai buvo priešingų pusių sąjungininkai – Purešas buvo rusų kunigaikščio Jurijaus sąjungininkas, o Purgazas būdamas Volgos Bulgarijos sąjungininku, priešinosi Suzdalės kunigaikštijos plėtrai į modrvių (erzių) apgyvendintą regioną. Vėlesniais laikais jis tapo Erzano (Mordvijos) nepriklausomybės simboliu ir legenda.

Purgazas buvo dusyk paminėtas Rusijos kronikose 1228 metais. Muromo kunigaikštis Jurijus Dovidovičius užpuolė Purgazo kunigaikštiją, pridarė didelių nuostolių.

1229 m. ir 1232 m. Vladimiras Jurijus Vsevolodičius kovojo su Purgazu.

Taip pat žinomi konfliktai su mokšų kunigaikščiu Purešu.

1229 m. balandį Purgazas bandė atgauti iš Žemutinis Naugardo rusų Obrano Ošą. Jo kariai sudegino gyvenvietę, bet po kelių mėnesių jis buvo nugalėtas mokšų kunigaikščio Purešo ir pasitraukė į savo valdas.

1237 m. vasarą jis sėkmingai pasipriešino mongolams, tačiau 1238–1239 m. rudenį-žiemą vėl atsinaujino kovos ir Purgazas žuvo mūšyje.

XIII a. viduryje Purgazo kunigaikštija pateko į totorių jungą.

Nuorodos
--------

* Лаврентьевская летопись. (Полное собрание русских летописей. Том первый). Ленинград, 1926–1928
* Лаврентьевская летопись
* Юрченков В. А. Эрзя и Мокша в древности и современности. 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ulofas Palmė*Sven Olof Joachim Palme*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1927 m. sausio 30 d.Stokholme |
| Mirė | 1986 m. vasario 28 d. (59 metai)nužudytas Stokholme |
|  |
| Veikla | teisininkas ir ekonomistas, Švedijos politinis veikėjas, ministras pirmininkas |
| Partija | 1949 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | Stokholmo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Olof Palme |
| Parašas |
|  |

**Ulofas Palmė** (*Sven Olof Joachim Palme*, 1927 m. sausio 30 d. Stokholme – 1986 m. vasario 28 d. nužudytas Stokholme) – teisininkas ir ekonomistas, Švedijos politinis veikėjas, ministras pirmininkas.

Biografija
----------

1947–1948 m. studijavo Ohajo koledže JAV, grįžęs – Stokholmo universitete. Nuo 1949 m. Švedijos socialdemokratų darbininkų partijos (SAP) narys, jaunimo organizacijos aktyvistas. 1953–1955 m. ministro pirmininko Tagės Erlanderio sekretorius.

1958–1986 m. Švedijos parlamento Riksdago narys. 1963–1965 m. ministras be portfelio, 1965–1967 m. transporto ministras, 1967–1969 m. švietimo ir kultūros ministras. 1969–1986 m. SAP pirmininkas. 1969–1976 m. ir 1982–1986 m. Švedijos ministras pirmininkas.

Vieta, kur buvo nužudytas Ulofas Palmė
1976–1986 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas, 1975–1982 m. Pietų Afrikos komiteto pirmininkas. 1980 m. Jungtinių Tautų Nepriklausomos nusiginklavimo ir saugumo komisijos (Palmės komisijos) steigėjas ir vadovas.

Buvo nužudytas gatvėje, Stokholmo centre, kartu su žmona be apsaugos išėjęs iš kino teatro. Žudikas nebuvo rastas.

  



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Tage ErlanderisTurbjornas Feldinas** | **Švedijos Karalystės Ministras pirmininkas** 1969 m. spalio 14 d. – 1976 m. spalio 8 d.1982 m. spalio 8 d. – 1986 m. vasario 28 d. | Po to: **Turbjornas FeldinasIngvaras Karlsonas** |
Dulkės, pučiamos nuo Vakarų Afrikos.
Nuotraukos, rodančios dulkių judėjimą per Atlanto vandenyną.
**Saharos oro sluoksnis** (angl. *Saharan Air Layer – SAL*) – itin karštas, sausas ir dulkių dalelėmis pasižymintis atmosferos sluoksnis, kuris judėdamas į vakarus užslenka ant šaltesnio, drėgnesnio paviršinio Atlanto vandenyno oro. Sacharos dykumos oras, iškylantis nuo paviršiaus daugybe kilometrų, užslinkdamas ant vandenyno, jis yra pakeliamas aukščiau virš tankesnio vandenyno oro. Šis reiškinys sukelia temperatūrų inversiją, kai kylant į viršų temperatūra didėja.

Riba tarp SAL ir vandenyno oro sluoksnio slopina bet kokią konvekciją, esančią jūriniame sluoksnyje. Kadangi tai yra sausas oras, pačiame SAL temperatūros kritimas kylant aukščiui yra gana žymus.
Didelės audros virš Šiaurės Afrikos sukelia didelės apimties dulkių ir smėlio audras, kurių aukštis neretai pakyla iki 6000 metrų. Šios oro masės, kartu su SAL užslenka ant vandenyno ir gali pasiekti Amerikos žemyną.
Afrikos atveju, vėjai išpučia dvidešimt procentų dulkių iš Sacharos dykumos link Atlanto vandenyno, ir likę dvidešimt procentų iš to, kas buvo išpūsta, pasiekia vakarų Atlantą. Likusi dalis nusėda vandenynuose, kartu su krituliais.

Fenomenas, kai SAL pereina per Kanarų salas yra pavadintas „Calima" ir pasirodo kaip rūkas, kuris sumažina matomumą ir palieka visur sluoksnį dulkių.

Dulkių debesis yra lengva pastebėti palydovinėse fotografijose. Jos pasirodo kaip pieno baltumo arba pilkų atspalvių, panašūs į miglą.

SAL sluoksnyje esančios dulkės sulaiko saulės spinduliavimą ir taip sumažina atmosferos temperatūrą bei saulės šviesos kiekį į vandenyną. Gali kilti rūkas, tačiau krituliai neiškrenta. SAL slopina tropinių ciklonų formavimąsi.[1]

Šiuo metu, SAL yra tebevykstančių tyrinėjimų dalykas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jason P. Dunion Christopher S. Velden „The impact of the Saharan Air Layer on Atlantic tropical cyclone activity"  (peržiūrėta balandžio 18 d. 2011 m.)
**Oliwia Szperkowska**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2001 m. rugpjūčio 27 d. (21 metai) |
| Gimimo vieta | ... Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Pozicija** | vartininkė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2022– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2018  20xx– | Lenkijos WU-19 Lenkija Lenkija | 2 0(0)  x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Olivija Šperkovska** (*Oliwia Szperkowska*, g. 2001 m. rugpjūčio 27 d.) – Lenkijos futbolininkė, vartininkė

Karjera
-------

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

2022 m. perėjo į UKS SMS Łódź. 

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos (realizavo 11 m. baudinį) pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. Kviečiama į Lenkijos nacionalinę rinktinę.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2022–2023 m. Ekstraliga .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
2. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
3. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* [ kobiecyfutbol.pl] (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Sacuma (reikšmės).*
Sacumos žemė Japonijos žemėlapyje
**Sacuma** (薩摩国; Satsuma no Kuni), dar vadinama **Saššiū** (薩州) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra vakarinė Kagošimos prefektūros pusė.

Sengoku laikotarpiu, Sacuma ir kitos žemės pietinėje Kiūšiū dalyje, priklausė Šimadzu daimyo.

1871 m. kai kartu su Han sistemos panaikinimu žemes pakeitė prefekūros, Sacumos ir Osumio žemės buvo sujungtos į Kagošimos prefektūrą. 

Sacuma buvo viena labiausiai besipriešinančių Tokugavos šiogūnatui, žemių XIX a. vid. 

Senosios Japonijos žemės

Akis |
Ava |
Ava |
Avadžis |
Bingo |
Bičiu |
Bidzenas |
Bungo |
Budzenas |
Cušima |
Čikugo |
Čikudzenas |
Čišima |
Deva |
Ečigas |
Ečidzenas |
Ečiū |
Harima |
Hida |
Higas |
Hitačis |
Hidaka |
Hidzenas |
Hokis |
Hiūga |
Iburis |
Idzu |
Idzumas |
Idzumis |
Iga |
Ijas |
Ikis |
Inaba |
Isė |
Išikaris |
Ivamis |
Jamaširas |
Jamatas |
Jošinas |
Kaga |
Kajus |
Kavačis |
Kadzusa |
Kijis |
Kitamis |
Koudzukė |
Kuširas |
Mikava |
Mimasaka |
Minas |
Musašis |
Mucu |
Nagatas |
Nemuras |
Notas |
Okis |
Omis |
Ošima |
Osumis |
Ovaris |
Sadas |
Sagamis |
Sanukis |
Sacuma |
Secu |
Suou |
Suruga |
Šima |
Šimousa |
Šimocukė |
Šinanas |
Širibešis |
Tadžima |
Tamba |
Tangas |
Tešis |
Tokačis |
Tosa |
Toutoumis | 
Vakasa