recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kandalakšos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Vaizdas į Kandalakšos įlanką Vaizdas į Kandalakšos įlanką |
| **Vieta:** | Rusija (Murmansko srities vėliava Murmansko sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kandalakša |
| 

Žemėlapis rodantis Kandalakšos rezervatas vietą.Kandalakšos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 67°04′0″ š. pl. 32°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.06667°š. pl. 32.51667°r. ilg.﻿ / 67.06667; 32.51667Koordinatės: 67°04′0″ š. pl. 32°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿67.06667°š. pl. 32.51667°r. ilg.﻿ / 67.06667; 32.51667 |
| **Plotas:** | 705,3 km² |
| **Įkurtas:** | 1932 m. |
|  **Vikiteka:** | Kandalakšos rezervatas |

**Kandalakšos rezervatas** (rus. *Кандалакшский заповедник*) – valstybinis gamtinis rezervatas Rusijoje, Murmansko srityje. Teritoriją sudaro 2 dalys:

* Baltosios jūros Kandalakšos įlankos salos (Riažkovo, Lodeino, Lokių, Didžiojoje, Kemludo ir kitos) bei pakrantės juosta;
* Barenco jūros pakrantė (prie Charlovkos) ir gretimos salos (Septynių Salų salynas, Ainovų, Gavrilovo salos).

Plotas – 705 km², iš jų 210 km² sausumoje, 495 km² jūroje. Rezervatas įkurtas 1932 m. ir buvo skirtas vandens paukščių (ypač, gagos) perimviečių apsaugai. Vėliau rezervato teritorija plėtėsi ir keitėsi (kurį laiką apėmė dabartinį Laplandijos rezervatą; 1951 m. prijungta Barenco jūros saugomos teritorijos dalis).

Kandalakšos rezervatas apima daugiau kaip 500 salų bei šcherų ir gretimas akvatorijas. Dalyje salų veši spygliuočių miškai, beržynai, kitur – tundros augalija. Pakrantėse – pajūrio pievos. 12 % sausumos sudaro pelkės.

Rezervatas įkurtas siekiant apsaugoti jūrinių paukščių perėjimo vietas – čia peri gagos, laibasnapiai ir storasnapiai narūnėliai, balnotieji ir sidabriniai kirai, mormonai, taistės, ežerinės nendrinukės, bukauodegiai plėšikai; Septynių salų salyne – paukščių turgūs. Iš viso suskaičiuotos 258 paukščių rūšys. Taigos plotuose gyvena rudieji lokiai, voverės, lapės, lūšys, kiaunės, baltieji kiškiai, briedžiai, tetervinai, kurtiniai, jerubės. Rezervato vandenyse plaukioja pilkieji ruoniai, žieduotieji ruoniai, jūrų kiškiai, kartais užplaukia baltųjų delfinų; gausu žuvies (menkės, silkės, plekšnės, ciegoriai, grundalai).

* Kandalakšos rezervatas žiemąKandalakšos rezervatas žiemą
* Šiaurės pašvaistėŠiaurės pašvaistė
* Saulėlydis Ainovų saloseSaulėlydis Ainovų salose
* Rezervatui skirtas 1976 m. TSRS pašto ženklas (su gaga)Rezervatui skirtas 1976 m. TSRS pašto ženklas (su gaga)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kandalakšos rezervatas. *Aira Dubikaltienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Дежкин В. В. *В мире заповедной природы*. – М.: Сов. Россия, 1989. – 256 с.

Nuorodos
--------

* Rezervato svetainė Archyvuota kopija 2020-10-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Ivanas Polozkovas** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. vasario 16 d. (88 metai)Kursko sritis |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | TSKP funkcionierius |
|  |
| Alma mater | Visasąjunginis neakivaizdinis finansų-ekonomikos institutas |

**Ivanas Polozkovas** (rus. *Полозков Иван Кузьмич*, g. 1935 m. vasario 16 d. Kursko srityje, Rusijos TFSR) – tarybinis partinis veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1965 m. baigė Visasąjunginį neakivaizdinį finansų-ekonomikos institutą, 1977 m. – Aukštąją partinę mokyklą prie TSKP CK, 1980 m. – Visuomenės mokslų akademiją prie TSKP CK.

Nuo 1957 m. dirbo Kursko srities Solncevo rajone: kolūkyje, rajono kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas, rajono komjaunimo komiteto antrasis sekretorius, baigęs Centrinę komjaunimo mokyklą išrinktas pirmuoju sekretoriumi. 1962 m. tapo partiniu funkcionieriumi: dirbo rajono komiteto instruktoriumi, kolūkių-tarybinių ūkių valdybos partinio komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, partijos rajono komiteto sekretorius, antrasis sekretorius. 1969–1972 m. buvo partijos Kursko srities komiteto skyriaus vedėjo pavaduotojas, vėliau – Rylsko rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas.

Nuo 1973 m. iki 1985 m. dirbo TSKP CK aparate (instruktorius, vėliau – Centrinės Juodžemio zonos ir Volgos-Viatkos rajono sektoriaus vedėjas). 1985 m. tapo partijos Krasnodaro krašto komiteto pirmuoju sekretoriumi, nuo 1990 m. balandžio mėn. – kartu ir krašto liaudies deputatų tarybos pirmininkas. 1990 m. birželio mėn. tapo tik įkurtos Rusijos TFSR Komunistų partijos CK pirmuoju sekretoriumi, juo buvo iki 1991 m. liepos mėn. Šiame poste aktyviai priešinosi M.Gorbačiovo perestroikos politikai.

1989–1991 m. buvo TSRS liaudies deputatas, 1990–1993 m. – Rusijos liaudies deputatas. 1986–1991 m. buvo TSKP CK narys, 1990–1991 m. – TSKP CK Politinio biuro narys.

Papildoma informacija
---------------------

Pirmajame RTSFR liaudies deputatų suvažiavime 1990 m. gegužės mėn. komunistinio flango remiamas bolotiravosi į RTSFR Aukščiausiosios Tarybos pirmininko postą (jo priešininku buvo Borisas Jelcinas). Dviejuose balsavimo turuose nei vienas iš pretendentų nesurinko pusės balsų. Komunistams atšaukus I. Polozkovo kandidatūrą ir pasiūlius A. Vlasovą, B. Jelcinas nugalėjo jau pirmame ture.

Nuorodos
--------

* Paskutinis perestroikos priešas Straipsnis iš rulife. ru (rusų klb.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Полозков И.К. (Biografija.ru inf.)
| **Juozapas Paliakas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. sausio 31 d.Kvėdarnoje, Šilalės rajonas |
| Mirė | 2001 m. gruodžio 18 d. (43 metai)Klaipėdoje |
|  |
| Veikla | agronomas, verslininkas, Lietuvos politinis veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Juozapas Paliakas** (1958 m. sausio 31 d. Kvėdarnoje, Šilalės rajonas – 2001 m. gruodžio 18 d. Klaipėdoje) – agronomas, verslininkas, Lietuvos politinis veikėjas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Kvėdarnos vidurinę mokyklą, 1981 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas, 1994 m. tobulinosi Danijos visuomenės valdymo mokykloje.

1981–1983 m. Judrėnų tarybinio ūkio (Klaipėdos rajonas) vyr. agronomas, 1983–1990 m. „Veiviržos" kolūkio pirmininkas. 1990–1995 m. Klaipėdos rajono tarybos pirmininkas, 1995–1997 m. Klaipėdos apskrities valdytojo pavaduotojas, 1999–2001 m. UAB „Zigvita" generalinis direktorius.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Klaipėdos rajono skyriaus pirmininkas.

1985–1995 m. Klaipėdos tarybos deputatas, 1995–2001 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).

1993–1997 m. Europos Tarybos Vietos ir regionų valdžių kongreso narys, Lietuvos delegacijos sekretorius, 1996–1997 m. nuolatinis narys. Mažosios Lietuvos enciklopedijos straipsnių autorius.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Klaipėdoje susprogdintas Juozapas Paliakas. Sutrypta garbė". Klaipėda, 2014-01-20. Nuoroda tikrinta 2021-09-16.
2. ↑  „Finansinė grupuotė kaltinama Klaipėdos politiko nužudymo organizavimu". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2021-09-16.

Nuorodos
--------

* Biografija (vrk.lt.)
|  |
| --- |
| **Vainiaudos oro bazė** |
| IATA: - ICAO: EVFA |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | karinis |
| Operatorius | Latvijos karinės oro pajėgos |
| Miestas | Vainiauda |
| Aukštis virš jūros lygio | 158 m |
| Koordinatės | 56°24′18″ š. pl. 21°53′12″ r. ilg.﻿ / ﻿56.40500°š. pl. 21.88667°r. ilg.﻿ / 56.40500; 21.88667Koordinatės: 56°24′18″ š. pl. 21°53′12″ r. ilg.﻿ / ﻿56.40500°š. pl. 21.88667°r. ilg.﻿ / 56.40500; 21.88667 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 08L/26R | 2,500 | 60 | betonas |
| 08L/26R | 2,500 | 60 | betonas |

**Vainiaudos oro bazė** (latv. *Vaiņodes lidlauks*) – buvusi SSRS karinių oro pajėgų aviacijos bazė pietvakarių Latvijoje, šalia Vainiaudos miestelio, už 4 km nuo sienos su Lietuva (netoli Mažeikių). Nuo 1991 m. nebenaudojama, o nuo 1993 m. visiškai apleista. Čia buvo įrengti du 2500 m ilgio kietos dangos pakilimo/nusileidimo takai. Iš jų likęs vienas, sutrumpėjęs iki 1900 m.

Istorija
--------

Pirmojo pasaulinio karo metais tai buvo vokiečių dirižablių uostas, kuriame stovėjo du 240 m ilgio orlaivių angarai. Po karo 1924 m. statiniai buvo išmontuoti, o jų dalys panaudotos uždengiant Rygos centrinio turgaus paviljonus. Jie tebenaudojami iki šiol.

Antrojo pasaulinio karo metais aerodromą naudojo vokiečių *Sturmgeschwader4*.

Pasibaigus karui Vainiauda tapo priešakine SSRS karinių oro pajėgų baze. Sovietmečiu čia buvo dislokuotas 54–asis Kerčės gvardijos naikintuvų aviacijos pulkas (rus. *54-й Краснознаменный Керченский гвардейский истребительный авиополк*). Nuo 1967 m. čia kilo ir leidosi vieni pirmųjų perėmimo naikintuvų Suchoj Su-15, kurie vėliau, 1980–aisiais pakeisti į Suchoj Su-27. Žinoma, kad šioje bazėje skraidė ir Mikojan-Gurevich MiG-23. Taip pat buvo dislokuotos 344–ojo gvardijos raketų pulko (*344-й гвардейский ракетный Краснознаменный полк им. 50-летия СССР*) vidutinio nuotolio balistinės raketos R-14 (NATO: *SS-5 Skean*), nutaikytos į Beniliukso šalis.

54–asis priešlėktuvinės gynybos pulkas po 1990–ųjų buvo perkeltas į Rusijos karinę oro bazę Žemutinio Naugardo srityje, 344–asis raketų pulkas – į Irkutsko sritį.

Latvijai atkūrus nepriklausomybę, nuo 1991 m. oro bazė liko nebenaudojama. Vėliau ji buvo griaunama tarp 1995 ir 1997 m. Dalis betoninių plokščių buvo panaudota tvarkant Liepojos uostą. Didžioji oro bazės dalis buvo įtraukta į gamtos draustinio teritoriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rygos centrinis turgus Archyvuota kopija 2015-12-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  344–asis raketų pulkas

Nuorodos
--------

* Apleisti oro uostai Latvijoje, Kuržemėje. Vainiaudos oro bazė Archyvuota kopija 2015-04-10 iš Wayback Machine projekto.
* Vainiaudos oro bazė (lietuvių k.)
| **Eduardas Limonovasrus. *Эдуард Вениаминович Лимонов*** |
| --- |
|  |
| Eduardas Limonovas |
| Gimė | 1943 m. vasario 22 d.Dzeržinskas, TSRS |
| Mirė | 2020 m. kovo 17 d. (77 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | 2020 m.  kovo 20 d. Trojekurovo kapinėse |
|  |
| Veikla | rusų rašytojas ir visuomenės veikėjai |
|  |
|  **Vikiteka** | Eduardas Limonovas |

**Eduardas Limonovas** (rus. *Эдуард Лимонов*, 1943 m. vasario 22 d. Dzeržinske – 2020 m. kovo 17 d. Maskvoje) – rusų rašytojas, poetas, prozaikas, publicistas ir Rusijos Nacionalinės bolševikų partijos įkūrėjas bei lyderis.

Biografija
----------

Eduardas Limonovas gimė Dzeržinske. 1958 m. pradėjo rašyti eilėraščius. 1974 m. iš jo buvo atimta Sovietų Sąjungos pilietybė ir jis buvo išsiųstas į JAV. Dirbo korektoriumi rusų išeivijos laikraštyje „Новое русское слово" („Naujas rusų žodis") Niujorke. 1987 m. įgijo Prancūzijos pilietybę. XX a. dešimto demšimtmečio pradžioje buvo grąžinta TSRS pilietybė. 1993 m. dalyvavo Rusijos Baltųjų rūmų gynime ir įkūrė Nacionalinė bolševikų partiją. Mirė 2020 m. Maskvoje. Palaidotas Trojekurovo kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eduard Limonov

Nuorodos
--------

* Nacionalinė bolševikų partija Archyvuota kopija 2012-08-14 iš Wayback Machine projekto.
* Nacionalinė bolševikų partija
* Oficiali Limonovo internetinė svetainė
* Eduardas Limonovas
* Eduardas Limonovas
Koordinatės: 54°04′26″š. pl. 23°40′05″r. ilg.﻿ / ﻿54.0739°š. pl. 23.6681°r. ilg.﻿ / 54.0739; 23.6681

Paminklas Emilijai Pliaterytei Justinavo dvaro gyvenamojo namo kiemelyje
**Vainežerio dvaras** (arba ***Justinavo dvaras***) buvo Vainežerio kaime (Lazdijų rajonas), registrinis paveldo objektas prie Vainežerio ežero, Veisiejų regioninio parko teritorijoje šalia kelio Veisiejai–Kapčiamiestis. Išliko peizažinio stiliaus Vainežerio dvaro parkas, įkurtas XVIII a. su retais medžiais ir ežerėliu. Parke įrengtas pažintinis takas, tebežaliuoja parko alėjos.

Istorija
--------

Vainežerio dvaro parkas
Nuo XVI a. iki XX a. pradžios Vainežerio dvarą ir jo derlingas žemes valdė keletas didikų – V. Kopočius, M. Oginskis, J. Masalskis, M. Žinevas, Tiškevičius, I. Ablamavičius ir jo dinastija. Iki 1724 m. buvo du Veisiejų dvarai – vienas jų priklausė Sluckiams, kitas – Kapočiams. Didikai Masalskiai, įsigiję šias žemes, Sluckių dvarą pavadino Veisiejais, o Kapočių – Justinavu. XVIII a. čia stovėjo dvaro rūmai, ūkiniai pastatai (dabar neišlikę). Rūmai smarkiai nukentėjo per II pasaulinį karą, 1848 m. išvis sudegė. XIX a. dvarą valdė Ablamavičiai, Murauskai. 1922 m. dvaras išparceliuotas. Rūmuose įsikūrė Seinų apskrities urėdija ir Vainežerio pradinė mokykla. XX pasaulinio karo metais dvaras nenukentėjo, bet 1948 m. dvaro pastatai sudegė, sodai nunyko. Manoma, kad dvaro sodybą sudegino Lietuvos partizanai, nenorėdami, kad joje būtų įkurta traktorių stotis. Laikui bėgant likę mūrai išnešioti po plytą ir panaudoti naujų namų statyboms.

Žymūs žmonės
------------

Justinavo dvaras susijęs su 1831 m. sukilimo didvyrės grafaitės Emilijos Pliaterytės vardu. Sukilėliams traukiantis, susirgusi ji buvo slaugoma Justinavo dvare. Dvaro parke stovi nauja kauniečio Evaldo Pauzos sukurta skulptūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vainežerio buvusio dvaro sodybos fragmentai. Atraskdzukija.lt (tikrinta 2022-12-02).
2. ↑  Vainežerio arba Justinavo dvaras. Lithuanianworld.lt (tikrinta 2022-12-20).
3. ↑  Vainežerio dvaro sodybos kompleksas - vienas iš garsiausių Kapčiamiesčio seniūnijos traukos objektų. 2015-03-27, Delfi.lt (tikrinta 2022-12-02).
4. ↑  Justinavo-Vainežerio dvaras. 2020-08-20, Drg.lt (tikrinta 2022-12-02).
| **Eduardas Karolis Samuelis Gizevijuslot. *Eduard Karol Samuel Gisevius*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1798 m. lapkričio 11 d.Lukas, dab. Lenkija |
| Mirė | 1880 m. gegužės 9 d. (81 metai)Tilžė |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos tautosakininkas, etnografas, vertėjas. Slapyvardis „Keliauninkas". |

**Eduardas Karolis Samuelis Gizevijus** (lot. *Eduard Karol Samuel Gisevius*, slapyvardis „*Keliauninkas*", 1798 m. lapkričio 11 d. Lukas, dab. Lenkija – 1880 m. gegužės 9 d. Tilžė) – Mažosios Lietuvos tautosakininkas, etnografas, vertėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš suvokietėjusių Prūsijos mozūrų Gižickių giminės. Mokėsi Seinuose, Gumbinėje. 1817–1821 m. studijavo teisę ir pedagogiką Karaliaučiaus universitete, jo nebaigęs 1819-1825 mokytojavo privačiai Karaliaučiuje. 1825-1876 m. Tilžės gimnazijos mokytojas, nuo 1846 m. pirmasis joje dėstęs lietuvių k. Pasisakė už lietuvių kalbos dėstymą Mažosios Lietuvos mokyklose. 1879 m. vienas iš Lietuvių literatūrinės draugijos Tilžėje steigėjų.

Mokslinė veikla
---------------

Rinko tautosaką ir etnografinę medžiagą. Sudarė 246 lietuvių liaudies dainų rinkinį, paliko apie 150 etnografinių piešinių, kuriuose vaizdavo Mažosios Lietuvos kraštovaizdį ir kaimo žmones (daugiausia merginas, moteris, vaikus) šventine apranga, vestuvinių apeigų scenas iš Tilžės, Ragainės, Pagėgių, Klaipėdos ir Priekulės apylinkių. Paveikslai 1918 m. ir 1929 m. buvo eksponuoti Karaliaučiuje, 1930 m. Tilžėje.
Mokslinėje periodikoje (*Preußische Provinzial-Blätter, Neue Preußische Provinzial-Blätter*) 1837–1866 m. paskelbė daug etnografinių aprašymų ir tautosakos kūrinių su savais vertimais į vokiečių k. – lietuvių dainų ir liaudies papročių aprašymų apie vestuvių (trobos puošimą, dovanų dalijimą, jaunosios gaubtuves ir kt.), gimtuvių ir krikštynų apeigas, alaus darymą, linamynį. Išvertė vokiečių pedagogo F. Richterio brošiūrą „Notūros gydymas" (1879 m.).

Tilžėje vokiečių kalba išleistas jo raštų rinkinys ir autobiografija „Eduard Gisevius" (1881 m. 2 leid. 1930 m.). Lietuvių kalba jo etnografinių raštų paskelbta rinkinyje „Lietuvininkai" (1970 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leonas Gineitis. Gizevijus  Archyvuota kopija 2007-01-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Angelė Vyšniauskaitė. *Eduardas Gizevijus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 710 psl.
Krambambulia restorane „Belaja Rus" (*Белая Русь*) Maskvoje
**Krambambulia** (baltarus. ir rus. *крамбамбуля*) – baltarusiškas alkoholinis gėrimas iš degtinės, medaus ir prieskonių, geriamas tiek šaltas, tiek karštas.

Istorija
--------

Pavadinimas *krambambulia* atsiradęs iš vokiško likerio krambambulio pavadinimo. Krambambulį gamindavo Dancige iš brendžio ir kadagių. Likerio krambambulio pavadinimas tapo bendriniu, Europos universitetų studentai šiuo žodžiu vadindavo įvairius stiprius alkoholinius gėrimus. Pvz. vienas toks stiprus „krambambulis" minimas Aleksandro Ostrovskio pjesėje „Vilkai ir avys". Žodį *krambambulis* išpopuliarino ir to paties pavadinimo studentų daina, kurios pradinį variantą 1745 m. sukūrė *Christoph Friedrich Wedekind*. Į rusų kalbą šios dainos tekstą XIX a. išvertė Nikolajus Jazykovas (*Николай Языков*; 1803–1846).

Žinoma, kad baltarusiškas krambabulios receptas jau buvo žinomas iki Spalio revoliucijos, tačiau nebuvo paplitęs. Gėrimas išpopuliarėjo po 2000 metų, kai krambambulią ėmė laikyti nacionaliniu baltarusių alkoholiniu gėrimu.
Baltarusijoje krambambulią gamina kompanija «BELPI – Baltarusiški gėrimai», kuri pasistengė atkurti Didžiosios Lietuvos Kunigaikštystės senovinius receptus.
Dabar šis gėrimas įeina į daugelio Baltarusijos restoranų meniu, krambambulią gamina pramoniniu būdu.

Maskvoje yra baltarusių virtuvės restoranas „Krambambulia", pavadintas pagal šį gėrimą.
  
Šio gėrimo garbei yra pavadinta ir baltarusių ironiško pop-roko grupė „Krambambulia".

Nuorodos
--------

1. ↑  Рецепт крамбамбули
2. ↑  Марина Райкина. Выпить подано: Крамбамбуль у Островского Archyvuota kopija 2011-04-17 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Виктор Корбут. Попробуйце крамбамбулю Archyvuota kopija 2009-02-21 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Крамбамбуля — пряный напиток с прополисом Archyvuota kopija 2009-03-20 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Белорусская кухня в Москве Archyvuota kopija 2009-04-06 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Vaineikių seniūnija** |
| Valsčius | {{{sav}}} |
| Centras | Vaineikiai |

**Vaineikių seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos centrinėje dalyje, į rytus nuo Darbėnų, abipus Akmenos upės.

Istorija
--------

Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. Priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Darbėnų valsčiui. 1915 m. rugsėjo 23 d. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi. Po Lietuvos aneksijos 1940 m. pabaigoje pavadinta apylinke, 1941 m. birželio pabaigoje atkurta, 1944 m. spalio mėn. vėl pavadinta Vaineikių apylinke.

Seniūnijai vadovavo, jos gyventojus atstovavo ir jų interesus gynė seniūnijos kaimų atstovų sueigoje renkamas seniūnas (1915–1918 m. – šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Seniūnai: Juozas Tatnickas (1932 m.).

Administracinis centras: Vaineikiai.


| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1861–1915 m. | Darbėnų valsčius, Telšių apskritis, Kauno gubernija |
| 1915–1918 m. | Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis, Lietuvos sritis |
| 1919–1940 m. | Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis |
| 1941–1944 m. | Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis, Šiaulių krašto apygarda, Lietuvos generalinė sritis |

Seniūnijos kaimai
1870 m.
* Degimai, vnk.
* Dubašiai, vnk.
* Pabiržtvininkai, vnk.
* Užgiris, vnk.
* Vaineikiai, k.
* Vaineikių Medsėdžiai, k.
* Šlaveitai I, k.
* Šlaveitai II, k.

1950 m.
* Akmenalės, k.
* Darataičiai, k.
* Gargždupis, k.
* Rubiniškė, k.
* Vaineikiai, k.
* Vaineikių Medsėdžiai, k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos savivaldybių žinynas. - Kaunas, 1932, p. 600
*Kitos reikšmės – Gumbuotasis Vaineikių ąžuolas.*
Koordinatės: 55°59′58″š. pl. 21°20′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.99953°š. pl. 21.34779°r. ilg.﻿ / 55.99953; 21.34779

Vaineikupio ąžuolas 2015 m. vasarąVaineikupio ąžuolas 2015 m. vasarą
**Vaineikupio ąžuolas**, *Vaineikių ąžuolas* – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Kretingos rajone, Darbėnų seniūnijoje, Vaineikių kaime. Paskelbtas saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1960 m. rugsėjo 1 d. įsakymu Nr. 165.

Ąžuolas stūkso į pietus nuo Vaineikių esančiose Gargždupio senosiose kapinėse, jų šiaurės vakariniame pakraštyje. Medis kelio nuorodomis nepažymėtas, pasiekiamas iš kelio  **2301**  Šukė–Vaineikiai  ties Vaineikupio upeliu pasukus 200 m į vakarus.

Paminklinio medžio brandą liudija įspūdingas 5,35 m apimties kamienas su didžiule dreve. Jo laja žaliuojanti, su daugybe sausų šakų. Aplink medį pastatyta sena medinių statinių tvorelė.

2017 m. vasarą lenkiamas audros ąžuolo kamienas skilo išilgai per vidurį ir dalis jo išvirto ant kapinių tvoros, į lauko pusę, taip nepažeisdamas šalia stovinčios koplytėlės bei antkapinių kryžių. Visas medžio vidurys jau buvo kiauras, nuo laiko išdūlėjęs ir priaugęs grybų. Kol kas viena jo šaka žaliavo, o išvirtusią teko sutvarkyti ir išvežti.

Duomenys
--------

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur* L.)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje: 5,35 m
* Aukštis – 29,0 m
* Amžius – nenurodoma

Šaltiniai
---------

1. ↑  Virto šimtametis Gargždupio ąžuolas. *pajurionaujienos.com*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vaineikupio ąžuolas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Kretingos krašto enciklopedija: Vaineikupio ąžuolas Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKretingos rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Salantų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Grūšlaukės kraštovaizdžio • Kartenalės entomologinis • Minijos ichtiologinis • Sudėnų botaninis-zoologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Akmuo Daubos kūlis • Akmuo Kūlių Bobelė • Pelėkių akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Akmuo Laumės lova • ~~Galdiko ąžuolas~~ • Plokščių ąžuolas • Sakuočių akmuo • Salantų kaštonas • Sauserių ąžuolas • Tamožinės miško ąžuolas • Tamožinės miško pušis • Vaineikupio ąžuolas |

 |
**Honkongo kino apdovanojimai** (angl. *Hong Kong Film Award*, kin. 香港電影金像獎) – prestižiškiausi kino apdovanojimai Honkonge ir vieni gerbtiniausių žemyninėje Kinijoje bei Taivane. Apdovanojimų ceremonija rengiama kasmet, paprastai balandžio mėn. Apdovanojimai skiriami visose filmų kūrybos kryptyse, kaip kad režisūra, scenarijaus rašymas, vaidyba ir kinematografija. Šie apdovanojimai yra Oskarų ir britų BAFTA apdovanojimų atitikmenys.

Apdovanojimai, nuo 1993 m. gruodžio mėn. prijungti prie Honkongo kino apdovanojimų asociacijos, valdomi direktorių tarybos, sudarytos iš trylikos Honkongo kino institucijų atstovų. Apdovanojimams tinkamų filmų rinkimai vykdomi kiekvienų metų sausio–kovo mėn. ir yra atviri visiems registruotiems rinkėjams, apimantiems vietinius filmų kūrėjus ir kritikus bei atrinktų arbitrų grupę.

Pirmą kartą surengti 1982 m.

Apdovanojimų kategorijos
------------------------

Šiuo metu Honkongo kino apdovanojimuose yra devyniolika kategorijų: 


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Geriausias filmas
* Geriausias režisierius
* Geriausias scenarijus
* Geriausias aktorius
* Geriausia aktorė
 | * Geriausias antro plano aktorius
* Geriausia antro plano aktorė
* Geriausias debiutinis pasirodymas
* Geriausia kinematografija
* Geriausias montažas
 | * Geriausias meninis apipavidalinimas
* Geriausias kostiumų dizainas ir grimas
* Geriausia choreografija
* Geriausia originali filmo muzika
 | * Geriausia filmo daina
* Geriausi garso efektai
* Geriausi vaizdo efektai
* Geriausias azijietiškas filmas
* Geriausias režisieriaus debiutas
 |

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 54°44′31″ š. pl. 23°39′41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.74194°š. pl. 23.66139°r. ilg.﻿ / 54.74194; 23.66139

|  Skriaudžių šv. Lauryno bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Prienų |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skriaudžiai |
| **Adresas** | Ramybės g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1834 m. |
| **Stilius** | neobarokas |

 *Kitos reikšmės – Šv. Lauryno bažnyčia.*
**Skriaudžių šv. Lauryno bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Skriaudžių kaime, 4,5 km į pietvakarius nuo Veiverių, prie kelio  **230**  Mauručiai–Vinčai–Puskelniai . Neobarokinė, turi neorenesanso bruožų.

Istorija
--------

Pilviškių seniūnas Mikalojus Chrapovickis 1759 m. pastatė koplyčią. Ji nuolatinio kunigo neturėjo. 1766 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1778 m. įkurta parapija. 1802 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Parapijai paskirti 3 valakai žemės. 1812 m. bažnyčia sudegė, pastatyta laikina.

1829–1834 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. 1889 m. norėta padidinti, valdžia neleido. Kunigas M. Juodišius su parapijiečiais bažnyčią 1895–1896 m. perstatė ir padidino (sąmatinė vertė 12 611 rb). Vargonininkas Pranas Puskunigis (1860–1946 m.) Skriaudžiuose 1906 m. įkūrė kanklininkų būrelį. Kurį laiką kunigu tarnavo Antanas Radušis.

1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius. Jis 1908 m. įsteigė biblioteką – skaityklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai, apardyti bažnyčios skliautai. 1918 m. kunigo T. Žilinsko rūpesčiu bažnyčia suremontuota, uždengtas stogas. Ji remontuota ir po Antrojo pasaulinio karo. Klebonas Vincas Čėsna aštuntajame dešimtmetyje įdėjo naujas grindis.

Architektūra
------------

Bažnyčia neobarokinė, turi neorenesanso bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų, dengtų skliautais. Šventoriaus tvora su mūriniais stulpais (cokolis akmenų mūro). Jame stovi medinė šventoriaus koplyčia (2022 m. joje kilo gaisras).

Galerija
--------

* Bažnyčia iš rytų pusėsBažnyčia iš rytų pusės
* 2018 m. vasarį2018 m. vasarį
* Koplyčia 2018 m.Koplyčia 2018 m.
* KoplytstulpisKoplytstulpis

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skriaudžių šv. Lauryno bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Skriaudžių šv. Lauryno parapija Archyvuota kopija 2018-02-28 iš Wayback Machine projekto.
Lenktyninė S800
**S800** tai sportinė mašina, pristatyta 1965 m. Tokijo automobilių parodoje, S800 pakeitė sėkmingą Hondą S600, kaip kompanijos įvaizdžio mašina.

Kaip ir S600, ją buvo galima įsigyti kaip dengtą dvivietį automobilį arba rodsterį. Honda S800 automobilyje ir toliau buvo vykdomos pažangios technologijos kaip ir jo pirmtakė S600. 791 cc straight-4 variklis pagamindavo 52 kW, esant 8000 rpm, išjudindamas automobilį iki 160 km/h.

Ankstesni modeliai vis dar naudojo grandininį važiavimą (*chain drive*) ir nepriklausomą pakabą (*independent suspension*) užpakalinėje dalyje, tačiau pasirodžius naujoms (752 roadsters ir 242 coupes) mašinoms, Honda perėjo prie tradicinės užpakalinės varomosios ašies su keturiom stipinų traukėm ir Panhard strypu. 604 rodsteris ir 69 dengtas dvivietis automobilis buvo pagaminti naudojant šiuos įrengimus, kol stabdžių diskai pakeitė priekinius stabdžius.

1968 m. S800 buvo pristatyta su rankenėlėmis įmontuotomis į duris, išoriniais žibintais, dvidubos grandinės stabdžiais ir karbiuratoriumi po gaubtuvu, ir beskeveldriu stiklu. Šios permainos buvo padarytos Amerikos rinkai, tačiau oficialiai mašina niekada nebuvo importuota. Produkcija pasibaigė 1970 gegužę, kai jau buvo pagaminta 11 536 S800 vienetų.

Nuorodos
--------

* Honda S800 nuotraukos Archyvuota kopija 2007-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* Honda klubas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džangalas |
| --- |
| Džangalas. Jo papėdėje telkšo Didysis Valiaviško ežerasDžangalas. Jo papėdėje telkšo Didysis Valiaviško ežeras |
| **Aukštis** | 2730 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Kalnynas** | Pirinas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Džangalas

  |
| **Koordinatės:** | 41°42′24″ š. pl. 23°29′52″ r. ilg.﻿ / ﻿41.70667°š. pl. 23.49778°r. ilg.﻿ / 41.70667; 23.49778Koordinatės: 41°42′24″ š. pl. 23°29′52″ r. ilg.﻿ / ﻿41.70667°š. pl. 23.49778°r. ilg.﻿ / 41.70667; 23.49778 |

**Džangalas** (bulg. *Джангал*) – viršukalnė Pirino kalnuose (pietvakarių Bulgarija, Blagojevgrado sritis). Aukštis 2730 m (patenka į aukščiausių Pirino viršūnių dešimtuką). Sudarytas iš granito. Kalną supa Popovo ir Samodivos ežerai.

Pasak legendos, kalnas pavadintas Peruno sūnaus Džangalo vardu. Blogasis dievas Bezas norėjęs pagrobti Peruno dukrą Samodivą, kuri žaidė prie Samodivos ežerų. Tačiau Džangalas atspėjęs Bezo kėslus ir stojęs su juo į mūšį. Po aršios kovos jis nugalėjęs Bezą ir užpylęs jį akmenimis (Bezbogo kalnas).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Kičių kalba*Qatzijob'al* |
| Kalbama | Gvatemala |
| Kalbančiųjų skaičius | ~ 1 000 000 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Majų Kičių-mamų  **Kičių** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | myn |
| ISO 639-3 | quc |

**Kičių kalba** (sav. *Qatzijob’al*) – majų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų kičių, gyvenančių Gvatemalos aukštumose. Kalbančiųjų skaičius – apie 1 mln. žmonių (kitais duomenimis – nuo 800 tūkst. iki 2 mln.). Kičių kalba yra antra pagal populiarumą Gvatemalos kalba, po ispanų. Tiesa, dauguma kičių kalba ir ispaniškai.

Kičių kalba turi daug skirtingų tarmių, kurios kartais laikomos atskiromis kalbomis. Labiausiai paplitusi ir kaip bendrinė vartojama kičių vidurio tarmė. Kitos tarmės: vakarų vidurio, San Andreso, Chojabacho, rytų, Kuneno ir Nahuala. Pastaroji tarmė išskirtinė, nes yra išsaugojusi daug majų prokalbės bruožų, pvz. ilgųjų ir trumpųjų balsių skyrimą. Senovinė kičių kalbos forma, vartota apie XVI a. vadinama klasikine kičių kalba. Ja parašytas žymiausias majų kodeksas *Popol Vuh*.

Kičių kalba naudoja lotynišką raidyną, tačiau užrašymo formos skiriasi: konkistos laikotarpiu vartota tėvo Chimeneso ortografija (ja parašytas *Popol Vuh*), kuri rėmėsi ispanų kalbos ortografija. Vėliau Gvatemalos majų kalbų akademija patvirtino naują ortografiją, labiau atitinkančią tarimą.

Sintaksės schema – tarinys-papildinys-veiksnys, nors žodžių tvarkos kaitaliojimas pasitaiko neretai.

Nuorodos
--------

* quc Duomenys apie kodu „quc" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Indėlių ir paskolų įstaigos** (angl. *Savings and loan association, S&L*) – JAV būdingi finansinų tarpininkai, kurie paprastai surenka lėšas iš smulkių taupytojų taupomųjų indėlių pavidalu ir po to jas skolina vartotojams ilgiasniam laikotarpiui. Tuo jos ir skiriasi nuo kredito unijų, kurios skolina daugiausiai trumpam laikotarpiui. Jos teikia tikslines hipotekos paskolas gyvenamojo būsto pirkimui bei sudaro galimybes savo klientams įsigyti daiktus išperkamosios nuomos būdu.

Indėlių ir paskolų įstaigų raida
--------------------------------

Indėlių ir paskolų įstaigos egzistavo JAV nuo 1800 m. Nuo pat pradžių jos buvo bendruomeniniu pagrindu sukurtos įstaigos, priiminėjančios indėlius ir teikiančios paskolas. Iki pat 1970 m. šios įstaigos buvo griežtai reguliuojamos, bet indėlių ir paskolų krizės aušroje joms keliami reikalavimai buvo drastiškai sumažinti – Indėlių ir paskolų įstaigoms buvo leista agresyviau išdavinėti paskolas bei siūlyti platesnį investicinių produktų spektrą. Dabartiniu metu šios asociacijos nyksta. JAV nuo 1982 metų leidžiama taupymo ir paskolų asociacijas paversti taupomaisias bankais ir atvirkščiai, dėl to skirtumas tarp šių dviejų institucijų dar labiau sumažėjo.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Indėlių ir paskolų krizė

Literatūra
----------

* Gitanas Kancerevičius. Finansai ir investicijos. 2009 m.
| Vaineikių Pilalė |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Vaineikių PilalėVaineikių Pilalė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°00′44″š. pl. 21°20′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.012296°š. pl. 21.347784°r. ilg.﻿ / 56.012296; 21.347784Koordinatės: 56°00′44″š. pl. 21°20′52″r. ilg.﻿ / ﻿56.012296°š. pl. 21.347784°r. ilg.﻿ / 56.012296; 21.347784 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,15 ha |
| Žvalgytas | 1959, 1966, 1994 m. |
| Tirtas | 1977 m. |

**Vaineikių mitologinė vieta**, vadinama *Pilale, Papilale, Žuvėdų pilale* – mitologinė vieta centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Vaineikiuose (Darbėnų seniūnija), 0,32 km į šiaurės rytus nuo kelio Darbėnai–Vaineikiai, 0,2 km į vakarus nuo kelio Vaineikiai–Grūšlaukė, Akmenos kairiajame krante.

Apibūdinimas
------------

Tai pusovalio plano aukštumos kraštas, kurį iš rytų, šiaurės ir vakarų pusių juosia Akmenos vingis. Igis rytų - vakarų kryptimi 75 m, plotis šiaurės - pietų kryptimi – 50 m. Šlaitai statūs, 5–6 m aukščio. Piliakalniams būdingų gynybinių įtvirtinimų (pylimo, griovio) nėra. 

Teritorijos plotas – 0,15 ha.

Istorija
--------

Vieta vadinama *Pilale, Papilale, Žuvėdų pilale*. Jos rytinėje dalyje seniau buvo 8×5 m dydžio šiaurės rytų - pietvakarių kryptimi pailga pakiluma, kurioje aptikta akmenų vainikų. Vieta apnaikinta XX a. antroje pusėje ariant ir melioruojant laukus. Pasakojama, kad dirbant žemę buvo rasta žalvarinių ir geležinių dirbinių. 

1959 m. žvalgė Juozas Mickevičius, 1966 m. – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos institutas (tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius), 1994 m. – Aurelijus Škimelis (Kultūros paveldo centras). 1977 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis.

Kultūrinio sluoksnio, gynybinių įtvirtinimų pėdsakų ar laidojimo žymių nerasta. 1966 m. konstatuota „atrodo, kad aukštumos krašte buvęs piliakalnis, kurį jau XIX a. nunešė upė".

### Padavimai

1) Šioje vietoje senovėje švedai įsirengė požeminius gyvenamuosius rūsius, į kuriuos patekdavo pro varinius vartus, įrengtus aukštumos šlaite. Kai lietuviai švedus sumušė, juos palaidojo Akmenos ir Šlaveitos santakoje esančiuose Švedų kapeliuose; 

2) Rūsiuose ir šiandien tebėra kelios aukso skrynios, kurios retsykiais iškyla iš požemių į paviršių; 

3) Seniau šioje vietoje iš žemės iškildavusi raudona ugnis, t. y. degdavę pinigai. Ne vienas drąsuolis ėjo slapta ieškoti užburtų turtų, bet nei vienam to padaryti nepavyko; 

4) Pilalėje senovėje stovėjusi Vaineikių valdovo pilis. Jam žuvus, pilis sunyko, o valdovas buvo palaidotas prie Vinkšnupio supiltame pilkapyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. - Vilnius: Mintis, 1975. - P. 174 (Nr. 779)

* Vaineikių papilalė. - Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 4, b. 8. - L. 208–211, 216
* Aurelijus Škimelis. Neaiškių archeologijos objektų ir paminklų žvalgymas Kretingos r. 1994 metais. - Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1994 ir 1995 metais. - Vilnius, 1996. - P. 310–311>
| **Morris Schapiro** |
| --- |
| Gimė | 1903 m.Šiauliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1996 m. gruodžio 23 d. (~93 metai)Niujorkas, JAV |
| Tėvas | Natanas Menachemas Šapiro |
| Motina | Fani Adelman |
| Sutuoktinis (-ė) | Alma Binion Cahn |
|  |
| Veikla | Bankininkas, šachmatininkas |
|  |
| Alma mater | Kolumbijos universitetas |

**Morisas Šapiro** (1903 m. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1996 m. gruodžio 23 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės bankininkas, šachmatininkas. Brolis Meyer Schapiro buvo meno istorikas.

Biografija
----------

Gimė 1903 m. Šiauliuose, Natano Menachemo Šapiro ir Fani Adelman šeimoje. 1906 m. jo tėvas išvyko dirbti į Niujorką, kur įsidarbino mokytoju, 1907 m. į JAV atvyko ir likę šeimos nariai. 1920 m. įstojo į Kolumbijos universitetą, kur studijavo inžineriją. Studijuodamas atstovavo savo universitetą įvairiuose šachmatų turnyruose. Buvo įkūręs investicinį banką *M. A. Schapiro & Company*, finansavo inžinerinius tyrimus Kolumbijos universitete. Mirė 1996 m. gruodžio 23 d. Niujorke.

Nuorodos
--------

* Nekrologas (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Džamuجوم |
| --- |
| *Džamu prie Tavio upės* |
|  |
| 

DžamuDžamu

32°43′0″ š. pl. 74°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.71667°š. pl. 74.86667°r. ilg.﻿ / 32.71667; 74.86667﻿ (Džamu)Koordinatės: 32°43′0″ š. pl. 74°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.71667°š. pl. 74.86667°r. ilg.﻿ / 32.71667; 74.86667﻿ (Džamu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Džamu ir Kašmyras Džamu ir Kašmyras |
| **Rajonas** | Džamu rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 631 474  |
| **Plotas** | 294 km² |
| **Tankumas** (2013) | 2 148 žm./km² |
| **Altitudė** | 167 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Džamu |

**Džamu** (hind. जम्मू, IAST: *Jammū*, kašm. جوم = *Jom*) – miestas šiaurės vakarų Indijoje, Kašmyre, prie Tavio upės, Šivaliko aukštumose; Džamu ir Kašmyro valstijos žiemos sostinė. Yra oro uostas, geležinkelio stotis, plentas į Šrinagarą. Maisto, tekstilės pramonė. Amatai. Vystomas turizmas. Džamu gausu šventyklų: hinduistų (Raghunatho, Pyro Kho urvo, Ranbirešvaro ir kt.), musulmonų, sikhų. Taip pat yra XVIII a. Bahu fortas, įvairūs rūmai.

Džamu, priešingai nei Šrinagare, absoliuti dauguma gyventojų yra hinduistai (84 %), o musulmonai sudaro tik 11 % gyventojų. Pagrindinė mieste vartojama kalba – dogri.

Istorija
--------

Džamu miestas iškilo XIX a. kuomet tapo Kašmyro ir Džamu kunigaikštystės sostine.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gėlo vandens akvariumas su gausia augmenija
Namuose įrengtas lietuviškas kietųjų koralų jūrinis akvariumas
Buitinio akvariumo vandens filtravimo schema: vandens įsiurbimas (1), mechaninis (2), cheminis (3) ir biologinis (4) filtravimai, išfiltruoto vandens išpylimas (5.)
Didžiulis akvariumas prekybos centre „Mega" Kaune
**Akvariumas** (lot. *aquarium* – vandens talpykla) – dažniausiai stiklinis indas ar įrenginys, skirtas laikyti, veisti, tirti ar demonstruoti vandens gyvūnus. Akvariumai būna įvairaus dydžio, juose paprastai imituojama natūrali aplinka, parenkant deguonies kiekį, temperatūrą, metabolitus, rūgštingumą, apšvietimą, auginant augalus.

Buitiniai akvariumai naudojami laisvalaikiui, juose dažnai laikomos mažos, spalvingos, egzotiškos išvaizdos žuvys.

Zoologijos soduose ir mokslo įstaigose įrengtuose akvariumuose tiriama vandens gyvūnų ekologija, biologija, selekcija.

Dideliems vandens gyvūnams (banginiams, delfinams, orkoms, vėžliams) laikyti skirti akvariumai vadinami *okeanariumais* arba *delfinariumais*.

Panašūs į akvariumą įrenginiai Britanijoje pradėti naudoti XIX a. ketvirtajame dešimtmetyje, siekiant apsaugoti laivais pervežamus retus augalus. Akvariumai pradėjo populiarėti po pademonstravimo parodoje 1851 m. *Akvariumo* terminas pirmą kartą panaudotas anglų natūralisto ir mokslo populiarintojo Ph. H. Gosse darbuose 1853 m.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje didžiausi akvariumai yra Klaipėdos jūrų muziejuje (nuo 1975 m.), Ekologijos institute Vilniuje (nuo 1972 m.).

2005 m. prekybos centre „Mega" šalia Kauno atidarytas vienas didžiausių prekybos centruose įrengtų akvariumų Europoje. Akvariumo aukštis siekia 10,65 m, plotis – 4 m, ilgis – 11 m, talpa – 170 000 litrų, kaina – 12 mln. litų. Jis patenka į pirmąjį aukščiausių pasaulio akvariumų dešimtuką. Statybai panaudota 90 t ypač patvaraus akrilo plokščių, atstojančių įprastą stiklą. Akrilo plokštės storis kai kur siekia 30 cm, o metalinė akvariumą laikanti konstrukcija pagaminta iš 20 tonų nerūdijančio plieno. Akvariumo techninėse patalpose išgaunamas tikras jūrinis vanduo, kuris yra perfiltruojamas biologiniais, putos paskirstymo, smėlio filtrais.

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Akvariumas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas 

* Formikariumas
* Terariumas
| **Moses S. Margolies** |
| --- |
| Gimė | 1851 m. balandžio mėn.Kražiai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1936 m. rugpjūčio 25 d. (~85 metai)Belmaras, Niudžersis, JAV |
|  |
| Veikla | Rabinas. |

**Mozė Sebulunas Margolys** (1851 m. Kražiuose, Rusijos imperija – 1936 m. rugpjūčio 25 d. Belmare, Niudžersis, JAV) – Lietuvos ir JAV rabinas.

Biografija
----------

Gimė 1851 m. Kražiuose. Mokėsi Kražių ir Balstogės ješivose. Būdamas 26 metų tapo Vilijampolės rabinu. 1889 m. emigravo į JAV ir tapo Bostono žydų ortodoksų rabinu. 1906 m. persikėlė į Niujorką ir tapo *Kehilath Jeshurun* kongregacijos rabinu. *The New York Times* šią kongregaciją įvardino kaip didžiausią ir įtakingiausią JAV žydų ortodoksų kongregaciją. 1933 m. naciams atėjus į valdžią Niujorke prasidėjo anti-nacistiniai protestai, kurių metu 1933 m. kovo 27 d. M. Margolys laikė pamaldas 20,000 žmonių Madison Square Garden salėje. Mirė 1936 m. rugpjūčio 25 d. Belmare, Niudžersyje. Rabino vaikaitis Joseph Lookstein 1937 m. atidarė privačią žydų ortodoksų mokyklą, kurią pavadino savo senelio garbei *Rabbi Moshe Zevulun*. 1990 m. šioje mokykloje mokėsi 750 mokinių, o 2007 m. 1 100 mokinių.

Nuorodos
--------

* Nekrologas (ang.);
* Biografija (ang.);
* Straipsnių rinkinys skirtas rabinui atminti (ang.) Archyvuota kopija 2004-10-26 iš Wayback Machine projekto..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Sumo |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~7000 |
| Populiacija šalyse | Hondūro vėliava HondūrasNikaragvos vėliava Nikaragva |
| Kalba (-os) | sumų, ispanų |
| Religijos | katalikybė, vietiniai tikėjimai |
| Giminingos etninės grupės | miskitai |

**Sumai** (angl. *Sumo*), dar žinomi kaip **Sumu** ar **Mayangna** - indėnų tauta, kuri gyvena rytų Nikaragvos bei Hondūro pakrantėse (istoriniame Moskitų krante). 

Jų kalba priklauso nedidelei Misumalpano kalbų šeimai ir yra gimininga miskitų kalbai. Ji yra laikoma nykstančia, kadangi dauguma sumų perima miskitų kalbą. Didžiausia sumų koncentracija yra Uaspuko upės baseine. Jie dalijasi į atskiras gentis su skirtingais dialektais, tarp kurių yra *Mayangna*, *Tawahka*, *Panamahka* ir *Twahka*.

Ikikolumbinių sumų kultūra priklausė Amerikos tarpinei zonai, todėl jų kultūrai būdingi tiek Mezoamerikos, tiek Senovės Peru civilizacijos artefaktai. Laikoma, kad šią teritoriją labiau veikė muiskų kultūros įtaka.

Kolonijiniu laikotarpiu nuo XVIII a. sumų gyvenamose teritorijose įtaką išplėtė britai ir miskitai, sukūrę čia savo Moskitų kranto karalystę (britų protektoratą). Pastarieji marginalizavo sumus. Nuo XIX a. sumų teritorijos atiteko Nikaragvai, o XX a. dalis jų perduotos Hondūrui. Dalis sumų Nikaragvoje yra sukūrę Awas Tingni bendruomenę, kovojančią už jų teises.
| Džanghua apskritis彰化縣 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Administracinis centras** | Džanghua |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 1 312 611 |
| **Plotas** | 1 074,396 km² |
| **Tankumas** (2008) | 1 222 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TW-CHA |
|  |
| **Tinklalapis** | www.chcg.gov.tw |

**Džanghua apskritis** (kin. 彰化縣, pinyin: *Zhānghuà Xiàn*; pe̍h-ōe-jī: *Chiong-hòa-kōan*) – viena iš Taivano apskričių. Tai 15-a pagal dydį apskritis šalyje. Yra šalies vakarinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Taidžongu, rytuose su Nantou apskritimi ir pietuose su Junlino apskritimi. Administracinis centras – Džanghua.

Šiaurės vakaruose yra istoriškai svarbus Lukango uostamiestis. Jo senamiestis su gerai išsilaikiusiomis šventyklomis yra populiarus turistinis objektas.

Geografija
----------

Apskrities kraštovaizdis plokščias, daugiausia plyti Džanghua ir Dzianano lygumos. Jokia apskrities dalis neįsiterpia į centrines salos aukštumas, tik ties siena su Nantou apskritimi yra keletas kalvų, kaip kad Bagua kalvos. Aukščiausias geografinis taškas apskrityje yra Henšanas (443 m). Vakaruose apskritis ribojasi su Taivano sąsiauriu. Pakrantės ruožo ilgis siekia 60 km. Pietuose teka Žošuji upė, kuri sudaro Džanghua ir Junlino apskričių sieną. Šiaurėje nuo Taidžongo teritorijos apskritį skiria Dadu upė; čia įsikūrusi apskrities sostinė Džanghua.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Džanghua apskritis yra padalinta į:

1 miestą

* Džanghua

7 miesto tipo gyvenvietes

* Beidou
* Erlinas
* Hemėjus
* Lukangas
* Tiandžongas
* Sihu
* Juanlinas

18 kaimo tipo gyvenviečių

* Dačengas
* Dacunas
* Eršujus
* Fenjuanas
* Fangjuanas
* Fusingas
* Huatanas
* Pitou
* Pusinas
* Pujanas
* Šengangas
* Šetou
* Tianvėjus
* Siansi
* Siušujus
* Sidžou
* Jongdzingas
* Džutangas

|  |  |
| --- | --- |
|  **Taivano administracinis suskirstymas** |  |
| **Provincijos**: Fudzianas | Taivanas
**Išskirtieji miestai**: Gaosiongas | Sinbėjus | Taidžongas | Tainanas | Taipėjus | Taojuanas
**Taivano provincijos miestai**: Dziaji | Dzilongas | Sindžu
**Fudziano provincijos apskritys**: Dzinmenas | Liandziangas
**Taivano provincijos apskritys**: Dziaji | Džanghua | Hualianas | Jilanas | Junlinas | Miaoli | Nantou | Penghu | Pingdongas | Sindžu | Taidongas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Sultono Ahmedo mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Turkija |
| **Miestas** | Stambulas |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | marmuras, granitas |
| **Pastatyta** | 1616 m. |
| **Stilius** | osmaniškas |

**Sultono Ahmedo mečetė** (turk. *Sultan Ahmet Camii*), dar vadinama **Mėlynąja mečete** (*Mavi Camii*) – mečetė Turkijoje, Stambule.

Istorija
--------

Pastatyta tarp 1609 ir 1616 m. Osmanų imperijos sultono Ahmedo I. Visi iki tol sultonai mečetes statė iš karo grobio, tuo tarpu Ahmedas nebuvo nieko laimėjęs, bet vis vien ėmėsi didingos mečetės statybos. Tai sukėlė islamo dvasinininkijos pasipiktinimą. Mečetė pastatyta Konstantinopolio didžiųjų rūmų vietoje, priešais Sofijos soborą. Mečetės architektas – Sedefharas Mehmetas Aha, garsiojo Mimaro Sinano mokinys.

Architektūra
------------

Sultono Ahmedo mečetė yra osmaniškos architektūros stiliaus, 72 m ilgio, 64 m pločio. Savo architektūra primena Suleimanijos mečetę. Sultono Ahmedo mečetė yra viena iš dviejų Turkijos mečečių, turinti net 6 minaretus (kita – Sabandži mečetė Adanoje). Sultono siekis pastatyti 6 minaretus sukėlė didelį pasipiktinimą, nes tiek minaretų turėjo tik Kaabos mečetė Mekoje. Ahmedas I problemą išsprendė pastatęs 7 minaretą Mekoje. Keturi minaretai stovi mečetės kampuose ir turi po 3 balkonus, kiti du yra vidinio kiemo gale ir turi po 2 balkonus.

Mečetės vidus įspūdingai dekoruotas su daugiau nei 20 tūkst. rankų darbo keramikos plytelių. Panaudota tradicinė osmanų Izniko keramika, kurios pagalba pavaizduota 50 skirtingų tulpių dizainų. Viršutinė mečetės dalis dekoruota mėlynai. Yra virš 200 langų vitražų. Sietynuose įdėti stručių kiaušiniai vorams atbaidyti. Mečetės vidus dekoruotas citatomis iš Korano, nupieštomis garsaus to meto kaligrafo Seido Kasimo Gubari. Mihrabas išraižytas iš marmuro.

* Mečetė iš toliauMečetė iš toliau
* Kupolo dekorasKupolo dekoras
* Lubų dekoro elementaiLubų dekoro elementai
* VitražaiVitražai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sultono Ahmedo mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Žozė Ramoš Orta*José Manuel Ramos Horta*** |
| --- |
|  |
| José Ramos Horta |
| Gimė | 1949 m. gruodžio 26 d. (73 metai) |
|  |
| Veikla | Rytų Timoro užsienio reikalų ministras (iki 2002 m.) ir svarbiausias nepriklausomybės nuo Indonezijos judėjimo veikėjas (1975–1999 m.). Nuo 2007 m. iki 2012 Rytų Timoro prezidentas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1996 m. Nobelio taikos premija
 |
|  |
|  **Vikiteka** | José Ramos Horta |

**Žozė Ramošas Horta** (*José Manuel Ramos Horta*; g. 1949 m. gruodžio 26 d.) – Rytų Timoro užsienio reikalų ministras (iki 2002 m.) ir svarbiausias nepriklausomybės nuo Indonezijos judėjimo veikėjas (1975–1999 m.). Nuo 2007 m. gegužės 20 d. iki 2012 gegužės 20 d. Rytų Timoro prezidentas.

Gimė Dilyje, portugalo ir timorietės šeimoje. Mokėsi katalikų misijoje. Po Indonezijos invazijos įstojo į Fretilin judėjimą. Jo 8 broliai ir 4 seserys buvo nužudyti Indoneziečių armijos. Pasitraukė į užsienį, kur atstovavo Fretilin. Spaudė tarptautinę bendruomenę atkreipti dėmesį į Rytų Timoro okupaciją. Kovojo prieš žmogaus teisių pažeidimus tėvynėje. 1996 m. kartu su savo bičiuliu, vyskupu Carlos Filipe Ximenes Belo pasidalino Nobelio taikos premiją. Gyvendamas užsienyje studijavo Hagos tarptautinės teisės akademijoje, taip pat studijavo teisę kituose garsiuose universitetuose.