recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pietų Sudano autonomijaحكومة جنوب السودانḤukūmatu Janūbi s-Sūdān |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  | **1972 – 2011** |  → |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Sudano vėliava Sudanas |
| **Administracinis centras** | Džuba |
| **Vilajos** | 10 |
|  |
| **Gyventojų** | 8 260 490 (2008) |
| **Plotas** | 619 745 km² |

**Pietų Sudanas** – Sudano administracinis teritorinis vienetas, autonomija dabartinės Pietų Sudano Respublikos teritorijoje, egzistavęs 1972–1983 m. ir 2005–2011 m.

Raida
-----

Autonominis regionas įkurtas 1972 m. Adis Abebos sutarimu, kuris pabaigė Pirmąjį Sudano pilietinį karą. Juo trims pietinėms Sudano provincijoms buvo suteikta autonomija, vėliau įkurti vykdomosios valdžios (Aukščiausioji vykdomoji taryba) ir įstatymų leidybos (Liaudies regioninė asamblėja) organai.

Po 11 metų, 1983 m. autonomija buvo panaikinta Sudano prezidento Gafaro Nimeirio, kas inspiravo Antrąjį Sudano pilietinį karą. 2005 m. sausio 9 d. buvo pasirašytas naujas taikos susitarimas, kuriuo autonomija atkurta. Jos pirmasis prezidentas John Garang de Mabior tais pačiais metais žuvo lėktuvo katastrofoje.

Autonomijoje buvo atmesta islamu pagrįsta šarija, kuri turėjo įtaką Sudano teisei, greta arabų, valstybinės Sudano kalbos, regionine kalba tapo anglų, padaryta daug kitų svarbių pakeitimų. Autonomijos valdžioje buvo viena partija – SPLAM, ir iš esmės įsitvirtino dinkų etnokratija.

2011 m. sausio 9-11 d. įvyko referendumas dėl Pietų Sudano nepriklausomybės. Remiantis jo rezultatais, 2011 m. liepos 9 d. autonominis regionas tapo nepriklausoma Pietų Sudano valstybe.

Administraciniai vienetai
-------------------------

Pietų Sudanas (mėlynas) Sudano sudėtyje 2006 m.
Autonomijos įkūrimo laikotarpiu 1972 m. Pietų Sudaną sudarė trys didelės provincijos:

* Bahr al Gazalis
* Ekvatorija
* Aukštutinis Nilas

1976 m. Autonomijoje įvykdyta administracinė reforma, kurios metu provincijų skaičius padvigubėjo: nuo Bahr al Gazalio atskirta Ežerų vilaja, nuo Aukštutinio Nilo – Džonglėjus, o Ekvatorija padalinta į Rytų ir Vakarų dalis.

2005 m. atkūrus autonomiją, iki jos egzistavimo pabaigos, Pietų Sudaną sudarė 10 valstijų (vilajų), kurios tapo ir nepriklausomo Pietų Sudano administraciniais vienetais:

* + Šiaurės Bahr al Gazalis
	+ Vakarų Bahr al Gazalis
	+ Varapas
	+ Ežerai
	+ Centrinė Ekvatorija
	+ Rytų Ekvatorija
	+ Vakarų Ekvatorija
	+ Aukštutinis Nilas
	+ Džonglėjus
	+ Vienybė

Vadovai
-------

Pirmojo laikotarpio autonomijos vadovai buvo tituluojami Aukščiausios vykdomosios tarybos prezidentais, o antrojo laikotarpio – vyriausybės prezidentais.

* 1972–1978 Abel Alier;
* 1978–1979 Joseph Lagu;
* 1979–1980 Peter Gatkuoth;
* 1980–1981 Abel Alier;
* 1981–1982 Gismalla Abdalla Rassas;
* 1982–1983 Joseph James Tombura;
* 2005 John Garang de Mabior;
* 2005–2011 Salva Kiir Mayardit.
| ***Tigras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il tigre |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Dino Risi |
| Prodiuseris (-iai) | Mario Cecchi Gori |
| Vaidina | Vittorio Gassman  Ann-Margret  Eleonora Brown |
| Metai | 1967 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Il tigre** (it. *Tigras*) – 1967 m. režisieriaus Dino Risi sukurta komedija, apdovanota 2 David di Donatello prizais.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Frančesko gyvena Romoje, yra vedęs ir neseniai tapo seneliu. Jo jauniausias sūnus bando nusižudyti po to, kai jį atstumia gražuolė studentė Karolina. Frančesko nusprendžia paauklėti jaunąją merginą, tačiau ši suvilioja jį patį. Įsimylėjęs Frančesko vėl pasijunta jaunas, tačiau ima apleisti savo šeimą ir darbą. Kuomet Karolina pasiūlo kartu pabėgti į Paryžių, Frančesko parašo atsisveikinimo laišką žmonai ir išvyksta į traukinių stotį. Čia paskutinę akimirką jis persigalvoja ir grįžta namo, o jo žmona apsimeta, kad neskaitė jo palikto laiško.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Vittorio Gassman – Frančesko
* Ann-Margret – Karolina
* Eleonor Parker – Esperija, Frančesko žmona
* Eleonora Brown – Liusela
* Fiorenzo Fiorentini
* Antonella Steni
* Caterina Boratto

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello – geriausias aktorius (V. Gassman), geriausias prodiusavimas (M. Cecchi Gori)
* San Sebastiano filmų festivalis (D. Risi)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Enrico Giacovelli (1995). *La commedia all'italiana*. Gremese Editore, 1995. ISBN 88-7605-873-7.
Kapalino scena „Kūtijatam" šokio teatre. Vaidmenį atlieka Manis Damodara Čakjaras
***Mattavilāsa*** arba ***Mattavilāsa prahasana*** (skr. मत्तविलासप्रहसन 'girtas farsas') – sanskrito drama, priskiriama VII a. Palavų dinastijos karaliui Mahedravarmanui I.

Dramos veiksmo vieta – Kančipuramas. Veiksmas rutuliojasi apie šaivų kapalikų srovės asketą Kapaliną ir jo mokinę Devasomą, kuri pametė kaukolę, naudotą kaip indas aukoms rinkti. Jos beieškodami, Kapalinas ir Devasoma susiduria su įvairių religinių srovių atstovais – tarp jų yra budistų vienuolis Nagasena, pašupatų mokyklos sekėjas bei pamišėlis. Jiedu galiausiai aptinka, jog kaukolę pavogė šuo.

Drama kariktūriškai vaizduoja to laikmečio religines sroves, išjuokia tikinčiųjų veidmainiškumą, nesugebėjimą įgyvendinti savo religinių idealų. Nedidelė *Mattavilāsa* dalis, kurioje Kapalinas šoka, išlikusi Keralos šokio „Kūtijatam" scenarijuje. Joje Kapalinas yra užsislėpęs Šiva, o jo šokis – iškilmingas religinis įvykis, tradiciškai atliekamas hinduistinėse šventyklose per aukojimo dievybei šventes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mattavilāsa*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 137
**Hakabo Razis** (mjanmų kalba: ခါကာဘိုရာဇီ) - aukščiausias kalnas Pietryčių Azijoje, šiaurinio Mianmaro Kačinų valstijoje. Jo aukštis - 5881 m. Viršukalnė apsupta *Hakabo Razio nacionalinio parko*. Tai kalnuota teritorija, kuriai charakteringas plačialapis amžinai žaliuojantis drėgnas atogrąžų miškas, nuo 2438 m iki 2743 m yra subtropinės temperatūros zona, toliau plačialapių, lapuočių miškas ir galiausiai amžinai žaliuojantis spygliuočių, sniego miškai. Virš 3353 m yra alpinio miško zona, kuri skiriasi ne tik miško tipu, bet ir istorija bei kilme. Dar aukščiau, apie 4572 m aukštyje, dominuoja šaltis, dykvietės, vėjo pustoma vietovės ir nuolatinis sniegas bei ledynai. Maždaug 5334 m aukštyje yra didelė ledo viršūnė su keliais ledynais.

Regionas artimiausiu laiku Mianmaro valdžios bus atidarytas plačiajai visuomenei ekoturizmo dėka. Vyriausybė renka susijusią informaciją ir eilė mokslinių ekspedicijų jau buvo įleista į šį regioną.

Alpinizmas
----------

Takashi Ozaki (Japonija) ir Nyama Gyaltsen (Mianmaras) atliko pirmą kopimą 1996 m. Ozaki bandė įkopti į kalną 1995 m. bet buvo grąžintas atgal dėl blogo oro. Trasa iki stovyklos yra ilga (keturios savaitės) ir sunki dėl tankaus drėgno atogrąžų miško su daugybe perėjų be tiltų per upes. Vėlyvas pirmas kopimas gali būti paaiškintas šalies politikos, kai užsieniečiai iki 1993 nebuvo įleidžiami į šią teritoriją.

Nuorodos
--------

* Ekoturizmo ministerija Archyvuota kopija 2002-10-03 iš Wayback Machine projekto.
* Tinklalapis su nuotraukomis Archyvuota kopija 2006-03-14 iš Wayback Machine projekto. (Anglų kalba)
| ***Gražuolė Antonija*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La bela Antonia,prima monica e poi dimonia |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mariano Laurenti |
| Scenaristas (-ai) | Carlo VeoPietro Aretino |
| Vaidina | Edwige FenechDada GallottiMalisa LongoCarla Mancini |
| Metai | 1972 |
| Žanras | erotinė komedija |
| Trukmė | 78 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Gražuolė Antonija** (it.  *La bell Antonia, prima monica e poi dimonia*) – 1972 m. Italijoje sukurta erotinė komedija.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viduramžiai. Gražuolės Antonijos tėvas, neapsikentęs apie ją besisukančių vyrų dėmesio ir norėdamas apsaugoti jos reputaciją, nusprendžia atiduoti dukterį į vienuolyną. Vis dėlto ją įsimylėjęs Folko, persirengęs vienuole, sugeba rasti kelią pas savo mylimąją, kad šią susigrąžintų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Edwige Fenech – Antonija
* Piero Focaccia – Klaudijus
* Riccardo Garrone – Džiovanis
* Dada Gallotti – Domicelė
* Malisa Longo – Katerina
* Ricardo Malaspina – Folko
* Carla Mancini
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų buriavimas |
| **Atstovaujant: Australijos vėliava Australija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Laser |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2018 Orhusas | Laser |
| **Sidabras** | 2019 Sakaiminatas | Laser |
| **Sidabras** | 2020 Melburnas | Laser |
| **Bronza** | 2017 Splitas | Laser |

**Metju Vernas** (*Matthew Wearn*, g. 1995 m. rugsėjo 30 d. Perte) – Autsralijos buriuotojas sportinėmis jachtomis, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

2017 m. pasaulio Laser vienviečių burlaivių klasės buriavimo čempionate australas pelnė savo pirmąjį medalį – bronzą. 2018 m. pasaulio buriavimo čempionate Wearn iškovojo sidabrą ir pakvietimą į 2020 m. olimpiadą. 2019 m. ir 2020 m. pasaulio čempionatų sidabro medalininkas.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Australijos atstovas startavo Laser burlaivių varžybose. Sportininkas laimėjo du iš dešimties plaukimų, bei liko antras finalinėje regatoje. Iš viso surinkęs 53 baudos taškus Wearn tapo olimpiniu čempionu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 1 d.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBuriavimo olimpiniai čempionai vyrų Laser klasės jachtų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 1996:  Robert Scheidt (BRA)
* 2000:  Ben Ainslie (GBR)
* 2004:  Robert Scheidt (BRA)
* 2008:  Paul Goodison (GBR)
* 2012:  Tom Slingsby (AUS)
* 2016:  Tom Burton (AUS)
* 2020:  Matthew Wearn (AUS)
 |

 |
Koordinatės: 55°50′13″š. pl. 23°36′57″r. ilg.﻿ / ﻿55.837015°š. pl. 23.61589°r. ilg.﻿ / 55.837015; 23.61589


| Gražionių dvaras |
| --- |
|  Sodyba 2019 m. |
| Vieta | Kalnelio Gražioniai, Radviliškio raj. |
| Įkurtas | XIX a. vid. |
| Rūmų stilius | Medis |
| Parkas | Parko fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |
| Savininkas | Privatus asmuo |

**Gražionių dvaras** – buvusio dvaro sodyba, esanti Kalnelio Gražionių kaime, Aukštelkų seniūnijoje, Radviliškio rajone, 6 km į šiaurės rytus nuo Radviliškio, 0,6 km į pietryčius nuo kelio  **212**  Radviliškis–Pakruojis . Dvaras gyvenamas, sutvarkytas.

Sodybos fragmentai – registrinis objektas, 1995 m. įrašytas Kultūros vertybių registre  į laikinąją apskaitą (senieji kodai 573, 0413/1926).

Istorija
--------

2011 m. liepos 27 d. gyvenamą sutvarkytą dvaro sodybą netikėtai nusiaubė viesulas. Jis visiškai sugriovė maždaug prieš 150 metų statytą dvarvietę ir jos parką. Dvaro savininkų akyse viesulas per kelias minutes nukėlė ir nunešė ūkinių pastatų stogus, vieną jų, statytą iš akmenų ir plytų visiškai nušlavė nuo žemės paviršiaus, išvartė senuosius parko medžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 477 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Radviliškio r. viesulas sugriovė Gražionių dvarą. *delfi.lt/video*
3. ↑  Radviliškio r. viesulas sugriovė Gražionių dvarą, apniokojo dešimtis namų. *delfi.lt*

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Gražionių dvaro sodyba (*youtube*)
| **Gražina Šimoliūnienė** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. rugpjūčio 26 d. (71 metai)Kretingoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginijus Šimoliūnas |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkė dizainerė |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės institutas |

**Gražina Šimoliūnienė-Šikšniūtė** (g. 1951 m. rugpjūčio 26 d. Kretingoje) – Lietuvos dailininkė dizainerė, grafikė.

Biografija
----------

Mokėsi Kretingos 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1973 m. baigė Telšių taikomosios dailės technikumą, 1978 m. – Vilniaus dailės institutą. Nuo 1978 m. Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakulteto dėstytoja. 1982 m. – Kauno dailės kombinato darbuotoja, nuo 1993 m. – individualios įmonės „Gražinos dizaino studija" savininkė. Nuo 2000 m. Šiaulių universiteto Menų fakulteto Dizaino katedros dėstytoja, docentė.

Lietuvos dailininkų sąjungos narė. Lietuvos dizainerių sąjungos tarybos narė, Šiaulių skyriaus pirmininkė. Šiaulių meno tarybos pirmininkė.

Kūryba
------

Knygų, kurias leidžia leidykla „Saulės delta" dailininkė. Karalienės Mortos premijos medalio ir diplomo autorė.

Bibliografija
-------------

* Šrifto grafika, 2004 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Gražina Šimoliūnienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka

Nuorodos
--------

* Gražinos Dizaino Studija
**Gražina Navasaitienė-Didžiokaitė** (1943 m. spalio 5 d. Kaune – 1983 m. gegužės 12 d. Jugoslavijoje) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

1958–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. Danutė Einikienė). Mokėsi ir dirbo muzikos ir dainavimo mokytoja Vilniaus 8-ojoje vidurinėje mokykloje. 1962–1965 m. buvo muzikos ir dainavimo mokytoja bei vaikų choro vadovė Ignalinos vidurinėje mokykloje. 1965–1970 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Hermanas Perelšteinas). Studijuodama dirbo Respublikinių mokytojų namų berniukų choro „Ąžuoliukas" chormeistere.

Nuo 1969 m. buvo Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos choro dirigavimo dėstytoja, moksleivių choro vadovė ir chormeisterė. 1979–1981 m. vadovavo Vilniaus prekybos technikumo merginų chorui, o nuo 1980 m. Respublikinės bibliotekos moterų vokaliniam ansambliui „Romuva". 1980 m. buvo išrinkta Vilniaus miesto (rajono) Liaudies deputatų tarybos deputate.

1983 m. gegužės 12 d. žuvo autoavarijoje Jugoslavijoje.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Pete Maravich**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1947 m. liepos 22 d. |
| Gimimo vieta | Aliquippa, Pensilvanija, JAV |
| Ūgis | 1,96 m |
| Svoris | 91 kg |
| Pravardė | Pistol Pete |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Įžaidėjas |
| NBA naujokų birža |
| 1970 m. | 3 šaukimu,Atlanta „Hawks" |
| Profesionalūs klubai |
| 1966-19701970-19741974–19791979-1980 | LSU (NCAA)Atlanta „Hawks"New Orleans „Utah/Jazz"Boston „Celtics" |  |
|  |

**Pitas Maravičius** (angl. *Pete Maravich*; 1947 m. liepos 22 d. – 1988 m. sausio 5 d.) buvo profesionalus amerikiečių krepšininkas, laikomas vienu iš geriausių ir taikliausių krepšininkų NBA istorijoje.

Pitas Maravičius gimė 1947 m. liepos 22 d. Aliquipoje, Pensilvanijoje. Jis pradėjo lankyti Broughton vidurinę mokyklą Raleige, kurioje vidutiniškai pelnydavo 32 taškus per rungtynes. 1966 m. jo tėvas gavo trenerio darbą Luizianos valstijos universitete (LSU) į kurį pasikvietė ir savo sūnų. Paskutinius trejus metus universitete jis pradėjo pirmauti šalyje pagal pelnomus taškus per rungtynes: 43.8, 44.2 ir 44.5.

1970 m. NBA naujokų biržoje jį 3 šaukimu pakvietė Atlanta "Hawks" komanda. Su krepšininku buvo pasirašyta 5 metų, 1,9 mln. JAV dolerių sutartis, viena iš didžiausių tų laikų sutarčių. Atlantoje jis žaidė 4 metus. 1974 m. tarpsezonyje buvo iškeistas naujai priimtai NBA komandai New Orleans „Jazz". Po sunkaus 23-59 pirmojo sezono P. Maravičiaus taiklumas krito, jis pataikė tik 41,9 % metimų, tai buvo prasčiausias jo sezonas. 1977-78, 1978-79 m. sezonuose jį persekiojo traumos, tačiau jis sugebėdavo pelnyti virš 20 taškų per rungtynes.

1979 m. komandai persikėlus į Jutą jis prarado trenerio pasitikėjimą ir buvo atleistas po 22 rungtynių. Likusią sezono dalį rungtyniavo Boston "Celtics" komandoje, kartu su naujoku Larry Bird. 1980 m. rugsėjo 20 d. pasitraukė iš profesionalaus krepšinio.

Pasitraukęs iš krepšinio jis tapo atsiskyręs, sirgo depresija. 1988 m. sausio 5 d. jis mirė nuo širdies smūgio Pasadenoje, Kalifornijoje žaisdamas krepšinį Nazarėnų bažnyčios salėje.

Apdovanojimai
-------------

* 1970 m. gavo James Naismith apdovanojimą
* 1996 NBA 50-mečio Visų laikų komanda

Šaltiniai
---------

1. ↑


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNBA 50 |
| --- |
|  |
| 
Kareem Abdul-Jabbar | Nate Archibald | Paul Arizin | Charles Barkley | Rick Barry | Elgin Baylor | Dave Bing | Larry Bird | Wilt Chamberlain | Bob Cousy | Dave Cowens | Billy Cunningham | Dave DeBusschere | Clyde Drexler | Julius Erving | Patrick Ewing | Walt Frazier | George Gervin | Hal Greer | John Havlicek | Elvin Hayes | Magic Johnson | Sam Jones | Michael Jordan | Jerry Lucas | Karl Malone | Moses Malone | Pete Maravich | Kevin McHale | George Mikan | Earl Monroe | Hakeem Olajuwon | Shaquille O'Neal | Robert Parish | Bob Pettit | Scottie Pippen | Willis Reed | Oscar Robertson | David Robinson | Bill Russell | Dolph Schayes | Bill Sharman | John Stockton | Isiah Thomas | Nate Thurmond | Wes Unseld | Bill Walton | Jerry West | Lenny Wilkens | James Worthy |

 |
Hakol Over Habibi
**„Hakol Over Habibi"** (hebr. ‏הכל עובר חביבי‏‎) – Izraelio muzikos grupė, gyvavusi 1975–2002 metais. Grupę sudarė Shlomit Aharon, Kikki Rothstein, Yuval Dor ir Ami Mendelman.

1981 metais grupė su pop stiliaus daina „Halayla" laimėjo šalies nacionalinį finalą ir buvo išrinkti atstovauti Izraeliui 1981 m. „Eurovizijos" dainų konkurse. Atstovai surinkę 56 taškus, užėmė septintą vietą.

Grupė buvo populiariausia devintajame dešimtmetyje, išleido keletą hebrajų pop ir šlagerio muzikos stiliaus albumų.

Diskografija
------------

* להיטי שנות ה-50 בארץ ובעולם :1975
* שירים שמחוץ להצגה :1977
* דור האספרסו :1979
* עודני ילד :1981
* שירים :1982
* לעבור את הגבול :1983
* חביבי על הבמה :1984
* נחיה ונראה :1988
* חביבי המיטב :1989
* קלאסיקה :1997
* מי שמדבר על אהבה :1998
* שלומית אהרון והכל עובר חביבי-המופע המשותף :2007
* המיטב :2009

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hakol Over Habibi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Halayla*


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Gali Atari ir Milk and Honey  *„Hallelujah"*** |  **Izraelio atstovai Eurovizijoje**1981 | Po to:**Avi Toledano  *„Hora"*** |
Riftinio slėnio raida į vandenyną. 1. Riftinis slėnis (Rytų Afrikos lūžių juosta),  
2. Naujo vandenyno baseinas (Raudonoji jūra)  
3. Vandenynas (Atlanto vandenynas)
**Riftas** (< angl. *rift* 'plyšys') – ilgas didelis, įvairaus pločio plyšys Žemės plutoje, atsivėręs tempiantis litosferai. Riftą sudaro centrinis įlūžis (grabenas), apribotas lygiagrečių lūžių (sprūdžių). Riftas gali būti sudarytas iš kelių ar keliolikos grabenų. Ilgis – nuo kelių šimtų iki kelių tūkstančių, plotis – nuo kelių iki kelių šimtų kilometrų, gylis – 5–7 km. Riftai susidaro litosferos plokštėms tolstant vienai nuo kitos.

Priežemyniniai riftai susidaro ankstyvųjų raidos stadijų vandenynų įdubose (pvz. Atlanto, Indijos vandenynų pakraščiai). Tarpžemyniniuose riftuose žemyninė Žemės pluta ištisai (per visą storį) pertrūkusi (pvz. Raudonosios jūros, Kalifornijos įlankų riftai). Viduržemyniniuose riftuose žemyninė pluta labai suplonėjusi (pvz. Rytų Afrikos, Baikalo riftas). Riftas gali nustoti vystytis arba pereiti į spredingą. Vandenyno vidurio kalnagūbrių riftai sudaro šių kalnagūbrių ašines zonas – riftinius slėnius.

Virš karštųjų taškų (mantijinių pliumų) susidariusių skliautinių pakilumų centrinėse dalyse pluta trūkinėja, susidaro grabenai; jie platėja, pluta plonėja, pradeda skverbtis magma. Žemyne vykstantis spredingas gali jį suskaldyti, susidariusią įdubą užlieti vanduo ir pradėti formuotis vandenynas. Su riftų susidarymu susijęs seisminis aktyvumas, vulkanizmas bei didelė šilumos prietaka. Riftuose kaupiasi didelės nuosėdinių ir vulkanogeninių uolienų storymės, kuriose randami naftos, dujų, druskų arba įvairių metalų rūdų telkiniai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gražina Skridlaitė. *Riftas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
| **Gražina Digaitytė-Kriaunevičienė** |
| --- |
|  |
| Gražina Kriaunevičienė |
| Gimė | 1959 m. gegužės 29 d. (63 metai)Laukuva, Šilalės raj. |
| Tautybė | lietuvė |
| Tėvas | Česlovas Juozapas Digaitis |
| Motina | Agneta Daugmaudytė-Digaitienė |
| Vaikai | Paulius Kriaunevičius |
|  |
| Išsilavinimas | 1979 m. su pagyrimu baigė tuometinį Telšių taikomosios dailės technikumą (dabar Vilniaus dailės akademijos Telšių fakultetas), audinių ir trikotažo apipavidalinimo ir koloravimo specialybę. |
| Alma mater | 1984 m. baigė tuometinį Vilniaus dailės institutą ( dabar Vilniaus dailės akademija) drabužių dizaino specialybę. |

**Gražina Kriaunevičienė** (Digaitytė; g. 1959 m. gegužės 29 d. Laukuvoje, Šilalės rajone) – Lietuvos dailininkė, skiautininkė, akvarelistė, mokytoja-ekspertė.

Biografija
----------

  

1984-1985 m. dirbo  Alytaus medvilnės kombinate dailininke. Kūrė audinių raštus.

1985-1988 m. Vilniaus  „Lelijos" siuvimo fabriko eksperimentiniame ceche dirbo dailininke-modeliuotoja. 

Nuo 1989 m.  Vilniaus automechanikos ir verslo mokykloje dėsto spec. piešimą ir kompoziciją. 

Nuo 2005 m. profesijos mokytoja-ekspertė.

Kūryba
------

Nuo 2002 m.  Lietuvos dailininkų sąjunga narė  , nuo 2008 m.  Vilniaus dailiųjų amatų asociacijos narė. Jos užklotams, kilimėliams ir minkštiems žaislams suteiktas  Lietuvos tautinio paveldo sertifikatas.

1982-1991 m. kas mėnesį rašė straipsnius apie madą jaunimo žurnalui „Jaunimo gretos". Buvo žurnalo laureatė. 

1986 m. – pirmoji personalinė paroda Vilniuje. 

1991 m. įkūrė pirmąjį Lietuvoje  skiautinių klubą „Urtė", kuris gyvuoja iki šiol. 

Veda  skiautinių kursus visoje Lietuvoje.

1997 m. personalinė paroda Vilniuje. Pristatė savo pirmąją knygą „Dėk skiautę prie skiautės"(1997). Tai pirmoji knyga apie  skiautinių techniką lietuvių kalba. Pakartotinai gausiai papildyta išleista 2009 m.

2004 m. siuvėjų rengimo vadovėlyje parašyti moduliai „Specialusis piešimas" ir „Drabužių kompozicija".

2009 m. – personalinė paroda „Skiautinių laikas", kurioje eksponuota 30 autorinių skiautinių. Parodoje buvo pirmą kartą eksponuojami iš Lietuvos muziejų fondų surinkti senieji lietuviški skiautiniai. Seniausias – 1886 m.

2017 m. autorinė  akvarelės paroda Vilniuje. 

2018 m. autorinė skiautinių paroda „Laiko viražai" 2-ojo lietuvių kultūros festivalio metu Vokietijoje, Liudvigshafene prie Reino. 

Kitos personalinės parodos vyko  Skuode,  Ignalinoje,  Šilalėje,  Alytuje,  Kaltinėnuose, gimtojoje  Laukuvoje. Dalyvauta daugelyje bendrų parodų Lietuvoje ir užsienyje. Daug skiautinių puošia privačius interjerus.

Bibliografija
-------------

* Dėk skiautę prie skiautės. – V.: Leidybos Centras, 1997.
* Gražina Kriaunevičienė. Specialusis piešimas. Drabužių kompozicija | Siuvėjų rengimo vadovėlis. – V. 2004.
* Dėk skiautę prie skiautės. – V.: Septyni menai, 2009, ISBN: 978-6094080142

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Archyvuota kopija 2018-05-07 iš Wayback Machine projekto.
* ]
* ]
* ]
*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-09-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2018-05-08 iš Wayback Machine projekto.
| **Gražina Stanislava Drąsutienė** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. rugsėjo 26 d. (74 metai)Panevėžys |
|  |
| Veikla | gydytoja akušerė ginekologė |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Gedimino 4 laipsnio ordinas |

**Gražina Stanislava Drąsutienė** (g. 1948 m. rugsėjo 26 d. Panevėžys) – Lietuvos gydytoja akušerė ginekologė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1972 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. medicinos mokslų kandidatė.

Nuo 1974 m. Vilniaus universiteto dėstytoja, nuo 2007 m. profesorė. Nuo 1994 m. Vilniaus universiteto Akušerijos ir ginekologijos klinikos (iki 2002 m. Vilniaus universiteto Moterų klinika) ir Perinatologijos centro vadovė. Nuo 2013 m. Vilniaus universiteto ligoninės Santariškių klinikų Akušerijos ir ginekologijos centro direktorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinės kryptys – didelės rizikos nėštumas ir gimdymas, nėščiųjų ir gimdyvių bei kūdikių perinatalinio mirtingumo mažinimas, nėščiosios ir vaisiaus fizinės būklės tyrimo metodai, ultragarsinė diagnostika akušerijoje, nėščiosios medžiagų apykaitos ypatumai, nėščiųjų ligos. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Vilniaus universiteto Akušerijos katedrai 200 metų, su kitais, 2003 m.;
* Šeimos gydytojo vadovas, su kitais, 2003 m.;
* Akušerija ir ginekologija šeimos gydytojo praktikoje, su kitais, 2005 m.;
* Šeimos sveikatos enciklopedija, su kitais, 2008 m.;
* Akušerijos ir ginekologijos praktikos vadovas, su kitais, 2003 m. 2008 m.

Įvertinimas
-----------

* 2000 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gražina Stanislava Drąsutienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 731 psl.
Bolokų likučiai iš XVI a. nuskendusio laivo „Mary Rose", iškelto 1982 m.
**Bolokas** (angl. *ballock*, *bollock dagger*, *ballock knife*) – durklas su specifinės formos rankena, kurios gardą sudaro du ovalūs gumbai, ir ilga, smailia, tiesia simetriška dviašmene geležte.

Bolokai buvo populiarūs XIII–XVIII a. Škotijoje, Anglijoje ir Flandrijoje. Juos plačiai kaip papildomą ginklą prie ieties ir kalavijo naudojo Škotijos-Anglijos pasienio zonoje veikę *pasienio reiveriai* (angl. *border reivers*) – žmonės, puldinėję žemes kitoje sienos pusėje ir grobę gyvulius. Škotai bolokus naudojo panašiai kaip škotiškus dirkus.

Konstrukcija
------------

Durklo rankena dažnai medinė, o rankena ir gardos gumbai sudaro veną gabalą. Rankenos viršuje, kur garda pereina į geležtę, virš gardos paprastai būna metalinė plokštelė.

Rankeną XVI–XVII a. dažnai darydavo iš buksmedžio (lot. *Buxus*) šaknies, o buksmedį Anglijoje tada vadino *dudgeon*, todėl dažnai tokius durklus vadino *dudgeon dagger* ('durklas buksmedžio rankena').

Etimologija
-----------

Žodis *ballock* ar *bollock* reiškia vyro kiaušinėlį (sėklidę). Durklas taip buvo pavadintas todėl, kad durklo gardą sudarantys gumbai primena vyro kiaušinėlius. D. Britanijoje karalienės Viktorijos laikais ginklų istorikai bandė pakeisti šio durklo pavadinimą į *kidney dagger* (*inkstiškas durklas*), kadangi tie gumbai primena ir žmogaus inkstus.

Nuorodos
--------

1. ↑  Blair, C. (1962). European and American Arms c. 1100–1800. B. T. Batsford, London. ISBN T000017733

* Bollock Daggers
*
*Kitos reikšmės – Riešė (reikšmės).*

| Riešė |
| --- |
|  Upelis ties Verkių Rieše |
| **Ilgis** | 29 km |
| **Baseino plotas** | 110 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,0 m³/s |
| **Ištakos** | Baluosys |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Riešė |

**Riešė** – upė Rytų Lietuvoje; Neries dešinysis intakas.

Prasideda pelkėtame Baluosio ežerėlyje, telkšančiame netoli Grikienių. Teka į šiaurę pro Riešės ežerą, esantį prie Sudervės, toliau daugiausia į rytus Riešės aukštumos pietiniu pakraščiu. Prateka pro Gulbino ežerą ir vinguriuoja giliu slėniu į pietryčius. Įteka į Nerį 178 km nuo jos žiočių, ties Staviškėmis.

Vidutinis nuolydis – 281 cm/km. Upės žemupys saugomas Riešės hidrografiniame draustinyje, patenka į Verkių regioninį parką. 7 km nuo žiočių, ties Palaukine, įrengtas 8 ha tvenkinys.

Gyvenvietės prie upės: Putiniškės, Aukštieji Rusokai, Mažoji Riešė, Riešė, Didžioji Riešė, Kalinas, Vilnius (Didieji Gulbinai, Verkių Riešė, Babiniai, Krempliai, Staviškės).

Pavadinimo kilmė
----------------

Upėvardis kildinamas nuo žodžio *riešas* („sąnarys, jungiantis plaštaką"), tačiau reikšmė, matyt, suteikta pagal archajišką *rieš-* šaknies reikšmę, vedama iš prokalbės *\*u̯reik̑o-* („besisukantis, sukrypęs, šleivas; sukimasis"), dar plg. *šleivas*.

Upelis ties Rieše

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Riešė 2*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 544
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Palavano padėtis Filipinuose
**Palavanas** (tag. *Palawan*) – sala Filipinų salyno vakaruose, tarp Sulu ir Pietų Kinijos jūrų. Su aplinkinėmis salomis sudaro Palavano provinciją. Plotas 11 800 km². Salos ilgis ~450 km, ištįsusi pietvakarių kryptimi. Paviršius kalnuotas, horstinis. Aukštis iki 2085 m. Palavaną dengia drėgnosios tropikų džiunglės. Tai viena mažiausiai urbanizuotų Filipinų salų, išsaugojusi daug nepaliestos gamtos plotų. Saloje yra Puerto Princesos požeminės upės nacionalinis parkas, įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldą. Palavane rastas didžiausias pasaulyje Lao Dzu perlas.

Palavane gyvena virš 700 tūkst. gyventojų. Verčiamasi kokospalmių, ryžių auginimu, žvejyba, turizmu. Pagrindinis miestas – Puerto Princesa.

Salos pakrantė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palavanas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hakonas Grjotgardsonas** (sen. skand. *Hákon Grjótgarðsson*; 838?-917) – pirmas Ladės (Norvegija) jarlas.

Kilęs iš Halogalando, stengėsi išplėsti savo valdas į pietus. Įsikūręs Ladėje jis tapo mažosios karalystės Triondelago (sen. skand. *Trøndelag*) valdovu. Iki šiol nėra aišku, kiek tvirtą valdžią jis turėjo šiame gerai organizuotame regione.

Jo sūnus buvo Sigurdas Hakonsonas (*Sigurd Håkonsson*).

Haraldas Gražiaplaukis vedė jo dukterį Osą (sen. skand. *Åsa*), kas jam, manoma, padėjo vienyti Norvegiją sudariusias mažąsias karalystes. Sėkmingai kariavęs už šį Haraldo tikslą Hakonas tapo ir Sunfjordo, Nordfjordo ir Sogno (*Sunnfjord, Nordfjord, Sogn*) jarlu.

Žuvo kaudamasis su buvusiu Sogno jarlu Atliu Mjove (*Atle Mjove*).

|  |
| --- |
| Hakonas Grjotgardsonas **Ladės jarlai****Gimė:** 838?  **Mirė:** 917  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**titulo nebuvo** | **Ladės jarlas**?-917 | Po to:**Sigurdas Hakonarsonas** |
**Gražina Matulaitytė-Rannit** (1899 m. rugpjūčio 9 d. Vilnius – 1993 m. rugpjūčio 10 d. Putnamas, Konektikuto valstija; 2001 m. birželio 15 d. perlaidota Kaune, Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos dainininkė (lyrinis sopranas).

Biografija
----------

Vyras estų poetas Aleksis Ranitas. 1916–1919 m. studijavo Sankt Peterburgo konservatorijos smuiko klasėje, 1920–1925 m. muzikos studijas tęsė Leipcigo konservatorijoje. 1925–1929 m. dainuoti mokėsi Berlyne ir Romoje. Kaip dainininkė debiutavo 1929 m. Valstybės operoje Kaune. Iki 1944 m. dainavo Kauno ir Vilniaus teatruose, sukūrė operų ir operečių vaidmenų. Kaip solistė koncertavo Paryžiuje, Berlyne, Romoje, Kopenhagoje, Osle, Stokholme, Prahoje, Maskvoje ir kitur. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, koncertavo lietuvių pabėgėlių stovyklose ir Didžiosios Britanijos kariuomenės teatre „Lowland". Nuo 1952 m. gyveno JAV, surengė koncertų, į plokšteles įdainavo lietuvių kompozitorių kūrinių.

Vaidmenys
---------

* Neda – Rudžeras Leonkavalis. Pajacai, pirmasis vaidmuo, 1929 m.
* Margarita – Šarlis Guno. Faustas
* Mikaela – Žoržas Bizė. Karmen
* Cerlina – Volfgangas Amadėjus Mocartas. Don Žuanas
* Laureta – Džakomas Pučinis. Džanis Skikis
* Ramunė – Jurgis Karnavičius. Gražina
* Antonija Žakas Ofenbachas. Hofmanno pasakos
* Marženka – Bedržichas Smetana. Parduotoji nuotaka
* Elzė Richardas Vagneris. Lohengrinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gražina Matulaitytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 452 psl.
| Pestupis |
| --- |
| **Ilgis** | 10,7 km |
| **Baseino plotas** | 21,6 km² |
| **Ištakos** | Bajoraliai |
| **Žiotys** | Salantas |
| **Šalys** | Lietuva |

**Pestupis** – upelis Vakarų Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje, dešinysis Salanto intakas.

Geografija
----------

Prasideda 5 km į rytus nuo Grūšlaukės, šiauriniame Bajoralių kaimo pakraštyje ir Juodupėnų miško pietiniame pakraštyje. Teka Juodupėnų ir Juodaičių miškų masyvo pietiniu pakraščiu vakarų kryptimi. Ties Buginiais pasuka ir perkirtęs kelią  **2305**  Salantai–Grūšlaukė–Benaičiai , vingiuodamas teka atvira vietove pietvakarių kryptimi. Iki Leliūnų vaga ištiesinta, paversta melioracijos kanalu. Į Salantą įteka Klecininkų pakraštyje, 81 m į pietryčius nuo tilto kelyje  **226**  Kartena–Kūlupėnai–Salantai , 15,8 km nuo upės žiočių.

Kairiajame krante yra Pesčių (Leliūnų) dvaro sodyba, Pesčių II senosios kapinės, Klecininkų (Pesčių) senosios kapinės, Klecininkų (Pesčių) paminklas partizanams, dešiniajame krante buvo Pesčių I senosios kapinės.

Prie upės esančios gyvenvietės: Bajoraliai, Leliūnai, Bargalis, Klecininkai, Pesčiai.

Upės vardas kildinamas nuo Pesčių dvaro ir kaimo.

Literatūra
----------

* Lietuvos upės, sud. Brunonas Gailiušis, Jonas Jablonskis, Milda Kovalenkovienė. – Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001. – P. 598

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Koordinatės: 44°02′ p. pl. 176°26′ v. ilg.﻿ / ﻿44.033°š. pl. 176.433°r. ilg.﻿ / 44.033; 176.433

Salų žemėlapis
**Čatamo salos** (angl. *Chatham Islands*, maor. *Wharekauri*, mor. *Rekohu*) – salų grupė Ramiojo vandenyno pietuose, 800 km į rytus nuo Naujosios Zelandijos Pietų salos. Priklauso Naujajai Zelandijai. Plotas 966 km².

Čatamo salos yra senovinio, nūnai beveik nugrimzdusio Zelandijos žemyno pietrytinė dalis. Salų grupę sudaro 10 salų, iš kurių didžiausios – Čatamas ir Pitas. Kitos – smulkios salelės ir uolos. Salos vulkaninės kilmės, kalvotos. Aukščiausia vieta – Maungaterės k. (294 m) yra Čatamo salos pietuose. Čatamo saloje gausu smulkių ežerėlių, taip pat įsiterpusi didelė Vangos lagūna (150 km²). Yra miškų, šlapynių, pievų, pasižyminčių endeminės augalijos ir gyvūnijos gausa. Didesnė dalis kraštovaizdžių sukultūrinta. Klimatas jūrinis, vidutinių platumų. Sausį temperatūra vidutiniškai įšyla iki 15 °C, liepą nukrenta iki 8 °C. Per metus vidutiniškai iškrenta 910 mm kritulių.

2013 m. Čatamo salose gyveno ~600 gyventojų. Gyvenamos tik Čatamo ir Pito salos. Pagrindinė gyvenvietė – Vaitangis (~300 gyv.). Veisiamos avys, žvejojamos menkės, omarai. Vystomas turizmas. Išvežama vilna, šaldytos žuvys. Čatamo saloje yra oro uostas, salas aplanko krovininiai laivai. Veikia vėjo jėgainės.

Istorija
--------

Čatamo salas XVI a. apgyvendino polineziečiai (maoriai). Dėl atskirties vystėsi atskirai nuo maorių ir yra žinomi kaip morioriai. Jie vertėsi žvejyba, medžiokle, rankiojimu. 1791 m. salas pasiekė anglų jūrininkas Viljamas Brautonas ir paskelbė Britanijos valda. Jis salas pavadino britų karininko 2-ojo Čatamo erlo, Džono Pito garbei. Salose apsistodavo britų banginių medžiotojai, jūrininkai, todėl dėl atneštų ligų didelė dalis moriorių mirė.

1835 m. į Čatamo salas įsiveržė ~900 maorių būrys ir išžudė bei pavergė daugumą moriorių. Vėliau į karą įsivėlė abi iš atkeliavusių maorių genčių. 1843 m. salose įsikūrė vokiečių liuteronai. 1865 m. į Čatamą atkeldinta maorių sukilėlių iš Naujosios Zelandijos.

* Palydovinė nuotrauka
* Salų kraštovaizdis
* Mangerės, Maž. Mangerės ir Tapueanuku salelės
* Morioriai XIX a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Čatamo salos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| *Pet Sounds* |
| --- |
|  |
| The Beach Boys grupės studijinis albumas |
| Išleistas | 1966 m. gegužės 16 d. |
| Įrašytas | Western Recorders, Gold Star Studios, Sunset Sound, Columbia Studios, Holivudas, 1965 m. liepos 12 d. – 1966 m. balandžio 13 d. |
| Žanras | Baroko popsas, psichodelinis rokas, psichodelinis popsas |
| Trukmė | 36:25 min. |
| Įrašų kompanija | Capitol Records |
| Prodiuseris | Brian Wilson |
| Apžvalgos |
| * *Allmusic*  skaityti
* *Rolling Stone*  skaityti
* *Pitchfork Media* (9.4/10) skaityti
* *Slant*  skaityti
 |
| The Beach Boys grupės chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Beach Boys’ Party!(1965) | **Pet Sounds**(1966) | Smiley Smile(1967) |

 |

**„Pet Sounds"** – dvyliktasis amerikiečių roko grupės „The Beach Boys" studijinis albumas, Jungtinėje Amerikėje Valstijosje išleistas 1966 m. gegužės 16 d. 2003 m. žurnalas „Rolling Stone" paskelbtas antruoju geriausiu visų laikų albumu (500 „Didžiausių visų laikų albumų" sąrašas).

Dainų sąrašas
-------------

### Pirma pusė

1. *Wouldn’t It Be Nice* (Brian Wilson, Tony Asher, Mike Love) – 2:22
2. *You Still Believe in Me* (Brian Wilson, Tony Asher) – 2:33
3. *That’s Not Me* (Brian Wilson, Tony Asher) – 2:27
4. *Don’t Talk (Put Your Head on My Shoulder)* (Brian Wilson, Tony Asher) – 2:52
5. *I’m Waiting for the Day* (Brian Wilson, Mike Love) – 3:01
6. *Let’s Go Away for Awhile* (Brian Wilson) – 2:18
7. *Sloop John B* (Tradicinis) – 2:57
### Antra pusė

8. *God Only Knows* (Brian Wilson, Tony Asher) – 2:46
9. *I Know There’s an Answer* (Brian Wilson, Terry Sachen) – 3:10
10. *Here Today* (Brian Wilson, Tony Asher) – 2:38
11. *I Just Wasn’t Made for These Times* (Brian Wilson, Tony Asher) – 3:21
12. *Pet Sounds* (Brian Wilson) – 2:20
13. *Caroline, No* (Brian Wilson, Tony Asher) – 2:16

Šaltiniai
---------

1. ↑  rollingstone.com
| Časkomusas*Chascomús* |
| --- |
| *Senamiesčio gatvė* |
|  |
| 

ČaskomusasČaskomusas

35°34′0″ p. pl. 58°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿35.56667°š. pl. 58.01667°r. ilg.﻿ / 35.56667; 58.01667﻿ (Časkomusas)Koordinatės: 35°34′0″ p. pl. 58°01′0″ v. ilg.﻿ / ﻿35.56667°š. pl. 58.01667°r. ilg.﻿ / 35.56667; 58.01667﻿ (Časkomusas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Buenos Airių provincija Buenos Airių provincija |
| **Departamentas** | Časkomuso partidas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1779 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 35 174  |
| **Altitudė** | 16 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.chascomus.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Časkomusas |

**Časkomusas** (isp. *Chascomús*) – miestas rytų Argentinoje, Buenos Airių provincijoje, 120 km į pietus nuo Buenos Airių miesto centro, prie Buenos Airių – Mar del Platos greitkelio. Časkomuso apygardos centras. 35 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1779 m. gegužės 30 d. kaip karinis fortas. Pavadinimas kilo nuo Časkomuso lagūnos (*Chadi - co - mu* indėnų araukanų kalba reiškia „labai sūrus vanduo"). Pradėjo augti 1865 m. nutiesus geležinkelį į pietus. Į miestą atvyko daug imigrantų iš Europos, Afrikos, arabų šalių. 1927 m. Časkomuse gimė Argentinos prezidentas Raulis R. Alfonsinas.

Maisto, mašinų gamybos, chemijos, tekstilės pramonė. Turizmas (sportinė žūklė, povandeninis nardymas, vindserfingas, jodinėjimas, regatos). Pampos muziejus, aikštės (*Plaza Independencia*, *Plaza Libertad*), *Nuestra Señora de la Merced* katedra, 1806 m. juodaodžių imigrantų įkurta koplyčia *Capilla de los Negros*, kiti kolonijinės architektūros statiniai.

Nuorodos
--------

* www.chascomus.gov.ar Archyvuota kopija 2008-01-23 iš Wayback Machine projekto.
* www.chascomusturismo.com.ar Archyvuota kopija 2006-10-07 iš Wayback Machine projekto.
* www.chascomus.com.ar
| **Chroogomphus rutilus** |
| --- |
| Variaspalvė geltonpėdė (*Chroogomphus rutilus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Geltonpėdiniai  *( Gomphidiaceae)* |
| Gentis: | Geltonpėdė  *( Gomphidius)* |
| Rūšis: | Variaspalvė geltonpėdė  *( Chroogomphus rutilus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Variaspalvė geltonpėdė** (lot. *Chroogomphus rutilus*) – geltonpėdinių (*Gomphidiaceae*) šeimos, geltonpėdžių (*Gomphidius*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Pušynai, žolėtos vietos.

* **Augimo laikas**

Rugpjūtis - rugsėjis.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė sausa, lygi, blizganti, kotas kepurėlės spalvos, nusmailėjęs.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–5 cm, rečiau 8–12 skersmens. Kūgiška, sausa, vario spalvos, oranžiškai gelsvai rusva, blizganti. Lakšteliai šviesiai rudi. Kotas 5–10×1–2,5 cm dydžio, beveik kepurėlės spalvos, netoli lakštelių su žiedo liekanomis. Trama oranžinė, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 15–22 (24)×5,5–7 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai vario spalvos

Auga pavieniui arba po kelis vaisiakūnius spygliuočių miškuose, dažniausiai sausuose, senuose pušynyose. Valgoma, išvirta nejuoduoja. Dažna.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 84 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Variaspalvė geltonpėdė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Gintaras Visalga** |
| --- |
| Gimė | 1974 m. spalio 29 d. (48 metai)Alytus, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Miškininkas |

**Gintaras Visalga** (1974 m. spalio 29 d. Alytuje, Lietuvos TSR) – Lietuvos miškininkas

Biografija
----------

Gimė 1974 m. spalio 29 d. Alytuje. 1992 m. baigė Alytaus m. VII-ją vidurinę mokyklą, 1996 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų fakultetą ir įgijo miškininko kvalifikaciją, 1999 m. baigė magistrantūrą ir jam suteiktas miškotyros magistro kvalifikacinis laipsnis. 2007 m. baigė Mykolo Riomerio universiteto teisės magistrantūrą ir jam suteiktas teisės magistro kvalifikacinis laipsnis. Nuo 1996 m. iki 1997 m. dirbo Alytaus miškų urėdijoje meistru. Nuo 1997 m. iki 2001 m. dirbo Alytaus miškų urėdijoje miško naudojimo – miškotvarkos ir kultūrų inžinieriumi. Nuo 2001 m. iki 2006 m. dirbo Vilniaus miškų urėdijos miškų urėdo pavaduotoju medienos ruošai ir prekybai. 2006–2016 m. ėjo generalinio miškų urėdo pavaduotojo pareigas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-11-11 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Straipsniai www.forest.lt
| Myslibužaslenk. *Myślibórz* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

MyslibužasMyslibužas

52°56′00″ š. pl. 14°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.93333°š. pl. 14.86667°r. ilg.﻿ / 52.93333; 14.86667﻿ (Myslibužas)Koordinatės: 52°56′00″ š. pl. 14°52′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.93333°š. pl. 14.86667°r. ilg.﻿ / 52.93333; 14.86667﻿ (Myslibužas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Vakarų Pamario vaivadija Vakarų Pamario vaivadija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 11 867  |
| **Plotas** | 15,04 km² |
| **Tankumas** (2006) | 789 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Myslibužas |

**Myslibužas** (lenk. *Myślibórz*; iki 1945 m. **Soldinas**, vok. *Soldin*) – miestas šiaurės vakarų Lenkijoje, Vakarų Pamario vaivadijoje. Plotas – 15,04 km². Gyventojų – 12 000 (2005 m.).

Miesto architektūros paminklai: parapinė gotikinė bažnyčia (XIII – XV a.), gotikinis dominikonų vienuolynas ir bažnyčia (XIII a. pabaiga – XIV a.), Šv. Dvasios (XIV a.) ir Šv. Gertrūdos (XV a. pradžia) koplyčios, miesto gynybinės gotikinės sienos fragmentai (XIV a.), vėlyvojo baroko rotušė (1771 m.).

Istorija
--------

1253 m. Myslibužui suteiktos miesto teisės. XIII a. pabaigoje ir XIV a. pradžioje miestas intensyviai vystėsi. Iki XVI a. miestas buvo *Naujosios Markos* sostinė.

Iki 1945 m. Myslibužas priklausė Vokietijai ir vadinosi *Soldinu*.

1933 m. liepos 17 d. Myslibužo miške (prie Pščelniko kaimo) žuvo lietuvių lakūnai S. Darius ir S. Girėnas, lėktuvu „Lituanika" skridę iš Niujorko į Kauną. Lakūnų žuvimo vietoje 1934 m. pastatytas paminklas.

Nuorodos
--------

* Oficiali miesto internetinė svetainė (lenkų k.)
| ***Nuoga kumelė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Una cavalla tutta nuda |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Franco Rossetti |
| Scenaristas (-ai) | Franco Rossetti |
| Vaidina | Barbara Bouchet |
| Metai | 1972 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Nuoga kumelė** (it.  *Una cavalla tutta nuda*) – 1972 m. Italijoje sukurta kostiuminė komedija pagal Džiovanio Bokačo knygą „Dekameronas".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Bouchet – Gemata
* Don Backy – Folkačis
* Renzo Montagnani – Gulfardas
* Pietro Torrisi
* Vittorio Congia
* Leopoldo Trieste
* Rita Di Lernia
* Carla Romanelli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viduramžiai. Du bičiuliai Folkačis ir Gulfardas su pavedimu vyksta į Volterą pas vyskupą. Pakeliui jie apsistoja neturtingą ūkininką Nikolą, turintį nuostabaus grožio žmoną Gematą. Folkačis, norėdamas praleisti su ja naktį, įtikina Nikolą, kad jiedu turi stebuklingų galių ir geba paversti žmogų gyvūnu bei atvirkščiai...
| Myriaus mūšis |
| --- |
| Priklauso: 1792 m. ATR–Rusijos karas |
| 1792 m. ATR–Rusijos karo žemėlapis |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1792 m. birželio d. |
| Vieta | Myrius, Abiejų Tautų Respublika |
| Rezultatas | Rusijos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Abiejų Tautų Respublika |  Rusijos imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  Juzefas Judickis |  Borisas Melinas |
| Pajėgos |
| 8000 | 5500 |

**Myriaus mūšis** – vienas pirmųjų mūšių, vykusių 1792 m. ATR–Rusijos kare. Jis įvyko 1792 m. birželio 11 d. Myriuje (dab. Baltarusija).

Nepaisant skaitlingesnės LDK kariuomenės (8000 prieš 5500), lietuviai buvo sumušti. Rusijos kariuomenė, vadovaujama generolo–leitenanto Boriso Melino (rus. *Борис Петрович Меллин*), nugalėjo Juzefo Judickio vedamas lietuvių pajėgas. Mūšio baigtis galėjo būti kitokia, jei 900 kareivių, kuriems vadovavo Stanislovas Kostka Potockis ir Tomas Vavžeckis būtų mesti sustiprinti gynybai. Tačiau vietoj to Judickis sušaukė dviejų valandų pasitarimą. Per šį laiką rusų pajėgos sugebėjo persigrupuoti ir pairuošti galutiniam kontrpuolimui. 

Tą pačią dieną buvo užpulta ir užimta Myriaus pilis. Judickis paliko kariuomenę ir gėdingai pabėgo į Gardiną. Netrukus, birželio 17 d. jis buvo nušalintas nuo pareigų. Vietoje Judickio paskirtas Mykolas Zabiela.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Jerzy Łojek (1986). *Geneza i obalenie Konstytucji 3 maja*. Wydawn. Lubelskie. p. 306. ISBN 978-83-222-0313-2. Nuoroda tikrinta 17 December 2011.

Literatūra
----------

* Wolański Adam, *Wojna polsko-rosyjska 1792 r*, Wydawnictwo Volumen, Warszawa 1996, ISBN 83-85218-48-3
* Derdej Piotr, *Zieleńce Mir Dubienka 1792*, Wydawnictwo Bellona, Warszawa 2000, ISBN 83-11-09108-0
Miuncheno susitarimo, kuris laikomas vienu garsiausių nuolaidžiavimo politikos pavyzdžių, pasirašymas.
**Nuolaidžiavimo politika** – konfliktų sprendimo strategija, kai viena pusė nuolaidžiauja kitai, siekdama išvengti konflikto eskalacijos. Vienas iš labiausiai žinomų to pavyzdžių yra Europos demokratinių valstybių elgesys Vokietijos atžvilgiu prieš Antrą pasaulinį karą, ypač Didžiosios Britanijos ministro pirmininko Neville Chamberlain sutikimas su Adolfo Hitlerio reikalavimais 1938 m. (Miuncheno sutarties pasirašymas).

Šaltojo karo metais JAV vyriausybė Miuncheno sutartį vertino kaip gerą pamoką, kad nuolaidžiavimas prieš nedemokratines valstybės yra silpnumo ženklas, vedantis prie konflikto pralaimėjimo. Praktikoje tai buvo taikoma bendraujant su komunistinėmis valstybėmis, kaip Sovietų Sąjunga, Kinija, Vietnamu. Istoriniai pavyzdžiai rodo, kad nuolaidžiavimo politika gali padėti nuraminti konfliktą trumpuoju laikotarpiu, suteikdama daugiau laiko apgalvoti tolimesnius žingsnius, o kartais ir jį išspręsti. Priklausomai nuo konfliktuojančių pusių galios santykių ir konflikto pobūdžio, nuolaidžiavimas taip pat gali būti pigesnis sprendimo būdas, nei atgrasymas, prievarta ar kitokios strategijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Encyclopedia of international relations and global politics*. Routledge, 2005, p. 24
2. ↑  *Encyclopedia of international relations and global politics*. Routledge, 2005, p. 25