recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tomitaro Makino
**Tomitaras Makinas** (jap. 牧野 富太郎 = *Makino Tomitarō*, 1862 m. balandžio 24 d. – 1957 m. sausio 18 d.) – japonų botanikas, kartais įvardinamas „Japonijos botanikos tėvu" dėl savo aktyvios veiklos aprašant ir klasifikuojant Japonijos augalus pagal Linėjaus sistemą.

Biografija
----------

Gimė Sakavos mieste, Kočio prefektūroje, pasiturinčioje sakės gamintojų šeimoje. Nuo pat mažumės domėjosi aplinkinėse vietovėse augančiais augalais, botanikos srityje buvo didele dalimi savamokslis. Būdamas 19 m. pirmą kartą apsilankė Tokijuje ir nusprendė ten likęs studijuoti botaniką Tokijo universitete. Vėliau ten dirbo dėstytoju, 1927 m. gavo daktaro laipsnį, 1950 m. tapo pilnaverčiu Japonijos mokslų akademijos nariu.

Pasiekimai
----------

Per savo gyvenimą rinko herbariumą, pats piešė augalų iliustracijas. Rūpinosi *Tokijo botanikos žurnalo* leidyba, publikavo mokslinius straipsnius. Buvo vienas iš pirmųjų Japonijos botanikų taikiusių Linėjaus biologinę klasifikaciją, susistemino ir aprašė virš 1000 naujų augalų, išleido didelės apimties knygą *Iliustruota Japonijos flora*.

Įvertinimas
-----------

1953 m. tapo Tokijo garbės piliečiu. 1957 m. jau po mirties už gyvenimo nuopelnus apdovanotas Tekančios saulės ordinu. 1958 m. gimtojoje Kočio prefektūroje įsteigtas iki šiol veikiantis Makino vardo botanikos sodas, 1999 m. išplėstas įkuriant muziejų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Scientist of the Day: Tomitaro Makino, Linda Hall Library, April 24, 2018
2. ↑  Hisauchi, K. Hara, H. & Hisauchi, K. (1957). *Rectification: Tomitaro Makino 1862–1957*. Taxon, 6(5), 125–127
3. ↑  Frédéric, L. (2002). *Japan Encyclopedia.* Harvard University Press, p. 604
4. ↑  Makino Botanical Garden – an overview, Makino Botanical Garden
Toto|  |
| Originalus pavadinimas | TOTO株式会社 |
| Forma | AB |
| Pramonė | vonios kambario, sanitarijos, santechnikos įranga |
| Įkurta | Japonija Japonija (1917 m. (1917 m.)) |
| Centrinė būstinė | Kitakiūšiū, Fukuokos prefektūra, Japonija |
| Svarbiausi darbuotojai | Madoka Kitamura (prezidentas) |
| Darbuotojų | 33 431 (2019 m.) |
| Tinklalapis | toto.co.jp |

**Toto** (jap. TOTO株式会社 = *Tōtō Kabushiki-gaisha*) – Japonijos kompanija, gaminanti vonios kambario, sanitarijos, santechnikos bei kitokią įrangą. Tai didžiausias tualetų gamintojas pasaulyje, parduodantis po kelis milijonų vienetų per metus.

Toto buvo įsteigta 1917 m. Kitakiūšiū mieste verslininko Kazučika Okura, kuris jau keli metai prieš aktyviai domėjosi labiausiai pažangiomis to meto pasaulinėmis sanitarijos bei higienos tendencijomis ir buvo vienas iš pirmųjų Japonijoje pristačiusių ir pradėjusių gaminti keramikinius klozetus. Kompanija iš pradžių vadinosi *tōyō tōki* (jap. 東洋陶器) – *rytietiška keramika*, bet vėliau pavadinimas buvo sutrumpintas iki pirmųjų abiejų žodžių raidžių – Toto. Po Antrojo pasaulinio karo kompanija plėtė savo veiklą, pradėjo gaminti įvairius santechnikos komponentus.

Kompanija išsiskiria savo dėmesiu inovacijoms, nes tyrimams ir technologijų vystymui išleidžia apie 5% apyvartos ir yra įdarbinusi apie pusantro tūkstančio inžinierių. Vieni iš garsiausių Toto gaminių yra automatiniai tualetai su bide funkcija, vadinami *„washlet"*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Daniel W. Baack, Eric G. Harris, Donald Baack. *International Marketing*. SAGE Publications, 2012, p. 187
2. ↑  Fiorenza Belussi, Luigi Orsi. *Innovation, Alliances, and Networks in High-Tech Environments*. Routledge, 2015, p. 249
3. ↑  Daniel W. Baack, Eric G. Harris, Donald Baack. *International Marketing*. SAGE Publications, 2012, p. 187
|  Čirigvanai |
| --- |
| Čirigvanas iš Bolivijos (1909 m.)Čirigvanas iš Bolivijos (1909 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~15 000 |
| Populiacija šalyse | Bolivijos vėliava BolivijaArgentinos vėliava ArgentinaParagvajaus vėliava Paragvajus |
| Kalba (-os) | čirigvanų (gvaranių), ispanų |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė), tradicinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | gvaraniai, jukiai, gvarajai, tapietai, sirionai, kiti tupiai-gvaraniai, taip pat čanai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Čirigvanai |

**Čirigvanai** (isp. *chiriguanos*) arba ***ava gvaraniai*** (*ava guarani*) – indėnų tauta, gyvenanti Gran Čako vakaruose: pietų Bolivijoje (Tarichos, Čukisakos, Santa Kruso dep.), aplinkinėse Argentinos ir Paragvajaus srityse. Populiacija – apie 15 tūkst. žmonių. Kalba tupių-gvaranių šeimai priklausančia gvaranių kalba (tiksliau, vakarų gvaranių arba čirigvanų kalba) bei ispaniškai. Tikintieji – Romos katalikai.

Čirigvanų tauta ėmė klostytis XVI a. kai į Andų pašlaites atsikėlę gvaraniai ėmė maišytis su vietinėmis, ne tupių-gvaranių kilmės tautomis, daugiausia su čanais. Čirigvanų žemės apėmė Pilkomajo aukštupio baseiną, Parapeti upės slėnį, Isosogo plekynus. Vakarų gvaraniai pasižymėjo karingumu, bandė užimti inkų valdytą Samaipatos fortą, puldinėjo inkų ir aimarų žemes. Nuo XVI a. vid. iki pat XIX a. pab. nuožmiai priešinosi ispanų užkariautojams. XVIII–XIX a. čirigvanų žemėse steigėsi pranciškonų misijos.

Čirgvanai skirstosi į tris grupes:

* avai arba mbijai;
* simbai – konservatyviausi čirigvanai, tebenešioja tradicinius rūbus;
* isosenjai – daugiau čanų bruožų išlaikę čirigvanai.

Tradiciškai verčiasi rankine pasėline-lydimine žemdirbyste (kukurūzai, moliūgai, batatai, ankštiniai, tabakas, medvilnė). Mažesnę reikšmę turėjo medžioklė, žvejyba, rankiojimas. Tradiciniai amatai – puodininkystė (indai su geometriniais raštais), audimas, siuvinėjimas. Dabartiniai čirigvanai augina arklius, avis, galvijus, vištas. Dažnai dirba samdomus darbus žemės ūkyje, ypač Argentinoje.

Čirigvanų gyvenvietę sudarydavo 3–5 dideli stačiakampiai būstai, išdėstyti aplink aikštę viduryje. Kiekvieną būstą užėmė didžioji patriarchalinė šeima. Išlikęs paprotys atidirbti už nuotaką uošvių šeimoje ir laikinai jaunavedžiams joje gyventi. Dabartinis būstas stačiakampio plano, skirtas mažajai šeimai. Moterų rūbas – ilga apsiausto pavidalo palaidinė, susegta ties pečiais; vyrų rūbas – odinės kelnės ir pončas, seniau nešiojo tik strėnraiščius.

Išlaikę savo mitologiją ir folklorą.

* Isosenjų siuvinėjimo raštasIsosenjų siuvinėjimo raštas
* Čirigvanų žemių žemėlapis 1793 m.Čirigvanų žemių žemėlapis 1793 m.
* Čirigvanai (Chuchujaus provincija, Argentina)Čirigvanai (Chuchujaus provincija, Argentina)
* Bolivijos indėnų žemėlapis: čirigvanai (gvaraniai) pažymėti geltonaiBolivijos indėnų žemėlapis: čirigvanai (gvaraniai) pažymėti geltonai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Чиригуано*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Kasparas Uinskas** (g. 1979 m. sausio 27 d.) – lietuvių pianistas.

Biografija
----------

Gimė Druskininkuose, pradėjo groti fortepijonu ankstyvoje vaikystėje. Mokėsi Nacionalinėje Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykloje, Vilniaus Balio Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. 1996 m. laimėjo pirmą vietą tarptautiniame Stasio Vainiūno pianistų konkurse. 1997–2001 m. studijavo Varšuvos Frederiko Šopeno muzikos universitete, vėliau – Juilliard School Niujorke bei Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje. Yra koncertavęs JAV, Nyderlanduose, Šveicarijoje, Čekijoje, Lenkijoje ir kitose šalyse.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Susituokęs su Jurga Mackelaite, turi du vaikus: Ameliją Laurą ir Oskarą.

Diskografija
------------

* 2005 – Vlado Jakubėno kūriniai (Lietuvos muzikos informacijos ir leidybos centras)
* 2006 – *Chopin*, Frederiko Šopeno kūriniai
* 2012 – Vlado Jakubėno kūriniai (Toccata Classics)
* 2015 – *Passions & Reflections*, Sergejaus Rachmaninovo, Frederiko Šopeno ir Klodo Debiusį kūriniai (Stone Records)
* 2022 – Johaneso Bramso kūriniai (Avanticlassic)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Justa Adomonytė. *Kasparas Uinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-05-21.
2. ↑  Kasparas Ulinskas, Lietuvos muzikos atlikėjų informacijos centras
3. ↑  Pianistas Kasparas Uinskas: „Kai pasaulis baisiai lekia, kai patiriame daug pavydo, apkalbų, tik šeimoje gali jaustis saugus", Moteris

Nuorodos
--------

* Asmeninis puslapis
**Notarinis įrašas** - notariškai (t. y. įgalioto asmens - notaro arba pareigūno, pvz. konsulinio) atliekamas įrašas apie atliktą notarinį veiksmą, jo dalyvius.

Duomenys
--------

Pvz. notariniame įraše apie oficialiesiems testamentams prilyginamo testamento ar asmeninio testamento priėmimą saugoti įrašoma: notarinio veiksmo atlikimo data, notarinį veiksmą atlikusio notaro biuro pavadinimas, notaro vardas ir pavardė, testatoriaus vardas ir pavardė, asmens kodas arba gimimo data, testamento rūšis, testamento sudarymo data ir vieta. Kai priimamas saugoti oficialiajam testamentui prilyginamas testamentas, taip pat nurodomos šį testamentą patvirtinusio asmens pareigos, vardas, pavardė, notarinio registro numeris. 

Notariniame įraše taip pat įrašomas notariniame registre įregistruoto notarinio veiksmo numeris, notaro atlyginimo už atliktą notarinį veiksmą dydis (kai notaras atleidžia nuo atlyginimo mokėjimo, rašomi žodžiai „atleista nuo mokėjimo"), kompensacijos už patikrą valstybės registruose dydis, kompensacijos(-ų) už kitas kliento prašymu notaro atliktas paslaugas dydis, notaro parašas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dėl Lietuvos Respublikos teisingumo ministro 2004 m. kovo 15 d. įsakymo Nr. 1R-64 "Dėl Notarinio registro, tvirtinamųjų įrašų ir notarinių liudijimų formų patvirtinimo" pakeitimo
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tommaso Campanella** |
| --- |
|  |
| Tommaso Campanella |
| Gimė | 1568 m. rugsėjo 5 d. |
| Mirė | 1639 m. gegužės 21 d. (69 metai)Paryžiuje |
|  |
| Veikla | italų filosofas |
|  |
|  **Vikiteka** | Tommaso Campanella |

**Tomazas Kampanela** (it. *Tommaso Campanella*, 1568 m. rugsėjo 5 d. – 1639 m. gegužės 21 d. Paryžiuje) – italų filosofas, politinis veikėjas, utopinio komunizmo teorijos kūrėjas.

Biografija ir filosofinės idėjos
--------------------------------

Įstojęs į dominikonų ordiną, jis pasinėrė į filosofijos ir teologijos studijas. Vieno disputo metu išgirdęs apie B. Telezijaus gamtos filosofiją, jis susidomėjo ja ir pasidarė jos šalininku. Savarankiška T. Kampanelos mąstysena atkreipė inkvizicijos dėmesį – jį ėmė persekioti. 1593 m. jis antrą kartą buvo sučiuptas ir perkeltas į Romos kalėjimą. Mėgindamas išsisukti, T. Kampanela griebėsi gudrybės: parašė pora veikalų, kuriuose pasisakė prieš Reformaciją ir palaikė popiežiaus pretenzijas suvienyti visus krikščionis. 

Tommaso Campanella, *La Città del Sole*, Carabba, 1915
Didelę savo veikalų dalį T. Kampanela parašė kalėjimuose, kuriuose jis praleido daugiau kaip 33 metus. Jo plunksnai priklauso veikalai iš įvairių mokslo sričių – filosofijos, politikos, astronomijos, teologijos, fizikos, matematikos, medicinos, logikos, poetikos ir t. t. T. Kampanelos vardą išgarsino utopinis romanas „Saulės miestas", parašytas 1602 m. italų kalba, paties autoriaus 1613 m. išverstas į lotynų kalbą.
Koordinatės: 55°55′4″ š. pl. 25°14′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.91778°š. pl. 25.24361°r. ilg.﻿ / 55.91778; 25.24361

**Notigalės–Skapgirio miškai** – miškai Lietuvoje, Kupiškio rajone, 1,5 km į rytus nuo Skapiškio. Priklauso Kupiškio miškų urėdijai, Skapiškio girininkijai. Apima 42,3 km² plotą. Masyvą sudaro 11 miškų: Notigalės, Skapgirio, Bajorgirio, Galagirio ir kt.

Paviršius lygus, pietuose kiek banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški ir jauriniai priesmėliai bei aukštutinio pobūdžio durpžemiai. Miškų šiaurėje plyti Notigalės aukštapelkė, gausu užpelkėjusių ežerų ir ežerokšnių (Notigalė, Ešerinis, Ašakinis, Bedugnis, Kulys, Bedugnėlis, Lėvenaitis, Lelijinis, Dvikelmis, Beržuona). Masyve prasideda Lėvuo bei jo intakas Mituva (su Svalia, Sūrupiu).

Medynai:

* beržynai: 43 %
* eglynai: 29 %
* pušynai: 10 %
* juodalksnynai: 6 %
* baltalksnynai: 5 %
* uosynai: 4 %
* drebulynai: 3 %

Jaunuolynai sudaro 14 % medynų, pusamžiai medžiai 58 %, pribręstantys 15 %, brandūs 13 %.

Notigalės-Skapgirio miškuose yra briedžių, stirnų, šernų, kiškių, usūrinių šunų, kiaunių, lapių, voverių. Šiaurinė dalis paskelbta Notigalės telmologiniu draustiniu.

Pietiniu pakraščiu nutiestas Šiaulių–Daugpilio geležinkelis, vakarine riba eina kelias  **192**  Skapiškis–Pandėlys . Miškuose įsikūrę kaimai: Beštupis, Gūrai, Kepuriai, Žardeliškiai, Laibiškiai, Vengriškis, Tvirai, Beržuona, Ažubalis, Stasiūniečiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Notigalės–Skapgirio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 222
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Totemo stulpai Vrangelyje, Aliaskoje
**Totemo stulpas** – monumentinis paminklas, išskaptuojamas iš masyvaus medžio (dažniausiai kedro, tujos). Totemo stulpai daugiausia statomi Šiaurės Amerikos Ramiojo vandenyno pakrantėje gyvenančių indėnų (haida, odžibvių, cimšų, tlingitų ir kt.), nors panašius paminklus stato ir mapučiai, maoriai, ainai. Šie stulpai artimai siejasi su totemizmu – juose vaizduoti genties totemai, jų hierarchija, giminės linija. Totemo stulpai niekad nebuvo stabais, tačiau jie turėjo svarbią reikšmę genčiai – prie jų buvo švenčiamos šventės, atliekami ritualai.

Kadangi totemo stulpai gaminti iš ne itin patvarios medienos, jie greitai nunykdavo, todėl išlikę tik keletas stulpų, statytų iki 1800 m. XIX a. pab. stulpų statyba labai sumenko dėl intensyvios genčių asimiliacijos, tačiau XX a. ši praktika atgaivinta, tiesa, daugiau dėl turistinių paskatų.

Aukščiausias pasaulyje totemo stulpas (56,4 m) stovi nedideliame Alert Bėjaus miestelyje, Britų Kolumbijoje (Kanada). Jį pastatė kvakiutlių gentis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Totemo stulpas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Notaro byla** – byla, kurioje saugomi dokumentai, kuriais remiantis buvo atlikti ar atliekami notariniai veiksmai; saugomų notarinio veiksmo (notarinių) dokumentų visuma. Bylos dokumentų kopijų tikrumas liudijamas pagal bendrąsias dokumentų rengimo ir įforminimo taisykles, nustatytas Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (LR notariato įst. 36 str.).

Dokumentų saugojimas
--------------------

Notarui pateikiama ne mažiau kaip 2 egzemplioriai tvirtinamų sutarčių, testamentų, įgaliojimų ir kitų dokumentų, kuriuose išdėstytas sandorių turinys, ir vienas iš jų lieka notaro biuro bylose (LR notariato įstatymas, 50 straipsnis).

Nomenklatūra
------------

Notaro veikloje sudaromų dokumentų saugojimo terminus, bylų formavimo ir sisteminimo tvarką nustato Pavyzdinė bylų nomenklatūra. Pavyzdinė bylų nomenklatūra yra pagrindas kiekvieno notaro individualiai bylų nomenklatūrai rengti ir jo veikloje sudaromų dokumentų vertės ekspertizei atlikti. Pavyzdinė bylų nomenklatūra suskirstyta į skyrius pagal notaro veiklos sritis. Kiekvienai į pavyzdinę bylų nomenklatūrą įrašytai bylai suteiktas indeksas, sudarytas iš nomenklatūros skyriaus ir bylos eilės numerio.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Paveldėjimo byla
* Draudimo byla
* Teismo byla

Šaltiniai
---------

1. ↑  Notariato įst.
Tupinkvimų šokėjai
Gvaraniai pai tavyterai
Kaaporų oceloto dantų vėrinys
Parintintinų karys
**Tupiai-gvaraniai** – Pietų Amerikos indėnų tautos, kalbančios tupių-gvaranių šeimos kalbomis. Gyvena žemyno rytinėje pusėje, daugiausia Amazonijoje: nuo Prancūzijos Gvianos ir Surinamo šiaurėje iki šiaurės Argentinos ir rytų Paragvajaus pietuose; išsibarstę po Braziliją, o vakaruose siekia Boliviją ir Peru. Dabar vartoja ir ispanų bei portugalų kalbas, nors vietomis savo kalbomis paveikę ir kitas tautas (gvaraniškai šneka dauguma Paragvajaus metisų, njeengatu – kitakalbės Amazonijos tautos).

Tupiai-gvaraniai susiklostė apie II tūkstm. pr. m. e. viduryje, srityse, esančiose į pietus nuo Amazonės. Europiečių kolonizacijos pradžioje (XVI a.) tupių gentys užėmė Amazonės ir jos intakų (Tapažoso, Šingu, Tokantinso) žemupius, taip pat Brazilijos Atlanto vandenyno pakrantę nuo pat Amazonės žiočių iki La Platos. Gvaraniai gyveno dabartinės Brazilijos pietuose. Amazonės ir Ukajalio slėniuose gyvenę tupiai-gvaraniai buvo sutvėrę valstybinius darinius (Omagva, Jokama), visuomeninės organizacijos lygmuo buvo pasiektas ir tupinambų.

Prasidėjus kolonizacijai daugelis tupių-gvaranių genčių buvo išblaškytos po žemyną, pasitraukė toli į vakarus, iki pat Andų pašlaičių (čirigvanai), ir taip tapo viena geografiškai plačiausiai pasklidusių kalbinių-etninių indėnų grupių. Dauguma tupių (ypač tupinambai), gyvenusių vandenyno pakrantėje, buvo išnaikinti arba asimiliuoti. Gvaraniai, vadovaujami jėzuitų misionierių, persikėlė į Paragvajų, kur XVII–XVIII a. gyveno savarankiškose jėzuitų misijose. Jas panaikinus, dalis vėl grįžo į Braziliją.

Tradiciškai verčiasi kapline pasėline-pūdymine žemdirbyste, žvejyba, medžiokle, rankiojimu. Dabar daug tupių-gvaranių dirba samdomus darbus plantacijose ir gyvulių ūkiuose, dalis dirba savo gimtąsias žemes, tačiau jų plotus vis mažina stambieji žemvaldžiai.

Dalis tupių-gvaranių išsaugoję tradicinę tikybą, kiti atversti į krikščionybę, būdingas sinkretizmas, mesijiški kultai.

Tautos
------

Tupių-gvaranių tautos:

* tupiai: tupinikvimai, tupinambai, potigvarai, tabažarai, kaetai ir kt. (gimtosios kalbos netekę)
* tupiai-kavaibai (*Kagwahív*)
* tenetearai: gvažažarai, tembiai
* tapirapiai
* ojampiai (*Wajãpi*)
* omagvai (*Kambeba*)
* surujai (*Aikewara*)
* apiakai
* kajabiai
* turivarai
* karipunai: tenharimai, parintininai (*Kagwahiva’nga*), amondavai (*Uru-Eu-Wau-Wau*), džumai
* kamajurai
* anambiai
* amanajai (kalba išnykusi)
* emerilonai
* avai (*Awá-Guajá*)
* zojai
* kaaporai
* gvarajai
* sirionai
* jukiai
* gvaraniai: pai tavyterai, njandevai, mbijai, tapietai, čirigvanai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Тупи-гуарани*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čitrėisp. *Chitré* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ČitrėČitrė

7°58′0″ š. pl. 80°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.96667°š. pl. 80.43333°r. ilg.﻿ / 7.96667; 80.43333﻿ (Čitrė)Koordinatės: 7°58′0″ š. pl. 80°26′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.96667°š. pl. 80.43333°r. ilg.﻿ / 7.96667; 80.43333﻿ (Čitrė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Panamos vėliava Panama |
| **Provincija** | Hereros provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 46 191  |
|  |
|  **Vikiteka** | Čitrė |

**Čitrė** (isp. *Chitré*) – miestas pietų Panamoje, Asuero pusiasalyje, 7 km nuo Panamos įlankos kranto, greta La Viljos upės. Hereros provincijos administracinis centras. Keliai į Los Santosą, Los Pososą, Divisą; yra nedidelis oro uostas. Maisto, tekstilės pramonė, verčiamasi prekyba, turizmu.

Čitrėje yra keleto universitetų filialai, bažnyčia, viešbutis ir kt.

Istorija
--------

Pasak legendos, miesto pavadinimas kilęs nuo kasiko vardu Čitrė, tačiau dabar manoma, kad pavadinimas galėjęs kilti nuo vietinio kukurūzų pavadinimo. Gyvenvietė įkurta 1848 m. kaip parapijos rajonas. Pagal kitą versiją miestas įkurtas dar 1558 m. kaip Santa Krus de Kubita (*Santa Cruz de Cubita*).

1915 m. tapo Hereros provincijos sostine, 1941–1945 m. buvo apjungtos Los Santoso provincijos sostine.
| Šukupis |
| --- |
| Šukupio vaga Šukupio vaga |
| **Ilgis** | 17,0 km |
| **Baseino plotas** | 30,1 km² |
| **Ištakos** | Kūlupėnai, Kretingos rajonas |
| **Žiotys** | Akmena |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Šukupis |

**Šukupis** – upelis Vakarų Lietuvoje, centrinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Akmenos intakas.

Etimologija
-----------

Upėvardis kilo iš žodžio *šukė*. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas *Szukupis, Sukupis, Шукописъ, Шукупис, Šukupis*. Vietos gyventojų kartais vadinamas senuoju trumpiniu – *Šukės upeliu*. Iš upelio vardo kilo Šukės gyvenvietės pavadinimas.

Geografija
----------

Ištakos yra Kūlupėnų kaimo žemių šiauriniame pakraštyje, Birštalo miške, ties riba su Tinteliais, 10,2 km į pietvakarius nuo Salantų. Teka pietvakarių kryptimi, Pipirų kaime daro lankstą į šiaurės vakarus, perkirtęs Kūlupėnų mišką, Vaineikių Medsėdžiuose pasuka į vakarus, o netoli žiočių Žiogelių kaime pasisuka į šiaurę. Nuo versmių iki Šukės vaga sureguliuota, paversta melioracijos kanalu. Toliau upelis teka eroziniu slėniu, apaugusiu medžiais ir krūmais. Į Akmeną įteka Žiogelių kaime, 0,84 km į pietvakarius nuo Kašučių tilto per Akmeną kelyje Darbėnai–Kūlupėnai, 45,6 km nuo jos žiočių.

Šukės kaime įrengtas tvenkinys.

Dešiniajame krante yra Vaineikių Medsėdžių senosios kapinės, kairiajame – Kūlupėnų paminklas partizanams, Šukės senosios kapinės, Genčų dvarvietė.

Gyvenvietės: Kūlupėnai, Pipirai, Vaineikių Medsėdžiai, Šukė, Žiogeliai.

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius
| **Norbertas Kareraisp. *Norberto Rivera Carrera*** |
| --- |
| kardinolas |
|  |
| Norberto Rivera Carrera |
| Kardinolo herbas |
| Kardinolo herbas |
|  |
| Gimė | 1942 m. birželio 6 d. (80 metų)*La Purísima, Durango* Meksika Meksika |
| Tautybė | meksikietis |
| Tėvas | Ramón Rivera Cháidez |
| Motina | Soledad Carrera |
| Kiti titulai | Meksiko arkivyskupas |
|  |
| Veikla | kardinolas |
|  |
|  **Vikiteka** | Norberto Rivera Carrera |

**Norbertas Karera** (isp. *Norberto Rivera Carrera*, g. 1942 m. birželio 6 d. *La Purísima, Durango*, Meksikoje) – Katalikų Bažnyčios kardinolas iš Meksikos, Meksiko arkivyskupas (nuo 1995 m.). Pakeltas į kardinolus 1998 m. Kardinolas kunigas *San Francesco d' Assisi a Ripa Grande* titulinėje bažnyčioje.

Nuo 1955 m. studijavo Durango seminarijoje (Meksika), vėliau išvyko į Romą, kur Popiežiškajame Grigaliaus universitete baigė teologijos studijas.

Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš *papabile* kardinolų, tikėtinų kandidatų užimti popiežiaus sostą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kandidatai į popiežius

Nuorodos
--------

* Kardinolo N. Kareros biografija

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**kardinolas Ernesto Corripio y Ahumada** | **Meksiko arkivyskupas**1995- | Po to:**-** |
| Dievukalnas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

DievukalnasDievukalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°42′39″š. pl. 24°50′29″r. ilg.﻿ / ﻿56.7108333333°š. pl. 24.8413888889°r. ilg.﻿ / 56.7108333333; 24.8413888889Koordinatės: 56°42′39″š. pl. 24°50′29″r. ilg.﻿ / ﻿56.7108333333°š. pl. 24.8413888889°r. ilg.﻿ / 56.7108333333; 24.8413888889 |

 |
| Vieta | Latvija |
| Seniūnija | Uogrės savivaldybė Lielvardės valsčius |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e.  – VIII a. |
| Tirtas | 1977–1980 m. |

**Dievukalnas**, arba **Lielvardės Dievukalnas** (latv. *Dievukalns, Lielvārdes Dievukalns*) – piliakalnis Lielvardės valsčiuje, Uogrės savivaldybėje, Vidžemėje, Latvijoje.

Dievukalnas stūkso Rumbinios upelio kairiajame krante prie jo žiočių į Dauguvą. Priešais Dievukalną kitame krante stovi Lielvardės piliakalnis su viduramžių pilies griuvėsiais. Lielvardės Dievukalną kaip piliakalnį pirmasis 1942 m. aprašė K. Ruozytis (K. Rozītis). 1977–1980 m. šiame piliakalnyje buvo vykdomi A. Zarinios (A. Zariņa) vadovaujami archeologiniai kasinėjimai. Iki jų Dievukalnas buvo laikomas Lielvardės piliakalnio kulto vieta. Archeologiniai kasinėjimai atskleidė, kad Dievukalne išskirtini penki kultūriniai sluoksniai. Piliakalnyje nenutrūkstamai buvo gyvenama nuo I tūkstantmečio pr. m. e. vidurio iki VI–VIII a. Viršutinis sluoksnis priklauso XII–XIII a. kuomet kryžiuočiai čia išlygino pylimus ir pasistatė tvirtovę.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Lielvārdes Dieva kalns". latvijas-pilskalni.lv. Nuoroda tikrinta 2022-02-15.
2. 1 2  „Lielvārdes Dievukalns". senvietas.lv. 2019. Nuoroda tikrinta 2022-02-15.
Koordinatės: 54°40′26″š. pl. 25°21′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.6739°š. pl. 25.3575°r. ilg.﻿ / 54.6739; 25.3575

Vienas iš Tuputiškių serpantino vingių

**Vilniaus Tuputiškių serpantinas** – vienintelis Lietuvoje akmenimis grįstas serpantinas, nutiestas rytinėje Vilniaus miesto dalyje, į vakarus nuo Naujosios Vilnios. Raizgytas kelias įrengtas Tuputiškėse, mišku apaugusioje Žiedų gatvės atkarpoje Pavilnių regioniniame parke. Gatvė jungia Žemąjį Pavilnį su Aukštuoju Pavilniu. Nei ilgiu, nei aukščiu šis serpantinas negali lygintis su kalnų serpantinais, bet vingių staigumu tikrai jiems nenusileidžia. 1997 m. jis įtrauktas į Kultūros paveldo objektų sąrašą (unik. kodas 2339). Prie jo pastatytas lankytiną vietą nurodantis kelio ženklas.

Istorija
--------

Serpantinas nutiestas XX a. pradžioje į Žemąjį Pavilnį – kaip geležinkelininkų gyvenvietę, pradėtą statyti 1908 m. Tuputiškės iki XX a. pradžios buvo retai apgyvendintos. 1912 m. iš Tuputiškių palivarko išskirta žemių Vilniaus geležinkeliečių kolonijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Serpantinas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-04.

Nuorodos
--------

* Tuputiškių serpantinas Archyvuota kopija 2014-02-02 iš Wayback Machine projekto.
* Tuputiškių serpantinas (*panoramio.com)* Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Seimo valdyba** – Lietuvos Respublikos Seimo vykdomoji institucija, sudaroma Seimo kadencijos laikotarpiui.

Sudėtis
-------

Seimo valdybą sudaro Seimo pirmininkas, kuris šaukia valdybos posėdžius ir vadovauja jos darbui, Seimo pirmininko pirmasis pavaduotojas ir 6 Seimo pirmininko pavaduotojai.

Įgaliojimai
-----------

Seimo valdyba pagal Lietuvos Respublikos Seimo Statuto 32 straipsnį turi šiuos įgaliojimus:

1) tvirtina ir teikia Finansų ministerijai Seimo kanceliarijos programų ir išlaidų sąmatų projektus;

2) komitetų teikimu svarsto ir siunčia į komandiruotes Seimo narius su raštiškomis Seimo, valdybos, komitetų užduotimis; tvirtina komandiruočių ataskaitas;

3) komitetų ar frakcijų teikimu svarsto ir pritaria Seimo narių išvykoms ne Seimo lėšomis sesijos metu;

4) prireikus apsvarsto Seimo sesijos darbų programos, savaitės bei dienos posėdžių darbotvarkių projektus ir teikia išvadas Seniūnų sueigai arba Seimui;

5) šaukia nenumatytus Seimo posėdžius, nustato jų laiką;

6) tvirtina preliminarų Seimo sesijos posėdžių grafiką;

7) prireikus nustato, kokioms institucijoms ar asmenims pagrindinis komitetas privalo nusiųsti įstatymo projektą išvadoms gauti;

8) prireikus priima nutarimą pagrindinį komitetą atleisti nuo statuto 147 straipsnyje išdėstytų pagrindinio komiteto prievolių;

9) prireikus sudaro darbo grupes įstatymų projektams rengti ir Seimo bei valdybos pavedimams vykdyti;

10) padeda organizuoti bendrą komitetų darbą tais klausimais, kurie priklauso kelių komitetų kompetencijai;

11) tvirtina Seimo kanceliarijos struktūrą, sudaro Seimo kanceliarijos etatų sąrašą ir nustato atlyginimus;

12) tvirtina Seimo kanceliarijos nuostatus ir reglamentą;

13) kai Seimas sprendžia klausimą, ar Respublikos Prezidento sveikata leidžia jam eiti savo pareigas, kreipiasi į sveikatos apsaugos ministrą dėl kandidatūrų į Seimo tvirtinamą gydytojų komisiją pateikimo;

14) sprendžia kitus Seimo darbo organizavimo klausimus, kurie pagal šį statutą nepriskirti kitoms Seimo institucijoms ar pareigūnams.
| Tupų valsčiusAmtsbezirk Tuppen |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Tupų valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Tupai |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Tupų valsčius** (vok. *Amtsbezirk Tuppen*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Tupuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms". Valsčių sudarė 10 kaimo bendruomenių: Balupėnų, Didžiųjų Rudminų, Dikšių, Ermonaičių, Galvožių, Pabalio, Rudminėlių, Šakių, Tupų ir Užbalių.

Valsčius buvo šiaurinėje apskrities dalyje, Ragainės, nuo 1922 m. – Tilžės-Ragainės apskrities paribyje. Valsčiumi tekėjo Šešupė ir jos intakai Balupė, Liepupė. Į šiaurę nuo valsčiaus plytėjo Trapėnų, į pietryčius – Užbalių giria, pietuose telkšojo Kakšių bala. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo Ermonaičiai (248 gyv.), Tupai (206 gyv.) ir Dikšiai (176 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  *Amtsbezirk Tuppen*, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-11-01.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-11-01.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 5°38′ š. pl. 169°07′ r. ilg.﻿ / ﻿5.633°š. pl. 169.117°r. ilg.﻿ / 5.633; 169.117

Salos palydovinė nuotrauka
**Kilis** (marš. *Kōle*) – koralinė sala Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės pietinėje dalyje. Yra 48 km į pietvakarius nuo Džaluito, į šiaurės rytus nuo Namdriko.

Sala nusidriekusi pietvakarių–šiaurės rytų kryptimi, jos plotas 0,93 km². Tai viena mažiausių iš Maršalo Salų. Apsupta koralinio rifo.

Iki 1948 m. Kilis buvo negyvenamas. Į jį amerikiečiai atkeldino Bikinio atolo, kuris buvo pradedamas naudoti kaip branduolinių bandymų poligonas, gyventojai. Pradžioje šie žmonės gyveno Kvadžaleino atole palapinėse, bet vėliau buvo nutarta juos perkelti į Kilį. Ši sala pasižymi ribotais resursais, tačiau JAV įsipareigojo jos gyventojams teikti paramą.

2005 m. Kilio saloje gyveno 602 žmonės. Praktiškai visas salos paviršius apgyvendintas. Yra lėktuvų tūpimo takas. Dėl rifo prieplaukos nėra, kroviniai ir žmonės iš laivų gabenami valtimis. Yra dvi bažnyčios, vidurinė mokykla. Verčiamasi kopros eksportu, auginami duonmedžiai, papajos, bananai, cukranendrės. Dėl lagūnos nebuvimo galimybės žvejybai menkos. Dauguma maisto produktų importuojama.
| Totnesas*Totness* |
| --- |
| *Totneso apygardos komisariatas* |
|  |
| 

TotnesasTotnesas

5°52′39″ š. pl. 56°19′45″ v. ilg.﻿ / ﻿5.87750°š. pl. 56.32917°r. ilg.﻿ / 5.87750; 56.32917﻿ (Totnesas)Koordinatės: 5°52′39″ š. pl. 56°19′45″ v. ilg.﻿ / ﻿5.87750°š. pl. 56.32917°r. ilg.﻿ / 5.87750; 56.32917﻿ (Totnesas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Surinamo vėliava Surinamas |
| **Apygarda** | Korono apygarda |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 2 150  |

**Totnesas** (ol. *Totness*, srnantongo: *Frimangron*) – miestas šiaurės Suriname, netoli Atlanto vandenyno kranto. Korono apygardos sostinė. 2,1 tūkst. gyventojų. Per miestą eina Paramaribo–Naujojo Nikerio plentas. Į šiaurę nuo miesto yra Frendšipo avanportas. Yra viešbutis, turgūs, mokyklos, vandens kanalas, jungiantis su Atlanto vandenynu.

Sranan Tongo kalboje miesto pavadinimas apytikriai reiškia „žmonių vergovė". Britanijos kolonijiniu laikotarpiu (1799–1802) čia buvo anglų ir škotų plantatorių gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
| 1497 m. kornų sukilimas |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1496 m. – 1497 m. |
| Vieta | Kornvalis, Devonas, Somersetas, Hampšyras, Glosteršyras, Viltšyras, Saris, Kentas |
| Rezultatas | Anglijos karalystės pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Kornvalio vėliava Kornų sukilėliai | Anglijos vėliava Anglijos Karalystė |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  James Tuchet Thomas Flamank Michael An Gof |  Henrikas VII Giles Daubeney |
| Pajėgos |
| bent 15000 | bent 25000 |
| Nuostoliai |
| 1000 žuvusių |  |

**1497 m. kornų sukilimas** (angl. *Cornish rebellion*, korn. *Rebellyans Kernow*) – karinis sukilimas, vykęs nuo 1496 m. iki 1497 m. pietinėse Anglijos teritorijose.

Neramumai prasidėjo tuometiniam Anglijos karaliui Henrikui VII pakėlus mokesčius, kurie buvo skirti finansuoti kariniams veiksmams prieš Škotiją. Kornvalio grafystė taip pat tuo metu patyrė ekonominį nuosmukį, karaliui sustabdžius alavo gavybą grafystėje, ir nepritarė mokesčių didinimui karinėms kampanijoms, kurios neatneš naudos Kornvalio teritorijoms. Sukilėliai iš Kornvalio judėjo per visą pietinę Anglijos pakrantę su tikslu pasiekti Londoną.

Sukilimas baigėsi triuškinančia Anglijos karalystės pergale. Trys kornų sukilėlių vadai nubausti mirties bausme, dalis sukilėlių taip pat priversti vergauti. Henrikas VII taip pat skyrė finansinę baudą Kornvalio grafystei.

1508 m. praėjus vienuolikai metų po sukilimo, karalius suteikė kornams autonomijos teises bei leido atkurti alavo gavybą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Cornish Rebellion of 1497
2. ↑  Thomas Flamank – Leader of the Cornish Rebellion of 1497
3. ↑  The two rebellions that threatened the walled city of Exeter
4. ↑  Cornish Rebellion of 1497
5. ↑  1497: Cornish Rebellion
|  Šv. arkangelo Mykolo katedra (Lomža) |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Lomžos |
| **Dekanatas** | Lomžos Šv. Archangelo Mykolo |
| **Gyvenvietė** | Lomža |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1525 m. |
| **Stilius** | gotika, barokas |

**Lomžos Šv. Arkangelo Mykolo katedra** (lenk. *Katedra św. Michała Archanioła w Łomży*) – katedra esanti Lomžos mieste. Katedra priklauso Lomžos Šv. Archangelo Mykolo dekanatui, Lomžos Šv. Archangelo Mykolo parapijai. Katedra pastatyta 1504–1525 metais, gotikiniu architektūros stiliumi. Pašventinta 1531 metais. Švedų tvano metu katedra buvo labai sugriauta, 1691–1692 m. buvo atstatyta barokiniu architektūros stiliumi. Architektas italas Simonas Džiuzepė Belotis. 1925 m. spalio 28 d. katedra tapo vykupijos centru. Per II pasaulinį karą buvo dalinai sugriauta. 1952 m. atstatyta. 1953 m. vasario 28 d. katedra buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* Katedros vidus
* Altorius
* Katedra XX a. pradžioje
* Katedros varpinė
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Katedros tinklalapis (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Literatūra
----------

* Rzeczniowski Leon, Dawna i teraźniejsza Łomża, Warszawa 1861
* Katedra Łomżyńska: Przeszłość i współczesność, 2010, Parafia św. Michała Archanioła w Łomży

Koordinatės: 53°10′39″ š. pl. 22°04′48″ r. ilg.﻿ / ﻿53.17750°š. pl. 22.08000°r. ilg.﻿ / 53.17750; 22.08000


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šv. arkangelo Mykolo katedra (Lomža)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Jovita Monkevičienė** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. rugpjūčio 12 d. (67 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Algirdas |
| Vaikai | Tadas, Algirdas, Audronė |
|  |
| Veikla | pedagogė, Lietuvos ir Akmenės rajono politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 1991 m. Lietuvių tautininkų sąjunga |

**Jovita Monkevičienė** (g. 1955 m. rugpjūčio 12 d.) – pedagogė, Lietuvos ir Akmenės rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1997–2005 m. Papilės Simono Daukanto vidurinės mokyklos direktorė. 2005–2009 m. Mokytojų kompetencijos centro direktoriaus pavaduotoja. 2009–2016 m. Ugdymo plėtotės centro Kvalifikacijos tobulinimo ir kompetencijų skyriaus vedėja. 2017–2019 m. Nacionalinės mokyklų vertinimo agentūros Pedagogų vertinimo skyriaus vedėja, nuo 2019 m. – skyriaus metodininkė.

1991 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narė. 2005 m. Akmenės rajono savivaldybės tarybos narė.

Papilės seniūnijos labdaros fondo narė. Sutuoktinis Algirdas, vaikai Tadas, Algirdas, Audronė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-01-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
Ledi Godiva Koljerio paveiksle, 1898 m. Anot legendų, Koventrio miestietis, vardu Tomas, negalėjo į ją atsižiūrėti ir apako. *Vogčiomis žvelgiantis Tomas* (angl. *Peeping Tom*) tapo vojeristo sinonimu.
**Vojerizmas** (pranc. *voyeurisme*; iš *voir* – „matyti"; pažodžiui *voirer* – „stebėtojas") – lytiškai subrendusio žmogaus lytinio gyvenimo viena apraiškų. Apnuoginto kūno stebėjimu siekiama lytiškai susijaudinti ir pradėti lytinį aktą su romantiniu partneriu. Taip pat reiškiasi lytinio elgesio nukrypimu, kurio metu asmuo seksualiai pasitenkina stebėdamas kitų visiškai to neįtariančių, dažniausiai nepažįstamų asmenų iš dalies apnuogintus kūnus, lytinius organus arba sueitį. Gali lydėti masturbacija. Tokius asmenis ypač jaudina pats netikėtumo veiksnys, nes antraip jiems pakaktų striptizo.

Manoma, kad beveik kiekvieną suaugusį žmogų jaudina apnuogintas kūnas ar kitų atliekamas lytinis aktas, tačiau vojerizmas nėra nukrypimas tol, kol netampa pagrindine, siekiama lytinio pasitenkinimo forma, užgožiančia įprastą seksą. Kartais išskiriamas oportunistinis vojerizmas – t. y. kai žmogus ima atidžiai slapčia stebėti kitų asmenų lytinius organus ar lytinius santykius tiesiog pasitaikius progai, bet ne sąmoningai ieškant tos progos. Pseudovojerizmas apibrėžiamas kaip noras vogčiomis pamatyti tam tikrą ar atsitiktinį asmenį nuogą. Tai laikoma ne sutrikimu, o erotine fantazija.

XX a. pradžioje vojerizmas laikytas lytiniu sutrikimu. XX a. antroje pusėje šis reiškinys normalizuotas visuomenėje realybės šou (kuriuose dažnai rodomas iš dalies apnuogintas kūnas) ir pornografijos industrijos dėka. Suklestėjus pornografijos verslui, vojerzimas tapo įprasta lytinio pasitenkinimo forma.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Aggrawal, Anil, *Forensic and Medico-legal Aspects of Sexual Crimes and Unusual Sexual Practices*, CRC Press, 2009, p. 127.
2. ↑  „Voyeurism". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-07-06.
3. 1 2 3  Metzl, Jonathan M. (2004). „Voyeur Nation? Changing Definitions of Voyeurism, 1950–2004". *Harvard Review of Psychiatry* **12** (2): 127–31. PMID 15204808. doi:10.1080/10673220490447245.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba) PDF
4. ↑  Clay, Calvert (2009). *Voyeur Nation: Media, Privacy, and Peering in Modern Culture.* Basic Books. ISBN 978-0-7867-4775-7. OCLC 823388108.
| Valažinasblrs. *Валожын*, rus. *Воложин* |
| --- |
|              |
| *Tiškevičių rūmai* |
|  |
| 

ValažinasValažinas

54°05′00″ š. pl. 26°31′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.08333°š. pl. 26.51667°r. ilg.﻿ / 54.08333; 26.51667﻿ (Valažinas)Koordinatės: 54°05′00″ š. pl. 26°31′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.08333°š. pl. 26.51667°r. ilg.﻿ / 54.08333; 26.51667﻿ (Valažinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Minsko sritis Minsko sritis |
| **Rajonas** | Valažino rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 9 993  |
|  |
|  **Vikiteka** | Valažinas |

**Valãžinas**  (blrs. *Валожын*; arba ***Voložinas***, rus. *Воложин*) – miestas vakarinėje Baltarusijos dalyje, 75 km į šiaurės vakarus nuo Minsko. Rajono centras. Yra bažnyčia, parkas, XIX a. išpuoselėtas Tiškevičių dvaras.

Istorija
--------

Minimas nuo XIV amžiaus. XV–XVI a. priklausė kunigaikščiams Valažinskiams. Nuo 1551 m. Ašmenos apskrities miestelis, nuo 1567 m. jį valdė Radvilos, 1614 m. paveldėjo Sluškos. XVII a. pab. Valažino dvarai atiteko Polocko vaivadienei Marijai Denhoff. XVII a. pabaigoje Valažinas vėl perėjo Radvilų valdoms, nuo 1721 m. jį valdė Poniatovskiai, nuo 1738 m. Čartoriskiai, 1803 m. paveldėjo Tiškevičiai. 1681 m. pastatyta katalikų bažnyčia ir bernardinų vienuolynas. Rusijos imperijos valdžia 1864 m. keršydama už sukilimą uždarė bernardinų vienuolyną, bažnyčią pavertė stačiatikių cerkve. Bažnyčios rūsyje buvo išlikę metaliniai grafų Tiškevičių karstai.

1806 m. atidaryta lietuviška Valažino ješiva, kurią įkūrė Vilniaus Gaono mokinys Chaimas Voložinas. Šioje akademijoje kasmet mokėsi po kelis šimtus mokinių, suvažiuojančių ne tik iš Lenkijos ir Lietuvos, bet ir iš Anglijos, Austrijos-Vengrijos, Egipto, Sirijos ir kitų kraštų.

XIX a. Valažinas buvo miestelis Ašmenos apskrityje, Valažino valsčiaus centras. Pagal 1920 m. Lietuvos-Sovietų Rusijos sutartį per Valažiną buvo nustatyta šių valstybių siena, tačiau po Lenkijos okupacijos neįgyvendinta. 1940 m. gavo miesto teises.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pasaulio vietovardžių žodynas. – Vilnius, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006–2014. (VLKK versija)
2. ↑  *Wołożyn*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XIII (Warmbrun — Worowo). Warszawa, 1893, 910 psl. **(**lenk.**)**
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1986. // psl. 96
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

Google Reader|  |
|  
Google Reader programa Firefox naršyklėje |
| Kūrėjas | Google |
| Kūrimo būsena | Nebekuriama |
| Platforma | interneto naršyklės |
| Svetainė | reader.google.com |

**Google Reader** – naujienų skaitytuvas arba dar kitaip vadinamas „naujienų agregatorius", galintis skaityti Atom ir RSS naujienų failus. Google kompanijos programa pradėta siūlyti rinkai 2005 m. lapkričio 7 d. Ji veikia interneto naršyklėje, jos vartotojo sąsaja labai primena Gmail.

Pagrindinės programos konkurentės yra My Yahoo!, Newsgator ir Bloglines

Google Reader naudojimas
------------------------

### Reikalavimai

Google Reader reikalauja vienos iš šių naršyklių:

* Internet Explorer 6+
* Firefox 1.0+
* Safari 1.3+
* Netscape 7.2+
* Mozilla 1.7+

Taip pat programai reikalinga Google naudotojo sąskaita, kuri yra nemokama.

Taip pat tam, kad Google Reader pilnai veiktų, būtinai turi būti įgalintas JavaScript.

#### Naujienų rodymas asmeniniame tinklalapyje

2006 m. gegužės 4 d. Google išleido naują priedą, kuris įgalina naujienas rodyti per Google asmeninę svetainę.

Žiniatinkliai
-------------

Galima žiniatinklių ieškoti naudojant Google Reader paieškos funkciją arba surenkant tikslų RSS arba Atom failų internetinį adresą.

Naujos žinutės iš žiniatinklio rodomos kairiajame ekrano kampe. Tą sąrašą galima tvarkyti pagal datą arba svarbumą.

Nuorodos
--------

Google puslapiai:

* Google Reader Archyvuota kopija 2008-11-18 iš Wayback Machine projekto.
* Oficialus Google Reader „blogas"

Apžvalgos:

* Google Reader recenzija
* Kita recenzija Archyvuota kopija 2006-04-03 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGoogle |
| --- |
|  |
| Projektai | 
Ads (AdWords)  **·**  Android **·**  Android Auto **·**  Blogger **·**  Calendar **·**  Cardboard **·**  Chrome **·**  Chrome OS **·**  Code **·**  Desktop **·**  Docs **·**  Earth **·**  Glass **·**  Gmail **·**  Google+ **·**  Maps **·**  Hangouts **·**  Nexus One **·**  Notebook **·**  Orkut **·**  Pay **·**  Page Creator **·**  PageRank **·**  Panoramio **·**  Pay **·**  Play **·**  Picasa **·**  Reader **·**  Scholar **·**  Search **·**  YouTube **·**  Search **·**  SketchUp **·**  Talk **·**  Toolbar **·**  TV **·**  Video **·**  Wave **·**  WearOS |

 |
| Šukių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Šukių piliakalnisŠukių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°35′56.4″ š. pl. 22°55′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.599000°š. pl. 22.92778°r. ilg.﻿ / 54.599000; 22.92778Koordinatės: 54°35′56.4″ š. pl. 22°55′40″ r. ilg.﻿ / ﻿54.599000°š. pl. 22.92778°r. ilg.﻿ / 54.599000; 22.92778 |

 |
| Vieta | Vilkaviškio rajonas |
| Seniūnija | Šeimenos seniūnija |
| Aukštis | 13 m |
| Plotas | 34x37 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | AR1423 / 22997, 22998, 3699 /A249KP |

**Šukių piliakalnis su gyvenviete**, *Juozapavas* – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 22998) Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Šukių, Šeimenos seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **185**  Vilkaviškis–Gražiškiai  pasukus į dešinę vakarų kryptimi, į Šukius, juose pasukus į dešinę šiaurėn, pavažiavus 1,1 km nuo buvusių fermų – yra kelio dešinėje, jo pabaigoje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos pakraštyje, Brideikio dešiniajame krante. Aikštelė ovali, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 34 m ilgio, 37 m pločio. Pakraščiuose ji apjuosta pylimu, kuris aukščiausias rytiniame krašte – 3,5 m aukščio, 22 m pločio. Kitur pylimas 0,5 m aukščio, 5 m pločio. Pylimas išoriniu rytiniu 6,5 m aukščio šlaitu leidžiasi į 12 m pločio, 1 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 13 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, šlaitai į upelį eroduoti, pietryčių dalyje pylimas perkastas. Jis dirvonuoja.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio viduriu - II tūkstantmečio pradžia. 
Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 34 100 m². Išmatavimai: 120 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 80 m pločio.

Rytų – pietų papėdėse, 1,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta grublėtos keramikos.

Tyrimai
-------

1965 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kudirkos Naumiesčio piliakalnis 19 km | Misviečių piliakalnis 1,5 km | Piliūnų piliakalnis 23 km |  |
| Virbalio piliakalnis 8 km |  | Meškučių piliakalnis 26 km |
| Šakių piliakalnis 11 km | Sūduvos piliakalnis 22 km | Naujienėlės piliakalnis 19 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 166 (Nr. 745)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.206.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.63.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. - KPC A. - F.1. - Ap.1. - B.69. - P.44, 47.
* Petras Tarasenka. Grodziska w luku srodkowiego Niemna na Litwe // Rocznik Olsztynski, II. Olsztyn, 1959, žemėl.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. V. 1997. P.170-171.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Šukiai
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šukių piliakalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Juozas Ložinskis** (1858 m. Paalantis, Kulių valsčius – po 1909 m. prie Dūkšto) – Lietuvos knygnešys, įrašytas Knygnešių sienelėje.

Biografija
----------

Įstojo į Kauno kunigų seminariją. Nuo 1887 m. Lietuvos mylėtojų draugijos narys, nuo 1889 m. vienas Šv. Kazimiero draugijos steigėjų. Rūpinosi knygų vertimu į lietuvių kalbą. Vadovybei įtarus bendradarbiavimu lietuvių spaudoje bei ją platinant 1889 m. iš seminarijos pašalintas.

Dirbo žuvų augintojų draugijos inspektoriumi. Tai buvo gera priedanga nelegaliai veiklai. Liko Šv. Kazimiero draugijos nariu, knygnešiu ir paštininku. Gabeno į Tilžę rankraščius, iš ten – draudžiamąją spaudą. Ją veždavo dviem kryptimis: pirmoji – per Panevėžį į Zarasus ir Švenčionis, antroji – per Raseinius, Ukmergę link Vilniaus ir toliau. Pasiekdavo Jelgavą, Rygą ir Sankt Peterburgą.

Rašė straipsnius į lietuvių periodinius leidinius, finansiškai rėmė laikraščius „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga" bei „Tėvynės sargas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Juozas Ložinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 647 psl.