recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Mycena epipterygia** |
| --- |
| Tamprioji šalmabudė (*Mycena epipterygia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Šalmabudė  *( Mycena)* |
| Rūšis: | Tamprioji šalmabudė  *( Mycena epipterygia)* |

 |
| Binomas |
| ***Mycena epipterygia***(Scop.) Grey, 1821 |
|  Index Fungorum |

**Tamprioji šalmabudė** (lot. *Mycena epipterygia*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miškai, parkai, ant supuvusių lapų, spygliuočių, šakelių.

* **Augimo laikas**

Ruduo, dažnai net po šalnų.

* **Pagrindiniai požymiai**

auga vėlai rudenį. Kepurėlė ir kotas gleivėti.

Vaisiakūniai mažyčiai. Kepurėlė užauga 0,5–2 cm skersmens, varpeliška, sena – beveik paplokščia, su gūbreliu, gleivėta, luobelė tampri, lengvai nusilupanti, baltai kreminė, citriniškai geltona ar net pilkai rusva. Lakšteliai balti, gelsvi, lipnūs, tamprūs, priaugtiniai. Kotas 5–10×0,1–0,3 cm, jaunas – citriniškai, vėliau – baltai geltonas, apgaubtas storu gleivių sluoksniu. Trama plona, tampri, miltų, žolių kvapo, nekarti. Sporos 7–12×4–6 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai tamprūs, citriniškai, baltai geltoni.

Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius. Dažna. Paklotės saprotrofas. **Nevalgoma**.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 186 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tamprioji šalmabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
„Berserk", tamsiosios maginės fantastikos manga
**Tamsioji maginė fantastika** – maginės fantastikos literatūros, meno ir kino kūrinių požanris, kuriame vyrauja nerimą ir baimę keliančios fantastikos temos. Dažnai joje maginė fantastika derinama su siaubo elementais arba vyrauja niūrus tamsus tonas ar siaubo ir baimės jausmas.

Apibrėžimas
-----------

Sunku nustatyti griežtą tamsiosios maginės fantastikos apibrėžimą. Gertrude Barrows Bennett vadinama „moterimi, išradusia tamsiąją maginę fantastiką". Tiek Charles L. Grant, tiek Karl Edward Wagner yra laikomi termino „tamsioji maginė fantastika" autoriais, nors abu autoriai apibūdino skirtingus fantastikos stilius. Brian Stableford teigia, kad „tamsiąją maginę fantastiką" galima apibrėžti kaip istorijų porūšį, kuris bando „įtraukti siaubo žanro elementus" į standartines maginės fantastikos istorijų formules. Stableford taip pat teigia, kad antgamtinis siaubas, kurio veiksmas vyksta daugiausia realiame pasaulyje, yra „šiuolaikinės fantastikos" forma, o antgamtinis siaubas, kurio veiksmas iš dalies arba visiškai vyksta „išgalvotuose pasauliuose", turėtų būti apibūdinamas kaip „tamsioji maginė fantastika".

Be to, kiti autoriai, kritikai ir leidėjai požanrio terminą naudojo įvairiems kitiems kūriniams apibūdinti. Tačiau šios istorijos retai turi universalių panašumų, išskyrus antgamtiškus reiškinius ir tamsų, dažnai niūrų toną. Todėl tamsioji maginė fantastika negali būti tvirtai susieta su apibrėžtu tropų rinkiniu. Pati sąvoka gali būti vartojama bendrai kalbant apie siaubo arba fantastikos kūrinius.

Animė ir manga
--------------

1989 m. debiutavusi Kentaro Miuros manga „Berserk" dažnai minima kaip šio požanrio pavyzdys dėl joje vaizduojamo kraštutinio smurto, moralinio dviprasmiškumo, apokaliptinių siužetų ir antiherojų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Stableford, Brian, "Dark Fantasy", in *The A to Z of Fantasy Literature*,(p. 97), Scarecrow Press,Plymouth. 2005. ISBN 0-8108-6829-6
2. ↑  "The Woman Who Invented Dark Fantasy" by Gary C. Hoppenstand from *Nightmare and Other Tales of Dark Fantasy* by Francis Stevens, University of Nebraska Press, 2004, page x. ISBN 0-8032-9298-8.
3. ↑  *The Greenwood Encyclopedia of Science Fiction and Fantasy: Themes, Works, and Wonders*, Volume 1, edited by Gary Westfahl, Greenwood Publishing Group, 2005.
4. ↑  „Karl Edward Wagner". Darkecho.com. Suarchyvuotas originalas 2012-04-25. Nuoroda tikrinta 2014-03-21.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
5. ↑  „Over 1.2 Million Copies of *Berserk* Manga Sold!". Dark Horse Comics. 2017-04-10. Suarchyvuotas originalas 2020-06-25. Nuoroda tikrinta 2020-06-25.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
6. ↑  Vincent, Brittany (2016-06-28). „Berserk: Past, Present, and Future". *Anime News Network*. Nuoroda tikrinta 2020-06-25.
Palydovo „PW-Sat" modelis parodoje *International Air Picnic 2007*
**„PW-Sat"** (lenk. *Politechnika Warszawska Sat*) – pirmasis Lenkijos dirbtinis palydovas, sukurtas Varšuvos Politechnikos Institute, palaikant Lenkijos Mokslų Akademijos kosminių tyrimų centrui. Pagrindiniai misijos tikslai – atmosferinio stabdymo (angl. *deorbitation*) galimybių ir saulės baterijų patikrinimas. Be to, kosminis aparatas perduos telemetrinius duomenis radijo mėgėjų dažnių diapazone. 

Palydovas paleistas 2012 m. vasario 13 d. iš Kuru kosmodromo (Prancūzijos Gvianoje). Jo masė 1 kg, matmenys 10x10x10 cm paleidimo metu, 150x100x13 cm
su išskleistomis antenomis.

Orbitos duomenys: poliarinės orbitos aukštis 354 km х 1450 km, pasvirimas = 71°, apsisukimo periodas = 103 min. (14 aps. per parą). Apie 75 % orbitos yra saulės šviesoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Palydovo „PW-Sat" moksliniai eksperimentai Archyvuota kopija 2012-01-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* „PW-Sat" misijos svetainė
| Gelainė |
| --- |
| **Ilgis** | 12,7 km |
| **Baseino plotas** | 22,9 km² |
| **Ištakos** | Gaivenių apylinkės |
| **Žiotys** | Ūkojas |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Gelainė** – upelis Lietuvoje, daugiausia Utenos rajone, priklauso Žeimenos baseinui. Prasideda miške prie Gaivenių kaimo. Teka į pietus, vidurupyje pasuka į rytus, prateka kalvotais, miškingais kraštovaizdžiais. Įteka Ūkojo ežeran tarp Kulinių ir Kimbariškės.

Vaga vietomis ištiesinta. Žemupys pateka į Aukštaitijos nacionalinį parką. Prie Gelainės įsikūrę Gaiveniai, Indubakiai, Plaučiškės, Prūsokiškės, Katiniškė, Degutinės, Staniuliškės, Kuliniai. Prie upelio stūkso Staniuliškių piliakalnis.

Upėvardis *Gelai̇̃nė* siejamas su žodžiais *gėlas, gėlus* ('be druskos, prėskas').

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 110–111
| **Pulmonaria obscura** |
| --- |
| Tamsioji plautė (*Pulmonaria obscura*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Agurkliniai  *( Boraginaceae)* |
| Gentis: | Plautė  *( Pulmonaria)* |
| Rūšis: | Tamsioji plautė  *( Pulmonaria obscura)* |

 |

**Tamsioji plautė** (*Pulmonaria obscura*) – agurklinių (*Boraginaceae*) šeimos, plaučių (*Pulmonaria*) genties augalas.

Daugiametis, 25-30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis storas, rudas. Stiebas vienas arba keli, šiek tiek briaunoti, viršutinė dalis plaukuota. Pamatiniai lapai, išaugantys plautei peržydėjus, tamsiai žali, nedėmėti arba su šviesiai žaliomis dėmėmis, 5-15 cm ilgio, 3-9 cm pločio, širdiška arba apvalia pamatine dalimi, susiaurėjantys į ilgą, kiek sparnuotą lapkotį, smailiomis viršūnėmis. Žiedynas – suktukas arba, išaugus pridėtinėms šakoms, skėtiška kekė. Su pažiedėmis tik apatiniai žiedai. Taurelė 8-10 mm ilgio, varpiška, penkiadantė, trumpesnė už vainikėlį, vaisiams nunokus, pailgėja. Vainikėlis 14-20 mm ilgio, vamzdiškai piltuviškas, iš pradžių rožinis, vėliau raudonai violetinis ir pagaliau mėlynas. Žiedo spalva priklauso nuo cheminės ląstelių sulčių reakcijos, kintančios nuo žiedo amžiaus. Žiedai pražysta ne vienu metu, todėl tame pačiame žiedyne būna įvairių spalvų žiedų. Vaisius – skeltavaisis, subyrantis į 4 riešutėlius. Riešutėliai smailiomis viršūnėmis, iš pradžių plaukuoti, vėliau pliki.

Žiedai
Žydi balandžio – gegužės mėn. Vaisiai subręsta liepos – rugpjūčio mėn. Dauginasi sėklomis. Auga lapuočių ir mišriuose miškuose, krūmuose.

Vaistams vartojama antžeminė dalis, nupjauta prieš žiedų skleidimąsi. Žolėje yra mangano, vario, geležies, vanadžio, titano, sidabro, nikelio, stroncio ir kitų elementų; vitamino B1, karotino, askorbino rūgšties, 6-10 % rauginių medžiagų, gleivių, 4 % silicio rūgšties, dervų.

Augalas medingas, dekoratyvus, o kai kur net valgomas kaip salotos.

Literatūra
----------

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 24 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tamsioji plautė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pašušvio kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pašušvio kapinynasPašušvio kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°24′45″ š. pl. 23°35′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41250°š. pl. 23.59306°r. ilg.﻿ / 55.41250; 23.59306Koordinatės: 55°24′45″ š. pl. 23°35′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.41250°š. pl. 23.59306°r. ilg.﻿ / 55.41250; 23.59306 |

 |
| Vieta | Kėdainių rajonas |
| Seniūnija | Krakių seniūnija |
| Plotas |  ? m² |
| Naudotas | V–VIII a. IX–XI a. |
| Žvalgytas | XX a. pr. 1924–1933 m. |

**Pašušvio kapinynas** (***Švedkapiai***) – senovinių kapaviečių sankaupa vidurio Lietuvoje, Kėdainių rajone, greta Pašušvio, Šušvės kairiojo kranto kalvoje, į vakarus nuo Plinkaigalio piliakalnio; buvęs respublikinės reikšmės archeologinis paminklas.

Rasta griautinių ir degintinių kapų bei įvairių įkapių: daugiausia V-VIII a. žalvario ir sidabro papuošalų (pergniaužtinių ir užriestiniais galais antkaklių, nuokamienių ir ritininių smeigtukų, žiedinių, pasaginių, lankinių segių, storagalių apyrankių), geležinių darbo įrankių, buities reikmenų.

Pašušvio kapinynas iš dalies nuniokotas XIX a. pab.–XX a. pr. kasant žvyrą. 25 dirbiniai, rasti kapinyne, 1900–1901 m. pateko pas Pašušvio dvaro savininką Antaną Zaborskį. Šiuos Zaborskis dovanojo Varšuvos archeologijos muziejui. Po Zaborskio mirties, iki 1912 m. rastus dirbinius, Zaborskio žmona padovanojo Mokslo bičiulių draugijai, vėliau jie tapo Istorijos ir etnografijos muziejaus eksponatais. 1924–1933 m. kapinyną kasinėjo Ignas Končius, Eduardas Volteris ir Petras Tarasenka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pašušvio kapinynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 323
Koordinatės: 55°09′12″š. pl. 25°59′47″r. ilg.﻿ / ﻿55.1534°š. pl. 25.9965°r. ilg.﻿ / 55.1534; 25.9965


|  |
| --- |
| **Švenčionėlių Karaliaus Mindaugo gimnazija** |
| Švenčionėlių Karaliaus Mindaugo gimnazija herbas |
|  |
| **Adresas** | Vilniaus g. 124, Švenčionėliai |
| **Direktorius(-ė)** | Daiva Veronika Gaidamavičienė |
| **Mokinių skaičius** | 210 (2015-2016m.m.) |
| **Įkūrimo data** | 2000 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 15 (2015m.) |
| **Pedagogų skaičius** | 31 |

**Švenčionių rajono Švenčionėlių Mindaugo gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Švenčionėliuose (Švenčionių raj.), Vilniaus g. 124, vykdanti pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 195007355.

Istorija
--------

1997 m. Švenčionėlių vidurinėje mokykloje įsteigtos dvi pirmosios gimnazinės humanitarinio ir realinio profilio klasės. 2000 m. birželio 5 d. LR Švietimo ir mokslo ministerijos kolegijos nutarimu mokyklai suteiktas gimnazijos statusas, o rugsėjo 1 d. Švenčionėlių vidurinė mokykla reorganizuota į dvi – Švenčionėlių pagrindinę mokyklą ir Švenčionėlių gimnaziją. 2010 m. mokyklai suteiktas Lietuvos karaliaus Mindaugo vardas. 

Šalia mokyklos 2003 m. pašventintas kryžius čia stovėjusiai Švenčionėlių cerkvei atminti. 2020 m. rugsėjo 1 d. prie gimnazijos prijungta Švenčionėlių progimnazija.

Direktoriai
-----------

* Eleonora Aborovičienė (2000-2014)
* Daiva Veronika Gaidamavičienė (2014-)

Žymūs mokytojai
---------------

* Daiva Veronika Gaidamavičienė, direktorė, lietuvių k. mokytoja ekspertė, NMVA vertintoja;
* Jūratė Guigienė, direktoriaus pavaduotoja ugdymui, geografijos mokytoja metodininkė;
* Rima Razmienė, vokiečių k. mokytoja ekspertė, 2011 m. Metų mokytoja, vadovėlio bendraautorė, nuo 2016-01-01 Švenčionių Z.Žemaičio gimnazijos direktorė.

Nuorodos
--------

1. ↑  Naujienos. 2020-09-01, Lm.lt (tikrinta 2022-04-25).

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 55°09′33″š. pl. 26°00′03″r. ilg.﻿ / ﻿55.1591°š. pl. 26.0007°r. ilg.﻿ / 55.1591; 26.0007

|  |
| --- |
| **Švenčionėlių progimnazija** |
| Švenčionėlių progimnazija herbasŠvenčionėlių progimnazija herbas |
| Švenčionėlių progimnazija |
| **Adresas** | Mokyklos g. 24, Švenčionėliai |
| **Direktorius(-ė)** | Rita Gasparevičienė |
| **Mokinių skaičius** | 511 |
| **Įkūrimo data** | 1907 m. |
| **Uždarymo data** | 2020 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 53 |

**Švenčionių rajono Švenčionėlių progimnazija** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Švenčionėliuose (Švenčionių raj.), Mokyklos g. 24, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190506354. Steigėjas Švenčionių rajono savivaldybės taryba.

Filialai:

* Švenčionių r. Švenčionėlių pagrindinės mokyklos Pašaminės pradinio ugdymo skyrius
* Švenčionių r. Švenčionėlių pagrindinės mokyklos Reškutėnų „Ryto" draugijos pradinio ugdymo skyrius

Istorija
--------

1907 m. Švenčionėliuose įsteigta pirmoji pradžios mokykla, kurioje buvo mokoma rusų kalba. 1915 m. kunigo Prano Čaglio pastangomis prie bažnyčios įsteigta lietuviška pradinė mokykla. 1919 m. mokykla nustojo veikti, nes Lietuva tapo karo lauku. 1920 m. atgaivinta dviklasė lietuviška mokykla, išlaikoma privačios organizacijos „Rytas", veikusi su pertraukomis iki 1924 m. 1924–1939 m. veikė tik lietuviška šešiaklasė mokykla. 1929–1931 m. ši mokykla veikė be koncesijos, 1931–1932 m. buvo mokoma nelegaliai. 1939 m. pradėjo veikti lietuviška mokykla. 1940 m. buvo baigta statyti medinė Švenčionėlių mokykla. Jos statyba truko 22 metus. Mokykla buvo pradinė, septynmetė, aštuonmetė, vėliau vidurinė. 1955 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1958 m. pradėta statyti nauja mokykla, kuri Švenčionėlių vaikus pasitiko 1962 m. rugsėjo 1 d.

1997 m. rugsėjo 1 d. realinės ir humanitarinės klasių duris atvėrė pirmieji gimnazistai, kurie 2000 m. išsikėlė į įsikūrusią Švenčionėlių gimnaziją, o mokyklą baigusi 47-oji abiturientų laida užvertė vidurinės mokyklos istorijos puslapį. 2001 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę. Nuo 2004 m. rugsėjo 1 d. mokyklai priskirti Reškutėnų „Ryto" draugijos ir Pašaminės pradinio ugdymo skyriai, įsikūrė specialiojo ugdymo (lavinamoji) klasė. 2006 m. rugsėjo 1 d. įsteigta priešmokyklinio ugdymo klasė. 2020 m. rugsėjo 1 d. progimnazija prijungta prie Švenčionėlių Karaliaus Mindaugo gimnazijos.

Direktoriai
-----------

Saulutė ant postamento
* 1941–1944 m. Tomas Glodas
* Laimutė Šapokienė
* Petras Slabada
* Teresa Sansevičienė
* Rita Gasparevičienė

Mokytojai
---------

* Vladas Mikšys, vargonininkas, chorvedys

Žymūs mokiniai
--------------

* Andrius Baranauskas, politikas
* Tamara Božok, politikė
* Vladas Kukėnas, politikas
* Raimondas Turla, lengvaatletis

Nuorodos
--------

1. ↑  Naujienos. 2020-09-01, Lm.lt (tikrinta 2022-04-25).

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Carpocoris fuscispinus** |
| --- |
| Tamsiaūsė skydblakė (Carpocoris fuscispinus)Tamsiaūsė skydblakė (*Carpocoris fuscispinus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Blakės  *( Hemiptera)* |
| Šeima: | Skydblakės  *( Pentatomidae)* |
| Gentis: | *Carpocoris*  *( Carpocoris)* |
| Rūšis: | Tamsiaūsė skydblakė  *( Carpocoris fuscispinus)* |

 |
| Binomas |
| ***Carpocoris fuscispinus***Boheman, 1850 |

**Tamsiaūsė skydblakė** (*Carpocoris fuscispinus*) – skydblakių (lot. *Pentatomidae*) šeimos blakių rūšis.

Blakės ilgis 10-14 mm. Kūno spalva varijuoja nuo purvinai geltonos iki rudai raudonos. Antenos juodos, tik pirmas antenos narelis rudai raudonas su juodu dryželiu. Krūtinės skydelio priekiniai kampai smailūs, pakilę ir ištempti į priekį. Šoniniai skydelio kraštai apvesti plačia juoda juosta. Ant krūtinės skydelio yra 4 juodos links sparnų blankstančios juostos. Kvapiųjų liaukų skylutės ištemptos, elipsės formos. Kojos rausvos.

Polifagas, dažniausiai pastebima maitinantis ant astrinių (lot. *Asteraceae*), salierinių (lot. *Apiaceae*) šeimos augalų.

Dažniausiai sutinkama birželio-spalio mėnesiais lapuočių ir mišrių miškų zonose.

Paplitusi visoje Europoje.

Panašios rūšys: Rausvasparnė skydblakė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tamsiaūsė skydblakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Tryphomys** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Pošeimis: | Pelės  *( Murinae)* |
| Gentis: | Tamsiosios žiurkės  *( Tryphomys)* |

 |

**Tamsiosios žiurkės** (*Tryphomys*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikų gentis, kurioje vienintelė rūšis – **tamsioji žiurkė** (*Tryphomys adustus*). Graužikas paplitęs Filipinų salyne, Luzono saloje. Kūnas apie 17 cm ilgio, uodega iki 15 cm. Savo išvaizda panaši į pilkąją žiurkę. Kailis šiurkštus. Plaukai užsirietę į galvos pusę. Nugara ruda ar juoda, pilvas gelsvai baltas. Uodega vienspalvė, tamsiai rudos spalvos.

Gyvena kalnuotose vietose.

Nuorodos
--------

* „Tamsiosios žiurkė kaukolės nuotrauka". Suarchyvuotas originalas 2009-03-18.
Šiutekutlis actekų Borchijos kodekse
**Šiutekutlis** (nah. *Xiuhtecuhtli* „turkio, ugnies arba laiko valdovas") – Centrinės Amerikos indėnų mitologijos ugnies ir ugnikalnių dievas. Jo garbinimo požymių rasta dar iš ikiolmekinio laikotarpio. Šiutekutlis buvo ne tik dangiškosios, bet ir požeminės, nuožmios, visa naikinančios ugnies valdovas, tuo pačiu – namų židinio ugnis. Žinoma bent keletas jo hipostazių: Conkastlis („geltonplaukis"), Kuesalcinas (*Cuezaltzin*; „liepsna"), Tota („mūsų tėvas"), Ueuetotlis (*Huehuetéotl*; „dievas senolis"), Tlalšiktenika („sėdįs žemės bamboje"), „Dievų motina ir tėvas" ir kt.

Actekai Šiutekutlį vaizdavosi pusiau raudonu, pusiau juodu veidu, galva, puošta dviem nendrėmis arba drugiais, rankose laikantį krivūlę ir skydą arba kopalį ir smilkytuvą. Apeigų metu jo statula būdavo nešama paskutinė nes jis senas ir eina iš lėto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Шиутекутли* , Р. В. Кинжалов – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
Prancūzijos generalinis konsulatas Sankt Peterburge
**Konsulinis pareigūnas** (lot. *consul* – patarėjas) – paprastai valstybės tarnautojas, kuriam pavedama atlikti konsulines funkcijas: valstybės, jos ginamų asmenų – piliečių, juridinių bei kitų (pvz. valstybėje leidimą gyventi turinčių pabėgėlių) – gynimo (konsulinė pagalba), atstovavimo, registravimo, notarines, administracines bei kitas funkcijas. Konsuliniai pareigūnai gali atlikti ir diplomatines funkcijas, jeigu jos jiems yra pavedamos.

Europos valstybėse diplomatai paprastai turi ir konsulinių pareigūnų įgaliojimus. Konsuliniams pareigūnams gana retai pavedamos diplomatinės funkcijos, kadangi jos susijusios su diplomatiniais imunitetais ir privilegijomis, kurios yra platesnės už konsulinius imunitetus, tam būtinas buvimo valstybės sutikimas, gali iškilti kitokių teisinių ir politinių kliūčių (pvz. dėl konkrečių personalijų tinkamumo buvimo valstybės vyriausybei, sutikimo dėl jų išreiškimo būtinybės ir kt.).

Asmuo, paskirtas konsulato vadovu, vadinamas konsulu.

Generalinis konsulas ir kitos konsulinės klasės
-----------------------------------------------

**Generalinis konsulas** – aukščiausios klasės konsulinis pareigūnas, konsulinės įstaigos, vadinamos generaliniu konsulatu, vadovas.

**Konsulas** – diplomatinės atstovybės konsulinis pareigūnas,
arba
konsulinės įstaigos, vadinamos konsulatu, vadovas.

Skiriamos dar vicekonsulo ir  konsulinio agento konsulinės klasės.

Garbės konsulai ir etatiniai konsulai
-------------------------------------

Skiriami garbės konsulai ir etatiniai konsulai. Lietuvoje pastarieji yra diplomatinės tarnybos nariai, gaunantys algą iš valstybės biudžeto.

Nuorodos
--------

* LR URM tinklalapis Archyvuota kopija 2019-09-30 iš Wayback Machine projekto.
|  Telšių evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Telšių rajono savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Telšiai |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1818 m. |

**Telšių evangelikų liuteronų bažnyčia** – evangelikų liuteronų bažnyčia, stovėjusi Telšiuose XIX a. – XX a. pirmoje pusėje, dab. Kęstučio g. 21.

1818 m. mieste pastatyta medinė evangelikų liuteronų bažnyčia. M. Valančius „Žemaičių vyskupystėje" (1848 m. II d.) mini, kad ši bažnyčia buvusi nedidelė, neturėjusi nuolatinio kunigo, ją aptarnauti atvykdavęs kunigas iš Skuodo. Parapijai išaugus, 1875 m. senosios bažnyčios vietoje pastatyta mūrinė raudonų plytų bažnyčia. Per pirmąją sovietų okupaciją bažnyčia konfiskuota, tačiau hitlerinė okupacinė valdžia ją grąžino, bažnyčia suremontuota ir 1943 m. liepos 18 d. iš naujo pašventinta.

Pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, parapija uždaryta, bažnyčia paversta fabriku, o maždaug 1957 m. nugriauta. Jos vietoje stovi trijų aukštų silikatinių plytų viešbutis.

Vienas paskutinių parapiją aptarnavo kunigas Max von Bordelius (1886–1964), kilęs iš Kuršo.

Netoliese bažnyčios buvo senos kapinės.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Mūsų Lietuva, T. 4. – Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1968. – 33 psl.
2. ↑  *Bandoma atkurti Telšių liuteronų parapiją*. Kalvotoji Žemaitija. Nuoroda tikrinta 2023-04-05.
3. 1 2 3 4 5 6 7  *Kviečia atkurti Telšių parapiją*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-04-05.
4. ↑  *Keletas fragmentų iš XIX amžiaus Telšių miesto istorijos*. Tzinios.lt. Nuoroda tikrinta 2023-04-05.
5. ↑  *Bandoma atkurti Telšių evangelikų liuteronų parapiją*. Reformacija500.lt. Nuoroda tikrinta 2023-04-05.
Koordinatės: 54°36′56″ š. pl. 24°30′54″ r. ilg.﻿ / ﻿54.61556°š. pl. 24.51500°r. ilg.﻿ / 54.61556; 24.51500



| Škilietų ežeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Trakų rajonas) |
| Plotas | 0,035 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,7 km |
| Kilmė | termokarstinė |
| Vidutinis gylis | 4,5 m |
| Didžiausias gylis | 13,0 m |

**Škilietų ežeras** – 3,5 ha ploto glaciokarstinės (termokarstinės) kilmės ežeras Dzūkų aukštumoje, Trakų rajone, 4 km į šiaurę nuo Aukštadvario, Mergiškių Kalvų miške. Patenka į Aukštadvario regioninį parką, Mergiškių kraštovaizdžio draustinį. Ežeras eutrofinis, užaugantis, žalsvai rusvos (chaki) spalvos, dugnas labai dumblėtas. Telkšo Akmenių eroziniame klonyje, glaciokarstinėje dubėje žemiau garsiosios Velnio duobės, yra gan taisyklingos ovalios formos. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,29 km, plotis – iki 0,18 km, altitudė 148,5 m v.j.l. (Lietuvos aukščių sistemoje), didžiausias gylis 13,0 m, vidutinis gylis 4,5 m, tūris 157,7 tūkst. m3. Šiaurvakarinis ir pietrytinis krantai žemi, pelkėti, pietvakarinis krantas aukštas, apaugęs mišku. Šiaurinėje pakrantėje plyti pievos, yra viena Škilietų kaimo sodyba, įrengtas motokempingas. Ežeras nenuotakus, priklauso Verknės upės baseinui. Į šiaurės vakarus už 0,13 km telkšo dar vienas, didesnis, Škilietų ežeras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kilkus, K. (2013). Ežerai: 119 Lietuvos ežerų. Vilnius: Alma littera.
2. ↑  Guobytė, R. (2000). Geomorfologinio žemėlapio M 1:200 000 revizija. Vilnius: Lietuvos geologijos tarnyba prie aplinkos ministerijos.
3. ↑  Karmaza, B. (1999). Aukštadvario regioninio parko ekogeologinis ir geomorfologinis ištyrimas. Vilnius: Geologijos institutas, Kvartero geologijos skyrius.
4. ↑  Pileckas, M. Alekna, T. (2020). Škilietų ir Tabaliukų ežerų morfometrija. *Geografija ir edukacija : mokslo almanachas = Geography and education : science almanac*, *(8)*, 69–84. DOI:
| Šivelučas |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Rusija Rusija |
|  |
| Aukštis | 3283 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | 65 000 |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2023 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 56°39′0″ š. pl. 161°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.65000°š. pl. 161.35000°r. ilg.﻿ / 56.65000; 161.35000Koordinatės: 56°39′0″ š. pl. 161°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.65000°š. pl. 161.35000°r. ilg.﻿ / 56.65000; 161.35000 |

**Šivelučas** (rus. *Шивелуч*) − ugnikalnis Rusijoje, šiauriausiai esantis iš veikiančių ugnikalnių Kamčiatkoje.

Ugnikalnis susidaręs iš andezito ir bazalto. Jo aukštis 3283 m; pagrindo diametras 45−50 km, plotas apie 1300 km². Šivelučą sudaro trys dalys: *Senasis Šivelučas*, *senoji kaldera* ir *Naujasis Šivelučas*. Tai vienas didžiausių ugnikalnių Kamčiatkoje.

1790−2009 m. ugnikalnis išsiveržė apie 13 kartų. 2004−2005 m. ugnikalnio išsiveržimo metu kalnas sumažėjo 115 m. Vienas stipriausių išsiveržimų įvyko 1964 m. lapkričio 12 d. Jo metu pelenų debesies stulpas siekė 15 km aukščio, o purvo srauto − 20 km.

2008 m. rugsėjo 14 d. vėl užfiksuotas stiprus ugnikalnio aktyvumas, kuris 2009 m. baigėsi eiliniu ugnikalnio išsiveržimu.

2023 m. balandžio 11 d. rytą ugnikalnis išsiveržė. Artimiausią gyvenvietę užklojo 8,5 cm storio pelenų sluoksnis, tai didžiausias rodiklis per pastaruosius 60 metų.

Išnašos
-------

1. ↑  *Rusijoje išsiveržė vienas aktyviausių šalies ugnikalnių: kaimus užklojo 8 cm storio pelenų sluoksnis*. Lrytas.lt, 2023-04-11.

Nuorodos
--------

* Šivelučas Archyvuota kopija 2009-01-26 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Šivelučo ugnikalnis Archyvuota kopija 2009-03-10 iš Wayback Machine projekto. (rusų k.)
**Telura** (lot. *Tellūs*) – Žemės personifikacija romėnų mitologijoje; dar vadinta *Terra Mater* („Motina
Žemė"). Jos atitikmuo graikų mitologijoje – Gaja.

Neretai minima priešpriešinant Jupiteriui (dangaus dievui), siejama su dievu Dis ir manais. Prisiekdami Teluros ar požemio pasaulio dievybių vardu, žmonės rankas ištiesdavo žemyn; prisiekiant Jupiterio vardu, rankos būdavo ištiesiamos aukštyn.

Pasakojama, kad per karą su pikentijais mūšio metu įvyko žemės drebėjimas; konsulas Publijus Sempronijus Sofas paliepė toje vietoje, kur stovėjo Spurijaus Kasijaus namas (gatvėje, vedančioje į *Carinae*), pastatyti Telurai šventyklą.

Šios deivės garbei balandžio 15 d. būdavo švenčiamos Fordikidijos arba Hordikalijos (iš lot. *hordus* arba *fordus* – „veršinga karvė"). Žmonės Telurai aukodavo per sėją ir atėjus laikui nuimti derlių, ypač tuomet, kai šeimos narys mirdavęs jo deramai nepagerbus (būtent Telura turėjusi priimti jį į savo prieglobstį).

Per Telurai skirtą šventę bei jai aukojant žyniai melsdavosi ir vyriškajai Žemės dievybei, vardu *Tellumo*.

Išnašos
-------

1. ↑  Aleksandra Veličkienė. „Antikos mitologijos žinynas", Kaunas, „Šviesa", 2008, 236 psl.
2. 1 2 3 4 5 6 7  Schmitz, Leonhard (1867), "Tellus", in Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |
| **Grigorijus Blochas** |
| --- |
| Gimė | 1871 m. rugsėjo 6 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1938 m. gegužės 29 d. (66 metai)Jalta, TSRS |
|  |
| Veikla | gydytojas, otarinolaringologas |

**Grigorijus Blochas** (1871 m. rugsėjo 6 d. Kaune – 1938 m. gegužės 29 d. Jaltoje) – Lietuvos žydų kilmės Rusijos imperijos ir TSRS gydytojas, otarinolaringologas, kurortologas.

Biografija
----------

Gimė 1871 m. rugsėjo 6 d. Kaune prekeivių iš Babtų šeimoje. 1897 m. baigė medicinos studijas Kijevo universitete. 1900 m. apsigyveno Jaltoje pradėjo dirbto gydytoju, stažavosi įvairiuose Europos miestuose. Jaltoje atidarė pirmąją gerklų ir ryklės gydymo privačią kliniką, po kiek laiko atidarė nedidelę sanatoriją tuberkuliozės ligoms gydyti, 1917 m. sanatorija buvo nacionalizuota bolševikų. 1924-1936 m. Jaltos tuberkuliozės klinikos vadovas. Parašė nemažai mokslinių straipsnių apie tuberkuliozės gydymą. Mirė 1938 m. gegužės 29 d. Jaltoje.

Darbai
------

* Горловая чахотка: популярно-научный очерк. Симферополь: Госиздат Крыма, 1928.
* Нос: шутка-лекция о том, что дышать не надо ртом; разбирается вопрос, для чего нам нужен нос. Симферополь: Крымское государственное издательство, 1933.

Nuorodos
--------

* Antkapio nuotrauka Archyvuota kopija 2014-06-06 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija (rus.) Archyvuota kopija 2013-10-24 iš Wayback Machine projekto.
**Nykštukas galvoje**| 
2012 m. Nieko rimto lietuviškojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Christine Nöstlinger |
| **Šalis** | Austrija |
| **Žanras** | Literatūra vaikams |
| **UDK:** | 821.112.2(436)-93-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Der Zwerg im Kopf |
| **Šalis** | Austrija |
| **Kalba** | vokiečių |
| **Leidykla** | Beltz & Gelberg |
| **Išleista** | 1989 m. |
| **Puslapių** | 164 |
| **ISBN:** | 3407782330 |
| **ISBN-13:** | 9783407782335 |
| **OCLC:** | 1038137901 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Nykštukas galvoje |
| **Leidykla** | Nieko rimto |
| **Serija** | H.Ch. Anderseno medalis |
| **Išleista** | 2012 m. |
| **Vertėja** | Rūta Jonynaitė |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 153 |
| **ISBN:** | 6094410580 |
| **ISBN-13:** | 978-609-441-058-1 |
| **OCLC:** | 953877158 |

**Nykštukas galvoje** (vok. *Der Zwerg im Kopf*) – austrų rašytojos Kristinės Niostlinger romanas vaikams, pirmą kartą išleistas 1989 m. Istorijos centre – pirmokė Ana, kurios galvoje gyvena mažytis, tačiau įnoringas nykštukas. Jei Ana netenkins jo įgeidžių, šis grasina išsikraustyti. Sykį nykštukas įlenda į Anos bendramokslio Hermano galvą ir priverda košės: berniukas įsimyli Aną, o mergaitė, savo ruožtu, nepuoselėja tokių pačių jausmų. Ji myli Pėterį – kitą berniuką, besimokantį toje pačioje klasėje. Dėl šių jausmų mergaitė susipyksta su savo nykštuku, o galiausiai ir su pačiu Pėteriu, iki kol sužino, jog ir jo galvoje gyvena nykštukas. Knyga iliustruota žymios vokiečių dailininkės Juttos Bauer piešiniais.

Knygos autorei 1984 m. įteiktas Hanso Kristiano Anderseno medalis – prestižinis vaikų literatūros apdovanojimas.

Lietuvoje knyga išleista 2012 m. Leidykla – „Nieko rimto", vertėja – Rūta Jonynaitė.

Nuorodos
--------

* Reklaminis leidyklos filmukas
* Nykštukai galvoje ir vaikų išminties perlai – naujoje Ch. Nöstlinger knygoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vienas sėkmingiausių A grupės automobilių Lancia Delta Integrale
**A grupė** (angl. *Group A*) – 1982 m. FIA pristatytas taisyklių rinkinys, nustatantis automobilių lenktynėse ir ypač ralyje automobilių gamintojams naudoti tam tikros galios, svorio ir technologijos automobilius. Priešingai, trumpai gyvavusioje B grupėje, gamintojai galėjo stipriai modifikuoti savo modelius ir tas laikas iki 1986 m. buvo vadinama auksine ralio era.

Oficialiai A grupė buvo sustabdyta 1988 m. o iki 1994 m. dar buvo naudojama vietiniuose čempionatuose.

Norėdama dalyvauti čempionate, A grupės gamintojai turėjo gaminti mažiausiai 2500 lenktyninio modelio automobilių per metus, o įprastų modelių – mažiausiai 25 000 (pvz. Subaru gamino 2500 Subaru Impreza WRX ir 25 000 Subaru Impreza). Iki 1991 m. buvo reikalaujama 5000 lenktyninių modelių per metus, neribojant serijinių automobilių kiekio, tačiau FIA leido holomoguoti mažiausiai 500 „Evolution" modelių.

A grupė buvo dalinama į tris klases: 3 klasė – variklių tūris daugiau nei 2,5 l, 2 klasė – nuo 1,6 iki 2,5 l ir 1 klasė – mažesni nei 1,6 l varikliai.

1988 m. FIA išmormavo A grupės čempionatus, tačiau iki 1994 m. vietinėse varžybose ji dar buvo naudojama, kuomet Vokietijos DTM čempionatas pradėjo naudoti 1 klasės 2,5 l automobilius.

Kilimo į kalną varžybų dalyviai vis dar naudoja A klasę, o Australijoje A grupė vadinama istorine, kurioje dalyvauja tik 1985–1993 m. lenktyniavę automobiliai.

Vienu iš žymiausių to meto automobilių buvo Lancia Delta Integrale, kuri ralio pasaulyje dominavo 1987–1992 metais ir šešis kartus iš eilės nugalėjo Pasaulio ralio čempionate. Šis pasiekimas iki šiol nėra pagerintas.
**Pirmasis laiškas korintiečiams** – vienas iš trylikos, manoma, apaštalo Pauliaus parašytų laiškų.

Bažnyčią Korinte buvo įsteigęs Paulius. Jis nuliūdo išgirdęs apie bendruomenės susiskaldymą, nesantaiką ir nedorą elgesį. Korinto krikščionių bendruomenė tautiniu ir socialiniu požiūriu buvo labai mišri.

Turinys
-------

Laiške korintiečiams rašoma apie bendruomenės susiskaldymą, Dievo išmintį, santuoką ir susilaikymą. Kalbama apie tai, ar krikščionys gali valgyti stabams paaukotą mėsą. Taip pat rašoma apie elgesį pagal krikščionišką sąžinę, apie tai, ar moterys bažnyčioje turi prisidengti galvas, Viešpaties vakarienę, dvasines dovanas krikščioniškoje bendruomenėje. 13-ajame knygos skyriuje užrašytas himnas meilei. 14-ajame Laiško skyriuje rašoma apie dvasines dovanas per viešąsias pamaldas. Paskutiniame skyriuje kalbama apie pinigų rinkimą broliams krikščionims, Pauliaus ateities planus. Laišką užbaigia sveikinimai ir nurodymai.

Parašymo laikas
---------------

Paulius buvo Korinte 50–51 metais aštuoniolika mėnesių. Tačiau vėliau jį pasiekė žinios, paskatinusios parašyti šį laišką. Jis galėjo būti parašytas tarp 54 ir 57 metų.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1992. 102–103 psl.

Nuorodos
--------

* Pirmasis laiškas korintiečiams
**Grigorijus Mairanovskis** (*Григо́рий Моисе́евич Майрано́вский*, 1899–1964 m.) – žydų kilmės Sovietų Sąjungos biochemikas ir nuodų atradėjas.

Veikla
------

G. Mairanovskis buvo keleto slaptų laboratorijų vadovas, Biochemijos Bacho institute, Maskvoje (1928–1935 m.). Jis vadovavo „Laboratorijai nr. 1" (1938–1946 m.), kurioje, jo iniciatyva, buvo sukurta slapta nuodų tyrimų programa, kuruojama NKVD. Eksperimentams jis naudojo politinius belaisvius.

Su jais G. Mairanovskis išbandė tokius junginius kaip arsenas (pažeidžia virškinimo sistemą), kalio cianidas (paralyžuojama centrinė nervų sistema ir žmogus miršta), talis, kolchininas, kol galiausiai atrado nuodą „K-2" (karbilamincholinchloridą) – bekvapį ir beskonį nuodą, nepaliekantį pėdsakų aukos organizme.

1951 m. G. Mairanovskis suimtas dėl ryšių su Viktoru Abakumovu, buvo apkaltintas tarnybinių įgaliojimų viršijimu bei neteisėtu stipriai veikiančių medžiagų laikymu, įkalintas Vladimiro kalėjime dešimčiai metų. Atlikęs bausmę, jis ėmė vadovauti biochemijos laboratorijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vadim J. Birstein, *The Perversion Of Knowledge: The True Story of Soviet Science*, Westview Press (2004) ISBN 0-8133-4280-5
2. ↑   Graeme Donald, *The Man Who Shot The Man Who Shot Lincoln*, Osprey Publishing (2010) ISBN 978-0-7627-7428-9
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Lietuva** |
| Moterų boksas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Stambulas | iki 81 kg |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Budva | iki 81 kg |
| Europos iki 22 m. čempionatas |
| **Sidabras** | 2021 Rozetis | iki 75 kg |
| **Bronza** | 2022 Porečas | iki 81 kg |
| Europos jaunių čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Sofija | iki 75 kg |

**Gabrielė Stonkutė** (gimė **Gabrielė Diekonaitė**, 2001 m. balandžio 18 d. Kretinga) – Lietuvos boksininkė, pasaulio čempionė.

Biografija
----------

Treneris – Tomas Balsys.

2019 m. Stonkutė tapo Europos jaunių čempione, o 2021 m. Europos jaunimo iki 22 m. amžiaus vicečempione.

2021 m. Gabrielė išrinkta Lietuvos metų boksininke.

2022 m. pasaulio moterų bokso čempionato ketvirtfinalyje Stonkutė rezultatu 5-0 įveikė Kazachijos atstovę Gulsaya Yerzhan ir pateko į pusfinalį. Su pergale sportininkė taip pat užsitikrino medalį ir tapo pirmąja Lietuvos boksininke moterimi, pelniusia pasaulio čempionatų medalį. Finale Stonkutė rezultatu 5-0 įveikė lenkę Oliwia Toborek ir tapo pasaulio čempione.

2022 m. Europos moterų bokso čempionate Stonkutė iškovojo aukso medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Geriausiais Lietuvos boksininkais išrinkti Europos vicečempionė G.Stonkutė ir E.Skurdelis
2. ↑  Istorinė pergalė – boksininkė Stonkutė užsitikrino pasaulio čempionato medalį
3. ↑  Stonkutei atiteko Europos bokso čempionato auksas
| Nykis |
| --- |
| Nykis ties Miegėnais Nykis ties Miegėnais |
| **Ilgis** | ~12 km |
| **Ištakos** | Balsių miškas |
| **Žiotys** | Liaudė |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Nykis |

**Nykis** – upelis Lietuvoje, Kėdainių rajono šiaurėje, Gudžiūnų seniūnijoje; Liaudės (Nevėžio baseinas) dešinysis intakas. Prasideda Balsių miške, į šiaurės rytus nuo Terespolio. Teka laukais į rytus, įteka į Liaudę 12 km nuo jos žiočių, Paberžėje.

Didesnių intakų neturi, suteka keli grioviai. Upė patvenkta Margininkų tvenkiniu, Miegėnų tvenkiniu (3,5 km nuo žiočių, 6,1 ha) ir Senkonių tvenkiniu. Vandens kokybės klasė (ties Miegėnais) – II. Prie Nykio įsikūrusios gyvenvietės: Vikaičiai, Margininkai, Graužiai, Miegėnai, Paberžė. Prie upės yra Nykio vinkšna.

Nykio žemupys Paberžėje
Vandenvardis sietinas su žodžiu *nykti* („mažėti, gaišti, silpti"), taip pat lyginamas su latv. *nica* („vieta pasroviui"), sen. sl. *ниць* („sukniubęs"), skr. नीच = IAST: *nīca* („žemas, trumpas") bei skr. निवत् = IAST: *nivat* („žemuma, slėnis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Upių klasifikatorius
2. ↑  [neveikianti nuoroda]
3. ↑  [neveikianti nuoroda]
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Pirminis sergamumas** (kartais - tiesiog sergamumas, incidentumas, angl. *incidence*) yra naujų ligos atvejų **rizika** ar faktinis ligos plitimas populiacijoje per apibrėžtą laikotarpį. Nors kartais jis išreiškiamas tiesiog kaip naujų atvejų skaičius per tam tikrą laikotarpį, rekomenduojama jį nurodyti kaip proporciją ar santykį su vardikliu. Pvz. pirminis sergamumas piktybiniais navikais Lietuvoje 1998 metais buvo 378,5/100000 gyventojų, o 2004 m. - 464,1/100000 (Nacionalinės sveikatos tarybos metinis pranešimas 2005, p. 17 Archyvuota kopija 2006-11-26 iš Wayback Machine projekto.).

Pirminio sergamumo nederėtų painioti su antriniu sergamumu. Pvz. įsivaizduokime kokią nors ligą, kurios gydymas trunka ilgai. Ji buvo plačiai išplitusi 2002 metais, tačiau 2003 metais jos plitimas sustabdytas. 2002 metais tiek pirminis sergamumas šia liga, tiek antrinis bus dideli. Tačiau 2003 metais pirminis sergamumas bus mažas, o antrinis sergamumas pirminis sergamumas išliks didelis, nes ligoniai sveiksta labai lėtai. Priešingai šiam, pavyzdžiui, trumpos trukmės susirgimams gali būti būdingas didelis pirminis sergamumas ir mažas antrinis sergamumas. Lengva peršalimo liga tas pats žmogus gali persirgti keletą kartą per metus, todėl naujų susirgimo atvejų skaičius populiacijoje kartais netgi gali viršyti populiacijos dydį, o antrinis sergamumas bus mažas. Tačiau antrinis sergamumas gali būti mažas ir tada, kai ligoms būdingas didelis mirtingumas.

Tyrinėjant ligos etiologiją geriau analizuoti pirminį sergamumą, o ne antrinį, nes antrinis sergamumas labiau susijęs su ligos trukme, o ne rizika susirgti atitinkama liga.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kumuliacinis sergamumas, angl. *cumulative incidence*
* Antrinis sergamumas, angl. *prevalence*
* Veiksnio nulemta rizika, angl. *attributable risk*
**Nykstančios kalbos** – kalbos, turinčios tiek mažai vartotojų, kad gali nustoti būti vartojamos. Pavyzdžiui, per XIX ir XX a. dėl JAV valdžios vykdomos politikos išnyko daugelis indėnų kalbų. Kai nebelieka žmonių, kuriems ta kalba yra gimtoji, kalba vadinama mirusia (išnykusia).

Nykimo požymiai
---------------

Nėra aiškios ribos, kurią peržengus kalba būtų pradedama laikyti nykstančia. Naudojami 3 pagrindiniai kriterijai:

* žmonių, kuriems ta kalba yra gimtoji, skaičius;
* žmonių, kuriems ta kalba yra gimtoji, amžiaus vidurkis;
* vaikų, išmokstančių tą kalbą, procentas.

Kalbančiųjų skaičius yra ne toks svarbus kriterijus, nei jų amžiaus vidurkis. Pavyzdžiui, bretonų kalba šneka apie 500 000 žmonių, vyresnių nei 50 metų, tačiau tik 2000 žmonių, jaunesnių nei 25 metai – taigi, tikėtina, kad ši kalba išnyks per artimiausią šimtmetį. Kita vertus, ladinų kalba (vartojama šiaurės Italijoje) šneka tik 30000 žmonių, tačiau beveik visi vaikai išmoksta gimtąją kalbą – taigi ji nelaikoma nykstančia.

Nykimo priežastys
-----------------

Kalbų nykimas ir naujų atsiradimas – natūralus procesas, nuolat vykstantis per visą žmonijos istoriją. Pavyzdžiui, lotynų kalba išnyko, tačiau jos pagrindu susidarė šiuolaikinės romanų kalbos. Vykstant tautų migracijai, maišantis tautoms ir jų kalboms, taip išnyksta vienos kalbos, o jų vietą užima kitos.

Kita vertus, ypač pastaraisiais šimtmečiais daugelis kalbų išnyko dėl sąmoningai vykdomos kalbų naikinimo politikos. Kalbų naikinimo (lingvicido) mechanizmai:

* vaikų atskyrimas nuo tėvų. Pvz. Australijos aborigenų ir Sibiro tautų vaikų prievartinis paėmimas mokytis į internatus, kuriuose nemokoma tėvų kalbos (Australija ir Rusija).
* prievartinis kitos kalbos diegimas. Pvz. paskelbiant ją vienintele oficialia, per švietimą, per žiniasklaidą.
* visiškas kalbos uždraudimas. Pvz. JAV aneksavus Havajus havajiečių kalba buvo uždrausta šnekėti, panašioje padėtyje buvo atsidūrusi ainu kalba Japonijoje.
* žmonių, kalbančių ta kalba, fizinis išnaikinimas. Pvz. per holokaustą beveik išnyko daugelis žydų vartotų kalbų, tokių kaip jidiš kalba ar krimčiakų kalba.
* tradicinės kultūros sunaikinimas. Pvz. daugelio indėnų kalbų.

Kai kurie kalbų nykimo mechanizmai nėra prievartiniai:

* natūralus tautos mažėjimas ir jos tradicijų nykimas, asimiliacija (pvz. žemutinių sorbų kalba Brandenburge);
* kalbų konkurencija (pvz. anglų kalba mokslo srityje išstumia kitas kalbas).

Nuorodos
--------

* Nykstančių kalbų sąrašas
* Mirusių kalbų sąrašas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gabu*Gabú* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Bisau Gvinėjos vėliava Bisau Gvinėja |
| **Administracinis centras** | Gabu |
| **Sektorių** | 5 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 215 530 |
| **Plotas** | 9 150 km² |
| **Tankumas** (2009) | 24 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | GW-GA |

**Gabu regionas** (port. *Região Gabú*) – regionas Bisau Gvinėjos rytinėje dalyje. Administracinis centras – Gabu.

Geografija
----------

Regionas ribojasi vakaruose su Bafata, pietvakariuose su Tombali, iš pietų ir rytų supa Gvinėja, iš šiaurės – Senegalas. Paviršius – savanomis apaugusi lyguma, rytuose iškylanti į iki 300 m aukštį siekiančias aukštumas. Teka Žebos, Korubalo, Kampasos aukštupiai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Gabu regionas padalintas į 5 sektorius:

* Bojė
* Gabu
* Pišė
* Pirada
* Sonakas

Sektorių žemėlapis

|  |  |
| --- | --- |
|  **Bisau Gvinėjos regionai** |  |
| Bafata | Biombas | Bisau | Bolama | Gabu | Kašeu | Kinara | Ojas | Tombali |
| **Grigorijus Nikitinas** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. lapkričio 21 d.Sestroreckas (Rusija) |
| Mirė | 1986 m. (~81 metai) |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | konstruktorius |
| Sritis | šaunamųjų ginklų konstravimas |
| Organizacijos | CKIB SOO |
|  |
| Alma mater | Leningrado Karinis mechanikos institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|    |

**Grigorijus Nikitinas** (*Григорий Иванович Никитин*; 1905–1986) – tarybinis ginklininkas, šaunamųjų ginklų konstruktorius, kulkosvaidžio NSV kūrėjas.

Biografija
----------

Gimė 1905 m. Sestrorecko mieste, ginklininko šeimoje. Baigė žemietijos mokyklą.

Nuo 1919 m. dirbo Sestrorecko ginklų gamykloje, pradžioje tekintojo mokiniu, vėliau – tekintoju. 1923 m. buvo pasiųstas mokytis į darbininkų fakultetą. 1926 m. įstojo mokytis Leningrado technologijos institute, Mechanikos fakultete. 1930 m. perkeltas į Leningrado Karinį mechanikos institutą (dabar Baltijos valstybinis technikos universitetas), Mašinų gamybos skyrių, kurį baigė 1931 m. 

1931 m. paskirtas dirbti Tulos ginklų gamyklos Projektavimo ir konstravimo biure, kuris vėliau buvo atskirtas nuo gamyklos ir pavadintas CKB-14 (*ЦКБ-14*), o dar po vienos reorganizacijos pavadintas CKIB SOO (*Центральное конструкторско-исследовательское бюро спортивного и охотничьего оружия*). 

1972 m. G. Nikitinas išėjo į pensiją ir konstravimu nebeužsiiminėjo. 

Mirė 1986 m.

Darbai
------

Daugelio šaunamųjų ginklų srities darbų autorius. Žinomiausi jo projektai – 7,62 mm universalusis kulkosvaidis ir stambaus kalibro (12,7 mm) kulkosvaidis NSV (Nikitin-Sokolov-Volkov).

Apdovanojimai
-------------

* Lenino ordinas (1971 m.)
* Garbės ženklo ordinas (1966 m.)
* Medalis „Už šaunų darbą Didžiajame Tėvynės kare 1941-1945 m." (1945 m.)
* Medalis „Už šaunų darbą V.I. Lenino gimimo 100 metų paminėti" (1970 m.)
* Darbo veterano medalis
* S. Mosino vardo premija (1965 m.)

Nuorodos
--------

* КБП. Руководство и знаменитые оружейники.
* Григорий Иванович Никитин

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSovietų ir Rusijos šaunamųjų ginklų konstruktoriai |
| --- |
|  |
| 
Afanasjevas • Berezinas • Degtiariovas • Dragunovas • Fiodorovas • Glagolevas • Goriunovas • Griazevas • Jakuševas • Jaryginas • V. Kalašnikovas • M. Kalašnikovas • Komarickis • Korobovas • Korovinas • Makarovas • Margolinas • Mosinas • Nikitinas • Nikonovas • Silinas • V. Simonovas • S. Simonovas • Smirnskis • Stečkinas • Sudajevas • Šipunovas • Špaginas • Špitalnas • Telešas • Tokarevas • Vladimirovas • Volkovas |

 |
**Nykstančių laukinės faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvencija**, dar žinoma nuo angliško sutrumpinimo kilusiu **CITES** (angl. ***C**onvention on **I**nternational **T**rade in **E**ndangered **S**pecies of Wild Fauna and Flora*) arba **Vašingtono konvencijos** vardu – tarptautinė sutartis, kuria siekiama kontroliuoti prekybą laukiniais augalais ir gyvūnais. Ji buvo priimta 1973 m. kovo 3 d. Vašingtone, o įsigaliojo 1975 m. liepos 1 d. Sutartį yra ratifikavę 175 šalys.

Veikla
------

Konvencija veikia suskirstydama augalų ir gyvūnų rūšis į tris apsaugos stiprumo kategorijas, nuo kurių priklauso prekybos jomis ribojimo stiprumas. Kiekviena valstybė narė privalo turėti savą instituciją, kuri prižiūrėtų šalies importo, eksporto srautus ir užtikrintų, kad juose nėra CITES sąraše esančių rūšių. Išskirtiniais atvejais rūšių gabenimas iš vienos šalies į kitą gali būti leidžiamas gavus licenziją.

Institucijos
------------

Konvenciją sudaro Nuolatinis komitetas, sekretoriatas, Gyvūnų ir Augalų komitetai, bei reguliari, kas trejus metus vykstanti šalių narių konferencija.

Saugomos rūšys
--------------

CITES sąraše šiuo metu yra apie 5000 augalų ir 28 000 gyvūnų rūšių. Jos skelbiamos pirmuose trijuose sutarties prieduose ir pagal tai suskirstytos į Pirmojo priedo, Antrojo priedo ir Trečiojo priedo rūšis. Pirmajam priedui priklauso beveik 900 labiausiai saugomų, netoli išnykimo ribos esančių rūšių. Priklausymas Antrajam priedui taip pat užtikrina stiprią apsaugą, jame įrašyta apie 33 000 rūšių. Trečiojo priedo rūšys apsaugotos mažiausiai, prekyba jomis leidžiama turint atitinkamus sertifikatus.

Nuorodos
--------

* Oficialus konvencijos puslapis
* Konvencijos tekstas: lietuvių k. anglų k.

Išnašos
-------

1. ↑  How CITES works, cites.org
2. ↑  The structure of CITES Archyvuota kopija 2010-06-12 iš Wayback Machine projekto. cites.org
3. ↑  The CITES species, cites.org