recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Yossi Benayoun**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Yosef Shai Benayoun |
| Gimimo data | 1980 m. gegužės 5 d. (43 metai) |
| Gimimo vieta | Dimona, Izraelis |
| Ūgis | 1,73 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1989–1995 1995–19961996–1997 | Hapoel Be'er ShevaAjaxHapoel Be'er Sheva |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1997–1998 1998–20022002–20052005–20072007–20102010–20132011–201220122013–20142014–20162016–20172017–20182018–20192019 | Hapoel Be'er ShevaMaccabi HaifaRacing de Santander  West Ham UnitedLiverpoolChelsea→ Arsenal *(skol.)* → West Ham United FC (skol.)Queens Park Rangers FCMaccabi Haifa FCMaccabi Tel Aviv FCBeitar Jerusalem FCMaccabi Petah Tikva FCBeitar Jerusalem FC | 025 (15)130 (55)101 (21)063 0(8)092 (18)008 0(1)019 0(4)006 0(6)016 0(3)055 (11)026 0(1)014 0(3)010 0(4)003 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1998–2017 | Izraelis Izraelis | 0102 (24) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Jozefas Šajus „Josis" Benajūnas** (hebr. ‏יוסי בניון‏‎ g. 1980 m. gegužės 5 d. Dimonoje, Izraelyje) – buvęs žydų futbolininkas, atakuojantis saugas. Kitados atstovavo savo šaliai ir buvo Izraelio rinktinės kapitonu.

Karjera
-------

Yossi Benayoun pradėjo žaisti futbolą sulaukęs 9 metų Hapoel Be'er Sheva FC jaunimo klube. 

Jaunąjį talentą pastebėjo Ajax klubas. Būdamas 16 metų tapo geriausiu Ajax jaunimo komandos žaidėjas. 

Nepaisant sėkmės Nyderlanduose, po aštuonių mėnesių grižo į Izraelį ir pradėjo žaisti Hapoel Be’er Shevos pagrindinėje komandoje.

Vėliau persikėlė į Maccabi Haifa, kur žaidė kartu su Raimondu Žutautu. Maccabi Haifa gretose sužaidė 130 rungtynių ir pelnė 55 įvarčius. 

Rungtyniavo Ispanijos Racing de Santander klube, sužaidė 101 rungtynes ir pelnė 21 įvartį. 

2005 m. liepą Racing klubui West Ham United klubas sumokėjo 4 milijonų išpirką ir su Benayoun liepos 13 d. pasirašė ketverių metų 2,5 mln. svarų sterlingų vertės sutartį. Jis naujoje komandoje debiutavo 2005 m. rugpjūčio 13 d. mače prieš Blackburn Rovers komanda.

Liverpulio komandoje debiutavo Čempionų lygos metu prieš Touluse FC komandą. Pirmą įvartį įmušė 2007 m. rugsėjo 25 d. prieš Reading FC Anglijos lygos taurėje. Istorinis, penkišimtasis klubo įvartis buvo įmuštas Yossi Benayoun Liverpulyje, Čempionų lygos rungtynėse prieš Beşiktaş JK klubą.

2011 m. rugpjūčio pabaigoje iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Londono "Arsenal" klubui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Yossi Benayoun profilis svetainėje National-Football-Teams.com
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-10-06 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Soccerway
* National-team
* Transfermarkt
**UVB-76** (liaud. *dūzgiklis*, rus. *жужжалка*, angl. *the Buzzer*) – radijo stotis iš Rusijos, transliuojanti 4625 kHz dažniu trumpųjų bangų ruože.

Istorija
--------

Transliuoti pradėjo XX a. 8-ajame dešimtmetyje, 1982 m. pasirodė pirmieji pranešimai apie transliaciją.

Siųstuvas visą parą transliuoja vienodus, ~1 s trukmės, šaižaus dūzgimo tonus, pasikartojančius maždaug 25 kartus per minutę. Jis nuolat kartojamas – išskyrus tada, kai eteryje signalas nutraukiamas ir prasideda rusiška balsinė radiograma. Radijo stoties paskirtis neaiški. Jokių oficialių patvirtinimų iš Rusijos vyriausybės ar kariuomenės nėra. Viešojoje erdvėje neskelbiama šifruotų pranešimų reikšmė ar jų kodavimas.

Anksčiau stotis transliuodavo ir valandinį šaukinį – minutės trukmės dviejų tonų signalą, kartojamą prasidėjus naujai valandai. 2010 m. birželį valandinis signalas dingo.

Iki 2010 m. žinutės pasigirsdavo rečiau (kas kelis-keliolika mėn.), nuo 2010 m. radiogramos girdimos kas kelias savaites.

Vieta
-----

Iki 2010 m. radijo siųstuvo lokacija buvo Povarove (Maskvos sritis) (koord.: 56.083333, 37.110278).

2010 m. rugsėjo mėn. siųstuvas buvo perkeltas į kaimelį Kerro Massiv (Leningrado sritis). Matyt, tai padaryta reformuojant Rusijos armiją. Spėjama, kad dabar radijo stotis transliuojama iš Naro-Fominsko (Maskvos sritis).

Radiogramos
-----------

Siųstuvo transliuojamų balsinių radiogramų formatas „Monolit" yra vienodas: rusiškai tariami skaičiai ir fonetine abecėle (t. y. pirmosiomis vardų raidėmis) pasakomas raktažodis.

Pvz. „UVB-76, UVB-76. 93 882 NAIMINA 74 14 35 74. 9 3 8 8 2 Nikolai, Anna, Ivan, Mikhail, Ivan, Nikolai, Anna. 7 4 1 4 3 5 7 4" (Recording of August 23rd transmission). 2010 m. koduoto pranešimo turinys pasikeitė (į MDŽB-26 47 GERUNOK).

2011 m. sausį radiograma buvo „ILOTICIN 36 19 69 46". 2011 m. gegužės 11 d. ji pakartota.

Kartais pranešimai transliuojami prieš svarbius įvykius ar po jų. Pavyzdžiui, 2014 m. kovo 18 d. nepraėjus nė parai po Kryme referendumo, balsas eteryje perskaitė: T-E-R-R-A-K-O-T-A. Michail, Dmitrij, Ženia, Boris (MDŽB), Michail, Dmitrij, Ženia, Boris. 81 26. T-E-R-R-A-K-O-T-A. O šių metų lapkritį[kada?] buvo transliuoti net 28 skirtingi balso pranešimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑   Archyvuota kopija 2021-06-24 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑
9. ↑

Nuorodos
--------

* 2010–2011 m. radiogramų įrašai
1991 m. vasario 9 d. plebiscitas
**Plebiscitas** (lot. *plebiscitum* – liaudies nutarimas) – liaudinis balsavimas labai svarbiu politiniu, valstybiniu klausimu. Dažnai plebiscitas daromas vykdant tautos apsisprendimo teisę. Plebiscitas polit. – visuotinis balsavimas paprastai teritorijos, kartais santvarkos klausimu.

Kai kuriose šalyse, kaip antai Prancūzijoje, referendumo ir plebiscito sąvokos laikomos sinonimais. JAV tarp šių sąvokų daromas skirtumas: plebiscitu laikoma tokia visuotinė apklausa, kai klausimą kelia piliečiai, o referendumu – balsavimas, kai klausimas keliamas įstatymų leidžiamosios institucijos.

Pasaulyje
---------

Kaip tautos suvereniteto išraiška, Prancūzijoje plebiscitai buvo populiarūs po 1789 m. revoliucijos. 1804 m. plebiscitu Napoleonas patvirtintas imperatoriumi. Per 1852 m. Prancūzijos plebiscitą panaikintas respublikinis valdymas, šalis antrąkart tapo imperija (imperatorius – Napoleonas III). 1905 m. įvyko plebiscitas dėl Norvegijos atsiskyrimo nuo Švedijos, o 1935 m. plebiscitu buvo sprendžiamas klausimas dėl Saro žemės prijungimo prie Vokietijos.

Lietuvoje
---------

1991 m. vasario 9 d. įvyko Lietuvos gyventojų visuotinė apklausa – plebiscitas. Daugiau kaip 90 % balsavusiųjų, kurie sudaro per 76 % visų turinčių aktyvią rinkimų teisę piliečių, pasisakė už nepriklausomą ir demokratinę Lietuvą. Konstitucijoje plebiscitas nėra įtvirtintas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  Rima Varnienė. *Plebiscitas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-07-15.
2. ↑  *Plebiscite*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-07-15.

Nuorodos
--------

* 1991 m. vasario 9 d. visuotinė Lietuvos gyventojų apklausa (plebiscitas) ir pirmieji diplomatiniai pripažinimai | lrs.lt
| **Pijus Grigaitis** |
| --- |
| Gimė | 1883 m. spalio 16 d.Gudaičiai, Žvirgždaičių valsčius |
| Mirė | 1969 m. gegužės 22 d. (85 metai)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas, teisininkas, politinis, kultūros ir visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1933 m. Čikagos universitetas |

**Pijus Grigaitis**  (1883 m. spalio 16 d. Gudaičiuose, Žvirgždaičių valsčius, Naumiesčio apskritis – 1969 m. gegužės 22 d. Čikagoje) – žurnalistas, teisininkas, Lietuvos ir JAV lietuvių politinis, kultūros ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1895–1903 m. mokėsi Marijampolės, nuo 4 klasės – Mintaujos gimnazijose. Studijavo Peterburge, dalyvavo Peterburgo lietuvių savitarpinės pašalpos draugijos veikloje. 1907 m. Berne baigė teisės mokslus ir dar dvejus metus studijavo filosofiją.  1933 m. Čikagos universitete įgijo teisės daktaro laipsnį.

Dalyvavo „Kūdikėlio" draugijos veikloje. 1901 m. Marijampolės gimnazijoje įsteigė slaptą moksleivių būrelį. 1903 m. vadovavo Artojų draugijai, vaidino Liaudies teatre, pradėjo savo veiklą Lietuvos socialdemokratų partijoje. 1905 m. Marijampolėje organizavo spektaklio „Amerika pirtyje" pastatymą.

Dalyvavo 1905 m. įvykiuose, sakė ugningas kalbas, aiškino žmonėms įvykių reikšmę. 1905 m. gruodžio 21 d. vykstant į Gudelius, dragūnų suimtas, sumuštas ir įmestas į Suvalkų Kalvarijos, vėliau – į Suvalkų kalėjimą. 1906 m. karo teisme pasiūlyta mirties bausmė, bet, draugams padedant, jį užsistojo Rusijos premjeras Vitė ir byla buvo perduota civiliniam teismui. Kai paaiškėjo, jog ir tai nepadės, 1906 m. birželio 7 d. pabėgo iš Suvalkų kalėjimo ir netrukus išvyko į JAV rinkti aukų revoliucijos reikalams. Surinko apie 29 000 rublių, kuriuos per Revoliucijos rėmimo komitetą pasiuntė į Lietuvą.

1910 m. grįžo į Baltimorę, 1913–1914 m. redagavo „Pirmyn", nuo 1914 m. iki 1960 m. – su pertraukomis – „Naujienų" redaktorius. Redagavo žurnalą „Naujoji Gadynė". 1914 m. lapkričio 2 d. Amerikos visuotiniame Lietuvių seime pasiūlė rezoliuciją, kad Lietuvai būtų pripažinta apsisprendimo teisė.

1933 m. su Jonu Griniumi rėmė S. Dariaus ir S. Girėno „Lituanicos" skrydį, organizavo komitetą Felikso Vaitkaus skrydžiui finansuoti. Amerikos Lietuvių Tarybos organizatorius, nuolatinis jos Vykdomojo komiteto narys ir iki 1962 m. ALT CK sekretorius, vėliau – vicepirmininkas.

Dalyvavo visose lietuvių delegacijose į Baltuosius rūmus Lietuvos laisvinimo reikalais. Vienas iš *Balfo* organizatorių. 1945–1946 m. veikė JAV Kongresą, kad būtų priimtas įstatymas, leidžiantis į JAV įvažiuoti DP tremtiniams. SLA narys, Apšvietos komisijos pirmininkas, ALSS CK narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 155 psl.
| Aizkrauklės mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1279 m. kovo 5 d. |
| Vieta | netoli Aizkrauklės (vok. *Ascherade*) gyvenvietės, Dauguvos dešiniajame krante. |
| Rezultatas | Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| LDK | Livonijos ordinas |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Traidenis | Ernestas fon Racburgas †Eilartas fon Hobergas † |
| Nuostoliai |
| Nežinoma | Livonijos žemės magistras Ernestas fon Racburgas71 riteris. |

**Aizkrauklės mūšis** (**Ašeradės mūšis**) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Livonijos ordino kariuomenių mūšis, vykęs 1279 m. kovo 5 d. netoli Aizkrauklės (vok. *Ascherade*) gyvenvietės, Dauguvos dešiniajame krante.

Livonijos ordinas, naudodamasis XIII a. aštuntojo dešimtmečio viduryje pastatydinta Daugpilio pilimi, pradėjo puldinėti Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio domeną. 1279 m. vasario pabaigoje Livonijos ordino krašto magistro E. fon Racburgo vadovaujama kariuomenė, pasitelkusi žiemgalius ir kuršius, remiama Danijos vietininko Taline Eilarto fon Hobergo, nusiaubė Kernavės apylinkes. Netrukdoma sugrįžo į Livoniją, bet ties Aizkraukle ją pasivijo lietuviai. Tuo metu Livonijos kariuomenė jau buvo pradėjusi skirstytis, pasitraukė kuršiai.

Tačiau ordino kariai buvo spėję susirikiuoti, o lietuvių kariuomenės priešakinis dalinys nebuvo kovos rikiuotėje, bet pradėjo kautis. Eilartas fon Hobergas šį dalinį išblaškė, tačiau suklydo, ėmęs persekioti pasitraukiančiuosius. Lietuvių pagrindinės jėgos puolė krašto magistro vadovaujamą Ordino kariuomenės branduolį. Žuvus didžiąją Švč. Marijos vėliavą laikiusiam Johannui von Thiesenhausenui kilo panika, kuria pasinaudoję žiemgaliai pasitraukė. Livonijos kariuomenė visiškai pakriko, mūšyje ordino pajėgos buvo sumuštos, žuvo ordino magistras.

Kai livoniečių pagrindinės jėgos buvo sumuštos ir lietuviai pradėjo dalytis grobį, sugrįžo danai. Jie buvo apsupti, žuvo Eilartas fon Hobergas, bet dalis danų prasiveržė ir pabėgo. Mūšyje žuvo 71 ordino riteris, daugiausiai po Durbės mūšio.

Po mūšio buvo pristabdyti Livonijos ordino puldinėjimai, sukilo žiemgaliai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Aizkrauklės mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Skuodo mūšis |
| --- |
| Spėjamoje mūšio vietoje Luknėse pasodintas ąžuolynas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1259 m. |
| Vieta | prie Skuodo |
| Rezultatas | Žemaičių pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Žemaičiai |  Vokiečių ordinas* Livonijos ordinas
 |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Alminas | Bernardas Harenas |
| Pajėgos |
| 3000 |  |
| Nuostoliai |
|  | 33 riteriai |

**Skuodo mūšis** – žemaičių ir Vokiečių ordino livoniškosios šakos kariuomenių mūšis, kuris įvyko 1259 m. prie Skuodo. Tai vienas didesnių žemaičių mūšių su kryžiuočiais, įvykusių iki Durbės mūšio.

Vienas iš stogastulpių mūšio vietoje
Žemaičių kariuomenę (pasak Eiliuotosios Livonijos kronikos, ją sudarė apie 3000 žmonių), grįžtančią su grobiu iš Kuršo, pasivijo Livonijos kryžiuočių kariuomenė (Kuldygos pilies įgula, Vokietijos, vietos vokiečių riteriai ir nuo jų priklausomi kuršiai). Žemaičiams greičiausiai vadovavo kunigaikštis Alminas, Livonijos kariuomenei – komtūras Bernardas Harenas. Livonijos ordinas mūšį pralaimėjo; žuvo 33 Vokiečių ordino riteriai, daug eilinių karių. Tokia mūšio baigtis paskatino žiemgalius 1259 m. sukilti prieš Vokiečių ordiną. Jie išvarė iš savo žemių Vokiečių ordino ir Rygos arkivyskupo skirtus viršininkus.

Įamžinimas
----------

Skuodo mūšio spėjamoje vietoje, Luknių kaime šalia kelio  **218**  Kretinga–Skuodas , pasodintas atminties ąžuolynas, įrengta atokvėpio vieta, informacinis stendas. Vieta paženklinta trimis liaudies meistrų sukurtais stogastulpiais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Skuodo mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
2. ↑  *Skuodo mūšis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, X t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.X: Samnitai-Šternbergas, 237 psl.
3. ↑
4. ↑  Skuodo mūšio vieta *skouds.lt*
| Eizenachasvok. *Eisenach* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

EizenachasEizenachas

50°58′0″ š. pl. 10°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.96667°š. pl. 10.31667°r. ilg.﻿ / 50.96667; 10.31667﻿ (Eizenachas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Tiuringija Tiuringija |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 42 417  |
| **Plotas** | 103 km² |
| **Tankumas** (2015) | 412 žm./km² |
| **Altitudė** | 215 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Eizenachas |

**Eizenachas** (vok. *Eisenach*) – miestas vidurio Vokietijoje, Tiuringijoje, 50 km į vakarus nuo Erfurto, Tiuringijos Miško priekalnėse, Hėrzelio upės slėnyje. Automobilių, mašinų gamyba, chemijos, elektrotechnikos, tekstilės, maisto pramonė. Piečiau stūkso Vartburgo pilis (nuo 1999 m. – pasaulio paveldo objektas). Mieste veikia čia gimusio Johano Sebastiano Bacho namas–muziejus.

Istorija
--------

Eizenachas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1150 m. nors Vartburgo pilis žinoma jau anksčiau. XII a. miestas aptvertas siena. XII–XIII a. Eizenachas buvo Tiuringijos sostine (valdant Liudovingams). XIV a. miestą nuniokojo gaisrai ir maras. 1521–1522 m. mieste gyveno Martinas Liuteris ir parengė vokišką Biblijos vertimą. XVII a. Eizenache buvo įsikūrusi Bachų šeima, čia lankėsi žymūs to meto kompozitoriai. 1809 m. tapo Saksonijos-Veimaro-Eizenacho kunigaikštystės dalimi.

1869 m. Eizenache Augustas Bėbelis ir Vilhelmas Lybknechtas įkūrė Vokietijos socialdemokratų darbininkų partiją.

Galerija
--------

* Šv. Mykolo bažnyčiaŠv. Mykolo bažnyčia
* RotušėRotušė
* VartburgasVartburgas
* Liuterio namasLiuterio namas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 499
| **Gedvydas Vainauskas** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. lapkričio 7 d. (68 metai)Utena |
| Tėvai | ekonomistas Jonas Vainauskas (1925) |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronė Vainauskienė (iki 2013)
Liuminata Vainauskienė (nuo 2014) |
| Vaikai | Jonas (g. 1981)
Augustinas (g. 2019) |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
| Organizacijos | „Lietuvos rytas" |
| Pareigos | vyr. redaktorius, CEO |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Gedimino ordino Komandoro kryžius |

**Gedvydas Vainauskas** (g. 1955 m. lapkričio 7 d. Utenoje) – Lietuvos žurnalistas. „Lietuvos ryto" steigėjas ir bendrasavininkis (2020 m. – 26% akcijų), gen. direktorius ir vyr. redaktorius.

Biografija
----------

Baigė Kauno 4-ąją vid. mokyklą, 1979 m. VU įgijo žurnalisto specialybę.

1981–1991 m. Komunistų partijos narys, 1987–1991 m. Komjaunimo CK Biuro narys.

1997–2017 m. krepšinio klubo „Lietuvos rytas" prezidentas.

### Žiniasklaida

1977–1985 m. laikraščio „Tiesa" redakcijos žurnalistas, 1985–1986 m. žurnalo „Mokslas ir gyvenimas" vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1986–1989 m. dienraščio „Komjaunimo tiesa" redaktorius.

Nuo 1990 m. dienraščio „Lietuvos rytas" leidėjas ir vyr. redaktorius, UAB „Lietuvos rytas" valdybos pirmininkas. Organizavo miestų laikraščių „Sostinė" (Vilniuje), „Laikinoji sostinė" (Kaune), „Panevėžio rytas" (Panevėžyje) leidybą.

Įsteigė portalą lrytas.lt. „Lietuvos ryto" spaustuvės akcininkas. 2008-2019 m. Lietuvos ryto TV savininkas.

Apdovanojimai
-------------

* 2000 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius (už nuopelnus Lietuvai LR Prezidento Adamkaus dekretu)
* 2004 m. LTOK Olimpinė žvaigždė
* 2005 m. LTOK Garbės ženklas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  *Gedvydas Vainauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 417
9. ↑
10. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 541 psl.
11. ↑
12. ↑
13. ↑  Gedvydas Vainauskas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-03-12).
**Karlas Vagneris** (vok. *Karl Wagner*; 1884 m. rugsėjo 11 d. Tukume, Kuršo gubernija, Rusijos imperija – 1958 m. rugsėjo 27 d. Nusslochas prie Heidelbergo, VFR) – vokiečių zoologas.

Biografija
----------

Gimė ir augo medelyno vadovo šeimoje. Baigęs Tukumo progimnaziją, toliau mokėsi Nikolajaus gimnazijoje Carskoje Selo mieste. Studijavo gamtos mokslus ir mediciną Dorpato, Leipcigo, Freiburgo ir Bonos universitetuose. 1909 m. Leipcige jam buvo suteiktas filosofijos daktaro, o 1912 m. Dorpate (dab. Tartu) – zoologijos magistro laipsniai.

1913–1915 m. Dorpate dirbo Žemės ūkio instituto Žvejybos ir žuvininkystės skyriuje. Pirmojo pasaulinio karo metu išsiųstas į Sibirą. Pokaryje grižęs į Tartu, nuo 1920 m. vadovavo šio miesto Universiteto Neuropatologinio (Fiziologinio) instituto Histologijos ir Neuropatologijos laboratorijoms.

Nuo 1923 m. dvejus metus vadovavo Histologijos ir lyginamosios anatomijos katedrai Kauno universitete. Šią katedrą panaikinus, dirbo Lietuvos vokiečių partijos direktoriumi, taip pat vadovavo Lietuvos vokiečių kultūrinei draugijai Kulturverband. 

1933–1938 m. Rygoje buvo vokiško privataus Herderio instituto zoologijos profesoriumi. 1939–1940 m. darbavosi Valstybiniame archyve Pozene (dab. Poznanė). 1941–1945 m. dirbo „Böhringer" firmoje Manheime. Po Antrojo pasaulinio karo gyveno Cygelhauzene prie Heidelbergo. Vedęs nebuvo, nuo 1957 m. paskutines dienas leido senelių namuose Nussloche.

Bibliografija
-------------

* *Beiträge zur Entstehung des jugendlichen Farbkleides der Forelle S. fario [Dissertation].* – Klinkhardt, 1910

Šaltiniai
---------

* Wagner, Karl // Walther Killy und Rudolf Vierhaus (Hrsg.). *Deutsche Biographische Enzyklopädie* Band 10 – K.G. Saur Verlag GmbH & Co. KG: München, 1996, S. 284 ISBN 3-598-23163-6
* *Wagner, Karl* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
| **Karlas Johanas Frydrichas fon Medemasvok. *Karl Johann Friedrich von Medem*** |
| --- |
| Gimė | 1762 m. kovo 29 d.Mežuotnėje, Kuršo hercogystė |
| Mirė | 1827 m. lapkričio 26 d. (65 metai)Mintauja |
| Tautybė | Baltijos vokietis |
| Tėvas | Johanas Frydrichas fon Medemas |
| Motina | Luizė Šarlotė fon Manteufel |
|  |
| Veikla | Kuršo ir Žemaitijos dvarininkas, bajorų savivaldos veikėjas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Pirmo laipsnio Šv.Anos ordinas (Rusijos imperija) |

Grafas (nuo 1779 m.) **Karlas Johanas Frydrichas fon Medemas** (vok. *Karl Johann Friedrich von Medem*; 1762 m. kovo 29 d. Mežuotnėje, Kuršo hercogystė – 1827 m. lapkričio 26 d. Mintaujoje, Kuršo gubernija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Kuršo ir Žemaitijos dvarininkas, bajorų savivaldos veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Johano Frydricho fon Medemo ir Luizės Šarlotės fon Manteufel šeimoje. Kartu augo sesuo Ona Šarlotė Dorotėja (1761–1821), paskutinė Kuršo hercogienė ir brolis Kristoforas (1763–1838), Rusijos imperijos ambasadorius JAV (1796–1808). Tėvui 1779 m. suteikus grafo titulą, jis kartu atiteko ir vaikams. 

Sukakus pilnametystei, Karlas Johanas Frydrichas pamažu perėmė dalį tėvų valdų. Kurše: Remtę (*Remten)* ir Vecaucę (nuo 1786 m.), Zantę *(Santen)* (1791–93 m.), Vytinius (*Veitenfeld*) ir Dzelzę (*Dselsen*, nuo 1793 m.), Lielaucę, Gailio palivarką (*Gailenhof*) ir Kėvelę (*Keweln*, nuo 1802 m.), Jaunaucę (nuo 1804 m.) ir Bėnę (*Banen,* nuo 1818 m.); Lietuvoje: Medemrodę (nuo 1804 m.), Eglesius ir Ivanauskius (apie 1820 m.) ir nuo 1804 m. dabar išnykusį *Carlsfeld*, taip pat Senosios Žagarės, Šakynos dvarus. 1826 m. jam priklausiusiame name Senojoje Žagarėje įsteigė pirmuosius evangelikų liuteronų maldos namus.

1796 m. buvo renkamas Tukumo apskrities bajorų atstovu į Kuršo bajorų savivaldos komitetą. 1797 m. Mintaujos apskrities bajorai jį buvo išrinkę savo maršalka. Vadovavo Kuršo Lantagui (Parlamentui) 1799 m. 1803 m. 1807 m. 1813 m. ir 1814 metais. Buvo vienas iš aukštosios mokyklos Mintaujoje „Academia Petrina" steigimo iniciatorių. 1812 m. vadovavo Napoleono kariuomenės įsteigtai *Kuršo ir Piltenės krašto* vyriausybei. 1817 m. Sankt Peterburge sėkmingai vedė derybas dėl baudžiavos panaikinimo Kuršo gubernijoje, taip pat pasiekė, kad krašte būtų panaikinti kai kurie mokesčiai.

Įvertinimas
-----------

* Pirmo laipsnio Šv.Anos ordinas (Rusijos imperija)

Šaltiniai
---------

* *Medem, Karl Johann Friedrich v. seit 1779 Gf.* // Baltisches Biographisches Lexikon digital
| **Justas Rasikas** |
| --- |
| Gimė | 1983 m. rugsėjo 8 d. (40 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Irma |
| Vaikai | Augustė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Ignalinos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2014 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 2006 m. Vilniaus kooperacijos kolegija |

**Justas Rasikas** (g. 1983 m. rugsėjo 8 d. Vilniuje) – Lietuvos ir Ignalinos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

2003 m. baigė Vilniaus Jono Basanavičiaus vidurinę mokyklą. 2006 m. baigė informacijos vadybos specialybę Vilniaus kooperacijos kolegijoje. 2008–2011 m. dirbo vyr. buhalterio pavaduotoju BĮ „Biudžetinių įstaigų buhalterinė apskaita". 2011–2018 m. buvo pardavimų specialistu Ignalinos atominėje elektrinėje. 2016 m. išrinktas LSDP Ignalinos rajono skyriaus pirmininko pavaduotoju, o nuo 2017 m. skyriaus pirmininku bei partijos tarybos nariu. 2019–2023 m. Ignalinos rajono savivaldybės meras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kandidatas į savivaldybės tarybos narius ir narius Archyvuota kopija 2023-05-08 iš Wayback Machine projekto.. vrk.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-08.
2. ↑  Justas RASIKAS (II) - Kandidatai. vrk.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-08.
3. ↑  Justas RASIKAS (kandidatas į savivaldybės merus). vrk.lt. Nuoroda tikrinta 2023-05-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Teodoras Adrianas von Rentelnas*Theodor Adrian von Renteln*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1897 m. rugsėjo 15 d.Chodcai, Siano apskritis, Mogiliavo gubernija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1946 m. (~49 metai)Rusijoje |
|  |
| Veikla | nacistinės Vokietijos politinis veikėjas, Lietuvos generalinės srities generalinis komisaras |
| Partija | 1928 m. NSDAP |

**Teodoras Adrianas von Rentelnas** (*Theodor Adrian von Renteln*, 1897 m. rugsėjo 15 d. Chodcai, Mogiliavo gubernija – 1946 m. Rusijoje) – nacistinės Vokietijos politinis veikėjas, Lietuvos generalinės srities generalinis komisaras.

Biografija
----------

Gimė kilmingųjų baltvokiečių šeimoje. Lankė vokiečių gimnaziją Rygoje. Po 1917 m. revoliucijos persikėlė į Vokietiją, kur studijavo nacionalinę ekonomiką ir pramoninę teisę. Daktaras, aktyvus žurnalistas. Gerai kalbėjo rusiškai, laikė save Rytų problemų ekspertu.

Nuo 1928 m. – NSDAP, nuo 1929 m. – SA narys. 1929 m. – Nacionalsocialistinių mokytojų draugijos vadovas, 1931–1932 m. – organizacijos „Hitlerjugendas" vadovas. Nuo 1933 m. – Reichstago deputatas, atstovavęs Potsdamui. 1933–1935 m. – Vokietijos pramonės ir prekybos rūmų pirmininkas. Vokietijos – Belgijos draugijos Berlyne prezidentas. 1934 m. – Reicho darbo tarnybos štabo vadovas.

1941 m. liepos 28 d. – 1944 m. – Lietuvos generalinis komisaras. Organizavo Lietuvos kolonizavimą ir germanizavimą, gyventojų vežimą priverčiamajam darbui į Vokietiją ir naikinimą. 

1941 m. rugpjūčio 26 d. įsakė spygliuota viela aptverti  Kauno geto tiltus, nukirpti telefono laidus ir panaikinti pašto paslaugas. Jisai kaltinamas 20 000 žydų iškraustymu 1943 m. iš  Vilniaus geto į naikinimo stovyklas.

Pateko į sovietų nelaisvę ir 1946 m. už karo nusikaltimus nuteistas mirties bausme ir pakartas.
47°10′25″š. pl. 18°24′55″r. ilg.﻿ / ﻿47.1737°š. pl. 18.4154°r. ilg.﻿ / 47.1737; 18.4154

|  |
| --- |
| Stadionas 2018 m. |
| Vieta | Vengrija Sėkešfehėrvaras |
| Atidarytas | 1967 m. |
| Savininkas | Videoton Szekesfehervar |
| Operatorius | Városfejlesztesési Kft. |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Ágnes Streit, Oktávián Burits, László Péterfy |
| Talpa | 14 201 |

**Sóstói stadionas** (port. *Sóstói Stadion*) – daugiafunkcis stadionas Sėkešfehėrvaro mieste (vakarų Vengrija), į pietus nuo miesto centro. Klubo Videoton Szekesfehervar namų arena.

Istorija
--------

Senasis stadionas 2009 m.
Pirmasis stadionas pastatytas 1963–1967 m. nors jame futbolo rungtynės vykdavo dar po II pasaulinio karo. Atidarymo rungtynėse 1967 m. rugsėjo 30 d. susitiko „VT Vasas" ir Rot-Weiss Erfurt komandos. 1978 m. įrengtas dirbtinis apšvietimas. 2010 m. stadione draugiškas rungtynes žaidė Vengrijos vyrų futbolo rinktinė ir Lietuvos vyrų futbolo rinktinė, kurias 2-0 laimėjo vengrai. 2015 m. gruodį stadionas uždarytas, o 2016 m. pavasarį nugriautas.

Senojo stadiono vietoje 2016 m. pabaigoje pradėtas statyti naujasis. Jis buvo atidarytas 2018 m. lapkričio 21 d. rungtynėmis tarp Videoton Szekesfehervar ir Ujpest Budapest komandų, kurias 1-0 laimėjo šeimininkai. Statybos bendrai kainavo 14 mlrd. Vengrijos forintų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lithuanian National Team (Almis.sritis.lt)
2. ↑  Hungary: Champions to finally get new stadium. 2016-01-06, Stadiumdb.com (tikrinta 2024-04-09).
3. ↑
4. ↑  Sóstói Stadion. Stadiumdb.com (tikrinta 2024-04-09).
**Rudolfas fon Trautfeteris** (vok. *Rudolf von Trautvetter*; rus. *Рудольф Гугович фон Траутфеттер*; 1846 m. balandžio 7 d. Kijeve, Kijevo gubernija – 1910 m. gruodžio 6 d. Elniakampyje, Vilniaus gubernija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Rusijos imperijos mokslininkas ir valdininkas.

Biografija
----------

Gimė žinomo Rusijos imperijos pedagogo ir administratoriaus Hugo fon Trautfeterio šeimoje, kartu su broliu, būsimu Varšuvos universiteto medicinos profesoriumi, Ernstu Dagobertu (1840–1918) vaikystę praleido ukrainiečių Rovnės ir Podolės Kameneco miestuose. Lankė mokyklas Podolės Kamenece ir Nemirove, 1864 m. Vilniuje aukso medaliu baigė Pirmąją miesto gimnaziją. 1864–1866 m. Sankt Peterburgo universitete studijavo matematiką, o 1866–1873 m. Tartu universitete – fiziką.

1874–1875 m. dirbo mokytoju Valkos gimnazijoje. 1875–1877 m. buvo Sankt Peterburgo Vyriausiosios fizikinės observatorijos, tyrusios meteorologinius reiškinius ir atmosferos fiziką, asistentu. 1877–1879 m. Pavlovsko mieste dirbo vyresniuoju bendradarbiu Magnetinės ir meteorologinės observatorijoje. 1879 m. buvo paskirtas šios mokslo įstaigos direktoriumi, pareigose išbuvo penkerius metus. 1881 m. vedė Klarą fon Fus. 1884–1890 m. R. fon Trautfeteris tarnavo Rusijos imperijos Netiesioginių mokesčių departamento Technikos komitete, kartu įėjo į šio Departamento valdybos sudėtį. Priklausė *Rusijos chemikų ir fizikų* bei *Imperatoriškai Rusijos geografų* draugijoms. 

Išėjęs į užtarnautą poilsį, apsigyveno tėvo valdytame dvare Elniakampyje, kur ir mirė. Buvo palaidotas Trautfeterių giminės koplyčioje, Antrojo pasaulinio karo metais palaikai perkelti į Vokietiją.

Šaltiniai
---------

* Trautvetter, Rudolf von // wiki.wolhynien.net
* Тамара Крашенинникова, Аркадий Векслер. *Московский проспект. Очерки истории*
* Фамилия Траутфеттер
Kauno **„Akropolis"** – prekybos centras Naujamiestyje, Karaliaus Mindaugo prospekte (Karaliaus Mindaugo pr. 49, Kaunas). Tai vienas didžiausių prekybos ir pramogų centrų Kaune.

Bendras Kauno „Akropolio" plotas siekia 80 342 kv. metrų. Prekybos centre yra 280 parduotuvių, kavinių, restoranų, paslaugų bei pramogų vietų, kurios išsidėsčiusios per 4 aukštus. Daugiaaukštėje prekybos centro automobilių stovėjimo aikštelėje yra 2400 vietų.

Istorija
--------

Prekybos centras atidarytas 2007 m. balandžio mėnesį. Kauno „Akropolį" pastatė prekybos ir pramogų centrų vystymo ir valdymo bendrovė „Akropolis Group", UAB.

Kauno „Akropolį" projektavo architektai Algimantas Kančas ir Gediminas Jurevičius. Prekybos centras pasižymi unikalia architektūra – į modernų jo eksterjerą bei interjerą įkomponuoti keli istoriniai pastatai ir jų fragmentai (buvę „Kauno audinių" pastatai).

2008 m. rugsėjo mėnesį prekybos centrą įsigijo Vokietijos investicinė bendrovė „Deka Immobilien GmbH", atstovaujanti nekilnojamojo turto fondui „WestInvest InterSelect". Šiuo metu Kauno „Akropolį" valdo bendrovė „Newsec Asset & Property Management".

2019 m. antroje pusėje baigta, metus ir tris mėnesius trukusi, Kauno „Akropolio" rekonstrukcija. Remontuojamas plotas užėmė 10 360 kv. metrų. Renovacija apėmė prekybos paskirties pastatų komplekso dalies (trečiojo aukšto) kapitalinį remontą bei dalies patalpų paskirties keitimo darbus, buvo atnaujinta laisvalaikio ir restoranų zona. Panaikinta ledo arena.

Nuorodos
--------

* Oficiali tinklavietė (lietuvių, anglų, rusų k.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Faktai apie Kauno Akropolį". *Akropolis.eu*. Nuoroda tikrinta 2024-02-22.
2. 1 2  „Kaune atidarytas „Akropolis"". *delfi.lt*. Delfi. 2007-04-10. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
3. ↑  „Kauno „Akropolis" – vokiečių nuosavybė". *Kauno diena*. 2008-08-09. Nuoroda tikrinta 2024-02-22.
4. ↑  „Kauno „Akropolį" aplankė beveik 11 mln". *vz.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-02-22.
5. ↑  „Kauno „Akropolis" atsinaujins už 10 mln. Eur". *vz.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-02-22.
6. ↑  „Baigėsi 10 mln. eurų kainavęs Kauno „Akropolio" atnaujinimas". *15min.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-02-22.
7. ↑  „Kauniečiai piktinasi: po „Akropolio" rekonstrukcijos neteks pamėgtos pramogos". *Kas vyksta Kaune*. Delfi. 2018-03-12. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
46°22′15″š. pl. 6°13′34″r. ilg.﻿ / ﻿46.3707°š. pl. 6.2262°r. ilg.﻿ / 46.3707; 6.2262

|  |
| --- |
| Stadionas 2016 m. |
| Vieta | Šveicarija Nionas |
| Atidarytas | 1991 m. |
| Savininkas | Stade Nyon |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 7200 |

**Kolovrė SC stadionas** (pranc. *Centre Sportif de Colovray*) – daugiafunkcis stadionas Niono mieste (vakarų Šveicarija), į pietvakarius nuo miesto centro, Ženevos ežero pakrantėje. Klubo Stade Nyonnais namų arena. Sporto kompleksui priklauso 5 sporto aikštės, iš kurių didžiausia yra pagrindinis stadionas, įsikūręs priešais UEFA būstinę. Čia dažniausiai vyksta futbolo ir regbio rungtynės.

Istorija
--------

Stadionas atidarytas 1991 m. Daugiausia žiūrovų yra surinkusios rungtynės 2001 m. kai vietos komanda žaidė su Real Madrid ekipa. 2004 m. čia vyko Europos U19 vaikinų čempionatas, 2008–2013 m. vyko Europos U17 merginų čempionatai. 2012 m. stadione vyko draugiškos rungtynės, kuriose žaidė Rusijos vyrų futbolo rinktinė ir Lietuvos vyrų futbolo rinktinė, o jos baigėsi be įvarčių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The home comforts of Colovray: UEFA’s readymade stadium complex. 2020-08-16, Uefa.com (tikrinta 2024-04-09).
2. ↑  Lithuanian National Team (Almis.sritis.lt)

Nuorodos
--------

* Centres et pôles sportifs (Nyon.ch)
* Colovray Sports complex, Nyon (Myvaud.ch)
**Raudonasis teroras** (rus. *красный террор*) – politinių represijų ir egzekucijų kampanija Sovietų Rusijoje ir Sovietų Ukrainoje, taip pat laikinai okupuotose Estijos, Latvijos, Lietuvos ir Suomijos teritorijose. Šia kampaniją vykdė bolševikai, daugiausia pasitelkiant ČK, bolševikų slaptąją policiją. Oficialiai prasidėjo 1918 m. rugsėjo pradžioje ir tęsėsi iki 1922 m. Raudonasis teroras, kilęs po pasikėsinimų į Vladimirą Leniną ir Levą Trockį, taip pat po Petrogrado čekistų lydero ir bolševikų partijos redaktoriaus nužudymų, buvo atsakas į tariamas represijas prieš bolševikus. Kampanija buvo sukurta pagal 1793 m. Prancūzijos revoliucijos metu vykusio teroro modelį ir siekė pašalinti politinius oponentus, opoziciją ir bet kokią kitą grėsmę bolševikų valdžiai. Sprendimą įgyvendinti raudonąjį terorą taip pat lėmė kai kurių „raudonųjų" kalinių žudynės per 1917 m. Spalio sukilimą, sąjungininkų įsikišimas į Rusijos pilietinį karą ir didelio masto raudonųjų žudynės per Suomijos pilietinį karą, kurio metu suomių „baltieji" nužudė 10 000–20 000 revoliucionierių.

Plačiąja prasme, šis terminas paprastai taikomas bolševikų politinėms represijoms per visą Rusijos pilietinio karo 1917–1922 metų laikotarpį, kaip terminas atskiras nuo Baltojo teroro, vykdyto Baltosios gvardijos prieš savo politinius priešus, įskaitant bolševikus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lasinskas, Povilas. „raudonasis teroras". *Visuotinė lietuvių enciklopedija*.
2. ↑  Blakemore, Erin (2020-09-02). „How the Red Terror set a macabre course for the Soviet Union". *National Geographic*. Suarchyvuotas originalas 2021-02-22. Nuoroda tikrinta 2021-07-13.
3. 1 2  Melgunov, Sergei Petrovich (1927). „The Record of the Red Terror". *Current History*. **27** (2): 198–205. doi:10.1525/curh.1927.27.2.198. JSTOR 45332605. S2CID 207926889.
4. 1 2  Liebman, Marcel (1975). *Leninism under Lenin*. London : J. Cape. pp. 313–314. ISBN 978-0-224-01072-6.
5. ↑  Wilde, Robert. 2019-02-20. "The Red Terror." *ThoughtCo*. Nuoroda tikrinta 2021-03-24.
6. ↑  Llewellyn, Jennifer; McConnell, Michael; Thompson, Steve (2019-08-11). "The Red Terror". *Russian Revolution*. Alpha History. Nuoroda tikrinta 2021-08-04.
Brunovų giminės herbas
**Stanislovas Brunovas** (lenk. *Stanisław Brunnow*, vok. *Stanislaw von Brunnow*, pranc. *Stanislas de Brunnow*; 1859 m. sausio 28 d. Pavermenio dvare – 1941 m. balandžio 24 d. Alenštaine). – Lietuvos baronas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė žinomoje, iš Kuršo vokiečių kilusioje šeimoje, kuri Šiaurės Lietuvoje nuo XVIII a. valdė Pavermenio dvarą. Jo senelis, taip pat baronas Stanislovas Brunovas, XIX a. pr. buvo Upytės pavieto bajorų maršalka. S.Brunovas tur būt studijavo Rygos Politechnikoje, nes jo pavardė įtraukta į šios aukštosios mokyklos studentų korporacijos „Arkonia" sąrašą. 1889 m. Varšuvoje Stanislovas Brunovas vedė Joaną Salomėją Taubę. Šeima ilgai neturėjo palikuonių, tik 1897 m. gimė vienintelė duktė Irena, bet vyriška baronų Brunovų linija nutrūko.

XX a. pr. jis atsidūrė Šveicarijoje, kur 1915 m. su bendraminčiais sudarė Generalinį komitetą aukoms rinkti nukentėjusiai nuo karo Lietuvai (pranc. *Comité général de secours pour les victimes de la guerre en Lithuanie*). *Komiteto* pirmininku buvo išrinktas Bronislovas Pilsudskis, o vicepirmininkais – Stanislovas Brunovas ir Antanas Viskantas. Dauguma šios organizacijos narių skelbėsi esą „senlietuviai" – t. y. lietuviai su senosios lenkų kultūros ir unijos ideologija. Tokios pažiūros netiko tautinio lietuvių judėjimo atstovams ir Lozanos I konferencijoje jie nutarė *Komiteto* veikloje nebedalyvauti.

Po Pirmojo pasaulinio karo S.Brunovas matyt kurį laiką dar gyveno Lietuvoje – jo pavardė skelbiama tarp Kauno universiteto lenkų studentų korporacijos „Lauda" globėjų ir garbės narių. Prieš pat prasidedant Antrajam pasauliniam karui jis atsidūrė prie Vileikos Berastavicos (Lenkija), kur buvo įsigiję Rudavos dvarą. Pokaryje dvarvietė atsidūrė pasienio zonoje Baltarusijos TSR, gyventojai buvo iškelti, o pastatai sunyko.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanisław Brunnow (genealogia)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Petras Juknevičius. *Napoleonmetis Panevėžio krašte.* – Panevėžys, 2007 Archyvuota kopija 2010-06-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  
Arkonia // III – Ważniejsze wydarzenia po I i II Wojnie Światowej we wspomnieniach kolegów
4. ↑  Stanisław Brunnow (genealogia)[neveikianti nuoroda]
5. ↑  Lietuvos – Šveicarijos diplomatinių santykių istorija // pagal: Sandra Grigaravičiūtė. Lietuvių ir Lietuvos atstovavimas Šveicarijoje 1915–1975 metais. Vilnius, 2002 m.[neveikianti nuoroda]
6. ↑  Irena Štikonaitė. *Lietuvos kultūriniai ir akademiniai ryšiai su Šveicarija XVII-–XX a.* // Archivum Lithuanicum 6, 2004 – 216 p.
7. ↑  Członkowie Akademickiej Korporacji „Lauda" 1928–1939 Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Bresto vaivadijos adresų knyga, 1939 m. (lenk.)
**Emre Kılınç**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Emre Kılınç |
| Gimimo data | 1994 m. rugpjūčio 23 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Adapazanas, Turkija |
| Ūgis | 1,74 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Galatasaray SK |
| **Pozicija** | vingeris |
| Jaunimo klubai |
| 2007–2009  2009–2011 | Sakarya  Boluspor |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2011–20172017–20202020–2022–20232023– | BolusporSivassporGalatasaray→ Ankaragücü (skol.)Samsunspor | 125 0(20)107 0(22)057 00(7)026 00(2) 0() |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019–2020 | Turkija Turkija | 04 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. liepos 27 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022 m. liepos 27 d.. |

**Emrė Kylynčas** (g. 1994 m. rugpjūčio 23 d.) – futbolininkas, Turkijos rinktinės vingeris.

Karjera
-------

Kitados priklausė Sakarya Akademikspor ir Boluspor jaunimo ekipoms.

### Boluspor

Profesionalo karjerą pradėjo gimtinėje. 2011–2017 m. atstovavo Boluspor. Sužaidė daugiau nei šimtą lygos rungtynių.

### Sivasspor

2017 m. vasarą perėjo į Sivasspor. 2017 m. rugpjūčio 12 d. debiutavo klube rungtynėse prieš Akhisar Belediyespor. Varžovai šventė pergalę minimaliu rezultatu 1-0. Atstovavo klubui 2017–2020 m. ir sužaidė daugiau nei šimtą rungtynių.

### Galatasaray

2020 m. rugpjūčio 12 d. pranešta, kad pasirašyta ketverių metų sutartis su galatasaray SK.

#### Ankaragücü (skol.)

2022 m. rugsėjo 8 d. pranešta, kad nuomos pagrindais žaidėjas perleistas Ankaragücü.

### Samsunspor

Nuo 2023 m. atstovavo Samsunspor.

Rinktinės
---------

Kitados žaidė Turkijos jaunimo rinktinėse. 2012 m. pakviestas į U-19, 2014 m. į U-20, o 2015 m. į U-21 rinktinę.

Nuo 2019 m. rungtyniavo Turkijos nacionalinėje rinktinėje.

Debiutavo 2019 m. rugsėjo 7 d. rungtynėse prieš Andorą. Turkai nugalėjo varžovus minimalia persvara 1-0.

Išnašos
-------

1. ↑  Rinktinės žaidėjas: Emre Kılınç
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  Emre Kılınç'ın MKE Ankaragücü'ne geçici transferi hakkında
7. ↑  2019-09-07 Turkija 1-0 Andora

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
| **Pavelas fon Renenkampfas** |
| --- |
|  |
| Pavelas fon Renenkampfas |
| Gimė | 1854 m. balandžio 29 d.Konuverė, Hapsalu apskritis, Rusijos imperija Rusijos imperija (dab. Estija) |
| Mirė | 1918 m. balandžio 1 d. (63 metai)Taganrogas, Rusijos TFSR  |
| Tautybė | baltvokietis |
| Vilniaus karinės apygardos vadas |
| Valdė | 1913 m. sausio 20 d. - 1914 m. liepos 19 d. (1 metai) |
| Ankstesnis | Fiodoras Martsonas |
| Vėlesnis | *Pareigos panaikintos* |
|  |
| Veikla | karininkas, valstybės veikėjas |
| Aktyvumo metai | 1870–1915 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|        |
|  |
|  **Vikiteka** | Paul von Rennenkampf |

**Pavelas fon Renenkampfas** (rus. *Па́вел Ка́рлович Ренненка́мпф*, vok. *Paul von Rennenkampf*, 1854 m. balandžio 29 d. – 1918 m. balandžio 1 d.) – baltvokiečių didikas, valstybės veikėjas, paskutinis Vilniaus karinės apygardos vadas ir Rusijos imperijos kariuomenės generolas, vadovavęs 1-ajai armijai, kuri įsiveržė į Rytų Prūsiją pradiniame Pirmojo pasaulinio karo Rytų fronto etape.

Renenkampfas išgarsėjo kaip veiksmingas kavalerijos vadas per Boksininkų sukilimą ir Rusijos–Japonijos karą. 1905 m. revoliucijos metu, vadovavo rinktinei, kuri nuslopino neramumus vadinamoje Čitos respublikoje. Dėl to jis buvo paaukštintas ir iki Pirmojo pasaulinio karo pradžios buvo Vilniaus karinės apygardos, iš kurios pajėgų buvo suformuota jo vadovaujama 1-oji armija, vadas. Vadovavo 1-osios armijos įsiveržimui į Rytų Prūsiją ir 1914 m. rugpjūčio pabaigoje pasiekė ankstyvą pergalę Gumbinės mūšyje, tačiau po pralaimėjimų prie Tanenbergo, Mozūrijos ežeryno ir Lodzės buvo atleistas iš vado pareigų, nors vėliau buvo įrodyta, kad jis nekaltas dėl klaidų, padarytų mūšyje prie Lodzės. Po oficialaus jo veiksmų tyrimo Renenkampfas buvo išteisintas, tačiau 1918 m. Taganroge per raudonąjį terorą bolševikai jį sušaudė.

Šaltiniai
---------

* *Connaughton, R.M (1988). The War of the Rising Sun and the Tumbling Bear – A Military History of the Russo-Japanese War 1904–5, London, ISBN 0-415-00906-5.*
* *Jukes, Geoffrey. The Russo-Japanese War 1904–1905. Osprey Essential Histories. (2002). ISBN 978-1-84176-446-7.*
* *Warner, Denis & Peggy. The Tide at Sunrise, A History of the Russo-Japanese War 1904–1905. (1975). ISBN 0-7146-5256-3.*
* *Stackelberg, Otto Magnus v. Genealogical Handbook of the Baltic Knighthoods Part 2, 3: Estonia. Görlitz (1929)*
* *Transehe Roseneck, Astaf v. Genealogical Handbook of the Baltic Knighthoods Part 1, 2: Livonia, Lfg. 9-15. Görlitz (1929)*
* *Baltic German Biographical Dictionary 1710–1960. (1970), from the* *Baltic Biographical Dictionary Digital*
**San Antonio Bulo Bulo**| Vaizdas:Club Deportivo San Antonio Bulo Bulo.png |
| **Pavadinimas** | Club Deportivo San Antonio Bulo Bulo |
| **Įkurtas** | 1962 m. spalio 31 d. |
| **Stadionas** | Dr. Carlos Villegas stadionas, Entre Riosas |
| **Talpa** | 17 000 |
| **Vadovas** | Bolivija nežinomas |
| **Vyr. treneris** | Bolivija nežinomas |
| **Lyga** | Primera División |
| **2024** | TBA |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Club Deportivo San Antonio Bulo Bulo**, o trumpai vadinamas **San Antonio Bulo Bulo** – Bolivijos futbolo klubas iš Entre Rioso (Kočabambos departamentas).

Namų rungtynes žaidžia daktaro Karloso Vilegos vardo stadione (isp. *Dr. Carlos Villegas*), Entre Rioso talpinančiame 17 tūkst. žiūrovų.

Istorija
--------

Įkurtas 1962 m. spalio 31 d. ir vadintas **Club Deportivo San Antonio Bulo Bulo**. Nuo 2024 m. rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje.

Laimėjimai
----------

**Primera División**
 **Čempionai (?):**
**Segunda División**
 **Nugalėtojai (?):**
Copa Simón Bolívar

Spalvinė gama
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| **San Antonio Bulo Bulo** | **San Antonio Bulo Bulo** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bolivijos čempionatai: sezonai ir nugalėtojai

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* [ facebook paskyra]
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Kepanti kiaušininė
**Kiaušinienė** – keptuvėje iškeptų kiaušinių valgis. Panašus patiekalas iš kepto plakto kiaušinio su pienu ar kitais priedais vadinamas *omletu*.

Kepamas įkaitusioje keptuvėje ant riebalų paleidus vieno ar kelių sumuštų kiaušinių turinį (be lukštų). Kiaušinienė gali būti kepama vien iš kiaušinių arba ant spirgų. Kepama kiaušinienė gali būti apverčiama, tuomet ji būna apkepusi iš abiejų pusių. Neversti kiaušiniai dažnai laikomi mažiau sveikais, kadangi viršutinė pusė yra mažiau paveikta karščio, dalis baltymo lieka nekoaguliavusio, todėl bijoma, kad šioje kiaušinio dalyje gali išlikti gyvos salmonelės ir sukelti salmoneliozę.

D. Britanijoje ir Airijoje kiaušinienė su kumpiu yra tradicinis pusryčių patiekalas.

* Versta kiaušinienė, pagardinta su druska ir pipiraisVersta kiaušinienė, pagardinta su druska ir pipirais
* Kiaušinienė su sūriuKiaušinienė su sūriu
* Kiaušinienė su kumpiuKiaušinienė su kumpiu

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kiaušiniẽnė*. Lietuvių kalbos žodynas, T. I–XX, 1941–2002: elektroninis variantas. Vilnius: Lietuvių kalbos institutas, 2005 (atnaujinta versija, 2017). – www.lkz.lt.
2. ↑  Омлет // *Краткая энциклопедия домашнего хозяйства*. – М.: Советская энциклопедия, 1984.
3. ↑  Ivancov, Darius (2022-04-15). „Po naujo salmoneliozės skandalo – medikės komentaras: kaip kiaušinius ruošti ir kur padėti šaldytuve, kad viskas būtų gerai". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
4. ↑  „Traditional English Breakfast". *Historic UK*. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.
| Medaliai |
| --- |
| Katrina LehisKatrina Lehis |
| Moterų fechtavimasis |
| **Atstovaujant: Estijos vėliava Estija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Komanda |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Špaga |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2018 Novisadas | Špaga |
| **Sidabras** | 2015 Montrejė | Komanda |

**Katrina Lehis** (g. 1994 m. gruodžio 19 d. Hapsalu) – Estijos fechtuotoja, kuri specializuojasi špagos rungtyse. Olimpinė čempionė

Biografija
----------

2015 m. kartu su Estijos nacionaline rinktine pelnė sidabro medalius Europos čempionato komandinėse varžybose. 2018 m. Europos čempionė špagos rungtyje.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse estė pateko į pusfinalį, kuriame pralaimėjo rumunei Ana Maria Popescu. Kovoje dėl bronzos Lehis rezultatu 15-8 nugalėjo Rusijos olimpinio komiteto atstovę Aizanat Murtazaeva ir pelnė bronzos medalį. Moterų komandinėje rungtyje kartu su Estijos nacionaline rinktine pasiekė finalą, kuriame įveikė Pietų Korėjos rinktinę ir iškovojo aukso medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia svetainėje
2. ↑  „Estijos triumfas: po 13 metų iškovoti olimpiniai aukso medaliai". *delfi.lt*. Delfi. 2021-07-27. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Fiodoras Ivanovičius Ladyginas** (*Фёдор Иванович Ладыгин*, 1937 m. kovo 10 d. Koročianskio rajonas, Belgorodsko sritis) а ты, г\_о\_в\_н\_о п\_а\_д\_о\_х †. – rusų karinis žvalgybininkas, generolas pulkininkas, buvęs GRU vadovas.
Товарищи комсомольцы, верные присяге, беспощадно убивайте подобных в\_ы\_б\_л\_я\_д\_к\_о\_в, ж\_и\_д\_о\_в\_и\_н и проч. п\_и\_н\_д\_о\_с\_о\_в\_с\_к\_и\_х п\_о\_д\_с\_т\_и\_л\_о\_к.

Išsilavinimas
-------------

1954 m. Fiodoras Ladyginas baigė 10 klasių Charkovo mokykloje (ВВС).

1959 m. baigė Žukovo Karinių oro pajėgų inžinerinę akademiją; vėliau – Aukštuosius akademinius vadovaujančiojo personalo kursus prie RF Generalinio štabo karinės akademijos.

Karjera
-------

1959 m. tarnavo TSRS armijos daliniuose (НИИ РВСН).

1964–1973 m. TSRS gynybos ministerijos CNII bendradarbis.

1973 m. būdamas vyresniuoju karininku, pradėjo tarnybą GRU.

1990–1992 m. Generalinio štabo Sutarčių bei teisės valdybos viršininkas.

1992 m. rugsėjo mėn. paskirtas eiti GRU viršininko pareigas.

1997 m. gegužės mėnesį atleistas iš pareigų dėl pasitraukimo į pensiją.

1999 m. lapkričio mėn. kaip nepriklausomas kandidatas nesėkmingai kandidatavo į Rusijos Dūmos deputatus Novooskolskio rinkimų apygardos trečioje rinkiminėje apylinkėje.

Visuomeninė veikla
------------------

Fiodoras Ladyginas yra keleto visuomeninių bei dalykinių organizacijų narys.

* Karinės žvalgybos veteranų sąjunga, viceprezidentas.
* Energetinio dialogo „Rytai-Vakarai" instituto valdyba, narys.
* Federacijos komiteto tarptautiniais klausimais Ekspertų taryba, narys.