recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Šis straipsnis apie televizijos naujienų kanalą. Apie istorinį regioną skaitykite straipsnyje Džazira.*
Logotipas
**Al Džazira** (arab. الجزيرة) – Kataro televizijos naujienų kanalas, išpopuliarėjęs per rugsėjo 11 d. teroristines atakas 2001 m. Įsteigtas kaip nepriklausomas žinių kanalas, jis yra viena iš Kataro vadovų plano per kelis dešimtmečius modernizuoti valstybę į šiuolaikišką demokratiją sudėtinių dalių. 

Pavadinimas reiškia „pusiasalis", turint omenyje Arabijos pusiasalį, kadangi programa transliuojama ir aplinkinėms šalims. Kai kur per didelis objektyvumas ir kritika vietos karališkosioms šeimoms privertė kanalą uždrausti ar uždaryti jo vietinius biurus. Vis dėlto kanalas tarp arabų yra populiarus, kadangi jame nėra įvairių valstybių propagandos, bet sykiu naudojama arabams priimtina terminologija ir pasaulėvaizdis. Dėl šios priežasties Al Džazira tapo populiaria informacijos skleidimo priemone tarp įvairių arabų ir kitų musulmoniškų tautų kovotojų.

Finansavimas
------------

Al Džazira yra išskirtinė, nes 75-80 % finansavimo gauna iš Kataro vyriausybės, nes kanalas už tai turi turinio laisvę nuo reklamos, kuri Arabų pasaulyje yra politizuotas reikalas.

Nuorodos
--------

* Al Džazira svetainė
* Al Džazira svetainė anglų kalba

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dvorak, J. (2017). Al Jazeera and the Global Media Landscape: The South is Talking Back. Journal of Communication, 67(2), E13-E15.
Antkapiai Linksmosiose kapinėse
**Linksmosios kapinės** (rumun. *Cimitirul Vesel*) – kapinės, esančios Sapantos miestelyje, Maramurešo apskrityje, Šiaurės Rumunijoje, netoli sienos su Ukraina. Vieta garsėja savo spalvingais antkapiais su originaliu ir poetišku būdu pavaizduotais piešiniais ant jų, apibūdinančiais čia palaidotus žmones bei scenas iš jų pačių gyvenimų. Linksmosios kapinės yra tapusios muziejumi po atviru dangumi ir nacionaline turistų traukos vieta.

Šių kapinių neįprastas bruožas yra tas, kad jų nuotaika skiriasi nuo tarp Europos šalių paplitusio įsitikinimo – tikėjimo, kuris mirtį mato kaip labai rimtą ir formalų įvykį. Ši idėja yra siejama su vietinio Dakijos regiono kultūra, kurios filosofiniai įsitikinimai garantuoja ir pažada sielos nemirtingumą bei ramybę, o mirtį laiko momentu, kupinu džiaugsmo bei geresnio ir gražesnio gyvenimo laukimo.

Istorija
--------

Kapinių įkūrimo pradžia siejama su Stanu Ioanu Petrašu, vietiniu menininku, kuris sukūrė pirmuosius antkapių kryželius. 1935 m. jis išdrožė pirmąją epitafiją, o jau apie 1960 m. kapinėse buvo galima išvysti apie 800 skirtingų spalvotų ąžuolinių kryžių. Užrašas ant jo paties antkapio kryžiaus:

|  |  |
| --- | --- |
| Rumuniškai
*De cu tînăr copilaş*
*Io am fost Stan Ion Pătraş*
*Să mă ascultaţ oameni buni*
*Ce voi spune nu-s minciuni*
*Cîte zile am trăit*
*Rău la nime n-am dorit*
*Dar bine cît-am putut*
*Orişicine mia cerut*
*Vai săraca lumea mea*
*Că greu am trăit în ea* | Lietuviškai
*Nuo pat mažumės*
*Aš buvau žinomas kaip Stanas Ioanas Petrašas*
*Paklausykite manęs, draugai*
*Ką aš jums papasakosiu nemeluodamas*
*Visą savo gyvenimą*
*Stengiausi niekam nepakenkti*
*Ir pagelbėdavau, kiek sugebėdavau*
*Visiems, kas tik paprašydavo*
*Ak, vargšas pasaulis*
*Nes taip sunku buvo gyventi jame* |

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Linksmosios kapinės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kapinių nuotraukos „Picasa" žiniatinklio albumuose
* Daug kapinių epitafijų bei nuotraukų (rumuniškai) Archyvuota kopija 2015-11-05 iš Wayback Machine projekto.

Koordinatės: 47°58′17″ š. pl. 23°41′44″ r. ilg.﻿ / ﻿47.97139°š. pl. 23.69556°r. ilg.﻿ / 47.97139; 23.69556
|  |
| --- |
| Kristian Kostov  bulg. *Кристиян Костов* |
|  
Kristianas Kostovas 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 2000 m. kovo 15 d. (23 metai)Maskva, Rusijos vėliava Rusija |
| Kilmė | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Aktyvumo metai | 2014–dabar |
| Įrašų kompanija | Virginia Records |

**Kristianas Kostovas** (bulg. *Кристиян Костов*, g. 2000 m. kovo 15 d. Maskvoje) – Bulgarijos-Rusijos dainininkas ir dainų autorius.

Biografija
----------

Gimė 2000 metais kazachės ir bulgaro šeimoje. Turi seserį Sofia Kostov ir brolį Daniel Kostov.

2014 metais dalyvavo projekte „The Voice Kids" Rusijoje. Sužavėjęs teisėjus jis pateko į Dimos Bilano komandą ir nukeliavo iki pat finalo. Po metų vaikinas sėkmės sulaukė Bulgarijos „X-Factor" projekte – užėmė antrą vietą.

2017 m. kovo 13 d. Bulgarijos nacionalinis transliuotojas patvirtino, jog Eurovizijoje Ukrainoje šaliai atstovaus K. Kostovas su daina „Beautiful Mess". Čia jis taip pat pasiekė finalą - užėmė antrąją vietą.

Diskografija
------------

### Singlai

* 2016: *Ne si za men" / "You got me girl"*
* 2017: *Beautiful Mess*
* 2018: The one (I need you)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kristianas Kostovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „Beautiful Mess"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Poli Genova  *„If Love Was a Crime"*** |  **Bulgarijos atstovas Eurovizijoje**2017 | Po to:**—** |
**Ala** (lot. *ala* 'sparnas') – senovės Romos auksiliarijų kariuomenės kavalerijos dalinys. Ala, kurioje tarnaudavo Romos sąjungininkai, būdavo vadinama *ala sociorum*. Alos vadas – *alos prefektas* (lot. *praefectus alae*). Alos kavaleristas būdavo vadinamas *alarijumi* (lot. *alaris, alarius*).

Alų pirmtakai atsirado Cezario laikais jo Galijos kampanijų metu. Manoma, tada kiekvieną alą sudarydavo 10 turmų.
Alos (lot. *ala* 'sparnas') buvo pavadintos taip dėl to, kad legionų alos mūšyje būdavo naudojamos legiono sparnuose (flanguose).

Alų rūšys:

* *Ala quingenaria* – 16 turmų po 3 dekurijas. Viso 480 kavaleristų.
* *Ala milliaria* – 24 turmos. Viso 720 kavaleristų. Dvigubo stiprumo alos atsirado Flavijaus laikais (69–96 m. e. m.) kartu su dvigubo stiprumo auksiliarijų kohortomis ir pirmosiomis legionų kohortomis.

Nėra vieningos nuomonės apie alų ir turmų dydį. Respublikos laikų kavalerijos ir Principato laikų *cohors equitata* turmos būdavo 30 karių dydžio. Tuo tarpu Arianas rašė , kad *ala quingenaria* turėdavo 512 karių, tuomet turma turėjo turėti 32 karius, o *ala milliaria* – 768 karius.

* *Ala dromedariae* – kupranugarių kavalerijos (dromedarijų) ala. Trajanas suformavo pirmą kupranugarių kavalerijos alą – *Ala I Ulpia dromedariorum Palmyrenorum*. Diokletiano laikais Egipte buvo trys kupranugarių kavalerijos alos.

Auksiliarijų alos būdavo atskirieji daliniai, neįeinantys į legionų sudėtį. Tokioms aloms vadovaudavo savi prefektai.

II a. viduryje, manoma, Romos armija turėjo 80–88 auksiliarijų alas.

Principato laikais (30 m. pr. m. e. – 284 m. e. m.) alos buvo Romos armijos elitinė kavalerija. Alų kavaleristai būdavo treniruojami atlikti sudėtingus manevrus. Jie buvo apmokyti veikti didelio masto operacijose ir kautynėse, kur atlikdavo legionus lydinčios kavalerijos vaidmenį (pačiuose legionuose būdavo labai nedaug). Alarijai būdavo šarvuoti grandiniais ar žvyniniais šarvais, dėvėdavo šalmus, labiau apsaugotus nei pėstininkų šalmai, naudodavo ovalų skydą. Alarijų puolamieji ginklai būdavo ietis *hasta*, kavalerijos kalavijas *spata* (lot. *spatha*), žymiai ilgesnis už pėstininkų gladijus, ir ilgas durklas.
Alarijų elitiškumą rodė ir tai, kad jų alga būdavo 20% didesnė už kohortų kavaleristų ir legionierių algas.

Nuorodos
--------

1. ↑  Arrian *Ars Tactica* 17.3
2. ↑  [Goldsworthy A. (2000) Roman Warfare (History of Warfare).]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Likę dvaro statiniai
Buvusios dvaro arklidės
**Linksmakalnio dvaras** – dvaras, esantis Linksmakalnyje.

Istorija
--------

Nuo XIX a. iki Pirmojo pasaulinio karo ant Šventupės kranto, santakoje su Jiesios upeliu, stovėjo dvaras, vokiečio savininko pavadintas Liustbergiu (vok. *Lustberg* – „linksmybių kalnas").

1909 m. birželio 16 d. praturtėjęs Tiškevičių giminės ūkvedys Kazimieras Gustaitis nupirko šį dvarą bei aplinkines žemes ir pavadino jį lietuviškai – Linksmakalniu. Vėliau žemės buvo išdalytos savininko dukterims ir keliautojo bei žurnalisto Mato Šalčiaus žmonai. 1938 m. ūkio centrą įsigijo buvęs ministras pirmininkas Juozas Tūbelis.

1944 m. vasarą Linksmakalnyje įsikūrę rusų kariškiai buvusiame dvare įrengė KGB radiotechnikos užsienio žvalgybos ir diplomatinio ryšio su Vakarų Europa dalinį – radijo žvalgybos centrą.

Iš vietovės buvo iškeldinti visi gyventojai, teritorija apjuosta spygliuota viela, atvaryti vokiečių belaisviai. 1944–1950 m. jie pastatė dabartinį seniūnijos raštinės pastatą, kareivines, Žaliosios gatvės namus, karininkų klubo pastatą, kurio dizainas (langai su arkomis) paimtas iš vienintelio po karo išlikusio dvaro raudonų plytų pastato – K. Gustaičio veislinių arklių arklidžių.
| Akanų valstybė:Akvamu |
| --- |
|  |
| Šalis | Rytų regionas |
| Tautos | **akvamu** |
| Laikotarpis | nuo 1560 m. |
| Miestai | Asaremankesė, Ajandavasė |
| Valdovai | Akvamuhene |
|  |
|  |

**Akvamu** (*Akwamu*) – istorinė akanų valstybė Vakarų Afrikoje, Aukso krante (dabartinės Ganos teritorijoje).

Akvamu valstybės pirmtakė buvo Tvifo valstybė, egzistavusi į vakarus nuo Pra upės. Stiprėjant Denkirai šiaurėje, dalis Tvifo gyventojų XVII a. persikėlė per upę į rytus ir migravo tolyn, įgydami hegemoniją rytinėje Ganos pakrantėje.

Taip susikūrė Akvamu valstybė, kuri valdant karaliams *Ansa Saseraku* (XVII a.) sustiprėjo labiausiai. Jie valdė didžiulį pajūrio ruožą nuo Vidos (Vergų krante) iki Vinebos vakaruose. Taigi, jie valdė eve, ga ir efutu tautų žemes. 1693 m. Akvamu užėmė Danų koloniją Akroje – Osu pilį, kurią vėliau pardavė danams atgal.

XVIII a. pradžioje Akvamu tapo didžiausia valstybe Aukso krante. Tačiau 1730 m. ji beatsilaikė prieš naują augančią galybę Akimo valstybę, kurios gyventojai buvo kilę iš Adansės. Akimai nusiaubė Akvamu. Jos gyventojai buvo išstumti už Voltos upės, ir valstybė savo galybę prarado. 1734 m. baigėsi jų valdovų dinastija.

Nuorodos
--------

* Ganos tautos Archyvuota kopija 2006-09-24 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAukso kranto akanų valstybės  |
| --- |
|  |
| Akanai | 
Adansė **·**  Akimas (Abuakva **·**  Bosomė **·**  Kotoku) **·**  Akvamu (Tvifas) **·**  Akvapemas (Anafo **·**  Guanas **·**  Okerė) **·**  Asenas **·**  Ašantis **·**  Brongai (Bonas **·**  Džiamanas **·**  Bono-Tekimanas) **·**  Denkira **·**  Dvabena **·**  Mankesimas **·**  Anji (Indenie **·**  Sanvi **·**  Moronu) **·**  Bauliai |  |
|  |
| Kitos tautos | 
Ga (Akra) **·**  Efutu |

 |
Sergio Hernández
**Serchijus Santosas „Ovecha" Ernandesas** (*Sergio Santos Hernández*, g. 1963 m. lapkričio 11 d. Bahija Blankoje) – Argentinos krepšinio treneris. Mar del Platos *Club Atlético Peñarol* ir Argentinos nacionalinės rinktinės treneris.

Trenerio karjerą pradėjo *Sport Club de Cañada de Gómez* klube, vėliau treniravo *Deportivo Roca* ir *Regatas de San Nicolás*, tačiau su šiais klubais titulų nepasiekė. 1998 m. pradėjo treniruoti *Estudiantes de Olavarria* ir su šiuo klubu laimėjo Argentinos lygą, Panamerikos ir Pietų Amerikos lygas. Vėliau laimėjimų seriją pratęsė su *Boca Juniors* klubu.

Nuo 2005 m. Sergio Hernández pradėjo dirbti Argentinos rinktinės treneriu ir su šia pasiekė istorinį laimėjimą – du medalius olimpinėse žaidynėse. 2010 m. pasibaigus kontraktui iš rinktinės pasitraukė, bet grįžo 2012 m. kaip trenerio Chulijaus Lamaso asistentas.

Karjera
-------

* 1992–1995 – Sport Club, Cañada de Gómez
* 1995–1997 – Deportivo Roca
* 1997–1998 – Regatas de San Nicolás
* 1998–2002 – Estudiantes de Olavarria
* 2002–2003 – Alerta Cantabria Lobos (Ispanija)
* 2003–2005 – Boca Juniors
* 2005–2010 – Argentinos vyrų krepšinio rinktinė
* 2007–2010 – Peñarol de Mar del Plata

Laimėjimai
----------

* Liga Nacional de Básquet – 2000, 2001, 2004 m.
* Liga Sudamericana de Clubes – 2001 m.
* Copa Argentina – 2003, 2004 m.
* Campeonato Sudamericano de Clubes Campeones – 2004 m.
* Liga de las Américas – 2008 m.
* Vasaros olimpinės žaidynės – 2004 (auksas), 2008 (bronza)
* Pietų Amerikos krepšinio čempionatas – 2008 m.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sergio Hernández** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2011-01-21 iš Wayback Machine projekto. *(ispanų kalba)*
2022 m.
2023 m.
**Kauno Nepriklausomybės aikštė** – XIX a. pabaigoje, Kauno naujamiestyje, rytinėje tuometinio Nikolajaus prospekto dalyje buvo specialiai suformuota aikštė. Kvadratinę Nepriklausomybės aikštę iš rytų į vakarus kerta svarbiausia Kaune pėsčiųjų gatvė Laisvės alėja, iš pietų į šiaurę – Gedimino gatvė.

Pagrindinė aikštės dominantė – 1895 m. jos centre pastatyta Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia, kuri 1919 m. buvo perduota Kauno įgulos reikmėms. Tarpukario metais aikštė daugiausia naudota karių rikiuotėms. 1962 m. bažnyčia buvo uždaryta, o 1965 m. joje įrengta Vitražo ir skulptūros galerija. Nepriklausomybės aikštės pietrytiniame kampe įsikūrusi seniausia veikianti Lietuvoje Raudonojo Kryžiaus ligoninė. Aikštės pietvakarinėje pusėje 1989 m. specialiai pastatytuose rūmuose atidaryta Mykolo Žilinsko dailės galerija.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kauno Šv. arkangelo Mykolo (Įgulos) bažnyčia

Literatūra
----------

* Kauno architektūra / Nijolė Lukšionytė. Įgulos soboras Nepriklausomybės a. 14. – V.: Mokslas, 1991. – 188–190 psl. – ISBN 5-420-00641-3

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-10-16 iš Wayback Machine projekto. Laikinosios sostinės reprezentacinės aikštės
Dail. Mary Cassatt, *Moteris prausiasi* (1890–1891 m).  
Derinta *akvatintos* ir *sausos adatos* technikos. Spausta trijomis plokštėmis.
**Akvatinta** (it. *acquatinta* – dažytas vanduo) – giliaspaudė grafikos technika, oforto atmaina.

Technika
--------

Grafikos technika, kai kanifolijos milteliais ir alkoholiu padengtoje vario ar cinko plokštėje atlikta kompozicija kelis kartus ėsdinama azoto rūgštimi, išėstos įdubos pripildomos dažų ir daromas atspaudas. Tos vietos, kurios atspaude turi būti tamsiausios, barstomos dervų (kanifolijos, asfalto ir pan.) milteliais, kurie spaudos formą pakaitinus prilimpa. Ėsdinant rūgštis išėda tarp grūdelių tarpus ir gaunamas grublėtas paviršius, kuris atspaude virsta lygia tonine dėme. Norint gauti tonų įvairovę, atitinkami spaudos formos plotai iš naujo lakuojami ir vėl ėsdinama. Kuo daugiau kartų tai kartojama, tuo daugiau tonų gaunama. Akvatintą galima taikyti ir spalvotiems atspaudams. Dažnai derinama su ofortu.

Istorija
--------

Atsirado XVI a. Kelis atspaudus padarė Albrechtas Diureris (Vokietija). Paplito XVII a. (Rembrantas, Olandija), ypač XVIII a. (Giovanni Battista Piranesi, Italija). XIX a. šią techniką tobulino Francisco Goya (Ispanija), James McNeill Whistler (Jungtinės Amerikos Valstijos). Lietuvoje akvatinta paplito nuo XIX amžiaus. XX a. akvatintos kūrinių sukūrė Eduardas Jurėnas, Janina Lili Paškauskaitė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Akvatinta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑  lietuviuzodynas.lt (Akvatinta)
3. ↑  Akvatinta

Nuorodos
--------

* Aquatint engraving
| Uhersky Brodasček. *Uherský Brod* |
| --- |
|              |
| *Masaryko aikštė* |
|  |
| 

Uhersky BrodasUhersky Brodas

49°1′32″ š. pl. 17°39′1″ r. ilg.﻿ / ﻿49.02556°š. pl. 17.65028°r. ilg.﻿ / 49.02556; 17.65028﻿ (Uhersky Brodas)Koordinatės: 49°1′32″ š. pl. 17°39′1″ r. ilg.﻿ / ﻿49.02556°š. pl. 17.65028°r. ilg.﻿ / 49.02556; 17.65028﻿ (Uhersky Brodas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Zlyno kraštas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1140 (pirmas paminėjimas) |
| **meras** | Patrik Kunčar |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 17 533  |
| **Plotas** | 52,06 km² |
| **Tankumas** (2006) | 337 žm./km² |
| **Altitudė** | 251 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 687 34 - 688 01 |
| **Tinklalapis** | [www.ub.cz] |
|  **Vikiteka** | Uhersky Brodas |

**Uhersky Brodas** (ček. *Uherský Brod*; vok. *Ungarisch Brod*) – Čekijos miestas Zlyno krašte.

Geografija
----------

Miestas yra pietryčių Moravijoje, Vizovicių aukštumose (ček. *Vizovická vrchovina*), netoli Baltųjų Karpatų.

Kiti svarbūs miestai ir kaimai Uhersky Brodo apylinkėse:

* Banovas
* Boikovicės
* Nivnicės – viena iš trijų spėjamų vietų, kur galbūt gimė Janas Amosas Komenskis.
* Komna – antra iš spėjamų J. A. Komenskio gimimo vietų. Jo pavardė kilusi iš žodžio *Komňa*.
* Vlčnovas

Istorija
--------

Pavadinimas ček. *Uherský Brod* reiškia 'vengrų brasta' arba 'brasta į Vengriją'.

Uhersky Brodo istorija atsekama iki X a. 1272 m. miestas tapo toks reikšmingas, kad Čekijos karalius Otokaras II suteikė jam karališkojo miesto statusą.

XVI a. buvo trumpas miesto aukso amžius, kai miestas klestėjo valdomas Jono iš Kunovicių (ček. *Jan z Kunovic*). Tuo metu mieste buvo pastatyta rotušė ir valdytojo rūmai. Gerieji laikai pasibaigė XVII a. pradžioje, kai miestą ėmė puldinėti vengrai.

Vėliau mieste ėmė augti vokiečių ir žydų bendruomenės. XIX a. mieste ėmė vystytis pramonė, bet jis išlaikė būdingą charakterį.

Artėjantis Antrasis pasaulinis karas paskatino mieste pramonės vystymą. Jame atsidarė šaulių ginklų gamykla *Česká zbrojovka Uherský Brod*, tapusi regiono pramonės centru.
Karo metais miestas prarado miestui svarbią žydų bendruomenę, kurios paminklu liko žydų kapinės.

Žymios vietos
-------------

Paskutiniais metais miestą ėmė lankyti vis daugiau turistų. Juos traukia netoliese esantys Baltųjų Karpatų nacionalinis parkas ir Karpatus kertantys dviračių maršrutai. Mieste turistai praleidžia 1-2 dienas.

Mieste yra Janačeko alaus darykla, tiekianti alų vietiniam regionui. Alaus daryklos pavadinimą dažnai sieja su čekų kompozitoriumi Leošu Janačeku, bet iš tikrųjų jie nesusiję.

Kalvoje netoli miesto yra observatorija. Nuo 1961 m. veikianti observatorija buvo finansuota ir pastatyta miesto gyventojų. 2009 m. obervatorija planavo įkurti planetariumą, kuris užsiimtų švietimu.
**Eduardas Macikas** (vok. *Eduard Matzick*; 1904 m. lapkričio 4 d. Rytprūsiuose: Šilutės apskr. Armalėnų kaime – 
1981 m. spalio 10 d. Vakarų Berlyne) – iš Klaipėdos krašto kilęs vokiečių dailininkas, aktorius ir režisierius.

Biografija
----------

Mokėsi piešti dekoracijas, vėliau Kaune dirbo dailininku teatre. Penkerius metus Dortmundo meno ir amatų mokykloje lankė profesorių Franco Gervino ir Frydricho Bagdono kursą. Studijavo Karaliaučiaus ir Drezdeno meno akademijose, po to sėmėsi patirties meistriškumo mokykloje pas berlynietį prof. Vilį Jekelį. Po kiek laiko, to meto Vokietijos sostinėje atidarė nuosavą dailininko ateljė. 

Po Antrojo pasaulinio karo kaip režisierius ir aktorius reiškėsi teatrinėje scenoje Berlyne, Vienoje, Zalfelde ir Brėgence. Radijuje ir televizijoje dirbo pranešėju. 1968 m. Berlyne atidarė nuosavą dailės galeriją „MMM" (santrumpa nuo: *Mime Maler Matzick* – liet. *Mimas Dalininkas Macikas*), sukūrė daugelio to meto aktorių ir politikų portretų. Visgi jo dailės kūriniuose daugiau vyrauja Klaipėdos krašto tematika: briedžiai, Trakėnų žirgai, kuršvaltės, kraštovaizdžiai.

Bibliografija
-------------

* *Berliner Politiker und Künstler Portraits.* Katalog der Ausstellung im Rathaus Berlin Schöneberg, November – Dezember 1974. – Berlin, Galerie MMM, 1974

Šaltiniai
---------

* *Matzick, Eduard* // Kunstakademie Königsberg 1845–1945. Biographien der Direktoren und Lehrer. (Bearbeitet von Ingeborg Nolde.)
* StS. *Von tiefer Heimatliebe geprägt* // Das Ostpreussenblatt, 7.November 1981–Folge 45–Seite 9
Koordinatės: 54°0′29.33″ š. pl. 23°33′15.95″ r. ilg.﻿ / ﻿54.0081472°š. pl. 23.5544306°r. ilg.﻿ / 54.0081472; 23.5544306

| Kauknorėlis |
| --- |
|  |
| Vieta | Lazdijų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,161 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,12 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,8 m |
| Didžiausias gylis | 3,8 m |
| Įteka | Brasta |
| Išteka | K-1 |

**Kauknorėlis** – ežeras pietų Lietuvoje, Lazdijų rajone, apie 6,5 km į vakarus nuo Kapčiamiesčio, 2,5 km nuo Lenkijos sienos. Ilgis iš šiaurės vakarų į rytus iki 0,87 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 111,3 m. Gylis siekia 3,8 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis.

Krantai aukšti, smėlingi, tik šiaurvakarinis krantas žemas ir pelkėtas. Iš pietvakarių ir šiaurės vakarų supa Kapčiamiesčio miškai (Ustronijos ir Juodo Kauknorio miškai). Rytinėje pakrantėje vietomis plyti pievos ir dirbami laukai. Į Kauknorėlį iš Juodo Kauknorio įteka Brasta (šiaurėje), rytuose K-1 upeliu jungiasi su Kaviškio ežeru (Niedos baseinas).

Rytinėje Kauknorėlio pakrantėje yra Ivoškų kaimas.

Vandenvardis *Kaũknoris* aiškinamas esąs sudarytas iš žodžio *kaukas* ir *nerti, narinti*. Galimas aiškinimas iš *kaukti* ir *norėti* mažiau įtikinamas.

Kauknorėlis žiemą

Nuorodos
--------

* Kuknielno Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom IV, psl. 855 (lenk.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kauknorėlis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 241
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 150
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Višinata** (rumun. *vişinată*, iš rumun. *vişine* 'vyšnia') - rumuniškas alkoholinis gėrimas (antpilas), gaminamas iš vyšnių, cukraus ir alkoholio. Tai aromatingas saldus gėrimas, paprastai daromas tik namuose, todėl nestandartizuotas.

Kiekviena šeima višinatą daro pagal savus receptus. Višinata lengvai daroma, nedideliais kiekiais (paprastai ne daugiau kaip keletas litrų).
  
Pusė indo pridedama vyšnių, įdedama tiek pat cukraus (pagal svorį), likusi indo dalis pripilama aukštos kokybės maistinio etanolio ir indas sandariai uždaromas. Indas laikomas apie 100 dienų tamsioje vietoje. Pirmoje šio laikotarpio pusėje indas retkarčiais pajudinamas ir papurtomas, kad turinys išsimaišytų. Pasibaigus šiam laikotarpiui vyšnių likučiai nukošiami, o gautas sirupiškas skystis ir yra višinata.

Višinatos skonis labai priklauso nuo vaisių kokybės, todėl patartina naudoti tik rankomis skintas, sveikas, puikiai prisirpusias, šviežias vyšnias. Neturi patekti kotelių, šakelių ar lapų. Mirkinimas etanolyje sustiprina visus gedimo skonius. Papuolusios šakelės ar lapai suteikia taninų prieskonį, kuris, laikui einant, švelnėja.

Vietoje cukraus gali būti naudojamas medus. Tačiau taip daroma retai, nes medus brangesnis, be to, medus stipriai keičia skonį (tai priklauso nuo medaus rūšies), ir tas pakitimas gali sugadinti gėrimą.
  
Dalis višinatos gamintojų, dėdami vyšnias į indą, jas sutraiško. Dar vienas variantas - iš vyšnių išima kauliukus, iš jų išima branduoliukus, o branduoliukus suberia į paruoštą mišinį. Branduoliukai suteikia gėrimui migdolišką skonį. Višinata iš traiškytų vyšnių sunkiau nukošiama.

Kartais višinatos gaminimui naudoja degtinę. Neretai darant višinatą naudoja ne gryną etanolį, o naminį viengubo ar dvigubo distiliavimo slyvų brendį. Tokia višinata netinka laikymui. Laikomos višinatos skonis gerėja, bet tai priklauso nuo naudoto alkoholio. Ką tik pagamintos višinatos skonis paprastai būna grubokas ir deginantis.

Po višinatos gamybos likę vyšnių likučiai naudojami kaip įdaras pyragaičiams ar pyragams, bet jie turi būti panaudoti netrukus po nukošimo, kitaip praranda kvapnumą.
Koordinatės: 54°51′45″š. pl. 23°58′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.8624°š. pl. 23.9741°r. ilg.﻿ / 54.8624; 23.9741

|  |
| --- |
| **Kauno Panemunės pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kauno Panemunės pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Kauno Panemunės pradinė mokykla |
| **Adresas** | Kariūnų pl. 5, Kaunas |
| **Direktorius(-ė)** | Virginija Rupainienė |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1992 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 48 |

**Kauno Panemunės pradinė mokykla** – bendrojo ugdymo mokykla Kauno miesto pietuose, Panemunės pakraštyje, Prendzeliavoje. Įmonės kodas 190140775, steigėja – Kauno miesto savivaldybė.

Istorija
--------

Sporto aikštelės prieigose
1991 m. birželio 11 d. Kauno miesto mero potvarkiu Nr. 884 nuo rugsėjo 1 d. du miesto lopšeliai-darželiai Nr. 44 ir Nr. 67 reorganizuoti į Kauno Panemunės pradinę mokyklą-darželį. Kauno miesto valdybos 1992 m. kovo 10 d. potvarkiu Nr. 122 nuo rugsėjo 1 d. ši mokykla-darželis reorganizuota į Kauno Panemunės pradinę mokyklą. Kauno miesto valdybos potvarkiu 1993 m. balandžio 13 d. Nr. 435 nuo rugsėjo 1 d. mokykla reorganizuota į Kauno Panemunės ir „Šilo" pradines mokyklas. 2022 m. birželio 23 d. mokyklai patvirtintas Tarptautinio bakalaureato mokyklos-kandidatės statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno Panemunės pradinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2023-02-18).
2. ↑  Kauno Panemunės pradinė mokykla. Vz.lt (tikrinta 2023-02-18).
3. ↑  Mokyklos istorija. Panemuniukai.lt (tikrinta 2023-02-18).

* Oficiali svetainė
| Vodlozero nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Saulėlydis prie Vodlozero Saulėlydis prie Vodlozero |
| **Vieta:** | Rusijos vėliava Rusija(Karelijos Respublikos vėliava Karelijos RespublikaArchangelsko srities vėliava Archangelsko sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Pudožas |
| 

Žemėlapis rodantis Vodlozero nacionalinis parkas vietą.Vodlozero nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 62°30′0″ š. pl. 36°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.50000°š. pl. 36.91667°r. ilg.﻿ / 62.50000; 36.91667Koordinatės: 62°30′0″ š. pl. 36°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.50000°š. pl. 36.91667°r. ilg.﻿ / 62.50000; 36.91667 |
| **Plotas:** | 4683 km² |
| **Įkurtas:** | 1991 m. |
|  **Vikiteka:** | Vodlozero nacionalinis parkas |

**Vodlozero nacionalinis parkas** (rus. *Национальный парк «Водлозерский»*) – saugoma gamtos sritis Rusijoje, Karelijoje (Pudožo rajonas) ir Archangelsko srityje (Onegos rajonas), Vodlozero apyežerėse. Įsteigtas 1991 m.

Parkas suskirstytas į keletą apsaugos zonų, iš kurių 99,4 tūkst. ha sudaro rezervatinė zona (nuo 2001 m. – UNESCO biosferos rezervatas). Parke saugoma kultūrinė Vodlozerjės (*Водлозерье*) sritis su senoviniais šiaurės Rusijos kaimais (XXI a. pr. parke buvo likę tik 5 tokie kaimai iš XX a. pr. buvusių 40). Taip pat saugomas išskirtinis Vodlozero ir Ileksos upės gamtinis kompleksas su mažai žmogaus paliestais miškų plotais ir gyvūnų buveinėmis. Beveik visą plotą dengia taiga, kurioje auga beržynai, pušynai, eglynai, drebulynai. Sutinkama būdinga miškų juostos gyvūnija – vilkai, briedžiai, stirnos, lapės, lūšys, lokiai, kiškiai, barsukai, kiaunės, voverės, bebrai, ūdros, erniai, įvairios paukščių rūšys (tarp jų – retos: kurtinys, tetervinas, gulbė giesmininkė, jūrinis erelis, erelis žuvininkas, pilkoji gervė).

* Medinė Šv. Elijo cerkvėMedinė Šv. Elijo cerkvė
* Parko ženklasParko ženklas
* VodlozerasVodlozeras
* Valtis prie kaimo (Pudožo raj.)Valtis prie kaimo (Pudožo raj.)

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Višakis |
| --- |
|  Upė Višakio Rūdoje |
| **Ilgis** | 44,5 km |
| **Baseino plotas** | 332,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,88 m³/s |
| **Ištakos** | Kazlų Rūdos miškai |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Višakis |

**Višakis** – upė pietvakarių Lietuvoje; dešinysis Šešupės intakas. Prasideda Kauno rajone, Kazlų Rūdos miškuose, 5 km į šiaurės vakarus nuo Ežerėlio. Teka į pietvakarius daugiausia Kazlų Rūdos savivaldybės teritorija. Pačiame žemupyje teka Vilkaviškio rajono ir Šakių rajono riba, toliau – per Vilkaviškio rajoną. Įteka į Šešupę (150 km nuo jos žiočių) 3 km į vakarus nuo Pilviškių).

Intakai: Vėrupis, Skarlupis, Noreikupė, Baltsupis, Kiaulupė (dešinieji), Kvesupis, Judrė, Klampupis, Jūrė (kairieji). Upės vaga vietomis reguliuota. Vidutinis nuolydis 59 cm/km.

Svarbesnės gyvenvietės prie Višakio: Kūjai, Garankščiai, Prūsokai, Višakio Rūda, Karališkė, Mozūrai, Gabriškė, Pilviškiai, Šiuliai.

Etimologija
-----------

Upėvardis laikomas sudurtiniu: bandoma skaidyti *\*viš-(š)akis, \*vis-šakis, \*vis-akis*. Tikėtiniau – *\*vis-šakis* („visos šakos, visų šakų").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Višakis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. 581 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Eduardas Jatulis** (g. 1895 m. liepos 31 d. Plikelių k. Linkuvos valsčius – 1956 m. gegužės 6 d. Šiauliuose. Palaidotas Linkuvos kapinėse) – diplomatas.

Išsilavinimas, dalykinė veikla
------------------------------

Eduardas Jatulis mokėsi Šiaulių, Rusijos gimnazijose (prasidėjus Pirmam pasauliniui karui, buvo pasitraukęs į Rusiją). 1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo mokytoju Linkuvos „Saulės" progimnazijoje.

1919 m. pakviestas į valstybės kontrolę kontrolieriaus padėjėju. 1920 m. paskirtas Lietuvos pasiuntinybės Berlyne buhalteriu. 1921–1925 m. mokėsi Berlyno, Kylio, Fribūro universitetuose, apgynęs disertaciją tema apie Klaipėdos krašto reikšmę Lietuvos ekonomikai, įgijo politinių mokslų daktaro laipsnį.

1925–1927 m. Eduardas Jatulis dirbo LR užsienio reikalų ministerijos sekretoriumi, vėliau referentu, 1927–1932 m. – konsulu Tilžėje, 1932–1939 m. – Teisių ir administracijos departamento kanceliarijos viršininku. 1939 m. paskirtas Lietuvos konsulu į Charbiną Mandžiūrijoje. 1945 m. rugpjūčio mėnesį, kai SSRS užėmė Charbiną, konsulas E. Jatulis buvo suimtas, atvežtas į Vilnių, į Lukiškių kalėjimą. 1946 m. išvežtas į Sverdlovską ir ten nuteistas 10-čiai metų už tai, kad jis 1940 m. būdamas priešiškai nusistatęs sovietų valdžiai, atsisakė grįžti į LSSR ir toliau ėjo konsulo pareigas, kol SSRS kariuomenė užėmė šią Kinijos teritoriją. 1955 m. atlikęs jam skirtą bausmę, grįžo į Lietuvą.

Visuomeninė veikla
------------------

1917–1918 m. Jekaterinodare lietuvių tarpe suorganizavo „Pažangos" skyrių, buvo Vyr. Šiaurės Kaukazo lietuvių tarybos nariu. 1918 m. mokytojaudamas Linkuvoje, buvo vienas iš Šiaurės Lietuvos krikščionių darbuotojų sąjungos steigėjų.

Dirbdamas konsulu Tilžėje bendradarbiavo Prūsų lietuvių partija bei su Prūsų lietuvių tarybos jungiamomis draugijomis: kultūros, savišalpos, moterų, lietuvių orkestro ir kt. Jo dėka Tilžėje buvo įkurti du lietuvių vaikų darželiai. E. Jatulio rūpesčiu nuo bankroto buvo gelbstima Jagomasto spaustuvė, padedama išleisti Vydūno veikalą vokiečių kalba „Sieben hundert Jahre deutsch – litauischer Beziehungen" (700 metų vokiečių – lietuvių santykių).

Šeima, gyvenimo pabaiga
-----------------------

Eduardo Jatulio šeima į Charbiną neišvyko, o pasiliko savo ūkyje Gedminaičiuose (1928 m. E. Jatulis nusipirko buvusį Jurgio Pliaterio Gedminaičių dvaro centrą su 80 ha žemės). Žmona Bronislava Jatulienė dirbo Švėkšnos gimnazijoje mokytoja, 1943 m. susirgusi šiltine, mirė ir palaidota Švėkšnos kapinėse. Abu sūnūs: gydytojas, medicinos mokslų daktaras Vytautas Jatulis (1926–2001 m.) ir inžinierius Gediminas Jatulis (1929–2005 m.) 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1949 m. gyveno JAV ir ten mirė.

Apdovanojimai
-------------

* 1938 m. Eduardas Jatulis apdovanotas Latvijos Trijų žvaigždučių 3-iojo laipsnio ordinu.

Literatūra
----------

* Lietuvių enciklopedija. Bostonas, 1956, t. 9, p. 331.
* O. Norkutė. „Diplomatas iš Gedminaičių dvaro". Švėkšnos valsčius, Nr.17, 2002 m. liepa.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Fidžio demografiją**.

Duomenys iš CŽV pasaulio faktų knygos
-------------------------------------

**Gyventojų skaičius:** 827 900 (2007 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 33 %
* *15-64 m.:* 63 %
* *65 m. ir daugiau:* 4 % (2000 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** – 1.40 % (2006 m. apsk.) 

**Gimstamumas:** 23.48 gimimų/1000 gyv. per metus (2000 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 5.78 mirčių/1000 gyv. per metus (2000 m. apsk.)

**Migracija** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): - 3,6 migrantų/1000 gyv. (2009 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 68 % (2008 m. apsk.) 

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus**: 14.45 mirusiųjų/1000 gimimų (2000 apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 67.94 m.
* *vyrų:* 65.54 m.
* *moterų:* 70,45 m. (2000 m. apsk.)

**Vyresnių nei 15 metų žmonių raštingumas:**

* *bendras:* 91,6 %
* *vyrų:* 93,8 %
* *moterų:* 89,3 % (1995 m. surašymas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  (Angliškai)CŽV pasaulio faktų knyga: Fidžis Archyvuota kopija 2019-01-07 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 54°45′24″š. pl. 23°35′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.7567°š. pl. 23.5908°r. ilg.﻿ / 54.7567; 23.5908

|  |
| --- |
| **Višakio Rūdos pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Višakio Rūdos pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Višakio Rūdos pradinė mokykla |
| **Adresas** | Višakio Rūda |
| **Direktorius(-ė)** | Aldona Kudžmienė |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1891 m. |
| **Uždarymo data** | 2021 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Kazlų Rūdos savivaldybės Višakio Rūdos pradinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo pradinė mokykla Višakio Rūdoje. Įstaigos kodas 9039399, Steigėjas – Kazlų Rūdos savivaldybė. Reorganizavus veiklą tęsė kaip Kazlų Rūdos pradinės mokyklos Višakio Rūdos skyrius.

Istorija
--------

Paminklas buvusiai mokyklai atminti
Mokykla buvo įsteigta 1891 m. kaip valdiška pradžios mokykla. Ji vykdė pradinio ugdymo programą lietuvių kalba.

Biudžetinė įstaiga (iš savivaldybės biudžeto) buvo įregistruota 1995 metų gegužės 31 d. Prie mokyklos buvo įrengtos smėlio dangos tinklinio ir asfaltuota krepšinio aikštelės. Mokykla organizuodavo įvairius miestelio renginius. 2011 m. rugpjūčio 6 dieną Mokyklos aikštelėje vyko sporto varžybos Višakio Rūdos jubiliejaus (310 metų sukakties) proga.

Žymūs mokiniai
--------------

* 1896–1899 m.: Pranas Dovydaitis (1886–1942) – politikas, Nepriklausomybės akto signataras

Literatūra
----------

* Ona Dainelytė-Arminienė. Višakio Rūdos mokyklos istorija // Monografija „Kazlų Rūda". Viešoji įstaiga „Versmės" leidykla, Vilnius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazlų Rūdos pradinės mokyklos Višakio Rūdos skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-07-24).
2. ↑  Višakio Rūda(parengė Juozas Banionis). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-07-24).
| **Octodon degus** |
| --- |
| Degu (Octodon degus)Degu (*Octodon degus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Aštuondantiniai  *( Octodontidae)* |
| Gentis: | Aštuondančiai  *( Octodon)* |
| Rūšis: | Degu  *( Octodon degus)* |

 |
| Binomas |
| ***Octodon degus***Molina, 1782 |

**Degu** (*Octodon degus*) – aštuondantinių (*Octodontidae*) šeimos graužikas. Šiek tiek mažesnis už žiurkę, tačiau dėl išorinio panašumo dažnai su ja painiojamas. Dydis gerokai svyruoja priklausomai nuo kilmės iš tam tikros populiacijos. Kūno ilgis 25-31 cm, uodegos – 7,5-13 cm. Svoris 170–300 g. Kailiukas rudas, kūno apačioje šviesus. Virš akių ir po jomis gali būti geltonų plaukų „vokai", ant kaklo – geltonos spalvos žiedas. Uodega ilga, gale su šepetėliu, lengvai nulūžta pastvėrus grobuoniui.

Paplitęs Pietų Amerikos pietvakarinėje dalyje – Čilėje, Andų kalnuose iki 1200 m aukščio. Gyvena kolonijomis ir kasa ilgas urvų sistemas. Minta augaliniu maistu. Urve kaupia maisto atsargas.

Degu
Auginamas kaip dekoratyvinis graužikas.

Nelaisvėje gyvena apie 6–7 metus.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Woods, C. & Boraker, D. (1975-11-25), "*Octodon degus*", *Mammalian Species* **67**(67): 1–5, doi:10.2307/3503820
2. ↑  *Keeping degus as pets*. Rspca.org.uk. Nuoroda tikrinta 2022-05-21.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Degu** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šis straipsnis skirtas aprašyti **Hondūro transportą**.

Geležinkeliai
-------------

Geležinkeliai Hondūre buvo pastatyti XIX amžiaus pabaigoje ir XX amžiaus pradžioje dviejų kompanijų: United Fruit ir Standart Fruit.

Iš viso: 699 km
914 mm pločio geležinkelių: 349 km
1,067 mm pločio geležinkelių: 246 km
**Geležinkeliai su kaimyninėmis šalimis**

* Salvadoras Salvadoras - ne
* Gvatemala Gvatemala - ne
* Nikaragva Nikaragva - ne

* Pasaulio FERISTSA geležinkelių sistema turėtų sujungti Meksiką su Panamą 1435 mm pločio geležinkelių linija.

Keliai
------

Iš viso: 15 400 km
asfaltuota: 3126 km
neasfaltuota: 12 274 km (1999 metų duomenis)

Vandens keliai
--------------

465 km valdomi mažais laivais.

Uostai
------

### Atlanto vandenynas

* Puerto Kortesas
* Tela
* La Seiba
* Puerto Kastilija
* Roatanas

### Ramusis vandenynas

* San Lorensas

### Kiti

* Puerto Lempira

Prekybos laivai
---------------

*Iš viso:* 306 laivų (su 1000 tonažo ar daugiau) ir iš viso 848 150 tonažo

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Balkeriai 26
* krovininių laivų 187
* cheminių medžiagų tanklaivių 5
* konteinerių laivų 7
* gyvulių pervežimo laivas 1
* keleivinių laivų 2
 |  | * keleivinių ir krovinių laivų 4
* naftos tanklaivių 43
* šaldytų krovinių laivų 15
* traileriai 9
* Pakrančių prekybos laivų 5
* transporto pervežimo laivų 2
 |

Oro uostai
----------

119 (1999 est.)

*Pagrindiniai tarpvalstybiniai oro uostai:* San Pedro Suloje ir Tegusigalpoje.
*Kiti oro uostai:* Roatane ir La Seiboje
### Asfaltuoti oro uostai

Iš viso: 12
nuo 2,438 iki 3,047 m: 3
nuo 1,524 iki 2,437 m: 2
nuo 914 iki 1,523 m: 4
iki 914 m: 3 (1999 metų duomenis)
### Ne asfaltuoti oro uostai

Iš viso: 107
nuo 1,524 iki 2,437 m: 2
nuo 914 iki 1,523 m: 21
iki 914 m: 84 (1999 metų duomenis)
| Ficrojus |
| --- |
| Ficrojus ties Ficroj Krosingu Ficrojus ties Ficroj Krosingu |
| **Ilgis** | 733 km |
| **Baseino plotas** | 93 829 km² |
| **Vidutinis debitas** | 100 m³/s |
| **Ištakos** | Karaliaus Leopoldo kalnai |
| **Žiotys** | Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Australija |
|  |
|  **Vikiteka** | Ficrojus |

**Ficrojus** (angl. *Fitzroy River*) – upė šiaurės vakarų Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje. Prasideda Kimberlio kalnų masyve, Karaliaus Leopoldo kalnuose. Pradžioje teka į pietvakarius sausringomis vietovėmis, vėliau pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Indijos vandenyno Kingo užutėkį netoli Derbio.

Svarbiausi intakai: Margaret Riveris, Hanas, Adkokas ir kt. Po liūčių smarkiai patvinsta, sausrų metu nusenka. Ficrojus patvenktas, vanduo naudojamas drėkinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 458-459
Comac|  |
| Pramonė | Komercinė aviacija |
| Įkurta | 2008, Šanchajus, Kinija |
| Centrinė būstinė | Pudongas, Šanchajus, Kinija |
| Svarbiausi darbuotojai | Jin Zhuanglong |
| Produkcija | Komerciniai oro laineriai |
| Tinklalapis | comac.cc |

„**Comac**" („**Commercial Aircraft Corporation of China, Ltd.**") – Kinijos valstybinė įmonė, gaminanti komercinius oro lainerius. Įmonė įkurta 2008 m. gegužės 11 d. Šanchajuje.

Įmonė gamina didesnius nei 150 keleivių lėktuvus, siekiant didinti konkurenciją Kinijoje su „Boeing" ir „Airbus" kompanijomis.

Pirmasis įmonės lėktuvas yra nuo 2007 m. gaminamas ir 2016 m. pradėtas naudoti „Comac ARJ21". Šis orlaivis talpina apie 100 keleivių. Iki 2019 m. vidurio iš viso pagamintas 21 modelis.

2017 m. buvo pristatytas antrasis įmonės modelis „Comac C919". Planuojama, kad prekyboje jis pasirodys 2021 m. Šis modelis talpina 168 keleivius. Orlaivis tiesiogiai konkuruos su „ Boeing 737 MAX" ir „Airbus A320neo" modeliais. 2019 m. įmonė turi virš 300 šio modelio užsakymų šalies viduje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  China's jumbo passenger aircraft company established in Shanghai
2. ↑  Chinese plane business gets wings
3. ↑  Comac ARJ21 : Complete list
4. ↑  China's COMAC says first delivery of C919 jet planned for 2021
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Marijonas Visakavičius** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. sausio 17 d.Lokėnuose, Ukmergės raj. |
| Mirė | 2019 m. vasario 4 d. (75 metai)Vilniuje |
| Tėvas | Juozas |
| Motina | Veronika |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija |
| Vaikai | Edmundas, Natalija, Erikas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |

**Marijonas Visakavičius** (1944 m. sausio 17 d. Lokėnuose, Ukmergės raj. – 2019 m. vasario 4 d. Vilniuje) – politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1958–1960 m. Lokėnų kolūkio kolūkietis. 1960–1963 m. Ukmergės žemės ūkio mechanizacijos technikumo moksleivis. Atlikęs karinę prievolę, 1966–1969 m. dirbo Obelių kolūkyje, Ukmergės linų fabrike, Leonpolio tarybiniame ūkyje. 1970–1990 m. Jonavos gamybinio susivienijimo „Azotas" operatorius, o 1975–1979 m. Jonavos rajono „Neries" kolūkio statybininkas.

1988 m. Lietuvos persitvarkymo Sąjūdžio Jonavos rajono iniciatyvinės grupės narys, vėliau – Lietuvos persitvarkymo Sąjūdžio Jonavos tarybos narys.

1989 m. Sąjūdžio remiamas kandidatas į TSRS liaudies deputatus, 1989–1990 m. TSRS liaudies deputatas. 1990–1992 m. Lietuvos laisvųjų profsąjungų konfederacijos pirmininkas. 1992 m. LDDP Tarybos sekretoriato konsultantas. 1992–1996 m. Seimo narys

1967–1989 m. TSKP narys, 1990 m. Lietuvos Demokratinės darbo partijos narys. 1991–1992 m. Lietuvos ateities forumo koalicijos tarybos narys.

Žmona Marija, vaikai Edmundas, Natalija ir Erikas.
| **Mečislovas Zasčiurinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. kovo 29 d. (77 metai)Kaune |
| Sutuoktinis (-ė) | Genutė |
| Vaikai | Aistė, Povilas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |
|  |
| Alma mater | 1969 m. Kauno politechnikos institutas |

**Mečislovas Zasčiurinskas** (g. 1946 m. kovo 29 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, politinis veikėjas, Seimo narys, buvęs LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras.

Biografija
----------

1963 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą. 1969 m. Kauno politechnikos institute įgijo inžinieriaus elektriko diplomą. 1981 m. įgijo antrąjį aukštąjį išsilavinimą – tapo ekonomistu. 2005 m. Lietuvos viešojo administravimo institute tobulinosi pagal aukščiausiojo lygio valstybės tarnautojų mokymo programą OLYMP. Taip pat tobulinosi ir kvalifikaciją kėlė valdymo, valdymo politikos, rinkodaros, ekonomikos, krizių valdymo, psichologijos, teisės kursuose, dalyvavo mokymuose Austrijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje, Olandijoje, Kanadoje, Lietuvoje.

Dirbo gamyboje, Kauno politechnikos institute, Kauno miesto plano komisijoje vyriausiuoju ekonomistu, „Kapitalinės statybos" skyriaus viršininku, Plano komisijos pirmininko pavaduotoju, Kauno miesto kompleksinio ekonominio ir socialinio vystymo valdybos viršininku, Kauno miesto valdybos patarėju.

1988–1990 m. Kauno ekonomistų klubo prezidentas, Lietuvos ekonomistų asociacijos steigimo dalyvis. Nuo 1992 m. privačios įmonės direktorius, valstybės įmonės generalinis direktorius, ekonomikos krizių valdymo konsultantas, bankroto, restruktūrizavimo administratorius, kitų įmonių vadovas, nuo 2004 m. iki 2006 m. LR socialinės apsaugos ir darbo viceministras, nuo 2006 m. viešosios įmonės „Socialiniai projektai" direktorius, nuo 2008 m. Seimo narys.LRS socialinių reikalų ir darbo komiteto narys, Europos reikalų komiteto narys, Etikos ir procedūrų komisijos narys, pirmininko pavaduotojas, Lietuvos - Irano parlamentinės grupės pirmininkas, Lietuvos - Lenkijos parlamentinės grupės pirmininko pavaduotojas, Lietuvos, Lenkijos ir Ukrainos asamblėjos narys.

2016 m. baigėsi LRS nario kadencija.

Darbo partijos pirmininko pavaduotojas, Valstybės valdymo, regioninės politikos ir savivaldos komiteto pirmininkas, nuo 2008 m. LR Seimo Darbo frakcijos narys.

Nuo 2016 m. ne partijos narys. 

Jaunystėje aktyviai sportavo, buvo mokyklos, instituto, miesto, Lietuvos vyrų tinklinio rinktinės narys. Žmona – Genutė, duktė Aistė, sūnus Povilas..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Darbo partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-17 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Koalicija Darbo partija + jaunimas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto. (2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai)
| **Marilyn Miller** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1898 m. rugsėjo 1 d.Evansvilis, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1936 m. balandžio 7 d. (37 metai)Niujorkas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | šokėja, aktorė |

**Merlin Miler** (angl. *Marilyn Miller*, tikrasis vardas *Mary Ellen Reynolds*, 1898 m. rugsėjo 1 d. Evansvilis, JAV – 1936 m. balandžio 7 d. Niujorkas, JAV) – amerikiečių aktorė ir šokėja, viena populiariausių XX a. trečiojo dešimtmečio Brodvėjaus žvaigždžių.

Biografija
----------

Meri Elen Reinolds (*Mary Ellen Reynolds*) gimė 1898 m. rugsėjo 1 d. Evansvilyje, Indianoje. Jos tėvai išsiskyrė, kai ji dar buvo vaikas. Scenoje debiutavo būdama ketverių kaip „Panelė Cukrinė slyva" („Miss Sugar Plum"), o vėliau pasivadino Merlin Miler; Mileris buvo jos patėvis, antrasis mamos vyras.

1918 ir 1919 m. ji vaidino Brodvėjaus spektaklių serijoje „Zigfeldo beprotybės" („Ziegfeld Follies") ir tuomet susipažino su aktoriumi bei akrobatu Frenku Karteriu, už kurio ištekėjo 1919 m. tačiau mažiau nei po metų Frenkas Karteris žuvo automobilio avarijoje.

XX a. 3–iajame ir 4–ajame dešimtmečiuose Merlin Miler vaidino daugybėje garsių Brodvėjaus spektaklių, tarp jų miuzikle „Sali" („Sally", 1920), kuris jai atnešė šlovę. 1922 m. ištekėjo už aktoriaus Džeko Pikfordo, tačiau 1927 m. jį paliko. Holivudo pakviesta Merlin Miler pasirodė miuzikluose „Sali" („Sally", 1929), „Sunny" (1930) ir komedinėje dramoje „Jos Didenybė meilė" („Her Majesty, Love", 1931). 1934 m. Merlin Miler ištekėjo už šokėjo Česterio O’Brajano.

Mirė 1936 m. balandžio 7 d. Niujorke nuo sinusito operacijos komplikacijų. Palaidota Vudlon (*Woodlawn*) kapinėse Bronkse prie savo pirmojo vyro Frenko Karterio mauzoliejuje, kurį ji jam pastatė.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Cullen, Frank; Hackman, Florence & McNeilly, Donald (2007), "Marilyn Miller", *Vaudeville, old & new*, New York: Routledge, p. 759-760, ISBN 978-0-415-93853-2
| ***Mirti iš malonumo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Et mourir de plaisir |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Roger Vadim |
| Scenaristas (-ai) | Claude BruléClaude Martin Roger Vailland |
| Metai | 1960 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 87 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Mirti iš malonumo** (pranc. *Et mourir de plaisir*) – 1960 m. režisieriaus Roger Vadim sukurtas romantinis siaubo filmas, laisva Josepho Sheridano le Fanu novelės „Carmilla" interpretacija. Tai viena pirmųjų juostų apie moteris – vampyres, kuri, sulaukusi didelio populiarumo, po dvejų metų buvo permontuota anglų kalba ir pavadinta „Kraujas ir rožės" (angl.  *Blood and Roses*).

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Mel Ferrer – Leopoldas de Karnšteinas
* Elsa Martinelli – Džordžija Monteverdi
* Annette Vadim – Karmila
* Rene-Jean Chauffard – daktaras Veraris
* Marc Allegret – teisėjas Monteverdis
* Alberto Bonucci – Karlas Rudžeris
* Serge Marquand – Džiuzepė
* Gabriella Farinon

Annette Vadim filmo kūrimo metu buvo režisieriaus Roger Vadim žmona (jie išsiskyrė tais pačiais 1960 m.).

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Leopoldas de Karnšteinas savo valdose rengia pobūvį, į kurį susirenka jo draugai, taip pat būsimoji žmona Džordžija ir šios draugė Karmila. Netrukus pastebima, kad ši labai panaši į Milakrą – buvusią dvaro savininkę, kurią žmonės laikė vampyre. Pobūvio metu Karmila susipyksta su Leopoldu ir išeina pasivaikščioti po apylinkes, kur, tarp apleistų griuvėsių aptinka Milakros kapo rūsį.

Karmilos elgesys atrodo pasikeitęs, aptinkama negyva viena iš tarnaičių, o apylinkėse ima sklisti gandai apie vampyrus. Karmila vieną vakarą apsilanko Džordžijos kambaryje, o ryte ant jos kaklo aptinkamos įkandimo žymės. Įsitikinęs, kad tai Karmilos darbas, Leopoldas ir būrys vyrų miške surengia šios medžioklę...