recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Diskonto norma** – palūkanų norma, skaičiuojama ne pagal pradines investicijas, bet pagal susigrąžinamą vertę. Pavyzdžiui, jei už 900 € perkami valstybės vertybiniai popieriai, už kuriuos po metų bus gražinama 1000 €, diskonto norma yra lygi 10 %, nors tuo pat metu šios investicijos metinė palūkanų norma yra 11,1 %.

Diskonto norma atsiranda dėl pinigų vertės pasikeitimo laike, pinigai dabar yra vertingesni negu pinigai ateityje. Jis parodo kokią pinigų dalį mes linkę paaukoti, kad pinigus, kuriuos gausime ateityje gautume dabar. Diskonto norma rodoma nuošimčiais.

Diskonto norma suteikia galimybę diskontuoti – ateityje laukiamo kapitalo vertę perskaičiuoti į kapitalo vertę dabartiniu laiku. Diskonto norma naudojama apskaičiuojant investicijas.

Pavyzdys
--------

Patyrinėjam paskolos lakštus, kuriuos valstybė turi išpirkti po metų po 1000 €. Mums reikia pinigų ir todėl mes nusprendėme juos parduoti anksčiau po 900 €. Mes padarėme diskontą, tai reiškia, kad vietoje ateityje gausimų 1000 € dabar gausime 900 €. Diskontą apskaičiuosime:

{\displaystyle r\_{d}={\frac {1000-900}{1000}}\*100=10\%}

### Diskonto lygis ir rentabilumas

Diskonto koeficientas nėra toks pats kaip palūkanos, grąžos koeficientas arba rentabilumas. Praeitame pavyzdyje diskonto norma buvo 10 %, nes buvo atsisakyta 10 %, kad būtų galima pinigus gauti anksčiau.

Pirkėjui, paskolos lakštų pirkimas buvo investicija – jis išleido 900 € dabar, kad ateityje gautu 1000 €. Todėl palūkanas apskaičiuosime taip:

{\displaystyle r={\frac {1000-900}{900}}\*100=11,1\%}

### Pastaba

Diskonto norma priklauso nuo tokių veiksnių kaip infliacija, pinigų pasiūla, paklausa, skolininko mokumo. Jei skolininkas nekelia abejonių, kad grąžins pinigus, tai paskutinę dieną jo vertybinių popierių vertė bus lygiai tokia pati, kokia jų nominali vertė. Jei skolininkas negali atiduoti skolos, tai jo išleistų vertybinių popierių vertė net ir paskutinėmis dienomis gali būti artima nuliui, o diskonto norma artima 100 %.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Išlaidų ir pelno analizė
* Diskonto pinigų apyvarta
| ***Terminatorius: išsigelbėjimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Terminator Salvation |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | McG |
| Prodiuseris (-iai) | Jeanne AllgoodDerek AndersonMoritz BormanMario KassarVictor KubicekDan LinJoel B. MichaelsJeffrey SilverAndrew G. Vajna |
| Scenaristas (-ai) | John BrancatoMichael Ferris(scenarijus)James CameronGale Anne Hurd(charakteriai) |
| Kompozitorius | Danny ElfmanBrad Fiedel |
| Vaidina | Christian BaleSam WorthingtonAnton YelchinMoon BloodgoodBryce Dallas HowardJadagrace Berry |
| Metai | 2009-05-21 |
| Trukmė | 115 minučių |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Warner Bros. Pictures (JAV)Columbia Pictures (tarptautinis) |
| Montažas | Conrad Buff |
| Kinematografija | Shane Hurlbut |
| Biudžetas | 200 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Terminatorius: išsigelbėjimas** – 2009 metų JAV mokslinės fantastikos veiksmo filmas, kurį režisavo Joseph McGinty Nichol, žinomas kaip McG, o pagrindinius vaidmenis atliko Christian Bale ir Sam Worthington. Tai ketvirtas filmas „Terminatorių" serijoje, veiksmas jame vyksta 2018 metais, kai žmonių pasipriešinimo kariai kovoja prieš „Skynet" žudymo mašinas. Filme nebėra kelionių laike, kai pirmuosiuose trijuose filmas vyko tarp 1984 ir 2004 metų. Christian Bale atlieka John Connor vaidmenį, o Sam Worthington įkūnija kiborgą Marcus Wright. Filmas pradėtas filmuoti 2008 metų gegužę Naujoje Meksikoje ir buvo baigtas per 77 dienas. „Terminatorius: išsigelbėjimo" premjera įvyko 2009 m. gegužės 21 d. JAV ir Kanadoje, o birželio pradžioje pradėtas rodyti ir Didžiojoje Britanijoje, Australijoje, Naujoje Zelandijoje ir Pietų Afrikoje. Filmas pasaulyje uždirbo 371 mln. JAV dolerių.

Išnašos
-------

1. 1 2  Box Office Mojo - Terminator Salvation
**Disbakteriozė** arba **disbiozė** (gr. dys, lot. *dis* – priešdėlis, reiškiantis neigimą, priešingumą + bakterija) – žarnyno mikrofloros sudėties ir savybių pasikeitimas. 

Disbakteriozė dažniausiai atsiranda, kai vartojami chemoterapiniai vaistai, ypač antibiotikai, citostatikai, imunosupresantai, nes daugelis jų slopina arba naikina organizmui reikalingas bakterijas. Pvz. plataus veikimo spektro antibiotikai sunaikina ne tik ligos sukėlėją, bet ir natūralią mikroflorą. Todėl įsigali toksigeniški, nepalankiai virškinamąjį traktą veikiantys mikrobai. Disbakteriozė gali atsirasti sergant kai kuriomis lėtinėmis virškinamojo trakto, infekcinėmis ligomis, po salmoneliozės, po rentgenoterapijos, jonizuojančiosios spinduliuotės. 

Dėl disbakteriozės sutrinka maisto medžiagų virškinimas, pasisavinimas. Disbakteriozei būdingas tuštinimosi sutrikimas - ligonis dažnai viduriuoja, kartais užkietėja viduriai, jam pučia pilvą, juntamas nemalonus skonis burnoje. Gali prasidėti mažakraujystė, stomatitas. 

Ligonis gydomas vaistais, atkuriančiais natūralią mikroflorą ir slopinančiais patogeninius mikrobus, vitaminais, dieta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Disbakteriozė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 7 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį straipsnį ar jo skyrių reikėtų peržiūrėti.**Būtina ištaisyti gramatines klaidas, patikrinti rašybą, skyrybą, stilių ir pan.Ištaisę pastebėtas klaidas, ištrinkite šį pranešimą.  |

**Chris Osgood** (g. 1972 m. lapkričio 6 d. Pysas, Alberta, Kanada) buvęs ledo ritulio žaidėjas rungtyniavęs vartininko pozicijoje.

Christopher John Osgood ledo ritulininko karjerą pradėjo ketverių metų, bet vartininko pozicijoje pradėjo žaisti 11 metų, kai tėvas jam nupirko tam skirtą aprangą. Krisas Osgudas 1987-88 m. žaidė Medisin Heto „Elks" komandoje, vėliau Medisin Heto „Midget Tigers" AMHL lygoje ir 3 sezonus gimtojo miesto komandoje Medisin Heto „Tigers", kuri žaidė AHL lygoje. 1992-93 m. AHL lygos komandoje Adirondako „Red Wings", kurioje sužaidė 45 rungtynes. 1991 m. NHL naujokų biržos trečiajame rate, 54 šaukimu jį pakvietė Detroito „Red Wings" klubas, bet nuo 1993 iki 1995 m. jame žaidė tik periodiškai ir būdavo siuntinėjamas iš AHL į NHL. 1995-96 m. NHL sezone jis gavo Jennings’o prizą (mažiausiai praleistų įvarčių). Tą patį sezoną Osgood’as žaidė NHL visų žvaigždžių rungtynėse. 1996-97 jis ir vėl gavo Jennings’o prizą, bei buvo išrinktas žaisti NHL visų žvaigždžių rungtynėse, tačiau dėl traumos negalėjo jose dalyvauti.

2000-01 NHL sezone, kai Detroito „Red Wings" iškrito pirmajame atkrintamųjų varžybų rate, treneris jį nusprendė atleisti. Krisas Osgudas, kaip laisvasis agentas, pasirašė sutartį su Niujorko „Islanders". Nepaisant visų jo laimėjimų, Osgodas negavo tiek pasitikėjimo kaip Detroito „Red Wings" klube. 2003 kovą jis buvo iškeistas Sent Luiso „Blues" komandai. Po nesėkmingų eksperimentų su kitais vartininkais, komandos treneriams neliko nieko kita, tik leisti Osgudui žaisti. Jis žaidė gerai, tačiau tai neįtikino trenerių ir jis buvo iškeistas Otavos „Senators" komandai, bet dėl 2004-05 m. lokauto nesužaidė nė vienerių rungtynių šioje komandoje. Per lokautą nesusirado komandos, todėl individualiai treniravosi.

2005 m. rugpjūčio 8 d. pasirašė vienerių metų 900,000 JAV dolerių, kontraktą, tačiau dėl traumos negalėjo žaisti. Po traumos Krisas Osgodas žaidė AHL lygos Grand Rapids „Griffins" komandoje formai atstatyti. Po trejetos gerų varžybų jis buvo sugrąžintas į Detroito „Red Wings" komandą. 2006 m. liepos 1 d. Krisas Osgudas pasirašė dvejų metų 1,8 mln JAV dolerių kontraktą. 2007-08 m. NHL sezoną, Krisas Osgudas užėmė pagrindinio vartininko vietą, todėl, kad kitas komandos vartininkas Dominik Hašek susižeidė. Tą sezoną jis buvo trečias pagal atsaugotų vartų rodiklį (0.925 %), todėl Detroito „Red Wings" komanda nutarė pasirašyti 800,000 JAV dolerių 3 metų sutartį. 2011 m. liepos viduryje paskelbė baigiantis profesionalią karjerą.

Nuorodos
--------

NHL.com puslapis apie žaidėją

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| **Discoglossidae** |
| --- |
| Rupūžė bobutė (*Alytes obstetricans*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Beuodegiai varliagyviai  *( Anura)* |
| Šeima: | Diskaliežuvės  *( Discoglossidae)* |

 |

**Diskaliežuvės** (*Discoglossidae*) – beuodegių varliagyvių (*Anura*) šeima. 

Būdingi požymiai: neturi ausų būgnelių membranų, akių vyzdžiai trikampio formos. Oda karpota. Liežuvis storas, disko formos, neišmetamas, prisitvirtinęs burnoje visa apatine dalimi. Ant viršutinių žandikaulių yra dantys. Kai kurių rūšių kūno apačia išmarginta oranžinėmis ir juodomis dėmėmis. Kūno ilgis 41–70 mm. Odos liaukų išskyros aitrios, nuodingos. Kai kurių rūšių patinai turi rezonatorius ir veisimosi metu skleidžia melodingus garsus. Sekliuose, gerai įšylančiuose vandenyse patelės deda 80-100 (iki 300) ikrų. Minta įvairiais vandens bestuburiais. Žiemoja įsikasusi į žemę.

Šeimoje 5 gentys ir 14 rūšių. Pastaruoju metu raudonpilvė kūmutė priskirta kitai šeimai – kūmučių (*Bombinatoridae*):

* Rupūžė bobutė (*Alytes obstetricans*). **Pav.**
* Balearų rupūžė bobutė (*Alytes muletensis*) ir kt.
* Diskaliežuvės (*Discoglossus*): gentyje 6 rūšys.

Paplitimo arealas: Europa, Azija ir Šiaurės Afrika. Lietuvoje paplitusi raudonpilvė kūmutė (B. bambina).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Mackevičius. *Diskaliežuvės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 9 psl.
**Lurdeso radioelektroninės žvalgybos centras**, LREŽC – svarbus tarybinis, o vėliau Rusijos radioelektroninės žvalgybos (radijo sekimo) centras Lurdese (pietinis Kubos sostinės Havanos priemiestis). Centras veikė 1962–2001 m. Rusijos spauda praneša, kad centras vėl ėmė veikti 2012 m. gegužės 11 d.

LREŽC buvo didžiausias Rusijos Federacijos Išorinės žvalgybos tarnybos centras ne Rusijos teritorijoje. Jis buvo mažiau kaip 160 km nuo *Key West* salos Floridos sąsiauryje, esančios JAV teritorija. Centro teritorijos plotas 73 km².

Istorija
--------

Centro statybos buvo pradėtos 1962 m. liepos mėnesį. 2001 m. spalio mėn, centro veikla buvo nutraukta, pastatai apleisti, o vėliau rekonstruoti, kad juose būtų įkurtas Informacijos mokslų universitetas.

Šaltojo karo įkarštį centre dirbo virš 1500 KGB, GRU, Kubos DGI (žvalgybos direktorato), kitų Varšuvos sutarties valstybių žvalgybų technikų, inžinierių, operatyvininkų. 2000 m. buvo pranešimų, kad Kinija pasirašė sutartį su Kuba dėl centro panaudojimo Kinijos žvalgybos reikalams.

Centras ne sykį buvo modernizuotas. Jisai galėdavo perimti signalus iš JAV palydovinio ryšio, antžeminių telekomunikacinių kabelių, NASA skrydžio valdymo centro Floridoje ryšių sistemos ir t. t. 1993 m. Kubos gynybos ministras Raulis Kastras pareiškė, kad Rusija apie 75% žvalgybinių duomenų surenka naudodama Lurdeso centrą..

### Potarybinis laikotarpis

XX a. 10-tą dešimtmetį bazėje nuolat buvo apie tūkstantį Rusijos specialistų. RF kasmet išleisdavo virš 20 mlrd. rublių centro išlaikymui.

10-tą dešimtmetį Rusija suabejojo ar verta palaikyti karines bazes užsienyje. Dėl 1998 m. krizės bei lėto ekonomikos augimo 2000–2001 m. 2001 m. spalio 17 d. Rusijos prezidentas V. Putinas pareiškė apie Lurdeso centro uždarymą.

Vėliau, kartu su Lurdeso centru buvo uždaryta ir Rusijos karinė bazė Kamrane (Vietnamas).

Po 2004 m. pablogėjus Rusijos santykiams su JAV Rusijos vadovybė galvojo atnaujinti centro veiklą Lurdese, bet toks sprendimas tada nebuvo priimtas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Путин: Россия возвращается на Кубу Archyvuota kopija 2012-10-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  РЭЦ Лурдес на Кубе Archyvuota kopija 2008-12-10 iš Wayback Machine projekto.

* Lourdes [Cuba Signals Intelligence (SIGINT) facility]
|  |
| --- |
| Chris Baldo |
|  
Sophie Garel ir Chris Baldo 1968 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Christian Baldauff |
| Gimė | 1943 m. birželio 24 d. |
| Kilmė | Liuksemburgo vėliava Liuksemburgas |
| Mirė | 1995 m. sausio 24 d. (51 metai) |
| Veikla | dainininkas |

**Chris Baldo** (tikrasis vardas *Christian Baldauff*; g. 1943 m. birželio 24 d. – m. 1995 m. sausio 24 d.) buvo liuksemburgiečių dainininkas. Atlikėjas gimė Liuksemburge, prancūzės ir liuksemburgiečio šeimoje.

Būdamas 16-os, su draugu įrašė albumą, pavadinimu „The Youngster".

1967 metais Chris dalyvavo Lenkijos dainų festivalyje Sopote. 1968 m. su Sophie Garel kaip Liuksemburgo atstovai dalyvavo 1968 m. Eurovizijos dainų konkurse. Su daina „Nous vivrons d’amour" (liet. *Mes gyvensime dėl meilės*) duetas užėmė vienuoliktą vietą.

Vėliau Chris buvo aktyvus kaip RTL Radio Lëtzebuerg radijo vedėjas.

Nuorodos
--------

* Daina *Nous vivrons d’amour*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Vicky Leandros  *„L'amour est bleu"*** |  **Liuksemburgo atstovas Eurovizijoje (su Sophie Garel)**1968 | Po to:**Romuald  *„Catherine"*** |
Juozapas iš Arimatėjos (Pietro Perugino)
**Juozapas Arimatietis** – Naujojo Testamento personažas, slaptas Jėzaus mokinys. Minimas visose keturiose evangelijose.

Anot evangelijų, buvęs turtingas žmogus, garbingas teismo tarybos narys, kilęs iš žydų miesto Arimatėjos. Pasakojama, kad nuėjęs pas Poncijų Pilotą, Juozapas Arimatietis paprašęs Jėzaus kūno. Piloto paliepimu kūnas jam atiduotas, Juozapas jį pasiėmęs, nuėmęs nuo kryžiaus, įvyniojęs į švarią drobulę ir paguldęs jam priklausiusiame naujame kapo rūsyje, iškaldintame uoloje. Prieš nueidamas, ant rūsio angos jis užritęs didelį akmenį.

Apokrifinėje Petro evangelijoje, datuojamoje II m. e. a. Juozapas Arimatietis – Jėzaus ir Poncijaus Piloto bičiulis. Kitame apokrife, Nikodemo evangelijoje (kitaip Piloto darbuose), datuojamoje IV–V a. pasakojama, kad Jėzų palaidojus, žydai Juozapą įkalina, tačiau prisikėlęs Jėzus jį išlaisvina ir Juozapas Arimatietis tampa pirmuoju jo prisikėlimo liudininku.

Išnašos
-------

1. 1 2  *St. Joseph of Arimathea*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2023-04-27.
2. ↑  *Juozapas Arimatietis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-06.
**Juozapas Galeckas** (1871 m. kovo 2 d. Rūdos kaime, Gižų valsčius, Vilkaviškio apskritis – 1922 m. birželio 10 d. Šlavantų kaime, Veisiejų valsčius, Lazdijų apskritis) – Romos katalikų kunigas, liaudies švietėjas, visuomenininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1894 m. rugsėjo 10 d. Tais pačiais metais paskirtas vikaru į Aukštąją Panemunę, nuo 1896 m. vikaravo Lazdijuose, 1898 m. –Sniadave, 1899 m. – Raigarde, 1900 m. – Zambravėje, 1903 m. – Zavaduose, 1905 m. – Jeleniave, 1907 m. – Berznyke.

Po 1905 m. įvykusių muštynių tarp tikinčiųjų Berznyko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčios šventoriuje Seinų vyskupija nusprendė steigti atskirą parapiją Kučiūnuose. Tam reikalui buvo paskirtas kun. Galeckas. Jau 1907 metais per kelis mėnesius jam pavyko įrengti ir pašventinti medinę Šv. Kazimiero bažnyčią. Naujasis klebonas tuo neapsiribojo ir ėmė aktyviai plėsti visuomeninę veiklą. 1910 metais įsteigė „Žiburio" draugijos skyrių ir buvo jo pirmininku. Draugija įsteigė knygyną, platino laikraščius, rengė vakarėlius su vaidinimais. Kunigas apylinkėje įkūrė šešias mokyklas, kurias pats išlaikė. Apie bažnyčią ir kleboniją užveisė sodą, laikė bites, augino gėles, organizavo bitininkų bei sodininkų kursus. Ne visiems patiko tokia aktyvi klebono veikla, jis buvo užpultas. J. Galeckas nusprendė išsikelti ir įkurti naują parapiją. 1919 m. nupirko Šlavantų dvarą, kuriame įrengė kleboniją, o iš kluono 1921 m. pastatė medinę Šlavantų Viešpaties Apreiškimo Švenčiausiai Mergelei Marijai bažnyčią; netoli jos – mokyklą.

Besirūpindamas naująja bažnyčia klebonas susirgo ir mirė. Viena iš Kučiūnų miestelio gatvių pavadinta kunigo Juozapo Galecko vardu.

Šaltiniai
---------

* M. Gustaitis „Kunigas Juozapas Galeckas - Dzūkijos darbuotojas" (1924 m.)
* Natalija Bucevičiūtė. Švytintys pėdsakai
* Eugenija Pakutkienė. Kučiūnų parapijai 100 metų.[neveikianti nuoroda]
Piemenų dievo Pano su ožiu statulėlė Neapolio archeolgijos muziejuje
**Luperkalijos** (lot. *Lupercalia*) – senovės romėnų šventė, kasmet vykdavusi vasario 14 d. pagerbiant vaisingumo dievą *Lupercus*. Kadangi ši data įprasmina piemenų šventę, tai jos šventimo tradicijų prigijimas Romoje neatsiejamas nuo Romulo ir Remo, piemenų karalių, Romos įkūrėjų, vardų. Luperkalijos minimos graikų istoriko Plutarcho, romėnų poeto Ovidijaus raštuose.

Legenda
-------

Evanderis iš Arkadijos
Šventė vykdavusi Palatino kalvos papėdėje. Pagal legendą, čia, Luperkalo oloje, vilkė Lupa (*Lupa Capitolina*) priglaudė ir maitino upės dievo Tiberino išgelbėtus dvynius kūdikius, sumestus į upę žūti. Šventės pavadinimas taip pat siejamas su vilkės-maitintojos vardu. 

Kasmet Luperko žyniai, kilę iš patricijų jaunuolių, rinkdavosi šioje oloje, kur prie specialaus altoriaus aukojo dievui Luperkui jaunus ožius ir šunis. Šie gyvūnai, kaip turintys stiprų seksualinį instinktą, labiausiai tiko aukoti vaisingumo dievui. Po ritualinės gausios puotos su vynu jaunuoliai supjaustydavo paaukotų ožių kailius į gabalus, jais pusiau prisidengdami apsinuogintus kūnus, taip sekdami dievą Luperką, kuris vaizduojamas pusnuogiu, prisidengusiu ožio kailiu. Po to jie pasiėmę kailio atraižas šaukdami bėgiojo po miestą, mušdami jomis kiekvieną sutiktą. Moterys ypač noriai leidosi šiai procedūrai atkišdamos rankas, nes manyta, kad tai joms duos vaisingumo, palengvins gimdymą. Tai buvo apsivalymo ritualas, nuo jo kilęs ir šventės mėnesio *Februarius* pavadinimas, nes senovės etruskų ir romėnų apsivalymo dievo vardas buvo *Februus*.

Luperkalijos ir krikščionybė
----------------------------

Senovės Romoje Luperkalijų šventimas laikytas paveldėtu iš graikų piemenų ir jų bandų dievo Pano kulto, garsėjusio seksualinėmis galiomis. Luperkalijos Pano garbei pas romėnus prigijo Evanderio (gr. Euandros) iš Arkadijos dėka, kai jis apsistojo būsimos Romos vietoje ir aborigenus mokė rašto, muzikos, žemės ūkio darbų. 496 m. Romos popiežius Gelasijus I šią šventę pakeitė į Šv. Valentino dieną.

Nuorodos
--------

* Luperkalijų istorija
* Luperkalijos Archyvuota kopija 2011-06-17 iš Wayback Machine projekto.
* Šv. Valentino dienos šventės ištakos Archyvuota kopija 2011-12-24 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Romos kultūra |
| --- |
|  |
| **Senovės Romos šventės** |
|  |
| 
Agonalijos · Augustalijos · Armiliustrijus · Bakchanalijos · Brumalijos · Kaprotinijos · Karmentalijos · Kerealiijos · Konsualijos · Divalijos · Epulum Jovis · Ekvirijos · Feralijos · Lemūrijos · Floralijos · Fordicidijos · Furinalijos · Larentalijos · Liberalijos · Lukarijos · Ludi Romani · Luperkalijos · Matronalijos · Meditrinalijos · Merkuralijos · Neptūnalijos · Opikonsivijos · Parentalijos · Parilijos · Kvinkvatrijos · Kvirinalijos · Robigalijos · Saturnalijos · Šimtametės žaidynės · Sementivos · Septimontijus · Tubiliustrijus · Veneralijos · Vinalijos · Volturnalijos · Vulkanalijos |

 |
**Omerta**, *tylėjimo įstatymas* – Sicilijos mafijos garbės kodekso norma, draudžianti bet kokį bendradarbiavimą su teisėsaugos struktūromis.

Yra žinomi atvejai, kai po pasikėsinimo į gyvybę išgyvenęs gangsteris atsisakydavo policijai identifikuoti į jį besikėsinusius priešus, net jei juos pažino. Garsiausias toks atvejis – *Vito Genovese* nurodymu pašautas mafijos bosas *Frank Costello* išgyveno ir vėliau teisme atsisakė liudyti prieš pasikėsinimą įvykdžiusį *Vincent Gigante*, ne tik jo „nepažindamas", bet ir teigdamas, kad neturi supratimo kas ir kodėl galėjo norėti jo mirties. *Gigante* buvo išteisintas, o *Costello*, bijodamas pakartotinio pasikėsinimo, pasitraukė iš šeimos boso posto.

Mafijoje omertos sulaužymas baudžiamas mirtimi.

Istorija
--------

XX a. 9-10 dešimtmečiuose JAV mafijoje omertos įstatymas pamažu prarado svarbą, vis daugiau įvairaus rango gangsterių siekdami sumažinti bausmės laiką bendradarbiaudavo su FTB ir policija, taip sukurdami tolimesnius precedentus. Kulminacija buvo liudyti sutikęs *Bonanno* šeimos bosas *Joe Massino*.

Sicilijoje omertos sulaužymai vis dar yra retos išimtys. Skirtingai nei JAV, čia yra įprasta už šį prasižengimą mirtimi bausti dar ir prasikaltusiojo gimines.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Selwyn Raab. Five Families. ISBN 0-312-30094-8
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Omskas*Омск* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

OmskasOmskas

54°59′00″ š. pl. 73°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.98333°š. pl. 73.36667°r. ilg.﻿ / 54.98333; 73.36667﻿ (Omskas)Koordinatės: 54°59′00″ š. pl. 73°22′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.98333°š. pl. 73.36667°r. ilg.﻿ / 54.98333; 73.36667﻿ (Omskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Omsko sritis Omsko sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 1 154 507  |
| **Plotas** | 566,9 km² |
| **Tankumas** (2020) | 2 037 žm./km² |
| **Altitudė** | 90 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Omskas |

**Omskas** – miestas Rusijoje, prie Omės ir Irtyšiaus santakos; srities centras. Svarbus geležinkelio ir automobilių kelių mazgas, uostas prie Irtyšiaus. Išvystyta elektroenergetika, mašinų ir prietaisų pramonė, naftos, chemijos, vaistų, statybinių medžiagų, medžio apdirbimo pramonė, lengvoji (siuvimo, medvilnės, kailių, odos, avalynės, kilimų) ir maisto pramonė.

Omske yra valstybinis universitetas, medicinos akademija, kūno kultūros akademija. Be to, yra žemės ūgio, pedagogikos, technikos, kelininkystės universitetai, daug institutų, kitų aukštųjų mokyklų. Kultūros įstaigos: teatrai (dramos, muzikos, lėlių), vargonų salė, cirkas, paveikslų galerija, F. Dostojevskio (1850–1854 m. kalėjo Omske) kraštotyros muziejus. *Никольский казачий* soboras (pastatytas 1840 m.). Miesto pakraštyje yra ornitologinis draustinis.

Istorija
--------

 Šventojo Mikolajaus soboras
Gyvenvietė įkurta 1716 m. kaip tvirtovė. 1768–1771 m. vietoje jos buvo pastatyta kita tvirtovė, priešingame (dešiniajame) Omės upės krante. 1782 m. gavo miesto teises, 1785 m. patvirtintas herbas. 1822 m. tapo Vakarų Sibiro general – gubernatoriaus rezidencija, ėmė augti ir įgyti didelę svarbą. XIX a. pradžioje jau buvo didelis prekybos centras, plėtrą labai paskatino Transsibiro geležinkelio tiesimas. Po 1917 m. Lenino perversmo vyko aršios pilietinio karo kovos. Įsitvirtinus sovietams, Omsko apylinkėse buvo sparčiai plėtojamas žemės ūkis. Po Stalino mirties imta plėtoti naftos pramonė.

Sportas
-------

* FK Irtyš Omsk futbolo klubas;
* „Avantgardo" stadionas, kurio talpa 5,5 tūkst. žiūrovų;
* „Geologo" stadionas, kurio talpa 12 tūkst. žiūrovų.
* „Raudonosios Žvaigždės" stadionas (Stadion Krasnaja zvezda), kurio talpa 5 tūkst. žiūrovų;
* „Raudonosios Žvaigždės" maniežas, kurio talpa 3 tūkst. žiūrovų.
**Paulius Slavėnas** (1901 m. liepos 21 d. Maskvoje – 1991 m. vasario 24 d. Vilniuje) – Lietuvos astronomas, matematikas, akademikas, Lietuvos mokslo istorikas.

Biografija
----------

1925 m. baigė Lietuvos universitetą, 1928 m. baigė JAV Jeilio universiteto doktorantūrą. 1945 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras, 1966 m. Tarptautinės mokslų istorijos akademijos narys korespondentas, 1968 m. LTSR mokslų akademijos akademikas. 1959 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas.

1930–1941 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, profesorius, vokiečių okupacijos metais atleistas, nes 1933–1936 m. dalyvavo steigiant Didžiosios ir Mažosios Lietuvos kultūrinio bendradarbiavimo sąjungą, 1936–1939 m. šios organizacijos, pavadintos Lietuvos Vakarų sąjunga pirmininkas.

1944 m. Vilniaus universiteto profesorius, 1944–1952 m. ir 1956–1969 m. astronomijos katedros ir observatorijos vedėjas. 1949–1953 m. LTSR mokslų akademijos prezidiumo mokslinis sekretorius, 1954–1971 m. TSRS mokslų akademijos astronomų tarybos narys. 1950 m. Gamtos mokslų ir technikos istorijos komisijos prie Lietuvos mokslų akademijos prezidiumo pirmininkas. Kartu su kitais 1958 m. inicijavo Baltijos mokslo istorikų konferenciją Archyvuota kopija 2016-12-20 iš Wayback Machine projekto.. 1959–1971 m. „Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1960–1968 m. leidinio „Vilniaus astronomijos observatorijos biuletenis" redaktorius. 1960 m. jo rūpesčiu Gamtos ir technikos istorijos komisija pradėjo leisti tęstinį leidinį „Iš mokslų istorijos Lietuvoje". 1950–1987 vadovavo Lietuvos mokslo istorikų ir filosofų bendrijai.

Bibliografija
-------------

Parašė apie 600 mokslinių ir populiarių knygų bei straipsnių. Iš jų svarbiausios:

* Saulės sistema. Vilnius, 1946 m.
* Pasaulio praeitis. Vilnius, 1946 m.
* Žvaigždės, Vilnius, 1948 m.
* Saulės sistemos santvarka. 1949 m.
* Didžioji mūsų žvaigždžių sistema. 1949 m.
* Visatos santvarka ir evoliucija. 1949 m.
* Pasaulio kilmė. 1950 m.
* Dabartinis mokslas apie pasaulio išsivystymą. 1954 m.
* Ar galima gyventi Visatoje. 1957 m.
* Visatos sandara. 1960 m.

Šaltiniai
---------

* Akademikas Paulius Slavėnas. (Sudarė dr. Stasė Matulaitytė). Vilnius, Vilniaus universiteto leidykla. 2001 m. 387 p. ISBN 9986-19-405-9
Koordinatės: 55°19′42″š. pl. 24°25′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.328396°š. pl. 24.42747°r. ilg.﻿ / 55.328396; 24.42747


|  Tulpiakiemio Rudominų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Ukmergės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tulpiakiemis |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1861 m. |

**Tulpiakiemio Rudominų šeimos koplyčia–mauzoliejus** – laidojimui skirta koplyčia, stovinti Ukmergės ir Kėdainių rajonų paribyje, Siesikų seniūnijoje, Tulpiakiemio kaimo veikiančiose kapinėse, 3 km į pietryčius nuo Pagirių, 1,5 km į pietus nuo kelio  **4807**  Ukmergė–Petronys–Tulpiakiemis–Pagiriai . Įrašyta į seniūnijos lankytinų vietų sąrašą. Kapinės įsikūrusios atokiau nuo gyvenvietės, iš pietryčių pusės, jų sklypas apsodintas medžiais, aplinkui driekiasi atviri dirbami laukai.

Mūrinė koplyčia, manoma, pastatyta 1861 m. joje buvo įrengtos Rudominų šeimos kapavietės. Apie tai byloja priekiniame fasade virš statinio durų išlikęs užrašas lenkų kalba, antkapinė lenta. Rūsyje buvusios kapavietės seniai išplėštos, yra likusios lentos su čia kelių palaidotųjų vardais. Koplyčia šiuo metu apleista, nenaudojama. Kasmet minima Visų šventųjų diena šalia koplyčios (dėl krentančio tinko, įkritusių grindų interjeras avarinės būklės), atvyksta kunigas iš Pagirių.

Istorija
--------

Gretimame Paobelyje buvo įsikūrusi Paobelio dvaro sodyba, dar vadinama Tulpiakiemio dvaru (šiuo metu atnaujinti rūmai). Istoriniuose šaltiniuose minimas su Rudominų šeima susijęs kaimyninis Pagirėlių dvaras, kurio sodybvietė išlikusi rytiniame Tulpiakiemio pakraštyje, Pagirėlių gatvės gale, prie Nekulos upelio tvenkinio.

Tulpiakiemis priklausė Pagirių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo parapijai. Lietuvoje prasidėjus Atgimimui, vietos gyventojų pastangomis koplyčia buvo aptvarkyta (taisytas stogas, perklotos grindys), joje prie kilnojamo altorėlio vyko Vėlinių pamaldos. Ant stogo dar stovėjo puošnus geležinis kryžius.

Galerija
--------

* Koplyčia iš priekio
* Galinė dalis
* Rūsys su kriptomis ir įgriuvusia perdanga
* Vaizdas į koplyčios palubę
* Kryžiaus stiebo dalis

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tulpiakiemio Rudominų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Siesikų seniūnijos dvarai ir architektūriniai paminklai. Tulpiakiemio kapinių koplyčia *ukmerge.lt*
2. ↑  Kosakovskių šeimos archyvas. Dominyko Daugėlos bylos su Antanu, Ignotu Rudominomis iš Pagirėlių dvaro ... *europeana.eu*
**Prancūzijos Alžyras** (iki 1839 m. pranc. *Alger*, vėliau - pranc. *Algérie*, neoficialiai pranc. *Algérie française*) – buvusi Prancūzijos valda Afrikoje. Atsirado 1830 m. Prancūzijai užkariavus Alžyrą, gyvavo iki 1962 m. kai tapo nepriklausoma Alžyro Respublika. Priešingai nei kitos prancūzų kolonijos, nuo 1848 m. Alžyras buvo visiškai inkorporuotas į Prancūziją, tapo jos oficialia dalimi (departamentu).

Istorija
--------

1830 m. prancūzų kariuomenė užėmė Alžyrą, Oraną ir Bonė ir pradėjo krašto užkariavimą. Jiems pasipriešino Abdelkaderas (valdė 1832–1847 m.), kuris sėkmingai kovojo su prancūzais vakarų Alžyre. Tafnos sutartimi (1837 m.) Prancūzija pripažino Abdelkaderą Alžyro emyru. Tačiau Abdelkaderas nesugebėjo bendradarbiauti su Ahmadu Bėjumi iš Konstantinos, kuris su prancūzais kovojo rytų Alžyre. Po to, kai prancūzų kariuomenė užėmė Konstantiną, jie įsiveržė į vakarų Alžyrą ir privertė Abdelkaderą bėgti į Maroką. Tik 1847 m. Abdelkaderas nutraukė pasipriešinimą.

Nuo tada prasidėjo Alžyro pertvarkymas į Prancūzijos provinciją. Į šalį buvo kviečiami prancūzų kolonistai, kuriems žemės buvo atimamos iš vietinių arabų ir berberų. Dėl žemės nusavinimų kilęs al-Muqrani sukilimas rytų Alžyre (1870–1871) buvo nuslopintas 80 000 prancūzų kariuomenės. Dėl sukilimo Alžyras prarado 25 % savo gyventojų ir papildomai apie 70 % žemių, kurios buvo perduotos prancūzų kolonistams. Iki 1906 m. prancūzai užkariavo ir Alžyro Sacharą.

Nepriklausomybės kovos
----------------------

Nepriklausomybės judėjimui postūmį davė 1945 m. po neramumų Setif ir Guelma prancūzų armijos surengtos dešimtūkstantinės alžyriečių žudynės. 1954 m. lapkritį prasidėjo nepriklausomybės karas (Alžyro karas) prieš Prancūziją, vadovaujamas FLN (Front de Libération Nationale). 1962 m. po aštuonerių metų kruvino karo, pareikalavusio daugelio aukų iš abiejų pusių Evian’e sudaryta sutartimi Alžyras iškovojo nepriklausomybę.

Šaltiniai
---------


* 1940~1962 Newsreel archives about French Algeria Archyvuota kopija 2019-04-02 iš Wayback Machine projekto.
* Benjamin Stora on French Colonialism and Algeria Today! Archyvuota kopija 2018-06-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Klemenso debiutas** |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a8 | b8 | c8 | d8 | e8 | f8 | g8 | h8 |
| a7 | b7 | c7 | d7 | e7 | f7 | g7 | h7 |
| a6 | b6 | c6 | d6 | e6 | f6 | g6 | h6 |
| a5 | b5 | c5 | d5 | e5 | f5 | g5 | h5 |
| a4 | b4 | c4 | d4 | e4 | f4 | g4 | h4 |
| a3 | b3 | c3 | d3 | e3 | f3 | g3 | h3 |
| a2 | b2 | c2 | d2 | e2 | f2 | g2 | h2 |
| a1 | b1 | c1 | d1 | e1 | f1 | g1 | h1 |

 |  |
|  |

 |
|  |

 |
| Ėjimai
  | 1. h3 |
| ECO | A00 |
| Sukurta
  | Blekburnas-Noa, Londonas, 1883 m. |
| Pavadinimo kilmė | Hermanas Klemenzas |

**Klemenzo debiutas** – neįprastas šachmatų debiutas, pradedamas ėjimu **1. h3**.

Debiutas pavadintas Estijos šachmatininko Hermano Klemenzo (1846–1908) vardu. Kaip ir kiti neįprasti debiutai, šachmatų debiutų enciklopedijoje jo kodas yra A00.
Kaip ir Anderseno debiutas **1.a3**, ėjimas **1.h3**  yra lūkuriuojamasis ir beveik nieko nedaro. Šiuo ėjimu šiek tiek susilpninamas karaliaus flangas, ignoruojamas figūrų vystymas, nekovojama dėl centro. Dėl šios priežasties ėjimas **1. h3** yra vienas iš rečiausių.
Juodieji turi keletą geriausių atsakymų. Stipriausias – **1…e5**, kuriuo kovojama dėl centro. Panašus ėjimas **1…d5** irgi dažnas, tačiau kiek silpnesnis, nes po **2. f4** pereina į olandiškąją gynybą atvirkščiai, kurioje pėstininkas h3 užima gerą gynybinę padėtį. Dar vienas atsakymas – **1…b6**, trukdant žaisti g2-g4 ir pulti karaliaus sparną, o figūrų vystymas sutrikdomas, nes po Rc8-b7 trukdoma žaisti e2-e4, todėl baltieji turėtų iškart sužaisti **2. e4**, po ko ėjimas h3 nebetenka prasmės ir juodiesiems atiduodamas tempas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNeįprasti šachmatų debiutai |
| --- |
|  |
| 
Anderseno debiutas (**1. a3**) · Durkino ataka (**1. Ža3**) · Veiro debiutas (**1. a4**) · Saragosos debiutas (**1. c3**) · Mieses debiutas (**1. d3**) · Van 't Kruijs debiutas (**1. e3**) · Barneso debiutas (**1. f3**) · Grobo ataka (**1. g4**) · Klemenso debiutas (**1. h3**) · Amaro debiutas (**1. Žh3**) · Desprezo debiutas (**1. h4**) |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Amakuro Delta*Delta Amacuro* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Amakuro Deltos vėliava |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Administracinis centras** | Tukupita |
| **Savivaldybių skaičius** | 4 |
| **Gubernatorius** | Lizeta Hernández |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 166 907 |
| **Plotas** | 40 200 km² |
| **Tankumas** (2009) | 4,15 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | VE-Y |
|  |
|  **Vikiteka** | Amakuro DeltaVikiteka |

**Amakuro Delta** (isp. *Delta Amacuro*) – valstija rytinėje Venesuelos dalyje. Ribojasi su Gajana rytuose, su Bolivaru pietuose, su Monagasu vakaruose. Iš šiaurės skalauja Atlanto vandenynas. Tai 7-a pagal plotą ir 23-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Tukupita.

Valstija pavadinta pagal Amakuro upę. 1884 m. sudaryta kaip federalinė valda, o valstija tapo 1991 m.

Geografija
----------

Amakuro Delta yra pelkėtoje žemumoje, kurią raižo Orinoko delta. Pietuose paviršius kyla į Gvianos plokščiakalnį. Gausu salų, užutėkių. Plyti džiunglės, mangrovių sąžalynai. Įsteigtas Orinoko deltos-Mariusos nacionalinis parkas.

Valstijos simbolis – tikroji rizofora.

Gyventojai
----------

Pagrindinė Amakuro Deltoje gyvenanti indėnų tauta yra vairao.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Amakuro Delta padalinta į 4 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):

* Antonijo Diasas (Kuriapas)
* Kasakoima (Siera Imataka)
* Pedernalesas (Pedernalesas)
* Tukupita (Tukupita)

|  |  |
| --- | --- |
|  **Venesuelos valstijos ir teritorijos** |  |
| **Valstijos:** Amakuro Delta | Amazonė | Ansoategis | Apūrė | Aragva | Barinasas | Bolivaras | Falkonas | Gvarikas | Jarakujus | Karabobas | Kochedesas | Lara | Merida | Miranda | Monagasas | Nueva Esparta | Portugesa | Sukrė | Sulija | Tačira | Truchiljas | Vargasas 
**Kitos teritorijos:** Sostinės apygarda | Federalinės valdos |
Vladimiras Komarovas 
TSRS pašto ženklas V.Komarovo skrydžiui paminėti
**Vladimiras Komarovas** (rus. *Владимир Михайлович Комаров*, 1927 m. kovo 16 d. Maskvoje – 1967 m. balandžio 24 d. Karabutako kaime, Orenburgo sritis) – septintasis TSRS lakūnas-kosmonautas, kosminių laivų „Voschod" ir „Sojuz-1" vadas, inžinierius-pulkininkas. Dukart Tarybų Sąjungos didvyris (1964 ir 1967 m.).

Biografija
----------

1945 m. baigė Maskvos karinių oro pajėgų specialąją mokyklą, 1949 m. – Bataisko karinės aviacijos mokyklą. Buvo naikintuvo lakūnas Šiaurės Kaukaze ir Pakarpetėje. 1959 m. su pagyrimu baigė N.Žukovskio vardo karinę oro inžinierių akademiją, dirbo inžinieriumi-bandytoju aviacijos kariniame dalinyje.

1960 m. priimtas į būsimų kosmonautų būrį, buvo grupės vadovu-instruktoriumi, kosmonauto P.Popovičiaus dubleriu, rengiantis kosminio laivo „Vostok-4" skrydžiui.

Pirmasis skrydis
----------------

1964 m. spalio 12-13 d. kartu su K.Feoktistovu ir B.Jegorovu kosminiu laivu „Voschod" per 24 val. 17 min. ir 3 sekundes 16 kartų apskrido aplink Žemę. Tai buvo pirmasis istorijoje grupinis skrydis į kosmosą, pirmąkart ekipaže buvo ne tik lakūnas, bet ir gydytojas bei inžinierius. Pirmą kartą ekipažas skrido be skafandrų. Kosminio laivo kapsulė nusileido Kazachstano stepėse, 312 km nuo Kustanajaus miesto.

Antrasis skrydis
----------------

1967 m. balandžio 23-24 d. V.Komarovas į kosmosą skrido nauju kosminiu laivu „Sojuz-1", pirmąja erdvėlaivio „Sojuz" modifikacija. Jo dubleriu buvo numatytas Jurijus Gagarinas. Iškart pakilus į orbitą prasidėjo technikos sutrikimai: neišsiskleidė viena iš dviejų saulės baterijų, kosminis laivas pradėjo jausti elektros energijos stygių. Skrydis buvo sutrumpintas. Leidžiantis neišsiskleidė parašiutas, kapsulė dideliu greičiu (virš 50 m/sek) įsirėžė į žemę ir užsidegė. Kosmonautas žuvo.

Tai buvo pirmoji pilotuojamosios kosmonautikos katastrofa. Urna su V. Komarovo palaikais įmūryta į Kremliaus sieną Maskvoje.

Atminimo įamžinimas
-------------------

V. Komarovui, kaip dukart Tarybų Sąjungos didvyriui, jo gimtinėje Maskvoje pastatytas bronzinis biustas, Žemutiniame Naugarde - paminklas.

Jo vardu pavadintas keletas gyvenviečių ir mokyklų, Mėnulio krateris, asteroidas „1836 Komarov", mokslinis-tiriamasis laivas, Eisko aukštoji jūrų aviacijos mokykla, gatvės Astrachanėje, Voroneže, Rostove prie Dono, Kurske, Ufoje, Zaporožėje, Kalugoje, Kijeve, Lvove, Odesoje, Kerčėje.

JAV astronautai, išsilaipinę Mėnulyje, paliko ten atminimo medalius, kuriuose buvo pavaizduoti žuvę kosmoso užkariavime žmonės – V. Komarovas, Jurijus Gagarinas, Virdžilas Grisomas, Evardas Vaitas ir Rodžeris Čafis.

Nuorodos
--------

* Paskutinis kosmonauto V.Komarovo skrydis (rusų klb.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Комаров Владимир Михайлович (проект "Герои страны")


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vladimiras Komarovas (1927)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Pranciškus Žadeikis** |
| --- |
| Gimė | 1869 m. spalio 23 d.Parešketis, Varnių valsčius |
| Mirė | 1933 m. gruodžio 6 d. (64 metai)Skuodas |
|  |
| Veikla | kunigas, rašytojas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Žemaičių kunigų seminarija |

**Pranciškus Žadeikis** (1869 m. spalio 23 d. Parešketyje, Varnių valsčius – 1933 m. gruodžio 6 d. Skuode, palaidotas Narvydžių kapinėse, Skuodo raj.) – Lietuvos kunigas, garbės kanauninkas, Skuodo dekanas, rašytojas, vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Palangoje, Mintaujoje, Žemaičių kunigų seminarijoje. Kunigu įšventintas 1893 m.

Aktyviai bendradarbiavo spaudoje – laikraštyje „Nedieldienio skaitymai", žurnale „Draugija". Panaikinus lietuviškos spaudos draudimą, leido religinio turinio knygas „Šventųjų ir palaimintųjų vadų ir jaunikaičių gyvenimai", „Trumpi nedieldienių evangelijų paaiškinimai visiems metams", „Jėzaus širdies mėnuo", „Gegužės mėnuo". Iš graikų kalbos vertė „Iliadą", išvertė K. Skirmuntaitės knygą „Mindaugas", Alnpekės kroniką.

Klebonaudamas Skuode, rūpinosi mokytojų rengimu Lietuvos mokykloms, parašė ir išleido dviejų dalių knygą „Didžiojo karo užrašai", šalį okupavusių vokiečių išprašė, kad iš varpinės nebūtų išimti ir sunaikinti trys Skuodo bažnyčios varpinės varpai.

Jo talento ir sugebėjimų dėka, dar nepasibaigus karui, 1918 m. rudenį Skuode įsteigta gimnazija, viena pirmųjų Žemaitijoje. Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo ši gimnazija pavadinta Pranciškaus Žadeikio vardu.

Brolis Povilas Žadeikis (1887–1957).
**Vladimiras Dudincevas** (rus. *Владимир Дмитриевич Дудинцев*, 1918 m. liepos 29 d. Kupianskas, Charkovo sritis – 1998 m. liepos 7 d. Maskva) – rusų rašytojas.

Biografija
----------

1940 m. baigęs Maskvos teisės institutą buvo pašauktas į armiją. Antrojo pasaulinio karo dalyvis. 1942 m. prie Leningrado sužeistas, 1942–1945 m. dirbo karinėje prokuratūroje. 1946–1951 m. laikraščio „Комсомольская правда" korespondentas. Vėliau dirbo literatūrinį darbą.

Kūryba
------

1952 m. išėjo apsakymų rinkinys „Pas septynis galiūnus" (*У семи богатырей*), 1953 m. išleista apysaka „Savo vietoje" (*На своем месте*). Išgarsėjo atšilimo laikotarpiu išleistu romanu „Ne vien duona" (*Не хлебом единым*, 1956 m.), kuriame parodytas jauno išradėjo susidūrimas su sovietine biurokratine sistema. Oficiali kritika kūrinį pasmerkė,  nors visuomenėje knyga susilaukė nemažo teigiamo rezonanso. Tačiau tik po to, kai iš spaudos išėjo apysaka „Naujųjų metų pasaka" (*Новогодная сказка*, 1960 m.) ir rinktinės „Apysakos ir apsakymai" (*Повести и рассказы*, 1959 m.) bei „Apsakymai" (*Рассказы*, 1963 m.), tolesnei jo kūrybai buvo uždėtas draudimas.

Tik prasidėjus M. Gorbačiovo „Perestroikai" vėl pasirodė naujas jo romanas „Balti drabužiai" (*Белые одежды,* 1987 m.), kuriame pasakojama apie genetikų darbą stalinizmo laikotarpiu. Už šį darbą, bei atsilyginant už patirtas skriaudas, 1988 m. autoriui buvo įteikta TSRS Valstybinė premija.

Nuorodos
--------

* Biografija rusų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑   Visuotinė lietuvių enciklopedija, V t. 181 psl.
| Samuras |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 213 km |
| **Baseino plotas** | 7330 km² |
| **Vidutinis debitas** | 75 m³/s |
| **Ištakos** | Kaukazo kalnai |
| **Žiotys** | Kaspija |
| **Šalys** | Rusija, Azerbaidžanas |

**Samuras** (rus. *Самур*) – upė Rusijoje, pietų Dagestane. Prasideda ledyne Didžiojo Kaukazo kalnuose, 3200 m aukštyje, Hutono kalno šiaurės rytiniame šlaite. Teka kalnais rytų, šiaurės rytų kryptimi. Žemupyje teka Rusijos-Azerbaidžano valstybine siena. Įteka į Kaspijos jūrą; sudaro deltą.

Upės vanduo labai drumzlinas (>3000 g/m³ nešmenų). Poplūdis trunka nuo kovo pabaigos iki rugpjūčio. Nuo upės atsišakoja Samuro-Apšerono ir Samuro-Derbento drėkinimo kanalai.

Upės pakrantės gyvenamos retai: aukštupyje ir vidurupyje yra keli avarų kaimai, žemiau gyvena cachurai ir rutulai, o žemupyje – lezginai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 367
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Air India skrydis 182 |
|  
Lėktuvas po avarijos |
|  Duomenys  |
| Data | 1985 m. birželio 23 d. |
| Vieta | Atlanto vandenynas, netoli Airijos |
| Lėktuvo tipas | Boeing 747–237B |
| Aviakompanija | Air India |
| Išvykimo vieta | Monrealio tarptautinis oro uostas, Monrealis |
| Atvykimo vieta | Saharo oro uostas, Bombėjus (su tarpiniais nusileidimais Londono ir Delio oro uostuose) |
| Kelevių | 307 |
| Įgulos narių | 22 |
| Žuvusių | 329 |
| Likusių gyvų | 0 |

**Air India skrydis 182** (angl. *Air India Flight 182*) – aviacijos incidentas, įvykęs 1985 m. birželio d. kuomet Air India lėktuvas Boeing 747–237B skrido maršrutu Torontas - Londonas - Delis - Bombėjus, tačiau skrendant į Londoną (netoli Airijos krantų) sprogo bomba, kuri sunaikino lėktuvą. Žuvo visi 329 lėktuve esantys žmonės - 307 keleiviai ir 22 įgulos nariai. Šis incidentas tapo didžiausia lėktuvo katastrofa neutraliuose vandenyse, pirmuoju „Boeing 747" teroristiniu išpuoliu ir didžiausiu teroristiniu išpuoliu Kanados istorijoje. Atsakomybę prisiėmė sikhų organizacija Babbar Khalsa. Tik Inderjit Singh Reyat buvo nuteistas penkiolikai metų kalėjimo.

Katastrofa
----------

07:14:01 val. kuomet lėktuvas buvo 176 kilometrų atstumu nuo Korko, lėktuvo priekiniame krovinių skyriuje įvyko sprogimas, kurio metu nutrūko uodegos dalis, o lėktuvas iškart subyrėjo. Pilotai neturėjo laiko perduoti avarinio signalo. 08:30 val. dispečeriai informavo pakrančių apsaugos laivus apie keleivinio lėktuvo dingimą. Paieškose taip pat dalyvavo keli netoli plaukioję krovininiai laivai. 09:13 val. krovininis laivas „Laurentian Forest" pranešė apie vandens paviršiuje plūduriuojančių orlaivio nuolaužų radimą. Per sekančias dienas iš vandens buvo iškelta apie 50 lėktuvo nuolaužų ir 131 kūnas.
| **Vladimiras Kličko** |
| --- |
|  |
| Vladimiras Kličko 2010 m. |
| Visas vardas | Володи́мир Володи́мирович Кличко́ |
| Gimė | 1976 m. kovo 25 d. (47 metai)Tarybų Sąjunga TSRS, Kazachstano TSR, Semejus |
| Tautybė | Ukraina ukrainietis |
| Sutuoktinis (-ė) | Hayden Panettiere |
| Vaikai | Kaja |
|  |
| Veikla | Profesionalus boksininkas |
| Sritis | Boksas |

**Vladimiras Kličko** (ukr. *Володи́мир Володи́мирович Кличко́*; g. 1976 m. kovo 25 d. Semejuje, Kazachstano TSR, TSRS) – profesionalus sunkiasvorių kategorijos boksininkas, daugkartinis įvairių kategorijų čempionas. Dažnai sportininkas laikomas vienu geriausių boksininkų per visą istoriją. 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse V. Kličko laimėjo auksą.

Šiuo metu jis yra antras pagal ilgiausiai laikomą čempiono titulą po amerikiečio Joe Louis. Iki 2015 m. jis 18 kartų iš eilės sėkmingai apgynė savo čempionų titulus ir juos laiko nuo 2006 m. balandžio 22 d.

Iš viso savo karjeros metu boksininkas rungėsi 67 kovose, iš kurių 64 laimėjo (53 nokautais).

Jo vyresnis brolis Vitalijus Kličko taip pat buvo profesionalus boksininkas, o nuo 2013 m. yra Ukrainos politikas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wladimir Klitschko, the best heavyweight since Ali.
2. ↑  Wladimir Klitschko Archyvuota kopija 2012-05-19 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vladimiras Kličko** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Kalu** (*Calu*) – požemio pasaulio dievas etruskų mitologijoje;[1] siejamas su vilkais.[2]

Manoma, kad iš pradžių Kalu laikytas požemio pasaulio valdovu; vėliau jį pakeitė Aita.[3] Šis vaizduojamas etruskų mene, paties Kalu atvaizdų neaptikta.[1] Buvo susiklostęs Kalu kultas, o Aita tebuvo mitologinė figūra.[1] Kalu minimas daugelyje įrašų, tikėta, kad pas jį patenką mirusieji.[1]

Kortonoje (netoli Florencijos) aptikta bronzinė apžadinė vilko arba šuns statulėlė (datuojama III a. pr. m. e.); ant jos įrašyta *ś. caluśtla*, iš to sprendžiama, kad ši statulėlė dedikuota Kalu.[2]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 57.
2. 1 2  De Grummond, 2006. Etruscan Myth, Sacred History, and Legend. Philadelphia, PA: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology. P. 56.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 80.
| **Pranciškus Šemeta** |
| --- |
|  |
| Šemetos |
| Herbas "Łabędź" |
| Herbas "Łabędź" |
|  |
| Gimė | 1802 m. gegužės 8 d.Diktariškių dvaras, Šiaulėnų valsčius |
| Mirė | 1882 m. sausio 20 d. (79 metai)Drezdenas |
| Tėvai | Tadeušas Šemeta Anelė Koščicaitė-Šemetienė |
|  |
| Veikla | vienas 1831 m. sukilimo vadų |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

Diktariškių dvaras
**Pranciškus Stanislovas Justinas Šemeta** (1802 m. gegužės 8 d. Diktariškių dvaras, Šiaulėnų valsčius – 1882 m. sausio 20 d. Drezdenas) – Lietuvos karinis veikėjas, vienas 1831 m. sukilimo vadų.

Biografija
----------

Kilęs iš senos žemaičių bajorų Šemetos Nemeikaičio giminės. Tėvas Tadeušas Šemeta (1774-1835 m.), motina Anelė Koščicaitė-Šemetienė (1776–1829 m.), vyriausias iš šešių jų sūnų. Mokėsi Raseiniuose, studijavo Vilniaus universitete, priklausė Filaretų draugijai. artimai bendravo su Adomu Mickevičiumi.

Prasidėjus 1831 m. sukilimui, vienas ginkluoto pasipriešinimo organizatorių, vadų Žemaitijoje. Sukilimo komitetas jam buvo pavedęs organizuoti sukilimą Šiaulių apskrityje. P. Šemeta aktyviai formavo sukilėlių būrius šiame regione, buvo Šiaulių apskrities sukilėlių vado Konstantino Herubavičiaus pavaduotojas. Mūšio metu sužeidus vadą, perėmė jo pareigas. Jis ypač pasižymėjo kautynėse prie Šiaulių. Kovo 27 d. sukilėliai ties Baisogala nuginklavo Rusijos imperijos kariuomenės dalinį, paėmė į nelaisvę 100 carinės Rusijos gynėjų, nemažą ginklų sandėlį. Vėliau su rusų kariuomenės daliniais kovėsi ties Raseiniais, Tytuvėnais, Joniškiu, Pavandene. Už tai Antanas Gelgaudas P. Šemetai suteikė majoro laipsnį. Birželio 19 d. po pralaimėto mūšio ties Paneriais, P. Šemetos vadovaujami kariniai daliniai buvo paskirti į lenkų generolo F. Rolando korpusą. Lietuvių ir lenkų sukilėliai kaudamiesi prasibrovė pro gausias priešo pajėgas prie Prūsijos karalystės sienos, ją perėjo ir buvo internuoti. Diktariškių dvaro rusų valdžia nekonfiskavo, nes jo valdymą perėmė brolis Juozapas Šemeta, 1858-1864 m. Šiaulių pavieto bajorų maršalka, 1863 m. sukilimo dalyvis. Tik jį už dalyvavimą sukilime ištrėmus dvaras buvo atimtas.

Iš Prūsijos Pranciškus Šemeta emigravo į Prancūziją, buvo Europos tautų laisvės kovų riteris: kaip prancūzų armijos karininkas, dalyvavo karinėse kampanijose Belgijoje ir Egipte, tarnavo Pjemonto kariuomenėje Italijoje. 1834-1838 m. palaikė ryšius su pogrindine Vilniaus demokratų draugija, buvo surinkęs didelę vertingų paveikslų kolekciją. Mirė Pranciškus Šemeta Drezdene, ten jam pastatytas paminklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laima Macytė. Prisiminkime sukilėlius. XXI amžius. 2007 m. balandžio 25 d. Nr.32