recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Stanislovas Čėsna Fortunatas Kosakovskis** |
| --- |
|  |
| Kosakovskiai |
| Kosakovskių herbas Ślepowron (Naktikovas) |
| Kosakovskių herbas *Ślepowron* (Naktikovas) |
|  |
| Gimė | 1795 m. sausio 4 d.Hamburgas |
| Mirė | 1872 m. gegužės 26 d. (77 metai)Varšuva |
| Sutuoktinis (-ė) | Aleksandra Laval-Kosakovskienė |
| Vaikai | Katerina Kosakovska - Lempicka (1830 - 1907), Aleksandra Kosakovska - Pliaterienė (1831 - 1901), Stanislovas Kazimieras Kosakovskis |

**Stanislovas Feliksas Kosakovskis** (1795 m. sausio 4 d. Hamburgas – 1872 m. gegužės 26 d. Varšuva) – Lenkijos ir Lietuvos kolekcininkas, literatas, dailininkas, Rusijos diplomatas.

Biografija
----------

Veikiamas fiziokratų idėjų 1820 m. sumažino savo dvaruose lažą iki 104 dienų per metus, panaikino duoklę, kaimuose steigė mokyklas, prieglaudas, valstiečių teismus, tobulino žemės ūkio ir kt. techniką, taikė naujus ūkininkavimo metodus.

1818–1826 m. tarnavo carinės Rusijos pasiuntinybėje Vatikane (1822–1826 pirmasis sekretorius), kur susipažino su egiptologu Jean-François Champollion ir jo atradimais, juos propagavo.

Nuo 1826 m. – Lenkijos karalystės dvaro rūmininkas, 1832–1841 m. Valstybės Tarybos narys, o 1858–1861 m. heroldijos pirmininkas, senatorius.

Nuo 1842 m. gyveno paveldėtuose dvaruose Lietuvoje (rezidencija – Vaitkuškis Ukmergės paviete). Buvo vedęs prancūzų kilmės grafaitę Aleksandrą de Laval, kuri kraičio gavo dvarus Penzos ir Simbirsko gubernijose, vario kasyklas Urale (Rusijoje turėjo apie 16 tūkst. baudžiauninkų, Lietuvoje ir Baltarusijoje – 860 valstiečių kiemų).

1843 m. grafo titulą patvirtino Rusijos imperatorius.

Napoleono Ordos tapytas Vaitkuškio dvaras
Kolekcionavo ir Vaitkuškyje kaupė meno kūrinių, senienų, knygų (surinko 12 500 tomų biblioteką; dalis išliko). Sukūrė komedijų prancūzų ir lenkų kalbomis, religinių studijų, populiarino mediciną ir higieną. Nutapė religinių paveikslų bažnyčioms (Dūkšto, Širvintų, Pašilės, Čenstakavos, kitoms).

1857–1862 m. suprojektavo neogotikinius Vaitkuškio dvaro rūmus (su paveikslų galerija, biblioteka, patalpomis dideliam giminės archyvui).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stanislovas Feliksas Kosakovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 639 psl.
Hyborėjos laikų žemėlapis
**Kimerija** (angl. *Cimmeria*) – išgalvotas barbarų gyvenamas regionas R. E. Howardo sukurtame Konano pasaulyje. Tai Konano Barbaro tėvynė.

Pramanyta istorija
------------------

Kimerų kilmė siekia Turijos laikus. Kimerai yra kolonistų iš Atlantidos palikuonys. Gyvenę pagrindiniame Turijos žemyne kolonistai išgyveno didįjį kataklizmą, kuriame nuskendo Atlantida ir buvo sunaikintos daugelis Turijos civilizacijų. Dėl kataklizmo išlikę kolonistai nusmuko į akmens amžiaus kultūrinį lygį. Netrukus jie įsivėlė į daugelį kartų trukusius karus su piktų kolonijos išlikėliais. Šis nepaliaujamas konfliktas privertė atlantus dar labiau degraduoti, vos ne iki beždžionžmogių lygio. Nebeprisimindami savo istorijos, senosios kalbos ir turėtos civilizacijos jie vystėsi savaip ir tapo kimerais. 

Savo esė „Hyborėjos laikai" (*The Hyborian Age*) R. Hovardas teigė, kad „gėlai, airių ir škotų kalniečių protėviai, kilę iš grynakraujų kimerų klanų". Hovardas Konaną pavadino keltišku vardu, mini jį keikiantį keltų dievus. Tai rodo, kad autorius kimerus tvirtai kultūriškai siejo su istoriniais gėlais.

Geografija
----------

Kimerija buvo raižyto reljefo dykynės, kalvotos, galbūt net kalnuotos, labai miškingos. Orai dažniausiai šalti, dangus apsiniaukęs. Palyginus Hyborėjos žemėlapį su užklotu šiuolaikiniu Europos žemėlapiu, matyti, kad palei Kimerijos vakarinę sieną driekėsi kalnynas. Hovardas tai patvirtino „Hyborėjos laikuose": „...vandenynas, skalavęs vakarinės Kimerijos kalnus, vėliau sudarė Šiaurės jūrą; šie kalnai tapo salomis, vėliau žinomomis kaip Anglija, Škotija ir Airija..."

Kultūra
-------

Pagal Hovardą „kimerai yra aukšti ir galingi, tamsiaplaukiai, mėlynakiai ar pilkakiai". Jie buvo protokeltai ar protogėlai. Pagal užuominas apsakymuose jie buvo gentimis gyvenę medžiotojai ir rankiotojai, neturėję centrinės valdžios.

Jie išmanė geležies apdirbimo amatą (Konano tėvas buvo kalvis), tačiau gyveno beveik akmens amžiaus bendruomenėje. Konanas apie save sakė: „Aš mačiau save su panteros kailio šlauniaraiščiu, sviedžiančią ietį į kalnų žvėris".

Kimerai buvo žmonės, suformuoti labai atšiaurios savo krašto gamtos. Hovardas dažnai minėjo kimerų patvarumą ir kovinius gebėjimus, kaip ir daug kitų įspūdingų jų įgūdžių. Jie gali laipioti uolomis, kurios atrodo neįveikiamos, nesunkiai seka žmonių ir žvėrių pėdomis, geba prisėlinti prie aukos be triukšmo.

Regimas kimerų primityvumas ir jų teisingumo jausmas dažnai priešpastatomas Hyborėjos „civilizuotųjų" tautų pagedimui.

Kimerų mitologija
-----------------

Konanas keikėsi minėdamas Kromą, bet minėdavo ir Lirą bei Manananą mac Lira (*Manannan mac Lir*). Hovardas savo pastabose buvęs išvardinęs kelis kitus žinomus keltų dievus kaip priklausančius kimerų panteonui, pvz.:

* Badba
* Morigana
* Macha
* Nemaina
* Diankechtas
* Dagda

Nuorodos
--------

1. ↑  „Cimmeria" (poema)
2. ↑  „The Hyborian Age"
3. ↑  „Red Nails"
4. ↑  „Hour of the Dragon"
5. ↑  „The God in the Bowl"
6. ↑  „Jewels of Gwahlur"
7. ↑  „Xuthal of the Dusk"
| Astrynablrs. *Астрына*, rus. *Острына* |
| --- |
|              |
| *Atsimainymo cerkvė* |
|  |
| 

AstrynaAstryna

53°43′48″š. pl. 24°31′44″r. ilg.﻿ / ﻿53.730°š. pl. 24.529°r. ilg.﻿ / 53.730; 24.529﻿ (Astryna)Koordinatės: 53°43′48″š. pl. 24°31′44″r. ilg.﻿ / ﻿53.730°š. pl. 24.529°r. ilg.﻿ / 53.730; 24.529﻿ (Astryna) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Ščiutino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 613  |
|  |
|  **Vikiteka** | Astryna |

**Astrynà**  (blrs. *Астрына*; arba ***Ostryna***, rus. *Острына*) – miesto tipo gyvenvietė vakarų Baltarusijoje, Gardino srityje, 47 km į rytus nuo Gardino, prie Astrynos upės. Apylinkės centras.

Astrynos apylinkės pastatas

Istorija
--------

Astryna buvo LDK Vilniaus vaivadijos Lydos apskrities (pavieto) seniūnijos centras. 1508 m. seniūnu buvo Lietuvos paiždininkis Teodoras Bogdanas Chreptavičius. 1641 m. Abiejų Tautų Respublikos valdovas Vladislovas Vaza Astrynai suteikė Magdeburgo teises ir herbą. 1666 m. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kancleris Kristupas Zigmantas Pacas pastatydino pirmąją medinę katalikų bažnyčią; ji atstatyta XVIII a. pabaigoje, 1933 m. pastatyta nauja. Veikė ir unitų bažnyčia. 1771 m. vietovė priklausė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės instigatoriui A. Zenkavičiui.

1795–1915 m. priklausė Rusijos imperijos Vilniaus gubernijai, Lydos apskričiai, XIX a. buvo Astrynos valsčiaus centras. Tuo metu pastatyta stačiatikių mūrinė Atsimainymo cerkvė ir medinė koplyčia. 1921–1939 m. valdė Lenkija. 1939 m. Astryna užimta TSRS ir priskirta Baltarusijos TSR. 1954–1960 m. Vosyliškių rajono centras.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1859 m. ir 2009 m.** |
| **1859 m.** | **1866 m.** | **1882 m.** | **1897 m.sur.** | **1921 m.** | **2002 m.** | **2009 m.** |
| 970 170 namų | 1 196 179 namai | 1 984 | 2 410 | 1 574 | 2 400 | 2 200 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

1866 m. surašymo metu gyveno 481 stačiatikis, 669 žydai, 12 katalikų ir 34 musulmonai Krymo totoriai.

### Lietuviai

Prieš prasidedant lietuvių slavėjimui Astrynos apylinkės buvo etnolingvistinė lietuvių ir baltarusių riba. Lietuviai gyveno valsčiaus šiaurės ir šiaurės rytų dalyje (ten vyrauja katalikai). Apie Astrynos lietuvius užsimenama XX a. pradžios lietuvių spaudoje.

### Žymūs žmonės

* 1662 m. mirė Vincentas Aleksandras Korvinas Gosievskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Ostryna*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VII (Netrebka — Perepiat). Warszawa, 1886, 733 psl. **(**lenk.**)**
3. ↑  Astryna. Lietuvos istorija. Enciklopedinis žinynas. I tomas (A–K). – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. ISBN 978-5-420-01689-3. // psl. 95
4. ↑  Petras Gaučas. *Astryna*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 101 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Edvardas Dombrovickas** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. gruodžio 28 d.Kaune |
| Mirė | 2008 m. lapkričio 10 d. (67 metai)Marijampolėje |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, parapsichologijos knygų, humoreskų, novelių rinktinių autorius |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Edvardas Dombrovickas** (1940 m. gruodžio 28 d. Kaune – 2008 m. lapkričio 10 d. Marijampolėje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, parapsichologijos knygų, humoreskų, novelių rinktinių autorius.

Biografija
----------

Nuo 1946 m. gyveno Jonavos valsčiuje. 1951 m. baigė Strebeikių pradinę, 1959 m. – Žeimių vidurinę mokyklą. 1959–1964 m. Kauno politechnikos institute studijavo architektūrą, bet diplomuotu architektu netapo. 1973–1977 m. mokėsi Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje.

1964–1967 m. tarnavo TSRS kariuomenėje. 1968 m. Liepių aštuonmetės mokyklos lietuvių kalbos ir vokiečių kalbos mokytojas, 1968–1973 m. – Šilalės rajoninio laikraščio „Artojas" korespondentas, atsakingas sekretorius, 1977 m. – šio laikraščio redaktoriaus pavaduotojas, 1977–1987 m. – Kėdainių rajoninio laikraščio „Tarybinis kelias" redaktoriaus pavaduotojas, redaktorius, 1987–2006 m. – Kapsuko, nuo 1989 m. Marijampolės rajoninio laikraščio „Naujasis kelias" (vėliau „Suvalkietis") redaktorius. 2003 m. jo vadovaujamas „Suvalkietis" tapo Marijampolės apskrities laikraščiu.

Kūryba
------

Nuo 1963 m. kūrė noveles, humoreskas, feljetonus. Juos publikavo savaitraštyje „Literatūra ir menas", žurnaluose „Jaunimo gretos", „Švyturys", „Šluota", „Nemunas". 1970–1972 m. buvo pripažintas geriausiu Žemaitijos žurnalistų kūrybinio susivienijimo feljetonistu.

Bibliografija
-------------

* Trinktinės, bendraautoris, Vilnius, 1991 m.
* Vaiduokliai, 1992 m.
* Mirties paslaptys, 1993 m.
* Išsipildžiusios pranašystės, 1994 m.
* Aiškiaregiai padeda Temidei, 2000 m.
* Ženklai iš anapus, 2001 m.
* Dangaus diktantai, 2002 m.
* Medinis arklys, 2003 m.
* Atpildo dėsnis, 2006 m.
* Ekskursijos po dausas, 2008 m.
* Tik jos liko, 2013 m.
| **Boris Vallejo** |
| --- |
|  |
| Boris Vallejo, 2005 m. |
| Gimė | 1941 m. sausio 8 d. (82 metai)Lima, Peru |
| Tautybė | Peru |
|  |
| Veikla | dailininkas, iliustratorius |
| Sritis | Kalavijas ir burtai, erotika |
|  |
| Alma mater | Escuela Nacional Superior Autónoma de Bellas Artes |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Inkpot Award, Britų maginės fantastikos premija ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka** | Boris Vallejo |

**Borisas Valjechas** (*Boris Vallejo*; g. 1941 m. sausio 8 d. Limoje) – iš Peru kilęs JAV dailininkas, piešiantis maginės fantastikos ir erotinius paveikslus. Daugumos jo kūrinių tema yra kalavijas ir burtai – pabaisos, raumeningi barbarai, dievai ir mistinės būtybės, pusnuogės moterys, moterys – karės ir panašiai.

Piešti Vallejo pradėjo dar trylikos metų. Limoje lankė menų mokyklą (isp. *Escuela Nacional Superior Autónoma de Bellas Artes del Perú*). 1963 m. būdamas 23 metų amžiaus, išvyko į JAV. Gyveno Bonkse, Niujorke, ir dirbo iliustratoriumi parduotuvei, kur susipažino su savo pirmąja žmona Doris. Po aštuonerių metų metė darbą ir pradėjo nepriklausomo iliustratoriaus karjerą, susidomėjo kalavijo ir burtų žanru. Netrukus išgarsėjo savo Tarzano bei Konano piešiniais, pradėjo gauti užsakymų kurti filmų plakatus. Devintajame dešimtmetyje tapo vienu produktyviausių iliustratorių, sukūrė virš trijų šimtų iliustracijų filmų plakatams, knygų viršeliams, reklamoms, kalendoriams. 1979 m. laimėjo Britų maginės fantastikos premiją už paveikslą „The Amazon Princess and Her Pet".

Šiuo metu Boris Vallejo dažnai piešia bendrus paveikslus su žmona Julie Bell.

Knygos
------

Yra išleistas ne vienas Boris Vallejo paveikslų rinkinys.

* „The Fantastic Art of Boris Vallejo" (1980 m.)
* „Fantasy Art Techniques" (1985 m.)
* „Mirage" (1997 m.)
* „Dreams: The Art of Boris Vallejo" (1999 m.)
* „Fantasía Digital" (2003 m.)
* „Imaginistix" (2007 m.)

Ir kiti.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Oficiali Boris Vallejo ir jo žmonos Julie Bell svetainė
* Boris Vallejo internetinėje fantastikos duomenų bazėje

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| **Borisas Chvošnianskis** |
| --- |
| Gimimo vardas | Borisas Chvošnianskis  (rus. *Борис Хвошнянский*) |
| Visas vardas | Borisas Chvošnianskis |
| Gimė | 1968 m. vasario 17 d. (55 metai)Leningradas, RTFSR |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Borisas Chvošnianskis** (g. 1968 m. vasario 17 d. Leningrade) – Rusijos teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

Po tarnybos kariuomenėje antrą kartą pateko į LGITMiK, į V. Petrovo kursą. Kartu su juo mokėsi Dmitrijus Nagijevas ir Igoris Lifanovas. Baigęs institutą susidomėjo muzika, grojo bosine gitara, buvo Sankt Peterburgo grupės „Pepsi" narys. Dirbo „Laiko" („Vremya") teatre su Dmitrijumi Nagievu ir Sergejumi Rostu, išvyko į gastroles Vokietijoje, vėliau dirbo Sankt Peterburgo „Teatre-Buff".

Pirmąjį rimtą vaidmenį filme gavo 2002 m. – suvaidino admirolo Deribo sąmokslo dalyvį Vitalijaus Melnikovo kostiuminėje dramoje „Vargšas, vargšas Pavelas" (2003).

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* [ IMDb profilis]
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Vanuazo nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Parko kraštovaizdis Parko kraštovaizdis |
| **Vieta:** | Prancūzijos vėliava Prancūzija (Savoja) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Modanas |
| 

Žemėlapis rodantis Vanuazo nacionalinis parkas vietą.Vanuazo nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 45°20′0″ š. pl. 6°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.33333°š. pl. 6.83333°r. ilg.﻿ / 45.33333; 6.83333Koordinatės: 45°20′0″ š. pl. 6°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿45.33333°š. pl. 6.83333°r. ilg.﻿ / 45.33333; 6.83333 |
| **Plotas:** | 528,39 km² |
| **Įkurtas:** | 1963 m. |
| **Valdymas:** | Parcs nationaux de France |
|  **Vikiteka:** | Vanuazo nacionalinis parkas |

**Vanuazo nacionalinis parkas** (pranc. *Parc national de la Vanoise*) – saugoma gamtos teritorija Prancūzijoje, Savojos Alpėse, Savojos departamente. Plotas – 528,39 km². Įkurtas 1963 m. Driekiasi tarp Tarentazo ir Morjeno slėnių, ribojasi su Italija, kurioje toliau pereina į Gran Paradizo nacionalinį parką (drauge sudaro didžiausią Alpių nacionalinį parką, >1250 km²).

Parkas apima Alpių kalnus (Vanuazo masyvą), iškylančius iki 3855 m (Grand Kaso k.), su būdingais kraštovaizdžiais (kalnų slėniai, smailios viršukalnės, ledynai) bei gyvąja gamta. Nacionaliniame parke auga spygliuočių miškai, aukštikalnių pievos. Sutinkami alpiniai ožiai, gemzės, alpiniai švilpikai, vilkai, lūšys, baltieji kiškiai, barsukai, šermuonėliai, šeškai, barzdotieji grifai, kilnieji ereliai, didieji apuokai, juodosios meletos, tundrinės žvyrės, tetervinai ir kt.

* Kalnų trobelėKalnų trobelė
* Val d'Izero gyvenvietė ir slėnisVal d'Izero gyvenvietė ir slėnis
* Alpinis ožysAlpinis ožys
* KalnaiKalnai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 81
**PU-Saruma**, *PU-Šaruma* (*PU-LUGAL-ma*, *mPU-Šàr-(rù)-ma*), *Hišmi-Šaruma* (*Hišmi-Šarruma*) – spėjamas ikiimperinis hetitų karalius, kuris, manoma, valdė apie 1600 m. pr. m. e. Šį Emilio Forerio iškeltas spėjimas paprastai yra nepripažįstamas.

Šeima
-----

*Hišmi-Šarruma* atitiktų Hatušilio I senelį ir Labarnos I uošvį, taip pat tikrąjį *Papahdilmah* tėvą. Jį minėjo, nenurodydamas vardo, Hatušilis. 
*Hišmi-Šarruma* taip pat buvo Lagarnos I žmonos Tavananos tėvas.

Apie PU-Sarumos gyvenimą praktiškai nieko nežinoma. PU-Šarumos sūnūs sukilo prieš tėvą, tad šis, būdamas *Šanahwitta* mieste įpėdiniu paskelbė savo žentą Labarną. Tačiau PU-Sarumos sūnus *Papahdilmah* turtėjo daug šalininkų karaliaus dvariškių tarpe.

Nuorodos
--------

1. ↑  *Hittite Studies in Honor of Harry A. Hoffner, Jr: On the Occasion of His Birthday* by Harry A. Hoffner, Gary M. Beckman, Richard Henry Beal, John Gregory McMahon
2. ↑  *Proceedings of the eleventh annual UCLA Indo-European Conference, Los Angeles, June 4–5, 1999* by Karlene Jones-Bley, Martin E. Huld, Angela Della Volpe.

* Reign of PU-Sarruma

| Karališkieji titulai |
| --- |
| PU-Saruma **Hatų laikotarpio valstybės****Gimė:** nežinoma  |
| Anksčiau valdė**Tudhaliya (?)** | **Hetitų karalius** | **Vėliau valdė****Labarna I** |
**Borisas Cepovas** (rus. *Цепов Борис Анатольевич*, g. 1948 m. birželio 13 d.) – Rusijos diplomatas, Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius.

Biografija
----------

1971 m. baigė Maskvos valstybinį tarptautinių santykių institutą (МГИМО). Teisės mokslų kandidatas. Baigęs mokslus 1971–1975 m. dirbo TSRS ambasadoje Kuveite. 1978–1986 m. – TSRS Užsienio reikalų ministro pavaduotojo sekretoriato darbuotojas, sekretoriato vadovas. Nuo 1986 m. – TSRS URM tarptautinio humanitarinio bendradarbiavimo ir žmogaus teisių valdybos viršininko pavaduotojas, 1990–1994 m. – TSRS ir Rusijos nuolatinės astovybės prie Jungtinių Tautų vyr. patarėjas, 1994–1998 m. – Rusijos URM departamento-Vykdomojo sekretoriato vadovas, ministerijos Kolegijos narys.

Nuo 1998 m. iki 2000 m. – Rusijos Federacijos ambasadorius Kenijoje bei Rusijos atstovas prie tarptautinių organizacijų Nairobyje. 2001–2003 m. – Rusijos URM tėvynainių reikalų ir žmogaus teisių departamento direktorius, Žmogaus teisių komisijos prie Rusijos Federacijos Prezidento narys, Rusijos užsienio politikos fondo ko-pirmininkas.

2003–2008 m. – Rusijos Federacijos ambasadorius Lietuvoje. Liūdnai pagarsėjo po interviu, kuriame pasakė, jog Lietuva – „ne šalis, o skandalų mėgėjų sambūris, kur visi drabstosi purvais ir dėl to jaučiasi laimingi".

Nuo 2008 m. – Rusijos URM Lingvistinio aprūpinimo departamento direktorius. Moka anglų ir amharų kalbas..

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Rusijos URM inf.)

Nuorodos
--------

* Interviu su B.Cepovu (rusų kalba)[neveikianti nuoroda]
* B. Cepovas praleido progą patylėti[neveikianti nuoroda]

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Jurijus Zubakovas** | **Rusijos Federacijos ambasadorius Lietuvoje** 2003 - 2008 m. | Po to:**Vladimiras Čchikvadzė** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vantinis tiltas.
**Vantinis tiltas** – tiltų konstrukcijos tipas.

Konstrukcija
------------

Vantinių tiltų konstrukcijos perdengiamų tarpatramių didumu nusileidžia tik kabantiems tiltams. Šių konstrukcijų techninį veiksmingumą lemia tempiamieji elementai (vantai), atliekantys tilto standumo funkciją. Vantai yra iš anksto įtempiami ir tvirtinami prie pilonų. Vantinių tiltų konstrukcijose nėra būtini inkariniai pamatai. Tačiau vantinių tiltų standumo sijos yra santykinai didesnio skerspjūvio, nes jas papildomai veikia gana didelės vantų įrąžų sukeltos gniuždymo jėgos.

Ryšys su kito tipo tiltais
--------------------------

Vantinio tilto konstrukcija išvystyta iš kabančių tiltų.

Paskirtis
---------

Gana plačiai naudoja pėsčiųjų tiltams. Tinkami transporto priemonėms. Nėra tokie stiprūs, todėl tinka tik lengvo svorio traukiniams.
Borenius| Forma | Advokatų kontora |
| Įkurta | 1911 m. |
| Centrinė būstinė | Helsinkis, Suomija |
| Svarbiausi darbuotojai | Casper HerlerJyrki Tähtinen |
| Paslaugos | Įmonių teisė |
| Pajamos | 37,9 mln. EUR (2014) |
| Tinklalapis | borenius.com |

**Borenius Attorneys Ltd** (**Borenius Group**) – 1911 m. įkurta Suomijos advokatų kontora, besispecializuojanti įmonių teisėje. 2015 m. „Borenius" buvo pusės (6 iš 12) Suomijos pirminių viešųjų siūlymų Nasdaq First North ir Nasdaq Helsinki biržose patarėja.

Įmonėje trijose šalyse dirba apie 200 darbuotojų. Įmonės būstinė yra Helsinkyje, Suomijoje, taip pat yra ofisas Tamperėje. 2012 m. „Borenius" atidarė ofisą Niujorke pavadinimu „Borenius Attorneys LLP.". 2013 m. buvo atidaryta dukterinė „Borenius" bendrovė „Borenius Attorneys Russia Ltd." Sankt Peterburge, Rusijoje.

Įmonės valdybos pirmininkas yra Jyrki Tähtinen, o valdantysis partneris Casper Herler. Visi kontoros partneriai yra Suomijos advokatų rūmų nariai.

Istorija
--------

1911 m. Kaarlo Viktor Holma ir Ludvig Ilmari Palmén Helsinkyje įkūrė advokatų kontorą. Palmén & Holma kontora patarinėjo šeimos ir paveldėjimo teisės, taip pat draudimo teisės klausimais. 1915 m. Palmén paliko kontorą, o jį pakeitė Heikki Borenius Vyr. kontoros pvadinimas buvo pakeitas į Holma & Borenius. Holma iš kontoros pasitraukė 1930 m. Po to advokatų kontoros pavadinimas pakeistas į Asianajotoimisto Heikki Borenius (Advokatas Heikki Borenius) ir kontora ėmė užsiimti sutarčių bei verslo teisės klausimais.

1944 m. H. Borenius į partnerius pasikvietė Henrik Castrén. Kontoros pavadinimas pakeistas į Asianajotoimisto Borenius & Castrén (Advokatai Borenius ir Castrén).

Borenius Group
--------------

2000 m. Borenius pradėjo bendradarbiavimą su advokatų kontoromis Taline ir Rygoje per Borenius Group. 2004 m. Borenius Group išplėtė veiklą į Lietuvą ir pradėjo bedradabiavimą su nauju asocijuotu ofisu Vilniuje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Kauppalehti. „Borenius Asianajotoimisto Oy | Yritys- ja taloustiedot | Kauppalehti". Tärkeimmät talousuutiset | Kauppalehti (suomių k.). Tikrinta 2020-07-03.
2. ↑  Rantanen, Esko. „Tässä ovat Suomen suurimmat asianajotoimistot". Talouselämä (suomių k.). Tikrinta 2020-07-03.
3. ↑  „Archived copy". Suarchyvuotas originalas 2011-05-18. Nuoroda tikrinta 2010-08-18.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Asianajotoimisto Borenius & Kemppinen 90 vuotta. Jyväskylä 2001. ISBN 952-91-3839-3, pp. 8–9.
5. ↑  Asianajotoimisto Borenius & Kemppinen 90 vuotta. Jyväskylä 2001. ISBN 952-91-3839-3, p. 8–9.
6. ↑  Asianajotoimisto Borenius & Kemppinen 90 vuotta. Jyväskylä 2001. ISBN 952-91-3839-3, p. 10.
7. ↑  Asianajotoimisto Borenius & Kemppinen 90 vuotta. Jyväskylä 2001. ISBN 952-91-3839-3, pp. 11–14.

Nuorodos
--------

* „Borenius" grupės tinklavietė (anglų, suomių, švedų, vokiečių k.)
Vanuatu gyventojų sk. kitimas 1961-2003 m.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Vanuatu demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 221 552 (2010 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 30,7 %
* *15-64 m.:* 65,3 %
* *65 m. ir vyresni:* 4 % (2010 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 24,6 m.
* *vyrų:* 24,5 m.
* *moterų:* 24,6 m. (2010 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,359 % (2010 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 21,08 gimimų/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 7,49 mirčių/1000 gyv. per metus (2010 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): 0 migrantų/1000 gyv. (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 25 % (2008 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 4,1 % (2005 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,04 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,04 vyro vienai moteriai (2010 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 48,17 mirusiųjų/1000 gimimų (2010 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 64,33 m.
* *vyrų:* 62,7 m.
* *moterų:* 66,04 m. (2010 apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 74 %
* *vyrų:* ? %
* *moterų:* ? % (1999 m.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Vanuatu (angliškai) Archyvuota kopija 2016-05-15 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Vanuatu miestai
B. Kustodijevo autoportretas, 1912 m. 
**Borisas Kustodijevas** (rus. *Бори́с Миха́йлович Кусто́диев*, 1878–1927 m.) – XX a. pradžios Rusijos tapytojas, grafikas, iliustratorius, teatro dailininkas.

Biografija
----------

Borisas Kustodijevas gimė 1878 m. kovo 7 d. Astrachanėje. Jo tėvas buvo filosofijos profesorius, kuris dėstė vietos seminarijoje ir greitu laiku mirė. 1893−96 m. B. Kustodijevas lankė seminariją ir privačias dailės pamokas pas Pavelą Vlasovą, kuris savo ruožtu buvo V. Perovo mokiniu. Po to persikėlė į Sankt Peterburgą, kur 1896−1903 m. mokėsi Imperatoriškojoje dailės akademijoje, nuo 1898 m. − I. Repino klasėje. Kai I. Repinas buvo užsakytas sukurti didelių matmenų oficialų valstybės tarybą vaizduojantį paveikslą, jis asistentu pasirinko B. Kustodijevą. Maždaug tuo metu dailininkas sukūrė vieno savo įkvėpėjų, I. Bilibino portretą. 1903 m. vedė Juliją Prošinskają. Baigęs akademiją aukso medaliu 1904 m. B. Kustodijevas lankėsi Prancūzijoje ir Ispanijoje, 1907 m. − Italijoje ir 1909 m.− Austrijoje ir Vokietijoje. 

1905 m. B. Kustodijevas pradėjo kurti knygų iliustracijas ir tęsė tai iki gyvenimo pabaigos. Jis iliustravo žymių Rusijos klasikų N. Gogolio, M. Lermontovo, L. Tolstojaus knygas. 1909 m. priimtas į Imperatoriškąją dailės akademiją. Dėl stuburo tuberkuliozės ligos dailininkas apie metus laiko praleido Šveicarijoje. 1911 m. B. Kustodijevas tapo grupės „Meno pasaulis" nariu. Jis buvo susipažinęs su impresionistine ir art nouveau daile. Jo paveikslai ryškių, šviesių ir kontrastuojančių spalvų, stilizuotų formų. 1911 m. jis įgyvendino teatro meninio apipavidalinimo projektą ir vėliau tęsė darbą teatre. 1916 m. dailininką pradėjo kamuoti paraplegija, jis daugiausiai laiko praleisdavo invalido krėsle, tačiau tai visai neatsispindi jo džiaugsminguose, vaikystės įspūdžių paveiksluose („Maslenica", 1919). Po 1917 m. Spalio revoliucijos dailininkas nenutraukė aktyvios meninės veiklos, kūrė iliustracijas, bendradarbiavo žurnaluose, tapė ir dirbo teatro dailininku. 1923 m. jis įstojo į Revoliucinės Rusijos menininkų asociaciją. Borisas Kustodijevas mirė 1927 m. gegužės 28 d. Leningrade. Jo garsiausiu paveikslu įvardijama „Pirklio žmona" (1918).

Darbų galerija
--------------

* B. Kustodijevo kūriniai chronologine tvarka

* „Maslenica", 1916 m. Tretjakovo galerija „Maslenica", 1916 m. Tretjakovo galerija
* „Pirklio žmona", 1918 m. Valstybinis rusų muziejus „Pirklio žmona", 1918 m. Valstybinis rusų muziejus
* „Maslenica", 1919 m. Isako Brodskio muziejus, Sankt Peterburgas „Maslenica", 1919 m. Isako Brodskio muziejus, Sankt Peterburgas
* „Fiodoras Šaliapinas", 1922 m. Valstybinis rusų muziejus „Fiodoras Šaliapinas", 1922 m. Valstybinis rusų muziejus
* „Rusijos Venera", 1925−26 m. Nižnij Novgorodo valstybinis dailės muziejus „Rusijos Venera", 1925−26 m. Nižnij Novgorodo valstybinis dailės muziejus

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Borisas Kustodijevas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Tretjakovo galerija Archyvuota kopija 2016-08-06 iš Wayback Machine projekto.
* vinograd.su Archyvuota kopija 2016-10-05 iš Wayback Machine projekto.
* *Кустодиев Борис Михайлович*. Директ-Медиа, 2010.
Koordinatės: 73°31′ š. pl. 80°20′ r. ilg.﻿ / ﻿73.517°š. pl. 80.333°r. ilg.﻿ / 73.517; 80.333

Sala žemėlapyje
**Diksono sala** (rus. *Диксон*) – sala Karos jūroje, Jenisiejaus įlankoje, 1,5 km nuo žemyno (Taimyro pusiasalio). Priklauso Rusijai, Krasnojarsko kraštui, Diksono gyvenvietei (įsikūrusi priešais salą). Plotas – 25 km². Vyraujantis aukštis 26 m, didžiausias – 48 m. Sudaryta iš diabazo. Būdinga arktinė dykuma.

Saloje įsikūręs Diksono oro uostas, jūrų uostas, hidrometeorologijos stotis, arktinės radiometeorologijos centras ir geofizikos observatorija.

Diksono salą XVII a. pr. atrado rusai pomorai. 1875 m. salą pasiekė švedų Arkties tyrinėtojas Adolfas Nordenšeldas ir pavadino ekspedicijos rėmėjo, pramonininko Oskaro von Diksono garbei. XX a. pr. Diksono saloje pastatyta anglių saugykla (buvo svarbus šiaurės jūrų kelio uostas). 1916 m. pastatyta hidrometeorologijos stotis, pradėjo kurtis Diksono gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 136
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pero kalnas |
| --- |
| Vaizdas į kalnąVaizdas į kalną |
| **Šalys** | Paragvajus (Gvaira) |
| **Aukščiausias taškas** | 842 m |
| **Koordinatės** | 25°54′6″ p. pl. 56°9′36″ v. ilg.﻿ / ﻿25.90167°š. pl. 56.16000°r. ilg.﻿ / 25.90167; 56.16000Koordinatės: 25°54′6″ p. pl. 56°9′36″ v. ilg.﻿ / ﻿25.90167°š. pl. 56.16000°r. ilg.﻿ / 25.90167; 56.16000 |

**Pero kalnas** (isp. *Cerro Peró*), **Tres Kandu kalnas** (*Cerro Tres Kandú*) – aukščiausias Paragvajaus paviršiaus taškas. Stūkso šalies pietrytinėje dalyje, Ibitirusu Kordiljeroje. Aukštis – 842 m. Yra Gvairos departamente, Cheneral Euchenijo Garajaus apygardoje.

Kalno viršūnėje buvo įrengti telekomunikacijų perdavimo ir Paragvajaus armijos įrengimai, tačiau dabar jie apleisti.

Seniau aplink kalną gyveno indėnai ačai. Pavadinimas „Tres Kandu" yra gvaranių kilmės ir reiškia „trys kalnai".
| Todžos kožunas*Тоджинский кожуун* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Tuva Tuva |
| **Administracinis centras** | Tora Chemas |
| **Sumonų skaičius** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 6 667 |
| **Plotas** | 44 757,5 km² |
| **Tankumas** (2021) | 0,15 žm./km² |

**Todžos kožunas** (rus. *Тоджинский кожуун*, tuv. *Тожу кожуун*) – administracinis rajonas Rusijoje, Tuvos šiaurės rytinėje dalyje. Administracinis centras – Tora Chemas.

Tai didžiausias ir rečiausiai apgyvendintas respublikos kožunas.

Geografija
----------

Kožunas šiaurėje turi ribą su Krasnojarsko kraštu ir Irkutsko sritimi, rytuose – su Buriatija. Teritorija išsidėsčiusi daugiausia Rytų Sajane ir Vakarų Sajane. Tarp jų įsiterpusi Todžos dubuma. Svarbiausia upė – Bij Chemas (su intakais – Cham Syra, Systyg Chemu, Tora Chemu, Ulug O, Kiži Chemu). Telkšo Todžos, Nojon Cholio ežerai. Įsteigtas Azaso draustinis. Būdinga taiga, kalnuose – tundros, akmenynai.

Ūkis
----

Verčiamasi miškininkyste, medžiokle, elnininkyste. Kasamas auksas (Systyg Cheme), polimetalų rūda (Kyzyl Taštyge).

Gyvenvietės
-----------

Sajanai Todžos kožune
Didesniąją kožuno gyventojų dalį (44 %) sudaro tuviai-todžinai – atskira tuvių grupė, besiverčianti elnininkyste. Taip pat yra kitų tuvių (33 %), rusų (20 %), buriatų.

Kožunas yra padalintas į 6 kaimo gyvenvietes (sumonus):

* Adyr Kežigas
* Ijus
* Systyg Chemas
* Tora Chemas
* Čazylaras
* Yrbanas

Šaltiniai
---------

1. ↑  TYVA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Tuvos kožunai** |  |
| Bai Taiga | Barun Chemčikas | Ča Cholis | Čedi Cholis | Dzun Chemčikas | Erzinas | Ka Chemas | Kyzylas | Mongun Taiga | Oviuras | Pij Chemas | Sut Cholis | Tandi | Tere Cholis | Tes Chemas | Todža | Ulug ChemasMiestų apygardos: Kyzylas | Ak Dovurakas |
|  |
| --- |
| Tobų kalba*Namgom* |
| Kalbama | Argentina, Paragvajus, Bolivija |
| Kalbančiųjų skaičius | 20 656 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Matakų-gvajkurų Gvajkurų  **Tobų** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | tob |

**Tobų kalba** (*Namgom*) – gvajkurų kalbų šeimai priklausanti kalba, vartojama indėnų tobų, gyvenančių Gran Čiake (Argentinoje, Paragvajuje, Bolivijoje). Plačiausiai vartojama Formosos, Čiako provincijose, Presidente Hajeso departamente. Kalbančiųjų skaičius viršija 20 tūkst.

Argentinoje išskiriami du tobų dialektai:

* šiaurės rytų
* šiaurės

Rosarijuje, Buenos Airėse, kitose miestuose gyvenančių tobų kalba paveikta ispanų kalbos. Tobų kalba nemaišytina su asimiliacine tobų – pilagų kalba bei tobų-maskojų kalba, susidariusia šiaurės tobams asimiliavus su maskojanais.

Yra išleistas tobų kalbos žodynas (1981 m.).

Nuorodos
--------

* tob Duomenys apie kodu „tob" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* tob MultiTree kalbos kodo „tob" informacija (angl. *MultiTree: A Digital Library of Language Relationships: Information by code: „tob"*)
* Apie tobų kalbą
Iranietės stebi krovinių vilkstinę
**Persijos koridorius** (angl. *Persian Corridor*, rus. *Трансиранский маршрут*) – vienas iš JAV ir Didžiosios Britanijos krovinių pristatymo į TSRS maršrutų Antrojo pasaulinio karo metu pagal lendlizo karinių tiekimų programą.

Pervežimų apimtys
-----------------

Persijos koridoriumi 1941 m. rugpjūčio mėnesį buvo galima transportuoti iš viso 10 000 t krovinių per mėnesį. Kad padidinti pervežimus, reikėjo modernizuoti Irano transporto sistemą – jūrų uostus Persijos įlankoje ir Irano geležinkelius. Dėl šios priežasties sąjungininkai (TSRS ir Didžioji Britanija) 1941 m. rugpjūčio mėnesį okupavo Iraną. 1942 m. spalio mėnesį pervežimų apimtis pavyko padidinti iki 30 000, o 1943 m. gegužės mėnesį – iki 100 000 t per mėnesį. Toliau krovinius gabeno Kaspijos karinės flotilės laivai, kuriuos iki 1942 m. pabaigos aktyviai atakavo vokiečių aviacija. Šio kelio jūrinė dalis nuo JAV rytinės pakrantės iki Irano krantų (Bušehro ir Basros uostų) buvo įveikiama maždaug per 75 dienas.

Šaltiniai
---------

1. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Persijos koridorius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Viola elatior**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Aukštoji našlaitė (Viola elatior)Aukštoji našlaitė (*Viola elatior*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Našlaitiniai  *( Violaceae)* |
| Gentis: | Našlaitė  *( Viola)* |
| Rūšis: | Aukštoji našlaitė  *( Viola elatior)* |

 |
| Binomas |
| ***Viola elatior***Fr. |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Viola erecta* (Gilib.) |

 |

**Aukštoji našlaitė** (*Viola elatior*) – našlaitinių (*Violaceae*) šeimos našlaičių (*Viola*) genties augalas. Tai labai reta rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Biologija
---------

Žiedas
Augalas
Tai daugiametis 15–30 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas status, kaip ir visas augalas, apaugęs trumpais plaukeliais, tolygiai lapuotas. Lapai 3–7 cm ilgio, lancetiški arba kiaušiniškai lancetiški, pamate nukirsti arba negiliai širdiški; prielapiai labai stambūs, lapiniai, lancetiški, apatinėje dalyje įpjaustytai dantyti, viršutinėje lygiakraščiai. Viršutiniai prielapiai ilgesni už lapkočius, o viduriniai tokio pat ilgio.

Žydi gegužės–liepos mėnesiais. Žiedai stambūs, iki 2 cm ilgio. Vainiklapiai šviesiai mėlyni, su tamsiai mėlynais ruoželiais ir balsvu pamatu. Plinta sėklomis, kurias gali išnešioti ir skruzdėlės. Dėžutė briaunota, smailiaviršūnė, plika.

Paplitimas ir augavietės
------------------------

Natūraliai paplitusi Skandinavijoje, Atlantinėje, Vidurio ir Rytų Europoje, Vakarų Sibire, Šiaurinėje Azijoje. Lietuvoje labai reta, aptikta Prienų bei Vilniaus apylinkėse.

Auga drėgnuose miškuose bei krūmuose, pamiškėse, upių slėniuose, užliejamose pievose.

Apsauga
-------

Aukštoji našlaitė įrašyta į saugomų augalų sąrašus 1981 m. Augalas nyksta naikinant buveines – kertant bei sausinant miškus, keičiant upių slėnius.

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR Flora, Lietuvos TSR mokslų akademija (dab. Lietuvos mokslų akademija), Vilnius, Mokslas, 1971, IV tomas, 716–717 p.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aukštoji našlaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, 2007, 440 p.
| Auksūdžio II kapinynas |
| --- |
| Kapinyno vaizdas iš rytų pusės |
| 

Auksūdžio II kapinynasAuksūdžio II kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′02″š. pl. 21°15′42″r. ilg.﻿ / ﻿56.050561°š. pl. 21.261611°r. ilg.﻿ / 56.050561; 21.261611Koordinatės: 56°03′02″š. pl. 21°15′42″r. ilg.﻿ / ﻿56.050561°š. pl. 21.261611°r. ilg.﻿ / 56.050561; 21.261611 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 2,22 ha |
| Naudotas | VII - XII a. |
| Žvalgytas | 1948, 1987, 1992 m. |
| Tirtas | 1940 m. |
| Registro Nr. | u. k. 12069 / A432P; AR1570 / |

**Auksūdžio II kapinynas**, vadinamas *Pilale* (valstybės saugomas kultūros paminklas: unikalus kodas - 12069; senas registro kodas - A432P; senas kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1570) – kapinynas Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, 0,65 km į šiaurės vakarus nuo kelio  **218**  Kretinga–Skuodas , Auksūdžio kaime, Kulšės kairiajame krante.

Kapinynas
---------

Įrengtas Auksūdžio piliakalnio teritorijoje ir į šiaurės rytus nuo jo esančioje aukštumoje, Auksūdžio kaimo vakariniame pakraštyje. Teritorijos šiaurinė dalis dirvonuoja, apaugusi spygliuočių jaunuolynu, pietinė – apaugusi vešliais medžiais ir krūmais, deformuota bulviarūsių duobių, o pietrytiniame pakraštyje išlikusi apleista žvyrduobė. Skersai kapinyno praeina lauko kelias.

1979 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu, 1997 m. – Lietuvos Respublikos kultūros vertybe (A433), 1998 m. – kultūros paminklu, 2005 m. pripažintas valstybės saugomu kultūros paminklu.

0,3 km į vakarus yra kapinynas, vadinamas *Leišio kalneliu*, 1,5 km į šiaurės rytus – Auksūdžio senovės gynybinis įtvirtinimas, vadinamas *Kūlių pilale*.

Tyrimai
-------

1940 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) *Pilalės* vakariniame pakraštyje iškasė žvalgomąjį šurfą, kuriame aptiko sudegusių žmonių kaulų, puodų šukių ir susilydžiusio žalvario gabaliukų. Ariant kalvą buvo randama gintaro karolių, geležinių ietigalių, peilių, kirvių ir kitų radinių. Vienas įmovinis ietigalis pateko į Vytauto Didžiojo karo muziejų.

1948 m. žvalgė Lietuvos istorijos instituto archeologai.

1987 m. Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologai (vadovas Bronius Dakanis) suartos kalvos šiaurinėje dalyje aptiko 3 VII–XII a. įmovinius ietigalius ir pastebėjo daug kapų dėmių su angliukais.

1992 m. kapinyną žvalgė ir teritoriją nustatė Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro ekspedicija (vadovas Vilnius Morkūnas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1993. – P. 27
2. ↑  Valstybės žinios. – 1998. – Nr. 14. – P. 10
3. ↑  Valstybės žinios. – 1998. – Nr. 49. – P.54
4. ↑  Dėl pripažinimo valstybės saugomu
5. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas. – Vilnius, 1977. – T. 3. – P. 23, eil. Nr. 27
6. ↑  Bronius Dakanis. Auksūdžio archeologijos paminklai. – Kretinga – 1992 m. spalio 10 d. – P. 3

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras: Auksūdžio kapinynas, vad. Pilale[neveikianti nuoroda]
*Kitos reikšmės – Dzilinas (reikšmės).*

| Dzilinas吉林省 |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Administracinis centras** | Čangčunas |
| **Prefektūros** | 9 |
| **Gubernatorius** | Wang Min |
| **KKP komiteto sekretorius** | Wang Yunkun |
|  |
| **Gyventojų** () | 24 073 453 |
| **Plotas** | 190 282 km² |
| **Tankumas** () | 127 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CN-22 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.jl.gov.cn |
|  **Vikiteka** | DzilinasVikiteka |

Dangiškasis ežeras (Tianči) ant sienos su Šiaurės Korėja
**Dzilinas** (arba **Girinas**; kin. 吉林, pinyin: *Jílín*; mandž. *Girin ula*) – provincija Kinijos šiaurės rytuose. Plotas – 190,2 tūkst. km². Sostinė – Čangčunas. Mandžiūrų kalba žodžiai *girin ula* reiškia „išilgai upės"

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Devyni prefektūrų lygmens administraciniai vienetai:

* **Čangčuno miestas** (长春市 Chángchūn shì)
* **Dzilino miestas** (吉林市 Jílín shì)
* **Sipingo miestas** (四平市 Sìpíng shì)
* **Liaojuano miestas** (辽源市 Liáoyuán shì)
* **Tonghua miestas** (通化市 Tōnghuà shì)
* **Baišano miestas** (白山市 Báishān shì)
* **Songjuano miestas** (松原市 Sōngyuán shì)
* **Baičengo miestas** (白城市 Báichéng shì)
* **Janbiano korėjiečių autonominė prefektūra** (延边朝鲜族自治州 Yánbiān Cháoxiǎnzú Zìzhìzhōu, kor. 옌볜조선족자치주)

Geografija
----------

Per pietrytinius regionus eina Čangbaišano (*Changbai*) kalnų grandinė, kurioje yra ir aukščiausias provincijos taškas – Baijuno (*Baiyun*) viršukalnė (2691 m). Kiti kalnynai: Dzilinhada (*Jilinhada*), Džang Guangcai (*Zhang Guangcai), Long-gango (*Longgang*).*

Pietvakariuose sieną su Šiaurės Korėja sudaro upės Jalu ir Tumanaja. Taip pat per provincija teką Sungario ir Nundziango upės (Amūro intakai).

Klimatas kontinentinis musoninis, šiaurietiškas: žiemos ilgos ir šaltos, vasaros trumpos, šiltos. Sausį vidutinė temperatūra nuo -20 iki -14 °C. Vidutinis kritulių kiekis 350–1000 mm.

Demografija, kultūra, turizmas
------------------------------

Dziline gyvena kinai chaniai, mandžiūrai, hui, mongolai ir sibe. Janbiano autonominė prefektūra yra korėjiečių prefektūra.

Į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą įtraukti buvusios Kogurio valstybės miestai, kapavietės.

Turistus traukia Pektu kalnas, ypač „Dangiškasis ežeras" (Tianči), esantis ant sienos su Šiaurės Korėja.

Janbiano autonominėje prefektūroje yra senovinės Balhae karalystės kapavietės.

Nuorodos
--------

* Žemėlapis

1. ↑  CHINA: Provinces, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
| **Kinijos Liaudies Respublikos administracinės teritorijos** |  |
| **Provincijos**: Anhujus | Činghajus | Dziangsi | Dziangsu | Dzilinas | Džedziangas | Fudzianas | Gansu | Guangdongas | Guidžou | Hainanas | Hebėjus | Heilongdziangas | Henanas | Hubėjus | Hunanas | Junanas | Liaoningas | Sičuanas | Šandongas | Šaansi | Šansi | 
**Autonominiai regionai**: Guangsi | Ningsia | Tibetas | Sindziangas | Vidinė Mongolija
**Išskirtieji miestai**: Pekinas | Čongčingas | Šanchajus | Tiandzinas
**SAR**: Honkongas | Makao |
Koordinatės: 54°29′45″š. pl. 24°40′45″r. ilg.﻿ / ﻿54.495823°š. pl. 24.679276°r. ilg.﻿ / 54.495823; 24.679276


|  |
| --- |
| **Grendavės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Grendavės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Grendavė, Ežero g. 1 |
| **Direktorius(-ė)** | Vanda Simanavičienė |
| **Mokinių skaičius** | 27 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 6 |

**Trakų rajono Grendavės pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Trakų raj. Grendavėje, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290670340. Steigėjas Trakų rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

XXI a. pradžioje buvo savarankiška Grendavės pagrindinė mokykla, vėliau tapo Onuškio vidurinės mokyklos skyrius, kol galiausiai buvo uždaryta.

Direktoriai
-----------

* Vanda Simanavičienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mokyklos istorija. Lm.lt (tikrinta 2022-04-30).
2. ↑  Trakų r. Grendavės pagrindinė mokykla. Vz.lt (tikrinta 2022-04-30).
| Auksūdžio alkvietė |
| --- |
| Alkvietės vaizdas iš rytų pusės |
| 

Auksūdžio alkvietėAuksūdžio alkvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°03′42″š. pl. 21°18′21″r. ilg.﻿ / ﻿56.061557°š. pl. 21.305746°r. ilg.﻿ / 56.061557; 21.305746Koordinatės: 56°03′42″š. pl. 21°18′21″r. ilg.﻿ / ﻿56.061557°š. pl. 21.305746°r. ilg.﻿ / 56.061557; 21.305746 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 5 m² |
| Naudotas | I tūkstantmetis-II tūkstantmečio I pusė |
| Žvalgytas | 1993, 2011 m. |

**Auksūdžio alkvietė**, vadinama **Kūlių pilale** (registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas - 12776, senas laikinos apskaitos Nr. 304/5) – pagonių alkvietė šiaurės vakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Auksūdyje (Darbėnų seniūnija), 0,77 km į rytus nuo kelio Auksūdys–Nausėdai, kairiajame Darbos upelio krante, Pilalės miške.

110 m į šiaurės vakarus yra Auksūdžio senovės gynybinis įtvirtinimas.

Vieta
-----

Įrengta Dainiškių pelkių vakariniame pakraštyje. Tai smulkiais akmenimis išgrįsta nedidelė aikštelė, kurios centrinėje dalyje yra taip pat smulkiais akmenimis ir akmenų nuoskalomis išgrįsta 1,3 m skersmens duobė, siaurėjanti link 80-100 cm skersmens dugno. Prie jos guli ant šono paverstas stambus, 74 × 86 cm dydžio ir 35 cm storio akmuo. Jo viršutinė plokštuma lygi, išilgai jos lygiagrečiai iškalti 2 tiesūs, 3 cm pločio ir 2 cm gylio grioveliai, atitolę vienas nuo kito 36,5-38,5 cm atstumu. 

Teritorijos plotas – 4-5 m². Aikštelė pasidengusi velėna.

Tyrimai
-------

1993 m. alkvietę išaiškino, 2011 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius. Manoma, kad tai senovės pagonių kulto apeigų atlikimo vieta. Pasakojama, kad čia žmonėms vaidendavosi šuo su skambalu ant kaklo.

1993 m. įrašyta į laikinąją kultūros paminklų apskaitą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius: Diemedžio leidykla, 1998. - P. 59-60 (Nr. 6b)

* Vykintas Vaitkevičius. Unikalūs paminklai Auksūdyje? - Žemaičių žemė. - 1995. - Nr. 2

Nuorodos
--------

* Kultūros vertybių registras: Alkvietė, vad. Kūlių pilale II[neveikianti nuoroda]
|  *Rasa Troup*  |
| --- |
|  |
| Pilnas vardas | Rasa Troup |
| Gimė | 1977 m. kovo 1 d. (46 metai)  Pabradė |
| Atstovauja (-vo) |  Lietuva |
| Aktyvumo metai | 1989-2008 |
|  |
| Rungtys | Kliūtinis bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 3000 m kl: 9:30.21 |
|  |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Rasa Troup** (g. **Michniovaitė**, 1977 m. kovo 1 d.) – lietuvių bėgikė, olimpietė, dietologė.

Biografija
----------

Nuo 2001 m. dirba Minesotos universitete.

2002 m. pirmą kartą pagerino 3000 m kliūtinio bėgimo Lietuvos rekordą - 10:22.07. Vėliau rekordą gerino dar septynis kartus iki 9:30.21.

2005 m. pasaulio lengvosios atletikos čempionato atkrentamosiose užfiksavo 9:47.47 rezultatą (Lietuvos rekordas) ir į finalą nepateko. Galutinėje įskaitoje sportininkė liko 18-a.

2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionate Troup distanciją įveikė per 9:53.14 ir galutinėje rikiuotėje liko 22-a.

2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Troup atkrentamosiose distanciją įveikė per 9:30.21, pagerino Lietuvos rekordą, bet į finalą nepateko. Galutinėje įskaitoje sportininkė liko 19-a.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė