recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Turialba (ugnikalnis) |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Kosta Rika Kosta Rika |
|  |
| Aukštis | 3340 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2012 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 10°02′0″ š. pl. 83°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.03333°š. pl. 83.76667°r. ilg.﻿ / 10.03333; 83.76667Koordinatės: 10°02′0″ š. pl. 83°46′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.03333°š. pl. 83.76667°r. ilg.﻿ / 10.03333; 83.76667 |

**Turialba** (isp. *Volcán Turrialba*) – veikiantis ugnikalnis vidurio Kosta Rikoje, Centrinėje Kordiljeroje, Kartago provincijoje, Turialbos kantone. Aukštis – 3340 m (antras pagal aukštį ugnikalnis šalyje, po Irasu).

Turialba yra bazaltinis-dacitinis stratovulkanas, iškilęs ant to paties pagrindo kaip ir Irasu. Pietvakarinėje kalno dalyje yra 3 krateriai. Yra keli piroklastiniai kūgiai. Šlaitai apaugę rūko miškais, yra krioklių.

Ugnikalnyje veikia fumarolės ir sulfatarai. XIX a. ugnikalnis buvo itin aktyvus, bet po 1866 m. išsiveržimo nurimo. Pastaraisiais metais (nuo 2001 m.) Turialba kelis kartus išsiveržė, apylinkėse paskleisdama pelenus ir garų srautus. Manoma, kad gali prasidėti naujas aktyvumo periodas ir kilti smarkesni išsiveržimai.

Kalnas ir jo apylinkės patenka į Turialbos nacionalinį parką, papėdėje įsikūręs Gvajabo nacionalinis paminklas.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program Archyvuota kopija 2021-05-15 iš Wayback Machine projekto.
Bulgariškas kavalas
Garsų diapazonas
**Kavalas** – medinis pučiamasis instrumentas, fleita, kuria grojama Balkanuose (ypač Bulgarijoje, Makedonijoje, Serbijoje, Graikijoje), Turkijoje, Užkaukazėje. Priešingai nei koncertinės fleitos, kavalo abu galai yra visiškai atviri, o grojama pučiant į nuaštrintą galą. Kavalas turi 8 skylutes, iš kurių 7 yra priekyje, o 1 gale (nykščiui).

Instrumentas paprastai gaminamas iš medžio (sedulos, abrikoso, slyvos, buksmedžio, uosio ir kt.), nors būna pagamintų ir iš rago, arundo, metalo, plastiko. Būna vientisi instrumentai, bei sudedami iš 3 dalių. Ilgis 60-90 cm, tačiau priklausomai nuo regiono instrumento forma skiriasi. Kavalu grojamos dvi oktavos. Garsas diatoninis, švelnus, svaigus, melancholiškas.

Manoma, kad kavalas kilęs iš Anatolijos, išplatintas kalnų klajoklių juriukių.

Panašūs instrumentai
--------------------

* dudukas
* nėjus
* jedinka
* švi

Nuorodos
--------

* Bulgarų muzikas groja kavalu
* Kavalo muzika grupės „Anastasija" kūrinyje
**Julija Blėdytė-Stepankienė** (1927 m. rugsėjo 25 d. Kubiliūnai, Radviliškio valsčius – 2016 m. lapkričio 22 d. Panevėžys) – Lietuvos teatro aktorė, režisierė.

Biografija
----------

Brolis Vaclovas Blėdis. 1946–1948 m. lankė Panevėžio dramos teatro studiją. 1970 m. stažavo Maskvos Sergejaus Obrazcovo ir 1986 m. Rygos lėlių teatruose.

1948–1983 m. Panevėžio dramos teatro aktorė. Sukūrė apie 70 vaidmenų. 1966 m. su vyru dailininku A. Stepanka įkūrė lėlių teatrą (nuo 1996 m. Panevėžio savivaldybės „Vaikų kaukių teatras"); jo režisierė. Režisavo daugiau, kaip 50 lėlių teatro spektaklių, su jais gastroliavo Čekijoje, Estijoje, Švedijoje, Šiaurės Korėjoje, Rusijoje.

Vaidmenys
---------

* Dženė – Augustas Jakobsonas. Šakalai, 1953 m.
* Frosia – Jurijus Germanas. Daktaras Kaliužnas, 1956 m.
* Julija Tesman – Henrikas Ibsenas. Heda Gabler, 1957 m.
* Rita – Viktoras Rozovas. Vestuvės, 1964 m.
* Žemgulienė – Kazys Saja. Devynbėdžiai, 1974 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rudolfas Jansonas. *Julija Blėdytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 286 psl.
| **Julijanas Kulakovskis** |
| --- |
|  |
| Julijanas Kulakovskis |
| Gimė | 1855 m. liepos 25 d.Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1919 m. vasario 21 d. (63 metai)Kijevas, Ukrainos Liaudies Respublika |
| Tėvas | Andrejus Kulakovskis (1812—1860) |
| Motina | Praskovija Brenn (1825—1872) |
|  |
| Veikla | Filologas, istorikas, archeologas, vertėjas, publicistas, pedagogas |
|  |
|  **Vikiteka** | Julijanas Kulakovskis |
| Parašas |
|  |

**Julijanas Kulakovskis** (1855 m. liepos 25 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1919 m. vasario 21 d. Kijeve) – filologas, istorikas, archeologas, vertėjas, publicistas, pedagogas brolis slavistas Platonas Kulakovskis.

Biografija
----------

Gimė 1855 m. liepos 25 d. Panevėžyje. Baigė Panevėžio realinę gimnaziją. 1871-1876 m. mokėsi istoriją ir filologiją Maskvos universitete. 1876-1878 m. dirbo vyresniuoju asistentu filologijos katedroje. 1878-1880 m. dalyvavo mokslinėje misijoje Bonoje, Tiubingene ir Berlyne. Nuo 1880 m. dėstė Romos istoriją ir literatūrą bei lotynų kalbą Kijevo universitete. Parašė nemažai knygų apžvalgų, biografijų ir nekrologų. Nuo 1890 m. dalyvavo archeologiniuose kasinėjimuose Kerčėje ir Senajame Kryme. 1884-1908 m. dalyvavo visuose pasauliniuose archeologų kongresuose. 1903 m. dalyvavo Romos istorikų kongrese, 1909 m. Berlyne, 1912 m. Leidene. Paskutiniais savo gyvenimo metais rengė istorinį leidinį apie Bizantijos istoriją. Mirė 1919 m. vasario 21 d. Kijeve. Apdovanotas 3-ojo laipsnio Anos ginklo ordinu.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.)

Literatūra
----------

* Юлиан Андреевич Кулаковский (1855–1919): Библиографический указатель (К 80-летию со дня смерти) / Сост. и авт. вступ. ст. А. А. Пучков. Киев: НИИТИАГ, 1999.
* *Пучков А. А.* Kulakovius: Киевский профессор римской словесности в стружках времени (Эпопея). Нью-Йорк: Алмаз, 2019. 1136 с.: 480 ил.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Galium odoratum** |
| --- |
| Kvapusis lipikas (*Galium odoratum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Gencijoniečiai  *( Gentianales)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( Rubiaceae)* |
| Gentis: | Lipikas  *( Galium)* |
| Rūšis: | Kvapusis lipikas  *( Galium odoratum)* |

 |

**Kvapusis lipikas** (*Galium odoratum*), seniau – **kvapioji krunė** (*Asperula odorata*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos augalas, priklausantis lipikų (*Galium*) genčiai. Tai daugiametis, smulkus žolinis augalas. Kvapioji krūnė žydi gegužės – birželio mėnesiais.

Paplitimas
----------

Kvapusis lipikas auga Europoje, Vidurio Azijoje ir Šiaurės Amerikoje. Šis augalas gausiai paplitęs ir Lietuvoje: auga puveninguose miškuose.

Vaistinė žaliava
----------------

Medicinoje naudojama kvapiojo lipiko žolė, kurią patariama ruošti šio augalo žydėjimo pabaigoje. Kvapiojo lipiko žolę patariama džiovinti šešėlyje. Džiūdami lapai pajuoduoja.

Kvapiojo lipiko antpilas gydo egzemos pažeistas vietas, opas.

Kvapusis lipikas yra nuodingas augalas. Augalo preparatais patariama gydytis itin atsargiai, nes išgėrus per daug šio preparato gali pradėti pykinti, skaudėti galvą. Kvapiuoju lipiku galima netgi stipriai apsinuodyti.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvapusis lipikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Julija Lisauskienė** (1933 m. lapkričio 16 d. Bildenių k. Tauragės r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

1957–1961 choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Samajauskas). 1971–1976 muziką neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (diriguoti mokė G. Gokaitė).

1961–1982 Klaipėdos 1-osios mokyklos – internato muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė. Chorus parengdavo Klaipėdos miesto dainų šventėms, o vokalinius ansamblius respublikiniams „Dainų dainelės" konkursams. Skambus ir veiklus buvo jaunių choras (50-60 dalyvių), dalyvavęs 1964, 1969, 1970 ir 1975 respublikinėse dainų šventėse, tapęs 1978 III Stasio Šimkaus chorų konkurso laureatu, nemažai koncertavęs. 1966–1967 vadovavo Klaipėdos politechnikumo moksleivių mišriajam chorui.

Nuo 1982 iki pensijos Klaipėdos 15-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Jaunių chorą parengė 1985 respublikinei dainų šventei bei Klaipėdos miesto dainų šventėms.

J. Lisauskienė buvo Klaipėdos miesto dainų švenčių moksleivių jungtinių chorų dirigentė. 1978 jai suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Kristina Miškinienė** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. spalio 1 d. (62 metai)Rakliškės, Šalčininkų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Tadeušas |
| Vaikai | Tomas, Karolina Juzefa |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinė veikėja |
| Partija | 
* 1995 m. Naujoji demokratija-Moterų partija;
* 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1982 m. Kauno politechnikos institutas |

**Kristina Miškinienė** (g. 1960 m. spalio 1 d. Rakliškėse, Šalčininkų rajonas) – Lietuvos ir Druskininkų savivaldybės politinė veikėja.

Biografija
----------

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierė.

1982–1984 m. dirbo Elektrografijos mokslinio tyrimo instituto inžiniere, 1984–1990 m. ėjo įvairias pareigas Druskininkų miesto vykdomajame komitete, 1990–1992 m. buvo Druskininkų miesto valdybos inžinierė informacijai, 1992–1994 m. ėjo Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos Druskininkų skyriaus vyresniosios inspektorės pareigas, 1996–2000 m. buvo Valstybės ir savivaldybių tarnautojų mokymo centro „Dainava" direktoriaus pavaduotoja mokymui ir Mokymo dalies vadovė.

1995 m. tapo Naujosios demokratijos/Moterų partijos nare, 2003 m. perėjo į Lietuvos socialdemokratų partijos Druskininkų skyrių.

Nuo 1997 m. penkis kartus iš eilės išrinkta į Druskininkų savivaldybės tarybą: 1997 m. ir 2000 m. – iš Naujosios demokratijos/Moterų partijos rinkiminio sąrašo, 2003 m. 2007 m. ir 2011 m. – iš Lietuvos socialdemokratų partijos rinkiminio sąrašo. 2000–2012 m. ėjo Druskininkų savivaldybės mero pavaduotojos pareigas. Buvo Vilniaus teritorinių ligonių kasų stebėtojų tarybos pirmininke ir Lietuvos savivaldybių asociacijos Socialinių reikalų komiteto nare.

2012 m. išrinkta į Lietuvos Respublikos Seimą po to, kai vienmandatėje Lazdijų – Druskininkų (Nr. 71) apygardoje antrajame rinkimų ture surinko 59 proc. balsų ir įveikė Tėvynės sąjungos-Lietuvos krikščionių demokratų kandidatą Vaidą Šalaševičių. Pasibaigus rinkimams Vyriausioji rinkimų komisija pripažino, kad 23 Druskininkų biudžetinių įstaigų vadovai ir direktoriai, pasirašę reklaminį straipsnį, kuriame raginama balsuoti už kandidatę Kristiną Miškinienę, pasinaudojo tarnybine padėtimi vykdant rinkimų agitaciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimų kandidato anketa Archyvuota kopija 2014-02-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2012 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimų Lazdijų – Druskininkų (Nr. 71) apygardos pakartotinio balsavimo rezultatai Archyvuota kopija 2014-02-17 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Į Seimą išrinktos Druskininkų vicemerės Kristinos Miškinienės pavaldiniai persistengė agituodami už viršininkę
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aramus guarauna** |
| --- |
| Arama (Aramus guarauna)Arama (*Aramus guarauna*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gerviniai paukščiai  *( Gruiformes)* |
| Šeima: | **Araminiai**  *( Aramidae)* |
| Gentis: | **Aramos**  *( Aramus)* |
| Rūšis: | Arama  *( Aramus guarauna)* |

 |
| Binomas |
| ***Aramus guarauna***Linnaeus, 1766 |

**Arama** (*Aramus guarauna*) – **araminių** (*Aramidae*) šeimos paukštis, vienintelė rūšis šeimoje.

Kūnas vidutinio dydžio, iki 66 cm ilgio. Išskleisti sparnai 102 cm pločio. Svoris iki 1,1 kg. Galva maža, iš šonų suspausta. Sparnai platūs, suapvalinti. Kūno danga rusvos spalvos. Kaklo apatinė dalis, krūtinė ir sparnų viršutinės plunksnos su baltomis dėmėmis. Kojos ir kojų pirštai ilgi. Skrisdama arama panaši į gervę. Skrenda ištiesusi kaklą ir kojas.

Aramos plačiai paplitusios Šiaurės, Pietų ir Centrinė Amerikos tropinio ir subtropinio klimato zonose. Šiaurinė arealo riba eina JAV pietryčiuose, Floridoje. Paplitusi Meksikoje, Vest Indijoje, Centrinės ir Pietų Amerikos šalyse iki Argentinos centrinės dalies.
**Mensa International** – didžiausia ir labiausiai žinoma žmonių su aukštu intelektu oficiali organizacija. Jos nariais gali tapti žmonės su aukštu intelekto koeficientu IQ (98 %; IQ 131 sd15, IQ 133 sd16), o jų, turinčių tokį aukštą intelekto koeficientą, pasaulyje tėra tik 2 % ir į Mensą jie priimami tik išlaikius specialų testą.

Bendra informacija
------------------

Roland Berrill, Australijos teisininkas, ir Dr. Lancelot Ware, Anglijos mokslininkas ir teisininkas įkūrė šią organizaciją Anglijoje 1946 m. Pagrindiniai tikslai buvo ir išliko tie patys: ne pelno organizacija, laisva nuo bet kokios diskriminacijos (rasės, religijos ir kitų požiūriu). Bendruomenė priima visus žmones, neatsižvelgiant į jų biografiją ir kurių IQ atitinka nustatytus kriterijus.

Struktūra
---------

Mensa International nariais yra 50 šalių piliečiai.

Nuorodos
--------

* Mensa International Archyvuota kopija 2005-03-22 iš Wayback Machine projekto.
* Šalių narių sąrašas ir svetainės Archyvuota kopija 2008-09-14 iš Wayback Machine projekto.
* Panašūs į Mensos testavimą pavyzdžiai Archyvuota kopija 2008-10-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Julija Dvarionaitė** |
| --- |
|  |
| Nedos vaidmuo Rudžero Leonkavalo operoje "Pajacai" |
| Gimė | 1893 m. gruodžio 19 d.Rusija Ylakiai |
| Mirė | 1947 m. rugsėjo 24 d. (53 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos dainininkė (sopranas), aktorė |
|  |
| Alma mater | Sankt-Peterburgo konservatorija |

**Julija Dvarionaitė-Montvydienė** (1893 m. gruodžio 19 d. Ylakiuose – 1947 m. rugsėjo 24 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė (sopranas), aktorė.

Biografija
----------

Brolis Balys Dvarionas. 1913–1917 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijoje (A. Gedikės fortepijono klasėje).

1921–1931 m. Valstybės teatro solistė, 1931–1933 m. šio teatro režisieriaus padėjėja. 1930–1932 m. Vaikų teatro draugijos Kaune režisierė, aktorė. Mokytojavo Kauno jėzuitų gimnazijoje, vaidino Jaunimo teatre .
1935 m. Lietuvos Rericho draugijos pirmoji pirmininkė, ilgą laiką susirašinėjo su Jelena Rerich.

Kuo įsimintinas pirmasis radijo literatūrinis vakaras, įvykęs 1926 m. gruodžio 9 d. radijo studijoje?
Žurnalistas Juozas Petrėnas (Petras Tarulis) provokavo pašnekesį „Moderniojo meno istoriniai bruožai. Lietuvos moderniojo meno charakteristika", o rašytojas Kazys Binkis deklamavo pakilų eilėraštį „Radijo pasveikinimas". Paskui J. Petrėnas, prisistatęs rašytoju Petru Taruliu, skaitė ištrauką iš savo apysakos „Trejos devynerios", rašytojas Juozas Švaistas porino „Prologus į romanus", poetas Antanas Rimydis paskelbė „Manifestą", o poetas Teofilis Tilvytis deklamavo savo šviežutėles parodijas.
Antroje maištaujančių rašytojų vakaro dalyje naujausią poeziją deklamavo Valstybės teatro aktoriai Ona Rymaitė, Viktoras Dineika ir Borisas Dauguvietis. Koncertavo operos solistė Julija Dvarionaitė ir pianistas Balys Dvarionas.

Operų vaidmenys
---------------

* Violeta, Džilda (Džiuzepė Verdis. Traviata, Rigoletas)
* Džuljeta, Margarita (Šarlis Guno. Romeo ir Džuljeta, Faustas)
* Mimi (Džakomas Pučinis. Bohema)
* Tatjana (Piotras Čaikovskis. Eugenijus Oneginas)
* Tamara (Antonas Rubinšteinas. Demonas)
* Elzė (Richardas Vagneris. Lohengrinas)
* Mikaela (Žoržas Bizė. Karmen)
* Rozina (Džoakinas Rosinis. Sevilijos kirpėjas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Juodpusis. *Julija Dvarionaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 242 psl.
2. ↑  Rericho draugija[neveikianti nuoroda]
3. ↑  „Nemunas" inf. Archyvuota kopija 2016-03-11 iš Wayback Machine projekto.
**Banifacas Janušauskas** (1881 ? ? Šeduvoje, Radviliškio r. – 1947 ? ? Los Angeles, CA – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi pas vietos vargonininką, vėliau vargonuoti dar mokėsi pas J. Naujalį Kaune.

Nuo 1897 pradėjo vargonininkauti Debeikiuose, po to dirbo Girdiškėje. 1901 išvyko į JAV, o 1905 buvo pakviestas užimti vargonininko ir chorvedžio vietą Šv. Jurgio lietuvių parapijoje Čikagoje, IL. Aktyviau su choru pradėjo reikštis nuo 1912 metų, vadovavo muzikos ir dramos draugijai „Garsas", vėliau – „Kanklių" draugijai. Su choru statė sceninius veikalus, rengė vakarus – koncertus. 1920 pasitraukė iš minėtos parapijos ir aktyvesnės muzikinės veiklos. 1929 pradėjo vargonininkauti ir vadovauti chorui Švč. Mergelės Marijos Gimimo parapijoje Čikagoje. Parapijos chorą padidino iki 58 giesmininkų, rengė metinius koncertus, statė operetes, atliko J. Žilevičiaus mišparus, nemaža giesmių, mišių ir dainų, dalyvavo tautiniuose renginiuose. Chorą parengė 1933 Pasaulinės parodos Lietuvių dienai ir 1936 2-ajai lietuvių parapijų dainų šventei Čikagoje. Dažnai akompanuodavo koncertuose.

Nuo 1914 priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai, 1933 išrinktas Centro valdybos iždininku, bendradarbiavo žurnale „Muzikos žinios". 1947 persikėlė į Los Angeles, ten ir mirė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Kristina Levišauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 11 d. (70 metų)Kaunas |
|  |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universitetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | inžinierė ekonomistė, socialinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Kristina Levišauskaitė** (g. 1952 m. rugsėjo 11 d. Kaunas) – Lietuvos inžinierė ekonomistė, socialinių mokslų daktarė, Vytauto Didžiojo universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto Finansų katedros vedėja.

Biografija
----------

1975 m. baigė Kauno politechnikos instituto Inžinerinės ekonomikos fakultetą, 1988 m. ekonomikos mokslų kandidatė.

Nuo 1975 m. dirbo Kauno politechnikos institute, iki 1988 m. Gamybos organizavimo tyrimo žinybinės laboratorijos mokslinė bendradarbė, 1976–1983 m. ir 1987–2007 m. šio instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytoja. 2000–2006 m. Baltijos vadybos instituto, 2002–2003 m. ir 2007 m. – Tarptautinės aukštosios vadybos mokyklos dėstytoja. Nuo 1994 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytoja, 1997–1998 m. Biznio ir vadybos fakulteto prodekanė, nuo 1999 m. Finansų katedros vedėja; nuo 2006 m. profesorė.

1994–2000 m. konsultacinės bendrovės „Abišala ir partneriai" finansų konsultantė. 1993 m. ir 1994 m. stažavo Niujorke, 1998 m. 1999 m. ir 2001 m. Paryžiuje, 2001 m. Kopenhagoje, 2003 m. Atėnuose, 2004 m. Londone.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos pagrindinės kryptys: finansų ir bankų sistemos veikla ir struktūriniai pokyčiai, verslo finansavimo problemos, investicijų aplinka Lietuvoje, žinių visuomenės formavimo proceso tyrimai. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Kaštų apskaita, su V. Jovaišiene ir I. Valainyte, 1994 m.

Mokomosios priemonės aukštosioms mokykloms;

* Įmonės ekonomika, su kitais, 2 d. 1992 m.
* Inžinerijos ekonomikos uždavinynas, su kitais, 1994 m.
* Valstybės finansai. Vadovėlis aukštosioms mokykloms, su G. Rūškiu, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kristina Levišauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 782 psl.
| **Vaidas Pavilonis** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. spalio 19 d. (62 metai)Lietuva Stoniškiai, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Diana |
| Vaikai | Neringa, Justina. |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs vicemeras |
| Partija | Darbo partijaTvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Klaipėdos universitetas |

**Vaidas Pavilonis** (g. 1960 m. spalio 19 d. Stoniškiuose, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, buvęs vicemeras.

Biografija
----------

1979 m. baigė Šilutės žemės ūkio technikumą, zootechnikas.
2007 m. Klaipėdos universitete baigė rekreaciją ir turizmo vadyba.

2018 Aleksandro Stulginskio universitete baigė Laukinių gyvūnų populiacijos, jų valdymas,medžioklystės magistro studijas.

Seimo nario padėjėjas - sekretorius. Nemuno deltos regioninio parko direktorius. Europarlamento nario padėjėjas, aplinkosaugos klausimais.

Darbo partijos, partijos Tvarka ir teisingumas Šilutės rajono skyriaus narys, Šilutės skyriaus pirmininkas. Nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys. Iki 2012 m. birželio 13 d. vicemeras (meru buvo Virgilijus Pozingis).

Žmona Diana, vaikai Neringa, Justina.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
|  |
| --- |
| Kūlgrinda |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Lietuva |
| Žanrai | neofolk, ethnic, ritualinė muzika |
| Kūrinių kalbos | lietuvių (įvairios tarmės), prūsų |
| Instrumentai | kanklės, būgnai, dūdmaišiai, skudučiai |
| Aktyvumo metai | 1990– |
| Įrašų kompanija | Dangus ir kt. |
| Susijusi veikla | Žalvarinis, Donis |
| Svetainė | Oficiali svetainė |
| Nariai |
| Inija Trinkūnienė ir kt. |
| Buvę nariai |
| Jonas Trinkūnas |

Kolektyvo pasirodymas Gatvės muzikos dienoje, 2007 m.
**Kūlgrinda** – lietuvių apeiginio folkloro kolektyvas. Susikūrė 1990 m. Kolektyvo įkūrėjai ir vadovai – baltų senojo tikėjimo bendruomenės Romuva krivis Jonas Trinkūnas ir jo žmona Inija. Kiti nariai – daugiausia jaunimas (17-25 metų). Atlieka senovinę baltų muziką, išlaiko jos archajišką skambesį, tačiau ją pritaiko dabartinei auditorijai. Kūriniuose daug dėmesio skiriama senajam baltų tikėjimui, pasaulėžiūrai. Skamba sutartinės, naudojami tradiciniai baltų instrumentai – kanklės, dūdmaišis, būgnai, skudučiai.

Kūlgrinda dalyvauja įvairiuose folklorinės muzikos festivaliuose (pvz. Mėnuo Juodaragis), archeologijos dienose, istorinėse iškilmėse, rengia ugnies apeigas ant piliakalnių, prie aukurų. Rengia tradicines lietuviškas vestuves, laidotuves, krikštynas. Kolektyvas dalyvavo folkloro renginiuose užsienyje: Ispanijoje, Lenkijoje, Vokietijoje.

Kūlgrinda festivaliuose pasirodo archajiškais, X–XII a. stiliaus lietuviškais drabužiais, pasipuošę žalvariniais papuošalais.

Diskografija
------------

* *Kūlgrinda* (1996 m.)
* *Žalvarinis* (su Ugnėlakiu, 2002 m.)
* *Ugnies apeigos* (2002 m.)
* *Sotvaras* (su Doniu, 2003 m.)
* *Perkūno giesmės* (2003 m.)
* *Prūsų giesmės* (2005 m.)
* *Giesmės Saulei* (2007 m.)
* *Giesmės Valdovui Gediminui* (2009 m.)
* *Giesmės Žemynai* (su Doniu, 2013 m.)
* *Giesmės Austėjai* (2018 m.)

Nuorodos
--------

* Romuvos puslapis apie Kūlgrindą Archyvuota kopija 2009-03-08 iš Wayback Machine projekto.
* Myspace puslapis
* Kūlgrinda (grupė) svetainėje Last.fm
| Psekupsas |
| --- |
| Psekupsas Goriačij Kliučo apylinkėse Psekupsas Goriačij Kliučo apylinkėse |
| **Ilgis** | 146 km |
| **Baseino plotas** | 1430 km² |
| **Vidutinis debitas** | 20 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas |
| **Žiotys** | Kubanė (Krasnodaro tvenkinys) |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Psekupsas |

**Psekupsas** (rus. *Псекупс*, ady. *Псэкъупс*) – upė Rusijoje, Krasnodaro krašte ir Adygėjoje; kairysis Kubanės intakas. Prasideda Didžiajame Kaukaze, šiaurės rytinuose Lysos kalno šlaituose. Teka į šiaurę miškingu, giliu ir siauru slėniu. Už Goriačij Kliučo pasuka į šiaurės rytus, išteka į lygumą. Pačiame žemupyje teka per Adygėją. Įteka į Krasnodaro tvenkinį ties Pčegatlukajaus aūlu.

Didžiausi intakai – Čepsis, Kaverzė (kairieji).

Psekupso mityba mišri, bet pagrindą sudaro lietaus vandenys. Vasarą būdingi poplūdžiai. Didžiausias upės debitas gali siekti apie 1000 m³/s. Ledo danga nepastovi, laikosi vidutiniškai 20 dienų.

Prie Psekupso įsikūręs Goriačij Kliučo kurortas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Псекупс*,Большая советская энциклопедия, T. XXI (Проба—Ременсы). – Москва: Советская энциклопедия, 1975
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bank of America Corporation| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Bankininkystė, finansai, investicijos |
| Įkurta | 1874 m. |
| Centrinė būstinė | Šarlotė, Pietų Karolina JAV |
| Darbuotojų | 286 000 (2010) |

**„Bank of America"** – finansinių paslaugų įmonė ir stambiausia bankus kontroliuojančioji (holdingo) bendrovė valdomo turto atžvilgiu bei antras pagal dydį bankas rinkos kapitalizacijos atžvilgiu Amerikoje. Bank of America klientus aptarnauja daugiau nei 150 šalių. Nuo 2010 m. Bank of America yra penkta pagal dydį kompanija JAV įplaukų atžvilgiu bei antra pagal dydį ne naftos perdirbimo bendrovė Amerikoje atsiliekanti tik nuo „Walmart". Forbes sąraše Bank of America įvertinta, kaip 3 pagal dydį bendrovė pasaulyje. Įmonei įsigijus „Merrill Lynch" investicinį banką 2008 m. Bank of America bendrovei suteikė didžiausios turto valdymo įmonės statusą. Po šio įsigijimo Bank of America tapo reikšmingu žaidėju investicinės bankininkystės pramonėje. Bendrovėje buvo padėti 12,2 % visų JAV indėlių 2009 m. Bank of America yra reikšmingas JAV bankas kartu su „Citigroup", „JP Morgan Chase" ir „Wells Fargo" bankais – pagrindiniais jo konkurentais.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJungtinės Amerikos Valstijos Dow Jones indekso bendrovės |
| --- |
|  |
| 
3M | American Express | Apple | Boeing | Caterpillar | Chevron | Cisco | Coca-Cola | DowDuPont | ExxonMobil | Goldman Sachs | Home Depot | IBM | Intel | Johnson & Johnson | JPMorgan Chase | McDonald's | Merck | Microsoft | Nike | Pfizer | Procter & Gamble | The Travelers Companies | UnitedHealth Group | United Technologies Corporation | Verizon | Visa | Walmart | Walgreens Boots Alliance | Walt Disney |

 |
**Algirdas Kurauskas** (1923 m. liepos 13 d. Kaunas – 1986 m. rugsėjo 30 d. Čikaga) – Lietuvos grafikas dizaineris.

Biografija
----------

Nuo 1941 m. studijavo Kauno taikomosios dailės institute. Pasitraukęs iš Lietuvos, 1946–1950 m. studijavo Dailės ir amatų mokykloje Freiburge, 1950–1951 m. Dailės mokykloje ir Juliano akademijoje Paryžiuje, 1951–1955 m. dizainą – Ilinojaus Technologijos institute Čikagoje. Čikagos dailės centre įkūrė privačią grafikos studiją. 1953–1963 m. dirbo įvairiose bendrovėse Čikagoje.

Kūryba
------

Sukūrė estampų linoraižinio, kartono raižinio, medžio raižinio, mišria technika („Pieta" 1944 m. „Kompozicija" 1950 m. „Rungtynės" 1961 m. „Šv. Pranciškus I Daina saulei" 1964 m.), ekslibrisų („Inos ir Algirdo Kurauskų", 1978 m.), iliustravo ir apipavidalino knygų (Henrikas Nagys. Mėlynas sniegas 1960 m. Marius Katiliškis. Šventadienis už miesto, 1963 m. Vincas Mykolaitis-Putinas. Vivos Plango 1968 m.). Kūriniai abstraktūs ir figūriniai, ryškių, kontrastingų spalvų. Dėstė dailę mokyklose, skaitė paskaitas, dirbo Lietuvių fotoarchyve. Dalyvavo parodose JAV, Vokietijoje, Prancūzijoje, Šveicarijoje, Kanadoje. Individualios parodos surengtos Čikagoje (1964 m. 1991 m.), Lietuvoje (1990–1992 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Algirdas Kurauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 293 psl.
| Vendžou温州 |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

VendžouVendžou

28°00′0″ š. pl. 120°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.00000°š. pl. 120.70000°r. ilg.﻿ / 28.00000; 120.70000﻿ (Vendžou)Koordinatės: 28°00′0″ š. pl. 120°42′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.00000°š. pl. 120.70000°r. ilg.﻿ / 28.00000; 120.70000﻿ (Vendžou) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Džedziangas |
| **Prefektūra** | Vendžou |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 3 039 439  |
| **Plotas** | 1 243,4 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 444 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.wenzhou.gov.cn |
|  **Vikiteka** | Vendžou |

**Vendžou** (kin. 温州, pinyin: *Wēnzhōu*), seniau ***Venčou*** – prefektūros lygio miestas pietryčių Kinijos Liaudies Respublikoje, Džedziango provincijoje. Gyventojų 3 mln. miesto aglomeracijoje – 9,1 mln. (2010 m. duomenys).

Eina geležinkeliai ir plentai į Hangdžou, Siameną. Veikia tarptautinis oro uostas.

Yra Šengšou budistų šventyklų, Čengsi krikščionių bažnyčia, Didysis teatras.

Istorija
--------

Seniau miestas vadintas ***Jongdzia***, ***Jungčia*** arba ***Jungkia*** (kin. 永嘉, pinyin: *Yǒngjiā*) pavadinimu. Vendžou istorija datuojama 2500 m. pr. m. e. kai vietovė garsėjo seladono dirbiniais.

Vendžou ilgą laiką vaidino tradicinio uosto vaidmenį. Per Vendžou prekės pasiekdavo vidines kalnuotas Džedziango provincijos vietoves. Nuo 1877 m. Vendžou atidarytas prekybai su užsienio šalimis. Iš Vendžou uosto kurį laiką eksportuota arbata, bet vietovėje nebuvo sukurta užsieniečių gyvenviečių. Nuo 1937 iki 1942 m. Antrojo Kinijos-Japonijos karo metu, Vendžou svarba išaugo, nes jis buvo vienas iš penkių Kinijos valdžioje likusių uostų. Karui einant į pabaigą jo reikšmė sumenko, bet 1955 m. atkūrus prekybą palei Džedziango krantus, miesto ekonomika ėmė atsigauti.

Geografija ir klimatas
----------------------

Miestas įsikūręs prie Oudziango žiočių, ant pietinio upės kranto, jį supa kalnai ir Rytų Kinijos jūra. Jūroje apie 355 km atstumu nuo miesto pakrantės išsidėsčiusios 436 lygumų salos. Vendžou kraštovaizdis daugiausia kalnuotas, 76 proc. teritorijos dengia kalnai ir kalvos, pvz. Jandango kalnai, pakrantės kalnų ruožas, besidriekiantys rytinėje prefektūros dalyje.

Vasaros nėra itin karštos, o žiemos itin šaltos. Nuo to ir kilęs miesto pavadinimas *Wēnzhōu*, reiškiantis 'švelnaus klimato, jauki žemė'.

Ekonomika
---------

Tai prekybos (išvežama arbata, vynas, džiutas, mediena, popierius) ir žvejybos uostas. Vystoma metalo, medienos apdirbimo, odos, tekstilės, porceliano, chemijos, popieriaus, maisto pramonė, laivų statyba, žemės ūkio mašinų gamyba. Taip pat plėtojamas turizmas. Yra Ekonominės ir technologinės plėtros zona (įkurta 1992 m.).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Vendžou*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  „Perry-Castañeda Library Map Collection: Historical Maps of China". Nuoroda tikrinta 2010-08-24.
3. 1 2 3  *Wenzhou*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-04-02.
**Bankininkystės sektorius Jungtinėje Karalystėje** yra vienas labiausių išvystytų pasaulyje. JAV ir Jungtinės Karalystės finansų rinkos yra pagrįstos anglosaksiška sistema. Ši sistema paremta atvira finansinių priemonių apyvarta ir rinka, per kurią pritraukiama didesnė dalis finansavimo. Ši sistema likvidesnė, skaidresnė ir labiau išvytyta nei žemyninė, kuri yra pagrįsta bankais. Kadangi JK paplitusi aglosaksiška sistema, tai joje į vertybinius popierius investuoja paskiros investicinių fondų valdymo bendrovės, draudimo įmonės bei privataus kapitalo bendrovės, o Vakarų Europoje – Vokietijoje, Prancūzijoje bei Japonijoje visas reikalingas funkcijas atlieka bankai. Pastarosioms šalims būdinga bankinė sistema. Jose bankai užsiima finansų maklerio ir draudimo įmonių veikla bei teikia investicinių fondų valdymo paslaugas. Jie taip pat aprūpina įmones finansiniais ištekliais, tarpininkauja rinkoje atliekant operacijas ir dalyvauja stambiais akcininkais įmonių veikloje. JK bankininkystės pramonės turto ir grynos vertės santykio (finansinio sverto) vidurkis 2008 m. siekė 24 prieš 1.

Didžiausi bankai
----------------

Didžiausi bankai Jungtinėje Karalystėje, pagal tarptautinio bankinkystės informacijos biuro duomenis:

| Vieta | Pavadinimas | Balansinė vertė 2010 m. trln. USD | Rinkos kapitalizacija 2010 m. mlrd. EUR |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | HSBC | 2,418 | 131 |
| 2. | Barclays | 2,381 | 40 |
| 3. | Royal Bank of Scotland | 2,372 | 29 |
| 4. | Lloyds Banking Group | 1,056 | 45 |
| 5. | Standard Chartered | 0,587 | 41 |

Jungtinės Karalystės centrinis bankas
-------------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Anglijos bankas*.
Anglijos bankas – centrinis Jungtinės Karalystės bankas su būstine Londone. Įkurtas 1694 ir pertvarkytas 1844 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Gitanas Kancerevyčius. Finansai ir investicijos. 2009 m.
2. ↑  The New York Times - The World's Banks Could Prove Too Big to Fail.
3. ↑  Top Banks in Europe, ranked by total assets. Archyvuota kopija 2011-07-07 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBankininkystė pagal šalis |
| --- |
|  |
| 
JAV · JK · Kinija · Lietuva · Prancūzija · Vokietija · Šveicarija
 |

 |
| Makasaras*Makassar* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

MakasarasMakasaras

5°08′0″ p. pl. 119°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.13333°š. pl. 119.41667°r. ilg.﻿ / 5.13333; 119.41667﻿ (Makasaras)Koordinatės: 5°08′0″ p. pl. 119°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.13333°š. pl. 119.41667°r. ilg.﻿ / 5.13333; 119.41667﻿ (Makasaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Indonezijos vėliava Indonezija |
| **Provincija** | Pietų Sulavesis |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 331 391  |
|  |
|  **Vikiteka** | Makasaras |

**Makasaras** (1971–1999 m. **Udžungpandangas**, indonez. *Makassar* arba *Ujung Pandang*) – miestas vidurio Indonezijoje, Sulavesio salos pietvakariuose, prie Makasaro sąsiaurio. 1,32 mln. gyventojų (2005). Tai didžiausias salos miestas ir uostas, pagrindinis verslo ir transporto centras, svarbus tarpinis punktas prekėms, keliaujančioms iš ryčiau esančių Indonezijos provincijų į vakarines. Gaminamas popierius, statybinės medžiagos, išvystyta tekstilės ir maisto pramonė. 1956 m. čia įkurtas Hasanudino (*Hasanuddin*) universitetas, yra amatų muziejus, Fredenburgo (*Vredenburg*) fortas.

Istorija
--------

Pirmieji europiečiai, pasiekę šias vietas, buvo portugalai (1512 m.). Čia jie pastatė tvirtovę Fort Roterdamą, kurią XVII a. pradžioje perėmė Olandų Ost Indijos kompanija, o 1667 m. olandai visiškai užvaldė Makasaro apylinkes. 1946–1950 m. Makasaras buvo Nyderlandų remtos Rytų Indonezijos valstijos sostinė.

Sportas
-------

* PSM Makassar futbolo klubas,
* „Andi Mattalata" („Andi Mattalatta") stadionas.

Nuorodos
--------

* Indonesia Official Tourism Website
* Pinisi at Poatere Harbour, 2012. Photographs by Peter Loud
| **Algirdas Leonas Nasvytis** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. birželio 12 d.Subačius, Ukmergės apskritis |
| Mirė | 1981 m. birželio 28 d. (71 metai)Klyvlendas, JAV |
| Tėvas | Steponas Nasvytis |
| Motina | Juzefa Nasvytienė |
|  |
| Alma mater | 1937 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Algirdas Leonas Nasvytis** (1910 m. birželio 12 d. Subačiuje, Ukmergės apskritis – 1981 m. birželio 28 d. Klyvlende, JAV) – Lietuvos inžinierius, sporto ir visuomenės veikėjas, daktaras.

Biografija
----------

1931–1934 m. studijavo Kauno konservatorijoje. 1933–1937 m. koncertavo kaip pianistas.

Nuo 1934 m. dirbo Vytauto Didžiojo universitete (VDU). 1937 m. baigė VDU Technikos fakultetą. 1938 m. inžinierių korporacijos „Plienas" pirmininkas, Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos sekretorius.

1938–1939 m. studijavo Berlyno aukštojoje technikos mokykloje. 1937–1943 m. dėstė VDU. 1937–1940 m. dirbo žurnaluose „Technika ir ūkis", „Tautos ūkis" ir kt.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1945 m. dirbo Berlyno aukštojoje technikos mokykloje. 1944 m. Vokietijos lietuvių sąjungos sekretorius. 1945–1946 m. Getingeno lietuvių tremtinių apygardos pirmininkas, Baltų tarybos atstovas Vokietijoje. 1948–1949 m. studijavo Hanoverio aukštojoje technikos mokykloje, 1949 m. technikos daktaras.

1950 m. persikėlė į JAV. Klyvlende dirbo medžiagų atsparumo ir vibracijos, nuo 1958 m. analitinės mechanikos ir mechaninių transmisijų srityse. Nuo 1955 m. dirbo žurnale „Applied Mechanics Rewiew". 13 patentuotų išradimų autorius. 1965 m. buvo tarp 10 geriausių JAV išradėjų.

1961 m. parengė ir išleido Sibiro tremtinės Barboros Armonienės atsiminimus „Palik ašaras Maskvoje" anglų kalba.

Sportinė veikla
---------------

1928–1940 m. Lengvosios atletikos centro narys, 1940 m. pirmininkas. 1938 m. vienas iš Lietuvos tautinės olimpiados organizatorių. 1941–1944 m. Kūno kultūros rūmų tarybos narys ir Lietuvos šachmatų sąjungos pirmininkas. 1955–1959 m. lietuvių Vyriausiojo fizinio auklėjimo ir sporto komiteto pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Leonas Nasvytis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 82-83 psl.
| **Mečislovas Treinys** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. spalio 1 d.Asmaluose, Utenos apskr. |
| Mirė | 2008 m. liepos 18 d. (66 metai)palaidotas Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | mokslininkas, ekonomistas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1965 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2000 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis;
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius.
 |

**Mečislovas Treinys** (1941 m. spalio 1 d. Asmaluose, Utenos apskr. – 2008 m. liepos 18 d. palaidotas Petrašiūnų kapinėse) – mokslininkas, ekonomistas, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1948–1952 m. mokėsi Liepiniškių (Utenos raj.) pradinėje mokykloje, 1952–1955 m. Kuktiškių 7-metėje mokykloje, 1955–1959 m. buhalterinės apskaitos Klaipėdos žemės ūkio technikume. 1959–1960 m. „Aušros" kolūkio (Utenos raj.) buhalteris.

1960–1965 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijos (LŽŪA) Ekonomikos fakultete. 1965–1967 m. Žeimių (Jonavos raj.) sovietinio ūkio vyr. agronomas. 1967–1970 m. LŽŪA aspirantas, 1971 m. apgynė ekonomikos mokslų kandidato disertaciją.

1970–1975 m. LŽŪA Ekonomikos katedros asistentas, vyr. dėstytojas, nuo 1975 m. docentas. 1979–1980 m. Prahos aukštosios žemės ūkio mokyklos (Čekija) stažuotojas. 1979–1989 m. LŽŪA Ekonomikos katedros vedėjas, 1989–1990 m. prorektorius. 1990 m. suteiktas profesoriaus vardas. Nuo 1996 m. gruodžio mėn. LŽŪA Ekonomikos katedros profesorius .

Mokslo ir studijų kryptis – agrarinė ekonomika ir politika, kaimo plėtros politika, agrarinių transformacijų bei mokslo istorija. Parašė bei sudarė 8 knygas-monografijas ir vadovėlius, mokslo bei mokslo populiarinimo straipsnių, publicistikos. Vienas iš Lietuvos žemdirbių sąjūdžio organizatorių, jo programos redaktorių.

Politinė veikla
---------------

1976 m. SSKP narys. 1990 m. balandžio 7 d. Kačerginės rinkiminėje apygardoje išrinktas į LR Aukščiausiąją Tarybą. 1990–1992 m. Agrarinės komisijos pirmininko pavaduotojas, 1992 m. pirmininkas. 1991–1992 m. Aukščiausioje Taryboje buvo Tautininkų frakcijos pirmininkas. 1992–1996 m. Seimo narys. 1993–1996 m. Lietuvių tautininkų frakcijos Seime seniūno pavaduotojas. 1997–1998 m. žemės ūkio ministro patarėjas.

2000 m. apdovanotas Lietuvos nepriklausomybės medaliu, 2002 m. LDK Gedimino ordino Riterio kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mečislovas Treinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. p. 339-340
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-02-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2007-08-27 iš Wayback Machine projekto.
| **Ocimum basilicum** |
| --- |
| Kvapusis bazilikas (*Ocimum basilicum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Bazilikas  *( Ocimum)* |
| Rūšis: | Kvapusis bazilikas  *( Ocimum basilicum)* |

 |

**Kvapusis bazilikas** (*Ocimum basilicum*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos augalas. Lietuvoje auginamas darželiuose kaip prieskoninis augalas. Lapai turi eterinio aliejaus, vaisiai išskiria daug gleivių, todėl naudojami medicinoje.

Stiebas status, 30–70 cm aukščio, rausvas, keturbriaunis. Žiedai sutelkti stiebų viršūnėje varpiškuose žiedynuose. Lapai kotuoti, kiaušiniški, žalsvi, žalsvai ar rausvai violetiniai. Žiedai lapų pažastyse susitelkę menturiais po tris. Vainikėlis baltas arba rausvas. Žydi liepos–rugsėjo mėnesiais, žydi 15–18 dienų. Vaisius – riešutėlis.

Žali lapai turi 69,7 mg % vitamino C, 0,52 % eterinio aliejaus. Žalia ir džiovinta žolė vartojama konditerijos pramonėje, likerių gamyboje. Bazilike yra flavonoido apigenino, pasižyminčio antivėžiniu veikimu. Bazilikais gardinami mėsos, makaronų patiekalai, dedama į pomidorų, pesto ir kitus padažus. Baziliko sėklos dedamos į faludą, šerbetą, panašius desertus.

Žiedynai
Kvapusis bazilikas – šilumamėgis augalas. Šaltesnio klimato kraštuose auginamas šiltnamiuose, vazonuose, praėjus šalnoms sodinamas į dirvą. Bazilikui kenkia fuzariozė, pelėdgalvių, pievinio drugelio, grambuolių ir sprakšių lervos, vikšrai.

Kvapusis bazilikas kilęs iš Pietų Azijos. Indijoje žinomas kaip skr. तुलसी = IAST: *tulasī* ir naudojamas „Ajurvedos" medicinoje, kaip šventas augalas naudojamas aukojimuose. Pavadinimas 'bazilikas' kilęs iš sen. gr. βασιλικόν φυτόν 'karališkasis augalas'. Jis naudojamas Balkanų krikščionių ortodoksų liturgijoje.

Kvapiojo baziliko žiedynas

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kvapusis bazilikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Marija Baranauskienė. *Bazilikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
**Banitas** (lot. *bannitus* - ištremtas) – asmuo, XV a. - XVIII a. Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės teismo sprendimu paskelbtas už įstatymo ribų.

Taikymas
--------

Manoma, kad teisės norma perimta iš Lenkijos ir pritaikyta LDK sąlygoms. Banitais tapdavo dažniausiai tie, kurie pabėgdavo padarę sunkių nusikaltimų. Su banitais turėjo teisę susidoroti kiekvienas žmogus, tai numatė Lietuvos Statutas.

Banicija - nusikaltėlio ištrėmimas iš krašto buvo pagrindinė ir dažniausiai taikoma bausmė. Laikinojo banito bausmė buvo skelbiama už nedalyvavimą teisme, o neleidžiant vykdyti kontumacinio teismo sprendimo (nedalyvavus atsakovui), asmuo buvo skelbiamas amžinuoju banitu. Kontumacinį sprendimą buvo galima vykdyti 10 metų. Amžinoji banicija pakeitė sunkesnę – mirties bausmę, už nepaklusnumą karaliui ji galėjo būti skelbiama iš karto. Trečiajame Statute atsirado galimybė nutartį apskųsti aukštesnei instancijai. XVII a. - XVIII a. didėjant feodalinei anarchijai, banitus persekioti tapo sunkiau.

Kiti straipsniai
----------------

* Ostrakizmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Banitas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 616 psl.
| **Juozas Bacevičius** |
| --- |
| Gimė | 1918 m. kovo 17 d.Karčrūdė, Jankų valsčius , Šakių apskr. |
| Mirė | 1995 m. liepos 19 d. (77 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas. |

**Juozas Bacevičius** (1918 m. kovo 17 d. Karčrūdė, Jankų valsčius , Šakių apskr. – 1995 m. liepos 19 d. Kaunas) – Lietuvos pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

Biografija
----------

1930–1934 m. Italijoje mokėsi amatų. Po Antrojo pasaulinio karo vertėsi atsitiktiniais darbais, 1975–1978 m. dirbo Kauno miškų ūkyje.

1954–1988 m. Paluobių (Šakių raj.) parapijos komiteto pirmininkas. Su kunigais J. Račiūnu, S. Tamkevičiumi, J. Zdebskiu rengė ir platino antisovietinę savilaidos spaudą. 1980–1990 m. su V. Andziuliu dirbo slaptoje ab spaustuvėje-leidykloje Saliuose. Daugino ir platino „Lietuvos Katalikų Bažnyčios kroniką".

V. Šauklio slapyvardžiu sudarė ir 1986 m. išleido „Trumpą Lietuvos istoriją". Parašė knygą „Lietuvių vargai dėl savo kalbos Vilniaus krašte".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žymūs kraštiečiai Archyvuota kopija 2019-06-09 iš Wayback Machine projekto. (*Kazlų Rūdos viešoji biblioteka*)
2. ↑  Domas Akstinas. *Juozas Bacevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 415 psl.
| **Bankim Chandra Chattopadhyay** |
| --- |
|  |
| Bankim Chandra Chattopadhyay |
| Gimė | 1838 m. birželio 27 d.Bengalija, Indija |
| Mirė | 1894 m. balandžio 8 d. (55 metai)Kalkuta, Bengalija, Indija |
| Tautybė | indas (bengalas) |
|  |
| Veikla | rašytojas, poetas, eseistas, žurnalistas |
| Sritis | literatūra |
|  |
| Alma mater | Kalkutos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bankim Chandra Chattopadhyay |

**Bankimas Čandra Čatopadhjajus** (angl. *Bankim Chandra Chattopadhyay*, beng. বঙ্কিমচন্দ্র চট্টোপাধ্যায় = *Bônkimcôndr Côttopādhyāy*, 1838 m. birželio 27 d. – 1894 m. balandžio 8 d.) – bengalų rašytojas, poetas ir žurnalistas. Labiausiai žinomas už Indijos nacionalistinės dainos „Vande Mataram" (beng. বন্দে মাতরম্, liet. *Šlovė Motinai Gimtinei*) sukūrimą. Dainos tekstas bengalų kalba ir sanskritu buvo išspausdintas 1882 m. Chattopadhyay romane „Anandamath" (beng. আনন্দমঠ, liet. *Palaimos prieglobstis*) ir tapo indiškojo nacionalizmo simboliu.

Chattopadhyay parašė daugiau nei dešimt romanų, taip pat religinių komentarų, poezijos, eseistikos. Kūriniai gausiai versti į regionines Indijos kalbas.

Rašytojas gimė brahmanų šeimoje, Kalkutos universitete baigė teisę. Dirbo Britų Indijos valdžios institucijose, tačiau ši tarnyba buvo pažymėta nuolatinių konfliktų tarp Chattopadhyay ir kolonistų.

Pirmąją knygą „Rajmohan’s Wife" (liet. *Radžmohano žmona*) Chattopadhyay sukūrė angliškai, tačiau vėliau ėmė rašyti bengališkai.

Chattopadhyay siejamas su vadinamuoju Bengalijos renesansu ir laikomas viena įtakingiausių XIX a. Indijos figūrų.

Nuorodos
--------

* Apie romaną „Radžmohano žmona"
* Chattopadhyay kūrinys „Vande Mataram"
**Juozapas Kazlas** (latv. *Jezups Kazlass*, rus. *Иосиф Казлас*; 1887 m. kovo 15 d. Utenos apskr. Vilniaus gubernija – 1965 m. rugsėjo 16 d. Leningrade, Rusijos federacija) – lietuvių kilmės Romos katalikų kunigas Latvijoje ir Rusijoje, latgalių dramaturgas ir publicistas.

Biografija
----------

Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Baigęs gimnaziją Vilniuje, toliau mokėsi katalikų kunigų seminarijoje Sankt Peterburge. Dirbo sielovados darbą Latgaloje: nuo 1913 m. vikaravo Lyvanuose, vėliau paskirtas klebonu Rudzatuose (1918–1920), Berzgalėje (1920–1928), Bukmuižoje (1928–1944) ir Viškose (1944–1946). Buvo tarp 1917 m. Pirmojo Latgalos latvių kongreso (latg. *Pyrmais Latgolys latvīšu kongress*) organizatorių. Nuo 1933 m. buvo Rezeknės aizsargų pulko vienas iš kapelionų. 1947 m. paskirtas klebonu į Švč. Lurdo Dievo Motinos bažnyčią Leningrade. Apleistą šventovės pastatą kun. Juozapas Kazlas suremontavo, ilgą laiką ji buvo vienintelė katalikiška bažnyčia pokario Leningrade.

Nuo 1920 m. bendradarbiavo latgalių spaudoje, rašė kultūros ir religijos tematika. Žurnale „Zīdūnis" išspausdino dvejas komedijas, žurnale „Sauleite" – pjesę bibliniais motyvais. Pasirašydavo slapyvardžiais *Ozeits*, *Bīdrs*, *Bēržgalīts*, *Nūvārotājs*. Tarpukaryje keli veikalai išleisti atskiromis knygomis, pjesės buvo pastatytos Latvijos teatruose.

Palaidotas Alantos kapinėse.

Bibliografija
-------------

* „Betlejemas staleits" (1924 m.)
* „Genovefa" (1926 m.)
* „Bezdibiņa molā" (1936 m.)
* „Aļberta" (1939 m.)

Šaltiniai
---------

* Jāzeps Kazlass (Jezups Kazlas) // Latgales dati
* Jezups Kazlass // literatura.lv
* Erikas Jekabsonas. *Lietuvių tautinė mažuma Latvijoje (nuo XIX a. pabaigos iki 1940 m.): lietuviai katalikų kunigai.* – Lietuvos istorijos studijos. 2015. Nr. 35
* Священники прихода // Приход Матери Божией Лурдской Римско-католической Церкви в Санкт-Петербурге Archyvuota kopija 2019-07-30 iš Wayback Machine projekto.