recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Rufidžis |
| --- |
| Rufidžis Seluso nac. parke Rufidžis Seluso nac. parke |
| **Ilgis** | ~1400 km |
| **Baseino plotas** | 178 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1100 m³/s |
| **Ištakos** | Didžiojo Rifto slėnis |
| **Žiotys** | Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Tanzanija |

**Rufidžis** (suah. *Rufiji*) – upė Tanzanijoje. Susidaro susiliejus Kilombero ir Luvegu upėms, ištekančioms iš kalnų, stūksančių į rytus nuo Njasos ežero. Upė teka plokščiakalniu rytų kryptimi. Iki Šugurio krioklio tėkmė srauni, vaga slenkstėta, už jo Rufidžis tampa lygumų upe. Įteka į Indijos vandenyną (Mafijos sąsiaurį) priešais Mafijos salą. Suformuoja deltą su didžiausiu pasaulyje mangrovių mišku.

Pagrindinis intakas – Didžioji Ruaha (kairysis). Rufidžis laivuojamas žemupyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 363
|  |
| --- |
| Arne Bendiksen |
| Pilnas vardas | Arne Joachim Bendiksen |
| Gimė | 1926 m. spalio 19 d.Bergenas, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Mirė | 2009 m. kovo 26 d. (82 metai)Askeris, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Žanrai | šlageris, pop |
| Veikla | dainininkas, muzikantas, dainų autorius, įrašų prodiuseris |
| Aktyvumo metai | 1950 – 2009 |
| Įrašų kompanija | The Monn Keys |

**Arne Joachim Bendiksen** (1926 m. spalio 19 d. Bergene – 2009 m. kovo 26 d. Askeryje) buvo Norvegijos dainininkas, muzikantas, dainų autorius ir įrašų prodiuseris.

Didžiausią populiarumo viršūnę pasiekė 6-8 dešimtmečiuose. Iki 1964 m. buvo vokalinės grupės „The Monn Keys" narys. Iširus grupei, pradėjo solisto ir kompozitoriaus karjerą. Bendiksen kelis kartus dalyvavo Norvegijos atrankoje į „Euroviziją", ir kaip atlikėjas ir kaip dainų autorius. Vieną kartą jis atstovavo Norvegijai „Eurovizijos" dainų konkurse kaip solistas – 1964 m. konkurse su daina „Spiral" užėmė 8-ą vietą. Keturis kartus „Eurovizijoje" dalyvavo jo sukurtos dainos (1966, 1969, 1971 ir 1973 m.), iš kurių sėkmingiausiai pasirodė 1966 m. dalyvavusi daina „Intet er nytt under solen", kurią atliko Åse Kleveland (užėmė trečią vietą).

1964 m. įkūrė savo įrašų kompaniją. Jo dėka išpopuliarėjo dainininkės Wenche Myhre ir Kirsti Sparboe.

Arne Bendiksen mirė 2009 m. kovo 26 d. nuo širdies nepakankamumo.

Nuorodos
--------

* Daina „Spiral"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Anita Thallaug  *„Solhverv"*** |  **Norvegijos atstovas Eurovizijoje**1964 | Po to:**Kirsti Sparboe  *„Karusell"*** |
| ***Rugantino*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Rugantino |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pasquale Festa Campanile |
| Scenaristas (-ai) | Pasquale Festa Campanile Massimo FranciosaPietro GarineiSandro Giovannini |
| Vaidina | Adriano Celentano  Claudia Mori  Toni Ucci  Maria Grazia Spina Riccardo Garrone Patrizia Gori |
| Metai | 1973 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Rugantino** – 1973 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Adriano Celentano – Rugantinas
* Claudia Mori – Rozeta
*

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1848 m. Roma. Gražuolė Rozeta gatvėse traukia vyrų dėmesį, tačio jos vyras – itin pavydus ir stiprus – įkyriai ją saugo nuo galimų gerbėjų. Plevėsa Rugantinas susilažina su draugais, kad jam pavyks suvilioti Rozetą. Netrukus atsiranda proga: šios vyras dėl įkyraus gerbėjo nužudymo priverstas išvykti iš miesto ir moteris lieka be apsaugos. Rugantinas suartėja su ja ir, besididžiuodamas pergale, pats paskatina gandus apie judviejų romaną. Supykusi Rozeta jį išveja, tačiau Rugantinas supranta iš tiesų įsimylėjęs ir stengiasi atitaisyti žalą. Vieną vakarą prie Rozetos namų jis randa mirštantį peiliu sužeistą jos vyrą ir apkaltinamas žmogžudyste. Nors jis ir tikina esąs nekalta, paskelbiamas mirties nuosprendis ir vieša egzekucija. Rozeta susitaiko su Rugantinu prieš šiam atsiduriant ant ešafoto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Rugantino". *mymovies.it*. Nuoroda tikrinta 2021-01-27.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Filosofinis akmuo** (dar vadinamas Išminties akmeniu) – Vakarų alchemikų ieškota mitinė substancija, galinti nevertingus metalus paversti vertingesniais, svarbiausia – auksu ir (arba) sukurti eliksyrą, paverčiantį žmogų nemirtingu. Filosofinis akmuo buvo vienas pagrindinių alchemijos mokslo tikslų (kaip ir universalus tirpiklis, panacėja ar nemirtingumo eliksyras). Filosofinis akmuo taip ir nebuvo sukurtas.

Pasakojimai apie akmenį
-----------------------

Filosofinis akmuo buvo daugelio metų alchemikų tyrinėjimų objektas. Galiausiai buvo sukurta daugybė užrašų, pasakojimų ir pan. kuriuose pasakojama, kad alchemikams pavyko sukurti šį paslaptingąjį akmenį. Yra išlikę net ir galimų tokios gamybos receptų. Deja, tai neturi jokių realių patvirtinimų.

Filosofinio akmens idėja panaudota ne viename fantastiniame kūrinyje. Pvz. cikle „Haris Poteris" minimas jį sukūręs alchemikas Nikolas Ugninis arba japoniškame animaciniame seriale „Metalinis Alchemikas".

Gamybos tikslai
---------------

Filosofinio akmens gamyboje vienas pagrindinių, realių alchemikų tikslų buvo būtent pralobti (žinant aukso vertę palyginus su kitais metalais). Taip pat alchemikai bandė įrodyti, kad jie sugeba panaudoti medžiagas ir gamtą savo tikslams.
Filonas Aleksandrietis
**Filonas Aleksandrietis** (gr. Philōn Alexandrinos) arba **Filonas Judėjas** (28 ar 21 m. pr. m. e. Aleksandrijoje – apie 41 ar 49 m. e. m.) – žydų ir graikų filosofas.

Jo filosofinė sistema sukurta iš žydų religinių idėjų bei graikų (stoikų, Platono, pitagoriečių) filosofinių sąvokų. Šios filosofinės sistemos dėmesio centre – Dievas, kurio sąvokoje jungtos graikų abstrakčios būties ir žydų vienintelio Dievo idėjos.

Materija (beformė, bedvasė potencija) esanti Dievui priešingas pasaulio polius. Dievas, Filono teigimu, nesukūręs materialaus pasaulio ir esąs jame tik per tarpininką – suasmenintą logosą (angelą, Dievo sūnų). Dievu jis laikė gryną, nesuteptą visatos protą, transcendentinę dorybę, transcendentinį žinojimą, transcendentinį gėrį patį savaime. Yra trys pasaulio pakopos – Dievas, logosas ir materija. Žmogus turįs sielą, kuri esanti dieviškumo ir materialumo sąlyčio forma. Siela žmogus pažįstąs Dievą. Tai padaryti galima kontempliacijos, ekstazės būdu susiliejant su Dievu. Biblija – vienintelis tikras tiesos pažinimo šaltinis.

Filono filosofija turėjo įtakos gnostizimui, neoplatonizmui, krikščionybei.

Filonas Aleksandrietis parašė darbų iš Izraelio istorijos, Penkiaknygės komentarus.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Filonas Aleksandrietis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, III t. MELI institutas, Vilnius.
|  |
| --- |
| Scary Bitches |
| Kilmė | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Žanrai | HorrorpunkGotikinis rokasDeath Rock |
| Veikla | Muzikos grupė |
| Aktyvumo metai | 1999 - dabar |
| Įrašų kompanija | Resurrection Records |

**Scary Bitches** (*angl. baisingos kalės*) – Anglijos muzikos grupė, susikūrusi 1999 metais. Grupės kuriama muzika yra *horrorpunk*, gotikinio roko ir Death Rock stiliaus. Dainų tekstai yra daugiausiai humoristinio pobūdžio, naudojami kai kurie siaubo elementai, kadangi paisoma gotikinio muzikos stiliaus. Dainuojama apie vilkolakius, zombius, kanibalizmą, nekrofiliją ir panašiai.

Grupę įkūrė Alma Geddon ir DEADri Ransiid. Šiuo metu grupę sudaro 4 narės.

Ekstravagantiškus grupės sceninius drabužius sukūrė Dean Blunkell.

2008 m. rugsėjo mėnesį grupė grojo Lietuvoje vykusiame renginyje *Creeper Fest III*.

Diskografija
------------

* 2002 Lesbian Vampyres From Outer Space
* 2004 Creepy Crawlies
* 2009 The Island Of The Damned

Nuorodos
--------

* Scary Bitches Myspace
* Last.fm informacija apie grupę

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pagal Džono Ronaldo Ruelio Tolkino knygas sukurta keletas filmų. Pirmoji ekranizacija – 1977 m. animacinis filmas „Hobitas" (režisieriai Jules Bass ir Arthur Rankin Jr.). 1978 m. pasirodė animacinis filmas „Žiedų valdovas" (rež. Ralph Bakshi), 1980 m. – Rankin ir Bass „Karaliaus sugrįžimas". Pirmoji ir kol kas vienintelė vaidybinė „Žiedų valdovo" versija – Piterio Džeksono „Žiedų valdovas" (2001–2003).

Tolkino kūrinių ekranizacijomis susidomėta išpopuliarėjus „Žiedų valdovui". Su savo leidėju Stanley Unwin Tolkinas susitarė, kad ekranizacijos teises parduos tik tuo atveju, jeigu scenaristai pagarbiai elgsis su siužetu arba jeigu bus pažadėtas didelis užmokestis. 1957 m. pabaigoje trys amerikiečiai kreipėsi į Tolkiną ir parodė būsimojo animacinio „Žiedų valdovo" eskizus. Tačiau šiame scenarijuje su knyga toli gražu nebuvo elgiamasi pagarbiai: daug vardų iškraipyti, didžiuma siužete buvusio keliavimo išbraukta, Žiedo Draugija beveik visur skraidinama erelių, o elfų kelionduonė lembasas apibūdinta kaip „maisto koncentratas". Todėl derybos su šiais amerikiečiais buvo nutrauktos.

Teises ekranizuoti „Žiedų valdovą" bei „Hobitą" Tolkinas pardavė 1968 m. „MGM / United Artists" studijai. „United Artists" filmo nesukūrė, ir dauguma teisių 1976 m. parduotos „Tolkien Enterprises".

Rankin ir Bass „Hobitas"
------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Hobitas (1977 filmas)*.
Šiame animaciniame muzikiniame filme atpasakojama dauguma knygos „Hobitas" įvykių. Pagrindinį veikėją Bilbą Maišėną įgarsino Orsonas Bynas (*Orson Bean*), Gandalfą – Džonas Hiustonas (*John Huston*). Filmas sukurtas Rankin-Bass studijoje, pirmąkart transliuotas per NBC.

Bakshi „Žiedų valdovas"
-----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Žiedų valdovas (1978 filmas)*.
1978 m. pasirodęs Ralpho Bakshi animacinis „Žiedų valdovas" aprėpė maždaug pusę knygos įvykių. Kritikų ši versija nesužavėjo.

Rankin ir Bass „Karaliaus sugrįžimas"
-------------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Karaliaus sugrįžimas (1980 filmas)*.
1980 m. televizijai skirtas animacinis filmas pagal antrąją „Žiedų valdovo" pusę. Stilius artimesnis Rankin-Bass „Hobitui" nei Bakshi „Žiedų valdovui".

Vaidybinis „Žiedų valdovas"
---------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Žiedų valdovas (trilogija)*.
Piterio Džeksono filmų trilogija, ekranuose pasirodžiusi 2001–2003 m. ir pritraukusi tūkstančius žiūrovų.
| Slovakijos karinės pajėgos*Ozbrojené sily Slovenskej republiky* |
| --- |
| Slovakijos karinių pajėgų herbas |
| Pajėgų rūšys | Sausumos kariuomenė  Karinės oro pajėgos  Priešlėktuvinės gynybos kariuomenė  Pasienio kariuomenė  Civilinės gynybos kariuomenė |
| Vadovybė |
| Respublikos Prezidentas | Ivanas Gašparovičius |
| Generalinio štabo viršininkas | generolas majoras *Peter Vojtek* |
| Žmogiškieji resursai |
| Privalomoji tarnyba(šauktiniai) | panaikinta 2006 m. |
| Mobilizaciniai resursai | 1 413 079, amžiaus  15-49 m. |
| Tinkamų karinei tarnybai | 1 162 282, amžiaus  15-49 m. |
| Kasmet pasiekiamobilizacijos amžių | 40 000 |
| Aktyvus  personalas | 14 000 |
| Finansinės išlaidos |
| Biudžetas | 1,35 mlrd. USD (2009) |
| Proc. nuo BVP | 1,5 proc. (2009 |

**Slovakijos karinės pajėgos** (svk. *Ozbrojené sily Slovenskej republiky*) – Slovakijos karinių pajėgų visuma. Slovakija nuo 2004  m. kovo mėn. yra NATO narė, turi profesionalią 14 000 kareivių armiją. Jos karinės pajėgos gina ir užtikrina šalies nepriklausomybę ir teritorinį vientisumą, dalyvauja tarptautinėse karinėse operacijose.

Struktūra
---------

Slovakijos karines pajėgas sudaro:

1. sausumos kariuomenė,
2. karinės oro pajėgos,
3. priešlėktuvinės gynybos kariuomenė,
4. pasienio kariuomenė,
5. civilinės gynybos kariuomenė.

2001 m. šalies karinėse pajėgose tarnavo 33 tūkst. žm. (1995 m. – 47 tūkst. žm.), iš jų sausumos kariuomenėje – 19,8 tūkst. karinėse oro pajėgose – 10,2 tūkst. žm. Rezervą (nacionalinę gvardiją) sudarė 20 tūkst. karines struktūras – 2,6 tūkst. (tame skaičiuje vidaus saugumo pajėgas – 1,4 tūkst. žm.).

Istorija
--------

Nuo 1990-ųjų metų Slovakija, ruošdamasi NATO narystei, pradėjo savo karinių pajėgų materialinės-techninės bazės reorganizaciją ir modernizavimą. 2001-2004 m. numatytos karinės išlaidos sudarė 1,89 % BVP, arba apie 400 mln. USD per metus, su tikslu jas ateityje padidinti iki 2 % BVP. Iki 25 % šių lėšų buvo numatyta skirti ginkluotei atnaujinti, kitos lėšos – technikos priežiūrai ir kareivių išlaikymui. 2009 m. karinės išlaidos sudarė 1,35 mlrd. USD (1,5 %). 

Nuo 2002 m. pradėta karines pajėgas formuoti, renkant žmones į profesionalią tarnybą pagal sutartis, atsisakant visuotinės karinės prievolės principo. 2006 m. planuota turėti 25 tūkst. profesionalų armiją.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Slovakijos karinės pajėgos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Slovakijos Gynybos ministerijos svetainė
* Slovakijos karinių pajėgų svetainė
* Fotogalerija
* Karinių pajėgų fotogalerija
| Slovenska Bistricaslovėn. *Slovenska Bistrica* |
| --- |
|        |
| *Laisvės alėja* |
|  |
| 

Slovenska BistricaSlovenska Bistrica

46°23′25″ š. pl. 15°34′30″ r. ilg.﻿ / ﻿46.39028°š. pl. 15.57500°r. ilg.﻿ / 46.39028; 15.57500﻿ (Slovenska Bistrica)Koordinatės: 46°23′25″ š. pl. 15°34′30″ r. ilg.﻿ / ﻿46.39028°š. pl. 15.57500°r. ilg.﻿ / 46.39028; 15.57500﻿ (Slovenska Bistrica) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovėnijos vėliava Slovėnija |
| **Savivaldybė** | Slovenska Bistricos savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 8 118  |
| **Plotas** | 7,9 km² |
| **Tankumas** (2019) | 1 028 žm./km² |
| **Altitudė** | 274 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Slovenska Bistrica |

**Slovenska Bistrica** (slovėn. *Slovenska Bistrica*) – miestas rytinėje Slovėnijoje, Slovenska Bistricos savivaldybės centras. Miestas įsikūręs į pietus nuo Mariboro. Vietovė yra istorinio Štirijos regiono dalis. Miestas įtrauktas į Dravos statistinį regioną. Mieste esama įdomių lankytinų vietų, įskaitant Bistricos pilį, bažnyčias, romėnų kelią, Ančniko fortą (senovės romėnų fortą) ir kt.

Istorija
--------

Miestas buvo įkurtas XIII a. prie prekybos kelio tarp Mariboro ir Celje. Šv. Baltramiejaus katalikų bažnyčia pirmą kartą paminėta 1240 m. rašytiniuose dokumentuose, tačiau XVIII amžiuje buvo smarkiai perstatyta ir išplėsta baroko stiliumi. Varpinė pastatyta XIX a.

Turgaus teisės miesteliui buvo suteiktos 1313 m. Iš pradžių vadinosi tiesiog Bistrica. Dabartinis Slovenska Bistrica (vok. *Windisch-Feistritz*) pavadinimas pirmą kartą paminėtas 1565 m. įrašuose.

1910 m. paskutiniame Austrijos surašyme 57,7 % miesto gyventojų nurodė, kad vokiečių kalba yra kasdienio bendravimo kalba, o apylinkėse buvo beveik vien slovėnų kalba.

Sportas
-------

* NK Bistrica (dėl rėmimo sutarčių dar žinomas NK Ketty Emmy Bistrica pavadinimu) – futbolo klubas.
* Miesto stadionas, kuriame žaidžia vietos futbolo klubas. Talpina 1,2 tūkst. žiūrovų.

Žinomesni žmonės
----------------

Žymūs žmonės, gimę ar gyvenę Slovenska Bistricoje:

* Herta Haas (1914–2010), viena iš Josipo Broz-Tito žmonų.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* Savivaldybės svetainė
* TIC (Turizmo ir informacijos centras)
* Geopedia svetainėje
*Apie buvusią mokyklą Marijampolės savivaldybėje žr. Lygumų pagrindinė mokykla (Marijampolė)*.
Koordinatės: 56°00′22″š. pl. 23°39′05″r. ilg.﻿ / ﻿56.0060°š. pl. 23.6515°r. ilg.﻿ / 56.0060; 23.6515


|  |
| --- |
| **Lygumų pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Lygumų pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Mokyklos g. 7, Lygumai |
| **Direktorius(-ė)** | Asta Gasiūnienė |
| **Mokinių skaičius** | ~350 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 33 |

**Pakruojo rajono Lygumų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pakruojo raj. Lygumuose, Mokyklos g. 7, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190066759.

Istorija
--------

Akmuo mokyklos jubiliejui
1805 m. veikė parapinė mokykla. 1905 m. atidaryta ir iki 1914 m. veikė vieno skyriaus valdinė pradžios mokykla. 1914-1919 m. veikė dviejų skyrių, 1919-1929 m. trijų skyrių, 1930-1936 m. keturių skyrių pradžios mokykla. 1936-1938 m. veikė penkių skyrių, 1939-1948 m. šešių skyrių nepilna progimnazija.

1948-1949 m. veikė progimnazija ir pradinė mokykla. 1949 m. progimnazija reformuota į septynmetę, o 1952 m. tapo vidurine mokykla. 1956 m. išleista pirmoji abiturientų laida.

1966 m. rugsėjo 1 d. atidarytas mokyklos priestatas ant kalno. 1979 m. šalia pastatyta sporto salė ir valgykla, fizikos, chemijos kabinetai.

Direktoriai
-----------

Senasis Lygumų progimnazijos pastatas centrinėje miestelio aikštėje
Atminimo lenta prie Lygumų progimnazijos  

* Juozas Ūsas (1905 m.);
* Kazimieras Klupšas (1920-1927 m.);
* Antanas Šimkevičius (1927-1929 m.);
* Leonas Bojarskas (1929-1936 m.);
* Petras Kučas (1936-1939 m.);
* Stasys Jarmala (1940-1941 m.);
* Aleksandras Padagas (1941-1944 m.);
* Antanas Rudzinskas (1944-1946 m.);
* Elena Vipartienė (1946-1952 m.);
* Rozalija Matulevič (1952-1978 m.);
* Jonas Stabužis (1978-1980 m.);
* Vaclovas Kaminskas (1980 m. II-IV ketv.);
* Konstantinas Kubilius (1980-1991 m.);
* Vitalija Kirnienė (1991-1998 m.);
* Romualdas Valantinas (1998-2001 m.);
* Jadvyga Korsakienė (nuo 2001 m.).
* Asta Gasiūnienė (nuo 2018 m. )

Žymūs mokytojai
---------------

* Jonas Kelevišius, istorikas, politinis veikėjas;
* Viktoras Ostašenkovas, tapytojas, dizaineris.

Žymūs mokiniai
--------------

* Vytautas Čepas, Seimo narys.

Literatūra
----------

* Lygumų mokyklai 200 metų. - Šiauliai: Saulės delta, 2005. - 300 p.: iliustr. - ISBN 9955-522-75-5.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Chuanas Emilijanas O’Liris** (isp. *Juan Emiliano O'Leary*, g. 1879 m. birželio 12 d. – m. 1969 m. spalio 31 d. Asunsjone) – Paragvajaus žurnalistas, istorikas, politikas, poetas, eseistas.

Gimė Juan E. O’Leary ir Dolores Urdapilleta Carísimo šeimoje. Pradinę mokyklą baigė Enkarnasjone, vidurinę – Paragvajaus institute, studijavo sostinės nacionalinėje kolegijoje. Išvyko į Buenos Aires studijuoti medicinos, bet trečias studijų metais grįžo į Asunsjoną, kur pradėjo teisės studijas. Vėliau vertėsi žurnalistika. 1897 m. pradėjo leisti studentų žurnalą „La juventud". 1910 m. tapo Nacionalinio archyvo direktoriumi. Rašė straipsnius įvairiems leidiniams. Įstojo į Colorado partiją. Užėmė įvairius postus parlamente, administracijoje. Istorijoje teigiamai vertino Francisco Solano López vykdytą politiką.

Kadangi Juan Emilio O’Leary gyveno karo nuniokotoje šalyje, jo grožinėje kūryboje atsispindi dvasinis nuosmukis, skausmas, istorinių kovų tematika.

Juan Emilio O’Leary garbei pavadintas miestelis Aukštutinės Paranos deprtamente – Chuan Emilio O'Liris.

Literatūra
----------

### Poezija

* *El alma de la raza* (1899)
* *Los conquistadores* (1921)
* *Elegías a mi hija* (1923)
* *Antología poética* (volumen póstumo, 1983)

### Istorija

* *Páginas de historia* (1916)
* *El Paraguay en la unificación argentina* (1924)
* *El héroe del Paraguay* (1930)
* *Los legionarios* (1930)
* *Apostolado patriótico* (1933)

### Esė

* *Historia de la Guerra de la Triple Alianza* (1912)
* *Nuestra epopeya* (1919)
* *El mariscal Solano López* (1925)
* *Prosa polémica* (publicado póstumamente, 1982)
„Animal Crossing" žaidime lankomi kaimynai, kaimo ar miestelio įstaigos, galima auginti gėles, vaismedžius, rinkti obuolius, kriaukles, su gaudykle gaudyti vabzdžius, su meškere žvejoti, kastuvu ieškoti žemėje fosilijų ir pan. Žaidime nėra konkrečių galutinių tikslų, kurie užbaigtų žaidimą.
**Animal Crossing** (*Dōbutsu no Mori*, tiesiogiai išvertus „Gyvūnų miškas") – socialinių santykių simuliacijos kompiuterinių žaidimų serija, leidžiama Japonijos „Nintendo" kompanijos nuo 2001 m.

Žaidimai
--------

Pirmasis žaidimas buvo išleistas tik Japonijoje „Nintendo 64" konsolei pavadinimu Dōbutsu no Mori (どうぶつの森, tiesiogiai išvertus „Gyvūnų miškas"). Vėliau perdirbtas Vakarų rinkoms, pervadintas į „Animal Crossing" ir išleistas „GameCube" konsolei. Pagrindinės serijos žaidimuose žaidėjas kontroliuoja žmogaus pavidalo veikėją kaimelyje, kurio kiti veikėjai yra modeliuoti pagal gyvūnus. Veikėjai kalba neidentifikuojama kalba, kurios žodžiai pateikiami dialogų languose žaidimo vaizdalaukyje. Prisijungus internetu galima lankyti arba pasikviesti kitus „Animal Crossing" žaidėjus. Žaidimas neturi konkrečių tikslų, nors yra minižaidimų, naujų namų statybų projektų, galima dovanoti objektus vietos muziejui, mokėti nuomą už būstą. Veikėjui galima parinkti drabužius, kepurėlę ir pan. prekiauti. Žaidime imituojamas paros laikas. Žaidimų kaimeliai ir jų veikėjai generuojami automatiškai. Mažai tikėtina, kad dviejų žaidėjų vietovės su veikėjais žaidžiant skirtingomis konsolėmis, bus identiškos.

Pagrindinių žaidimų serija:

| Pavadinimas | Išleidimo metai | Platforma | Išplatintų kopijų skaičius, mln. vnt |
| --- | --- | --- | --- |
| „Animal Crossing" | 2001 | „Nintendo 64"  „GameCube" | 3,15 |
| „Animal Crossing: Wild World" | 2005 | „Nintendo DS" | 12,12 |
| „Animal Crossing: City Folk" | 2008 | „Nintendo Wii" | 4,63 |
| „Animal Crossing: New Leaf" | 2012 | „Nintendo 3DS" | 10,0\* |
| „Animal Crossing: New Horizons" | 2020 | „Nintendo Switch" |  |

Pastaba. \* − 2016 m. I ketvirčio duomenys, dar parduodama rinkoje, skaičiai gali ženkliai pasikeisti.

Šalutiniai žaidimai:

| Pavadinimas | Išleidimo metai | Platforma | Pastabos | Išplatintų kopijų skaičius, mln. vnt. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| „Animal Crossing: Home Designer" | 2015 | „Nintendo 3DS" | Namų ir jų interjero kūrimo simuliatorius | 3,04\* |
| „Animal Crossing: amiibo Festival" | 2015 | „Nintendo Wii U" | Žaidimas, susietas su *amiibo* žaislų figūrėlėmis | - |

Pastaba. \* − 2016 m. I ketvirčio duomenys, dar parduodama rinkoje, skaičiai gali ženkliai pasikeisti.

Programėlės
-----------

Buvo sukurta keletas programėlių su „Animal Crossing" tema „Nintendo" konsolėms:

* „Animal Crossing: Plaza" (Wii U konsolei). Komunikacijos programėlė tarp keleto „Animal Crossing" žaidėjų;
* „Animal Crossing: Clock", („Nintendo DSi" ir „Nintendo 3DS"). Laikrodis;
* „Animal Crossing: Calculator", („Nintendo DSi" ir „Nintendo 3DS"). Kalkuliatorius;
* „Photos With Animal Crossing", („Nintendo 3DS"). Fotografavimo programėlė.

Nuorodos
--------

* „Animal Crossing" oficiali svetainė
* mobygames.com

Išnašos
-------

1. ↑  vgchartz.com, 2015 09 20
2. ↑  nintendo.co.jp, p. 4
3. ↑  gamespot.com, 2016 02 02
**Anima** (lot. *anima* - siela) ir **animus** (lot. *animus* - protas) yra K. G. Jungo analitinės psichologijos sąvokos. Tai yra du svarbiausi archetipai, t. y. kolektyvinėje pasąmonėje esantys ir nuo individualaus pažinimo nepriklausomi pirminiai vaizdiniai, kurie pasireiškia ir per religinius pasakojimus, mitus, sapnus.

Analitinės psichologijos kritikai bei dalis šios mokyklos šalininkų nurodo, kad Jungas apibūdindamas anima ir animus sąvokas į jas perkėlė savo laikmečiui būdingus vaidmenų stereotipus, t. y. anima įvardindamas kaip vyro nesąmoningąją pusę, o animus - kaip moters.

Anima
-----

Anima Jungui reiškė "Gyvenimo archetipą", vyro pasąmonės dalis, psichinio aparato "moteriškoji pusė". Pagal Jungą, anima yra sielos sinonimas ir priešinga išorinei asmenybei. Animos projekcija į išorę dažnai yra trikdantis faktorius santykiuose, nes vyras iš moters laukia vidinės moteriškumo idėjos įsikūnijimo.

Anima gali pasireikšti skirtingose vyro vystymosi stadijose, priklausomai nuo jausmų funkcijos išsivystymo lygio. Literatūroje su anima tapatinamos tokios figūros kaip Gretchen ir Helenė J. W. Goethe "Fauste", aba Beatričė Dantės "Dieviškojoje komedijoje".

Animos pasireiškimai sapnuose tarnauja kaip tarpininkas tarp pasąmonės ir aš. Anima gali pasireikšti kaip Mergelė Marija ar kaip kekšė, taip išpildant įvairius galimus vyro įsivaizdavimo apie moteriškumą aspektus.

Jaunuoliams anima nuolat persipina su motinos archetipu. Animos išsivadavimas iš pastarojo yra esminis vystymosi etapas.

Animus
------

Anima atitikmuo yra animus, t. y. nesąmoningų vyriškų savybių ir potencialų rinkinys moters pasąmonėje. Animus pasireiškia moterų sapnuose, pvz. kaip paslaptingas ir žavus meilužis, tėvo figūra, dvasininkas, profesorius, princas, burtininkas ir pan. Kaip ir visi archetipai jis gali veikti tiek pozityviai, tiek negatyviai. Pasakose animus pasireiškia kaip princas, pvz. Mėlynbarzdis.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Slovėnijos istorinis regionas:Primorska |
| --- |
|  |
| Šalis | vakarų Slovėnija |
| Tautos | slovėnai |
| Valstybės | Austrijos pajūris |
| Miestai | Koperis |
|  |
| Pajūris Slovėnijos žemėlapyje (mėlyna) |

**Slovėnijos Pajūris** (slovėn. *Primorska*; it. *Litorale*; vok. *Küstenland*) – istorinis Slovėnijos regionas, kurio pavadinimas atkartoja buvusio Habsburgams pavaldaus regiono *Austrijos pajūrio* pavadinimą. Slovėnijos pajūris yra dalis buvusio Austrijos pajūrio.

Slovėnijos pajūrį sudaro dvi istorinės provincijos Goriška ir Slovėnijos Istrija. Tuo tarpu austrų valdymo metais egzistavusį Austrijos pajūrį sudarė trys dalys – Istrija, imperinis laisvasis miestas Triestas ir autonomiška karūnos valda Goricija ir Gradiska.

1918 m. visą regioną okupavo Italijos armija. 1920 m. Italija jį aneksavo ir pavadino *Julijaus Venecija*. Po Antrojo pasaulinio karo Austrijos pajūris buvo padalintas tarp Jugoslavijos, gavusios didžiąją šio rajono dalį, ir Italijos, kuriai liko Triesto ir Goricijos miestų sritys.
  
Slovėnijos dalyje susidarė nauji urbanistiniai centrai – Koperis ir Nova Goricos-Šempetero aglomeracija.

Slovėnijos Pajūris yra antra pagal ekonominį išsivystymą (po Liublianos) Slovėnijos dalis.
Pakabinamoji spyna

 *Kitos reikšmės – Spyna (reikšmės).*
**Spyna** – įtaisas kam nors užrakinti. Spyna gali būti pakabinamoji ir įstatomoji. Pagal rakinimo mechanizmo konstrukciją skiriama paprastoji, plokštelinė ir šifruotoji spyna. Spyna užrakinama ir atrakinama raktu (arba kita priemone) stumdant rakinimo mechanizmo skląstį. Pakabinamosios spynos skląsčio galas užrakinant patenka į spynos apkabo išpjovą.

Paprastoji spyna veikia taip: skląstis, kurio padėtį fiksuoja slankiklis su spyruokle, pastumiamas sukamu raktu. Plokštelinės spynos skląstis turi keletą figūrinių plokštelių. Spyna rakinama, kai rakto galvutės iškyšos sutampa su plokštelių išpjovomis. Šitokia spyna už paprastąją patikimesnė. Cilindrinė spyna sudaryta iš sukiojamos cilindrinės šerdies su strypeliais. Tokie pat strypeliai yra ir korpuse. Raktu pastačius šerdies strypelius į tam tikrą padėtį, kuri atitinka korpuso strypelius (tai padaroma tik spynai tinkamu raktu), galima pasukti šerdį apie ašį ir pastumti skląstį.

Šifruotoji spyna turi ne tik įprastą rakinimo mechanizmą, bet ir papildomą įtaisą, padidinantį spynos patikimumą. Spyną galima rakinti raktu (arba keliais raktais paeiliui) arba be rakto (pvz. surenkant tam tikrą raidinį arba skaitmeninį kodą), rakinimo mechanizmą galima sujungti su laikrodžiu (spyna atsirakina tik tam tikru laiku), signalizacija, valdyti iš tolo.

Istorija
--------

Pirmosios medinės spynos darytos Egipte II tūkstantmetyje prieš mūsų erą. Metalines spynas pradėta gaminti V–VI m. e. a. Pietų Europoje; pakabinamąsias spynas taip pat pirmieji pagamino romėnai. Manoma, jog Kijevo Rusios amatininkai XI–XII a. pradėjo daryti cilindrines spynas. Viduramžiais spynų gaminimu garsėjo Niurnbergo kalviai. Vadinamoji prancūziška spyna buvo sukonstruota 1640 m. Prancūzijoje; XVII–XVIII a. vis sudėtingesnės ir gražesnės spynos buvo konstruojamos Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, JAV meistrų.

Lietuvoje raktai ir metalinės spynos vartojami nuo IX a. cilindrinės spynos – nuo XI–XII a. pakabinamosios (tarp jų ir arklių) – nuo XV–XVI a. XVI–XIX a. spynų gaminimu ypač garsėjo Vilniaus, Klaipėdos, Kretingos kalviai, kurių darytos spynos (šalia fabrikinių) buvo vartojamos iki XX a. 3–4 dešimtmečio. XIX a. pabaigoje Kaune spynos pradėtos gaminti fabrikiniu būdu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Spyna*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, X t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.X: Samnitai-Šternbergas, 341 psl.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spyna** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Schema, vaizduojanti trečiojo skilvelio sąsajas su kitomis smegenų dalimis
**Trečiasis skilvelis** (lot. *ventriculus tertius*) - tarpinių smegenų pūslelės liekana, vertikalus plyšys tarp dviejų tarpinių smegenų gumburų, kurių paviršius sudaro šio skilvelio šonines sienas. Priekinę trečiojo skilvelio sieną sudaro didžiosios smegenų jungties tąsa – snapinė plokštelė.

Tarp skliauto šulų ir gumburų priekinėje sienoje yra porinės angos, sujungiančios trečiąjį ir šoninius skilvelius. Užpakalinę trečiojo skilvelio sieną sudaro užpakalinė smegenų jungtis.

Apatinę skilvelio sieną sudaro speniniai kūnai, pilkasis gūbrys, regos nervų kryžmė ir priekinė akytoji medžiaga.

Viršutinę skilvelio sieną sudaro epitelinė plokštelė, kuri šoniniais kraštais suaugusi su gumburo smegeniniais ruoželiais, jos viršūnė prisitvirtinusi ties tarpskilvelinių angų kraštais, o užpakalinis kraštas suaugęs su kankorėžines liaukos paviršiumi. Viršutinis šios plokštelės kraštas suaugęs su švelniojo dangalo kloste, kurios kraštai įsiterpę į šoninių skilvelių ertmes ir turi daug išaugų su tankiu kraujagyslių tinklu (gysliniu rezginiu).

Skilvelių gysliniai rezginiai gamina smegenų skystį, kuris išsiskiria į skilvelių ertmes. Trečiojo skilvelio vidinis sienų paviršius nelygus, vietomis yra įdubimų, vadinamų kišenėmis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šoninis skilvelis
* Ketvirtasis skilvelis
**Gišeramaireros** (arm. Գիշերամայրեր – „tamsos motinos") – Saulę persekiojančios piktosios raganos armėnų mitologijoje; nakties tamsos personifikacija.

Pasakojama, kad gišeramaireros Saulę be paliovos persekiojančios nuo pat pasaulio sukūrimo dienos. Rankose jos laikančios gyvates. Norėdamos sučiupti Saulę, vakare gišeramaireros išlenda viršun iš po kalnų, tačiau nespėja – Saulė jau būna nusileidusi. Visos gišeramaireros tuomet pradeda pūsti ir pasaulį apgaubia tamsa.

Gišeramaireros nesiliauja ieškojusios Saulės: raganų būriai bando ją surasti miške, medžiuose, kalnuose. Taip ir neradusios Saulės, gišeramaireros per sugriautus malūnus ir išdžiūvusias versmes nusileidžia į požemius. Čia jos toliau ieško Saulės, tačiau ši kaip tik joms nusileidus į požemius pateka rytuose.

Anot mitų, jei tik gišeramaireros pamatytų Saulę, neliktų gyvas nė vienas žmogus, o žemę nuklotų gyvatės (tamsa).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mitologijos enciklopedija*, I tomas. V. 1997. ISBN 5-415-00507-2, p. 31.
2. 1 2 3 4  Мифы народов мира. *Гишерамайрер* , C. Б. Арутюнян – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
3. 1 2 3 4  Арутюнян С. Б. Гишерамайрер // Мифологический словарь / гл. ред. Е. М. Мелетинский. — М.: Советская энциклопедия, 1990. — С. 156. — 672 с. — ISBN 5-85270-032-0.
| Malta |
| --- |
| Malta Vilianų apylinkėse Malta Vilianų apylinkėse |
| **Ilgis** | 105 km |
| **Baseino plotas** | 886,9 km² |
| **Vidutinis debitas** | 7,9 m³/s |
| **Ištakos** | Salajis |
| **Žiotys** | Rėzeknė |
| **Šalys** | Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Malta |

**Malta** (latv. *Malta*) – upė rytų Latvijoje, Latgaloje; Rėzeknės kairysis, didžiausias intakas (Dauguvos baseinas).

Prasideda Latgalos auštumoje, išteka iš Salajo ežero, nors neretai ištakomis laikomi ir aukščiau ežero tekantys Mostoukos, Klismetkos bei Taco upeliai. Ilgis 105 km, baseino plotas 730 km²; metinis nuotėkis 0,25 km³. Teka į šiaurės vakarus. Esant aukštam vandens lygiui per Kozupę į Maltą nuteka Raznos ežero vandenys. Iki 1966 m. Malta įtekėdavo į Lubano ežerą, tačiau vėliau Maltos-Rėzeknės kanalu vanduo nukreiptas į Rėzeknės upę.

Intakai: Balda, Aina, Mozgupė, Liska, Čiornaja, Sperga (kairieji), Kozupė, Vertukšnia, Prezma, Leičupė, Tiskadė, Lauza (dešinieji).

Pagrindinės gyvenvietės prie Maltos – Malta, Krukai, Vilianai, Nagliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Malta (upė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 172 psl.

* *Małta*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VI (Malczyce — Netreba). Warszawa, 1885, 80 psl. **(**lenk.**)**
| Narvydžių I senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Narvydžių I senosios kapinėsNarvydžių I senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°16′49″š. pl. 21°33′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.280374°š. pl. 21.56503°r. ilg.﻿ / 56.280374; 21.56503Koordinatės: 56°16′49″š. pl. 21°33′54″r. ilg.﻿ / ﻿56.280374°š. pl. 21.56503°r. ilg.﻿ / 56.280374; 21.56503 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Skuodo seniūnija |
| Plotas | 0,02 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a. I p. |

**Narvydžių senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais, Maro kapeliais, Maro kapais* – neveikiančios kapinės šiaurinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Narvydžiuose, Kapų ir Virvių gatvių kryžkelės pietinėje dalyje, kelio Mažieji Rūšupiai–Narvydžiai kairėje pusėje, į pietvakarius nuo Narvydžių (Skuodo) kapinių.

Kapinės
-------

Įrengtos pakelės pakilumoje, netaisyklingo stačiakampio plano. Išliko keletas antkapinių kryžių ir paminklų. Pakraščiuose auga pavieniai medžiai.

Teritorijos plotas – 0,02 ha.

Istorija
--------

Veikė XVI a. – XVIII a. pab. laidoti Narvydžių gyventojai, daugiausia maro aukos. Šalia 1795 m. įrengus Skuodo parapijos kapines, kapeliuose XIX a. – XX a. I pusėje retsykiai laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, užkrečiamų ligų epidemijų aukos, kitatikiai ir pan. 

Saugotinas kultūros paveldo objektas (buvęs vietinės reikšmės archeologijos paminklas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 290. – Nr. 1170

Nuorodos
--------

* Skuodo krašto enciklopedija[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Spyware** (liet. *šnipinėjanti programa*) – bet kuri programa, dirbanti su interneto tinklu be vartotojo žinios arba jo sutikimo ir kalta dėl informacijos vagystės.

Šnipinėjimo programa - tai kompiuterinė programa, kuri yra sumontuota slapta į asmeninį kompiuterį rinkti informaciją apie vartotoją, jo kompiuterį arba naršymo įpročius be vartotojo informuoto sutikimo.

Terminas "spyware" reiškia programinę įrangą, kuri slapta stebi vartotojo išskirtinį elgesį tiek paprastą stebėseną. Spyware programa gali surinkti įvairių rūšių asmeninę informaciją, pavyzdžiui, interneto naršymo įpročius, svetaines, kurios buvo aplankytos, bet taip pat gali trukdyti vartotojui kontroliuoti kompiuterį kitais būdais, pavyzdžiui, įdiegti papildomos programinės įrangos, nukreipti interneto naršyklės veiklą. Šnipinėjimo programos gali pakeisti kompiuterio nustatymus, lėtinti ryšio greitį, keisti pagrindinius puslapius, ir / ar trukdyti naudotis internetu ar mažinti kitų programų funkcionalumą. Pagal formalią klasifikaciją jos įtrauktos į programinę įrangą, kuri pasikartojančiai vykdo invaziją į privačius kompiuterius.

Kovoti su „šnipais" įkurta nedidelės pramonė, kuri užsiima anti-šnipinėjimo programine įranga. Anti-šnipinėjimo programinė įranga tapo plačiai pripažinta kaip vienas iš pagrindinių kompiuterių saugumo elementų. Dažniausiai jos naudojamos kaip Microsoft Windows programinės įrangos dalis. Eilė jurisdikcijų yra perėję anti-šnipinėjimo įstatymus, kurie yra paprastai nukreipti prieš bet kokią programinę įrangą, kuri yra slapta įdiegta kontroliuoti vartotojo kompiuterį. JAV Federalinė prekybos komisija turi pateikti į interneto puslapį konsultacijas vartotojams apie tai, kaip sumažinti šnipinėjimo infekcijų riziką, įskaitant visokią veiką.

Kitaip nei virusai ir kirminai, šnipinėjimo programinė įranga paprastai nepasikartoja. Tipiška taktika tolesniam šio tikslo siekimui yra nepageidaujamų iššokančių reklamų pristatymas; asmeninės informacijos vagystės (įskaitant finansinę informaciją, tokią kaip kreditinių kortelių numeriai); interneto naršymo veiklos stebėjimas rinkodaros tikslais; arba nukreipimas į HTTP užklausas reklamos svetainėse.

Tačiau, šnipinėjimo programinė įranga gali būti nutraukta, kaip viruso apkrova.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Elektronas ir pozitronas anihiliuoja ir pavirsta į fotoną, kuris netrukus skyla į tuos pačius elektroną ir pozitroną
**Anihiliacija** (lot. *nihil* niekas) – fizikos terminas, žymintis subatominės dalelės susidūrimą su ją atitinkančia antidalele ir jų virsmą kitomis dalelėmis. Energijos ir judesio kiekio tvermės dėsniai neleidžia dviem dalelėms išnykti, taigi jos pavirsta naujomis dalelėmis.

Kai mažos energijos elektronas susiduria su antielektronu (pozitronu) ir anihiliuoja, jie gali sudaryti tik du gama spindulių fotonus, nes neturi pakankamai masės, kad pavirstų į didesnės masės daleles.

Elektrono ir pozitrono poros anihiliacija į *pavienį* fotoną e+ +  e- → γ yra neįmanoma, kadangi tokiame procese būtų pažeisti energijos ir judesio kiekio tvermės dėsniai. Atvirkštinė reakcija taip pat neįmanoma dėl šios priežasties, išskyrus tuos atvejus, kada egzistuoja kita dalelė, galinti nusinešti energijos ir judesio kiekio perteklių.
Tačiau, kvantinėje lauko teorijoje toks procesas yra leistinas, jei jis aprašo tarpinį virtualų vyksmą. Vieni autoriai interpretuoja tai teigdami, kad fotono egzistavimo laikas proceso metu yra per trumpas tam, kad jo energija būtų apibrėžta (Heizenbergo neapibrėžtumo principas) ir energijos bei tvermės dėsniai gali būti lokaliai pažeisti. Kiti autoriai savo interpretacijoje pasirenka tarpinį fotoną su mase nelygia nuliui. (Galutiniam rezultatui neturi įtakos tarpinio virtualaus fotono masės pasirinkimas). Tokia interpretacija įgalina būdą **virtualios poros** susidarymui arba anihiliacijai, kuomet vienadalelinė kvantinė būsena gali fluktuacijos metu pavirsti į dvidalelinę būsena bei atvirsti atgal (koherentinė superpozicija). Tokie vyksmai yra svarbūs nagrinėjant vakuumo būsenas bei renormalizacijos problemą kvantinio lauko teorijoje.
**Anatolijus Lapinskas** (g. 1946 m. lapkričio 4 d. Kaune) – Lietuvos kompozitorius, publicistas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Lietuvos konservatorijos E. Balsio kompozicijos klasę. 1970–1971 m. Kauno Naujalio meno mokyklos, 1971–1976 m. – Vilniaus Tallat Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos, 1976–1978 m. – Čiurlionio meno mokyklos dėstytojas. 1978–1992 m. vadovavo Vilniaus folkloro ansambliams, 1978–1987 m. ansambliui „Sadauja". Nuo 2003 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytojas.

1990 m. 1994 m. Pasaulio lietuvių dainų švenčių Šokių dienos, 1996 m. ir 2000 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų švenčių šokių, 1996 m. 2000 m. ir 2004 m. JAV ir Kanados lietuvių tautinių šokių švenčių muzikos vadovas.

Kūryba
------

* Concerto piccolo fortepijonui ir simfoniniam džiazo orkestrui, 1971 m.
* Lietuviškas koncertas kanklėms, 1987 m.
* Miesto muzika, simfoninis paveikslas, 1972 m.
* Simfoniniai šokiai simfoniniam orkestrui, 1982 m. versija liaudies instrumentų orkestrui Šiaurės Lietuvos šokiai, 1983 m.
* kūrinių liaudies instrumentų orkestrui, tarp jų – rapsodiją, 1981 m.
* Kalendorinė siuita, 1990 m.
* Tututis, pjesė, 1982 m. Švedo I premija
* Čiužela, 1983 m. Švedo II premija
* Laukai laukeliai, 1984 m. Švedo II premija
* Prie upelio, 1988 m. Švedo I premija

Sukūrė muzikos pučiamųjų orkestrui, džiazo orkestrui, siuitų dainų ir šokių ansambliui, kamerinių kūrinių, tarp jų – kvintetą pučiamiesiems (1977 m.), sonatą tokatą (1978 m.) ir ciklą „Žydrieji preliudai" (1986–1988 m.) fortepijonui, solo ir choro dainų, vokalinių ciklų. Kūryboje gausu lietuvių muzikos folkloro elementų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Anatolijus Lapinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 526 psl.
| Naryno sritis*Нарын областы* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kirgizijos vėliava Kirgizija |
| **Administracinis centras** | Narynas |
| **Rajonų skaičius** | 5 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 292 140 |
| **Plotas** | 45 202 km² |
| **Tankumas** (2021) | 6 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | KG-N |

**Naryno sritis** (kirg. *Нарын областы*) yra sritis Kirgizstane. Srities administracinis centras yra Narynas. Sritis užima 45 200 km² plotą ir yra didžiausia šalyje.

Istorija
--------

Sukurta 1939 m. kaip ***Tianšanio sritis***. 1962 m. išformuota, bet 1970 m. atkurta Naryno srities pavadinimu. 1988–1990 m. buvo prijungta prie Isyk Kulio srities.

Geografija
----------

Sritis išsidėsčiusi vidinėje Tianšanio kalnų sistemos dalyje. Aukščiausia vieta – 5982 m (Kokšaltau kalnagūbryje, Kinijos pasienyje). Vakarinį pakraštį sudaro Ferganos kalnagūbris. Klimatas ryškiai žemyninis; vidutinė sausio temperatūra nuo -10 °C šiaurėje iki -27 °C pietuose, liepą atitinkamai nuo +21 °C iki +9 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – ~250 mm. Svarbiausios upės – Narynas, Ču, Aksajus. Telkšo Songkiolio, Čatyrkiolio ežerai. Būdinga kalnų stepių ir pusdykumių augalija.

Ekonomika
---------

Arkliai netoli Son-Kulio ežero
Verčiamasi daugiausia ganykline gyvulininkyste, ypač avių auginimu. Slėniuose – drėkinamoji žemdirbystė (grūdinės, pašarinės kultūros). Veikia Atbašo HE.

Etninė sudėtis
--------------

* kirgizai – 99,24 %
* uzbekai – 0,22 %
* dunganai – 0,17 %
* uigūrai – 0,13 %
* kiti – 0,24 %

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Rajonai:

* Ak Talos rajonas
* At Bašo rajonas
* Žumgalo rajonas
* Kočkoro rajonas
* Naryno rajonas

2009 m. srityje buvo 1 miestas (Narynas), 2 miesto tipo gyvenvietės (Dostukas, Min Kušas) ir 134 kaimai.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2008-11-20 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**

1. ↑  KYRGYZSTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 297


|  |  |
| --- | --- |
| **Kirgizijos sritys** |  |
| Batkeno sritis | Ču sritis | Džalalabato sritis | Isyk Kulio sritis | Naryno sritis | Ošo sritis | Talaso sritis | Biškekas | Ošas |
| **Elena Spirgevičiūtė** |
| --- |
| Dievo Tarnaitė |
|  |
| Gimė | 1924 m. gruodžio 22 d.Kaunas |
| Mirė | 1944 m. sausio 4 d. (19 metų)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | prie Kauno Šv. Antano Paduviečio bažnyčios |
| Tautybė | lietuvė |
| Dievo Tarnaitė |
|  |
| Veikla | 2000 m. sausio 15 d. Kauno arkikatedroje bazilikoje pradėta beatifikacijos byla |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Elena Spirgevičiūtė** (1924 m. gruodžio 22 d. Kaune – 1944 m. sausio 4 d. ten pat) – kankinė pasaulietė, tikėjimo liudytoja, skautė.

Biografija
----------

1943 m. gegužės 1 d. įstojo į Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultetą. 

1944 m. sausio 3 d. vakarą į Spirgevičių namus (Kaunas, Tvirtovės al. 91) įsibrovė keturi rusiškai kalbantys vyrai, pasivadinę policininkais. Elenai nepaklusus nusidėti su jais lytiškai, įsibrovėliai merginą nušovė. Tarp nusikaltėlių buvo Alfonsas Čeponis, kuriam vėliau suteiktas Sovietų Sąjungos didvyrio vardas.

E. Spirgevičiūtė buvo palaidota Senosiose kapinėse, jas naikinant 1957 m. perlaidota Eigulių kapinėse. 2021 m. dar kartą perlaidota gimtojoje parapijoje – Kauno Šv. Antano Paduviečio bažnyčios šventoriuje.

2000 m. sausio 15 d. iškilmingomis šv. Mišiomis Kauno arkikatedroje bazilikoje arkivyskupas metropolitas Sigitas Tamkevičius oficialiai pradėjo Dievo tarnaitės Elenos Spirgevičiūtės beatifikacijos bylos procesą.

Atminimas
---------

1998 m. pastatyta Angelo skulptūra kankinės žūties vietoje Kaune, ties dab. Taikos pr. – Studentų g. sankryža (skulp. A. Kmieliauskas, arch. A. Mikėnas).

* A. Kmieliausko „Angelas" E. Spirgevičiūtės atminimui (Kaunas)A. Kmieliausko „Angelas" E. Spirgevičiūtės atminimui (Kaunas)
* Antkapis Eigulių kapinėse. Ant postamento – įrašas apie 2021 m. perlaidojimąAntkapis Eigulių kapinėse. Ant postamento – įrašas apie 2021 m. perlaidojimą
* Antkapis prie Šv. Antano Paduviečio bažnyčios (nuo 2021 m.)Antkapis prie Šv. Antano Paduviečio bažnyčios (nuo 2021 m.)
* Atminimo lenta bažnyčios šventoriuje prie kapoAtminimo lenta bažnyčios šventoriuje prie kapo

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Dievo tarnaitės E.Spirgevičiūtės istorija. 15min.lt
2. ↑  Kaune – Dievo tarnaitės E. Spirgevičiūtės palaikų perlaidojimas *klaipeda.diena.lt*
3. ↑  TIKĖJIMO LIUDYTOJA ELENA SPIRGEVIČIŪTĖ Archyvuota kopija 2013-03-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elena Spirgevičiūtė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* 
* Elena Spirgevičiūtė, kankinė (1924-1944)
| **Džiuzepė Achilas Bonoldisit. *Giuseppe Achille Bonoldi*** |
| --- |
|  |
| Džiuzepė Achilas Bonoldis |
| Gimė | 1818 m.Barselona, Ispanija |
| Mirė | 1871 m. (~53 metai)Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Veikla | italų dainininkas, fotografas, 1863 m. sukilimo dalyvis |
|  |
| Alma mater | Lozanos universitetas |

**Džiuzepė Achilas Bonoldis** (it. *Giuseppe Achille Bonoldi*, 1818 m. Barselona, Ispanija – 1871 m. Paryžius, Prancūzija) – italų dainininkas, fotografas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Džiuzepė Achilas Bonoldis gimė 1818 m. Barselonoje italų šeimoje. Baigė Lozanos universitetą. Turėdamas gražų balsą, mokėsi dainavimo. Atvykęs į Vilnių, dirbo dainavimo mokytoju mergaičių pensione prie Bajorų instituto.

Vilniuje Džiuzepė Bonoldis bendravo su Stanislovu Moniuška, kuris jam sukūrė dainų (Jonteko partiją operos „Halka" vilnietiškajame variante). Išvertė „Halkos" libretą į italų kalbą.

Kilus 1863 m. sukilimui, Džuzepė Achilas Bonoldis buvo paskirtas į Lietuvos sukilėlių komiteto narius. Vilniuje kartu su kitais sukilėliais jis įrengė nelegalią spaustuvę. 1862 m. pabaigoje jis tapo sukilėlių aukščiausio organo Lietuvoje, t. y. Lietuvos provincijos komiteto nariu. Dž. A.Bonoldis sukilimo vadovybės buvo įgaliotas rūpintis ginklų tiekimu iš užsienio.

Malšinant 1863 m. sukilimą, Dž. A.Bonoldis Nikolajaus Nazimovo nurodymu buvo ištremtas iš Lietuvos ir iš Rusijos imperijos. Nuo 1863 m. gyveno Paryžiuje. 1871 vadovavo Paryžiaus komunos raitelių daliniui.

Džuzepė Achilas Bonoldis žuvo kautynėse 1871 metais Paryžiuje.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4  Džiuzepės Achilo Bonoldžio biografija Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje.
2. 1 2 3  O.Maksimaitienė. Lietuvos sukilėlių kovos 1863–1864 m. Vilnius: Mintis, 1969.
3. ↑  Džiuzepės Achilo Bonoldžio biografija  Archyvuota kopija 2020-07-06 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Praeities liudininkai, 2016.
**Narvos užutėkis** (rus. *Нарва*), *Sidimio užutėkis* (rus. *бухта Сидими*, iki 1972 m.) – užutėkis Primorės krašte (Rusija), rytinėje Amūro įlankos dalyje.

Užutėkis yra tarp Brinerio (*мыс Бриннера*) ir Tureko (*мысом Турек*) kyšulių. Užutėkis protaka jungiasi su plačia negilia Lebiažja lagūna (*Лебяжья лагуна* 'Gulbių lagūna'), giliai užeinančia už Jankovskio pusiasalio. Vakarinėje užutėkio dalyje įteka sekli upė Narva. Iš rytų užutėkį riboja Lomonosovo pusiasalis.

Užutėkio krantai visur žemi, apkraštuoti siauru smėliniu paplūdimiu. Prie krantų pasitaiko nedidelės kalvos. Už kelių kilometrų nuo kranto aukštesnė vietovė apaugusi žole, krūmais ir medžiais.

Nuorodos
--------

1. ↑  Переименована Указом Президиума Верховного Совета РСФСР от 26 декабря 1972 г. и Постановлением Совета Министров РСФСР № 753 от 29 декабря 1972 г.

* Бухта Нарва | Приморский край.