recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Tomas Josas** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. kovo 7 d. (83 metai)Klabuose, Šilalės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Stasė Vida |
| Vaikai | Tomas, Aidas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1993 m. Tėvynės sąjunga
* 2007 m. Lietuvos liberalų sąjūdis
* 2010 m. Krikščionių partija
* Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga

 |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Kauno politechnikos institutas |

**Tomas Josas** (g. 1940 m. kovo 7 d. Klabuose, Šilalės raj.) – Lietuvos ir Panevėžio miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1941 m. birželio 24 d. tėvą sušaudė besitraukiantys NKVD daliniai. 1947 m. pradėjo mokytis Tauragės rajono Batakių vidurinėje mokykloje. 1951–1954 m. su mama buvo ištremti į Rusiją, į Tolimuosius Rytus. 1960 m. baigė Batakių vidurinę mokyklą. 1960–1965 m. studijavo Kauno politechnikos institute, įgijo geležinkelių statybos inžinieriaus išsilavinimą.

1965–1970 m. Pabaltijo geležinkelio kelių ruožo meistras, aikštelės viršininkas, vyriausias inžinierius. 1970 m. Panevėžio geležinkelio kelių ruožo vyriausias inžinierius. 1973–1991 m. Panevėžio statybos tresto 3-oje mechanizacijos valdybos aikštelės viršininkas, valdybos viršininko pavaduotojas.

1991–1995 m. Panevėžio miesto tarybos pirmininkas. 1993 m. lapkričio 1 d. išėjo į pensiją. 1995–1996 m. Panevėžio miesto savivaldybės meras. 1997–2000 m. Panevėžio apskrities viršininkas. 2001–2003 m. UAB „Panevėžio spaustuvė" generalinis direktorius. 2005 m. UAB „Infotecha plius" konsultantas.

1990–1995 m. Panevėžio miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. ir 2007–2019 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

Buvo Panevėžio „Lions" klubo prezidentas, Lietuvai pagražinti draugijos Panevėžio skyriaus pirmininkas. Žmona – Stasė Vida, sūnūs Tomas ir Aidas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| ***Vensanas, Fransua, Polis… ir kiti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Vincent, François, Paul et les autres |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Claude Sautet |
| Vaidina | Yves Montand  Michel Piccoli  Serge Reggiani  Gérard DepardieuStéphane AudranAntonella LualdiUmberto Orsini |
| Metai | 1974 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Vensanas, Fransua, Polis… ir kiti** (pranc. *Vincent, François, Paul et les autres*) – 1974 m. sukurta drama apie grupę draugų, išgyvenančių vidutinio amžiaus krizę.

Vienas žinomiausių JAV kino kritikų Roger Ebert juostą įvertino 4 žvaigždutėmis (maksimaliai pagal savo paties sukurtą vertinimo sistemą).

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Yves Montand – Vensanas
* Michel Piccoli – Fransua
* Serge Reggiani – Polis
* Stephane Audran – Katerina
* Marie Dubois – Liusi
* Umberto Orsini – Žakas
* Antonella Lualdi – Džiulija

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Ketvertas draugų, susitinkančių kiekvieną savaitę, išgyvena vidutinio amžiaus krizę ir bando vienas kitam padėti. Mechanikos dirbtuvių savininkas Vensanas nebesugeba padengti skolų ir priverstas bankrutuoti. Jį palieka ir meilužė, o atskirai gyvenanti žmona reikalauja skyrybų. Fransua, atidaręs nuosavą kliniką, ilgainiui supranta,k kad jam sekasi toli gražu ne taip gerai, kaip buvo tikėtasi, be to, jo žmona seniai jai neištikima. Rašytojas Polis taip pat toli gražu nebe sėkmės viršūnėje ir jo knygos nebeleidžiamos. Boksininkas Žanas – jauniausias iš visų ir Vensanas globoją jį kaip sūnų. Žano mergina laukiasi ir jis nusprendžia priimti finansiškai patrauklų pasiūlymą boksuotis su gerokai stipresniu varžovu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Roger Ebert (October 25, 1976). „Vincent, Francois, Paul and the Others movie review (1976)".
Ludovico Scarfiotti| Karjera Formulėje 1 |
| --- |
| Tautybė | Italija italas |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 12 (10 startų) |
| Čempionas | - |
| Pergalių | 1 |
| Podiumai | 1 |
| Pole pozicijos | - |
| Greičiausių ratų | 1 |
| Pirmas GP | Olandijos GP (1963 m.) |
| Pirmoji pergalė | 1966 m. Italijos GP |
| Paskutinė pergalė | 1966 m. Italijos GP |
| Paskutinis GP | Monako GP (1968 m.) |

Ludovico Scarfiotti 1964 m.
**Ludovico Scarfiotti** (1933 m. spalio 18 d. – 1968 m. birželio 8 d.) – buvęs automobilių sporto lenktynininkas iš Italijos.

Prieš patekdamas į Formulę 1 1963 m. jis nugalėjo 24 val. Le Mano lenktynėse su Ferrari komanda. Vėliau jis dalyvavo 12 Formulės 1 etapų ir sugebėjo nugalėti vieneriose lenktynėse Italijoje Monzos trasoje. 1962 ir 1965 m. jis buvo paskelbtas geriausiu Italijos metų sportininku.

Scarfiotti gimė 1933 m. spalio 18 d. Turine ir nuo pat mažens buvo įtrauktas į automobilių sportą. Jo tėtis buvo vienas iš penkių asmenų, įsteigusių FIAT kompaniją.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Antanas Simanas Rėklaitis** |
| --- |
|  |
| Antanas Rėklaitis su Lietuvos kariuomenės uniforma ir valstybiniais apdovanojimais |
| Gimė | 1897 m. gruodžio 24 d.Daugirdėliai prie Alytaus |
| Mirė | 1977 m. balandžio 30 d. (79 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas. |

**Antanas Simanas Rėklaitis** (1897 m. gruodžio 24 d. Daugirdėliai prie Alytaus – 1977 m. balandžio 30 d. Čikaga, JAV) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

Biografija
----------

1918 m. kovo 18 d. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Nuo 1919 m. sausio 1 d. mokytojavo Varnagirių pradžios mokykloje, 1919 m. gegužės 1 d. – 1919 m. birželio 20 d. Daugų dviklasės mokyklos vedėjas. 1919 m. gruodžio 16 d. baigė Kauno karo mokyklą. 1921 m. su 1-ojo pasienio pulko kuopa dalyvavo kovose su lenkais Kalvarijos – Lazdijų bare. 1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime.

1924 m. rugpjūčio 15 d. baigė Aukštuosius Vytauto Didžiojo karininkų kursus Kaune ir 1933 m. rugpjūčio 1 d. Generalinio štabo akademiją Prahoje, įgijo Generalinio štabo karininko teises. Karo mokyklos ir Vytauto Didžiojo Generalinio štabo karininkų kursų dėstytojas, dėstė kavalerijos taktiką. 1934 m. vasario 15 d. – 1940 m. liepos 25 d. 3-ojo dragūnų Geležinio Vilko kavalerijos pulko vadas.

1941–1942 m. policijos batalionų štabo viršininkas.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. išvyko į JAV.

Vokietijoje Lietuvos laisvės kovų dalyvių sąjungos, JAV – Lietuvių veteranų sąjungos Ramovės vienas iš iniciatorių ir organizatorių. Lietuvoje bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų žinynas", „Karys", Lietuviškoji enciklopedija. Parašė kavalerijos taktikos statutą.
EPSO-G|  |
| Forma | UAB |
| Pramonė | Lietuvos energetika |
| Pirmtakas (-ai) | Energijos perdavimo sistemų operatorių grupė |
| Įkurta | 2012 m. liepos 25 d. |
| Centrinė būstinė | Laisvės pr. 10,04215 Vilnius |
| Svarbiausi darbuotojai | CEO Mindaugas Keizeris |
| Pajamos | 590 mln. € (2022) |
| Pelnas | –11,3 mln. € (2022) |
| Darbuotojų | 1271 (2022) |
| Holdingas | Energetikos ministerija |
| Padaliniai | Amber Grid, Baltpool, Energy cells, Litgrid, Tetas |
| Tinklalapis | EPSOG.lt |

**EPSO-G** – valstybinė energijos perdavimo ir mainų įmonių grupė.

Užtikrina energijos perdavimą bei galimybes laisvai ja keistis.

Veikla
------

Įmonių grupės tikslas – užtikrinti nepertraukiamą, stabilų elektros energijos perdavimą aukštos įtampos tinklais ir gamtinių dujų transportavimą aukšto slėgio vamzdynais bei efektyvų šių perdavimo sistemų valdymą, priežiūrą ir plėtrą.

Grupės bendrovės taip pat valdo ir plėtoja biokuro, gamtinių dujų bei medienos prekybos platformas, skirtas užtikrinti sąlygas skaidriai konkurencijai energijos išteklių ir apvaliosios medienos rinkoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| **Tragelaphus angasii** |
| --- |
| Nijala (Tragelaphus angasii)Nijala (*Tragelaphus angasii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Jaučiai  *( Bovinae)* |
| Gentis: | Sraigtaragės antilopės  *( Tragelaphus)* |
| Rūšis: | Nijala  *( Tragelaphus angasii)* |

 |
| Binomas |
| ***Tragelaphus angasii***Gray, 1849 |

**Nijala** (*Tragelaphus angasii*) – dykaraginių šeimos jaučių (*Bovinae*) pošeimio vidutinio dydžio antilopė.

Kūno aukštis 110–130 cm, masė 110–140 kg. Patinai pilkai rudi, patelės šviesiai rudos. Ant šonų baltos skersinės juostos. Tarp akių V raidės formos balta dėmė, 2-3 baltos dėmės ant skruostų ir viena pakaklėje. Patinai turi ilgus ir tankius plaukus ant kaklo, krūtinės, pilvo ir šlaunų. Ilgesnių plaukų juosta tęsiasi nuo viršugalvio iki uodegos, ant kaklo plaukai tamsūs, ant nugaros – balti. Patinai turi ragus, patelės – ne. Ragai būna apie 71 cm ilgio, susisukę spirale, tamsiai rudi arba juodi su šviesesnėmis viršūnėmis.

Paplitusi Pietryčių Afrikoje – Zimbabvėje, Malavyje, Mozambike, Pietų Afrikos Respublikoje. Nijalos gyvena prie vandens telkinių lygumose ir kalvotose vietovėse su krūmynais ir retais miškais. Laikosi būreliais, kuriuos sudaro patelė su jaunikliais ir patinas. Neretai patinai gyvena ir vieni. Minta medžių ir krūmų lapais, ūgliais, žoliniais augalais. Poruotis gali bet kuriuo metų laiku, nėštumas trunka apie 7 mėnesius. Gimsta 1 jauniklis. Gyvena iki 16 metų.

Nijalos patelė

Šaltiniai
---------

* Baleišis, R. Pasaulio kanopiniai žvėrys. Vilnius: Vilniaus Ekologijos institutas, 2009. 70 psl. ISBN 9986-443-36-9.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nijala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Seto leelo, setų polifoninio dainavimo tradicija |
| --- |
| Nematerialusis pasaulio paveldas |
| 

---

 |
| Muzikinė grupė Siidisõsarõ atlieka seto leelo 2012 m.

---

 |
| **Vieta** | Estijos vėliava Estija |
| **Regionas**\*\* | ENA |
| **Įrašas** | 2009 |
| **Nuorodos** |
|  | Nuoroda |
|
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Seto leelo** - tradicinis grupės dainavimo būdas paplitęs tarp setų tautelės, gyvenančios pietryčių Estijoje ir gretimose teritorijose Rusijoje.

2009 m. ši tradicija Estijoje buvo įrašyta į pasaulio nematerialiosios kultūros paveldo sąrašą.

Bruožai
-------

*Leelo* dainavimas yra svarbi setų tautelės kultūrinės tapatybės dalis. Jis tradiciškai lydėdavo visus svarbiausius žmogaus gyvenimo įvykius (vestuvės, laidotuvės, kūdikio gimimas), o taip pat ir metų ciklo šventes, būdavo dainuojamos dirbant įvairius darbus. Šiuo metu jos daugiausia atliekamos pasirodymų metu.

Didžiąja dalimi *leelo* atlieka moterys apsirengusios tradiciniais rūbais. Vyrai gali dainuoti šias dainas, tačiau beveik visada dainavimas vyksta atskirai nuo moterų, egzistuoja kitas repertuaras. Polifoniniame dainavime naudojami du balsai: *torrõ* (žemesnis) ir *killõ* (aukštesnis). Svarbus vaidmuo atitenka pagrindinei dainininkei, kuriai pritaria choras. Daininkė tarsi veda dainą, dainuodama solo, o choras tam tikrais intervalais įsijungia ir pakartoja eilutę.

Nors egzistuoja tam tikras tradicinis repertuaras, perduodamas iš lūpų į lūpas, dainos yra kuriamos vis naujai, vadovaujant pagrindinei dainininkei. Dainų kūrimas vyksta laikantis esminių taisyklių. Dažniausiai laikomasi 8 skiemenų metro, išryškinant kas antrą skiemenį. Kartais pasitelkiama aliteracija (žodžiai prasidedantys tuo pačiu skiemeniu), paralelizmas (eilutės pakartojimas kitais žodžiais).

Kūrybinis procesas ir gebėjimas kurti naujas dainas yra ypač svarbus vertinant dainininkes. Pačios kūrybingiausios varžosi per tradicinę setų šventę Setų karalystės dieną (est. *Setu kuningriigi päevad*) ir vainikuojamos "Dainų motinomis".

Išnašos
-------

1. ↑  Seto Leelo, Seto polyphonic singing tradition

Nuorodos
--------

Seto leelo internetinė svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Estijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Talino senamiestis (1997) · Struvės geodezinis lankas (2005, kartu su kitomis devyniomis valstybėmis) |  |
|  |
|  Nematerialusis | 
Baltijos šalių dainų ir šokių šventės (Estija) (2003/2008, kartu su Latvija ir Lietuva) · Kihnu kultūrinė erdvė (2003) · Setu leelo: setų dainavimo tradicijos (2009) · Verumos dūminės pirties tradicijos (2014) · *Išplėstinių luotų gamyba ir naudojimas Somos regione* (2021) |

 |
**Acta Baltico-Slavica** (liet. *Baltistikos ir slavistikos darbai*) – Balstogės mokslo draugijos tęstinis leidinys, 1964–1970 m. ėjęs Balstogėje, nuo 1971 m. Lenkijos mokslų akademijos Slavistikos instituto leidinys, einantis Varšuvoje, *ul. Bartoszewicza 1b/17*.

Leidinys
--------

Leidinyje rašoma apie baltų ir slavų politinius, socialinius bei kultūros santykius, archeologijos, etnologijos, istorijos, kalbotyros problemas. Bendradarbiauja Lenkijos, Lietuvos ir kitų šalių mokslininkai. Iki 2009 m. išėjo 32 t. Straipsniai spausdinami lenkų, rusų, anglų kalbomis.

Bendradarbiai: Marija Biolik, Hubertas Gurnovičius, Janas Jaskanis, Genovaitė Kačiuškienė, Pranas Kulikauskas, Jūratė Laučiūtė, Janina Macukonienė, Vytautas Mažiulis, Rimutė Rimantienė, Nijolė Tuomienė ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Ježis Antonievičius – 1964–1970 m.
* Tadeušas Ciešlakas – 1971–1975 m.
* Janas Safarevičius – 1976–1992 m.
* Iryda Grek-Pabisova – nuo 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Acta Baltico-Slavica*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 66 psl.

Nuorodos
--------

* Instytut Slawistyki Polskiej Akademii Nauk
* Acta Baltico-Slavica[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Capra falconeri** |
| --- |
| Marchuras (Capra falconeri)Marchuras (*Capra falconeri*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Ožkos  *( Caprinae)* |
| Gentis: | Kalniniai ožiai  *( Capra)* |
| Rūšis: | Sraigtaragis ožys  *( Capra falconeri)* |

 |
| Binomas |
| ***Capra falconeri***Wagner, 1839 |

**Sraigtaragiai ožiai** arba **marchurai** (*Capra falconeri*) – kalniniai ožiai (*Capra*), priklausantys ožkų (*Caprinae*) pošeimiui. Ši rūšis pirmąkart aprašyta 1839 m. Sraigtaragiai nyksta, gyvena sunkiai prieinamose kalnų srityse, labai atsargūs, vengia žmonių. Dėl šių priežasčių jie nedaug ištyrinėti.

Išvaizda
--------

Šie gyvūnai beveik nesiskiria nuo savo protėvių. Ilgis – maždaug 1,6 m. Ūgis ties pečiais 65-115 cm; tai aukščiausi ožiai *Capra* gentyje. Vidutinis svoris – 86 kg (patinų) ir 41 kg (patelių). Už sraigtaragius ožius stambesni tik sibiriniai ožiai. Patinų ragai plokšti, susukti spiralėmis. Tarpuragė siaura, ragų viršūnės tolokai viena nuo kitos. Dėl savotiškos formos kanopų gali įsikabaroti į ąžuolą ir net 8 m aukštyje ėsti lapus ir jauną žievę.

Porūšiai
--------

Sraigtaragių ožių rūšis skirstoma į 6 porūšius. Šie gana panašūs, skiriasi tik ragų storiu ir sraigtiškumu. Visi jie gyvena panašiose vietovėse – miškinguose kalnų rajonuose su stačiais, uolėtais šlaitais.

* **Bucharos sraigtaragis** (*Capra falconeri heptperi*). Jų yra kai kuriose pietvakarių Azijos vietose.
* **Kašmyro marchuras** (*Capra falconeri cashmirensis*). Jų šiek tiek yra Afganistane, Pakistane, Indijoje.
* (*Capra Falconeri falconeri*). Gyvena Kašmyre.
* **Kabulo marchuras** (*Capra falconeri megaceros*). Šiek tiek liko Afganistane, Pakistane.
* **Tiesiaragis marchuras** (*Capra falconeri jerdoni*). Jų yra Pakistane.
* **Čiltano marchuras** (*Capra falconeri chiltanensis*). Jų yra Pakistane.

Nykimas
-------

Viena iš nykimo priežasčių – nesugebėjimas atlaikyti konkurencijos su tose vietovėse ganomomis naminėmis ožkomis ir gyvuliais. Sraigtaragių patelės atsiveda po 1-2 jauniklius, o brandaus amžiaus sulaukia ne visi. Retkarčiais pakenkia vilkai ir grifai, bet jų žala nedidelė. Šiuos gyvūnus dažnai nusižiūri brakonieriai. Kita vertus, marchurai lengvai pakelia nelaisvę, sudarius jiems tinkamas sąlygas, noriai dauginasi.
| **Ksaveras Druckis-Liubeckis** |
| --- |
|  |
| Druckiai |
| Druckas (herbas) |
| Druckas (herbas) |
|  |
| Gimė | 1778 m. gruodžio 28 d.Pohostas prie Pinsko, Bresto vaivadija, Abiejų Tautų Respublika |
| Mirė | 1846 m. gegužės 23 d. (67 metai)Sankt Peterburgas, Rusijos imperija |
| Tėvas | Pranciškus Druckis-Liubeckis |
| Motina | Genovaitė Olizar |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija Scipio del Kampo |
| Vaikai | Juzefas Gabrielis Gustavas  Augusta Siemenska  Julija Puslovska  Genovaitė Paulina Emilija Puslovska  Aleksandras Medardas Pranciškus  Severina Achilė Zaleska  Jadvyga Bychoviec |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Order Orła BiałegoOrder Orła Białego Order Świętego StanisławaOrder Świętego Stanisława Order Świętego WłodzimierzaOrder Świętego Włodzimierza |
|  |
|  **Vikiteka** | Ksaveras Druckis-Liubeckis |

Ksavero Druckio-Liubeckio antspaudas
**Pranciškus Ksaveras Druckis-Liubeckis** (lenk. *Franciszek Ksawery Drucki-Lubecki*, 1778 m. gruodžio 28 d. Pohostas prie Pinsko – 1846 m. gegužės 23 d. Sankt Peterburgas) – lenkų politikas, finansininkas.

Biografija
----------

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kunigaikščių Druckių giminės. Tėvas Pranciškus Druckis-Liubeckis, motina Genovaitė Olizar. Žmona Marija Scipio del Kampo, vaikai:

* Juzefas Gabrielis Gustavas (*Józef Gabriel Gustaw*) g. 1817 m.
* Augusta Siemenska (*Augusta Siemieńska*) g. 1820 m.
* Julija Puslovska (*Julia Pusłowska*) g. 1820 m.
* Genovaitė Paulina Emilija Puslovska (*Genowefa Paulina Emilia Pusłowska*) g. 1821 m.
* Aleksandras Medardas Pranciškus (*Aleksander Medard Franciszek*) g. 1827 m.
* Severina Achilė Zaleska (*Seweryna Achilles Zaleska*) g. 1830 m.
* Jadvyga Bychoviec (*Jadwiga Bychowiec*).

Baigė Sankt Peterburgo kadetų korpusą. 1794–1800 m. Rusijos imperijos kariuomenės karininkas, dalyvavo kovose su Prancūzija. Kontūzytas demobilizavosi, apsigyveno Šerlone, 1814 m. birželio 20 d. vedęs keturiolikmetę pusseserę Mariją persikėlė į Ščiučiną.

1812 m. Gardino gubernijos maršalka. 1813–1815 m. Varšuvos kunigaikštystės Laikinosios aukščiausiosios tarybos, 1815 m. Lenkijos karalystės Laikinosios vyriausybės narys, 1821–1830 m. iždo ministras. Išieškojęs mokesčių skolas, išplėtęs valstybinį monopolį labai padidino iždo pajamas. Rūpinosi pramonės, ypač kasybos ir metalurgijos, užsienio prekybos plėtra. Jo įsteigta šachta prie Bendzino davė vardą miesto rajonui Ksavera.

1825 m. Lenkijos Žemės kredito bendrijos, 1828 m. įkūrė Lenkijos banką. Prorusiškos orientacijos, 1830–1831 m. sukilimo priešininkas. Nuo 1832 m. Rusijos imperijos Valstybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ksaveras Druckis-Liubeckis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 154 psl.
| **FN Five-seveN** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | Savitaisis pistoletas |
| **Variantai** | Five-seveN,
Five-seveN Tactical,
Five-seveN IOM,
Five-seveN USG,
Five-seveN Mk2
Five-seveN Mk3 MRD |
| **Šalis** |  Belgija |
| **Sukurtas** | FN Herstal (1996) |
| **Gamintas** | 1996 — |
| **Šovinys, mm** | 5,7x28 mm |
| **Svoris, kg** | 0,617 (USG) 0,590 (IOM) |
| **Ilgis, mm** | 208 |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 137 (USG) 145 (IOM) |
| **Pradinis greitis, m/s** | 650 |
| **Taikymo tolis, m** | 50 |
| **Dėtuvė** | 10 / 20 |

**FN Five-seveN** – belgiškas spec. paskirties pistoletas.

Istorija
--------

1996 m. pirmąsyk pristatytas viešai.

Pavadinimas (5-7) nurodo kalibrą. Pistoletas kurtas naujam 5,7x28 mm šoviniui, kaip papildantis 1990 m. FN Herstal sukurtą ginklą P90, irgi naudojantį šį šaudmenį.

Plačiai pagarsėjo pasirodęs populiariame žaidime Counter-Strike.

2022 m. vasarą išleistas kardinaliai atnaujintas variantas *Five-seveN Mk3 MRD*

Paskirtis
---------

Tričio taikiklis (šviesoje ir tamsoje)
Paprastai kariuomenės pistoletai naudoja 9x19 mm, .45 ACP ir pan. nešarvuotiems taikiniams skirtus šovinius. Jų kulkas sulaiko lengvos šarvinė liemenės, plačiai naudojamos kariuomenių ir neretai nusikaltėlių.

Tuo tarpu 5,7x28 mm FN kulka (karinio šarvamušio SS190 šovinio), pramuša iki 2003 m. naudotas JAV kariuomenės liemenes PASGT iš 300 m, o šalmus PASGT – iš 240 m.

Kiti, konkurentų šoviniai naudoja sunkesnes, lėtesnes kulkas.

Savybės
-------

### Privalumai

* Menka atatranka;
* Talpi dėtuvė;
* Taiklus;
* Lengvas.

### Trūkumai

* Brangus (>800€);
* Brangūs (>0,55€/vnt.), reti (Lietuvoje neparduodami) šaudmenys;
* Plati rankena (nepatogi smulkesnėms rankoms);
* Triukšmingas;
* Didžiulė liepsna.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: FN Five-seveN** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
| **Šachnelis Abraomas Meras** |
| --- |
|  |
| Š. Meras apie 1929 m. |
| Gimė | 1865 m. spalio 3 d.Panevėžys |
| Mirė | 1930 m. kovo 26 d. (64 metai)Panevėžys |
| Palaidotas (-a) | Panevėžio žydų kapinėse |
|  |
| Pareigos | gydytojas |
|  |
| Išsilavinimas | Maskvos universitetas (1890) |

**Šachnelis Abraomas Meras** (1865 m. spalio 3 d. Panevėžyje – 1930 m. kovo 26 d. ten pat) – gydytojas, medicinos pagalbos organizatorius, Panevėžio žydų visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Š. Meras augo religingoje žydų šeimoje. Vaikystėje jis kartu su broliu ruošėsi tapti dvasininku, iki 14 metų studijavo talmudą. Bendrojo lavinimo dalykų mokėsi savarankiškai. Kadangi Panevėžio gimnazija buvo uždaryta dėl jos moksleivių dalyvavimo 1863 m. sukilimo įvykiuose, išvyko į Kauną, kur įstojo į Kauno gimnazijos 5-tą klasę. Gimnaziją baigė 1885 m. Po to studijavo mediciną Maskvos universiteto medicinos fakultete, kurį baigė 1890 m.

Gydytojo karjerą pradėjo Černigovo gubernijoje (dab. Ukrainoje). Nuo 1891 m. dirbo Lietuvoje. Apie 10 metų praleido Pasvalyje. 1902 m. persikėlė į Panevėžį, vertėsi privačia praktika. 1903–1904 m. dalyvavo rusų-japonų kare. 1904–1914 m. vėl dirbo Panevėžyje. 1914–1918 m. dalyvavo I pasauliniame kare ir vėl grįžo į savo gimtąjį miestą.

Gydytojas sekė medicinos naujienas, vykdavo pasitobulinti į užsienį, gerino savo kabineto aprūpinimą. Jis įsteigė laboratoriją, įsirengė pirmąjį Panevėžyje rentgeno aparatą. Po Pirmojo pasaulinio karo buvo didelis sergamumas, siautė užkrečiamosios ligos. Jo pastangomis 1919 m. pastatyta ir atidaryta nauja Panevėžio žydų ligoninė. Jis apsiėmė dirbti ligoninės vedėju be atlyginimo, bet su sąlyga, kad 50 % sergančiųjų būtų gydomi nemokamai.

1920 m. su kitais įsteigė žydų mokyklą Panevėžyje, buvo pirmuoju jos direktoriumi. 1922 m. jo rūpesčiu mieste įkurtos vaikų ir suaugusiųjų ambulatorijos. Jis vadovavo Panevėžio gydytojų draugijai, Žydų sveikatos apsaugos draugijai „Oze". Prisidėjo mieste įkuriant draugijos kovai su tuberkulioze skyrių, įsteigiant tuberkuliozės dispanserį, Moterų globos komitetą, ligonių kasas. 

1919–1921 m. Š. Meras buvo išrinktas į pirmąją Panevėžio miesto tarybą.

Įvertinimas
-----------

* 1933 m. Panevėžio miesto tarybos sprendimu, gatvė, kurioje Š. Meras gyveno, pavadinta jo vardu.
* 2015 m. atidengta memorialinė lenta ant Panevėžio infekcinės ligoninės (buv. Žydų ligoninės), Ramygalos g. 25.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Tauri gydytojo asmenybė. Šachneliui Abraomui Merui - 150 *aidas.lt*
2. 1 2  Panevėžio šlovė salėja. Šachnelis Abraomas Meras *paneveziokrastas.pavb.lt*
3. ↑  Panevėžio gydytojas Šachnelis Abraomas Meras *lzb.lt*
4. ↑  Š. Mero gatvė Panevėžyje *aina.lt*
5. ↑  Atminimo lenta Šachneliui Abraomui Merui *paneveziokrastas.pavb.lt*
6. ↑  Paminėtas žymaus gydytojo Š. A. Mero 150-metis *aina.lt*
**Lietuvos pakuotojų asociacija** – Lietuvos organizacija, vienijanti pakuočių, pakavimo priemonių ir įrangos gamybos bei platinimo įmones. Įkurta 1994 m. Kaune, turi apie 60 narių (2007 m.). Būstinė Kaune, Karaliaus Mindaugo pr. 21.

Veikla
------

Lietuvos pakuotojų asociacija formuoja produkcijos pakavimo strategiją pagal pasaulines pakavimo šakos tendencijas ir Europos Sąjungos reikalavimus, dalyvauja rengiant įstatymus, susijusius su pakavimu, atstovauja narių interesams ir gina juos šalies ir tarptautinėse institucijose, kaupia teisinę, techninę ir kitą pakavimo srities informaciją, platina informaciją apie pasaulio pakavimo šakos plėtros kryptis ir naujoves, organizuoja pakavimo srities specialistų mokymą, rengia seminarus. Nuo 1995 m. leidžia ketvirtinį laikraštį „Pakuotojo kelrodis", metinį biuletenį „Lietuvos pakuotojų asociacija" lietuvių, anglų, rusų kalbomis. Nuo 1995 m. Pasaulio pakuotojų organizacijos, 2007 m. – Europos Pakavimo Institucijų Konsorciumo (EPIC) narė.

Prezidentai
-----------

* Antanas Vosylius – 1994–2003 m.
* Faustas Keršys – nuo 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lietuvos pakuotojų asociacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 294 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Lietuvos kinematografininkų sąjunga |
|  |
| Įkurta | 1931 m. |
| Tipas | Asociacija |
| Būstinė | Vasario 16-osios g. 8-1A,01107 Vilnius |
| Aptarnaujamas plotas |  Lietuva |
| Pirmininkas | Arūnas Matelis |
| Darbuotojų | 3 |
| Tinklalapis | KinoSajunga.lt |

Buveinė
**Lietuvos kinematografininkų sąjunga** – profesinė kūrybinė organizacija, vienijanti Lietuvos kino meno kūrėjus profesionalus.

Istorija
--------

1931–1935 m. veikė Kaune įsteigta Lietuvos kinematografijos mėgėjų sąjunga (pirmininkas Stepas Uzdonas).

1958–1965 m. atsinaujino Vilniuje, kaip LTSR kinematografijos darbuotojų sąjunga, 1965–1990 m. LTSR kinematografininkų sąjunga (iki 1990 TSRS kinematografininkų sąjungos padalinys).

1990 m. gegužės 29 d. Visuotinis sąjungos narių susirinkimas paskelbė, kad įkuriama visuomeninė organizacija – savarankiška ir nepriklausoma Lietuvos kinematografininkų sąjunga, vienijanti visų sričių kino darbuotojus profesionalus. 1992 m. liepos 2 d. įregistruota kaip profesinė – kūrybinė sąjunga. 2005 m. gegužę Sąjungai suteiktas Meno kūrėjų organizacijos asociacijos juridinis statusas, o 222 Sąjungos nariams suteiktas Meno kūrėjo statusas.

Veikla
------

Skatina ir propaguoja savo narių kūrybą, gina jų teises, organizuoja kūrybinius ir edukacinius renginius, dalyvauja juose. Veikia 10 gildijų – Režisierių, Dokumentininkų, Kino operatorių, Animatorių, Aktorių, Dailininkų, Garso, Kino kritikų ir kt.). Aukščiausia valdymo institucija nuo 1990 m. – kasmet šaukiamas visuotinis narių susirinkimas, tarp susirinkimų – Patikėtinių taryba ir pirmininkas, susirinkimo renkami kas 4 metai.

Nuo 1999 m. kasmet skiria apdovanojimus geriausių filmų kūrėjams.

Turi kino salę, nuo 2004 m. veikia kino klubas. Jame rengiamos filmų premjeros ir aptarimai, susitikimai su kūrybine grupe, lietuvių kino informaciniai vakarai.

### Narystė organizacijose

Nuo 1991 m. Kinematografininkų sąjungų konfederacijos, nuo 1996 m. Europos menininkų tarybos (ECA) ir Europos audiovizualinių menų kūrėjų federacijos (FERA) narė.

Vadovai
-------

1958–1963 m. sąjungai vadovavo organizacinis biuras (pirmininkas Juozas Baltušis), 1963–1990 m. – valdyba.

### Pirmieji sekretoriai

* 1963–1968 m. 1974–1981 m. Jonas Gricius
* 1968–1974 m. Raimondas Vabalas

### Pirmininkai

* 1981–1988 m. Jonas Gricius
* 1988–1991 m. Skirmantas Valiulis
* 1991–2017 m. Gytis Lukšas
* 2017–2025 m. Arūnas Matelis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Rūta Melnikaitė. *Lietuvos kinematografininkų sąjunga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 250 psl.
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* „Facebook" puslapis
| **Kęstutis Povilaitis** |
| --- |
| Gimė | 1968 m. liepos 7 d. (55 metai)Lietuva Garliava |
| Sutuoktinis (-ė) | Rita |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Kęstutis Povilaitis** (g. 1968 m. liepos 7 d. Garliavoje) – Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. 2022 metais buvo nuteistas už korupciją.

Biografija
----------

1993 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius hidrotechnikas.

Kauno rajono savivaldybės administracijos kelių ir transporto skyriaus vedėjas

Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys. 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys, išrinktas, bet atsisakė mandato. 2015–2016 m. Kauno rajono savivaldybės vicemeras.

Garliavos seniūnaitijos seniūnaitis, visuomeninės organizacijos prie Kauno rajono policijos komisariato narys.

2016 m. lapkritį Povilaitį su dar keliais asmenimis sulaikė Specialiųjų tyrimų tarnybos pareigūnai, pareiškę įtarimus politiko kyšininkavimu, piktnaudžiavimu ir papirkimu vykdant viešuosius pirkimus.

2019 metais buvusio vicemero byla buvo atiduota spręsti Kauno apygardos teismui, Povilaitis savo kaltę neigė. Teismo pripažintas kaltu už kyšininkavimą ir naudodajimąsi savo įtaka, kišantis į valstybės tarnautojo veiklą, siekiant priversti atlikti neteisėtus veiksmus savo ir kyšio davėjo naudai. Sprendimas paliktas galioti ir skundus išnagrinėjus Lietuvos apeliaciniam teismui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
| **Adolfas Antanas Balutis** |
| --- |
| Gimė | 1942 m. birželio 19 d. (81 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Teresė |
| Vaikai | Aušrinė |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės Sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Kauno politechnikos institutas |

**Adolfas Antanas Balutis** (g. 1942 m. birželio 19 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Kauno miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1957–1961 m. mokėsi Kauno politechnikume. 1962–1967 m. studijavo Kauno politechnikos institute, pramoninės ir civilinės statybos inžinierius. 1967–1975 m. Miestų statybos projektavimo instituto Kauno filialo vyresnysis inžinierius, grupės vadovas. 1975–1992 m. Žemės ūkio statybos projektavimo instituto grupės vadovas, skyriaus viršininko pavaduotojas.

1992–1996 m. Lietuvos Respublikos didžiųjų miestų sąjungos pirmininkas. 1996–1997 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas. 1997–2000 m. Kauno miesto savivaldybės mero Henriko Tamulio pirmasis pavaduotojas. 2000–2001 m. UAB „Balticum construction" statybos direktorius. 2001–2004 m. AB „YIT Kausta" rinkodaros vadovas, vadybininkas. 2004–2007 m. Kauno miesto savivaldybės mero Arvydo Garbaravičiaus pavaduotojas.

Iki 2008 m. Tėvynės sąjungos narys. 1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir 2007–2008 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2007 m. tarpininkavo Kauno verslininkėms perduodant 100 tūkst. litų grynaisiais Kauno apskrities viršininko pavaduotojui Virginijui Vizbarui. Suimtas STT dėl pagalbos duodant kyšį. Buvo nuteistas kalėti vieniems metams lygtinai.

1992 m. vienas žurnalo „Savivaldybė" iniciatorių ir redakcinės kolegijos narys. Kauno miesto stalo teniso federacijos pirmininkas, AB „Kauno energija" stebėtojų tarybos pirmininkas. JAV Kentukio valstijos Boulingo Gryno miesto garbės pilietis, Džefersono grafystės garbės kapitonas. Už Norvegijos karaliaus Haraldo ir karalienės Sonjos vizito Kaune organizavimą apdovanotas Karališkuoju padėkos ženklu.

Sutuoktinė Teresė, duktė Aušrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  A. A. Balutis prarado iškalbą, 2010-05-05
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-07-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Korupcijos byloje – naujas vingis *kauno.diena.lt* 2012-10-12
4. ↑
| Lilli Carati |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Ileana Caravati |
|  |
| Gimė | 1956 m. rugsėjo 23 d.Varezė, Italija |
| Mirė | 2014 m. spalio 20 d. (58 metai)Besanas, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |
|  |
|  |

**Lili Karati** (it. *Lilli Carati*, tikras vardas *Ileana Caravati*) (1956 – 2014) buvo italų kino aktorė.

Biografija
----------

Karati gimė Lombardijoje esančiame Varezės mieste. Vėliau, persikėlusi į Milaną, ji ėmė dirbti foto modeliu, o 1974 m. dalyvavo grožio konkurse Mis Italija, kuriame užėmė 2 vietą ir pelnė „Mis Elegancija" titulą. Šiame konkurse žiuri nariu buvęs prodiuseris Franco Castaldi vėliau pasiūlė jai vaidmenį filme „Koks tavo ženklas?", po kurio Karati nusprendė tapti aktore. Vienas žymiausių jos vaidmenų – filmas „Kai tau dvidešimt", Italijoje dažnai vadinamas kultiniu.

Dažniausiai ji pasirodydavo komedijose. 1980-ųjų pradžioje, susipažinusi su režisieriumi Joe D'Amato, nusifilmavo keturiuose jo filmuose. Dešimtmečio viduryje dėl priklausomybės nuo kokaino bei heroino, ieškodama būdų užsidirbti, ėmė pozuoti erotiniams žurnalams ir nusifilmavo penkiuose pornografiniuose filmuose.

1981 m. kilo skandalas, kuomet televizijos kanalo RAI pirmojoje programoje Karati pasirodė apsvaigusi nuo narkotikų. 1988 m. gegužę ji buvo suimta už narkotikų laikymą, o areštinėme bandė nusižudyti persipjaudama venas. Vėliau ji dar kartą nesėkmingai žudėsi, iššokdama pro langą. 1993 m. buvo nuteista kalėti 5 mėnesius.

1990-aisiais aktorė įveikė priklausomybę nuo narkotikų ir ėmė darbuotis komunoje, kur pati padėjo kitiems nuo narkotikų priklausomiems žmonėms (apie tai 2008 m. sukurtas dokumentinis filmas).

2011 m. ji ketino grįžti į kiną, tačiau tuo metu jai buvo diagnozuotas smegenų vėžys. Nuo šios ligos ji ir mire 2014 m.

Dalinė filmografija
-------------------

* Koks tavo ženklas? (1975)
* Kai tau dvidešimt (1978)
* Mergelės kūnas (1979)
* Senza buccia (1979)
* Duok penkis (1980)
* Vaiduoklis mano lovoje (1981)
* L‘alcova (1985)
* Malonumas (1985)
* Geismas (1986)
* Noras stebėti (1986)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Turrini, Davide. (2014-10-21). „Lilli Carati morta, dalla moda al porno. E una vita sfigurata dalla droga". Il Fatto Quotidiano. Nuoroda tikrinta 2015-03-07.
2. ↑  „Morta Lilli Carati, icona sexy degli Anni 70". La Stampa. 2014-10-21. Nuoroda tikrinta 2015-03-07.
3. ↑  „Storia di Lilli libera dall’eroina". La Repubblica. 1994-02-25. Nuoroda tikrinta 2015-03-07.
4. ↑  Lilli Carati Biography at IMDb.com
5. ↑  „L’attrice Lilli Carati ha tentato il suicidio in carcere". La Repubblica. 1988-05-12. Nuoroda tikrinta 2015-03-07.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lilli Carati** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
| Belozerskas*Белозерск* |
| --- |
|              |
| *Belozersko soboras* |
|  |
| 

BelozerskasBelozerskas

60°02′0″ š. pl. 37°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.03333°š. pl. 37.78333°r. ilg.﻿ / 60.03333; 37.78333﻿ (Belozerskas)Koordinatės: 60°02′0″ š. pl. 37°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿60.03333°š. pl. 37.78333°r. ilg.﻿ / 60.03333; 37.78333﻿ (Belozerskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Vologdos sritis Vologdos sritis |
| **Rajonas** | Belozersko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 9 616  |
| **Altitudė** | 130 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Belozerskas |

**Belozerskas** (rus. *Белозерск*) – miestas Rusijoje, Vologdos srityje, Belojės ežero pietinėje pakrantėje; rajono centras. Keliai į Čerepovecą, Vologdą, Babajevą, laivų prieplauka (praeina Baltijos–Volgos vandens kelias). Medienos apdirbimo, maisto (aliejaus, žuvies) pramonė, žvejyba. Veikia krašto muziejus.

Belozerskas yra Hanzos sąjungos narys. Yra 1487 m. pastatytas kremlius su Spaso–Viešpaties Persimainymo soboru (1670 m.), 1553 m. Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė, 1787 m. Viešpaties Apsireiškimo cerkvė, 1696 m. medinė Pranašo Elijo cerkvė, 1723 m. Maloningojo Spaso cerkvė, XIX a. statiniai.

Istorija
--------

Belozerskas – vienas seniausių Rusijos miestų. Šaltiniuose minimas nuo 862 m. (Būtųjų laikų pasakojime) kaip ***Beloozeras*** (*Белоозеро*). Tada miestas buvo šiaurinėje ežero pakrantėje, ties dabartiniu Kisnemos kaimu. Šaltinyje rašoma, kad miesto valdovu tapęs Riuriko brolis Sineusas. X a. Belozerskas perkeltas prie Šeksnos ištakų. 1238 m. miestas tapo kunigaikštystės centru, vystyta prekyba, amatai. 1352 m. Belozerskas apleistas dėl maro ir įkurtas 17 km į vakarus, dabartinėje vietoje. 1370 m. tapo Maskvos didžiosios kunigaikštystės valda. 1486 m. tapo apskrities centru, Ivano III nurodymu įkurtas kremlius. Miestas labiausiai klestėjo XV–XVI a.: čia kirtosi svarbūs prekybiniai keliai, statytos cerkvės. Vėliau Belozersko reikšmė sumenko. Miestas buvo svarbus statant Volgos–Baltijos kanalą, suklestėjo medienos pramonė.

* Medinė Pranašo Elijo cerkvė (1978 m.)Medinė Pranašo Elijo cerkvė (1978 m.)
* Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė Dievo Motinos Ėmimo į Dangų cerkvė
* Belozerskas 1909 m.Belozerskas 1909 m.
* Miesto gatvėMiesto gatvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 56
| **Domas Griškevičius** |
| --- |
|  |
| D. Griškevičius 2022 m. |
| Gimė | 1985 m. sausio 16 d. (38 metai)Panevėžys |
| Sutuoktinis (-ė) | Irma |
| Vaikai | Matas, Ignas |
|  |
| Pareigos | Seimo narys |
| Partija | DS „Vardan Lietuvos" |
|  |
| Išsilavinimas | Šiaulių universitetas (2009),Vytauto Didžiojo universitetas (2011) |

**Domas Griškevičius** (g. 1985 m. sausio 16 d. Panevėžyje) – politikas bei visuomenės veikėjas, Seimo narys.

Biografija
----------

2004 m. baigė Panevėžio „Ąžuolo" vidurinę mokyklą. 2009 m. baigė Šiaulių universitetą, kur studijavo filosofijos ir visuomenės mokslus, įgijo edukologijos bakalauro laipsnį. 2011 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė socialinės ir politinės kritikos studijas ir įgijo politikos mokslų magistro laipsnį.

Politinė karjera
----------------

2011-2015 m. buvo Šiaulių miesto savivaldybės Tarybos sekretorius. 2015-2020 m. išrinktas Šiaulių miesto savivaldybės Tarybos nariu. 

2015-2020 m. ėjo Šiaulių miesto savivaldybės mero pavaduotojo pareigas.

2020 m. išrinktas į 2020–2024 m. Seimą vienmandatėje Saulės (Nr. 26) apygardoje II ture, kaip savarankiškai išsikėlęs kandidatas. Buvo Valstybės valdymo ir savivaldybių komiteto narys, Europos reikalų komiteto narys. 

Nuo 2022 m. – Demokratų sąjungos „Vardan Lietuvos" pirmininko pavaduotojas, Šiaulių miesto skyriaus pirmininkas, nuo 2023 m. – Demokratų frakcijos „Vardan Lietuvos" seniūno pavaduotojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2015 m. kovo 1 d. savivaldybių tarybų rinkimai. Domas Griškevičius *.vrk.lt*
2. ↑  2015 m. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimai *vrk.lt*
3. ↑  Visuomeninis rinkimų komitetas „Artūro Visocko sąrašas „Dirbame miestui" *vrk.lt*
4. ↑  Šiaulių meras Artūras Visockas turi pagalbininkus – vicemerus Domą Griškevičių ir Stasį Tumėną *15min.lt*
5. ↑  Šiauliuose A. Visockas sudarė koaliciją su valstiečiais *lrytas.lt*]
6. ↑  Šiauliuose įkurta nauja politinė organizacija *skrastas.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Domas Griškevičius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Domas Griškevičius. Kandidato anketa*vrk.lt*
* Seimo nariai, 2020–2024 m. kadencija. Domas Griškevičius *lrs.lt*
*Kitos reikšmės – Centrinis stadionas.*

| Centrinis stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Gomelis, Baltarusija |
| Atidarytas | 2004 m. |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 14 307 sėdimos vietos |
| Lauko matmenys | 105 m × 68 m |
| Nuomininkai | FK Gomelʹ |

**Centrinis stadionas** (blrs. *Цэнтральны стадыён*) – futbolo stadionas Gomelyje, Baltarusijoje. 

Jame namų rungtynes žaidžia klubas FK Gomelʹ. Stadiono talpa 14,3 tūkst. žiūrovų.

Istorija
--------

Stadionas buvo pastatytas toje pačioje vietoje, kur stovėjo senasis Gomelio stadionas, pastatytas XX a. ketvirtame dešimtmetyje. 1999 m. senasis stadionas nugriautas, o naujasis atidarytas 2004 m.

Vienas rungtynes stadione yra sužaidusi Baltarusijos vyrų futbolo rinktinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2022-04-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Apie stadioną Archyvuota kopija 2019-07-20 iš Wayback Machine projekto. *worldstadiums.com*
* Apie stadioną Archyvuota kopija 2012-05-18 iš Wayback Machine projekto. *pressball.by*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Grifito observatorija, 2006 m. rugpjūtį
**Grifito observatorija** (angl. *Griffith Observatory*) – observatorija, stovinti Los Andžele, Kalifornijoje. Įsikūrusi ant pietinio Holivudo kalvos šlaito esančiame Grifito parke, nuo kurio atsiveria vaizdas į Los Andželo pietryčiuose, Holivudą pietuose bei Ramųjį vandenyną pietvakariuose. Observatorija plačiai lankoma turistų, kadangi joje gausu su kosmosu ir mokslu susijusių eksponatų.

Istorija
--------

Žemę kurioje šiandien stovi observatorija, 1896 m. Los Andželo miestui padovanojo Griffith J. Griffith. Jis taip pat paaukojo lėšas pačios observatorijos, parodų salės, bei planetariumo statyboms, kurios prasidėjo 1933 m. birželio 20 d. Pastatą suprojektavo architektas John C. Austin, pasiremdamas preliminariais Russell W. Porter brėžiniais. Observatorija buvo atidaryta 1935 m. gegužės 14 d. Per pirmąsias penkias darbo dienas ją aplankė 13 000 žmonių.

2002 m. observatorija buvo uždaryta renovacijai, 2006 m. lapkričio 3 d. ji buvo vėl atidaryta.
Pagaminta bistėja
**Bistėja** (ar. بسطيلة‎ *bastiyya*), dar vadinamas **Pastilja** – šventinis Maroko virtuvės patiekalas, gaminamas iš paukštienos ir kvietinės tešlos. Jame dera sūrus ir saldus skoniai.

Receptas
--------

Tradiciškai bistėjai būdavo naudojama balandžių mėsa, tačiau dabar dažniausiai naudojama vištiena, kartais žuvis.

Mėsa yra ilgai troškinama su prieskoniais (dažine ciberžole, cinamonu, svogūnais, petražolėmis, druska), kol tampa minkšta ir nukrenta nuo kaulų. Nuoviras sutirštinamas kiaušiniais, gaunant padažą. Migdolai nulupami ir apspraginami, o vėliau smulkinami su cukrumi, cinamonu, sviestu ir apelsinų žiedų vandeniu.

Speciali labai plona kvietinė tešla, vadinama *varka*, ištiesiama ant stalo. Į ją dedami trys įdaro sluoksniai: smulkinta mėsa, kiaušinių padažas ir smulkinti migdolai. Tešla apspaudžiama, ir pyragas padengiamas dar vienu sluoksniu, sueikiant penkiakampę formą. Tada kepamas įkaitintuose riebaluose keptuvėje, kol peršyla.

Pyragas barstomas cukraus pudra ir cinamonu.

Nuorodos
--------

* Bistėjos receptas
*Kitos reikšmės – Dievo Apvaizdos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°21′35″š. pl. 24°20′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.3598°š. pl. 24.3445°r. ilg.﻿ / 54.3598; 24.3445

|  Daugų Dievo Apvaizdos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Daugai |
| **Adresas** | Savanorių g. 17 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1862 m. |
| **Stilius** | klasicizmas su gotikos elementais |

**Daugų Dievo Apvaizdos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Dauguose. Istoristinė, turi modifikuotų gotikos, klasicizmo ir baroko stiliaus bruožų. Tituluojama Dievo Apvaizdos vardu.

Parapijoje veikia Bukaučiškių koplyčia.

Istorija
--------

Manoma, kad Dauguose bažnyčią pastatė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas, tikriausiai jau 1393 m. Jai skirta dešimtinė iš Daugų, Alytaus ir Perlojos dvarų. Manoma, kad bažnyčia buvo miestelio šiaurės rytų pakraštyje. 1503 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Aleksandras patvirtino Vytauto raštus ir papildė turtą. Karalienė Bona 1555 m. rėmė prieglaudos ir prie jos šv. Petro bažnyčios statybą. Manoma, kad per 1561–1566 m. karus prieglauda sudegė (1570–1572 m. atstatyta). 1655 m. bažnyčia sudegė (iki 1674 m. atstatyta).

1766 m. bažnyčia buvo medinė, su bokšteliu, prie jos – klebonija. Atstatyta ir šv. Petro bažnyčia. Apie 1776 m. parapijos bažnyčia sudegė. Pamaldos perkeltos į šv. Petro bažnyčią. 1777 m. minima parapinė mokykla. Pradėta statyti nauja, 1786 m. pastatyta iki langų. Mirus fundatoriui statyba neužbaigta, medžiagos išvogtos. Iš Pivašiūnų 1806 m. perkelta medinė bažnyčia ir pastatyta Daugų parapinė.

1814 m. pastatyta nauja prieglauda, 1816 m. – 3 aukštų varpinė. 1829 m. šv. Petro bažnyčia buvo apgriauta (be stogo). 1838 m. klebono jurisdikcijoje buvo 20 namų. 1852 m. balandžio 12 d. bažnyčia sudegė. Pagal architekto T. Tišeckio projektą 1858–1862 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jis įsteigė arbatinę.

1914–1928 m. Dauguose klebonavo Vilniaus krašto lietuvybės stiprintojas, Nepriklausomybės akto signataras Vladas Mironas, vėliau – vargšų ir nelaimingųjų globėjas kunigas Napoleonas Sabaliauskas.

1940–1946 m. klebonavo kanauninkas Povilas Bakšys (1962–1973 m. Kaišiadorių vyskupijos valdytojas). Daugų parapijos klebonas ir Žilinų administratorius Petras Liutkus (1904–1946) po Antrojo pasaulinio karo buvo suimtas ir ištremtas į Vorkutą. Čia 1946 m. mirė. Vikaras Petras Jakulevičius (1910–1975 m.) 1948–1950 ir 1953–1969 m. kalėjo (grįžo išprotėjęs).

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi modifikuotų gotikos, klasicizmo ir baroko stiliaus bruožų, bebokštė, halinė. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis, skliautai segmentiniai. Prie bažnyčios yra varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su klasicistiniais vartais.

Galerija
--------

* VarpinėVarpinė
* Skulptūra šventoriujeSkulptūra šventoriuje
* TvoraTvora
* VarteliaiVarteliai

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Daugų Dievo Apvaizdos bažnyčia*. Kazys Misius. Lietuvos katalikų bažnyčios: žinynas. Pradai, 1993.

Nuorodos
--------

* Daugų bažnyčia
| **Daniilas Šupikovasrus. *Шупиков Даниил Ефимович*** |
| --- |
| Gimė | 1906 m. gruodžio 21 d.Buiničiai, Mogiliavo sritis |
| Mirė | 1975 m. gruodžio 13 d. (68 metai)Maskva |
|  |
| Veikla | tarybinis partinis veikėjas |
| Partija | SSKP |

**Daniilas Šupikovas** (rus. *Шупиков Даниил Ефимович*) – tarybinis partinis veikėjas, iš karto po okupacijos atsiųstas į Lietuvą darbui LKP CK aparate.

1940-1941 m. buvo LKP(b) CK Organizacinio-instruktorių skyriaus vedėjas, 1947-1949 m. – LKP(b) CK sekretorius kadrams, 1949-1950 m. – LKP(b) CK sekretorius. D.Šupikovas vadovavo partinio ir valstybinio aparato valymui sovietizacijos laikotarpiu.

Karo metais D. Šupikovas pasitraukė į TSRS gilumą, buvo partizaninio judėjimo štabo vadovo A.Sniečkaus pavaduotojas.

Nuo 1950 iki 1952 m. buvo LKP(b) Vilniaus apskrities komiteto I sekretorius.

D. Šupikovas 1940–1952 m. buvo LKP(b) CK biuro narys, TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1-ojo ir 3-čiojo šaukimų deputatas nuo LTSR.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Nijolė Maslauskienė. Lietuvos komunistų sudėtis 1940 m. spalio–1941 m. birželio mėn.)
2. ↑   (Rimantas Zizas. Raudonųjų partizanų ir Pietryčių Lietuvos kaimų savisaugos ginkluoti konfliktai 1943 m.)
3. ↑  Шупиков Даниил Ефимович (Справочник по истории КпСС.1898 - 1991)
Koordinatės: 54°40′06″š. pl. 25°18′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.668293°š. pl. 25.304479°r. ilg.﻿ / 54.668293; 25.304479

|  Petkevičių šeimos kapo koplyčia |
| --- |
| **Savivaldybė** | Vilniaus miestas |
| **Gyvenvietė** | Rasos (Vilnius) |
| **Adresas** | Rasų g. |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pab. |

**Petkevičių šeimos kapo koplyčia** – laidojimo koplyčia, stovinti Vilniuje, istorinėse Rasų kapinėse, 130 m į pietryčius nuo Centrinės koplyčios, šalia Vankovičių koplyčios. Datuojama XIX a. pabaigos laikotarpiu. 

Koplyčia yra regioninės reikšmės architektūros ir memorialinis paminklas, 2012 m. įrašytas į į Kultūros vertybių registrą.

1986-1989 m. Petkevičių koplyčioje, kartu su kitomis koplyčiomis, vyko restauravimo darbai.

Koplyčia stovi palyginti lygioje vietoje. Pastatas kompaktinis, stačiakampio plano, gelsvų plytų mūro sienomis, su laidojimo rūsiu. Pamatas su plytų mūro cokoliu. Statinio stogas dvišlaitis ir valminis, padengtas skardos lakštais. Ant stogo nėra kryžiaus, sienos – be memorialinių lentų. Priekiniame fasade, pusapskritėje angoje įstatytos dvivėrės metalinės durys, šoniniuose fasaduose – po pusapskritę grotuotą lango angą. Galinėje sienoje įrengta nedidelė segmentinė anga su grotelėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus miestas (sakralas 2) Archyvuota kopija 2020-07-10 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2  „Petkevičių šeimos kapo koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Rasų kapinės Vilniuje. Istorija, menas, gamta POLONIKA, 2019, p. 163

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Rasų kapinių koplyčios
* Rasų kapinių objektų tvarkybos projekto schema Archyvuota kopija 2019-01-06 iš Wayback Machine projekto.