recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Vieštovė |
| --- |
| Vieštovė prie Vieštovėnų Vieštovė prie Vieštovėnų |
| **Ilgis** | 11,8 km |
| **Baseino plotas** | 23,2 km² |
| **Ištakos** | Žemaičių aukštuma |
| **Žiotys** | Minija |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Vieštovė |

**Vieštovė** – upelis Lietuvoje, Plungės rajone; Minijos kairysis intakas. Prasideda Žemaičių aukštumoje, Rapšaičių apylinkėse. Teka į vakarus, vėliau į šiaurę, šiaurės rytus. Įteka į Miniją 132,5 km nuo jos žiočių, į šiaurę nuo Vieštovėnų.

Turi kairįjį ir dešinįjį bevardžius intakus.

Žemupys patenka į Minijos ichtiologinį draustinį. Prie Vieštovės ir Minijos santakos stūkso Vieštovėnų piliakalnis.

Upėvardis kildinamas iš šaknies *\*vieš-*, kuri galėjusi reikšti „tekėti, bėgti" (plg. skr. वेशन्तः = IAST: *veśantáḥ* „tvenkinys", skr. वेषति = IAST: *véṣati* „liejasi, bėga", skr. विषम् = IAST: *viṣam* „vanduo", lot. *vīrus* „klampus skystis, sultys", sen. isl. *veisa* „pelkė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 594
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 378–379
Koordinatės: 48°44′33″ š. pl. 25°59′37″ r. ilg.﻿ / ﻿48.74250°š. pl. 25.99361°r. ilg.﻿ / 48.74250; 25.99361

Urvo anga
Gamtovaizdis virš urvo
**Optimistinis urvas** (ukr. *Оптимістична печера*) – karstinis urvas Vakarų Ukrainoje. Bendras ištirtas ilgis yra 230,5 km. Jo vieta – Koroliovkos kaime Borščivo (*Борщів*) rajone Ternopilio srityje. Tai ilgiausias pasaulio gipso urvas, arba trečias – tarp visų sausumos urvų, po Mamuto ir Jevelio urvų.

Urvas surastas 1966 m. Jo atskiros išsiraizgiusios dalys užima apie 2 ha plotą, išsidėstę vidutiniame 20 m gylyje. Daugelis jų užneštos moliu, sutinkami stalaktitai, heliktitai, kiti panašūs urviniai dariniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-06-08 iš Wayback Machine projekto. Pasaulio ilgiausi urvai


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Optimistinis urvas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Optimistinio urvo aprašymas Archyvuota kopija 2010-12-11 iš Wayback Machine projekto.
* Turizmas Ukrainoje: Optimistinis urvas Archyvuota kopija 2016-04-14 iš Wayback Machine projekto.
* Gigantiški gipso urvai Vakarų Ukrainoje Archyvuota kopija 2010-06-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čerapundžisचेरापूँजी |
| --- |
| 

ČerapundžisČerapundžis

25°18′0″ š. pl. 91°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.30000°š. pl. 91.70000°r. ilg.﻿ / 25.30000; 91.70000﻿ (Čerapundžis)Koordinatės: 25°18′0″ š. pl. 91°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.30000°š. pl. 91.70000°r. ilg.﻿ / 25.30000; 91.70000﻿ (Čerapundžis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Meghalaja Meghalaja |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 10 086  |
| **Altitudė** | 1 484 m |

**Čerapundžis** (angl. *Cherrapunji*) – gyvenvietė Indijos šiaurės rytuose, Meghalajos valstijoje, Šilongo plokščiakalnyje, 1484 m aukštyje. 10,1 tūkst. gyventojų (2001 m.).

Čerapundžis yra viena iš drėgniausių vietų Žemėje. Per metus čia vidutiniškai iškrinta 11 430 mm kritulių (vidutinis kritulių kiekis didesnis Havajuose – Vaialealėje, 11 684 mm). Čerapundžyje buvo užregistruotas didžiausias kritulių kiekis Žemėje 22 987 mm per metus (1960-61 m.).

Čerapundžis. Informacinė lenta „Drėgniausia vieta Žemėje"
Pučiami dungčenai poroje
**Dungčenas**, *Tibeto ragas* (tibet. དུང་ཆེན། , Vailis *dung chen*) – ilgas (iki 1,5-3,5 m), surenkamas iš kelių dalių, metalinis (varis, žalvaris, sidabras) pučiamasis instrumentas, plačiai naudojamas Tibeto ir Mongolijos budizmo ceremonijų metu. Tai labiausiai paplitęs instrumentas tibetiečių budistų kultūroje. Dažniausiai pučiamas porose ar grupėse. Eitynių metu neapseinama be pagalbininko, padedančio pernešti instrumentą.

Pasak žymaus amerikiečių budisto Tsultrim Allione, *„šio instrumento skleidžiamas gilus ir ilgas garsas nukelia klausytoją kažkur anapus aukščiausių Himalajų viršūnių ir tuo pačiu metu grąžina atgal į savo motinos įsčias".*

* Pučiami dungčenaiPučiami dungčenai
* Dungčenai ekspozicijojeDungčenai ekspozicijoje
* Instrumento detalėsInstrumento detalės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tsultrim Allione. *Women of Wisdom*. London: Arkana (1986)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dungčenas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Filmukas apie Tibeto rago gamybą Nepale
* Dungčeno garso charakteristika, istorija (*youtube.com*)
| Kruna |
| --- |
|  Kruna šalia Kauno marių, prie Karčiupio kaimo |
| **Ilgis** | 3,8 km |
| **Baseino plotas** | 10,6 km² |
| **Ištakos** | Pabiržio kaimo apylinkės |
| **Žiotys** | Kauno marios |
| **Šalys** | Lietuva |

**Kruna** – nedidelė upė Kauno rajone. Priklauso Nemuno mažųjų intakų (su Nemunu) baseinui. Įteka dešiniajame krante, 233 km atstumu nuo pastarojo žiočių. Prasideda Pabiržio kaimo rytinėje dalyje. Į upę įteka vienintelis intakas – Krunelė (dešinysis). Kerta geležinkelį Vilnius–Kaunas, magistralę  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda .

Pastačius Kauno HE, Krunos upelio įtekėjimo į marias vietoje susidarė įlanka. Šioje vietoje Kauno marių regioninio parko teritorijoje pastatytas tiltas per Kruną.

Prie Krunos įsikūrusios gyvenvietės – Karčiupis, Neveronys.

Upėvardis kildinamas iš *krunoti* („kruknoti, pamažu kriūkti"), *krunėti* („kosėti, krenkšti"), *kruna* („kas nuolat kosti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės (hidrografija ir nuotėkis): monografija /B.Gailiušis, J.Jablonskis, M.Kovalenkovienė. – Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001. – 792 p. ISBN 9986-492-64-5.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* Krunos upė Gamtos katalogo portale
| Vitorija do Žari*Vitória do Jari* |
| --- |
|        |
| *Vitorija do Žari. Kitame krante matyti Žari celiuliozės kombinatas Munguboje* |
|  |
| 

Vitorija do ŽariVitorija do Žari

0°56′16″ p. pl. 52°25′26″ v. ilg.﻿ / ﻿0.93778°š. pl. 52.42389°r. ilg.﻿ / 0.93778; 52.42389﻿ (Vitorija do Žari)Koordinatės: 0°56′16″ p. pl. 52°25′26″ v. ilg.﻿ / ﻿0.93778°š. pl. 52.42389°r. ilg.﻿ / 0.93778; 52.42389﻿ (Vitorija do Žari) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amapa Amapa |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1994 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 13 740  |
|  |
|  **Vikiteka** | Vitorija do Žari |

**Vitorija do Žari** (port. *Vitória do Jari*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Amapos valstijoje, 180 km į pietvakarius nuo Makapos, 15 km į pietryčius nuo Laranžal do Žari. Išsidėstęs kairiajame Žari krante, priešais Mungubą (Paroje; jungia keltas). Plentas į Laranžal do Žari.

Savivaldybės plotas – 2483 km², gyventojų skaičius – 16 572 (2021 m.). Kita didesnė gyvenvietė: Žarilandija.

Savivaldybės padėtis Amapos valstijoje

Istorija
--------

Kaip ir gretimas didesnis Laranžal do Žari miestas, Vitorija do Žari išaugo iš Beiradano (*Beiradão*) favelų rajono, susikūrusio prie celiuliozės kombinato kitame Žari krante.

Vitorija do Žari savivaldybė sudaryta 1994 m. atskyrus nuo Laranžal do Žari savivaldybės.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Amapá, *citypopulation.de*
3. ↑  Vitória do Jari, IBGE
| Viurcburgasvok. *Würzburg* |
| --- |
|        |
| *Viurcburgas. Tiltas per Mainą ir Marienburgo tvirtovė* |
|  |
| 

ViurcburgasViurcburgas

49°47′0″ š. pl. 09°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.78333°š. pl. 9.93333°r. ilg.﻿ / 49.78333; 9.93333﻿ (Viurcburgas)Koordinatės: 49°47′0″ š. pl. 09°56′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.78333°š. pl. 9.93333°r. ilg.﻿ / 49.78333; 9.93333﻿ (Viurcburgas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Bavarija Bavarija |
| **Regionas** | Žemutinė Frankonija |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 134 440  |
| **Plotas** | 87,63 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 534 žm./km² |
| **Altitudė** | 177 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 97018–97084 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Viurcburgas |

**Viurcburgas** (vok. *Würzburg*) – miestas pietų Vokietijoje, Bavarijoje, Žemutinės Frankonijos regione (jo centras), prie Maino upės. 134,4 tūkst. gyventojų (2008 m.). Automobilių, spausdinimo mašinų, elektrotechnikos pramonė. Veikia 1582 m. įkurtas Viurcburgo universitetas, konservatorija, botanikos sodas.

Architektūra
------------

Viurcburgas išsaugojęs netaisyklinąjį viduramžių išdėstymo planą. Po XVIII a. architekto J. B. Noimano rekonstrukcijos įgijo taisyklingų bruožų. Maino kairiajame krante yra XI–XVI a. Marienburgo tvirtovė su Marijos rotonda, XVII–XVIII a. rūmais, XIII a. donžonu. Iš kitų svarbių Viurcburgo architektūros paminklų paminėtina Šv. Kiliano katedra (1024–1188 m. XIII a. perstatyta) su turtingu barokiniu XVIII a. interjeru, kitos XIV–XVIII a. gotikinės ir barokinės bažnyčios, 1753 m. pastatyti barokiniai vyskupų rūmai, XIV–XVIII a. gyvenamieji namai.

Istorija
--------

Viurcburgo miestas susiformavo iš romėnų tvirtovės. 741 m. tapo vyskupijos centru, o miesto teises įgijo 1030 m. XII a. turėjo savivaldą.

Sportas
-------

* Würzburger Kickers futbolo klubas

Miestų partnerystė
------------------

* Jungtinės Amerikos Valstijos Feirbou, JAV
* Jungtinė Karalystė Dandi, Jungtinė Karalystė
* Prancūzija Kanas, Prancūzija
* Jungtinės Amerikos Valstijos Ročesteris, JAV
* Tanzanija Mvanza, Tanzanija
* Japonija Ocu, Japonija
* Ispanija Salamanka, Ispanija
* Vokietija Zūlis, Vokietija
* Švedija Umėjas, Švedija
* Airija Brėjus, Airija

Paveikslėlių galerija
---------------------

  

* Viurcburgo vaizdai
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viurcburgas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 325 psl.
| **Eugenijus Karpavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1953 m. spalio 19 d.Kaunas |
| Mirė | 2010 m. sausio 26 d. (56 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos knygų dailininkas, leidėjas, plakatistas. |

**Eugenijus Karpavičius** (1953 m. spalio 19 d. Kaune – 2010 m. sausio 26 d.) – Lietuvos knygų dailininkas, leidėjas, plakatistas.

Biografija
----------

Senelis Povilas Karpavičius. 1978 m. baigė dizainą Lietuvos dailės institute. 1978–1982 m. dirbo Vilniuje Komunalinio ūkio projektavimo institute, 1982–1993 m. – leidykloje „Mokslas". Nuo 1994 m. dirbo Lietuvos nacionaliniame muziejuje. 2001 m. įsteigė individualią leidyklą.

Kūryba
------

1983–1986 m. sukūrė teatro plakatų. Apipavidalino 200 dailės ir fotografijos albumų, literatūros, kultūros, istorijos ir paveldo knygų. Jo knygų dizainas savitos stilistikos, santūrios ir subtilios estetikos. Dalyvavo parodose Lietuvoje (Vilniuje 1981 m.) ir užsienyje (Lahti, Suomija, 1985 m. Varšuva 1986 m. Fort Kolinsas, JAV, 1987 m. Ogakis, Japonija, 1991 m. Brno 1988 m. 1990 m. 2000 m.). 1987 m. surengė individualią ekspoziciją VII Baltijos plakato trienalėje Rygoje. Kūrinių turi Lietuvos nacionalinis muziejus.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos bažnyčių menas, albumas, R. Paknio leidykla, 1993 m. sud. J. Minkevičius
* M. Matulytė. Vilniaus fotografija. 1858–1915 m. 2001 m.
* Antanas Mončys, 2003 m. sud. V. Liutkus
* Pažaislis. Menas ir istorija, 2005 m. sud. M. Paknys
* Petras Repšys. Bendraautorė Lina Kanopkienė, Kultūros barai, 2006 m. gražiausia 2006-ųjų knyga

Įvertinimas
-----------

* VI Baltijos plakato trienalės Didysis prizas, 1984 m.
* Baltijos šalių knygos meno konkursų pirmosios premijos, 1990 m. 1995 m. 1996 m. 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Margarita Matulytė. *Eugenijus Karpavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 487 psl.
**Eugenijus Algimantas Bagdanskis** (g. 1943 m. gegužės 26 d. Naujasodžiai, Jurbarko valsčius) – Lietuvos inžinierius radiotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1988 m. technikos mokslų daktaras.

1967–1969 m. Vilniaus politechnikumo dėstytojas, 1972–1992 m. mokslinio gamybinio susivienijimo „Venta" vadovaujantysis inžinierius, vėliau technikos direktoriaus pavaduotojas – specialiojo konstravimo biuro vadovas. Nuo 1992 m. UAB „Girba" generalinis direktorius.

Mokslinė veikla
---------------

Daugiau, kaip 60 išradimų autorius. Svarbiausi darbai iš greitaveikės oscilografijos, integrinių grandynų matavimo metodikos, prietaisų kūrimo ir gamybos.

Bibliografija
-------------

* Greitaveikiai integriniai keitikliai kodas – analogas, analogas – kodas ir jų elektrinių parametrų matavimas Monografija, su kt. 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eugenijus Algimantas Bagdanskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 435 psl.
**Gėnė Žalalytė** (mold. *Ghene Jalalite*, rus. *Жалалите Гене Прано*; g. 1951 m. gegužės 27 d. Lietuvoje) – Moldavijos geologė.

Biografija
----------

1967–1971 m. mokėsi Kijevo geologijos tecnikume, po to pagal paskyrimą dirbo Moldavijos hidrogeologinėje ekspedicijoje. 1987–1993 m. studijavo hidrogeologiją ir inžinerinę geologiją Odesos valstybiniame universitete. 1997 m. paskirta Moldavijos hidrogeologinės ekspedicijos Požeminių vandenų monitoringo tarnybos vadove, o 2003–2008 m. buvo Moldavijos Respublikos Valstybinės geologijos agentūros Generalinė direktore. Vėliau – Kišiniovo Geologijos ir seismologijos instituto mokslinė bendradarbė.

1999–2000 m. dalyvavo Europos Sąjungos–Rusijos bendradarbiavimo TASIS programose: tiriant Pruto upės vandens resursus ir pesticidų įtaką aplinkai Vulkeneščio regione. 2003–2004 m. įėjo į Dunojaus konvencijos įgyvendinimo Moldavijos Nacionalinę komisiją, buvo Moldavijos požeminių vandenų nacionalinė ekspertė.

Šaltiniai
---------

* *По данным разведки: геологической* // Независимaя Молдовa Archyvuota kopija 2016-03-15 iš Wayback Machine projekto.
* *С ней можно пойти в разведку. Геологическую* // Независимaя Молдовa[neveikianti nuoroda]
* *Biografija*[neveikianti nuoroda]
| **Eugenijus Algimantas Bartkus** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. balandžio 4 d.Zubiškės, Trakų apskritis |
| Mirė | 2011 m. kovo 6 d. (85 metai)Čikaga, JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Danguolė |
| Vaikai | Viva, Darius |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius, visuomenės veikėjas |
| Partija | 1949 m. Amerikos lietuvių tautinė sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Ilinojaus technologijos institutas |

**Eugenijus Algimantas Bartkus** (1925 m. balandžio 4 d. Zubiškėse, Trakų apskritis – 2011 m. kovo 6 d. Čikagoje) – statybos inžinierius, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė pasiturinčių lietuvių šeimoje. 1942–1943 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Statybos fakultete. 1944 m. artėjant Sovietų armijai, kartu su šeima pasitraukė į Vokietiją ir ten tęsė studijas. 1949 m. persikėlė Į JAV. 1950 m. baigė Ilinojaus technologijos institutą Čikagoje; 1955 m. statybos inžinerijos magistras.

1962–1995 m. inžinerijos bendrovės „Bartkus and Associates" Čikagoje įkūrėjas ir prezidentas. Bendrovės sunkiosios pramonės įmonių, geležinkelio ir laivų transporto įrenginių projektai buvo vykdomi visuose žemynuose.

Nuo 1949 m. Amerikos lietuvių tautinės sąjungos veikėjas, 1958–1961 m. pirmininkas, nuo 1959 m. jos atstovas Amerikos lietuvių taryboje (ALT), sąjungos garbės narys ir valdybos vicepirmininkas ryšiams su Lietuva. Nuo 1958 m. ALT tarybos narys, 1968–1971 m. pirmininkas. 1980–1992 m. Lietuvos tautinio sąjūdžio pirmininkas, vėliau pavaduotojas.

Įvertinimas
-----------

* 2005 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eugenijus Algimantas Bartkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 681 psl.
2. ↑
3. ↑
|  |
| --- |
| Nazareth |
|  
Nazareth 2009 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Danfermlinas, Škotija |
| Žanrai | sunkusis rokas, poprokas |
| Aktyvumo metai | 1968-dabar |
| Įrašų kompanija | Mooncrest, NEMS Enterprises, Eagle |
| Svetainė | nazarethdirect.co.uk |
| Nariai |
| Dan McCafferty, Pete Agnew, Jimmy Murrison, Lee Agnew |
| Buvę nariai |
| Darrell Sweet, Manny Charlton, Zal Cleminson, Billy Rankin, John Locke, Ronnie Leahy |

**Nazareth** – roko grupė iš Škotijos, įkurta 1967–1969.

Istorija
--------

Per savo egzistavimo laiką *Nazareth* labai daug kartų kaitaliojo muzikinį stilių, muzikos pobūdis keitėsi nuo Boogie (*Razamanaz*, 1973) iki Heavy metal (*Hair of the Dog*, 1975), nuo progresyvaus roko eksperimentų iki Pop muzikos. Neretai tiek pat skirdavosi ir skirtingos to paties albumo dainos.

*Nazareth* rimčiau pradėta vertinti tik savo karjeros antrojoje pusėje, kai Rock muziką kritikai ėmė nagrinėti retrospektyviškai: ši grupė į Hard Rock muziką įnešė daug viduramžiškos bei škotų muzikos elementų, koncertuose pirmoji pradėjo groti kitaip aranžuotą muziką, kurioje dominavo šiurkštus, kriokiantis gitarų skambesys, savo ritmika palaikantis mušamuosius – būtent tokia muzika šiek tiek vėliau pradėta vadinti Heavy metal. Populiarios Nazareth baladės, ypač – viena iš pirmųjų pasaulyje Rock baladžių „Love Hurts" padarė įtaką vėlesniems Pop muzikos atlikėjams. Grupė viena pirmųjų ėmė naudoti įvairių monstrų piešinius savo plokštelių apipavidalinimui.

Vos kelios *Nazareth* atliktos dainos yra pakliuvusios į Anglijos ar JAV topus, tačiau Nazareth sukurtos dainos, pergrotos populiarių atlikėjų (Aerosmith, Ace of Bace ir daugelio kitų), į topus yra pakliuvę dešimtis, jei ne šimtus kartų.

Diskografija
------------

* 1971 *Nazareth*
* 1972 *BBC Radio 1 Live in Concert* (live)
* 1972 *Exercises*
* 1973 *Razamanaz*
* 1973 *Loud 'N' Proud!!!*
* 1974 *Rampant*
* 1975 *Hair of the Dog*
* 1976 *Close Enough for Rock 'n' Roll*
* 1976 *Hot Tracks* (compilation)
* 1976 *Play 'N' the Game*
* 1977 *Expect No Mercy*
* 1978 *No Mean City*
* 1980 *Malice in Wonderland*
* 1980 *The Fool Circle*
* 1981 *Snaz* (live)
* 1982 *2XS*
* 1983 *Sound Elixir*
* 1984 *The Catch*
* 1986 *Cinema*
* 1989 *Snakes 'N' Ladders*
* 1991 *No Jives*
* 1994 *Move Me*
* 1998 *Boogaloo*
* 1998 *Live at the Beeb* (live)
* 2002 *Homecoming* (live)
* 2003 *Alive and Kicking*
* 2008 *The Newz*
* 2011 *Big Dogz*
* 2014 *Rock'n'roll telephone*
* 2018 *Tattooed on My Brain*
* 2022 *Surviving the Law*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nazareth** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialus Nazareth tinklalapis
* Nazareth dainų tekstai Archyvuota kopija 2005-09-07 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°18′23″ š. pl. 21°46′15″ r. ilg.﻿ / ﻿56.30639°š. pl. 21.77083°r. ilg.﻿ / 56.30639; 21.77083


| Gėsalų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,121 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,01 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,8 m |
| Didžiausias gylis | 7,2 m |
| Įteka | Apšė, Spiginas, bevardis upelis |
| Išteka | Apšė |

**Gėsalų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 5,5 km į šiaurės vakarus nuo Ylakių, Gėsalų kaimo pietvakarinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Apšės upę (Bartuvos intakas) 34,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės rytų-pietvakarių-pietryčių kryptimi – 1,28 km, plotis – iki 0,22 km. Altitudė 51,8 m. Rytinis ir pietinis krantai aukštoki, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplink tvenkinį daugiausia plyti dirbami laukai. Šiaurrytiniame gale susikerta kelias Nr.3711 (Stripiniai – Gėsalai – Viršilai) su keliu Nr.3715 (Gėsalai – Klauseikiai).

Tvenkinys įrengtas 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| ***Jautiena*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Jamón Jamón |
| Kilmės šalis |  Ispanija |
| Režisierius | Bigas Luna |
| Scenaristas (-ai) | Cuca CanalsBigas LunaQuim Monzo |
| Vaidina | Stefania Sandrelli  Penélope Cruz  Javier Bardem |
| Metai | 1992 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Jautiena** (isp.  *Jamón Jamón*) – ispanų režisieriaus Bigas Luna 1992 m. sukurta drama, kurioje pirmą kartą kino ekrane debiutavo Penelopė Kruz.

Filmas buvo apdovanotas Venecijos kino festivalio Sidabriniu Liūtu, pelnė 6 „Goja" nominacijas ir keletą apdovanojimų Ispanijoje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Javier Bardem – Raulis
* Penélope Cruz – Silvija
* Jordi Molla – Chosė Luisas
* Stefania Sandrelli – Končita, Chosė Luiso motina
* Anna Galiena – Karmen, Silvijos motina

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Silvija – jauna simpatiška mergina, gyvenanti kartu su motina ir dirbanti apatinių drabužių siuvykloje. Ji susitikinėja su fabriko savininkės sūnumi Chosė Luisu ir netrukus tampa nėščia. Jos nuostabai, vaikinas jos neatstumia, o apsidžiaugia ir pasiperša, tačiau tokia perspektyva visiškai nepatinka jo motinai Končitai. Nors šios vyras į situaciją reaguoja ramiai, ji nusamdo Raulį, dirbantį jos pačios kompanijoje apatinių drabužių modeliu, kad šis suviliotų Silviją, tikėdamasi, kad tai privers sūnų persigalvoti.

Nors Raulis ir stengiasi, Silvija nepasiduoda jo vilionėms ir vaikinas ima pats ją įsimylėti, tuo tarpu Končita jaučia vis didesnę trauką savo samdiniui ir jiedu netrukus tampa meilužiais. 

Chosė Luisas dvejoja eiti prieš motinos valią tuoktis ir jo neryžtingumas ima erzinti Silviją, kurią vis labiau domina Raulis, tačiau pastarojo neketina atsisakyti Končita...
|  Vitotai |
| --- |
| Peru vitotai (1913 m.)Peru vitotai (1913 m.) |
| Gyventojų skaičius | 7930 |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija: 6800Peru vėliava Peru: 1130 |
| Kalba (-os) | vitotų, ispanų |
| Religijos | katalikybė, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | andokiai, okainai, nonujai, borai, miranjai, kultūriškai – tukanai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Vitotai |

**Vitotai** arba ***huitotai*** (*huitoto, witoto, güitoto, uitoto*) – indėnų tauta, gyvenanti vakarų Amazonijoje, ties Kolumbijos (Kaketos, Putumajo dep.) ir Peru (Loreto dep.) siena. Populiacija – apie 8 tūkst. žmonių. Vitotų kalba jungiama prie borų-vitotų kalbų šeimos, išskiriamos 3 pagrindinės tarmės minikų (*mɨnɨka*), muinanių (*nɨpode*) ir murujų (*mɨca*). Taip pat kalba ispaniškai. Pagal tikybą – Romos katalikai.

Vitotai labai smarkiai nukentėjo per kaučiuko bumą (XX a. pirmaisiais dešimtmečiais), populiacija sumažėjo maždaug 10 kartų. Tuo laikotarpiu nunyko apeiginis kanibalizmas, tarpgentiniai karai. Dalis vitotų persikėlė gyventi į kreolų gyvenvietes (Letisiją ir kitur Amazonės aukštupyje).

Vitotų galvos papuošalas iš dygliatriušio šerių
Verčiasi kapline-lydimine žemdirbyste (kartieji manijokai, batatai, bananai, ananasai, cukranendrės, kukurūzai, kakvmedžiai, persikinės palmės, žemės riešutai ir kt.), medžiokle, žvejyba, rankiojimu. Uždarbiauja miškų ūkyje, kasyklose, kaučiuko plantacijose ir kitur.

Tradicinė vitotų apranga – genitalijų dangalas, dabar – kreoliniai rūbai. Gyvenvietės viduryje statomas didysis namas (maloka), aplinkui jį ratu – namai ant polių mažosioms šeimoms. Iki XX a. 3–4 dešimtmečių maloka buvo bendruoju bendruomenės namu (50–60, kartais daugiau žmonių), dabar – susirinkimų vieta ir didžiosios šeimos vado namai. Maloka būna dvišlaičiu arba užapvalintu stogu. Murijų namas apskrito arba ovalaus plano, muinanių – kvadratinio arba stačiakampio.

Dvasinė vitotų kultūra artima rytų tukanams (malokos kaip pasaulio modelio įsivaizdavimas, šokiai su kaukėmis, palmių derliaus šventės). Seniau būta apeiginio žaidimo kamuoliu, malokos tapatinimo su žmogaus kūnu, naudojami mediniai gongai. Naujavedžiai keliasi į vyro tėvų namus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Уитото*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Lietuvos radijo sporto federacija** – Savanoriška, savarankiška, visuomeninė, sportinė organizacija, vienijanti radijo sporto entuziastus Lietuvos Respublikoje. Ji kultivuoja radijo ryšių, radijo orientacijos bei telegrafijos sporto šakas. Nariais gali būti visi LR piliečiai. LRSF leidžia žurnalą „Radijo sportas Lietuvoje".

Prezidentai, pirmininkai
------------------------

Algimantas Šlevas, Pranas Zulonas, Teodoras Naraškevičius, Edmundas Laurušonis, Algis Kuzmickas, Leonas Ignatavičius, Vilius Vašeikis, Saulius Naktinis, Algimantas Buinevičius, po 1990 m. Algis Kregždė. Nuo 2006 m. iki 2012 m. - Darius Kybartas. Nuo 2012 m. - Rolandas Žakelis.

Istorija
--------

Lietuvos radijo sporto federacija buvo įkurta 1960 01 31 steigiamajame suvažiavime Vilniuje. Pagrindiniai LRSF kūrėjai buvo vilnietis Algimantas Šlevas, kaunietis Algimantas Buinevičius bei šiaulietis Giedrius Misiūnas.
LRSF reguliariai organizuoja LR čempionatus: trumpųjų bangų nuo 1960/1965/1972 m. kasmet kartu su Estijos bei Latvijos RSF buvo rengiamos Pabaltijo trumpų bangų pirmenybės, kurios 1990 m. tapo tarpatautinėmis Baltijos šalių varžybomis ("Baltic Contest"), ultratrumpųjų bangų nuo ~1962 (1958 m.), sportinės radijo pelengacijos (1961 m.).
LRSF 2008 m. turėjo 360 narių, 35 LR miestuose bei rajonuose.

Šaltiniai
---------

* sporto enciklopedija

Nuorodos
--------

* Oficiali LRSF svetainė
Koordinatės: 54°45′18.62″ š. pl. 24°14′4.12″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7551722°š. pl. 24.2344778°r. ilg.﻿ / 54.7551722; 24.2344778

|  |
| --- |
| **Kruonio gimnazija** |
| Kruonio gimnazija herbasKruonio gimnazija herbas |
| Kruonio gimnazija |
| **Adresas** | Darsūniškio g. 11, Kruonis |
| **Direktorius(-ė)** | Rita Mikučiauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 321 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 28 |

**Kaišiadorių rajono Kruonio gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Kaišiadorių raj. Kruonyje, Darsūniškio g. 11, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190596857.

Istorija
--------

1852 m. atidaryta valdinė pradinė mokykla. 1910 m. mokykla pertvarkyta į dviklasę ministerinę mokyklą su penkerių metų mokymu. 1924 m. įkuriama pradinė mokykla. 1944 m. mokykla tampa progimnazija. 1949 m. mokykla reorganizuojama į vidurinę mokyklą. 2003 m. vykdant Kaišiadorių rajono mokyklų tinklo pertvarką, prie Kruonio vidurinės mokyklos prijungiama Anglininkų pradinė mokykla. 2008 m. vykdant Kaišiadorių rajono mokyklų tinklo pertvarką, prie Kruonio vidurinės mokyklos prijungiamos Kalvių, Darsūniškio ir Vilūnų pagrindinės mokyklos. 2009 m. rugsėjo 1 d. mokykla tampa gimnazija.

Direktoriai
-----------

* Rita Mikučiauskienė.

Žymūs mokiniai
--------------

* Laima Katelevskienė, Kaišiadorių seniūnijos seniūnė;
* Valentina Leonavičiūtė-Gustaitienė, aktorė;
* Juozapas Matulaitis, vyskupas;
* Kazys Pėdnyčia, teisėjas;
* Pranas Stankevičius, aktorius, radijo diktorius.

Nuorodos
--------

* Svetainė Archyvuota kopija 2007-03-22 iš Wayback Machine projekto.
Jaučio kraujo spalva
Tomo Mano memorialinio muziejaus Nidoje sienos padengtos jaučio kraujo spalvos dažais
**Jaučio kraujas** – tamsi raudonai ruda spalva.

Terminas gana dažnai naudojamas istoriniuose dokumentuose, senovės autoriai pateikdavo įvairias dažų gamybos receptūras. Būtinas šių raudonai rudų dažų komponentas – geležies (III) oksidas Fe2O3, gamtoje sutinkamas kaip hematito mineralas.

Spalva tikrai kiek primena jaučio kraują, bet jos gamyboje stambiųjų raguočių kraujas naudojamas nebuvo (raudonųjų kraujo kūnelių neužtektų spalvai suteikti, o ir dažas atmosferiniams poveikiams nebūtų atsparus). Šis gana paplitęs mitas atsirado, kai, ruošiant dažus, senovėje gyvūnų kraujas buvo naudojamas vietoje rišamosios medžiagos.

Spalva tradiciškai naudojama medienos apsaugai ir žiūrovo optiniam poveikiui sudaryti. Nuo seno buvo gana populiari dėl savo pigumo, užsakovai prašydavo ja padengti pastatų sienas ar grindis. Labai panaši yra *Faliuno raudonoji spalva*, pavadinimą įgavusi dėl panašumo į Faliuno miesto apylinkėse išgaunamą vario rūdą.

XIX a. viduryje Prancūzijoje buvo sumanyta jaučio kraujo dažus maišyti su medienos pjuvenomis ir, masę kiek padžiovinus, iš jos presuoti įvairius daiktus. Nauja medžiaga buvo pavadinta *Bois Durci* arba „pakietinta mediena". Šiuolaikinės mineralinių pigmentų sintezavimo technologijos žymiai išplėtė iš geležies oksidų gaminamų dažų asortimentą. 

Dabartiniais laikais jaučio kraujo spalva buvo itin madinga 2012–2013 m. sandūroje, ją buvo galima pastebėti audiniuose, aksesuaruose ir net lūpų dažuose.

Šaltiniai
---------

* Ulrich Schießl. *„Ochsenblut"" – ein Farbbindemittel und ein Farbname* // Denkmalpflege in Baden-Württemberg, 1981 Heft 3, S. 122–126
**Viurcburgo mokykla** – psichologijos kryptis, kuri XX a. pradžioje Viurcburgo universiteto psichologijos institute pradėjo eksperimentinius mąstymo tyrimus. Tyrimus pradėjo ir jiems vadovavo O. Kiulpė. Svarbiausi Viucburgo mokyklos psichologai: N. Achas, A. Meseris, K. Biūleris. Viurcburgo mokykla atsirado kaip reakcija prieš asociacionizmo sensualizmą. Šią psichologijos kryptį veikė pozityvizmas ir E. Huserlio fenomenologija, A. Binė, F. Brentanas.

Vadinamuoju sistemingos eksperimentinės introspekcijos metodu Viurcburgo mokykla nustatė skiriamąsias mąstymo savybes – nevaizdumą ir intencionalumą. Teigė, jog pažinti daiktų esmę žmogus gali tiesiogiai, be vaizdų ar kalbos. Mąstymo mechanizmu laikė paprastai neįsisąmoninamas determinuotas tendencijas, o ne vaizdinių asociacijas. Šios tendencijos atsirandančios veikiamos uždavinio ir suteikia mąstymui kryptį. Mąstymą Viurcburgo mokykla pradėjo tirti kaip uždavinio sprendimo procesą, akcentavo jo savitumą, iškėlė mąstymo kryptingumo problemą.

Dalis Viurcburgo mokyklos psichologų vėliau nuo jos nutolo, kita dalis (Biūleris ir kiti) priartėjo prie geštaltpsichologijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Viurcburgo mokykla*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 325-326 psl.
Keturių upių fontanas su egiptietišku obelisku.
**Navonos aikštė** (it. *Piazza Navona*) – Romos aikštė, pastatyta I a. antikinio Domiciano stadiono vietoje.

Ši aikštė vadinama gražiausia Romos barokine aikšte. Aikštė atitinka imperatoriaus Domiciano statyto stadiono formą. Aikštė pradėjo įgyti dabartinį pavidalą XVII a. kai popiežius Inocentas X, kurio giminės rūmai stovėjo aikštėje, užsakė pastatyti naują bažnyčią, rūmus ir fontaną. Gražiausią aikštės fontaną – Keturių upių fontaną (*Fontana dei Quattro Fiumi*) – sukūrė Džanas Lorencas Berninis. Jį puošia keturių žemynų pagrindinių upių (Nilo, La Platos, Dunojaus ir Gango) alegorinės figūros, sėdinčios ant uolų po obelisku. Dž. L. Berninis sukūrė ir raumeningą maurą Maurų fontanui (*Fontana del Moro*).

Iki XIX a. rugpjūčio mėnesiais aikštė patvindavo, užsikimšus fontanų nutekėjimo angoms. Iki šių dienų aikštė išliko svarbiu visuomeniniu miesto centru.

Aikštės apylinkės
-----------------

Rajonas aplink Navonos aikštę, vadinamas *centro torico* (istoriniu centru), buvo apgyvendintas maždaug prieš 2000 m. Rajonas suklestėjo XV a. kai popiežius grįžo į Romą. Renesanso ir baroko laikais čia gyveno kunigaikščiai, popiežiai ir kardinolai, taip pat dailininkai bei amatininkai, kurie gaudavo užsakymus pastatyti ir išpuošti prabangius rūmus, bažnyčias ir fontanus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roth, Leland M. (1993). *Understanding Architecture: Its Elements, History and Meaning* (First ed.). Boulder, CO: Westview Press. pp. 233. ISBN 0-06-430158-3.
2. ↑  Edward Chaney, "Roma Britannica and the Cultural Memory of Egypt: Lord Arundel and the Obelisk of Domitian", in *Roma Britannica: Art Patronage and Cultural Exchange in Eighteenth-Century Rome*, eds. D. Marshall, K. Wolfe and S. Russell, British School at Rome, 2011, pp. 147–70

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Piazza Navona** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°45′28″š. pl. 24°13′53″r. ilg.﻿ / ﻿54.7578266°š. pl. 24.2312654°r. ilg.﻿ / 54.7578266; 24.2312654


|  Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Покрова Божией Матери |
| **Dekanatas** | Kauno stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Kaišiadorių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kruonis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1927 m. |
| **Stilius** | liaudies |

**Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė** stovi Kruonyje, Kaišiadorių rajone.

2021 m.

Istorija ir dabartis
--------------------

1927 m. miestelio pakraštyje pastatyta medinė stačiatikių Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė (*Покровская церковь*) po to, kai 1919 m. buvusi unitų bažnyčia (vėliau cerkvė) buvo perduota katalikams, veikia iki šiol.

1935 m. Kruonio miestelyje ir kaime gyveno 271 stačiatikis.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kruonio Dievo Motinos Globėjos cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Cerkvės istorija
Jautukas senoviniame žvaigždėlapyje

Toje dangaus dalyje, kuri yra į vakarus nuo Gyvatnešio, mes atkreipėme dėmesį į dešimtį gražių žvaigždžių, <...> imamės patikslinti jų padėtį, kad suformuotume naują žvaigždyną. Sobieskio Skydas, žėrintis arti ištirtųjų žvaigždžių, davė mintį, pasekus didžiuoju lenkų astronomu, pagerbti mūsų valdovą

Martyno Počobuto stebėjimų žurnalas

**Jautukas** (**Poniatovskio Jautukas** arba **Taurus Poniatowski**) – šiuo metu oficialiai nenaudojamas lietuviškos kilmės žvaigždynas, buvęs tarp Gyvatnešio ir Skydo. Žvaigždyną 1773 m. įvedė Vilniaus astronomai ir pavadino tuometinio valdovo Stanislovo Poniatovskio garbei. Žvaigždžių išsidėstymas panašus į Zodiako Jautį. 1778 m. žvaigždyno pavadinimą patvirtino Paryžiaus mokslų akademijos susirinkimas, jis buvo pavaizduotas Grinvičo direktoriaus Dž. Flemstydo atlaso pakartotiniuose leidimuose. Pavadinimas buvo prigijęs. Jautukas atvaizduotas Peterburge 1793 m. gamintuose dangaus gaubliuose. Žvaigždynas taip pat atvaizduotas ant Vilniaus senamiestyje buvusios astronomijos observatorijos sienų.

Astronomams siekiant sumažinti žvaigždynų skaičių ir griežčiau nustatyti ribas tarp jų, Jautukas pašalintas iš oficialaus astronomų naudojamo sąrašo, jo žvaigždes prijungiant prie gretimų žvaigždynų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Libertas Klimka (2009). Apie lietuviškąjį žvaigždžių vardyną. *Acta humanitarica universitatis Saulensis*. T. 8 (2009). 18−27.
ISSN 1822-7309  Archyvuota kopija 2021-05-15 iš Wayback Machine projekto.
*Paliomis taip pat vadinamos Žuvinto palios.*
Koordinatės: 54°34′59″ š. pl. 23°42′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.58306°š. pl. 23.70556°r. ilg.﻿ / 54.58306; 23.70556

**Palios** – durpynas Lietuvoje, Prienų rajone (Marijampolės savivaldybės paribyje), 1 km į rytus nuo Igliaukos, Palių miške. Užima 15,73 km². Durpynas slūgso Jiesios ir Šlavantos vandenskyroje, nusidriekęs iš pietvakarių į šiaurės rytus per 7 km.

Durpynas sudarytas ežerinės kilmės plynraistinėje aukštapelkėje, kurios pakraščiuose slūgso žemapelkinis raistas. Nenusausintų durpių sluoksnio vidutinė storymė – 4,5 m, didžiausia – 8,9 m. Durpės daugiausia fuskuminės. Durpių vidutinis susiskaidymas 23 %, peleningumas 4,7 %, vidutinis drėgnumas 91 %. Po durpėmis slūgso sapropelio sluoksnis (iki 3,4 m). Po juo guli smėlis, priemolis, molis, priesmėlis.

Palių durpyne nuo 1966 m. durpes kasė Ežerėlio durpių įmonė – 1985 m. ji pagamino 73 000 t durpių kraiko. Dabar gavybą vykdo UAB „Klasmann-Deilmann Ežerėlis".

Aplink durpyną įsikūrę kaimai: Opšrūtai I, Jacentavas, Paežerė, Malinava, Šakališkiai, Juozapavas, Serbentinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Palios*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 283
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Acrocephalus schoenobaenus** |
| --- |
| Ežerinė nendrinukė (Acrocephalus schoenobaenus)Ežerinė nendrinukė (*Acrocephalus schoenobaenus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Devynbalsiniai  *( Sylviidae)* |
| Gentis: | Nendrinukės  *( Acrocephalus)* |
| Rūšis: | Ežerinė nendrinukė  *( Acrocephalus schoenobaenus)* |

 |
| Binomas |
| ***Acrocephalus schoenobaenus***Linnaeus, 1758 |

**Ežerinė nendrinukė** (*Acrocephalus schoenobaenus*) – devynbalsinių (*Sylviidae*) šeimos paukštis. 

Gana vikrus paukštis, landžiojantis po žolių, nendrių tankynes. Šaukia „ček ček", o aukštesnėje vietoje gieda „fojt-fojt". Kūno viršutinė dalis žalsvai pilka, išmarginta didelėmis dėmėmis: juosvomis ant galvos bei sparnų ir rusvomis ant nugaros. Antuodegis vienspalvis, ryškiai rudas. Virš akies platus šviesus antakis. Apatinė kūno pusė balsva, šonai rusvo atspalvio. Kojos šviesiai pilkos.

Gyvena vandenų pakrantėse. Lizdą krauna neaukštai tarp žolių. Birželio mėn. deda 4-6 balsvus ar rusvus kiaušinius, išmargintus tamsesnėmis dėmėmis. Peri 12-13 dienų; išaugina vieną vadą. Lietuvoje dažna, aptinkama gegužės-rugsėjo mėn. 

Ežerinė nendrinukė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ežerinė nendrinukė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Saranskasrus. *Саранск* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

SaranskasSaranskas

54°11′00″ š. pl. 45°11′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.18333°š. pl. 45.18333°r. ilg.﻿ / 54.18333; 45.18333﻿ (Saranskas)Koordinatės: 54°11′00″ š. pl. 45°11′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.18333°š. pl. 45.18333°r. ilg.﻿ / 54.18333; 45.18333﻿ (Saranskas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Mordovija Mordvija |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 314 789  |
| **Plotas** | 71,5 km² |
| **Tankumas** (2017) | 4 403 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Saranskas |

**Saranskas** (erz. *Саран ош*) – miestas Rusijoje, kairiajame Insaro upės (Volgos baseinas) krante; Mordovijos sostinė.

Svarbus susisiekimo mazgas, yra oro uostas. Išvystyta mašinų, metalo apdirbimo, chemijos, medžio apdirbimo, maisto, elektroenergetikos pramonė, juodoji metalurgija, gaminami televizoriai.

Mieste yra mokslinių tyrimų institutai (kalbos, literatūros, istorijos, ekonomikos), du universitetai (Mordovijos valstybinis ir pedagogikos). Dramos ir lėlių teatrai, filharmonija, paveikslų galerija, skulptūros ir kraštotyros muziejai. Šv. Jono cerkvė (pastatyta 1693 m.).

Istorija
--------

Miestas įkurtas 1641 metais kaip tvirtovė rus. *Саранский острожек* tuometiniame Rusijos valstybės pietrytiniame pakraštyje. Tvirtovėje gyveno rusai, mordviai ir totoriai. 1651 m. suteiktos miesto teisės, iš pradžių miestas vadintas Saranesku (rus. *Саранеск*). XVIII a. karinę svarbą prarado ir tapo prekybos ir pramonės centru, kadangi buvo geroje geografinėje padėtyje – tarp Astrachanės, Maskvos, Krymo ir Kazanės. XIX a. pabaigoje nutiesta geležinkelio linija Maskva–Kazanė, todėl miesto ekonominė ir politinė svarba dar labiau išaugo. Po Spalio perversmo miesto pramonė taip nukentėjo, kad atsigavo tik 1928 m. 1934 m. Saranskas tapo Mordovijos ATSR sostine.

Sportas
-------

* FK Saransk (futbolo klubas);
* FK Mordovija Saransk (buvęs futbolo klubas);
* „Mordovijos" arena, kurios vietų skaičius 44 442 žiūrovai.
| Pragalvys |
| --- |
| **Ilgis** | 26 km |
| **Baseino plotas** | 55 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,33 m³/s |
| **Ištakos** | Baublių apylinkės |
| **Žiotys** | Dabikinė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Pragalvys** – upė šiaurės Lietuvoje, Akmenės rajone; Dabikinės kairysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda 8 km į rytus nuo Papilės, prie Baublių kaimo. Teka daugiausia šiaurės vakarų kryptimi, prateka Latveliškių-Agailių, Purvių-Viliošių miškus. Įteka į Dabikinę 7 km nuo jos žiočių, ties Kadagiais (2 km į vakarus nuo Akmenės).

Intakai: Gaižupis, 1 bevardis (dešinieji), 1 bevardis (kairysis).

Upės vaga ištiesinta, 4 m pločio. Vidutinis nuolydis – 166 cm/km. 0,5 km nuo upės žiočių įrengtas 10 ha Kadagių tvenkinys (1976 m.).

Kaimai prie Pragalvio: Klaišiai, Draginiai, Barvydžiai, Kadagiai.

Upėvardis sudarytas iš priesagos *pra-* ir šaknies *galv-*, pastaroji sietina su žodžiu *galvis* („savaime pasidariusi kūdra senos vagos vietoje ar užutėkyje").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pragalvys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 426
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 264
| ***Viliojimo mokykla*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | School for Seduction |
| Kilmės šalis |  Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Sue Heel |
| Scenaristas (-ai) | Sue HeelMartin Herron |
| Metai | 2004 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Viliojimo mokykla** (angl. *School for Seduction*) – 2004 m. sukurta romantinė komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Neapolietė Sofija, palikusi savo vyrą, atsiduria Niukasle, kur atidaro „Viliojimo mokyklą", siūlydama moterims pamokas kaip būti seksualiomis ir gundančiomis. Pradžioje juokais, tačiau ilgainiui vis daugiau moterų susidomi vedamais kursais, kurie iš tiesų padeda keisti jų asmeninį gyvenimą. Sofijai, regis, puikiai sekasi, tačiau galiausiai apsireiškia jos vyras, sugiaunantis jos, kaip sėkmingos ir pasitikinčios savimi moters įvaizdį. Tokį, ko ji pati mokė kitas moteris.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Kelly Brook – Sofija Roselini
* Emily Woof – Kelė
* Dervla Kirwan – Kler
* Margi Clarke – Irenė
* Sharon Percy – Karen
* Sophie Dix
* Tim Healy
* Donald McBride
* Duncan Bannatyne

Šaltiniai
---------

1. ↑  „School". *movie-gazette*. Nuoroda tikrinta 2021-12-07.
**Leibgvardijos suomių šaulių batalionas** (rus. *Лейб-гвардии 3-й стрелковый Финский батальон*) – Rusijos imperijos leibgvardijos batalionas, egzistavęs 1818–1905 m. Batalione tarnavo suomiai ir iš Suomijos kilę žmonės.

Bataliono istorija
------------------

Batalionas suformuotas 1818 m. kovo 7 d. tuo metu jis vadinosi *Helsingforso mokomasis batalionas*. Batalioną suformavo iš geriausių 1-ojo, 2-ojo ir 3-ojo Suomijos pulkų karininkų ir kareivių.

1826 m. vasario 22 d. batalionas pervadintas, nuo tada jo pavadinimas – *Suomių mokomasis šaulių batalionas*.

1829 m. birželio 16 d. batalionas ima vadintis *Leibgvardijos Suomių šaulių batalionas*, jis gavo Jaunosios gvardijos teises.

1831 m. batalionas dalyvavo malšinant sukilimą Lenkijoje (pvz. mūšyje prie Ostrolenkos, Varšuvos paėmime).

1849 m. batalionas dalyvavo žygyje į Vengriją. 1854–1856 m. saugojo Baltijos jūros pakrantes, bet mūšiuose nedalyvavo.

1871 m. batalionas ėmė vadintis *Leibgvardijos 3-iasis Suomių šaulių batalionas*, jis tapo Rusijos armijos Gvardijos šaulių brigados (*Гвардейская стрелковая бригада*) dalimi. Brigadai priklausė iki išformavimo.

1877–1878 m. batalionas dalyvavo Rusijos-Turkijos kare.
  
1878 m. balandžio 17 d. batalionas už pasižymėjimą Rusijos-Turkijos kare gavo Senosios gvardijos teises.

Po 1881 m. batalione taikos metu turėjo tarnauti 20 karininkų, 5 karo valdininkai, 529 rikiuotės ir 42 nerikiuotės kareiviai. Karo metu batalioną turėjo papildyti dar 2 jaunesnieji karininkai, 1 gydytojas, 540 rikiuotės ir 59 nerikiuotės kareiviai. Taip papildytas batalionas pagal dydį buvo artimas pulkui.

1894 m. spalio 20 d. bataliono šefu tapo imperatorius Nikolajus II.

1905 m. lapkričio 21 d. batalionas išformuotas.

### Bataliono vadai

* 1828–1832 m. batalionui vadovavo Eduardas Ramzajus, pradžioje kapitonas, vėliau – pulkininkas.
* 1894–1895 m. – generolas K. de Pontas
* Paskutinis vadas – pulkininkas Meksmontanas (*Maexmontan*)

Kita
----

Bataliono šventė buvo rugsėjo 6 d. (Arkangelo Michailo stebuklo Kolosėje paminėjimo diena pravoslavybėje).

### Apdovanojimai

* Georgijaus vėliava su užrašu „Už pasižymėjimą malšinant Lenkiją 1831 m.", kuri buvo įteikta 1931 m. gruodžio 6 d. imperatoriaus įsakymu.
* Imperatoriaus raštas (rus. *Высочайшая грамота*), 1832 m. lapkričio 20 d.

### Atskyrio ženklai

Krūtininio ženklo neturėjo.

Egzistavo sidabrinis žetonas, panašus į sidabrinį Georgijaus vėliavos antgalį. Ant erelio krūtinės esančiam skyde buvo pavaizduotas Suomijos simbolis liūtas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Гвардейская стрелковая дивизия Archyvuota kopija 2009-02-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Рамзай, Эдуард Андреевич

* Лейб-гвардии 1-й Стрелковый Финский батальон
* Финляндия. VI. Финские войска и воинская повинность в Финляндии
| **Vilijus Vaišvila** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. liepos 5 d. (67 metai)Šiauliai |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas, poetas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

**Vilijus Vaišvila** (g. 1955 m. liepos 5 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkas, poetas.

Biografija, kūryba
------------------

Vilijus Vaišvila gimė 1955 metais. Baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą,dailės mokyklą. Studijavo Vilniaus Dailės institute. Tapo paveikslus, freskas,kuria medžio, akmens ir metalo skulpūras. Kelerius metus dirbo Danijoje. Kopenhagoje nutapė 300 kvadratinių metrų freską ,,Povandeninis pasaulis’’. Taip pat kūrė pastatų interjerus, portretus. 2002 metais buvo pakviestas į Ispaniją, kur Marbeloje nutapė 6 freskas.
Vilijus Lietuvoje surengė aštuoniolika autorinių parodų. Dailininko darbai buvo eksponuoti Londone,Čikagoje,Osle. 2004 metais-parodoje ARTVILLE 04 Kopenhagoje. BALT ART Berne. ARTBASEL satellite Majamyje. CuetoJames galerijoje, Mixed Emotions Fine Art galerijoje,JoMar Visions galerijoje Hiustone. Nuo 2002 metų Vilijus Vaišvila yra Amerikos portretistų asociacijos (ASOPA) narys.
Vilijaus Vaišvilos darbuose dominuoja asociatyvus meninis vaizdas, paradoksalūs sugretinimai, individuali mitologizuota figūrinė simbolika, ironija ir sarkazmas, komiškumas ir tragizmas...

Bibliografija
-------------

* Privati erdvė, 2005 m.
* Svetimos durys, 2006 m.

Nuorodos
--------

* Galerija
*

Šaltiniai
---------
| Saras |
| --- |
| Saras Saro krašte, Vokietija Saras Saro krašte, Vokietija |
| **Ilgis** | 246 km |
| **Baseino plotas** | 7431 km² |
| **Vidutinis debitas** | 75 m³/s |
| **Ištakos** | Vogėzų kalnai |
| **Žiotys** | Mozelis |
| **Šalys** | Prancūzija, Vokietija |
|  |
|  **Vikiteka** | Saras |

**Saras** (vok. *Saar*, pranc. *Sarre*) – upė Prancūzijoje ir Vokietijoje; Mozelio (Reino baseinas) dešinysis intakas.

Prasideda Elzaso ir Lotaringijos regionų pasienyje, Vogėzų kalnuose, dvejomis ištakomis – Baltuoju Saru (*Sarre Blanche*) ir Raudonuoju Saru (*Sarre Rouge*); jos abi prasideda Donono kalno papėdėje. Teka į šiaurę, 126 km per Prancūzijos teritoriją (Mozelis, Žemutinis Reinas), toliau 120 km Vokietijos Saro krašto ir Reino krašto-Pfalco žemėmis. Įteka į Mozelį netoli Tryro.

Didžiausi intakai – Blizas, Primsas (dešinieji), Nidas (kairysis). Upė laivuojama, su kitomis upėmis sujungta Marnos-Reino kanalu. Seniau Saro baseinas buvo svarbi akmens anglių gavybos sritis. Pagrindiniai miestai prie Saro: Sargeminas (Prancūzija), Sarbriukenas, Fiolklingenas, Sarluisas, Mercigas (Vokietija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 364
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Xenus cinereus** |
| --- |
| Terekija (Xenus cinereus)Terekija (*Xenus cinereus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Tilvikiniai  *( Scolopacidae)* |
| Gentis: | **Terekijos**  *( Xenus)* |
| Rūšis: | Terekija  *( Xenus cinereus)* |

 |
| Binomas |
| ***Xenus cinereus***Güldenstädt, 1774 |

**Terekija** (*Xenus cinereus*) – tilvikinių (*Scolopacidae*) šeimos paukštis, kuris yra vienintelis atstovas **terekijų** gentyje.

Požymiai
--------

22 -25 cm ilgio terekija tokio pat dydžio kaip tikutis (*Tringa glareola*), bet turi trumpesnes gelsvas kojas. Snapas ilgesnis ir į viršų riestas. Nugara truputį rudai raštuota. Apatinė kūno dalis balta. Susijaudinęs sūpuoja uodega. Šauksmas aukšto tono švilpimas.

Paplitimas
----------

Terekija peri pelkėtose vietovėse tundroje, nuo Kamčiatkos pusiasalio iki Baltosios jūros šiaurės rytų pakrantės. Taip pat šiaurės Norvegijoje ir Botnijos įlankoje. Žiemoti skrenda į Afrikos pakrantes, pietų Aziją ir Australiją. Vidurio Europoje retai pasitaiko. 2005 m. pastebėtos pora terekijų Šilutės rajone.

Maistas
-------

Terekija maitinasi vabzdžiais, kirmėlėmis ir sraigėmis, kurias ji suranda savo ilgu snapu braidydama po seklumas. Savo grobį plauna vandenyje.