recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leonidas Kantorovičiusrus. *Леонид Витальевич Канторович*** |
| --- |
|  |
| Leonidas Kantorovičius |
| Gimė | 1912 m. sausio 19 d.Sankt Peterburgas |
| Mirė | 1986 m. balandžio 7 d. (74 metai)Maskva |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | rusų matematikas ir ekonomistas |
| Sritis | aibių teorija, funkcijų teorija, funkcinė analizė, skaičiavimo matematika |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Nobelio ekonomikos premijos laureatas |
|  |
|  **Vikiteka** | Leonidas Kantorovičius |

**Leonidas Kantorovičius** (rus. *Леонид Витальевич Канторович*, 1912 m. sausio 19 d. Sankt Peterburgas – 1986 m. balandžio 7 d. Maskva) – rusų matematikas ir ekonomistas, Nobelio ekonomikos premijos laureatas.

Biografija
----------

1926 m. būdamas 14 metų įstojo ir 1930 m. baigė Leningrado universiteto Matematikos fakultetą. 1932–1960 m. Leningrado universiteto dėstytojas, nuo 1934 m. profesorius. 1935 m. jam be gynimo suteiktas fizikos – matematikos daktaro laipsnis. Antrojo pasaulinio karo metais dėstė Karo jūrų inžinerinėje akademijoje. 1948 m. Stalino pavedimu su savo grupe dirbo prie atominės bombos projekto.

Nuo 1964 m. TSRS mokslų akademijos narys. 1960–1971 m. TSRS mokslų akademijos Sibiro skyriaus Matematikos instituto Novosibirske, 1971–1976 m. Maskvos liaudies ūkio instituto, nuo 1976 m. Sisteminių tyrimų instituto Maskvoje mokslinis darbuotojas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausios tyrimų sritys: aibių teorija, funkcijų teorija, funkcinė analizė, skaičiavimo matematika. Ištyrė pustvarkių erdvių klasę. Vienas matematinės ekonomikos kūrėjų. 1939–1940 m. sukūrė tiesinio programavimo pradmenis. Optimizavimo metodus pritaikė rentos teorijoje, amortizacijos teorijoje.

1949 m. Stalino premijos laureatas. 1975 m. kartu su T. Ch. Kupmansu apdovanotas Nobelio ekonomikos premija.

Bibliografija
-------------

* Математические методы организации и планирования производства. 1939 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Karlas Peteris Henrikas Damasdan. *Henrik Carl Peter Dam*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1895 m. vasario 21 d.Kopenhaga |
| Mirė | 1976 m. balandžio 17 d. (81 metai)Kopenhaga |
| Tautybė | danas |
|  |
| Veikla | danų biochemikas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1943 m. Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas |

**Karlas Peteris Henrikas Damas** (dan. *Henrik Carl Peter Dam*, 1895 m. vasario 21 d. Kopenhaga – 1976 m. balandžio 17 d. ten pat) – danų biochemikas, Nobelio fiziologijos ir medicinos premijos laureatas.

Biografija
----------

1920 m. baigęs Kopenhagos politechnikos institutą, dėstė Kopenhagos žemės ūkio ir veterinarijos mokykloje, dirbo Kopenhagos universiteto Fiziologijos laboratorijoje. 1940 m. išvyko į JAV, Antrojo pasaulinio karo metais dirbo Ročesterio universitete (Niujorko valstija).

Veikla
------

Nustatė, kad organizme trūkstant riebaluose tirpios medžiagos, kurios yra žaliuose lapuose, atsiranda polinkis kraujuoti, ilgiau kreša kraujas. Šią medžiagą pavadino vitaminu K. 1939 m. Paulis Kareris (Šveicarija) ir Edvardas Doisy (JAV) atskirai vienas nuo kito išskyrė gryną vitaminą K.

1946 m. grįžęs į Daniją daugiausia tyrė vitaminus K, E, lipidus, cholesterolį.

1943 m. jo kūryba kartu su Edvardu Duasy įvertinta Nobelio fiziologijos ir medicinos premija.
| **Kęstutis Lupeikis** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. liepos 22 d.Vilnius |
| Mirė | 2023 m. spalio 7 d. (61 metai)Londonas, Jungtinė Karalystė |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | architektas, dailininkas |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktaras |
| Alma mater | 1985 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Kęstutis Lupeikis** (1962 m. liepos 22 d. Vilniuje – 2023 m. spalio 7 d. Londone, Jungtinėje Karalystėje) – Lietuvos architektas, dailininkas.

Biografija
----------

1985 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, architektas. 2004 m. humanitarinių mokslų daktaras.

1985–1987 m. dirbo Kolūkių statybos projektavimo institute Vilniuje, 1987–1991 m. Prienų rajono vyr. architektas. 1990 m. Prienuose įkūrė architektūrinę projektavimo įmonę (nuo 1995 m. veikia Vilniuje), nuo 1997 m. ir organizacijos „Vizualinių menų projektai" Vilniuje direktorius. Nuo 1995 m. dėstė Vilniaus Gedimino technikos universitete, Architektūros fakultete, nuo 2004 m. Architektūros katedros docentas, nuo 2011 m. Architektūros katedros profesorius. 2021–2023 m. Architektūros katedros vedėjas.

Kūryba
------

Nuo 1993 m. buvo menininkų grupės „Angis" narys. Nutapė minimalistinės raiškos meditatyvių, daugiasluoksnių, turtingos faktūros paveikslų („Langas", „Langai", abu 2005 m.), sukūrė skulptūrinių instaliacijų, kuriose statiškas objektas virsta dinamišku, transformuojamu („Hiperkubas" 2004 m.), videoprojektų.

Nuo 1985 m. dalyvavo dailės parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios Vilniuje (1985 m. 1992–1995 m. 2000–2001 m. 2005 m.), Duisburge (1996–1998 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, V. Lembruko muziejus Duisburge.

Svarbiausi projektai
--------------------

* Bažnyčia, Naujoji Ūta, Prienų raj. 1991 m.
* administracinis pastatas Prienuose, 1995 m.
* viešbutis „City Park" (dab. „Klaipėda"), Vilnius, 2002 m.
* „Volkswagen" automobilių salonas Kaune, 2003 m.
* Visuomeninės paskirties pastatas Buivydiškių g. Vilniuje, 2005 m.
* Lietuvos prokuratūros pastatas Rinktinės g. Vilniuje, 2007 m.
* suprojektavo individualių gyvenamųjų namų, interjerų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Architektų bendruomenė gedi netikėtai juos palikusio kolegos K. Lupeikio. lrytas.lt. 2023-10-07. Nuoroda tikrinta 2023-10-07.
2. ↑  *Kęstutis Lupeikis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 704 psl.
| **Donatas Vansevičius** |
| --- |
| Gimė | 1955 m.Rabikiai, Panevėžio rajonas |
| Mirė | 2023 m. sausio 13 d. (~68 metai)Ukmergė |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Stasys Vansevičius (g. 1927 m.) |
| Vaikai | Rasa ir Donata |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Vilniaus apygardos administracinis teismas |
| Pareigos | teismo pirmininko pavaduotojas |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas, teisininkas |

**Donatas Vansevičius** (g. 1955 m. Rabikiai, Panevėžio rajonas – 2020 m. sausio 13 d. Ukmergėje) – teisininkas, teisėjas, Vilniaus apygardos administracinio teismo (VAAT) vicepirmininkas, buvęs sovietinių bei Lietuvos Respublikos Vilniaus miesto teismų pirmininkas.

Tėvas Stasys Vansevičius (g. 1927 m.), teisės istorikas, VU profesorius, buvęs VU TF Teisės istorijos ir teisės teorijos katedros vedėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Vilniaus miesto 23-ąją vidurinę mokyklą (buv. Vilniaus Ąžuolo vidurinė mokykla), 1978 m. – Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.

Nuo 1978 m. Lietuvos TSR transporto prokuratūros stažuotojas, nuo 1978 m. liepos mėn. Vilniaus miesto Lenino rajono prokuratūros stažuotojas, tardytojas, nuo 1979 m. kovo Vilniaus m. Spalio rajono prokuratūros vyresn. prokuroro padėjėjas, nuo 1982 m. liepos mėn. Vilniaus miesto Spalio rajono liaudies teismo teisėjas, nuo 1987 m. birželio Vilniaus miesto Lenino rajono liaudies teismo teisėjas, teismo pirmininkas, nuo 1992 m. birželio Vilniaus miesto 1-ojo apylinkės teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas, nuo 1999 m. birželio mėn. Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėjas, nuo 2003 m. gruodžio mėn. teismo pirmininko pavaduotojas, nuo 2008 m. lapkričio VAAT teisėjas, nuo 2009 m. balandžio mėn. teismo pirmininko pavaduotojas.

Moka rusų, anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Donatas Vansevičius Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (NTA inf.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Humusas
**Humusas** – (arabai vadina „hummus bi tahina") Artimųjų Rytų virtuvės patiekalas, dar kitaip vadinamas avinžirnių užtepėlė. Arabų kalba „hummus" yra avinžirnis. Humusas vartojamas kaip pagrindinis patiekalas, kaip užkandis ir kaip padažas, užtepas ar pagardas prie kitų patiekalų.

Tiksliai nėra žinoma kur ir kada atsirado humusas. Viena versija, kad kilo iš Egipto ir Levanto kraštų. Laikomas vienu seniausių pasaulio patiekalų. Receptų knygose humusas atsirado apie XIII a.: seniausias panašaus patiekalo receptas buvo rastas Kaire. Savo nacionaliniu patiekalu humusą laiko Egiptas, Graikija, Izraelis, Jordanija, Libanas, Palestina, Sirija, Turkija. Humusas dabar išpopuliarėjo ir tapo mėgstamu daugelyje pasaulio šalių.

Pagrindiniai ingredientai: avinžirniai ir tahinis, t. y. sezamų sėklų pasta. Patiekalas gaunamas virtus avinžirnius sutrinant iki vientisos masės kartu su tahiniu, druska, kuminu, alyvuogių aliejumi ir citrinų sultimis. Priklausomai nuo pridedamų produktų, humusas skiriasi savo skoniu. Dažnai vartojami prieskoniai yra česnakas, kepta raudonoji ar rūkyta paprika, kepti svogūnai ar pomidorai, moliūgo tyrė, kedro riešutai, sūris feta, kakava

Su kuo valgomas humusas?
------------------------

Izraelyje yra žinomi 3 humuso valgymo būdai: humusas kaip pagrindinis patiekalas, kaip vienas iš užkandžių arba kaip pagardas prie kitų patiekalų.



1. ↑
**Ferdinandas Bolis** (ol. *Ferdinand Bol*, 1616 m. birželio 24 d.(?), Dordrechtas – 1680 m. liepos 24 d.(?), Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, Rembranto pasekėjas.

Biografija
----------

Ferdinandas Bolis gimė 1616 m. Dordrechte, pakrikštytas birželio 24 d. Jis buvo pasiturinčio chirurgo sūnumi. Bolis mokėsi pas Jacob Geritsz. Cuyp. Gali būti, kad mokėsi Utrechte. nes šio miesto dailininkų įtaka ženkli ankstyvojoje Bolio kūryboje. 1637 m. jis persikėlė į Amsterdamą ir tapo Rembranto mokiniu. 1642 m. datuojami Bolio pasirašyti darbai, tikriausiai tuo metu jis atidarė nuosavą studiją Amsterdame. Pripažinimą jam pelnė 1649 m. grupinis portretas „Keturi Amsterdamo raupsuotųjų prieglaudos regentai". Dailininkas pradėjo gauti užsakymų iš kitų miestų. 1652 m. Bolis priėmė Amsterdamo pilietybę, tikriausiai dėl to, kad galėtų gauti užsakymų naujosios Amsterdamo rotušės dekoravimui. 1653 m. Bolis vedė Lysbeth Dell, kuri buvo įtakingo Amsterdamo įstaigų nario duktė. Tikriausiai su jos tėvo pagalba Bolis gavo užsakymų iš admiraliteto ir vyno prekiautojų gildijos. 

1654 m. dailininkui gimė vienintelis vaikas, sūnus Elbertas. 1661 − 1663 m. Boilis sukūrė grupę admirolo Michiel de Ruyter portretų. Po žmonos 1660 m. mirties dailininkas 1669 m. vedė antrą kartą, Anna van Arckel, pasiturinčią našlę. Panašu, kad maždaug tuo metu nutraukė kūrybinę veiklą, nes nežinomas nei vienas vėlesnis jo paveikslas. Ferdinandas Bolis mirė 1680 m. palaidotas liepos 24 d. Amsterdame. Savo metu dailininkas buvo aukštai vertinamas dėl istorinių paveikslų, tačiau šiuo metu portretai laikomi talentingesniais Bolio darbais. Savo ankstyvuosiuose istoriniuose paveiksluose Bolis buvo labai įtakotas Rembranto, beveik tiesiogiai sekė Rembranto kompozicijomis. Pavyzdžiui, „Rašelės pasirodymas Jokūbui" labai panašus į Rembranto „Danają". Amsterdamo rotušės (dabar karališkieji rūmai) dekoravimo paveiksluose Ferdinado Bolio stilius tapo labiau klasiškesnis. Rūmuose jis dirbo kartu su Govaert Flinck.

Darbų galerija
--------------

* „Moters portretas, tikriausiai Elisabeth Bas" (1640-45, Amsterdamo valstybinis muziejus) „Moters portretas, tikriausiai Elisabeth Bas" (1640-45, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Jauno vyro portretas, tikriausiai Louis Trip" (1652, Mauricheisas, Haga) „Jauno vyro portretas, tikriausiai Louis Trip" (1652, Mauricheisas, Haga)
* „Moters portretas" (1652, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas) „Moters portretas" (1652, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Mozės nusileidimas nuo Sinajaus kalno" (1662, Amsterdamo karališkieji rūmai, Amsterdamas) „Mozės nusileidimas nuo Sinajaus kalno" (1662, Amsterdamo karališkieji rūmai, Amsterdamas)
* „Abraomas priima tris angelus" (1660-63, Amsterdamo valstybinis muziejus) „Abraomas priima tris angelus" (1660-63, Amsterdamo valstybinis muziejus)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ferdinand Bol** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 32-33
* J. Paul Getty muziejus
* wga.hu
| **Ona Simanavičienė** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. balandžio 1 d.Traidžiai, Papilės valsčius |
| Mirė | 2023 m. gruodžio 1 d. (84 metai)Naujieji Elmininkai, Anykščių rajono savivaldybė |
|  |
| Veikla | mokslinė agronomė, politinė veikėja |
| Partija | 
* 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partija;
* 1999 m. Lietuvos socialdemokratų sąjunga.

 |
|  |
| Išsilavinimas | agrarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Ona Simanavičienė** (1939 m. balandžio 1 d. Traidžiuose, Papilės valsčiuje – 2023 m. gruodžio 1 d. Naujuosiuose Elmininkuose, Anykščių rajono savivaldybėje) – mokslinė agronomė, Lietuvos politinė veikėja.

Biografija
----------

1957 m. baigė Papilės vidurinę mokyklą, 1962 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinė agronomė, 1971 m. agrarinių mokslų daktarė (Lietuvos žemės ūkio akademijoje apsigynė disertaciją „Kai kurie Lietuvos TSR Rytinės dalies priesmėlio dirvožemių tręšimo klausimai"). Buvo žemės ūkio mokslų kandidatė, 1993 m. nostrifikuota biomedicinos mokslų, agronomijos daktarė.

1962–1999 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Elmininkų bandymų stoties jaunesnioji, vyresnioji mokslinė bendradarbė, skyriaus vedėja, direktorė.

Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Anykščių rajono skyriaus narė, nuo 1999 m. „Socialdemokratija 2000" narė.

1997–2000 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė.

Paskelbė apie 40 mokslo ir per 100 mokslo populiarinimo publikacijų, yra monografijos „Bulvės" bendraautorė, leidinio „Bulvių auginimas" sudarytoja ir bendraautorė.

2018 m. minint Lietuvos Respublikos 100-metį, O. Simanavičienei įteiktas Anykščių rajono savivaldybės „Šimtmečio anykštėno" atminimo ženklas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Ingrida Merkytė. *Ona Simanavičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2019-02-07. Nuoroda tikrinta 2021-07-21.
2. 1 2 3 4 5  *Ona SIMANAVIČIENĖ*. Anykštėnų biografijų žinynas. Nuoroda tikrinta 2021-07-21.
3. ↑  *SIMANAVIČIENĖ Ona*. Akmenės krašto enciklopedinis žodynas. Nuoroda tikrinta 2021-07-21.
| Vulkanas (Italija) |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Italija Italija |
|  |
| Aukštis | 501 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanų kompleksas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | neaktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1890 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 38°23′58″ š. pl. 14°57′50″ r. ilg.﻿ / ﻿38.39944°š. pl. 14.96389°r. ilg.﻿ / 38.39944; 14.96389Koordinatės: 38°23′58″ š. pl. 14°57′50″ r. ilg.﻿ / ﻿38.39944°š. pl. 14.96389°r. ilg.﻿ / 38.39944; 14.96389 |

**Vulkanas** (it. *Vulcano*, sicil. *Vurganu*) – maža vulkaninė sala Tirėnų jūroje 25 km į šiaurę nuo Sicilijos salos. Sala užima 21 kvadratinio kilometro plotą, iškyla iki 501 m aukščio ir susideda iš kelių vulkaninių kraterių. Vienas iš šių kraterių priklauso vienam iš keturių ugnikalnių Italijoje (kiti trys – Vezuvijus, Etna ir Strombolis).

2011 m. saloje gyveno beveik 1000 gyventojų, kurių pagrindinės pajamos gaunamos iš turizmo. Vulkano saloje yra keli viešbučiai ir restoranai.

Kuomet žlugo Burbonų dinastija 1860 m. šiaurinę salos dalį nusipirko britas J. Stevensonas ir pastatė joje vilą. Savo dalyje jis augino vynuoges ir iš jų gamino vyną. Britas gyveno saloje iki paskutinio Vulkano ugnikalnio išsiveržimo 1888 m. Šis išsiveržimas truko dvejus metus ir J. Stevensonas pardavęs visą savo turtą vietiniams išvyko iš salos. Iki šiol ši vila dar stovi ir yra gerame stovyje.

Šis 1888–1890 m. išsiveržimas buvo paskutinis iki šiol.

Vulkano dujų nuotėkiams išmatuoti yra įrengtos specialios sistemos.

2021 m. lapkritį 150 salos gyventojų buvo evakuoti iš uosto dėl suaktyvėjusio kraterio bei išmetamų dujų pavojaus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vulcano, Sicily 8 Hidden Italian Islands Where You Can Escape the Crowds. Nuoroda tikrinta 24 July 2019.
2. ↑  Aiuppa, A.; Federico, C.; Giudice, G.; Gurrieri, S. (2005). „Chemical mapping of a fumarolic field: La Fossa Crater, Vulcano Island (Aeolian Islands, Italy)". *Geophysical Research Letters* **32** (13): L13309. Bibcode:2005GeoRL..3213309A. doi:10.1029/2005GL023207.  Nežinomas parametras `|doi-access=` ignored (pagalba)
3. ↑  Tondo, Lorenzo (21 November 2021). „Italian island of Vulcano orders partial evacuation after increased activity". *The Observer*.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vulkanas (Italija)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Čepelūnų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,086 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,31 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 4 m |
| Įteka | Uosupis, bevardis upelis |
| Išteka | Uosupis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Čepelūnų tvenkinys

  |
| **Koordinatės:** | 54°10′21″ š. pl. 24°43′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.17250°š. pl. 24.71778°r. ilg.﻿ / 54.17250; 24.71778Koordinatės: 54°10′21″ š. pl. 24°43′04″ r. ilg.﻿ / ﻿54.17250°š. pl. 24.71778°r. ilg.﻿ / 54.17250; 24.71778 |

**Čepelūnų tvenkinys** arba **Čepeliūnų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 10 km į pietryčius nuo Varėnos. Sudarytas užtvenkus Uosupio upę (Ūlos intakas) 19,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,41 km, plotis – iki 0,34 km. Altitudė 154 m. Šiaurinis krantas aukštokas. Pietinis krantas apaugęs mišku, įteka bevardis upelis iš už 0,26 km esančio Cibonių tvenkinio. Šiauriniame krante įsikūręs Čepelūnų kaimas. Vakaruose tvenkinio užtvanka nutiestas rajoninis kelias  **5008**  Vydeniai–Dubičiai–Rakai .

Tvenkinys įrengtas 1972 m.

Vaizdas nuo užtvankos

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
Koordinatės: 53°59′46″ š. pl. 24°21′09″ r. ilg.﻿ / ﻿53.99611°š. pl. 24.35250°r. ilg.﻿ / 53.99611; 24.35250

| Grybaulios tvenkinys |
| --- |
| Grybaulios tvenkinys nuo šiaurės rytųGrybaulios tvenkinys nuo šiaurės rytų |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,093 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,05 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 0,4 m |
| Didžiausias gylis | 3,0 m |
| Tūris | 0,000005 km³ |
| Įteka | Grūda, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Grūda |

**Grybaulios tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 7,5 km į pietvakarius nuo Marcinkonių, šalia Grybaulios kaimo. Susidaręs patvenkus Grūdos upę 30,5 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis (iš šiaurės į pietus) 0,8 km, plotis iki 0,19 km. Altitudė 118 m. Tvenkinio pietinis galas užpelkėjęs, gausiai apaugęs vandens augalais. Krantai žemi, daugiausia apaugę mišku (Ažutos, Eidukiškių, Deliankos, Karalienės daržo miškai). Upės debitas ties įtaka – 0,022 m³/s, užtvankos skaičiuotinis – 15,1 m³/s.

Užtvankos ilgis 226 m, plotis 8 m, vandens pralaida šachtinė, įrengta 1974 m. Sudarytas žuvininkystės reikmėms, tvenkinį valdė UAB „Pagrūdė".

Šaltiniai
---------

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Karužų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,053 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,01 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Karužų tvenkinys

  |
| **Koordinatės:** | 54°13′48″ š. pl. 24°21′57″ r. ilg.﻿ / ﻿54.23000°š. pl. 24.36583°r. ilg.﻿ / 54.23000; 24.36583Koordinatės: 54°13′48″ š. pl. 24°21′57″ r. ilg.﻿ / ﻿54.23000°š. pl. 24.36583°r. ilg.﻿ / 54.23000; 24.36583 |

**Karužų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 13 km į vakarus nuo Varėnos, Karužų miške. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Nedzingio intakas, Merkio baseinas) 0,4 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,87 km, plotis – iki 0,12 km. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti. Tvenkinį supa Karužų ir Perlojos miškai. Skersai supiltas pylimas tvenkinį dalija į 2 dalis: viršutinės tvenkinio dalies altitudė 113,9 m, žemutinės – 112,4 m. Priešsroviui iškart prasideda Karužų ežeras.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Valentinas Patumsis** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. rugpjūčio 16 d.Liepdegėnai, Anykščių rajonas |
| Mirė | 2023 m. gruodžio 5 d. (73 metai)Anykščiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudmila |
| Vaikai | Agnė, Pranas, Povilas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionys demokratai |

**Valentinas Patumsis** (1950 m. rugpjūčio 16 d. Liepdegėnuose, Anykščių rajone – 2023 m. gruodžio 5 d. Anykščiuose) – Lietuvos ir Anykščių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, elektros tinklų ir sistemų inžinierius. 1997–2000 m. Anykščių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, ūkininkas. UAB „Anykščių komunalinis ūkis" darbų saugos specialistas. 2007–2011 ir 2011–2015 m. V. Patumsis užėmė Anykščių rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojo postą.

Lietuvos krikščionių demokratų narys, Anykščių skyriaus pirmininkas. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m.. 2007 m. buvo išrinktas į Anykščių rajono savivaldybės tarybą, tačiau pasitraukė iš dėl užimtų pareigų savivaldybės administracijoje.

Labdaros fondo „Dabužių bendruomenės namai" valdybos pirmininkas, Dabužių Kristaus žengimo į dangų bažnyčios komiteto pirmininkas. Sutuoktinė Liudmila, vaikai Agnė, Pranas, Povilas.

Išnašos
-------

1. ↑  Mirė Valentinas Patumsis. anyksta.lt. 2023-12-05. Nuoroda tikrinta 2023-12-05.
2. 1 2 3 4  *Valentinas PATUMSIS*. Anykštėnų biografijų žinynas. Nuoroda tikrinta 2022-06-18.
3. ↑  Kas yra kas Lietuvoje. Politika, 1997, p. 311.
4. ↑  „Išrinktas savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas". Anykšta. Nuoroda tikrinta 2022-06-18.
| **Kazimieras Dmochovskislenk. *Kazimierz Dmochowski*** |
| --- |
|  |
| Kazimieras Dmochovskis |
| Gimė | 1780 m. birželio 24 d.Zabalacė |
| Mirė | 1851 m. sausio 11 d. (70 metų)Sankt Peterburgas |
| Palaidotas (-a) | Vyborgo kapinėse |
|  |
| Veikla | Katalikų bažnyčios arkivyskupas |
|  |
|  **Vikiteka** | Kazimieras Dmochovskis |

**Kazimieras Dmochovskis** (lenk. *Kazimierz Dmochowski*, 1780 m. birželio 24 d. Zabalacė, dab. Vitebsko sritis – 1851 m. sausio 11 d. Sankt Peterburgas, palaidotas Sankt Peterburgo Smolensko kapinėse, 1901 m. palaikai perkelti į Vyborgo kapines) – Lietuvos Katalikų bažnyčios arkivyskupas.

Biografija
----------

Studijavo teologija Kraslavoje (dab. Latvija) ir Vilniuje. 1803 m. vasario 6 d. įšventintas kunigu.

Vilniaus vyskupų J. N. Kosakovskio ir J. Stroinovskio kapelionas, vyskupijos kanceliarijos sekretorius, Vilniaus ir Kuršo kanauninkas, Mscibavos (dab. Gardino sritis) ir Giedraičių klebonas. 1815–1827 m. Dvasinės kolegijos Sankt Peterburge asesorius, nuo 1839 m. jos narys, nuo 1842 m. prezidentas. 1840 m. Mileto titulinis vyskupas, 1840–1848 m. Vilniaus vyskupas sufraganas Kuršui, nuo 1848 m. Mogiliavo arkivyskupijos arkivyskupas metropolitas, arkivyskupiją valdė jo sufraganas Ignacas Holovinskis. Nors jam primetamas nuolankumas caro valdžiai, jis gynė persekiojamus unitus, jų išlikusius vienuolynus nuo likvidavimo, Bažnyčios teises.

Šaltiniai
---------

1. ↑  J. T. *Kazimieras Dmochovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 34 psl.
| Aluošia |
| --- |
| Aluošios upelis Aluošios upelis |
| **Ilgis** | 55 km |
| **Baseino plotas** | 455 km² |
| **Vidutinis debitas** | 3,9 m³/s |
| **Ištakos** | Voukouščynos apylinkės |
| **Žiotys** | Ašmena |
| **Šalys** | Gudija |

**Aluošia** arba ***Aluoša*** (blrs. *Лоша*, rus. *Лоша*) – upė Gudijoje, Gardino srityje, Ašmenos ir Astravo rajonuose; Ašmenos kairysis intakas (Neries baseinas).

Prasideda Ašmenos rajone, Voukouščynos kaimo apylinkėse. Aukštupyje teka į šiaurę ir šiaurės rytus, paskui pasuka į rytus, vidurupyje smarkiai vinguriuoja, žemupyje teka į šiaurės rytus. Įteka į Ašmeną ties Barauskais (Zareča), į šiaurę nuo Rimdžiūnų. Aukštupio slėnis neišreikštas, vėliau – trapecinis, 200–300 m pločio, vietomis ties Astravu iki 1 km. Vaga 12 km atkarpoje ištiesinta. Krantai statūs, aukštupyje ardomi. Aluošia ties Astravu patvenkta Janavo tvenkiniu, taip pat nedidelis tvenkinys yra Gervėčiuose.

Didžiausias intakas – Kavaliauka (kairysis).

Gyvenvietės prie Aluošios: Čiudeniškės, Rukšėnai, Rimūnai, Aluošia (Loša), Gudagojis, Paaluošė, Astravas, Zabelina, Mockos, Gervėčiai.

Šaltiniai
---------

* Блакітная кніга Беларусі: энцыкл. / Рэдкал.: Н. А. Дзісько, М. М. Курловіч, Я. В. Малашэвіч і інш.; Маст. В. Г. Загародні. – Менск: БелЭн, 1994. – 415 с.

1. ↑  Atvirkštinis lietuvių kalboje vartotinų tradicinių Baltarusijos Respublikos (Gudijos) vietovardžių formų sąrašas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Konstantinas Kalinauskas** |
| --- |
|  |
| Kalinauskai |
| Kalinova (herbas) |
| Kalinova (herbas) |
|  |
| Gimė | 1838 m. vasario 2 d.Mastaulėnai, Gardino gubernija |
| Mirė | 1864 m. kovo 22 d. (26 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Senosiose Rasų kapinėse |
| Tėvas | Simonas Kalinauskas |
| Motina | Veronika Ribinska |
|  |
|  **Vikiteka** | Konstantinas Kalinauskas |

**Konstantinas Kalinauskas** (1838 m. vasario 2 d. Mastaulėnai, Gardino gubernija – 1864 m. kovo 22 d. Vilnius) – vienas 1863 metų sukilimo vadovų.

Biografija
----------

Kilęs iš mažažemių bajorų. 1860 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą. Grįžęs į tėviškę Gardino apskrityje, atsisakė karjeros ir asmeninio gyvenimo, rengė valstiečius sukilimui.

1862 m. pradėjo leisti laikraštėlį gudų kalba „Valstiečių tiesa" (*Mużyckaja prauda*). Tų pačių metų spalį įkūrė Judėjimo komitetą, vėliau tapusį Lietuvos provincijos komitetu, kurio pirmininku buvo ir paskirtas.

Politinė veikla
---------------

Konstantinas Kalinauskas vienas iš pirmųjų viešai prabilo apie Lietuvos ir Baltarusijos tautų apsisprendimo teisę. Jis priklausė „raudonųjų" politinei srovei. Kai Lietuvos provincijos komitetas pasidarė pavaldus Lenkijos tautinei vyriausybei, Kalinauskas pareiškė: „Negalima kvailoms Varšuvos galvoms patikėti Lietuvos likimo", ir pasitraukė į Gardino guberniją.

Po Z. Sierakausko nužudymo 1863 m. liepos mėn. pakviestas vadovauti „raudonųjų" vyriausybei. Kai buvo suimti ir nužudyti artimiausi bendražygiai, jis dirbo už kelis.

Gyvenimo pabaiga
----------------

Buvo pasirinkęs Čarnovskio, Vitoženeco slapyvardžius. Buvo vadinamas ir Lietuvos diktatoriumi. Žūtbūt stengėsi išlaikyti sukilėlių jėgas, tikėdamas, kad sukilimas atgis 1864 m. pavasarį. Vasario 9 d. buvo išduotas ir suimtas. Tardymo metu visą kaltę prisiėmė sau. Karo lauko teismas nuteisė jį mirties bausme pakariant. Nuosprendis buvo įvykdytas 1864 m. kovo 22 d. Vilniuje Lukiškių aikštėje. 

Palaikai slapta buvo palaidoti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. Palaikai 2017 m. aptikti Gedimino kalno papėdėje. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.

* Kosto Kalinausko ir Zigmo Sierakausko mirties bausmės įvykdymo vieta Lukiškių aikštėjeKosto Kalinausko ir Zigmo Sierakausko mirties bausmės įvykdymo vieta Lukiškių aikštėje
* Memorialas egzekucijos vietoje, Lukiškių aikštėjeMemorialas egzekucijos vietoje, Lukiškių aikštėje
* Paminklas K. Kalinauskui ŠalčininkuosePaminklas K. Kalinauskui Šalčininkuose
| Rudnios tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,04 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,6 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Ūla, Sienyčia |
| Išteka | Ūla |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Rudnios tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°04′09″ š. pl. 24°40′12″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06917°š. pl. 24.67000°r. ilg.﻿ / 54.06917; 24.67000Koordinatės: 54°04′09″ š. pl. 24°40′12″ r. ilg.﻿ / ﻿54.06917°š. pl. 24.67000°r. ilg.﻿ / 54.06917; 24.67000 |

**Rudnios tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, 17 km į pietus nuo Varėnos, Ūlos kraštovaizdžio draustinyje. Sudarytas užtvenkus Ūlos upę (Merkio intakas) 43,2 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 2,3 km, plotis – iki 0,04 km. Altitudė 117,9 m. Krantai vietomis aukšti, vietomis – žemi ir pelkėti, apaugę medžiais, pietinė dalis nusitęsia į Rudnios mišką, pelkėta, šiaurinė dalis yra Rudnios kaime. Rytine pakrante eina kelias  **5014**  Varėna–Rudnia–Paramėlis–Katra .

Šaltiniai
---------

1. ↑
| ***Malonumo beieškant*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Alla ricerca del piacere |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Silvio Amadio |
| Scenaristas (-ai) | Silvio Amadio |
| Vaidina | Barbara BouchetRosalba Neri |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Malonumo beieškant** (it.  *Alla ricerca del piacere*) – 1972 m. Italijoje sukurtas giallo stiliaus filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Bouchet – Greta
* Farley Granger – Ričardas Stiuartas
* Rosalba Neri – Eleonora Stiuart
* Petar Martinovitch – Rokas
* Dino Mele – Sandro
* Patrizia Viotti – Salė Rys

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna daili amerikietė Greta Venecijoje įsidarbina sekretore pas rašytoją Ričardą Stiuartą, turėdama vieną tikslą – sužinoti kur dingo jos draugė Salė, anksčiau taip pat dirbusi pas Stiuartą. Įsivėlusi į Ričardo ir jo žmonos Eleonoros seksualinius žaidimus, Greta pradeda įtarti, kad jos draugė nužudyta, o Stiuarto jai diktuojamo romano siužetas yra ne kas kita kaip Salės nužudymo istorija...
*Kitos reikšmės – Šv. Angelų Sargų bažnyčia.*
Koordinatės: 56°06′27″š. pl. 24°48′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.107589°š. pl. 24.807552°r. ilg.﻿ / 56.107589; 24.807552


|  Geidžiūnų Šv. Angelų Sargų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Biržų |
| **Savivaldybė** | Biržų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Geidžiūnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1917 m. |

**Geidžiūnų Šv. Angelų Sargų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Geidžiūnų kaime, 10 km į pietus nuo Biržų, Agluonos dešiniajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Iš nugriautos Nemunėlio Radviliškio bažnyčios medžiagos kaimo kapinėse 1856 m. pastatyta koplyčia. Valstietis Lukas Kaziūnas, 1886 m. gavęs leidimą remontuoti koplyčią, senąją nugriovė ir pastatė naują, nepaisydamas policijos įspėjimų. Koplyčią 1888 m. pašventino Biržų klebonas Juozapas Rimkevičius. Valdžia siūlė koplyčią uždaryti, o kunigą J. Rimkevičių ir L. Kaziūną nubausti 50 rublių. Rusijos Vidaus reikalų ministras įsakė koplyčią apleisti. Pamaldos joje leistos laikyti tik už mirusiuosius ir per atlaidus. Geidžiūnuose apie 1915 m. apsigyveno kunigas Juozas Janulionis (1892–1974 m.). Jo rūpesčiu 1917 m. padidinta koplyčia (tapo filija), įrengtas naujas altorius, pastatyta klebonija.

1937 m. suremontuota 4 registrų fisharmonija. 1939 m. gruodžio 23 d. įkurta parapija. Po Antrojo pasaulinio karo apie 30 metų čia klebonavo Leonardas Skardinskas (1916–1989 m.). Klebonas Petras Liepa (1907–1953) 1949 m. suimtas, ištremtas į Sibirą, ten žuvo.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, medinė, stačiakampio plano (19,8 × 8,9 m), su bokšteliu ant kraigo. Vienanavė. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė (6 × 6 m).

* Bažnyčia su varpine
* Galinis fasadas
* Varpinė
* Viduje
* Kryžius ant stogo

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geidžiūnų Šv. Angelų Sargų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto.
**Socialinis verslas** (SV) – tai visuomeninę misiją vykdančios organizacijos, kurios taiko verslo strategijas siekdamos apibrėžto socialinio ar aplinkosaugos tikslo. SV apibrėžimas apima tiek pelno nesiekiančias organizacijas, taikančias verslo modelius, tiek ir pelno siekiančias įmones, kurių pagrindinis tikslas – visuomeninė nauda.

Socialinio verslo siekis ne tik atnešti finansinę grąžą, bet ir visuomeninę naudą, dažnai prilyginamas socialiai atsakingos įmonės veiklai. Tačiau socialinis verslas, skirtingai nuo tradicinio verslo modelių, ne tik turi socialinių tikslų - visuomeninė nauda jiems yra esminis principas, pagal kurį sprendžiama apie veiklos sėkmę.

Socialinis verslas nesiekia maksimaliai didinti pelno bendrovės akcininkams: įmonės pelnas tėra įrankis stiprinti visuomeninę / aplinkosaugos misiją. Naudojami įvairūs socialinio verslo modeliai: pelno siekianti įmonė gali būti naudojama finansiškai išlaikyti visuomeninės naudos siekiančią organizaciją, pati siekti socialinių permainų įdarbindama ar dirbdama kartu su pažeidžiamais visuomenės nariais, palankiomis sąlygomis teikti paskolas asmenų grupėms, kurios negali gauti kapitalo iš pagrindinių finansinių institucijų.

Trys principai dažniausiai naudojami socialinio verslo apibrėžimuose:

1. Socialinis verslas imasi socialinių/aplinkosaugos problemų, kurių nepajėgia išspręsti viešasis sektorius ir laisva rinka;
2. Esminis socialinės antreprenerystės motyvas – visuomeninė nauda;
3. Socialiniai verslininkai dažniausiai veikia išnaudodami (o ne atmesdami) rinkos mechanizmus.

SV atsirado trečiajame sektoriuje siekiant išvengti priklausomybės nuo labdaringų aukų ir dotacijų, kurie yra nepastovūs ir riboti savo kiekiu šaltiniai. Privačiame sektoriuje socialinis verslas populiarėja kaip įrankis panaudoti savo įmonę visuomeninėms permainoms kurti. Socialiniame versle susilieja nevyriausybinio sektoriaus ir verslo vadybos principai, filantropinis ir komercinis kapitalas.

Pamatinė motyvacija socialio verslo plėtrai pasaulyje – didėjantis suvokimas, kad ekologinių ir visuomeninių problemų mastas yra milžiniškas ir jos negali būti išspręstos vien tradicinėmis ne pelno bei filantropinėmis priemonėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arthur C. Brooks, "Social Entrepreneurship: A Modern Approach to Social Venture Creation", 2009, 4.
2. ↑  Kathy O. Brozek, "Exploring the Continuum of Social and Financial Returns: When Does a Nonprofit Become a Social Enterprise?", Community Development Investment Review, Volume 5, Issue 2, 2009

Nuorodos
--------

* Socialinis verslas Lietuvoje
| Varėnos HE tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Varėnos rajonas) |
| Plotas | 0,208 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,35 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,3 m |
| Didžiausias gylis | 4,3 m |
| Įteka | Varėnė |
| Išteka | Varėnė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Varėnos HE tvenkinys

  |
| **Koordinatės** |  54°15′29″ š. pl. 24°32′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.25806°š. pl. 24.54167°r. ilg.﻿ / 54.25806; 24.54167Koordinatės: 54°15′29″ š. pl. 24°32′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.25806°š. pl. 24.54167°r. ilg.﻿ / 54.25806; 24.54167 |

**Varėnos HE tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Varėnos rajone, Senosios Varėnos šiauriniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Varėnės upę (Merkio intakas) 2,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis šiaurės-pietų-rytų kryptimi – 2,4 km, plotis – iki 0,17 km. Yra 3 salos (0,12 ha, 0,08 ha ir 0,02 ha). Altitudė 106,5 m. Krantai daugiausia aukšti, kranto linija labai vingiuota. Didžioji dalis tvenkinio telkšo Lagerių, Poligono ir Varėnos miškuose, tik pietinė dalis – Senosios Varėnos gyvenvietėje. Tvenkinio užtvanka eina kelias  **A4**  Vilnius–Varėna–Gardinas , vakarine pakrante – kelias  **127**  Babriškės–Varėna–Eišiškės .

Tvenkinys įrengtas 1956 m. o 2000 m. pastatyta 150 kW galios mažoji hidroelektrinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| ***Blogos mintys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Cattivi pensieri |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Ugo Tognazzi |
| Scenaristas (-ai) | Enzo JannacciAntonio LeonviolaUgo TognazziGiuseppe Viola |
| Vaidina | Ugo TognazziEdwige Fenech |
| Metai | 1976 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 105 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Blogos mintys** (it.  *Cattivi pensieri*) – 1976 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ugo Tognazzi – Mario Marani
* Edwige Fenech – Frančeska Marani
* Paolo Bonacelli – Antonijo Marani
* Yanti Somer – Paola

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Mario – sėkmingą karjerą darantis teisininkas, turintis gražią žmoną ir gerą reputaciją. Tačiau greta šios išorinės sėkmės jis yra nuolat kamuojamas blogų minčių apie savo žmoną. Mario nuolat atrodo, kad žmona jam neištikima, kiekvieną kartą matydamas ją kalbant su vienu iš draugų jis įtaria esąs išduotas.

Kartą dėl rūko Mario lėktuvo reisas atidedamas ir šis, grįžę namo, randa miegančią žmoną bei pastebi vyriškį, besislepiantį jo ginklų spintoje. Neišsiduodamas žmonai, Mario užrakina spintą, o kitą dieną su šia išsiruošia į medžioklę, vis kankinamas minčių apie neištikimybę...
| ***Noras stebėti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Voglia di guardare |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Joe D'Amato |
| Scenaristas (-ai) | Joe D‘AmatoDonatella Donati |
| Vaidina | Jenny Tamburi  Marino Mase  Laura Gemser  Lilli Carati |
| Metai | 1986 |
| Žanras | erotinis |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Noras stebėti** (it.  *Vogia di guardare*) – Italijoje sukurtas erotinis filmas, kurio režisierius Joe D'Amato.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kristina – gyvena turtingą ir nerūpestingą gyvenimą, ji viskuo aprūpinta savo vyro, gydytojo Diego. Šio draugas Andrėja rodo moteriai savo prielankumą ir galiausiai Kristina sulaužo ištikimybę. Kurį laiką ją kankina kaltė, tačiau ryšys su meilužiu tampa vis stipresnis. Andrėja nusiveda ją į bordelį, kuriam vadovauja jam artima Frančeska. Čia jis priverčia Kristiną atsiduoti kitam vyrui. Pradžioje moteris priešinasi, tačiau vėliau vis daugiau praleidžia laiko bordelyje. Frančeska, pavydėdama pernelyg artimo jos ryšio su Andrėja, atskleidžia šiai paslaptį: visa ši situacija sugalvota jos vyro Diego, kuris ateina slapta stebėti, kaip jo žmona santykiauja su kitais vyrais.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jenny Tamburi – Kristina
* Marino Mase – Diegas
* Sebastiano Somma – Andrėja
* Laura Gemser – Žozefina
* Aldina Matano – Flavija
* Lilli Carati – Frančeska

Išnašos
-------

1. ↑  Roberto Poppi (1996). *Dizionario del cinema italiano*. Gremese Editore, 1991. ISBN 9788877424235.
2. ↑  Lentz III, Harris M. (2007). *Obituaries in the Performing Arts, 2006*. McFarland. p. 368.
3. ↑  Curti, Roberto (2016). *Tonino Valerii: The Films*. McFarland. p. 121.
| **Nikolajus Lobačevskisrus. *Никола́й Ива́нович Лобаче́вский*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1792 m. gruodžio 1 d.Žemutinis Naugardas |
| Mirė | 1856 m. vasario 24 d. (63 metai)Kazanė |
|  |
| Alma mater | Kazanės universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikolajus Lobačevskis |

**Nikolajus Lobačevskis** (rus. *Николай Иванович Лобачевский*; 1792 m. lapkričio 20 d. arba gruodžio 1 d. Žemutiniame Naugarde – 1856 m. vasario 12 d. arba vasario 24 d. Kazanėje) – rusų matematikas, Lobačevskio geometrijos sukūrėjas.

Mokslininkas gimė Nižnij Novgorode. Jo tėvai buvo Ivanas Michailovičius Lobačevskis (geodezijos departamento valdininkas) ir Proskovja Aleksandrovna Lobačevskaja. 1802–1807 m. lankė gimnaziją, o vėliau 1807–1811 m. universitetą Kazanėje. 1811 m. įgijo fizikos-matematikos magistro laipsnį, 1814 m. tapo adjunktu, 1816 m. – ekstraordinatoriu, o 1822 m. – profesoriumi. Buvo Kazanės universiteto rektorius (1827–1846 m.).

1832 m. vedė Varvarą Aleksejevną Moisejevą, su kuria susilaukė septynių vaikų.

Mokslinė veikla
---------------

Pagrindinis Lobačevskio pasiekimas yra neeuklidinės geometrijos sukūrimas. 1814 m. jis nepriklausomai nuo vengrų matematiko Janoso Bolyai (*János Bolyai*) nagrinėjo lygiagrečių tiesių aksiomą. Daugelis matematikų iki tol bandė išvesti Euklido penktąją aksiomą iš kitų aksiomų. Tačiau Lobačevskis pasirinko kitą kelią, jis norėjo sukurti geometriją, kuriai lygiagretumo postulatas negalioja. 1829-1830 m. šie jo darbai buvo išspausdinti Kazanės universitete. Lobačevskio neeuklidinė geometrija buvo pripažinta ne iš karto, nes dauguma jos dėsnių prieštaravo žmogaus vaizduotei, be to, nebuvo jokio jos loginio pagrindimo.

Palikimas
---------

Lobačevskio vardu pavadintas asteroidas nr. 1858 ir krateris Mėnulyje, taip pat valstybinis universitetas Žemutiniame Naugarde.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lobačevskio neeuklidinė geometrija. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-02-27).
2. ↑  Nikolaj Lobačevskij. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-02-28).
Mitsubishi Evo 9 Buggy
**Bagis** – nedidelis lengvasis automobilis, pasižymintis pravažumu ir supaprastinta kėbulo konstrukcija. Dauguma bagių surenkami pritaikius įvairius komponentus ir mazgus iš serijinių automobilių arba entuziastų pagaminami kaip savadarbiai. Specializuotos įmonės gamina bagių dalis: kėbulo komplektus, saugos lankus, elektros įrangą ir kt. Sportiniai bagiai skirti dalyvauti autokroso varžybose.

Bagiai pirmą kartą pasirodė 1950-aisiais JAV. Pirmieji dažniausiai buvo gaminami iš senų automobilių „Volkswagen Beetle". Bagio pavadinimas prigijo nuo amerikietiško vardo „vabalas" (*Beetle*) mažybinės formos „buggy". Bagiui sukurti nuo automobilio nuimtos kėbulo dalys, durys, posparniai. Kaip atraminė konstrukcija sumontuotas lengvas rėmas arba stiklo pluošto kėbulas arba palikta apnuoginta standartinio kėbulo versija. „Vabalas" buvo populiarus, prieinamas automobilis. Dėl patikimos važiuoklės, didelės prošvaisos, aušinimo radiatoriaus nebuvimo ir variklio galinės komponuotės jis idealiai tiko bagių gamybai. Daugelis entuziastų vietoj standartinių variklių montavo patobulintus ir galingesnius agregatus. Po spontaniškų varžybų bagiai netruko pasirodyti profesionalų lenktynėse, didelėse automobilių parodose. Bagių populiarumas augo ir netrukus peržengė JAV sienas.

Lietuvoje bagių sporto meistrai renkasi rungtyniauti Europos automobilių kroso čempionatų etapuose, rengiamuose Vilkyčių trasoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bagis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. ↑  Ar gerai specialų lenktyninį automobilį vadinti „bagiu"? *vlkk.lt*
3. ↑  U.S. Department of Health and Human Services, Public Health Service. Journeyman glazier dies after being catapulted from manlift - Indiana
4. ↑  The Buggy Type Automobile Scientific American, 1909-01-16
5. ↑  James Cuthbert Hadden. SECOND LONDON VISIT—1794-1795 Haydn. — Cambridge: Cambridge University Press
6. ↑  Lietuvos bagių sporto meistrai atskleidė, kuo Europoje išskirtinė Vilkyčių trasa *15min.lt*
| ***Malonumas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il piacere |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Joe D'Amato |
| Scenaristas (-ai) | Claudio FragassoFranco Valobra |
| Metai | 1985 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | italų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Malonumas** (it.  *Il piacere*) – 1985 m. Italijoje sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Andrea Guzon – Leonora / Ursula
* Gabriele Tinti – Gerardas
* Marco Mattioli – Edmundas
* Lilli Carati – Fiorela
* Laura Gemser – Haunani
* Dagmar Lassander – Roza

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Praėjo metai po Gerardo žmonos mirties, tačiau vyras niekaip negali atsigauti ir vis dar daugybę laiko praleidžia klausydamas jos balso įrašo. Per jos mirties metines pas Gerardą atvyksta buvusios žmonos dukra Ursula, neįtikėtinai panaši į motiną. Netrukus mergina jį įsimyli ir nusprendžia tiesiogine prasme užimti savo motinos vietą...
Koordinatės: 54°04′32″š. pl. 23°40′15″r. ilg.﻿ / ﻿54.0755°š. pl. 23.6708°r. ilg.﻿ / 54.0755; 23.6708

| Vainežeris |
| --- |
|  |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,058 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,03 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Vainežeris** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, 3 km į pietus nuo Veisiejų ir 7,5 km į šiaurę nuo Kapčiamiesčio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,39 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 112,3 m. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, šiaurinis žemas ir pelkėtas. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui daugiausia plyti pievos. Pietuose įteka upelis iš Samanio ežero, o šiaurėje išteka į Ančios ežerą. Šalia įsikūręs Vainežerio kaimas. Prie ežero yra saugomas Vainežerio dvaro parkas, Vainežerio senovės gynybinis įtvirtinimas.

Etimologija
-----------

Vandenvardis kilęs iš pavardės *Vainys, Vaina, Vainius*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 359
Koordinatės: 55°17′17″ š. pl. 24°5′51″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28806°š. pl. 24.09750°r. ilg.﻿ / 55.28806; 24.09750

| Aristavos tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys AristavojeTvenkinys AristavojeTvenkinys Aristavoje |
| Vieta | Lietuva (Kėdainių rajonas) |
| Plotas | 0,103 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,56 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2,2 m |
| Didžiausias gylis | 7,9 m |
| Tūris | 0,0002392 km³ |
| Įteka | Malčius II, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Malčius II |

**Aristavos tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Kėdainių rajone, 6 km į rytus nuo Vilainių, Aristavos gyvenvietės rytiniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Malčiaus II upę (Obelies intakas) prie pat jos įtekėjimo į Bublių tvenkinį (0,6 km nuo žiočių). Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 1,65 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 48,3 m. Šiaurine pakrante eina kelias  **145**  Kėdainiai–Šėta–Ukmergė  (šiauriau šio kelio esantis 0,72 ha dydžio tvenkinys pagal Upių, ežerų ir tvenkinių kadastrą nepriskiriamas Aristavos tvenkiniui).

Upės debitas – 0,13 m³/s, užtvankos skaičiuotinis – 18,3 m³/s. Užtvanka slenkstinė, 201 m ilgio, 10 m pločio, yra 50,7 m aukštyje virš jūros lygio.

Tvenkinys įrengtas 1978 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| ''''' |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Castaway |
| Kilmės šalis | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Nicolas Roeg |
| Vaidina | Oliver Reed  Amanda Donohue  Georgina Hale  Paul Reynolds |
| Metai | 1986 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 117 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Castaway** – 1986 m. sukurtas filmas pagal Lucy Irvine atsiminimų knygą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Oliver Reed – Džeraldas Kingslandas
* Amanda Donohue – Liusė Irvin
* Georgina Hale
* Frances Barber
* Tony Rickards
* Todd Rippon
* Virginia Hey
* Paul Reynolds

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

1980-ieji metai. Pusamžis britų žurnalistas Džerlandas Kingslandas nusprendžia atlikti socialinį eksperimentą – metus praleisti negyvenamoje saloje. Ieškodamas kompanionės, jis įdeda į laikraštį skelbimą, į kurį atsiliepia gerokai jaunesnė Liusė Irvin (realybėje jai buvo 25, Džeraldui – 49). Dėl migracinių niuansų jie turėjo susituokti ir 1982 m. atvyko į Tuino salą, priklausančią Australijai. Netrukus tarp menkai pažįstamų žmonių pradėjo kilti konfliktai ir gyvenimas saloje tapo tikru išbandymu abiems. Porai pavyko saloje išgyventi suplanuotą laiką, tačiau, grįžę į Britaniją, jiedu iškart išsiskyrė.
Kompleksas naktį
**Jonavos žiemos kalnų sporto kompleksas** – kalnų slidinėjimo kompleksas Jonavoje. Įsikūręs šalia Joninių slėnio ir Jonavos stadiono.

Istorija
--------

2012 m. paskelbtas konkursas kalnų slidinėjimo trasas įrengti Jonavoje šalia Joninių slėnio ir Jonavos arenos. Projekto vertė – 5,571 mln. Lt. 2013 m. pradėti komplekso statybos darbai. 2015 m. sausį trasa oficialiai atidaryta.

Slidinėjimo centras yra įrengtas ant vieno šlaito. Suformuotos keturios nusileidimo konfigūracijos: ilgoji trasa, kuri yra apie 200 metrų ilgio, snieglenčių trasa su akrobatinio slidinėjimo kliūtimis, greitojo nusileidimo trasa ir varlinukas. Planuojamas antrojo varlinuko įrengimas priešingame šlaite, pačiame Joninių slėnyje. Įrengtos sniego gaminimo patrankos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Joninių slėnyje – ir amfiteatras, ir slidinėjimo trasos Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Jonavos slidinėjimo trasose jau krenta pirmasis sniegas[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė