recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| BJK Inönü stadionas |
| --- |
| Vieta | Stambulas, Turkija |
| Atidarytas | 1947 m. gegužės 19 d. |
| Renovuotas | 2001–2002 m. |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Paolo Vietti-Violi |
| Talpa | 32 145 |
| Lauko matmenys | 105 × 68 m |
| Nuomininkai | Beşiktaş JK |

**BJK Inönü stadionas** (turk. *Fiyapı İnönü Stadyumu*) yra futbolo stadionas Stambule, Turkijoje. Namų rungtynes žaidžia Beşiktaş JK. Stadionas yra europinėje Stambulo dalyje. Jame telpa 32 145 žiūrovai. Stadione namų rungtynes yra žaidę Galatasaray SK ir Fenerbahçe SK klubai.

Stadionas yra sudarytas iš keturių tribūnų:

* *Kapalı*, kuri yra šiaurinėje stadiono dalyje ir talpina 5881 žiūrovą.
* *Numaralı*, kuri turi 5237 sėdimas vietas.
* *Eski Açık*, kuri yra už vartų ir talpina 7962 žiūrovus
* *Yeni Açık*, kurioje gali tilpti net 13 065 žiūrovai.

BJK Inönü stadionas yra vienintelis pasaulyje stadionas, iš kurio žiūrovai gali matyti abu kontinentus, Europą ir Aziją, kuriuos skiria Bosforo sąsiauris.

Muzika
------

Tarp daugybės stadione vykusių renginių, vyko ir muzikos koncertai. Pirmasis Stambule vykęs koncertas buvo Bryan Adams. Taip pat grojo: Guns N' Roses (*Use Your Illusion* turo metu ), Metallica, Bon Jovi, Michael Jackson (*Dangerous World* turo metu), Madonna (*The Girlie Show* turas), Rammstein, Elton John, Scorpions, Sting ir Tina Turner. Stadione vyko ir tokių grupių kaip Metallica, Slayer, Megadeth, ir Anthrax sunkiojo metalo koncertai.

Nuorodos
--------

* Stadiono nuotraukų galerija Archyvuota kopija 2012-04-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Liam Reilly |
|  
Liam Reilly 1990 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1955 m. sausio 29 d.  Dandolkas, Airijos vėliava Airija |
| Mirė | 2021 m. sausio 1 d. (65 metai) |
| Žanrai | rokas, folk |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |

**Liam Reilly** (1955 m. sausio 29 d. Dandolke, Airijoje – 2021 m. sausio 1 d.) – airių dainininkas ir dainų autorius, buvęs grupės „Bagatelle" narys. 1980-ųjų viduryje palikęs grupę, atlikėjas persikėlė į Džordžiją ir pradėjo solinę karjerą. Ten jis įrašė albumą „Savannah Serenade". 1988 m. su daina „Lifeline" dalyvavo šalies nacionalinėje atrankoje į Euroviziją, kuriame jis užėmė antrą vietą. Antrą kartą atrankoje dalyvavo 1990 m. ir su kūriniu „Somewhere In Europe" užėmė pirmą vietą. 1990 m. Eurovizijos konkurse ši daina surinko 132 taškus ir užėmė 2 vietą. Į Euroviziją grįžo 1991 m. kaip dalyvės Kim Jackson dainos „Could It Be That I’m In Love" kompozitorius.

Nuorodos
--------

* Dainos *Somewhere in Europe* žodžiai

Išnašos
-------

1. 1 2  Hussey, Sinéad. „Bagatelle singer Liam Reilly has died aged 65". Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 2 d..
2. ↑
3. ↑


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kiev Connolly ir The Missing Passengers  *„The Real Me"*** |  **Airijos atstovas Eurovizijoje**1990 | Po to:**Kim Jackson  *„Could It Be That I'm In Love"*** |
| **Suleimanas ibn Kutulmišas** |
| --- |
|  |
| Suleimano ibn Kutulmišo statula Turkijoje |
| Seldžiukų dinastija |
| Gimė | Nežinoma |
| Mirė | 1086 m.prie Antiochijos |
| Tėvas | Kutulmišas |
| Religija | Sunizmas |
| Rumo sultonas |
| Valdė | 1077 m. - 1086 m. (~9 metai) |
| Pirmtakas | Kutulmišas |
| Įpėdinis | Kilijus Arslanas I |

**Suleimanas ibn** **Kutulmišas** (turk. *Kutalmışoğlu Süleyman Şah*, pers: سلیمان بن قتلمش) – nepriklausomos seldžiukų turkų valstybės Anatolijoje įkūrėjas; nuo 1077 m. iki mirties 1086 m. valdė Rumo sultonatą kaip seldžiukų sultonas.

Gyvenimas
---------

Suleimanas buvo Kutulmišo, kuris nesėkmingai kovojo su savo pusbroliu Alp Arslanu dėl Seldžiukų imperijos sosto, sūnus. Kai 1064 m. Kutulmišas mirė, Suleimanas su trimis broliais pabėgo į Tauro kalnus ir ten ieškojo prieglobsčio pas turkmėnų gentis, gyvenusias už imperijos ribų. Alp Arslanas į tai atsakė prieš juos surengdamas keletą baudžiamųjų puolimų. Suleimanas vienintelis iš keturių brolių išgyveno šiuos antpuolius ir sugebėjo įtvirtinti savo valdžią turkmėnams.

Išnašos
-------

1. ↑  Peacock, 2013, p. 71-72
2. ↑  Cahen, 1968, p. 73-74

Šaltiniai
---------

* Peacock, Andrew (2013). *The Seljuks of Anatolia: Court and Society in the Medieval Middle East*. I.B. Tauris.
* Cahen, Claude (1968). *Pre-Ottoman Turkey: a general survey of the material and spiritual culture and history c. 1071-1330*. Translated by Jones-Williams, J. Taplinger.
Koordinatės: 55°43′7″ š. pl. 23°24′42″ r. ilg.﻿ / ﻿55.71861°š. pl. 23.41167°r. ilg.﻿ / 55.71861; 23.41167


| Sulinkių ežeriukas |
| --- |
| Vieta | Radviliškio raj. Lietuva |
| Plotas | 0,068 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,06 km |

**Sulinkių ežeriukas** – ežeras vidurio Lietuvoje, Radviliškio rajone, apie 4,5 km į šiaurę nuo Šiaulėnų, Sulinkių durpyno apsuptyje. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,39 km, plotis – iki 0,23 km. Altitudė 122,9 m. Krantai žemi, apaugę mišku. Ežeras nenutekantis, priklauso Šušvės upės intako Š-3 baseinui.

Draustinis
----------

*Pagrindinis straipsnis – Sulinkių ornitologinis draustinis*.
Ežerėlis su jo apyežere (0,25 km²) paskelbtas ornitologiniu draustiniu. Čia peri 3 kragų rūšys, gyvena rudagalvių kirų kolonija, peri paprastieji kirai ir kelios sidabrinių kirų poros, gulbės nebylės, šaukstasnapės antys. Nendrynuose įsikūrę didieji baubliai ir švygždos. Pelkėse būriuojasi gervės, migracijos metu čia užskrenda daug įvairių tilvikinių ir antinių paukščių.

Pavadinimas
-----------

Ežero vardas kildinamas nuo Sulinkių kaimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 319
| **Rimantas Buivydas** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. rugsėjo 26 d.Vilnius |
| Mirė | 2017 m. sausio 24 d. (71 metai)Vilnius |
|  |
| Alma mater | 
* 1969 m. Vilniaus dailės akademija;
* 1981 m. TSRS Dailės akademija

 |

**Rimantas Buivydas** (1945 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje – 2017 m. sausio 24 d.) – Lietuvos architektas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Kilęs iš Seredžiaus bajorų giminės, kuri nuo 1413 m. Horodlės susitarimais gavo riterių herbą „Dolega". Senelio Antano Buivydo sesuo Elena Buivydaitė–Kutorgienė buvo profesorė, viena iš oftomologijos pradininkių Lietuvoje. Tėvas dailininkas Juozas Buivydas. 1964 m. baigė A. Vienuolio vidurinę mokyklą. 1969 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1981 m. TSRS Dailės akademijos I. Repino institute Sankt Peterburge apgynė disertaciją, menotyros kandidatas.

1969–1971 m. Vilniaus kurortų projektavimo instituto vyresnysis architektas. 1971–1989 m. Lietuvos dailės instituto dėstytojas, 1986–1989 m. prorektorius mokslo reikalams. Nuo 1989 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto (iki 1991 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas) dėstytojas, nuo 2000 m. profesorius. Nuo 2002 m. Architektūros fakulteto dekanas, Architektūros pagrindų ir teorijos katedros vedėjas, VGTU Senato ir kolegijos narys.

Nuo 1995 m. žurnalo „Urbanistika ir architektūra" vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1996 m. žurnalo „Archiforma" vienas steigėjų, 1996–2005 m. jo vyr. redaktorius. Lietuvos architektų sąjungos narys.

Kūryba
------

Architektūrinių projektų autorius ir bendraautoris, tarp jų:

* Poilsio namai „Guboja" Šventojoje, 1976 m.
* Gyvenamieji namai Molėtuose, 1978 m.
* Aikštė su skulptūra „Neringa", Klaipėda, 1984 m.
* Paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui, Šalčininkų raj. 1986 m. (skulpt. Konstantinas Bogdanas, archit. Jūras Balkevičius)
* *Seserys* – paminklas Lazdynų Pelėdai Vilniuje, (arch. Jūras Balkevičius, skulpt. Dalia Matulaitė)
* Paminklas 1991 m. žuvusiems Medininkų pasienio poste, 1993 m.
* Daugiabutis gyvenamasis namas Vilniuje Polocko g. 1998 m.
* Aikštė ir paminklas „Aušra", Šiauliai, 2003 m. (skulpt. Dalia Matulaitė, arch. Jūras Balkevičius)

Bibliografija
-------------

* Ezoterinis simbolių pasaulis, monografija, 1995 m.
* Architektas Gediminas Baravykas: Kūrybos pulsas, monografija, 2000 m.
* Architektas Algimantas Zaviša: Gyvenimo aidai, monografija, 2002 m.
* Architektūra: pozityvai ir negatyvai, straipsnių rinkinys, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  RIMANTAS BUIVYDAS, VGTU Architektūros fakultetas Archyvuota kopija 2008-10-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Rimantas Buivydas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 578 psl.
| **Rimantas Butleris** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. gegužės 29 d. (65 metai)Jakštai, Zarasų rajonas |
|  |
| Veikla | informatikas |
| Organizacijos | Kauno technologijos universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Rimantas Butleris** (g. 1957 m. gegužės 29 d. Jakštai, Zarasų rajonas) – Lietuvos informatikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Baigė Antalieptės vidurinę mokyklą. 1980 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1980 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 2001 m. Informacijos sistemų katedros vedėjas; nuo 2006 m. Informacijos sistemų katedros profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptys – reikalavimų inžinerija ir veiklos taisyklių modeliavimas, CASE (angl. *Computer Aided Software Engineering*) priemonės ir informacinių sistemų kūrimo aplinka, informacinių sistemų duomenų bazių projektavimas. 5 tarptautinio projektų dalyvis, atliko Lietuvos įmonių ir įstaigų užsakomųjų darbų. Paskelbė daugiau kaip 120 mokslinių straipsnių, dalis jų užsienio spaudoje, parašė mokomųjų knygų.

Bibliografija
-------------

* Informacijos sistemų konstravimas Fox Pro priemonėmis, vadovėlis, 1997 m.
* Žinių inžinerijos pagrindai, 1994 m.
* Kompiuterija, Bronislovas Burgis, Rimantas Butleris, Mykolas Juraitis, Antanas Kulikauskas, Rimantas Leitanas, Ignas Limanauskas, Narimantas Listopadskis, Gediminas Lukšys, Romas Marcinkevičius, Bangimantas Starkus, Vygintas Šakys, Šarūnas Toleikis, 2000 m.
* Grupinės veiklos kompiuterizavimas LOTUS NOTES priemonėmis, su L. Nemuraite ir G. Sabaliauskaite, 1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Butleris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 721 psl.
|  Ambelaujiečiai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~8000 |
| Populiacija šalyse | Indonezijos vėliava Indonezija(Molukai) |
| Kalba (-os) | ambelaujiečių, burujiečių, Ambono malajų, indoneziečių |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | burujiečiai, liselai, kajeliai ir kt. |

**Ambelaujiečiai** (*Suku Ambelau*) – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Indonezijoje, daugiausia Ambelau saloje (Molukai). Populiacija – apie 5–8 tūkst. žmonių. Ambelaujiečių kalba priklauso Vidurio Molukų kalbų šakai (austronezinės kalbos). Gyvenantys Buru saloje vartoja burujiečių kalbą bei Ambono malajų kreolinę kalbą. Dauguma – musulmonai sunitai, yra krikščionių, gausu tradicinės tikybos atlaikų. Priklauso Ambono–Timoro tautų grupei.

XVI–XVII a. ambelaujiečiai vertėsi prekyba ir gamyba. XVII a. pr. užkariauti olandų, daug kur išnaikinti bei iš Ambelau perkelti į Buru salą. Šioje saloje ėmėsi sago palmių auginimu ir apdirbimu. Taip pat augina kukurūzus, batatus, kakavą, kokospalmes, kvapiuosius pipirus, muskatus. Medžioja babirusas, žvejoja tuną. Gyvena pakrančių kaimuose. Būstai statomi iš bambuko.

Giminės patrilinijinės, išskiriamos 22 giminių linijos. Kultūriškai artimi kitoms malajų „prekybinėms tautoms".

Šaltiniai
---------

1. ↑  amv Duomenys apie kodu „amv" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑
3. ↑  *Амбелауанцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Trichechus inunguis** |
| --- |
| Amazonės lamantinas (*Trichechus inunguis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Sirenos  *( Sirenia)* |
| Šeima: | Lamantininiai  *( Trichechidae)* |
| Gentis: | Lamantinai  *( Trichechus)* |
| Rūšis: | Amazonės lamantinas  *( Trichechus inunguis)* |

 |
| Binomas |
| ***Trichechus inunguis***Johann Natterer, 1883 |
| Paplitimas |

**Amazonės lamantinas** (*Trichechus inunguis*) – sirenų būrio, lamantininių šeimos stambus vandens žinduolis, aptakios kūno formos, su priekinėmis galūnėmis, virtusiomis į plaukmenis (priešingai, nei kiti lamantinai – be nagų), bei plokščia irklo formos uodega. Nuo giminingų rūšių lamantinų išsiskiria baltomis dėmėmis ant krūtinės, taip pat tai mažiausia pagal dydį šių gyvūnų rūšis. Suaugęs Amazonės lamantinas gali siekti 2,8 m ilgio, iki 500 kg svorio. Patelės būna stambesnės, nei patinai. Kūno odos spalva – šviesiai pilka.

Gyvenimo būdas
--------------

Suaugęs gyvūnas
Gyvena Amazonės upės baseine. Tai gėlavandenis gyvūnas, neprisitaikęs gyventi sūriuose vandenyse, todėl iš Amazonės žiočių į jūrą neišplaukia. Linkęs gyventi susisiekiančiuose ežeruose, senvagėse, lagūnose, kuriose veši augmenija, tinkama gyvūnams maitintis. Tinkamiausi yra šilti vandenys – 22-30 °C temperatūros. Žolėdis, aktyvus ir dieną, ir naktį. Būdinga sezoninė migracija, susijusi su vandens lygio kitimu apgyvendintuose vandens telkiniuose.

Amazonės lamantino jauniklis
Amazonės lamantinas gyvena dažniausiai vienišo gyvūno gyvenimą, pateles lydi jaunikliai. Vietose, kur gausu vešlios augmenijos, maitintis susirenka didesni šių lamantinų būriai. Paprastai minta bet kuriuo augaliniu maistu, randamu vandens telkinio dugne. Maistui sugriebti naudoja būdingą jiems lanksčią dvigubą viršutinę lūpą. Gamtoje iš Amazonės lamantinų priešų paminėtini rykliai, jaguarai, krokodilai. Patelių nėštumas trunka apie 12 mėn. Gimsta 1 (retkarčiais – 2) jauniklis.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amazonės lamantinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Amazonės lamantinas Archyvuota kopija 2004-12-08 iš Wayback Machine projekto.
* Amazonės lamantino aprašymas Archyvuota kopija 2015-01-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Rimantas Gasparavičius** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. balandžio 14 d. (64 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | karinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Rimantas Gasparavičius** (g. 1959 m. balandžio 14 d. Vilnius) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

1982 m. baigė ekonominės kibernetikos specialybę Vilniaus universitete. 1986–1990 m. dirbo Vilniaus universitete. 1990–1991 m. Socialinės apsaugos ministerijos vadovaujantysis referentas. 1991–1998 m. Krašto apsaugos departamento (nuo 1991 m. lapkričio mėn. – Krašto apsaugos ministerija, KAM) skyriaus viršininko pavaduotojas, viršininkas, 1998–2002 m. KAM Personalo ir socialinės saugos, 2002–2006 m. – Lietuvos kariuomenės Materialinių resursų departamento direktorius. Nuo 2006 m. Gynybos štabo viršininko pavaduotojas personalui, nuo 2008 m. lapkričio mėn. – Karinio personalo departamento direktorius. 2008 m. pulkininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Gasparavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 742 psl.
| Amber Michaels |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Wanda Creech |
|  |
| Gimė | 1968 m. lapkričio 17 d. (53 metai)Bambergas, Vokietija |
|  |
| Šalis |  Vokietija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| 4 AVN nominacijos |

**Amber Maikls** (tikrasis vardas – *Wanda Creech*; g. 1968 m. lapkričio 17 d. Bambergas) – vokiečių kilmės pornografinių filmų aktorė.

Biografija
----------

Amber gimė Bamberge, Vakarų Vokietijoje. Dar vaikystėje, mirus tėvams, ją įvaikino amerikiečių šeima ir išsivežė į JAV, Majamį, kur ji ir užaugo.

Baigusi mokslus, Amber 4 metus tarnavo kariuomenėje, oro pajėgose, po to studijavo mediciną ir dirbo slaugytoja.

Sulaukusi 30, ji pamėgino tapti striptizo šokėja, tačiau naujoji veikla jos nesužavėjo ir jau po 6 savaičių ji nusprendė ją nutraukti. Nepaisant trumpo laiko, klube ją pastebėjo pornografinių filmų prodiuseris ir pasiūlė tapti aktore. Debiutiniame filme „Dallas Trip", sukurtame 1998 m. ji vaidino kartu su savo vaikinu.

Viso iki 2013 m. pradžios Amber buvo vaidinusi daugiau kaip 200 juostų.

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | AVN apdovanojimas | Best Anal Sex Scene | Nominacija |
| Best Group Sex Scene | Nominacija |
| 2002 | Best All-Girl Sex Scene | Nominacija |
| 2003 | Best Sex Scene Coupling | Nominacija |
| SIGNY apdovanojimas | Best Model | 2 vieta |
| 2004 | 5 vieta |
| 2005 | 12 vieta |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  „amber michaels". Nuoroda tikrinta May 14, 2013. [neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amber Michaels** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
| **Alun Cairns** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1970 m. liepos 30 d. (52 metai)Svonsis, Velsas Velsas |
|  |
| Veikla | politikas |
|  |
| Alma mater | Velso universitetas |

**Alanas Hju Kernsas** (angl. *Alun Hugh Cairns*, 1970 m. liepos 30 d. Svonsis, Velsas) – Velso konservatorių partijos politikas, 2016–2019 m. ėjęs Velso valstybės sekretoriaus pareigas. Nuo 2010 m. buvo parlamento narys, atstovaujantis Glamorgano lygumai.

1999–2011 m. buvo Velso parlamento narys nuo Pietų Velso Vakarų regiono. 2010 m. visuotiniuose rinkimuose išrinktas į Jungtinės Karalystės Bendruomenių rūmus, 2019 m. lapkričio 6 d. atsistatydino iš Velso valstybės sekretoriaus pareigų po tvirtinimų, kad jis žinojo apie buvusio padėjėjo vaidmenį „sabotuojant" išžaginimo bylą. A. H. Kernsas sakė, kad bylos smulkmenos jam nežinomos ir 2019 m. gruodį jam buvo panaikinti kaltinimai dėl valstybės pareigūno kodekso pažeidimo.

Išnašos
-------

1. ↑  „The Rt Hon Alun Cairns - GOV.UK". *www.gov.uk* (anglų). Nuoroda tikrinta 2019-11-07.
2. ↑  „Alun Cairns' resignation letter in full" (anglų). 6 November 2019. Nuoroda tikrinta 2019-11-07.
3. ↑  Jones, Teleri Glyn (5 November 2019). „Minister must quit - rape trial 'sabotage' victim" (anglų). Nuoroda tikrinta 2019-11-07.
4. ↑  „Ex-Welsh secretary Alun Cairns cleared over rape trial row". *BBC News*. 2019-12-20. Nuoroda tikrinta 2021-01-26.
**Rimantas Astrauskas** (g. 1954 m. balandžio 9 d. Kaune) – lietuvių etnomuzikologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos konservatoriją, J. Čiurlionytės klasę. 1993 m. humanitarinių mokslų daktaras. 1996 m. stažavo Oksfordo universitete (Didžioji Britanija).

1978–1988 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto muzikos laidų redaktorius. Nuo 1989 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dėstytojas, 1995–2001 m. Etnomuzikologijos katedros vedėjas; 1994 m. docentas.

Nuo 1992 m. Tarptautinės liaudies meno organizacijos narys, nuo 1994 m. prezidiumo narys, nuo 1993 m. Europos etnomuzikologų seminaro, nuo 1995 m. Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos narys. Etninės kultūros globos tarybos pirmininkas nuo 2000 m.

Mokslinė veikla
---------------

Surinko apie 3000 lietuvių muzikinio folkloro kūrinių. Tiria lietuvių ir gretimų tautų kalendorinių dainų melodiką, intonacijų semantiką, etnomuzikologijos istoriją ir tyrimo metodologiją.

Bibliografija
-------------

* M. K. Čiurlionis ir pasaulis, 2005 m. sudarytojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Karaška. *Rimantas Astrauskas (1954)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 99 psl.
**Rimantas Dūda** (g. 1953 m. liepos 26 d. Kučgalys, Biržų raj.- 2017 metų sausio 18 d) – Lietuvos dailininkas odininkas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Talino dailės institutą. 1977–1997 m. Vilniaus „Dailės" kombinato dailininkas. Nuo 1997 m. privačios dailės įmonės savininkas.

Kūryba
------

Nuo 1975 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Auksavimu, batika, spaudžiamąja ir kt. technikomis sukūrė unikalių odos dirbinių: dėžučių („Adomas ir Ieva" 1981 m. knygos su dėžute Užgavėnių kaukių motyvais, 1984 m.), knygų viršelių, dekoratyvinių plokščių („Antra pradžia", 1991 m. „Langeliai", 1992 m.).

Kūriniai dekoruoti gilinto ir spalvoto piešinio linijiniais figūriniais motyvais, akvareliniais spalvų deriniais. Masinei gamybai sukūrė apie 50 meninės odos dirbinių (albumų, knygų viršelių, rašomojo stalo komplektų, dėžučių, smulkių galanterinių dirbiniu), dažnai dekoruotų grafiško piešinio Vilniaus architektūros motyvais.

Jo kūrinių yra Vilniaus interjeruose (LR Prezidentūra, kelionių agentūra „Krantas Travel").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Rimantas Dūda*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 189 psl.
| Bušehrasبوشهر |
| --- |
| *Bušehras 1973 m.* |
|  |
| 

BušehrasBušehras

28°59′0″ š. pl. 50°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.98333°š. pl. 50.81667°r. ilg.﻿ / 28.98333; 50.81667﻿ (Bušehras)Koordinatės: 28°59′0″ š. pl. 50°49′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.98333°š. pl. 50.81667°r. ilg.﻿ / 28.98333; 50.81667﻿ (Bušehras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Bušehro provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 165 377  |

**Bušehras** (pers. بوشهر = *Būšehr*) – miestas pietvakarių Irano pietvakariuose, Persijos įlankos pakrantėje. Provincijos centras. Beveik 170 tūkst. gyventojų.

Veikia oro uostas, plentai veda į Širazą ir Ahvazą. Svarbus jūrų uostas, per kurį išvežama nafta ir jos produktai, džiovinti vaisiai, medvilnė, taip pat vykdoma pramoninė žvejyba. Į miestą atkeliauja naftotiekiai iš Zagroso kalnų papėdėje esančių telkinių. Naftos perdirbimo, chemijos, plieno liejimo, maisto (ypač žuvies, vyno) pramonė. Veikia Bušehro atominė elektrinė. Veikia keletas universitetų, daugiausia ruošiančių inžinerijos ir medicinos specialistus.

Istorija
--------

Uostas išaugo XVI a. Persijos pakrantėse įsitvirtinus portugalams. 1734 m. šachas Nadyras įkūrė karinį uostą prekybai Persijos įlankoje kontroliuoti. Bušehiras smarkiai nukentėjo per Irako-Irano karą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bušehras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Rimantas Didžiokas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. spalio 25 d. (69 metai)Bagaslaviškyje, Širvintų raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Virgilija |
| Vaikai | Eglė ir Vaiva |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1976 m. Kauno politechnikos institutas |

**Rimantas Didžiokas** (1953 m. spalio 25 d. Bagaslaviškyje, Širvintų raj.) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas. Klaipėdos universiteto profesorius, infrastruktūros ir plėtros prorektorius.

Biografija
----------

1960–1971 m. mokėsi Bagaslaviškio vidurinėje mokykloje. 1976 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo maisto pramonės mašinų ir aparatų inžinieriaus mechaniko kvalifikaciją. 1986–1987 m. stažavo Drezdeno technikos universitete. 1993–1994 m. pagal Europos Sąjungos programą „TEMPUS" kėlė kvalifikaciją Drezdeno universitete. 1995–1996 m. studijavo Drezdeno technikos universitete pagal „Volkswageno" fondo jaunųjų mokslininkų rėmimo programą. Technikos mokslų kandidatas (dabar daktaras).

1976–1991 m. Kauno politechnikos instituto asistentas, docentas, katedros vedėjas. 1992–1996 m. – Klaipėdos universiteto Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas. 1995–1996 m. 2003–2007 m. 2015–2018 m. ir nuo 2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

1996 m. lapkričio 25 d. – 2000 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys, dirbo Ekonomikos komitete, nuo 2000 m. gegužės 9 d. Biudžeto ir finansų komitete. 1999–2000 m. Lietuvos Respublikos Vyriausybės susisiekimo ministras. 2000 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas, daktaras.

1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. Žmona Virgilija, dukterys Eglė ir Vaiva.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Didžiokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Algis Žvaliauskas** | **Lietuvos susisiekimo ministras**1999–2000 m. | Po to:**Gintaras Striaukas** |
|  Amboniečiai |
| --- |
| Amboniečių orkestras (XX a. pr.)Amboniečių orkestras (XX a. pr.) |
| Gyventojų skaičius | ~510 000 |
| Populiacija šalyse | Indonezijos vėliava Indonezija(Molukai ir kt.)Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Kalba (-os) | Ambono malajų, indoneziečių |
| Religijos | islamas, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | Ambono–Timoro tautos, indoneziečiai |

**Amboniečiai** (*Suku Ambon* ) – Pietryčių Azijos tauta, gyvenanti Indonezijoje, daugiausia centriniuose Molukuose (Ambono ir aplinkinėse salose, pietvakarių Serame). Taip pat gyvena kitur Indonezijoje (Javoje, Irian Džajoje ir kt.), išeivijoje Nyderlanduose. Populiacija – apie 510 tūkst. žmonių, iš jų Molukuose gyvena ~350 tūkst. Nyderlanduose – ~35 tūkst. Vartoja kreolinę Ambono malajų kalbą, taip pat bendrauja indonezietiškai. Maždaug pusė amboniečių yra krikščionys (reformatai), pusė – musulmonai (sunitai). Priklauso Ambono–Timoro tautų grupei.

Amboniečių tauta susidarė XVI–XIX a. konsoliduojantis Ambono ir vakarų Seramo autochtonams hitujams, imigrantams indoneziečiams, europiečiams ir mišrios kilmės žmonėms. XV–XVI a. Molukai buvo vienas svarbiausių pasaulyje prekybos prieskoniais centrų. Čia įsikūrė musulmoniškas Ternatės sultonatas, kuri XVI a. pr. užvaldė portugalai, o XVII a. pr. – olandai. Amboniečiai olandams priešinosi iki pat XIX a. pr. tačiau taip pat dalyvavo olandų kolonistiniuose žygiuose Malajų salyne, XIX a. vid. pasiekė privilegijuotą padėtį malajų visuomenėje. Didelė dalis amboniečių sparčiai perėmė europietiškus papročius, buvo juridiškai šiems prilyginti. 1945–1949 m. vykstant Indonezijos nepriklausomybės karui, daug amboniečių emigravo į Nyderlandus, Naująją Gvinėją. XX a. pab. – XXI a. pr. amboniečiai atsidūrė Molukų konflikto sūkuryje.

Verčiasi prekyba prieskoniais (gvazdikėliai, muskato riešutai), sago palmių auginimu ir apdirbimu, žvejyba, žemės ūkiu, daug amboniečių tarnauja armijoje, užima valstybines pareigas. Amatai: puodininkystė, kalvystė, ginklų (peilių, skydų) gamyba, laivų statyba, perlamutro, vėžlių šarvų apdirbimas, pynimas iš pandano pluošto, laivelių iš gvazdikėlių gamyba. Gyvena kaimo bendruomenėmis, kurioms vadovauja radža. Gyvenvietės skirstosi į giminių kvartalus (soa), kuriuose gyvena tos pačios patrilinijinės giminės (mata ruma) nariai. Musulmonai ir krikščionys tarpusavyje paprastai nesituokia.

Amboniečių gyvenvietės paprastai įkurtos pakrantėse, linijinio išplanavimo. Būstas karkasinis-stulpinis, sienos – iš sago palmių, stogas – iš lapų. Seniau statyti namai ant polių. Vyrų apranga dabar europietiška, per šventes dėvi kofta-badžu. Moterys vilki rožiniais ir žydrais sarongais, baltais badžu iki kelių. Išvystytas muzikinis folkloras (groja smuiku, havajietiška gitara).

* Vaikai groja būgnaisVaikai groja būgnais
* Ambono musulmonaiAmbono musulmonai
* ŽvejaiŽvejai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Амбонцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
Volvo car corporation|  |
| Forma | Korporacija |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1927 m. balandžio 14 d. |
| Centrinė būstinė | Torslanda, Geteborgas, Švedija |
| Svarbiausi darbuotojai | Li Shufu ir Håkan Samuelsson |
| Pajamos | 31,9 mlrd. EUR (2016 m.) |
| Darbuotojų | 95 000 (2017 m.) |
| Padaliniai | Volvo (lengvųjų automobilų grupė) |
| Tinklalapis |  |

**Volvo cars** – lengvųjų automobilių gamintoja. 2020 m. pardavė 661 713 transporto priemones.

1999 m. sausio 28 d. vilkikus gaminanti „Volvo" bendrovė pardavė lengvųjų automobilių padalinį kompanijai „Ford" už 6,45 milijardo JAV dolerių. 2010 m. „Ford" už 1,8 milijardo JAV dolerių šį padalinį pardavė vienam didžiausių Kinijos automobilių gamintojų „Geely Automobile".

Istorija
--------

Įmonė buvo įkurta 1927 m. Geteborge kaip dukterinė žinomo guolių gamintojo SKF įmonė. Assaras Gabrielssonas (šved. Assar Gabrielsson) tapo generaliniu direktoriumi, o Gustafas Larsonas (šved. Gustaf Larson) – techniniu.

Išnašos
-------

1. ↑  „„Volvo Cars" grįžta prie planų surengti IPO Stokholme". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2021-06-06.
2. ↑  *Volvo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014

Nuorodos
--------

* Volvo Lietuva
| Stasiūnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Stasiūnų piliakalnisStasiūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°55′53.2″ š. pl. 25°50′24.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.931444°š. pl. 25.840250°r. ilg.﻿ / 55.931444; 25.840250Koordinatės: 55°55′53.2″ š. pl. 25°50′24.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.931444°š. pl. 25.840250°r. ilg.﻿ / 55.931444; 25.840250 |

 |
| Vieta | Rokiškio rajonas |
| Seniūnija | Obelių seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 42x26 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AR947 /23845, 23846, 5634/ A564KP |

**Stasiūnų piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė Rokiškio rajono savivaldybės teritorijoje, Stasiūnų kaime, Obelių seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Obeliai – Šapeliai Degsnės miške, ties kelio posūkiu į kairę pasukus į dešinę rytų kryptimi, už 700 m, už sodybos dešinėje esančiame kitame miške šakojantis keliui labiau laikantis kairės, palei elektros liniją 600 m pavažiavus dešiniau – yra už upelio, keliuko dešinėje, šiaurės vakaruose, sunkiai randamas, nes keliukai nuolat šakojasi.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, bevardžio upelio dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 42x26 m dydžio, 2 m žemesniu šiaurės vakariniu kraštu. Joje aptikta brūkšniuotos keramikos. 1,5 m žemiau aikštelės, šiaurės vakarų šlaite yra 4 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už jo supiltas 30 m ilgio, 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas, kurio išorėje yra 5 m pločio terasa, einanti ir pietiniu – pietrytiniu šlaitais. Šlaitai vidutinio statumo, 10 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga – I tūkstantmečio viduriu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m².

Gyvenvietė
----------

Pietvakarinėje papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2001 m. Joje rasta lygios keramikos.

Tyrimai
-------

1972 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. 2001 m. gyvenvietę tyrė Andra Simniškytė.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Bryzgių piliakalnis 28 km  Lukštų piliakalnis 12 km | Aknystos piliakalnis 25 km | Dvietės piliakalnis 25 km  Moveliškių piliakalnis 24 km Drikeniškių piliakalnis 24 km |  |
| Papilių piliakalnis (Rokiškis) 5 km  Martiniškėnų piliakalnis 25 km |  | Lašių piliakalnis 19 km  Lagovkos piliakalnis 22 km |
| Petrešiūnų piliakalnis 12 km  Baušiškių piliakalnis 17 km | Mielėnų piliakalnis 7 km  Kalnočių piliakalnis 4 km | Dirdų piliakalnis 7,5 km  Junkūnų piliakalnis 4 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 155–156 (Nr. 684)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.169
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.65
* Andra Simniškytė. Piliakalnių aplinkos žvalgymas Kupiškio ir Rokiškio rajonuose // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 2001 metais. Vilnius, 2002. p. 53–54.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai. Stasiūnai
**Stasys Baranauskas-Baras** (1920 m. gegužės 26 d. Mierčiuose, Žaliosios valsčius, Vilkaviškio apskritis – 2006 m. liepos 12 d. Oak Brooke prie Čikagos, Ilinojaus valstija, JAV)) – lietuvių dainininkas (tenoras), JAV lietuvių bendruomenės veikėjas. Palaidotas Šv. Kazimiero lietuvių kapinėse.

Biografija
----------

Dainavimo mokėsi Kauno konservatorijoje ir J. Būtėno studijoje. Nuo 1944 m. studijavo dainavimą ir dalyvavo koncertuose Vokietijoje, vėliau Vienoje, Čikagoje, Romoje.

1943 m. Kaune debiutavo kaip solistas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1948–1949 m. koncertavo Didžiojoje Britanijoje. 1949 m. persikėlė į JAV ir koncertavo Australijoje, Italijoje, Kanadoje, Kolumbijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje, ir kitur, dalyvavo tarptautiniame muzikos festivalyje Austrijoje. Daugiausia koncertavo JAV, Čikagos lietuviu operoje sukūrė 13 vaidmenų, įrašė plokštelių.

Nuo 1958 m. dirbo *Standard Federal* banke Čikagoje, 1983–1998 m. šio banko direktorių tarybos narys.

Pakviestas JAV ir Kanados Lietuvių Bendruomenių, 1991 m. suorganizavo dviejų savaičių trukmės Lietuvių muzikos festivalį Čikagoje, šio festivalio vykdomojo komiteto pirmininkas. Festivalio metu vyko ir VII JAV ir Kanados Lietuvių dainų šventė.

Nuo 1977 m. Lietuvių Fondo narys, direktorių Tarybos narys, Garbės komiteto narys, pirmą kartą į Lietuvių Fondo direktorių Tarybą išrinktas 1974 metais, po to perrinktas 10 kartų. Šešias kadencijas (1982–1985 m. ir 1988–1991 m.) Lietuvių Fondo direktorių Tarybos pirmininkas, 1993–1995 m. ir 2002 m. Valdybos pirmininkas. Jo vadovavimo metais fondo administracijoje, finansų tvarkyme, darbuose ir veikloje įvesta daug naujovių.

1998 m. Lietuvos prezidento rinkimuose rėmė Valdą Adamkų. 1997 m. įsteigė S. Baro fondo premiją jauniems Lietuvos dainininkams.

Įvertinimas
-----------

* 1999 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Literatūra
----------

* Anicetas Arminas. Stasys Baras-Baranauskas, Vilnius, 1996 m.
* Ona Narbutienė, Stasys Baras, Vilnius, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Stasys Baranauskas-Baras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 634 psl.
Princo Akbaro portretinis piešinys, nupieštas 1842 m.
**Muhamedas Akbaras Chanas** (‎1816 m. – 1845 m.) – XIX a. Afganistano princas.

Biografija
----------

Muhamedas Akbaras buvo Afganistano emyro Dosto Muhamedo sūnus. Jis gimė 1816 m. Jis 1837 m. vadovavo tėvo pasiųstiems afganams Džamrudo mūšyje prieš sikhus prie Chaibero perėjos. Šiuo žygiu Dostas norėjo atsiimti Pešavaro kontrolę iš sikhų. Nors mūšio afganai nelaimėjo, bet buvo sustabdyta Sikhų imperijos ekspansija ir Akbaras susikūrė sumanaus generolo reputaciją. 1839 m. kilo Pirmasis anglų-afganų karas, į Afganistaną įsiveržė anglų-indų pajėgos. Dostas 1840 m. buvo paimtas į nelaisvę ir perkeltas į Indiją. Akbaras buvo įtakingiausias iš afganų pasipriešinimo britams vadų. 1841 m. pabaigoje afganai beveik užspaudė britus ir šachą Šudžą Kabule. Britai pradėjo tartis dėl atsitraukimo ir Akbarui buvo žadama, kad jo tėvas bus išlaisvintas mainais. Gruodį derybų metu Akbaras vienu metu prarado savitvardą ir nužudė britų derybininką Viljamą Maknagteną. Tačiau buvo susitarta dėl britų atsitraukimo iš Kabulo. Akbaras nesilaikė susitarimo ir britų-indų pajėgoms su civiliais išėjus iš miesto 1842 m. sausį atakavo juos perėjose. Daugelis karių žuvo, tačiau Akabaras pasigailėjo paimamų į nelaisvę moterų ir vaikų. 1842 m. Dostas grįžo į Kabulą ir susigrąžino emyro sostą. Jis norėjo susitarti su britais gražiuoju, o tam Akbaras nepritarė. Akbaras norėjo toliau tęsti kovas ir susigrąžinti prarastas žemes Indo slėnyje. 1845 m. jis ruošėsi pradėti maištą prieš Dostą, tačiau mirė nunuodytas (tikėtina, tėvo nurodymu). Dėl savo vaidmens Pirmajame anglų-afganų kare jis afganistaniečių buvo pramintas Gaziu („klaidatikių nugalėtoju").

Šaltiniai
---------

* Conflict in Afghanistan. 2003, p. 28
| Baltijos jūros vėjo parkas |
| --- |
| 

Baltijos jūros vėjo parkasBaltijos jūros vėjo parkas

55°55′0″ š. pl. 20°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91667°š. pl. 20.33333°r. ilg.﻿ / 55.91667; 20.33333﻿ (Baltijos jūros vėjo parkas)Koordinatės: 55°55′0″ š. pl. 20°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91667°š. pl. 20.33333°r. ilg.﻿ / 55.91667; 20.33333﻿ (Baltijos jūros vėjo parkas) |
|  |
| Vieta | Baltijos jūra |
| Jėgainės tipas | Vėjo jėgainių parkas |
| Eksploatuojantikompanija | Nepaskelbta |
| Pradėtaeksploatuoti | 2028 m. (planuojama) |
| Galingumas | 700 MW |
| Tinklalapis | spausti |

**Baltijos jūros vėjo parkas** – planuojamas vėjo jėgainių parkas Baltijos jūroje, 30 km nuo Palangos, Lietuvos teritoriniuose vandenyse. Tai bus galingiausias vėjo jėgainių parkas Lietuvoje, kurio 700 MW galingumas sudarys ketvirtadalį viso Lietuvos elektros energijos poreikio.

Istorija
--------

2022 m. priimti teisės aktai, sudarantys galimybę skelbti jūrinių elektrinių vystytojų atrankos konkursus. Tų pačių metų pabaigoje paskelbta apie Lietuvos planus statyti du vėjo jėgainių parkus Baltijos jūros teritorijoje.

2023 m. liepos 7 d. oficialiai prasidėjo Lietuvos vyriausybės organizuojamas konkursas išrinkti investuotoja, kuriam bus suteiktas leidimas statyti ir eksploatuoti vėjo jėgainių fermą.

Parengiamieji darbai
--------------------

2023 m. birželį paviešinti Baltijos jūros dugno geologinių ir geotechninių tyrimų rezultatai, kurie patvirtino jog išsirinkta teritorija yra tinkama jūros vėjo jėgainių parko plėtojimui. Tyrimo metu 136 km2 ploto Baltijos jūros teritorijoje buvo išgręžti 22 gręžiniai, iš kurių 20 – iki 3 metrų, o dviejų gręžinių gylis siekė iki 100 metrų. Laboratorinių tyrimų metu nustatyta, kad visos teritorijos jūros dugno geologinė sandara yra nevienalytė. Silpni, purūs ir vandens prisotinti smėlingi gruntai yra paplitę vakarų-pietvakarių kryptimi, o šiaurės rytiniame ploto kampe dominuoja stiprus ir labai stiprus ledyninės kilmės gruntas. Inžineriniai geologiniai ir geotechniniai Baltijos jūros dugno tyrimai finansuoti jūrinio vėjo elektrinių parko plėtros parengiamiesiems darbams skirtomis Europos Sąjungos fondų lėšomis. Iš viso parengiamiesiems darbams numatyta 11,54 mln. eurų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Russell, Tom (2022 m. lapkričio 17 d.). „Lithuania unveils plans for another Baltic Sea wind farm". *4coffshore.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..
2. 1 2 3  „Baltijos jūros dugno tyrimai: teritorija tinkama vystyti jūrinio vėjo elektrinių parką". *lrt.lt*. Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija. 2022 m. birželio 17 d. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..
3. 1 2  Russell, Tom. „Vėjo parko Baltijos jūroje projektas". *lrv.lt*. Lietuvos Respublikos energetikos ministerija. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..
4. ↑  Pakėnienė, Roma (2023 m. liepos 7 d.). „Šaltiniai: „Orlen" dalyvauja vėjo parko Baltijos jūroje konkurse". *ve.lt*. Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2023 m. liepos 21 d..

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Koordinatės: 56°08′58″š. pl. 22°48′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.1494°š. pl. 22.8075°r. ilg.﻿ / 56.1494; 22.8075

|  |
| --- |
| Papilės GS |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gyvenvietė | Papilė, Nepriklausomybės g. 149 |
| Aptarnaujanti įmonė | AB „Lietuvos Geležinkeliai" |
| Atidaryta | 1871 m. |

**Papilės geležinkelio stotis** – geležinkelio stotis šiaurės vakarų Lietuvoje, Nepriklausomybės g. 149 Papilės miestelyje. Stotis yra Kužių–Mažeikių geležinkelio ruože. Stotis daugiausiai skirta traukiniams prasilenkti vieno kelio linijoje. Stoja priemiestiniai keleiviniai traukiniai Šiauliai–Mažeikiai ir Radviliškis–Mažeikiai.

**Geležinkelio ruožas**| 

Akmenė
**Papilė**
Žiliai

 |

Istorija
--------

Stotis pradėjo veikti 1871 m. rugsėjo 14 d. kai prasidėjo traukinių eismas geležinkeliu Liepoja–Kaišiadorys. 1905 m. stočiai priklausė 2833 varstai kelių, buvo 40 kvadratinių sieksnių „keleivių namas", su išoriniu pasauliu siejo 4 laidai ir 1 telegrafo aparatas. 1913 m. buvo 13 darbuotojų, parduoti 22659 bilietai keleiviams, pakrauta 188 tūkst. pūdų krovinių. Iki II pasaulinio karo pastatyti prekių sandėliai. 1941 m. birželio 14 d. ir po karo sovietų valdžia stotį naudojo tremiamų šio krašto gyventojų grūdimui į vagonus.

Po 1990 m. tarnauja tik kaip keleivių įlaipinimo ir išlaipinimo bei sąstatų prasilenkimo punktas, kadangi prekių srautai neformuojami.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Papilės geležinkelio stotis. Visalietuva.lt (tikrinta 2023-07-21).
2. ↑  Papilės geležinkelio stotis. Wikimapia.org (tikrinta 2023-07-21).
3. ↑  Papilės GS. Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Akez.lt *(interaktyvi enciklopedija)*.

* Станция Папиле (Railwayz.info)
* Retromaps.ru
Koordinatės: 54°21′59″ š. pl. 23°22′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.36639°š. pl. 23.38056°r. ilg.﻿ / 54.36639; 23.38056
**Sulinkių durpynas** – durpynas vidurio Lietuvoje, Radviliškio rajone, 1,5 km į šiaurę nuo Šiaulėnų. Plotas – 22,01 km². Susidaręs pakraštinių morenų darinių tarpgūbryje. Vidinės sausmės sudaro 67 ha. Pietiniu pakraščiu teka Šušvė, vakariniu – jos intakas Pjaunys, o šiaurės rytuose prasideda Šušvės baseino upelis Švėmalis. Durpyno viduryje telkšo Sulinkių ežeriukas.

Iki 1964 m. kai pradėta durpių gavyba, Sulinkų pelkę sudarė duburiuota plynraistinė aukštapelkė. Ją juosė tarpinė plynraistinė pelkė ir raistinės žemapelkės juosta.

Durpių klodo (nenusausinto) vidutinis storis 3,3 m (didžiausias – 8,0 m). Durpių ištekliai (~1986 m.) 60,7 mln. m³. Durpės aukštapelkinės (53 %; kimininės), žemapelkinės (27 %; viksvinės, alksninės, medieninės–viksvinės), mišrios (20 %). Durpių peleningumas 5,5 %, vidutinis drėgnumas 89 %. Sulinkių pelkės dugną dengia priesmėlis, smėlis, priemolis, o tarp jo ir durpių pelkės viduryje slūgso sapropelio sluoksnis (iki 0,7 m).

1985 m. Šiaulių durpių įmonė Sulinkiuose pagamino 164 000 t durpių kraiko. 1985 m. buvo iškasta 28 % durpių išteklių. Dabar durpių gavybą vykdo UAB „Sulinkiai".

Durpyne telkšantis Sulinkių ežeriukas paskelbtas ornitologiniu draustiniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sulinkių durpynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 129
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Indenezijos provincijos Sulavesio saloje
**Sulavesis** (indoneziškai *Sulawesi*, daugelis europiečių tradiciškai vadina iš portugalų *Celebes*) – vulkaninės kilmės sala Indonezijoje, tarp Borneo vakaruose, Molukų salų rytuose ir Filipinų šiaurėje. Plotu 11-oji pasaulyje sala: 189 216 km². Šiaurinę salos dalį kerta pusiaujas, kurio juostoje visus metus gausiai lyja. Dėl tokio klimato saloje vyrauja drėgnieji atogrąžų miškai.

Demografija
-----------

Islamas įsiskverbė į Sulavesį tik 1630 m. – vėliau negu į kitas Indonezijos salas. Maždaug tuo pat metu į salą atvyko ir krikščionių misionierių. Dėl to Sulavesyje krikščionių yra daugiau (įvairūs šaltiniai nurodo nuo 18 iki 40 % nuo bendrojo tikinčiųjų skaičiaus) negu Javoje ar Sumatroje.

Didžioji dalis gyventojų susitelkę pietvakariuose, Udžung Pandango (*Ujung Pandang*, anksčiau *Makassar*) mieste, taip pat šiaurėje aplink Manadą (*Manado*; oro uostas). Etniškai gyventojai sudaro skirtingas grupes – pietvakariuose anksčiau buvusios karingos makasarų (?) ir bugių (?) tautos, salos viduryje – toraja gentis, labai dominanti turistus, minhasa gentis šiaurėje (daugiausiai krikščionys, kultūra artimi filipiniečiams).

Maždaug 50 metų tiestas kelias sujungė salos administracinį centrą Udžung Pandangą su Manadu šiaurėje (*Trans-Sulawesi-Highway*).

Istorija
--------

1512 salas aplankė portugalai. 1530 minima Gova karalystė (centras – Makasaras) pietuose, kuri užkariavo aplinkines teritorijas. Sala buvo olandų įtakoje, bugiai 1902–1906 maištavo.
**Dovainonių pilkapynai** (dar žinomi kaip **Milžinų kapai**, **Kapitoniškių pilkapiai**) – pilkapynai Kaišiadorių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Dovainonių kaimo, miške. Pilkapiai su degintiniais palaidojimais. Dalis pilkapių apardyti, iškasinėti, kadangi nuo seno šiose vietose ieškota turtų.

Pilkapynai
----------

Yra 4 pilkapynai ir pilkapių vieta. Pirmajame pilkapyne yra 6 pilkapiai. 1932 m. buvo 10 pilkapių, 4 pilkapius ištyrė Eduardas Volteris. Dviejuose pilkapiuose rado po IX a. – XII a. pjautuvą. Išlikusių pilkapių sampilai 6–7 m skersmens ir 0,5-1,5 m aukščio, apardyti.

Antrajame pilkapyne yra 11 pilkapių. 4 pilkapiai apardyti, nukasti sampilų kraštai. 1932 m. buvo 16 pilkapių, vieną pilkapį ištyrė E. Volteris. Rado IX a.-XII a. geležinį pjautuvą, anglių ir pelenų žymių. Išlikusių pilkapių sampilai 5–6 m skersmens ir 0,4-1,2 m aukščio.

Trečiajame pilkapyne yra 8 pilkapiai. Jų sampilai 4–6 m skersmens ir 0,4-0,8 m aukščio. Ketvirtajame pilkapyne yra 12 pilkapių. Jų sampilai 4–7 m skersmens ir 0,3-1,5 m aukščio. Dalis pilkapių apardyti kasant apkasus per Pirmąjį pasaulinį karą. Netoli Dovainonių pilkapynų, Dovainonių laukų šiaurės rytų pakraštyje, yra pilkapių vieta. Apardytus ariant 5 pilkapius 1932 m. ištyrė E. Volteris, 4 pilkapius 1953 m. – Lietuvos istorijos institutas, tyrimų vadovas Adolfas Tautavičius. Rasta IX–XII a. sudegintų žirgų kapų. Dalis pilkapių buvo tušti. 1932 m. radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus, 1953 m. – Lietuvos nacionalinis muziejus. Kai kurie radiniai pateko į Varšuvos archeologijos muziejų.

Nuo Dovainonių pilkapynų į šiaurės vakarus apie 1 km yra Dovainonių piliakalnis, apie 1,5 km yra buvusio Kapitoniškių pilkapyno vieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dovainonių pilkapynai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 100 psl.
AB Volvo| Volvo logoVolvo logo |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Automobilių |
| Įkurta | 1926 m. |
| Centrinė būstinė | Geteborgas,  Švedija |
| Svarbiausi darbuotojai | Leif Johansson |
| Produkcija | sunkvežimiai,autobusai,statybų įrenginiai, aviaciniai, kosminiai įrenginiai |
| Pajamos | 302 milijardų SEK (31,9 mlrd. EUR) (2016 m.) |
| Darbuotojų | 101484 (2022 m.) |
| Tinklalapis | volvogroup.com |

**Volvo Group** – stambi Švedijos įmonė, gaminanti transportą. Sunkvežimius, autobusus bei statybų įrenginius. Laivų, aviacinių, kosminių įrenginių dedamąsias – variklius ir kt. finansuoja.

*Volvo* sąvoka kildinama iš lotyniško žodžio *volvere*, reiškiančią „varau".

Istorija
--------

1915 m. įmonė įkurta kaip guolių gamintojų bendrovės „SKF" dukterinė firma.

1927 m. balandžio 14 d. laikoma oficialia įmonės įkūrimo data, kai pagamintas pirmasis „Volvo" automobilis Volvo ÖV 4. Vienas iš bendrovės įkūrėjų buvo Gustaf Larson (1887-1968).

1928 m. pagamino pirmą sunkvežimį. 1935 m. „Volvo" atsiskyrė nuo „SKF".

1963 m. atidarė pirmą gamyklą užsienyje Halifakse.

Bendrovė garseja dėmesiu automobilių saugai.

1999 m. ES neleido „Volvo" susijungti su „Scania". 1999 m. sausio 28 d. įmonė pardavė savo „Volvo Cars" lengvųjų automobilių padalinį kompanijai „Ford" už 6,45 mlrd. USD. 2010 m. „Ford" už 1,8 mlrd. USD padalinį pardavė stambiam Kinijos automobilių gamintojui „Geely Automobile".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑