recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ophiuroidea** |
| --- |
| (Opheiolepis elegans)(*Opheiolepis elegans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Dygiaodžiai  *( Echinodermata)* |
| Klasė: | Ofiūros  *( Ophiuroidea)* |

 |
| **Poklasiai** |
|  |

**Ofiūros** (*Ophiuroidea*) – dygiaodžių (*Echinodermata*) bestuburių gyvūnų klasė.

Ofiūrų išvaizda panaši į jūrų žvaigždes. Skirtumas tik tas, kad šios yra plonesnės ir greičiau juda. Kūno skersmuo apie 20 cm. Ofiūrų rankos yra su nedidelių dyglių eilėmis, jungiasi prie disko formos kūno, yra lanksčios ir labai trapios, prisilietus jos lengvai nulūžta. Minta organinių medžiagų liekanomis arba iš viršutinių vandens sluoksnių krintančiomis maisto dalelėmis, kurias surenka ant rankų esančiais dygliukais. Dygliai padeda taip pat ir apsiginti nuo priešų. Ofiūros paprastai gyvena sūriuose vandenyse prie kranto, nors yra gyvenančių jūros gelmėse. Paplitusios Atlanto vandenyne. 

*Ophiopetra lithographica*
Pasaulyje žinoma apie 2000 ofiūrų rūšių.

* **Pilkoji krepšinė ofiūra**. Jai būdingi šakoti spinduliai.

* **Trapioji ofiūra** (*Ophiothris fragilis*). Kūno skersmuo iki 2 cm, spindulio ilgis iki 10 cm. Kūnas kalkinis, disko formos, skeletas kietas ir šiurkštus, sudarytas iš kalkinių kristalų. Po skeletu išsidėstę vidaus organai, burnos anga. Nuo skeleto į išorę eina 5 ploni, apvalūs, judrūs spinduliai, kuriuos sudaro raumenų apjungtos skersinės kalkinės slankstelių pavidalo pertvaros, dėl to ofiūra gali judinti spindulius, kaišioti juos į plyšius. Įstrigus spinduliui tarp akmenų arba už jo pagauta ofiūra nulaužia spindulį ir pati pabėga. Vėliau spindulys atauga. Tačiau netekusios didesnės dalies savo spindulių, ofiūros žūva.

Ant spindulių dviem išilginėmis eilėmis auga blakstienėlėmis apaugusios adatėlės. Jų pagalba ofiūros gaudo maistą ir įsideda jį į burną. Spindulyje yra pilna gleivių kanalėlių, neleidžiančių aukai ištrūkti. Minta negyvais gyvūnais, planktonu. 

Ofiūros yra skirtalyčiai gyvūnai. Dauginasi poravimosi būdu visus metus, tačiau vasarą intensyviausiai. Patelės į vandenį išleidžia kiaušinėlius, o patinėliai – spermą. Apvaisintus kiaušinėlius nuneša jūros srovė. Išsiritusios lervos keliauja kartu su planktonu, misdamos mikroskopiniais organizmais. Vėliau jos nusėda ant dugno ir virsta suaugusiomis ofiūromis. 

Ofiūrų nervų sistema primityvi: skiria viršų ir apačią, gerai jaučia grobį. Pasikliauja vien tik instinktais. 

Gyvena gausiais būriais jūros dugne. Kartai susitelkia į milijoninius būrius, sudarydamos kilometrinius spindulių miškus. Labai retai ofiūromis minta menkinės žuvys ir jūrų ežiai. 

* *Amphiura chiajei*. Savo labai ilgais spinduliais įsikasa į smėlėtą jūros dugną. Gyvena Didžiosios Britanijos pakrantėse.

* *Ophipholis aculeata*. Raudonos spalvos ofiūra. Gyvena tarp uolų Arkties vandenyne, šiaurinėje Atlanto vandenyno dalyje, Šiaurės jūroje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ofiūros** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Įtariamas smurtu*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Présumé dangereux |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Georges Lautner |
| Metai | 1990 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | prancūzų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Įtariamas smurtu** (pranc. *Présumé dangereux*) – 1990 m. sukurtas trileris pagal James Hadley Chase romaną.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Profesorius Foresteris sukuria naujos kartos ginklą, kurio veikimo raktą saugo savo galvoje. Jis rengiasi vykti į konferenciją, tačiau namie užklumpa žmoną su meilužiu ir afekto būsenoje šį nužudo. Forsteris atsiduria psichiatrinėje ligoninėje, kur praranda bet kokį susidomėjimą pasauliu. 

Tuo tarpu vienas turtingiausių šalies žmonių Radnicas organizuoja ginklo pagrobimą ir jo pardavimą kinams. Sužinojęs, kad yra reikalingas apsaugos raktas, kurį žino tik Foresteris, jis įsako pagrobti profesorių ir visomis išgalėmis bando sugrąžinti jam sąmonę. Savo ruožtu šalies vyriausybės įgaliotinis stengiasi padaryti viską, kad profesorius neprabiltų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Michael Brandon – Tomas Lepskis
* Sophie Duez – Antonela
* Robert Mitchum – profesorius Foresteris
* Marie Laforet – Tėja
* Mario Adorf – Radnicas
* Francis Perrin
* Marc de Jonge

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Presume". *allocine.fr*. Nuoroda tikrinta 2021-12-23.
| **Tsuga diversifolia** |
| --- |
| Įvairiaspyglė cūga (*Tsuga diversifolia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Cūga  *( Tsuga)* |
| Rūšis: | Įvairiaspyglė cūga  *( Tsuga diversifolia)* |

 |

**Įvairiaspyglė cūga** (*Tsuga diversifolia*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos visžalių spygliuočių medžių rūšis. Auga Japonijoje (Honšiū, Kiūšiū, Šikoku salose). Introdukuota Europoje, Šiaurės Amerikoje.

Aukštis iki 25 m. Laja kūgiška, siaura, tanki. Žievė rusva, smarkiai suskilinėjusi. Spygliai 5–15 mm ilgio, tamsiai žali, blizgūs, su dviem ryškiai baltais ruoželiais apačioje. Kankorėžiai kiaušiniški, 1,8-2,8 cm ilgio, tamsiai rudi. 

Mediena minkšta, stambiaplaušė, nepatvari. 

Įvairiaspyglė cūga introdukuota Lietuvoje dekoratyviniais tikslais. Auginama labai retai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Įvairiaspyglė cūga*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 337



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Įvairiaspyglė cūga** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

grynoji kvarta| Inversija | grynoji kvinta |
| Pavadinimas |
| Santrumpa | gr4 |
| Dydis |
| Pustonių skaičius | 5 |
| Intervalo klasė | 5 |
| Racionalusis intervalas | 4:3 |
| Centai |
| Lygioji temperacija | 500 |
| Ketvirtis tono | 500 |
| Racionalioji intonacija | 498 |

**Kvarta**, trumpinama **gr4** – vienas iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių keturis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra didžioji kvarta. Priešingas kvartai intervalas yra kvinta.

Dažniausiai kvarta yra sutinkama tarp penktojo ir pirmojo gamos laipsnių minoriniuose ir mažoriniuose trigarsiuose.

Racionaliojoje intonacijoje kvartą atitinka dažnių santykis 4:3, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje ji yra lygi penkiems pustoniams ir yra 0,11 % didesnė už racionaliąją.

Nepaisant to, kad kvarta yra vienas iš paprastųjų intervalų, taigi, yra konsonuojantis dvigarsis, tam tikromis aplinkybėmis gali būti laikytinas disonansu. Pavyzdžiui, kvarta tarp penktojo ir aukštesniojo pirmojo gamos laipsnių yra laikoma konsonansu, tačiau kvarta nuo akordo pagrindinės natos yra disonansas. Būdama tokioje vietoje, ji praktiškai visada pakeičia terciją akorde ir tada vadinama **suspenduota kvarta**.

Standartiškai, kontraboso ir bosinės gitaros stygos yra derinamos kvartos atstumu viena nuo kitos. Taip pat keturi iš penkių intervalų tarp klasikinės, akustinės ar elektrinės gitaros stygų yra lygūs kvartai (išskyrus didžiąją terciją tarp trečiosios ir antrosios).

  

v • a • r **Diatoniniai muzikiniai intervalai** 

unisonas | mažoji sekunda | didžioji sekunda | mažoji tercija | didžioji tercija | kvarta | tritonis | kvinta | mažoji seksta | didžioji seksta | mažoji septima | didžioji septima | oktava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cirsium heterophyllum**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Įvairialapė usnis (Cirsium heterophyllum)Įvairialapė usnis (*Cirsium heterophyllum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Usnis  *( Cirsium)* |
| Rūšis: | Įvairialapė usnis  *( Cirsium heterophyllum)* |

 |

**Įvairialapė usnis** (*Cirsium heterophyllum*) – astrinių (*Asteraceae*), usnių (*Cirsium*) genties augalas. 

Augalas 50-120 cm aukščio, tamsiai purpuriniai žiedai sukrauti stambiuose, iki 5 cm graižuose. Žydi liepos-rugpjūčio mėn. Auga Akmenės, Joniškio, Kretingos, Mažeikių, Plungės, Skuodo rajonuose. aptinkama miškuose, krūmuose, kirtimuose, supelkėjusiose pievose. Dažniausiai auga mišriuose ir lapuočių miškuose: mišriuose eglynuose, pakaitiniuose beržų ir drebulių miškuose, taip pat drėgnose pievose ir pagrioviuose. Paprastai aptinkama šviesesnėse vietose − miškų retmėse, pamiškėse, vėjavartų plotuose, prie kelių, kvartalų linijų.

Augalas įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Dažniausiai auga grupėmis ir nedideliais iki keliolikos kvadratinių metrų ploto sąžalynais; rečiau aptinkama pavieniui. Stebėtose radavietėse augalų gausumas mažai kinta. Aptinkama naujų augaviečių.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Įvairialapė usnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Višera (reikšmės).*

| Višera |
| --- |
| **Ilgis** | 247 km |
| **Baseino plotas** | 8780 km² |
| **Vidutinis debitas** | 79 m³/s |
| **Ištakos** | Sinodoro apyežerės |
| **Žiotys** | Vyčegda |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |

**Višera** (rus. *Вишера*, kom. *Висер*) – upė Rusijoje, Komijoje; Vyčegdos dešinysis intakas (Š. Dvinos baseinas). Prasideda į pietvakarius nuo Timano kalvagūbrio pietvakarinių šlaitų, pelkėse prie Sinodoro ežero. Teka pelkėtomis lygumomis daugiausia į pietus, pietryčius, meandruoja.

Didžiausi intakai: Pugdymas, Nivšera (kairieji).

Višera maitinama daugiausia sniego tirpsmo vandenų. Užšalusi lapkričio–balandžio mėnesiais. Laivuojama nuo Nivšeros žiočių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Višera*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. ↑  *Višera*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 313 psl.
**Malvina Meškauskienė-Raščiūtė** (1933 m. kovo 10 d. Gilvydžiuose, Viešintų valsčius – 2020 m. Vilniuje; palaidota Antakalnio kapinėse) – Lietuvos ekonomistė, habilituota socialinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Vyras Kazimieras Meškauskas. 1958 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą. 1964 m. apgynė disertaciją „Ekonominė Lietuvos padėtis pirmojo pasaulinio karo išvakarėse (1900–1912 m.)", ekonomikos mokslų kandidatė, 1984 m. apgynė disertaciją „Lietuvos pramonė monopolistinio kapitalizmo laikotarpiu (1900–1939)", ekonomikos mokslų daktarė.

1958–1985 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijos Ekonomikos institute, nuo 1973 m. vyriausioji mokslo darbuotoja. Mokslinių tyrimų pagrindinė sritis: Lietuvos ekonomikos raida.

Bibliografija
-------------

* Ekonominė Lietuvos padėtis pirmojo pasaulinio karo išvakarėse (1900–1913 m.), 1963 m.
* Lietuvos pramonė ikisocialistiniu laikotarpiu, su K. Meškausku, V. Puronu, J. Jurginiu, 1976 m.
* Lietuvos pramonė socializmo laikotarpiu, su K. Meškausku, 1980 m.
* Tarybinio Pabaltijo respublikų ekonomikos raida, su kitais, 1980 m. rusų k.
* Lietuvos pramonė monopolinio kapitalizmo laikotarpiu, 1981 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Malvina Meškauskienė *anykstenai.lt*
2. ↑  *Malvina Meškauskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 738 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dubenėlis kakavos miltelių
**Kakavos milteliai** – neriebi sudėtinė šokolado dalis. Kaip atskiras produktas dažniausiai vadinami tiesiog **kakava**.

Riebioji šokolado sudėtinė dalis vadinama *kakavos sviestu*. Apie pusę kakavos pupelių svorio (50–57 %) sudaro kakavos sviestas, kuris suteikia šokoladui būdingas lydymosi savybes. Šokolado glazūra yra sulydyti kakavos milteliai ir kakavos sviestas. Kakavos milteliai išskiriami iš kakavos pupelių.

Fizinės savybės
---------------

Kakavos milteliai gali būti nuo šviesiai rudos iki tamsiai raudonai rudos spalvos. Atspalvis kinta pagal kakavos pH. Vartojimui tinkamas kakavos miltelių pH yra nuo 5,4 iki 8,1 ir priklauso nuo pupelių apdorojimo technologijų. Milteliai su pH verte 5,4–5,8 laikomi natūraliais ir yra šviesiai rudi. Silpnai pašarmintų kakavos miltelių pH yra 6,8–7,2, jie yra tamsesnio rudo atspalvio. Vidutiniškai pašarminti kakavos milteliai (pH 7,2–7,5) yra tamsios raudonai rudos spalvos, o smarkiai pašarminti (pH 7,5–8,1) yra labai tamsiai rudi ir net juodi.

Maistinės savybės
-----------------

100 g kakavos miltelių:

* energinė vertė – 954 kJ.
* sudėtis:
	+ angliavandenių 57,90 g;
	+ riebalų 13,70 g;
	+ baltymų 19,60 g;
	+ vandens 3,00 g.

Mikroelementų:

* kalcio 128 mg;
* geležies 13,86 mg;
* fosforo 734 mg;
* magnio 499 mg;
* mangano 3,837 mg;
* natrio 21 mg;
* kalio 1524 mg;
* cinko 6,81 mg.

Kitos medžiagos: kofeinas – 230 mg; teobrominas – 2057 mg.
Išvardintų mineralų daugiausiai yra būtent kakavos milteliuose, o ne šokolado glazūroje ar kakavos svieste.

### Flavonoidai

Kakavos milteliuose yra gausu flavonoidų. Jų kiekis priklauso nuo kakavos apdorojimo būdo ir gali būti iki 10 % miltelių svorio. Vienas iš šių junginių yra flavonolas, kuris laikomas palankiai veikiantis širdies ir kraujagyslių sveikatą, nors tai dar tyrinėjama.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šokoladas
* Kakavos sviestas
| **Ranunculus repens** |
| --- |
| Šliaužiantysis vėdrynas (*Ranunculus repens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Vėdrynas  *( Ranunculus)* |
| Rūšis: | Šliaužiantysis vėdrynas  *( Ranunculus repens)* |

 |

**Šliaužiantysis vėdrynas** (*Ranunculus repens*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, vėdrynų (*Ranunculus*) genties augalas. Paplitęs Europoje ir Šiaurės Amerikos šiaurės vakarinėje dalyje palei Ramųjį vandenyną. Daugelyje pasaulio dalių paplito kaip žmonių įvežta rūšis.

Daugiametis žolinis augalas su trumpu šakniastiebiu, nuo kurio atsišakoja kuokštinės šaknys. Stiebas 15−20 cm ilgio, kylantis arba šliaužiantis. Jo pamatinėje dalyje išauga ilgos šliaužiančios palaipos, kurios bamblių vietose įsišaknija. Lapų lakštai ilgoki, vienkart arba dukart trilapiai. Žiedkočiai vagoti, plaukuoti; žiedai 1,5−2,5 cm pločio. Taurelė ne visai prigludusi prie vainikėlio. Taurėlapiai 5. Vainiklapiai irgi 5, ryškiai geltoni, blizgantys. Kuokelių ir piestelių daug. Vaisius sutelktinis; riešutėliai gelsvai pilki blizgantys, netaisyklingi, kiaušiniški, iš šonų suploti. Vienas augalas užaugina apie 140−340 vaisių. Pasėtos sėklos sudygsta ne tuo pačiu laiku.

Šliaužiantysis vėdrynas
Žydi gegužės−rugpjūčio mėn. Labai dažnas visoje Lietuvoje. Auga pievose, upių ir ežerų pakrantėse, krūmuose, miškuose, dirvonuose, dirbamuose laukuose, mėgsta drėgnesnes dirvas.

Kaip ir dauguma vėdrynų, nuodingas, tačiau kai išdžiūva su šienu, nuodingosios savybės dingsta. Kartais žole apsinuodija gyvuliai. Pievų, ganyklų, kai kada dirbamų laukų piktžolė.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 26 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šliaužiantysis vėdrynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rosmarinus officinalis** |
| --- |
| Kvapusis rozmarinas (*Rosmarinus officinalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Rozmarinas  *( Rosmarinus)* |
| Rūšis: | Kvapusis rozmarinas  *( Rosmarinus officinalis)* |

 |

*Rosmarinus officinalis*

**Kvapusis rozmarinas** (*Rosmarinus officinalis*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos daugiametis, sumedėjęs žolinis augalas. Natūraliai paplitęs Viduržemio jūros regione (Pietų Europa, Šiaurės Afrika, Balkanai, Turkija).

Augalas krūminis, vešlus, iki 1,5 m aukščio (kartais iki 2 m). Lapai visžaliai, linijiniai, stori, 2-4 cm ilgio, 2-5 mm pločio, apatinėje pusėje plaukuoti. Žiedai smulkūs, labai gausūs, susitelkę po 5-10 stiebų viršūnėse. Vėsesnio klimato srityse žydi balandį-gegužę, karštesnio – ištisus metus.

Augalo lapuose gausu eterinių aliejų, alkaloidas rozmaricinas augalui suteikia stiprų aromatą.

Panaudojimas
------------

Augalo požymiai
Lapai, žiedai, jauni ūgliai tiek sausi, tiek džiovinti naudojami kaip prieskonis žuviai, daržovių sriuboms, salotoms, keptai mėsai, paukštienai, grybams, marinatui.

Eterinis aliejus naudojamas parfumerijoje.

Vaistinės savybės
-----------------

Liaudies medicinoje kvapusis rozmarinas naudojamas prieš įvairiais ligas (širdies, nervų, lytines, reumatizmą). Arbata esą slopina klimakterinio periodo negalavimus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvapusis rozmarinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Comco Ikarus|  COMCO\_Ikarus\_Logo\_2012.png  |
| Originalus pavadinimas | Comco Ikarus GmbH |
| Įkurta | 1970 m. liepa |
| Įkūrėjas (-ai) | Horst Heid  Rolf Lieb |
| Centrinė būstinė | Hohentengenas,  Vokietijos vėliava Vokietija |
| Produkcija | Ikarus C42  Ikarus C52 |

 Ikarus C42-C
**Comco Ikarus GmbH** – Vokietijos aviacijos įmonė. Savo veiklą įmonė pradėjo XX a. aštuntame dešimetyje nuo parasparnių gamybos, vėliau pradėjo gaminti ultralengvuosius orlaivius, balistinių parašiutų sistemas (prekės ženklas – *Flight Rescue System* (FRS)).

XX a. aštuntame dešimtmetyje Ikarus gamino parasparnius ir skaidykles. 1977–1979 m. visi Vokietijos skraidyklių rekordai buvo pasiekti su Ikarus skraidyklėmis. 1982 m. pradėtas gaminti pirmas ultralengvojo lėktuvo modelis - Ikarus Fox, vėliau gavęs pavadinimą Ikarus C22. 1996 m. pradėtas gaminti modelis C42.

Lėktuvo balistinės parašiuto sistemos išsiskleidimasĮmonės teigimu, Comco Ikarus buvo balistinių parašiutų sistemų gamybos pradininkai pasaulyje. Šias sistemas įmonė gamina nuo 1982 m.

1991 m. dėl ribotų galimybių naudotis aerodromu, įmonė persikėlė iš Vakarų Švabijos Aidlingeno miestelio į Hohentengeną, šalia kurio yra Mengeno-Hohentengeno aerodromas. Ten įmonė įrengė 640 m² ploto gamybines patalpas.

Per pirmus 50 veiklos metų Comco Ikarus pagamino ir pardavė daugiau nei 1,5 tūkst. lėktuvų. Įmonės teigimu, XXI a. trečiojo dešimtmečio pradžioje ji buvo likusi ko gero vieninteliu Vokietijos aviacijos gamintoju, neperkėlusiu bent dalies gamybos į kitas Europos ar pasaulio šalis.

Lėktuvai
--------

Comco-Ikarus Breezer

**„Comco Ikarus" gamintų orlaivių modelių sąrašas**| Modelio pavadinimas | Pirmas skrydis | Pagaminta vnt. | Tipas |
| --- | --- | --- | --- |
| **Ikarus 500** | 1976 m | 2000 | Sklandytuvas |
| **Ikarus Sherpa** | 1982 m |  | Ultralengvasis lėktuvas |
| **Ikarus Fox / C22** | 1987 m |  | Ultralengvasis lėktuvas |
| **Ikarus C42** | 1996 m | > 1200 | Ultralengvasis lėktuvas |
| **Ikarus Breezer** | 2005 m |  | Ultralengvasis lėktuvas |
| **Ikarus C52** | 2011 m |  | Ultralengvasis lėktuvas |
|  |

Išorinės nuorodos
-----------------

* Oficiali svetainė (anglų k.)

Išnašos
-------

1. ↑  Bayerl, Robby; Martin Berkemeier; et al: *World Directory of Leisure Aviation 2011-12*, pages 36-37. WDLA UK, Lancaster UK, 2011. ISSN 1368-485X
2. ↑  Tacke, Willi; Marino Boric; et al: *World Directory of Light Aviation 2015-16*, page 40. Flying Pages Europe SARL, 2015. ISSN 1368-485X
3. 1 2 3 4  A market leader right from the beginning. Comco Ikarus
4. ↑  Made in Germany. Over 1,500 models sold worldwide. Comco Ikarus.
| Malženicėsvk. *Malženice* |
| --- |
| 

MalženicėMalženicė

48°27′0″ š. pl. 17°40′30″ r. ilg.﻿ / ﻿48.45000°š. pl. 17.67500°r. ilg.﻿ / 48.45000; 17.67500﻿ (Malženicė)Koordinatės: 48°27′0″ š. pl. 17°40′30″ r. ilg.﻿ / ﻿48.45000°š. pl. 17.67500°r. ilg.﻿ / 48.45000; 17.67500﻿ (Malženicė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Slovakijos vėliava Slovakija |
| **Kraštas** | Trnavos kraštas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 560  |
|  |
|  **Vikiteka** | Malženicė |

**Malženicė** (svk. *Malženice*) – kaimas ir savivaldybė vakarinėje Slovakijoje, Tranavos regione. Savivaldybėje būta 1560 gyventojų (2022 m. gruodžio 31 d. duomenimis). Malženicės kaimas įsikūręs Dunojaus kalvose, Dunojaus žemumos dalyje prie Blavos upelio, 10 kilometrų nuo Trnavos ir 12 kilometrų nuo Hlohoveco.

Istorija
--------

Vietovė pirmą kartą paminėta rašytiniuose šaltiniuose 1113 metais.

XIII amžiaus pradžioje priklausė Jono ordinui, vėliau – įvairiems dvarininkams.

1756 m. kuriam laikui tapo miestu, tačiau ilgainiui neteko miesto statuso.

Paveldas
--------

Romos katalikų bažnyčia, iš pradžių pastatyta XIII amžiuje, tuomet buvo romaninio stiliaus.

XVII amžiuje perstatyta į trijų navų renesanso stiliaus bažnyčią.

Sportas
-------

* OFK Malženice (futbolo klubas);
* Maženicės futbolo stadionas, talpinantis 500 žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  SOCCERWAY
2. ↑  Globalsportsarchive
3. ↑  Transfermarkt

Nuorodos
--------

* Apie Malženicės bažnyčią
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kakavos sviestas
**Kakavos sviestas** – riebalai išgaunami iš kakavmedžio vaisių grūdų. Kambario temperatūroje yra tvirtos konsistencijos, baltai – gelsvos spalvos, būdingas malonus kvapas. Skiriamas natūralus kakavos sviestas ir papildomai perdirbtas.

Sudėtis ir fizikinės savybės
----------------------------

Cheminė sudėtis – dviejų ir trijų rūgščių trigliceridai sumaišyti su riebalinėmis rūgštimis. Sudėtyje yra tokios riebalinės rūgštys:

* Oleininė rūgštis – iki 43 %,
* Stearininė rūgštis – iki 34 %,
* Laurininė ir palmitininė rūgštys – iki 25%,
* Linolevinė rūgštis – iki 2 %,
* Arachininė rūgštis – pėdsakai.

Esant 16–18 °C sviestas yra tvirtos konsistencijos, lengvai lūžta. Lydymosi temperatūra – 32–35 °C. Esant 40 °C sviestas tampa permatomas. Spalva varijuoja nuo šviesiai gelsvos iki rudos. Kvepia kakava.

Naudojimas
----------

Kakavos sviestą kaip riebalus naudoja įvairių konditerinių gaminių gamybai (šokoladas), taip pat parfumerijos ir farmacijos pramonėje.

Trečdalį svieste esančių riebalų sudaro stearininė rūgštis, kuri nedidina cholesterolio kiekio kraujyje. Kitą trečdalį sudaro oleininė rūgštis, mažinanti cholesterolio kiekį. Šiuo metu kakavos sviestas yra pagrindinė sudedamoji dalis ruošiant raminamąsias ir nuskausminančias žvakes, įvairius gydomuosius tepalus. Sviestas plačiai naudojamas ir kosmetologijoje, nes pasižymi gydančiu ir tonizuojančiu poveikiu, dėka svieste esančių metilksantinų, kofeino, taninų.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Marijos uola |
| --- |
|  |
| **Aukštis** | 428 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kalnynas** | Čekijos Šveicarija |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Marijos uola

  |
| **Koordinatės:** | 50°51′36″ š. pl. 14°24′17″ r. ilg.﻿ / ﻿50.86000°š. pl. 14.40472°r. ilg.﻿ / 50.86000; 14.40472Koordinatės: 50°51′36″ š. pl. 14°24′17″ r. ilg.﻿ / ﻿50.86000°š. pl. 14.40472°r. ilg.﻿ / 50.86000; 14.40472 |
|  |
|  **Vikiteka** | Marijos uola |

**Mariina skála** (ček. *Mariina skála, Mariina vyhlídka*; vok. *Marienfels*), *Marijos uola* – 428 m aukščio uolėta viršūnė Čekijos Šveicarijoje, netoli nuo Jetržichovicių (*Jetřichovice*) kaimo Čekijoje. Pavadinta XIX a. kunigaikštytės Marijos Kinsky garbei. Iki tol viršūnė buvo vadinama *Spitzgestein* ar *Grosser Spitziger*. Viršūnė yra vienu geriausių apžvalgos taškų Čekijos Šveicarijoje.

1856 m. viršūnėje 7-ojo Wchinico ir Tetau fiursto (kunigaikščio) Ferdinando Bonaventuros nurodymu buvo pastatyta medinė trobelė, naudota kaip priešgaisrinio stebėjimo bokštas. 2005 m. rugsėjo 9 d. naktį trobelę rimtai apgadino miško gaisras, žala įvertinta 200 000 Kč. Kitas miško gaisras tame rajone nutiko 2006 m. liepos 22 d. bet trimis savaitėmis anksčiau atstatyta trobelė nenukentėjo.

Kinskių giminė XIX a. daug nuveikė populiarindama uolėtą kraštovaizdį apie Ditersbachą (*Dittersbach*).

  

* Trobelė Marijos uolos viršūnėje (2007 m.)Trobelė Marijos uolos viršūnėje (2007 m.)
* PraėjimasPraėjimas
* Kunigaikštytės Marijos Kinsky protretasKunigaikštytės Marijos Kinsky protretas
* Vaizdas į pietusVaizdas į pietus
| **Genovaitė Jasinevičienė** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. rugsėjo 19 d. (86 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierė elektromechanikė, habilituota technologijos mokslų daktarė. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1987 m. LTSR valstybinė premija |

**Genovaitė Jasinevičienė** (1936 m. rugsėjo 19 Kaune) – Lietuvos inžinierė elektromechanikė, habilituota technologijos mokslų daktarė.

Biografija
----------

Vyras Raimundas Jasinevičius. 1959 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1967 m. ten pat apgynė disertaciją „Kintamosios srovės ferodinaminių autokompresorių tyrimas", technikos mokslų kandidatė. 1990 m. apgynė disertaciją „Mikroprocesorinių greitaeigių DIS testų automatizuoto projektavimo moduliniu funkciniu metodu teorija ir praktika" technikos mokslų daktarė.

1961-1994 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja, 1972-1992 m. Elektroninių schemų testinės kontrolės laboratorijos vadovė; 1992 m. profesorė.

Sukūrė elektroninių skaitmeninių schemų modeliavimo ir automatizuotą testų generavimo sistemą.

Bibliografija
-------------

* Loginių schemų modeliavimo sistema „Gentis 2", monografija, su kitais, 1986 m.
* Mikroprocesorinių DIS testinė kontrolė gamyboje, monografija, su kitais, 1989 m.
* Pramoninė elektronika, su kitais, vadovėlis, d. 2 1970 m. d. 1 1988 m.

Įvertinimas
-----------

* 1987 m. LTSR valstybinė premija, su kitais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Genovaitė Jasinevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 578 psl.
| **Takeo Fukuda** |
| --- |
|  |
| Takeo Fukuda 1951 metais. |
| Gimė | 1905 m. sausio 14 d.Takasakis, Gunmos prefektūra, Japonija |
| Mirė | 1995 m. liepos 5 d. (90 metų) |
|  |
| Partija | Liberalų demokratų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Takeo Fukuda |
| Parašas |
|  |

**Takeo Fukuda** (jap. 福田 赳夫 = *Fukuda Takeo*, 1905 m. sausio 14 d. – 1995 m. liepos 5 d.) – Japonijos politikas, buvęs šalies ministras pirmininkas (1976–1978 m.), žemės ūkio ministras (1959–1960), finansų ministras (1965–1966 m. 1968–1971 m. ir 1973–1974 m.), užsienio reikalų ministras (1971–1972 m.)

Biografija
----------

Fukuda gimė 1905 metais Gunmos prefektūroje. Mokėsi Tokijo imperatoriškajame universitete (dabartinis Tokijo universitetas). Po karo dirbo Finansų ministerijoje. Nuo 1952 m. buvo nuolat išrenkamas į Atstovų rūmus, užėmė aukštas pareigas Liberalų demokratų partijoje. 1959 m. tapo žemės ūkio ministru, vėliau – finansų ministru ir užsienio reikalų ministru.

Po to, kai ministras pirmininkas Eisaku Sato paliko postą, Fukuda buvo pagrindinis Kakuei Tanakos varžovas. Po dvejus metus trukusių nesutarimų partijos viduje, Fukuda 1976 m. pabaigoje galiausiai laimėjo partijos prezidento rinkimus ir buvo paskirtas šalies ministru pirmininku.

Vidaus politikoje Fukuda nevykdė jokių žymesnių permainų, o užsienio politikoje siekė užmegzti glaudesnius ekonominius ir politinius santykius su Pietryčių Azijos šalimis. Ši pozicija vėliau įgavo Fukudos doktrinos vardą.

1978 m. pralaimėjęs partijos vadovo rinkimus, Fukuda buvo priverstas palikti ministro pirmininko postą. Politinę karjerą tęsė iki 1990 metų kaip parlamento narys.

Fukudos sūnus Yasuo Fukuda vėliau taip pat tapo Japonijos ministru pirmininku.

Šaltiniai
---------

* James Arthur, Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan.* Routledge, 2003, p. 139–140

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Takeo Miki** | **Japonijos ministras pirmininkas**1976–1978 | Po to:**Masayoshi Ōhira** |
| **Genovaitė Sabaliauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. balandžio 2 d.Kaunas, Lietuva |
| Mirė | 2020 m. birželio 23 d. (97 metai)Manheimas, Vokietija |
|  |
| Veikla | baleto artistė |

**Genovaitė Sabaliauskaitė** (1923 m. balandžio 2 d. Kaune – 2020 m. birželio 23 d. Manheimas, Vokietija) – Lietuvos baleto artistė, choreografė, TSRS liaudies artistė.

Biografija
----------

Gimė 1923 m. balandžio 2 d. Kaune. 1934–1938 m. mokėsi baleto Kauno Valstybės teatro baleto studijoje, nuo 1938 m. dalyvavo baleto spektakliuose 1942 m. stažavo Agripinos Vaganovos baleto studijoje Leningrade, lankė rusų primabalerinos Galinos Ulanovos šokio pamokas Marijos teatre. 1944–1965 m. G. Sabaliauskaitė buvo viena iš pagrindinių Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solisčių, o baigusi solistės karjerą, 1965–1968 m. tapo Lietuvos operos ir baleto teatro vyriausiąja baletmeistere. 1970–1971 m. dirbo Čilės nacionalinio teatro Santjage baletmeistere, o grįžusi į Lietuvą dirbo pedagoge M. K. Čiurlionio nacionalinės menų mokyklos Baleto skyriuje. Nuo 1978 m. gyvena Vokietijoje.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Spektaklis garsios lietuvių balerinos Genovaitės Sabaliauskaitės jubiliejui
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Algirdas Kazlauskas** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. vasario 12 d. (71 metai)Vikraičiuose, Kelmės raj. |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Algirdas Kazlauskas** (g. 1952 m. vasario 12 d. Vikraičiuose, Kelmės raj.) – Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1958–1962 m. mokėsi Liolių pradžios, 1962–1969 m. Kelmės 1-oje vidurinėje mokyklose, 1980–1985 m. studijavo Vilniaus pedagoginiame institute.

1973–1977 m. Kelmės namų valdybos valdytojas, 1978–1984 m. Kuro kontoros direktorius, 1984–1990 m. Kelmės rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas, 1990–1995 m. Kelmės miesto meras, 1992–1996 m. Seimo nario padėjėjas, nuo 1997 m. Kelmės vartotojų kooperatyvo valdybos pirmininkas.

Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys, nuo 2003 m. atsakingasis sekretorius.

1995–2000 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
| Takoriškės*Такарышкі*, *Токаришки* |
| --- |
| 

TakoriškėsTakoriškės

54°02′18″ š. pl. 26°02′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.03833°š. pl. 26.04250°r. ilg.﻿ / 54.03833; 26.04250﻿ (Takoriškės)Koordinatės: 54°02′18″ š. pl. 26°02′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.03833°š. pl. 26.04250°r. ilg.﻿ / 54.03833; 26.04250﻿ (Takoriškės) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Vijos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 112  |

**Takoriškės** (blrs. *Такарышкі*, rus. *Токаришки*) – kaimas Baltarusijos vakaruose: Gardino srities Vijos rajono Eigirdų apylinkėje.

Istorija
--------

Kaimas žinomas nuo XVII a. kai priklausė Smolensko sargybiniui Kazimierui Ladzėtai. Vėliau valdė Paklevskiai, Dakurnos. XIX a. šio palivarko savininkas Radkevičius Takoriškių kaime įrengė degtinės varyklą (išliko akmens mūro pastatas), pasodino liepų alėją. 

Nuo carinės Rusijos laikų įėjo į Ašmenos apskrities Jurotiškių valsčių. 1861 m. jame gyveno 87 žmonės, 1897 m. – 330 žm. 1940 n. – 347 žm. Tarpukaryje priklausė Valažino apskrities Lūgamėnų valsčiui. Pokaryje įjungtas į Jurotiškių rajono Takoriškių apylinkę, 1960–1965 m. – į Daugirdiškių apyl. ir Jurotiškių apyl. 1965–1985 m. vėl tapo Takoriškių apylinkės centrine gyvenviete. 1950 m. įkurtas kolūkis. 1999 m. kaime gyveno 154 žm. o 2010 m. – 112 kaimiečių.

Iki XIX a. vid. apylinkių gyventojai sudarė ištisinį lietuvių kalbos arealą. Jis tęsėsi nuo Eišiškių ir Rodūnios į pietryčius per Šalčininkus, Varanavą, Dieveniškes, Geranainis, Subatninkus, Lipniškes, Lazūnus, Takoriškes ir siekė Beržuonos upės žemupį, Nalibokų girios vakarinę dalį.

Šaltiniai
---------

1. Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
2. ↑  Belarus. All places: 2009, 2019 censuses. Гродненская область/Гродзенская вобласць – *pop-stat.mashke.org*.
3. ↑  Такарышкі Archyvuota kopija 2018-09-12 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Petras Gaučas. *Bokštai (Vija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 328 psl.

Nuorodos
--------

* Takoriškių nuotraukos
* Kaimas tarpukario žemėlapyje[neveikianti nuoroda]
| **Genovaitė Kazokienė** |
| --- |
| Gimė | 1924 m. gegužės 5 d.Kaunas |
| Mirė | 2015 m. balandžio 6 d. (90 metų)Australija |
| Tėvas | Jonas Budreika |
| Sutuoktinis (-ė) | Vincas Kazokas |
|  |
| Veikla | odontologė, menotyrininkė, visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | 1949 m. Tiubingeno universitetas, 1975 m. Sidnėjaus universitetas |

**Genovaitė Elena Budreikaitė-Kazokienė-Kazokas** (1924 m. gegužės 5 d. Kaune – 2015 m. balandžio 6 d. Australija) – odontologė, menotyrininkė, Australijos lietuvių visuomenės veikėja, filosofijos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1941 m. kartu su tėvu dalyvavo Birželio sukilime. Baigė Kauno „Aušros" mergaičių gimnaziją. Nuo 1942 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo odontologiją.

1944 m. viena iš savo šeimos pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. baigė Tiubingeno universiteto Odontologijos fakultetą, kartu su vyru Vincu Kazoku išvyko į Australiją. Ten nepripažino Vokietijoje įgyto medikės diplomo, tad studijas kartojo Sidnėjaus universitete. 1960 m. pradėjo privačią dantų gydytojos praktiką Sidnėjuje.

1969 m. Sidnėjaus universitete pradėjo studijuoti vaizduojamąjį meną. 1975 m. ten įgijo bakalauro, o 1982 m. už studiją „M. K. Čiurlionio gyvenimas ir kūryba" jai suteiktas magistro laipsnis. Po vyro mirties 1984 m. atsisakė odontologės darbo, kurį dirbo 25 metus, įstojo į Tasmanijos universitetą, per šešerius metus parengė ir 1994 m. apgynė daktaro disertaciją, kurioje pristatė 140 Australijos lietuvių dailininkų, tautodailininkų ir fotomenininkų kūrybą. Grįžusi iš Tasmanijos pardavė namus ir už gautus pinigus leidosi į pavojingas keliones po Okeaniją kaupti kolekcijų Lietuvai.

1984–1987 m. Sidnėjuje rengė lietuvių radijo valandėles, nuolat bendradarbiavo savaitrašyje „Mūsų pastogė". Meno klausimais rašė į leidinius „Metmenys", „Akiračiai", „Aidai".

Parengė apie 20 meno parodų, skaitė paskaitą, vadovavo lietuvių radijo valandėlei Sidnėjuje, įkūrė Sidnėjaus lietuvių dailininkų draugiją. 1988 m. įsteigė Vinco ir Genovaitės Kazokų, 1995 m. daktarės G. Kazokienės fondą. Fondai skiria dvi premijas už geriausius tapybos bei skulptūros kūrinius lietuviška tematika. Surinko lietuvių ir Ramiojo vandenyno salynų, Australijos ir Naujosios Gvinėjos tautų meno kūrinių: dievų ir deivių statulėlių, ginklų, įrankių bei muzikos instrumentų. Visą rinkinį, 840 egzotiškų dirbinių ir 277 Australijos lietuvių dailininkų kūrinių padovanojo Lietuvos dailės muziejui.

Bibliografija
-------------

* *Lithuanian artists in Australia, 1950–1990 / Genovaitė Kazokas. – Melbourne: Europe-Australia Institute, 2003.* – 320 p.: iliustr. – ISBN 1-86272-634-5
* *Musical paintings: life and work of M.K. Čiurlionis (1875–1911) / Genovaitė Kazokas*. – Vilnius: Logotipas, 2009. – 279 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-422-50-1

Įvertinimas
-----------

* 1997 m. DLK Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 216 psl.
2. ↑  Viktoras Baltutis. *Genovaitė Kazokienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 679 psl.
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-04-14 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
| *Serial Experiments Lain* |
| --- |
|  |
| Žanras | Kiberpankas, siurrealizmas, filosofija |
| TV anime |
| Režisierius | Ryutaro Nakamura |
| Studija | Japonija Triangle Staff |
| Kanalas | TV Tokyo |
| Rodymo laikotarpis | 1998 m. liepos 6 d. – 1998 m. rugsėjo 28 d. |
| Serijų sk. | 13 (1 sezonas)
 |

**Serial Experiments Lain** – avangardinis japonų anime serialas, režisuotas Ryutaro Nakamuros. Pagrindinės jo temos yra filosofinės: realybė, identitetas, komunikacija. 

Serial Experiments Lain nėra vienareikšmiškai priskiriamas konkrečiam žanrui, tačiau turi daug kiberpanko ir sąmokslų teorijų (kaip meno žanro) bruožų. Taip pat jame daug gilinamasi į kompiuterių ir psichologijos mokslų istoriją.

Pagrindinė serialo veikėja yra Lain Iwakura, paauglė mergaitė, neseniai susipažinusi su kompiuterių pasauliu ir atradusi jame savo tikrąjį talentą bei pašaukimą.

Pagal serialą yra sukurtas ir kompiuterinis žaidimas – vinjetė, išleistas tik Japonijoje.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-08-08 iš Wayback Machine projekto.
* Anime News Network
* Internet Movie Database
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Algirdas Margeris** (tikroji pavardė **Konstantinas Šeštokas**, 1889 m. vasario 18 d. Sarmačinuose, Vilkaviškio raj. – 1977 m. gruodžio 24 d. Vilniuje) – gydytojas, rašytojas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1905–1906 m. dalyvavo revoliuciniuose įvykiuose, organizuojant streikus. Už tai policijos persekiotas. 1907 m. išvyko į JAV, kur įsijungė į visuomeninę veiklą, platino spaudą, organizavo lietuviškas draugijas. 1908–1911 m. studijavo filosofiją Valparaiso universitete, literatūrą Lojolos universitete, 1917–1925 m. studijavo mediciną Čikagos Šiaurės vakarų universitete. 1920 m. – bakalauras, 1925 m. – medicinos daktaras. Dirbo gydytoju Čikagoje.

1918–1925 m. vadovavo lietuvių darbininkų korespondencinei mokyklai. Bendradarbiavo laikraščiuose „Keleivis", „Naujienos", „Tėvynė", kitoje Amerikos socialistų spaudoje. Leido laikraštį „Meilė ir šeimyna". Parengė žodyną „Amerikos lietuviai ir angliškųjų skolinių žodynas" (1958 m.).

Parašė studijas „Lietuva 1931 metais" (neišleista), „Lietuva šiandien" (su Stasiu Jokubka, 1960 m.), „150 dienų Tarybų Lietuvoje" (1961 m.). Išleido romanus „Šliūptarniai" (1949 m.), „Širdies rūmai" (1951 m. išleista Vilniuje 1961 m.), „Saulės rūstybė" (1955 m.), „Už jūrių marių" (Vilniuje, 1959 m.), „Mėlynos akys" (Vilniuje, 1961 m.), „Mirties kvieslys" (Vilniuje, 1966 m.), apsakymų rinkinį „Čikagos šešėliai" (1952 m.).

1967 m. išėjęs į pensiją, grįžo į Lietuvą.
| **Genovaitė Jokubauskienė-Šteimantaitė** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. gruodžio 14 d. (82 metai)Tabalių k. Kelmės r. |
|  |
| Veikla | muzikos mokytoja ir choro dirigentė. |

**Genovaitė Jokubauskienė-Šteimantaitė** (1940 m. gruodžio 14 d. Tabalių k. Kelmės r.) – muzikos mokytoja ir choro dirigentė.

Biografija
----------

Baigusi Pakražančio vidurinės mokyklos devynias klases, 1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje – technikume (dėst. A. Masiūnas). 1962–1969 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

1961–1963 Verpenos (Kelmės r.) kultūros namų meno vadovė. Apsigyvenusi Kelmėje, keletą metų buvo lopšelio – darželio muzikos vadovė, nuo 1966 vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1969 rajoninių kultūros namų direktorė, nuo 1970 vaikų muzikos mokyklos direktorė. 1994 jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. 1968–1973 vadovavo muzikos mokyklos jaunių chorui, kurį parengė 1969 ir 1970 respublikinėms dainų šventėms, 1986–1990 mokyklos jaunučių choro vadovė.

Be pedagoginio darbo, G. Jokubauskienė daug metų vadovavo suaugusiųjų chorams ir vokaliniams ansambliams. 1970–1976 ir 1982–1986 Kelmės rajoninių kultūros namų mišriojo choro vadovė. Choras nemažai koncertavo, konkursuose pelnė prizinių vietų, dalyvavo 1975 ir 1985 respublikinėse dainų šventėse. 1969–1982 ji vadovavo Kelmės rajkoopsąjungos darbuotojų mišriajam chorui, kurį parengė 1970 ir 1980 respublikinėms dainų šventėms. 1964–1978 Kelmės medicinos darbuotojų vyrų ir moterų vokalinių ansamblių, 1969–1976 Kelmės rajoninių kultūros namų moterų vokalinio ansamblio, 1980–1988 vaikų muzikos mokyklos mokytojų mišriojo vokalinio ansamblio ir nuo 1994 moterų vokalinio ansamblio „Sidabro gija" vadovė. Su ansambliais daug koncertavo, prizinių vietų laimėjo įvairiuose konkursuose.

G. Jokubauskienė – Kelmės rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Dongsono kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **XX a. pr. m. e. – II a.** | → |

 |  |
| *Ornamentai ant būgno* |
|  |
| **Dab. valstybės** | šiaurės Vietnamas |
| **Gyvenvietės** | Koloa, Čaukanas, Langka, Langvakas, Vietche, Šuanla |
|  |
| **Amžius** | Bronzos amžius |
| **Lingvistinė grupė** | lakvietai |
| **Valstybingumas** | Vanlangas, Aulakas |
|  |

**Dongsono kultūra** (文化东山, viet. *Văn hóa Đông Sơn*) – bronzos amžiaus archeologinė kultūra, paplitusi II–I tūkst pr. m. e. ir pirmaisiais mūsų eros amžiais šiaurės Vietname.

Aprašymas
---------

Dongsono kultūros kardas.
Kultūra išsivystė iš anksčiau šiauriniame Vietname klestėjusios Fung Ngueno kultūros. Dongsono kultūros centras buvo Raudonosios upės slėnis, kur randamos pagrindinės gyvenviečių sankaupos. Vietos gyventojai puikiai dirbo žemę, statė irigacijos įrenginius, augino ryžius, vandens buivolus, kiaules. Svarbų vaidmenį jų gyvenime užėmė ir žvejyba. Jie mokėjo gaminti skobtinius laivus, turėjo meškeres, veisė varles, kurios sudarė dalį jų mitybos.

Buvo gaminami aukšto lygio papuošalai, keramika. Kultūrai būdingi ypač puikūs bronzos dirbiniai: figūrėlės, kovos kirviai, kardai. Nėra sutariama, ar bronzos technika į Vietnamą atėjo iš Kinijos, ar atvirkščiai, tačiau skirtinguose kultūriniuose arealuose gaminimo būdai skiriasi. Ypač puikiai gaminti Dongsono bronziniai būgnai, ant kurių aptinkami ornamentai. Šie ornamentai daug pasakoja apie gyventojų buitį, dvasinį gyvenimą. Juose vaizduojama saulė, namai, dirbantys, šokantys, valgantys žmonės. Žmonės vaikščiojo basi, augino ilgus plaukus, dažė dantis juodai ir tatuiravosi kūną.

Nuo I tūkstm. pr. m. e. Dongsono kultūros įtaka jaučiama dideliame areale, pirmiausia pietinėje Kinijoje. Bronziniai būgnai buvo viena svarbiausių eksporto prekių, randami dabartinėje Malaizijoje, Indonezijoje, Tailande.

Vietos gyventojai tapatinami su mituose minimais lakvietais, kurie maždaug tuo metu sukūrė pusiau legendinę Vanlango karalystę, valdomą 88 karalių-drakonų. Legendos pasakoja, kad III a. pr. m. e. viduryje Vanlangą sunaikino šiauriniai jo kaimynai – aukštumų auvietai. Jie, vadovaujami Čuk Fano (viet. *Truc Phan*), apie 257 m. pr. m. e. užpuolė vanlangą, nusiaubė jį, ir sujungė abi valstybes į vieną. Naujoji karalystė buvo pavadinta Aulaku. Dongsono kultūrai priklauso žymiausios Aulako vietovės – pirmiausia Aulako sostinė Koloa.

Vėliau Dongsono kultūros kultūrinis centras buvo nukariautas Čieu dinastijos valdomos Namvieto karalystės, o 111 m. pr. m. e. prijungtas prie Kinijos imperijos. Ilgainiui vietinę kultūrą užgožė Kinijos kultūra.

Nuorodos
--------

Dongsono kultūros artefaktų galerija
| **Genovaitė Vanagaitė** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. sausio 14 d.Šiauliai |
| Mirė | 2020 m. gruodžio 8 d. (86 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | kompozitorė, pedagogė |
| Organizacijos | Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykla |
| Pareigos | dėstytoja |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Lietuvos konservatorija |

**Genovaitė Vanagaitė** (1934 m. sausio 14 d. Šiauliuose – 2020 m. gruodžio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorė, pedagogė.

Biografija
----------

1952 m. baigė Šiaulių 2-ąją vidurinę mokyklą. 1957 m. baigė Vilniaus J.Tallat-Kelpšos muzikos mokyklą, mokytojas Jurgis Gaižauskas. 1963 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją. Dirbo Muzikos fonde, M.K.Čiurlionio meno mokykloje.

Lietuvos kompozitorių sąjungos narė nuo 1973 m.

Kūryba
------

Sukūrė įvairių žanrų kūrinių, bet kūryboje vyrauja vokalinė muzika. Daug dėmesio skyrė vaikams, jiems sukūrė operų, dainų, instrumentinių pjesių, rašė muziką teatrui. Už dainų ciklą vaikų chorui „Akvarelės" pelnė pirmąją premiją. 1985 m. išleista chorinės muzikos plokštelė, o 1999 m. operos „Ožka Cignė" audiokasetė. Kūrinių yra įrašyta Lietuvos radijo fondams, publikuota įvairiuose rinkiniuose.

Bibliografija
-------------

* Žiemos daina, 1970 m.
* Raliavimai sopranui ir birbynei, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Genovaitė Vanagaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑   Genovaitė Vanagaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°43′41.28″ š. pl. 23°2′12.44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7281333°š. pl. 23.0367889°r. ilg.﻿ / 54.7281333; 23.0367889

|  Didvyžių šv. popiežiaus Leono II bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Augalai (Didvyžiai) |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1885 m. |

**Didvyžių šv. popiežiaus Leono II bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Augalų (Didvyžių) kaime, 5 km į šiaurę nuo Vilkaviškio geležinkelio stoties.

Istorija
--------

Galinis fasadas
Iki 1850 m. Didvyžių (Geištarų) dvare pastatyta koplyčia, turėjusi nuolatinį kunigą. Dvaro savininkas Leonas Geištaras pasenusios koplyčios vietoje 1885 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią.

1917 m. vokiečiai nusikabino bažnyčios varpą. Kunigas Antanas Kudirka iš prasiskolinusio dvaro apie 1918 m. nupirko bažnyčią ir kitus trobesius. 1919 m. įkurta parapija. 1944 m. bažnyčios sienoje pramuštos skylės, ji nuniokota. Kareiviai išplėšė ir sudegino medines bažnyčios dalis, liko tik didysis altorius. Po karo bažnyčia suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside. Šventoriaus tvora medinių statinių.
| **Genoveita Krasauskienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. vasario 13 d. (71 metai)Kaukolikai, Skuodo rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Edmundas Krasauskas |
| Vaikai | Inesa, Edvinas |
|  |
| Veikla | pedagogė, politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 1999 m. Naujoji sąjunga, 2019 m. Visuomeninis rinkimų komitetas „Stipri Lietuva vieningoje Europoje" |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Vilniaus universitetas, 2004 m. Kauno technologijos universitetas |

**Genoveita Krasauskienė** (g. 1952 m. vasario 13 d. Kaukolikuose, Skuodo rajonas) – Lietuvos ir Palangos savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1970 m. baigė Skuodo vidurinę mokyklą, 1976 m. Vilniaus universitetą, anglų kalbos dėstytoja. 1976–1978 m. Mosėdžio vidurinės mokyklos, 1979–1981 m. Skuodo 2-osios vidurinės mokyklos, 1983–1984 m. Palangos 2-osios vidurinės mokyklos anglų kalbos mokytoja, 1984–1989 m. šios mokyklos direktoriaus pavaduotoja, 1990–2004 m. direktorė. 2004 m. Kauno technologijos universitete baigė viešąjį administravimą.

2002–2007 m. 2007 m. ir 2011–2015 m. Palangos miesto savivaldybės tarybos narė. 2004–2006 m. Palangos miesto mero patarėja, Palangos miesto savivaldybės Švietimo tarybos pirmininkė, vadovavo Švietimo, kultūros ir sporto komitetui. 2004 m. išrinkta Palangos miesto metų moterimi.

Nuo 2007 m. anglų kalbos dėstytoja Klaipėdos verslo ir technologijų kolegijoje bei VšĮ „Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centras".

Nuo 1999 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) partijos narė, Palangos skyriaus pirmininkė. Nuo 2019 m. Visuomeninis rinkimų komitetas „Stipri Lietuva vieningoje Europoje" narė. Nuo 2013 m. sausio 22 d. LR švietimo ir mokslo viceministrė. 2015 m. kandidatavo Palangos miesto mero rinkimuose.

Sutuoktinis Edmundas Krasauskas, vaikai Inesa ir Edvinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-05-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. LR Seimo rinkimai – Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.