recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nugaros smegenų skersinis pjūvis krūtinės srityje. Tamsesne spalva pažymėta pilkoji medžiaga, šviesesne- baltoji medžiaga.
**Stuburo smegenys** (lot. *medulla spinalis*) – centrinės nervų sistemos dalis, esanti stuburo kanale. Stuburo smegenys tęsiasi 40-45 cm nuo galvos smegenų iki juosmens srities. Tai suspausto vamzdelio pavidalo darinys, kuris ties kaklu ir juosmeniu yra sustorėjęs. Nugaros smegenys sudarytos iš **pilkosios medžiagos**, kurią juosia **baltoji medžiaga**.

Stuburo smegenys gali būti sužalojamos dėl stuburo sutrenkimo, išnirus ar lūžus jo slanksteliams. Žemiau sužalotos stuburo smegenų vietos sutrinka jutimas, atsiranda kiti funkciniai pakitimai, kaip šlapimo ir išmatų susilaikymas, dubens organų funkcijos sutrikimas ir kt. Po nesunkių sužalojimų nugaros smegenys gali atsigauti ir vėl normaliai funkcionuoti. Po rimtesnių traumų susidaro nugaros smegenų ir jų dangalų hematomos, sutrinka audinių mityba, išsivysto kvėpavimo organų, šlapimo pūslės ir kt. organų funkcinis nepakankamumas. Po tokių traumų susidaro pažeidimo židiniai ir nervinis audinys nebeatsistato. Pats pavojingiausias sužalojimas yra stuburo smegenų nutraukimas. Po tokios traumos nugaros smegenys neatsistato ir nustoja funkcionuoti.

Pilkoji medžiaga
----------------

Pilkoji medžiaga skersiniame nugaros smegenų pjūvyje yra drugelio formos ir yra apsupta baltąja medžiaga. Pilkojoje medžiagoje skiriami dorsalinis (užpakalinis) ir ventralinis (priekinis) ragai. Išilgai smegenų jie formuoja priekinį ir užpakalinį stulpus. Tarp šių dviejų ragų yra įsiterpęs lateralinis ragas.

Baltoji medžiaga
----------------

Baltoji medžiaga skirstoma į užpakalinį, lateralinį ir priekinį stulpelius. Užpakalinis stulpelis yra baltosios medžiagos dalis nuo užpakalinės viduriniosios vagos iki užpakalinio rago, lateralinis - nuo užpakalinio rago iki priekinio rago šaknies, o priekinis - nuo priekinio rago iki priekinio viduriniojo smegenų plyšio.

Funkcijos:
----------

* perduoda impulsus iš periferijos į galvos smegenis ir atgal;
* vykdo refleksines funkcijas

Ligos
-----

* Mielitas – nugaros smegenų uždegimas,
* Radikulitas – nervų šaknelių uždegimas,
* Tabesas, arba nugaros smegenų džiūtis.

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

**Nervų sistema**  

Galvos smegenys -
Nugaros smegenys -
Centrinė nervų sistema -
Periferinė nervų sistema -
Somatinė nervų sistema -
Autonominė nervų sistema -
Simpatinė nervų sistema -
Parasimpatinė nervų sistema
| Nugušas |
| --- |
| Nugušo kilpos Nugušo kilpos |
| **Ilgis** | 235 km |
| **Baseino plotas** | 3820 km² |
| **Ištakos** | Uralo kalnai |
| **Žiotys** | Belaja |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Baškirijos vėliava Baškirija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Nugušas |

**Nugušas** (rus. *Нугуш*, bašk. *Нөгөш*) – upė Rusijoje, pietų Baškirijoje; Belajos dešinysis intakas (Kamos baseinas). Prasideda Jurmatau kalnagūbryje Pietų Urale, teka į pietus miškingu Uralo kalnų tarpekliu. Žemupyje pasuka į pietvakarius ir suteka su Belaja į šiaurę nuo Meleuzo.

Didesni intakai: Toras, Uriukas (dešinieji), Kuža, Didžioji Kudaška (kairieji).

Upė minta daugiausia sniego tirpsmo vandenimis. Užšąla apie lapkričio pradžią, atitirpsta balandžio antrojoje pusėje. Ant upės sudarytas Nugušo tvenkinys (25 km²).

Nugušas teka vaizdingomis, retai gyvenamomis vietomis. Didžioji vagos dalis patenka į Baškirijos nacionalinį parką. Didžiausia gyvenvietė prie upės – Nugušas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Нугуш*,Большая советская энциклопедия, T. XVIII (Никко—Отолиты). – Москва: Советская энциклопедия, 1974
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 07°13′ p. pl. 177°09′ r. ilg.﻿ / ﻿7.217°š. pl. 177.150°r. ilg.﻿ / 7.217; 177.150

Palydovinė nuotrauka
**Nui** – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Tuvalu salyno centrinėje dalyje. Atolo žiedas nutįsęs iš šiaurės į pietus, sausuma sudaro 3,37 km².

Atolą sudaro 21 salelė, iš kurių svarbiausios:

* Fenua Tapu
* Motupuakaka
* Pakantou
* Piliaievė
* Pongalei
* Talalolaė
* Telikiai arba Meangas
* Tokinivaė
* Unimai

Svarbiausia ir didžiausia yra atolo pietuose esanti Fenua Tapu salelė (1,38 km²). Joje gyvena dauguma atolo gyventojų, yra Tanrakės ir Fenua Tapu kaimai.

Atole 2002 m. gyveno 548 žmonės. Priešingai nei likusiose Tuvalu salose, Nui gyvena ne polineziečiai, o mikroneziečiai, kalbantys gilberto kalba ir giminingi Kiribačio gyventojams.

1568 m. salą pasiekė pirmasis europietis – ispanas Álvaro de Mendaña. Jis atolą pavadino „Jėzaus sala" (isp. *Isla de Jesús*). XIX a. saloje veikė britų kopros pirkliai.
**Robert Walter** (g. 1931 m. sausio 30 d. Vienoje, Austrija) – austrų teisininkas, teisėtyrininkas konstitucionalistas bei administratyvistas, profesorius.

Biografija
----------

Vienos universitete baigė teisę. 1960 m. apgynė habilitaciją iš konstitucinės teisės.

Nuo 1957 m. teisėjas. Nuo 1965 m. Graco universiteto kvietimu Konstitucinės teisės katedros vedėjas, nuo 1975 m. Vienos universiteto Valstybinės ir administracinės teisės instituto direktorius. Tapo emeritas. Iki tol buvo žinomas Austrijos konstitucinės bei administracinės teisės vadovėliais. 1971 m. inicijavo bei vadovavo *Hans Kelsen* institutui Vienoje.

Apdovanojimai:

* 1998: Austrijos garbės mokslo ir meno ženklas
* 1999: Wilhelm Hartel premija.

Veikalai
--------

* Der Aufbau der Rechtsordnung, 1964;
* Grundriß des österreichischen Bundesverfassungsrechts, 1976 (mit H. Mayer);
* Grundriß des österreichischen Verwaltungsverfahrensrechts, 1978 (mit H. Mayer);
* Hans Kelsen, 1985;
* Hans Kelsens Rechtslehre, 1999.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (vokiečių k.)
**Gagarino gyvenvietė** (rus. *Гагарино*) – vėlyvojo paleolito medžiotojų gyvenvietė Dono kairiajame krante prie Gagarino kaimo, Zadonsko rajonas, Lipecko sritis, Rusija.

Tyrimai
-------

Gagarino gyvenvietė – vienintelė žinoma vėlyvojo paleolito gyvenvietė šiame regione. 1926 m. ją aptiko ir 1927 m. 1929 m. tyrinėjo S. Zamiatninas, 1961–1969 m. tyrė L. Tarasovas. 

Rasta paleolito laikotarpio būsto liekanų – ovali pusiau žeminė, apačia buvo 0,4-0,5 m giliau žemės paviršiaus, dydis 4,5-5,5 m. Jos sienos ir stogas daryta iš karčių, kurios dengtos šakomis ir aptemptos kailiais, apačioje prispaustais akmenimis ir stambiais kaulais. Gyvenvietėje aptikta daug mamutų, taurų, šiaurinių elnių, lapių ir paukščių kaulų. Itin gausiai rasta titnaginių įvairių tipų gremžtukų ir rėžtukų, mažų antgalių ir mikrolitų, dalis retušuoti, kaulinių ylų, ietigalių, adatų su įpjova siūlui užkabinti, ginklų ir įrankių. Rasti 24 pakabukai, dauguma iš pragręžtų žvėrių ilčių, 7 moters figūrėlės iš mamuto durklų: 6 – su hipertrofuotai padidintomis krūtimis, pilvu ir sėdmenimis ir viena figūrėlė, vaizduojanti moterį realistiškai, visu ūgiu (nebūdinga paleolitui); viena jų, datuojama 22 tūkstantmečiu pr. m. e. analogiška Vilendorfo figūrėlei – moteris vaizduojama sėdinti. 

Gagarino gyvenvietė datuojama 35-18 tūkstantmečiu pr. m. e. vėlyvuoju laikotarpiu įtakos turėjo Gravetės kultūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gagarino gyvenvietė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 319 psl.

Koordinatės: 52°21′12″š. pl. 38°50′07″r. ilg.﻿ / ﻿52.3533768°š. pl. 38.8352966°r. ilg.﻿ / 52.3533768; 38.8352966
**Nubneferas** (Nebneferas) – antrosios Egipto dinastijos faraonas. Apie jį, kaip ir apie kitus du po jo valdžiusius faraonus (Neferkara, Neferkasekeras), informacija yra labai miglota. Egiptiečių istorikas Manetonas jį tikriausiai vadino **Kairu**, bet jo priskirti 17 valdymo metų yra menkai tikėtini. Nubneferas žinomas iš dviejų įrašų, rastų Džosero piramidės komplekse Sakaroje ant akmens indų šukių. Jis tikriausiai valdė trumpai po Ninetdžero mirties ir jo valdymo eiliškumas lyginant su kitais karaliais neaiškus.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nubneferas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Toby A. H. Wilkinson. *Early Dynastic Egypt*. Routledge, 2002, p. 75

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Antroji dinastija**
Hotepsechemvis → 
Ranebas →
Ninetdžeras →
Venegas → 
Senedas → 
Nubneferas → 
Neferkara → 
Neferkasekeras → 
Hudžefa I →
Peribsenas →
Sechemibas → 
Chasechemvis |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Robert Yewdall Jennings** (1913 m. spalio 19 d. Jorkšyre – 2004 m. rugpjūčio 4 d. Kembridže, Jungtinė Karalystė) – britų teisininkas, teisėtyrininkas tarptautinininkas, Kembridžo universiteto Whewell tarptautinės teisės katedros profesorius (1955–1982), Tarptautinio Teisingumo Teismo (ICJ) teisėjas (1982–1995), teismo pirmininkas (1991–1994).

Biografija
----------

Pradžioje studijavo istoriją, po to teisę Kembridžo universiteto Downing koledže, magistras (M. A.) ir teisės bakalauras (LL. B.). 1937/1938 m. m. su stipendija – Harvardo universitete. Nuo 1938 iki Antrojo pasaulinio karo pradžios Londono ekonomikos mokyklos (LSE) dėstytojas (*Assistant Lecturer*).

Bibliografija
-------------

* *Acquisition of Territory in International Law.* Manchester University Press, Manchester 1962
* *International Courts and International Politics.* Hull University Press, Kingston upon Hull 1986
* *Oppenheim’s International Law.* 9. Auflage. Longman, Harlow 1996
* *Collected Writings of Sir Robert Jennings.* Kluwer Law International, Den Haag 1998

Literatūra
----------

* *Robert Yewdall Jennings.* In: Arthur Eyffinger, Arthur Witteveen, Mohammed Bedjaoui: *La Cour internationale de Justice 1946–1996.* Martinus Nijhoff Publishers, Den Haag und London 1999, ISBN 9-04-110468-2, S. 294
| **Aleksandras Žyžemskis** |
| --- |
| Žyžemskiai |
| Žyžemskių herbas |
| Žyžemskių herbas |
|  |
| Mirė | 1645 m. |
| Tėvas | Kristupas Jaroševičiaus Žyžemskis |

Kunigaikštis **Aleksandras Žyžemskis** (?–1645) – LDK valstybinis veikėjas. Karaliaus rūmininkas, Oransko ir Perlovsko girininkas, Minsko satlininkas (1635–1640 m.), Lietuvos didysis taurininkas (1640–1643 m.) ir Lietuvos didysis pastalininkis (1643–1645 m.).

Biografija
----------

Kunigaikščių Žyžemskių (Riurikaičiai) giminės atstovas. Kristupo Jaroševičiaus Žyžemskio vyresnysis sūnus. Jaunesnieji broliai – kunigaikščiai Steponas, Kristupas ir Tomas.

Iš pradžių Aleksandras Žyžemskis buvo karaliaus rūmininkas, Oransko ir Perlovsko girininkas.

1635 m. vasario 14 d. Aleksandras Žyžemskis gavo Minsko stalininko pareigybę, 1640 m. tapo Lietuvos didžiuoju taurininku, o nuo 1643 m. – Lietuvos didysis pastalininkis.

1635 m. kartu su Minsko stalininko pareigybe gavo dvaro žemių Jevcikevičiuose (Rečicos pavietas) ir Karpovičiuose (Mozyriaus pavietas).

1645 m. balandį Aleksandras Žyžemskis mirė.

Išnašos
-------

1. ↑   «Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т.» / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. (Кадэцкі корпус – Яцкевіч), 2-е выд. выд. «Беларуская Энцыклапедыя», г. Мінск, 2007 г. ISBN 978–985-11-0393-1

Literatūra
----------

* Чарняўскі Ф. «Ураднікі (пасады, тытулы) Менскага ваяводзтва XVI–XVIII стагоддзяў» (Біяграфічны даведнік), выд. «Олдеран», г. Мінск, 2007 г. – 224 с. Выпуск І
* Валерый Сямёнавіч Пазднякоў, «Вялікае Княства Літоўскае»
**Džatė** (skr. जाति = IAST: *jāti-* 'gimtis, kiltis, kilmė') – hinduizmo sąvoka, nusakanti įvairias sociakultūrinės grupes indų kastų sistemoje. Džatėmis vadinami žmonių klanai, vienijami bendros kilmės, tradicinės profesijos, papročių, kalbos. Dabartinėje Indijoje skaičiuojama ~2500 džačių.

Kiekvieną iš didžiųjų indų kastų (varnų) sudaro po kelis šimtus skirtingų džačių, kurios įvairuoja priklausomai nuo geografinio regiono ir pasižymi savitais papročiais (pvz. vandennešiai, kalviai, skalbėjai, kvepalų pardavėjai ir kt.). Tiesa, dalis džačių nebūtinai griežtai patenka į vieną varną. Džačių vieta indų kastinėje hierarchijoje apsprendžiama pagal kiekvienai džatei būdingas praktikas, pvz. ar jai būdingas vegetarizmas, ar mėsos valgymas, ar atliekamos kruvinos aukos, ar ne. Laikui bėgant, kai kurios džatės gali pakilti hierarchijoje, nes jų nariai pradeda imituoti aukštesniųjų džačių papročius (vadinamoji sanskritizacija).

Dalis džačių susiklostė panašiai, kaip viduramžių Europos amatininkų gildijos – t. y. užsiėmė vieno konkretaus amato tradicijos perdavimu, įgūdžių tobulinimu. Daugelis džačių yra egzogaminės – jų nariai gali laisvai tuoktis su kitų džačių nariais (nors ši praktika nedažna). Identifikacija su džatėmis tebėra stipri ir šiuolaikinėje Indijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Chances of an inter-caste marriage go up if groom’s mother is educated: Study". *ThePrint*.
2. ↑  *Jāti*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 105–106
| **Vytautas Kunigėlis** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. vasario 14 d. (79 metai)Kuktiškės, Lietuva |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Feliksas Kunigėlis |
| Motina | Konstancija Vrubliauskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Angelė Daniūnaitė |
| Vaikai | Skaidra, Ligita |
|  |
| Veikla | fizikas, fizikos mokslų daktaras. |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vytautas Kunigėlis** (g. 1944 m. vasario 14 d. Kuktiškėse, Utenos aps.) – Lietuvos fizikas, fizikos–matematikos mokslų kandidatas 1972, fizikos mokslų daktaras 1993.

Biografija
----------

Mokėsi Kuktiškių septynmetėje mokykloje, 1961 baigė Utenos 2 vidurinę mokyklą, 1967 baigė Vilniaus Universitetą, Fizikos fakultetą, įgijo fiziko–radiofiziko specialybę.

Mokslinė veikla
---------------

1972 m. Vilniaus valstybiniame universitete apgynė Lietuvos respublikos fizikos mokslų daktaro disertaciją „Akustoelektrinių reiškinių tyrimas SbSJ kristaluose". Nuo 1965 dirba Fizikos fakultete Akustikos laboratorijoje vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Tyrimų kryptis – akustika.

1975 stažavosi Paryžiaus fizikos ir pramoninės chemijos aukštojoje mokykloje. Nuo 1978 dirba Vilniaus valstybiniame universitete vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Paskelbė per 60 mokslo darbų Lietuvos fizikos rinkinyje, užsienio šalių žurnaluose. „Lietuviškajai tarybinei enciklopedijai" parašė straipsnių iš akustikos srities, „Mokslui ir gyvenimui" mokslo populiarinimo straipsnių. Dalyvavo respublikos, sąjungos ir tarptautinėse konferencijose Vokietijoje, Norvegijoje, Austrijoje, ir kt.

Vilniaus valstybiniame universitete Fizikos fakultele dėstė teisines grandines, specialistų tobulinimo institute – skaitmeninę mikroelektroniką.

Lietuvos akustikų draugijos narys, Europos akustikų sąjungos, Europos triukšmų asociacijos narys.

Bibliografija
-------------

* V. Kunigėlis, D. Kniukšta, D. Pažemeckas, Akustinė tomografija ore naudojant trumpus, kibirkštimi sukeltus, slėgio impulsiukus. Vilniaus universitetas, p. 144. ISBN: 9789955334477 (2009).
* V. Stauskis & V. Kunigėlis, Acoustic Characteristics of Pulsed Sound Sources of Various Types, Statyba, 4:4, 311–315, DOI: 10.1080/13921525.1998.10531423, ISSN: 1392–1525 (1998).

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
**Vytautas Kulakauskas** (1920 m. rugpjūčio 25 Kuršėnai – 2000 m. gruodžio 22 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, krepšininkas, treneris.

Biografija
----------

1940 m. baigė Karo mokyklą. 1944–1945 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Medicinos fakultete. 1948 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą.

1945–1950 m. dėstė Lietuvos kūno kultūros institute, 1950–1960 m. – Vilniaus pedagoginiame institute, nuo 1954 m. Fizinio lavinimo katedros vedėjas, 1957–1960 m. dar ir Fizinio lavinimo ir muzikos fakulteto dekanas. 1961–1980 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas, nuo 1964 m. Fizinio lavinimo katedros vedėjas; nuo 1968 m. docentas.

1947–1958 m. Kūno kultūros ir sporto komiteto Krepšinio sekcijos vadovas.

Sportinė veikla
---------------

* 1947–1950 m. žaidė TSRS vyrų krepšinio rinktinėje
* 1945 m. 1947–1948 m. Lietuvos vyrų krepšinio čempionas
* 1947 m. TSRS vyrų krepšinio čempionas
* 1947 m. Europos vyrų krepšinio čempionas

* 1950–1952 m. TSRS moterų krepšinio rinktinės treneris.
* 1952–1956 m. TSRS vyrų krepšinio rinktinės, 1952 m. olimpinėse žaidynėse užėmusios antrą vietą, treneris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jie platino ir gilino Lietuvos krepšinio upę : įžvalgos: uolūs mūsų krepšinio plėtotės talkininkai : Lietuvos krepšinio devyniasdešimtmečiui / Stanislovas Stonkus, Mindaugas Balčiūnas. 2012, p. 15
2. ↑  Vytautas Žilinskas. *Vytautas Kulakauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 210 psl.
| **Vytautas Kriauza** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. kovo 16 d. (68 metai)Gelgaudiškio seniūnija |
|  |
| Veikla | neurochirurgas, politinis veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Kauno medicinos institutas |

**Vytautas Kriauza** (g. 1955 m. kovo 16 d. Gelgaudiškio seniūnijoje) – Lietuvos neurochirurgas ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Gelgaudiškio vidurinę mokyklą, 1979 m. Kauno medicinos institutą (KMI), 1980 m. įgijo chirurgo, 1981 m. – neurochirurgo specialybę.

1980–1982 m. Onkologijos MTI Neurochirurgijos skyriaus jaunesnysis mokslo darbuotojas, 1982–1989 m. KMI Centrinių mokslinių tyrimų 1-jos Neurochirurgijos skyriaus jaunesnysis mokslo darbuotojas. 1989–1992 m. ir 1993–1994 m. KAK direktoriaus pavaduotojas chirurgijai.

1992–1993 m. LR sveikatos apsaugos ministro pavaduotojas ir ministras. 1994–1995 m. KAK gydytojas neurochirurgas, 1995–1996 m. operacinės medicinos direktorius, 1997–2000 m. LR sveikatos apsaugos viceministras. 2000–2005 m. Valstybinės visuomenės sveikatos priežiūros tarnybos prie LR SAM direktorius. 2004 m. baigė LTU teisės magistrą. 2005–2012 m. buvo Valstybinės ligonių kasos prie SAM direktoriaus pavaduotojas valdymui ir darbo organizavimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2011-02-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-27 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Juozas Olekas** | **Lietuvos sveikatos apsaugos ministras**1992–1993 m. | Po to:**Jurgis Brėdikis** |
Prof. Vytautas Kibildis
**Vytautas Kibildis** (g. 1954 m. balandžio 30 d. Norutaičių k. Šiaulių r.) – interjero ir daiktų dizaineris, humanitarinių mokslų daktaras, Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedros profesorius.

Biografija
----------

V. Kibildis 1973 m. baigė Telšių taikomosios dailės technikumą (dab. Vilniaus dailės akademijos Telšių dailės fakultetas), 1973–1978 m. studijavo interjero dizainą Talino dailės institute, 1991 m. stažavosi Rietveldo dailės akademijoje Amsterdame.1987-1992 m. studijavo doktorantūroje Sąjunginiame techninės estetikos mokslinių tyrimų institute Maskvoje. 1993 m. Vilniaus dailės akademijoje apgynė daktaro disertaciją tema "Dizaino problemos formuojant žaidimų erdves Vilniaus senamiestyje". Vedęs (žmona Ema – ekonomistė), turi sūnų Tomą ir dukrą Kristę. Lietuvos dizainerių sąjungos narys.

Profesionali veikla
-------------------

Autorinės studijos "Taškas" (veikė 1993–1998 m.) įkūrėjas ir vadovas. Intensyviai dirba spręsdamas dizaino integravimą Lietuvos senamiesčiuse, projektuoja baldus, visuomeninius, biurų ir privačių būstų interjerus, dalyvauja tarptautinėse dizaino parodose ir konkursuose. Sukūrė prekybos centrų ir parduotuvių "Maxima", "Media", "Minima", "Taupa", "Aibė" interjerus, firmų "Hronas", "Vakarų skirstomieji tinklai", "Roche" biurų interjerus. Suprojektavo antkapinius paminklus pianistui D. Trinkūnui, rašytojui V. Sirijos Girai, akademikui A. Vanagui. Kuriamuose interjeruose pirmenybę teikia erdvės, formos, šviesos ir spalvos santykio analizei.

Pedagoginė veikla
-----------------

1978-80 m. dėstė Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume (dabar – Kauno kolegija), nuo 1980 m. dirba Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedroje. 1993–2000 m. buvo Vilniaus dailės akademijos Taikomosios dailės fakulteto dekanu. Nuo 2003 m. vadovauja Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedroje daiktų dizaino studijai. 1992 m. V. Kibildžiui suteiktas docento, 2007 m. – profesoriaus laipsnis.

Nuorodos
--------

* Lietuvos dizainerių sąjungos tinklalapis[neveikianti nuoroda] Vytauto Kibildžio darbų portfolio (PDF dokumentas).
| **Remigijus Daujotis** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. liepos 25 d. (62 metai)Skaudvilė |
| Sutuoktinis (-ė) | Svetlana |
| Vaikai | Antanas, Mečislovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos karininkas, pulkininkas |
| Organizacijos | Lietuvos ginkluotosios pajėgos |
| Pareigos | Skrydžių saugos departamento direktorius |
|  |
| Išsilavinimas | karo aviacijos inžinierius |
| Alma mater | Maskvos Žukovskio inžinerinė karo akademija |

**Remigijus Daujotis** (g. 1960 m. liepos 25 d. Skaudvilėje) – Lietuvos karininkas, pulkininkas, karo aviacijos inžinierius.

Biografija
----------

Baigė Gaurės vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Kalininingrado karo aviacijos technikos mokyklą. 1982–1986 m. tarnavo TSRS Ramiojo vandenyno karinio jūrų laivyno tolimosios aviacijos pulke. 1990 m. baigė Maskvos Žukovskio inžinerinę karo akademiją, 1990 m. tarnavo Tolimuosiuose Rytuose (Rusija) aviacijos pulke. 1992–2000 m. Lietuvos karinių oro pajėgų Pirmosios aviacijos bazės vado pavaduotojas aviacijos inžinerijai, 2000–2005 m. pajėgų Oro gynybos bataliono vadas. 2007 m. baigė JAV karo aviacijos vadų koledžą. Nuo 2007 m. Lietuvos kariuomenės skrydžių saugos departamento direktorius. 2008 m. pulkininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Remigijus Daujotis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 728 psl.

Nuorodos
--------

* Remigijus Daujotis[neveikianti nuoroda]
Videvučio vėliava, vaizduojanti prūsų dievų trejybę Pikuolį, Perkūną ir Patrimpą.
**Videvutis** (*Vaidevutis*, *Vydevutis*, *Viduutus*, *Widewuto*) – legendinis Prūsijos karalius ir įkūrėjas.

Jis minimas Erazmo Stelos veikale „Apie Prūsijos senovę" (1518 m.). Rašoma, kad jis buvęs alanų kilmės ir išmokęs prūsus žemdirbystės, amatų, įkūręs ir išplėtęs valstybę. Jis turėjęs keturis sūnus – Litvą, Pamedį, Galingą ir Natangijų, kurie įkūrę atitinkamai Lietuvą, Pamedę, Galindą ir Notangą.

Simono Grunau „Prūsijos kronikoje" (apie 1510–1526 m.) rašoma, kad Videvutis su broliu Proteniu buvo skandinavai, atsikraustę į Prūsiją iš Gotlando salos, nes ją užėmė gotai. Videvutis išrinktas prūsų karaliumi, o Protenis – krivių krivaičiu. Jie įkūrę Rikojoto šventyklą, pastatę pilis. Grunau rašo, kad Videvutis turėjo ne 4, o 12 sūnų, pagal kuriuos vėliau pavadintos prūsų žemės: Kulmo, Sembos, Varmijos, Pamedės, Galindos, Notangos, Skalvos, Lietuvos.

Pasak istoriko Videvutis ir Protenis 500-aisiais metais susidegino.

Kazimiero Būgos nuomone vardas *videvutis* yra ne tikrinis, o bendrinis, kilęs iš prūsų kalbos žodžio *videvis* („žinąs").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Norbertas Vėlius (2001). *Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai. T. II. XVI a*. p. 105.
2. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.2: 20-24 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Petro Didžiojo įlanka. Centre matyti Muravjovo-Amurskio pusiasalis.
**Petro Didžiojo įlanka** (rus. *Залив Петра Великого*) – didžiausia įlanka Rusijos Primorės krašto pakrantėje ties Japonijos jūra.

Įlankos ilgis apie 80 km, plotis – apie 200 km. Muravjovo-Amurskio pusiasalis ir salų grandinė dalina Petro Didžiojo įlanką į dvi mažesnes – Amūro įlanką ir Usūrio įlanką. Krantai (linijos ilgis apie 1500 km) labai raižyti, sudaro daug vidinių įlankų – Auksinio Rago, Posjeto, Streloko, Vostoko ir kt.

Prie Amūro įlankos kranto stovi Vladivostokas.

Salos Petro Didžiojo įlankoje – Rusų, Popovo, Rikordo, Furugelmo, Askoldo, Putiatino. Taip pat – Rimskio-Korsakovo salynas. Apie 630 km² įlankos ploto sudaro *Tolimųjų Rytų jūros draustinį*. Žiemą gana didelė įlankos dalis užšąla.

Įlankoje kiekvienais metais vyksta regata „Petro Didžiojo įlankos Taurė" (*Кубок залива Петра Великого*).
Eurocopter EC145
**Eurocopter EC145** (trump. *EC145*) – daugiafunkcis sraigtasparnis, kurį sukūrė Prancūzijos ir Vokietijos aviacijos koncernas Eurocopter. Pirmasis Eurocopter EC145 skrydis įvyko 1982 m. Atnaujinta EC145 versija sukurta naudojant kompozicines medžiagas. 

2006 m. JAV kariuomenei buvo užsakyta karinė EC 145 versija. Pagal sutartį yra numatyta patiekti 345 sraigtasparnius. Bendros išlaidos (įskaitant priežiūrą ir remontą) yra apie 3 milijardus dolerių. 

2011 m. gegužės 3 d. Kazachstano įmonė *Kazakhstan Engineering* pasirašė sutartį su Eurocopter įsteigti įmonę *Eurocopter Kazakhstan Engineering*, kuri šiuo metu surenka EC145 sraigtasparnius Astanoje.

2011 m. gruodžio 1 d. buvo pristatyti pirmieji du EC145 sraigtasparniai, surinkti Kazachstano bendroje įmonėje ir atlikti bandomieji skrydžiai. Nuo 2011 m. gruodžio mėn. netoli Astanos buvo statoma EC145 sraigtasparnių gamybos įmonė ir skrydžių bei techninio personalo mokymo centras, skirtas regioniniams Kazachstano ir Vidurinės Azijos poreikiams tenkinti. Gamyklos pajėgumai yra iki 10 sraigtasparnių per metus.

Techninės charakteristikos
--------------------------

Lietuvos Respublikos Valstybės sienos apsaugos tarnybos sraigtasparnis Eurocopter EC145 parodoje 2010 m.
* **Įgula**: 1-2
* **Keleivių**: iki 9
* **Ilgis**: 13,03 m
* **Sraigto skersmuo**: 11,0 m
* **Fiuzeliažo plotis**: 1,84 m
* **Aukštis**: 3,96 m
* **Tuščioji masė**: 1 792 kg
* **Maksimali kilimo masė**: 3 585 kg
* **Kuro talpyklos tūris**: 867,5 litrų
* **Variklis**: 2 × Turbomeca Arriel 1E2
* **Variklio galia**: 2 × 550 kW
* **Didžiausias greitis**: 278 km/h
* **Kreiserinis greitis**: 256 km/h
* **Skrydžio nuotolis**: 705 km (kai greitis 239 km/h)
* **Skrydžio trukmė**: 3 val. 55 min.
* **Skrydžio aukštis**: 5 485 m
* **Kilimo greitis**: 16,3 m/s

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eurocopter Kazakhstan Engineering будет собирать EC145 в Астане

Nuorodos
--------

* Airbus Eurocopter EC145
Koordinatės: 55°53′35″š. pl. 22°15′26″r. ilg.﻿ / ﻿55.8930°š. pl. 22.2573°r. ilg.﻿ / 55.8930; 22.2573

|  Lauko Sodos šv. Joakimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Lauko Soda |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1889 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Joakimo bažnyčia.*
**Lauko Sodos šv. Joakimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Lauko Sodos miestelyje, 10 km į pietus nuo Telšių.

Istorija
--------

Lauko Soda iki 1842 m. priklausė Žemaičių vyskupijos kapitulai. Varnių kanauninkai 1787 m. pastatė medinę bažnyčią. 1889 m. pastatyta dabartinė medinė. Iki 1936 m. ji buvo Žarėnų parapijos filija. Lauko Sodoje nuo 1965 m. klebonavo Juozapas Gasiūnas (1901–1989 m.), 1941–1944 m. išgelbėjęs keletą žydų šeimų.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su bokšteliu, 2 pristatytomis zakristijomis. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė dviaukštė varpinė. Priešais šventorių pastatyta koplytėlė su Šv. Florijonu.

Galerija
--------

* 2015 m. vasarą2015 m. vasarą
* VidujeViduje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio tautų teisuoliai. Kunigas Juozapas Gasiūnas Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Telšių rajono sakralas Archyvuota kopija 2022-01-23 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lauko Sodos šv. Joakimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lauko Sodos šv. Joakimo parapija (vyskupijos inf.)
| Vilkija |
| --- |
|  Užtvanka Vilkijoje prie Vilcės |
| **Ilgis** | 48 km |
| **Nuolydis** | 147 cm/km |
| **Baseino plotas** | 319 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,58 m³/s |
| **Ištakos** | Domeikių apylinkės |
| **Žiotys** | Švėtė |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Vilkija |

**Vilkija** (latv. *Vilce*) – upė šiaurės Lietuvoje (Joniškio rajone) ir pietų Latvijoje (Jelgavos savivaldybėje); Švėtės (Lielupės baseinas) dešinysis intakas. Ilgis 48 km (Lietuvoje 32 km, Latvijoje 16 m). Prasideda 9 km į pietryčius nuo Žagarės, Domeikių apylinkėse. Teka į šiaurės rytus Žiemgalos žemuma. Įteka į Švėtę ties Mūrmuiža.

Intakai: Vilkytis, Švėtelė, Rukūzė, Igatė (kairieji), Kaniupė, Kivė (dešinieji). Ties Skaistgiriu patvenkta Kemsių ir Ramoškių tvenkiniais.

Vilkija į vakarus nuo Skaistgirio
Prie Vilkijos įsikūrusios gyvenvietės: Juodeikiai, Domeikiai, Maželiai, Skaistgirys (Lietuva), Bandeniekai, Vilcė (Latvija).

Upėvardis kilęs nuo gyvūno pavadinimo *vilkas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilkija (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 524
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 384
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Letargija, letargo miegas** (gr. Lethargia – gilus miegas, užmarštis) – tariamoji mirtis, liguistas miegas, iš kurio neįmanoma pažadinti. Jo metu labai susilpnėja visos organizmo gyvybinės funkcijos, sulėtėja medžiagų apykaita, sumažėja arba visai dingsta reakcija į aplinkos dirgiklius. Tai būsena, kai žmogaus gyvybinės funkcijos yra sustojusios, bet smegenys veikia, lyg jis miegotų. Letargo būsena gali tęstis nuo kelių valandų iki dešimčių metų. Miegančiojo organizme senėjimo procesas labai sulėtėjęs ir net 20 metų kūnas nesikeičia. Tačiau nubudus, jau po 2-3 metų biologinis amžius sugrįžta ir žmogus per trumpą laiką tampa senu. Letargija pasitaiko retai.

Priežastys ir simptomai
-----------------------

Liguistas mieguistumas gali būti **nuolatinis** ir **priepuolinis**. Nuolatinis mieguistumas gali apimti sergant įvairiomis smegenų ligomis, išsekimo neurozėmis, turint tripanosomų – parazitinių pirmuonių. Priepuolinis liguistumas pasitaiko narkolepsijos metu, po migrenos, epilepsijos priepuolių, dėl vegetacinės nervų sistemos kraujagyslių sutrikimų, funkcinių nervų sistemos sutrikimų atvejais ir dėl kai kurių kitų ligų.

Letargija išsivysto palaipsniui. Kartais ji gali būti susijusi su psichine trauma, pervargimu, išsekimu po sunkaus fizinio ar protinio darbo, nereguliaria mityba, bet dažniausiai priežasčių nerandama. Kelias valandas ar dienas prieš tokį miegą dauguma ligonių skundžiasi galvos skausmais, pykinimu, nemiga, padidėjusiu apetitu, troškuliu, tingumu.

Letarginė būsena gali būti įvairaus sunkumo. Lengvais atvejais žmogus nelabai kietai įmigęs, šiek tiek reaguoja į aplinkos dirgiklius, išlieka rijimo refleksas. Tada jį galima maitinti, pagirdyti. Kraujospūdis kiek sumažėjęs, raumenys atsipalaidavę. Pabudęs kartais gali prisiminti kai kuriuos įvykius. Sunkiais atvejais ligonis labai kietai įminga, nereaguoja net į skausmingus dirgiklius. Kartais pasitaiko tariamoji mirtis – oda išblykšta, šalta, vyzdžiai nereaguoja į šviesą, sunku pastebėti pulsą ir kvėpavimą. Po tokio miego žmogus nieko neprisimena. Tačiau dažniausiai miego gilumas keičiasi ir jis gali kažką prisiminti.

Atbudimas
---------

Vienas ligonis 25 metus buvo kaip „gyvas lavonas". Jis nejudėjo ir nekalbėjo nuo 35 metų amžiaus iki 60 – tada pamažu pradėjo keltis, kalbėti. Tik vėliau paaiškėjo, kad tai buvo ne letargija, o katatoninis stuporas (šizofreninio tipo sutrikimas). Indijoje yra aprašyta atsitikimų, kai indų jogai panašią į letargiją būseną sukeldavo tam tikrais autohipnozės (savitaigos) metodais.

Po letargijos priepuolio ligonis atsibunda labai nusilpęs, išblyškęs, sulysęs. Kaip ir užmigdamas, atbunda dažniausiai laipsniškai. Normalizuojasi kraujospūdis, atsistato normalus raumenų tonusas. Ligonis jaučiasi apsunkęs, pavargęs, vangus, skundžiasi galvos skausmais, bloga savijauta, kartais gali nieko neprisiminti.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
| **Vidas Kupčinskas** |
| --- |
| Gimė | 1971 m. sausio 24 d. (52 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | irkluotojas |
|  |
| Alma mater |  Lietuvos valstybinis kūno kultūros institutas |
| Žinomas (-a) už | olimpietis |

**Vidas Kupčinskas** (g. 1971 m. sausio 24 d. Kaune) – irkluotojas, baidarininkas. Olimpietis, dalyvavęs 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Atlanta, JAV).

1994 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą.

Sporto pasiekimai
-----------------

Irkluoti pradėjo 1984 m. Kaune, pirmasis treneris V. Siakis. SSRS sporto meistras (1989). Daugkartinis Lietuvos irklavimo čempionas (vienvietės, dvivietės, keturvietės baidarės). Baltijos šalių irklavimo čempionas (1991, 1994).

Irkluodamas dvivietę baidarę 1997 m. Europos čempionate Plovdive (Bulgarija) užėmė 11 vietą (500 m) ir 12 vietą (1000 m), 1999 m. Zagrebe – 13 vietą (1000 m).

1994 m. pasaulio čempionate Meksikoje užėmė 15 vietą (200 m ir 1000 m) ir 11 vietą (500 m), 1995 m. Duisburge (Vokietija) – 9 vietą (1000 m), 1997 m. Duisburge – 13 vietą (200 m), 17 vietą (500 m) ir 12 vietą (1000 m), 1998 m. Segede (Vengrija) – 16 vietą (200 m), 17 vietą (500 m) ir 23 vietą (1000 m), 1999 m. Milane (Italija) – 9 vietą (200 m).

XXVI olimpinėse žaidynėse (1996 m. Atlanta, JAV) užėmė 15 vietą (500 ir 1000 m).

Nuorodos
--------

* Vidas Kupčinskas (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-10-23 iš Wayback Machine projekto.
* Vidas Kupčinskas (*rovingas.lt*)
* Vidas Kupčinskas (*Lietuvos sporto enciklopedija*)
Konferencijos logotipas
50–oji konferencija, 2014 m.
**Miuncheno saugumo konferencija** (vok. *Münchener Sicherheitskonferenz*, angl. *Munich Security Conference, MSC*) – kasmetinis tarptautinis renginys, vykstantis Miunchene, Bavarijoje, skirtas saugumo politikos aktualijoms, iš viso pasaulio sutraukiantis šimtus aukščiausio rango dalyvių – prezidentų, premjerų, parlamentarų, užsienio reikalų ir gynybos ministrų, tyrimo centrų vadovų, gynybos pramonės atstovų. Konferencija paprastai pravedama vasario mėnesį, ji išlieka pasaulyje didžiausiu šios srities renginiu. Pastaraisiais metais konferencijoje aptariami Transatlantiniai santykiai, tvyranti įtampa tarp Rusijos ir Vakarų, Artimųjų Rytų krizės, „Brexit" ir kt.

Istorija
--------

Pirmoji Miuncheno saugumo konferencija įvyko 1963 m. Miunchene. Ji surengta vokiečių antinacistinio judėjimo aktyvisto Ewald-Heinrich von Kleist (1922–2013), buvusio vermachto karininko iš Claus Schenk Graf von Stauffenberg aplinkos, iniciatyva. Jis siekė, kad ateityje būtų išvengta karinių konfliktų, tokių kaip Antrasis pasaulinis karas, todėl subūrė saugumo politikos vadovus ir ekspertus. Pirmasis susitikimas apsiribojo maždaug 60 dalyvių, tarp jų buvo Helmut Schmidt ir Henry Kissinger. Von Kleist vadovavo susitikimams iki 1997 m. Per pirmuosius 30 metų forumo dalyviais buvo NATO šalių kariniai ir politiniai lyderiai, politologai, žiniasklaidos atstovai. Po 1990 m. konferencijose pradėjo dalyvauti Rusijos ir kitų Rytų Europos šalių atstovai, Kinija, Indija, Japonija.

Miuncheno saugumo konferencija buvo atšaukta du kartus: 1991 m. dėl kilusio Persijos įlankos karo ir 1997 m. kai von Kleist išėjo į pensiją.

Galerija
--------

* Hillary Clinton ir Viktoras Janukovičius, 2012 m.Hillary Clinton ir Viktoras Janukovičius, 2012 m.
* Sirijos opozicijos lyderis Moazas al-Hatibas, 2013 m.Sirijos opozicijos lyderis Moazas al-Hatibas, 2013 m.
* John Kerry su Ukrainos opozicijos atstovais, 2014 m.John Kerry su Ukrainos opozicijos atstovais, 2014 m.
* Arnold Schwarzenegger, 2015 m.Arnold Schwarzenegger, 2015 m.
* Bill Gates, 2017 m.Bill Gates, 2017 m.
* Angela Merkel, 2019 m.Angela Merkel, 2019 m.
* Protesto demonstracija Miunchene, 2019 m.Protesto demonstracija Miunchene, 2019 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stefan Kornelius (2014-01-30). „Vom Privat-Treffen zum Riesenzirkus" (vokiečių). Süddeutsche Zeitung. Nuoroda tikrinta 2014-11-22.
2. ↑  „Ambassador Wolfgang ISCHINGER". Geneva Centre for Security Policy. Nuoroda tikrinta 2014-11-22. [neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Miuncheno saugumo konferencija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
Miuncheno studentų reikalų tarnyba valdo 24 studentų bendrabučius (nuotraukoje - Hanns Seidel namas, Freimano studentų miestelis, Miunchenas)
**Miuncheno studentų reikalų tarnyba** (vok. *Studentenwerk München*) - Miuncheno aukštųjų mokyklų studentais besirūpinanti Studentų reikalų tarnyba, įsikūrusi Bavarijos sostinėje. Įsteigta nutarimu Dėl Bavarijos studentų reikalų tarnybų (vok. *Verordnung über die bayerischen Studentenwerke*). Rūpinasi 14 aukštųjų mokyklų (92 000 studentų) 4 miestuose (80 km spinduliu apie Miuncheną). Viešosios teisės įstaiga. Tarnybą prižiūri Bavarijos mokslo, tyrimų ir meno ministerija.

Literatūra
----------

* Veronika Diem: *Friedrich Beck und die Gründungsgeschichte des Münchner Studentenwerks* in: Elisabeth Kraus (Hrsg.): *Die Universität München im Dritten Reich. Aufsätze. Teil I*. Herbert Utz Verlag, München 2006, S. 43-72, ISBN 3-8316-0639-0
* Studentenwerk München (Hrsg.): *»Wo geht's hier zum Studentenhaus?«. 75 Jahre Studentenwerk München*. München 1995

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Vilkeliškių piliakalnis |
| --- |
| Vilkeliškių piliakalnis (pakiluma tuoj už šlapynės) iš rytų |
| 

Vilkeliškių piliakalnisVilkeliškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°42′1.3″ š. pl. 25°9′26.9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.700361°š. pl. 25.157472°r. ilg.﻿ / 54.700361; 25.157472Koordinatės: 54°42′1.3″ š. pl. 25°9′26.9″ r. ilg.﻿ / ﻿54.700361°š. pl. 25.157472°r. ilg.﻿ / 54.700361; 25.157472 |

 |
| Vieta | Vilniaus rajonas |
| Seniūnija | Zujūnų seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 20x20 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1972 |
| Registro Nr. | / / |

**Vilkeliškių piliakalnis**, *Krugla Gura* – piliakalnis Vilniaus rajono savivaldybės teritorijoje, Vilkeliškėse, Zujūnų seniūnija. Pasiekiamas iš Vilniaus Pilaitės rajono pavažiavus į vakarus link Kriaučiūnų, yra kairėje pietuose nuo kelio, tik pravažiavus tarp Balčio ir Gilužio ežerų.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje tarp Balčio pietuose ir Gilužio šiaurėje ežerų. Viršuje buvo apie 20 m skersmens aikštelė. Didžiąją piliakalnio dalį iš šiaurės pusės sunaikino karjeras, liko tik šiaurinis, vakarinis ir pietinis šlaitai bei 20 m ilgio rytų – vakarų kryptimi, 2 m pločio aikštelės kraštas viršuje. Šlaitai statūs, 10 m aukščio.

Piliakalnis dirvonuoja, karjero nukastos dalies vietoje auga paskiri jauni lapuočiai ir pušys.

Tyrimai
-------

1972 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba ir Istorinis etnografinis muziejus.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Stirnių piliakalnis 7 km | Avižienių piliakalnis 7 km | Staviškių piliakalnis 14 km |  |
| Bražuolės piliakalnis 16 km |  | Pūčkorių piliakalnis 14 km |
| Varnikų piliakalnis 14 km | Neravų piliakalnis 3 km | Gudelių piliakalnis (Vilnius) 2 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 182 (Nr. 821).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Vilkeliškės
| **Vidas Mikalauskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1955 m. rugpjūčio 10 d. (67 metai)Krokialaukis, Alytaus rajonas |
| Tėvai | Anelė |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Jurgita, Tautvydas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. LCS, 2005 m. LCP, 2011 m. LSDP,  2018 m. - nepartinis |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Vidas Mikalauskas** (g. 1955 m. rugpjūčio 10 d. Krokialaukyje, Alytaus rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Varėnos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Simno vidurinę mokyklą, 1978 m. – Vilniaus pedagoginį institutą, geografijos ir kūno kultūros mokytojas.

1978–1979 m. Maišiagalos vidurinės mokyklos geografijos mokytojas, 1979–1983 m. Marcinkonių vidurinės mokyklos kūno kultūros mokytojas. 1983–1986 m. ir 1996–1997 m. Varėnos sporto mokyklos rankinio treneris. 1986–1987 m. sporto draugijos „Nemunas" pirmininkas. 1987–1996 m. Varėnos rajono kūno kultūros ir sporto komiteto pirmininkas, Sporto sektoriaus vedėjas.

1995–2015 m. ir nuo 2018 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–2011 m. ir 2013–2015 m. Varėnos rajono savivaldybės meras. 2011–2013 m. Varėnos rajono savivaldybės mero pavaduotojas. 2015–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys.

1995–2005 m. Lietuvos centro sąjungos, 2005–2011 m. Lietuvos centro partijos narys, Varėnos skyriaus pirmininkas. 2011–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.

1996–2009 m. Lietuvos rankinio federacijos viceprezidentas. 2000–2007 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos viceprezidentas.

Šeima
-----

Žmona Irena. Vaikai: Jurgita, Tautvydas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Grybų sostinėje – valdžios perversmas, 2011-09-14 Archyvuota kopija 2015-06-24 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-09-01 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kazimieras Velžys** | **Varėnos rajono meras**1997–2011 | Po to:**Elvinas Jankevičius** |
| Prieš tai:**Elvinas Jankevičius** | **Varėnos rajono meras**2013–2015 | Po to:**Algis Kašėta** |
Koordinatės: 55°12′33″š. pl. 22°10′00″r. ilg.﻿ / ﻿55.2093°š. pl. 22.1666°r. ilg.﻿ / 55.2093; 22.1666

|  |
| --- |
| **Lauksargių pagrindinė mokykla** |
| Lauksargių pagrindinė mokykla herbasLauksargių pagrindinė mokykla herbas |
| Lauksargių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Beržų g. 2, Lauksargiai |
| **Direktorius(-ė)** | Algimantas Kaminskis |
| **Mokinių skaičius** | ~80 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 24 |

**Tauragės rajono Lauksargių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Tauragės raj. Lauksargiuose, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190471540. Steigėjas Tauragės rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Tauragės Jovarų pagrindinės mokyklos skyrius.

Istorija
--------

Sporto salė
Lietuviška pradžios mokykla Lauksargiuose įkurta 1932 m. Ji buvo šalia vokiečių mokyklos – senosiose Lauksargių aštuonmetės mokyklos patalpose. 1935–1936 m. lietuviška ir vokiška mokyklos sujungtos, bet nacių metais 1939–1945 m. veikė tik vokiškoji. Po karo, 1945 m. atkurta lietuviška mokykla. 1950–1956 m. veikė dar ir rusiška septynmetė mokykla. 1961–1962 m. Lauksargių septynmetė mokykla reorganizuota į aštuonmetę. 1962 m. pristatytas mokyklos antrasis aukštas, 1979 m. lapkritį atidarytas naujasis mokyklos pastatas. 1988 m. mokykla tapo devynmete, vėliau – pagrindine.

2020 m. Lauksargių mokykla prijungta prie Tauragės Jovarų pagrindinės mokyklos kaip skyrius.

Direktoriai
-----------

* Henrikas Banevičius
* Nomeda Vykertienė
* Algimantas Kaminskis

Nuorodos
--------

1. ↑  Tauragės Jovarų pagrindinės mokyklos Lauksargių pagrindinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-16).
2. ↑  Mokyklos istorija.[neveikianti nuoroda] Lm.lt (tikrinta 2022-06-16).
3. ↑  Tauragės r. Lauksargių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-16).

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2013-10-02 iš Wayback Machine projekto.
**Vilkinimas** – elgesio tipas, kurį charakterizuoja veiksmų ar užduočių atidėliojimas vėlesniam laikui. Psichologai dažnai įvardina vilkinimą kaip būdą įveikti nerimą, susijusį su bet kokios užduoties ar sprendimo pradžia ar užbaigimu.

Asmeniui vilkinimas gali sukelti stresą, kaltės jausmą, asmeninio produktyvumo sumažėjimą, krizę bei nulemti kitų nepasitenkinimą tuo, kad jis neįvykdo pareigų ar įsipareigojimų. Šių jausmų kombinacija gali dar labiau paskatinti vilkinimą. Nors iki tam tikros ribos vilkinimas yra normalus elgesys, jis tampa problema, jei pradeda trukdyti normaliai veiklai. Chroniškas vilkinimas gali būti užslėpto psichologinio ar fiziologinio sutrikimo ženklu.

Vilkinimo priežastys
--------------------

Psichologinės vilkinimo priežastys yra labai įvairios, bet dažniausiai tai nerimas, maža savigarba bei savęs nuvertinimas. Taip pat manoma, kad vilkintojai turi didesnį negu normalūs žmonės sąžiningumą, labiau pagrįstą „svajonėmis ir tobulumo troškimu", o ne realistišku savo įsipareigojimų ir galimybių įvertinimu. Autorius *David Allen* iškelia dvi pagrindines psichologines vilkinimo darbe ir gyvenime priežastis, kurios yra susiję su nerimu, o ne tinginyste.

* Pirma kategorija apima dalykus, pakankamai nereikšmingus, kad dėl jų reikėtų jaudintis, ir nemalonias užduotis, kurių galima išvengti, pavyzdžiui, nešvaraus kambario sutvarkymas.
* Antra kategorija apima dalykus, per didelius, kad būtų galima juos kontroliuoti, bei užduotis, kurių asmuo galėtų bijoti, ar kurios galėtų padaryti didelį poveikį jo gyvenimui, pavyzdžiui, blogėjančios sveikatos pagyvenusio tėvo suaugę vaikai, bandantys nuspręsti, kaip geriausiai sutvarkyti jo gyvenimą.

Vilkinimui tapus įpročiu asmuo gali nesąmoningai pervertinti ar nepakankamai įvertinti užduoties mastą. *James Mazur* teigia, kad elgesio psichologijos požiūriu vilkinimas yra ypatingas „impulsyvumo" atvejis, priešingas savikontrolei. *Mazur* tvirtina, kad vilkinimas įvyksta, kai turėdamas rinktis tarp mažos užduoties, kuri turi būti padaryta dabar, ir didelės užduoties, kuri turi būti padaryta vėliau, asmuo yra pasirenka vėlesnę didesnę užduotį, nes jo nuomone laikas kompensuoja užduoties dydį.

Literatūra
----------

* Fiore, Neil A (2006). *The Now Habit: A Strategic Program for Overcoming Procrastination and Enjoying Guilt- Free Play*. New York: Penguin Group. ISBN 9781585425525.
* Lakein, Alan (1973). *How to get control of your time and your life.* New York: P. H. Wyden. ISBN 0451134303.

Nuorodos
--------

* Vilkinimo analizė ir tyrimas Archyvuota kopija 2010-06-09 iš Wayback Machine projekto.
* Straipsnis apie vilkinimą