recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°31′18″š. pl. 26°19′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.521687°š. pl. 26.321409°r. ilg.﻿ / 55.521687; 26.321409

|  Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Dūkštas |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 13 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1936 m. |
| **Stilius** | vėlyvasis barokas |

**Dūkšto Šv. Stanislovo Kostkos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Dūkšto mieste. Pavadinta Šv. Stanislovo Kostkos (1550–1568) vardu.

Istorija
--------

Pirmąją medinę bažnyčią Dūkšto dvare (dabar Dūkštelių kaimas) apie 1601 m. pastatė dvaro savininkai Rudaminos. Ji 1674 m. atstatyta. Dūkšte 1729–1773 m. veikė jėzuitų misija. Nuo 1901 m. zakristijonu dirbo (apie 40 metų) generolo Stasio Raštikio tėvas Bernardas Raštikis. Jis išdažė ir sutvarkė bažnyčią, platino lietuvišką spaudą.

1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. 1925 m. įkurta parapija. Lenkijos okupacijos metais klebonas Konstantinas Šimašis (Dūkšte iki 1927 m.) steigė Šv. Kazimiero draugijos skyrius, mokyklas, bibliotekas. Dūkšte 1927–1937 m. klebonavęs Zenonas Butkevičius bažnyčią suremontavo (sustiprintos sienos, pakeisti balkiai, perdengtas stogas, bažnyčia išdažyta), įvesta elektra. Dailininkas Petras Sergejevičius nutapė paveikslų. Nuo 1937 m. klebonavęs Juozas Vaičiūnas (1894–1962) plėtojo lietuvių kultūrinę veiklą, atnaujino bažnyčią, tačiau ji 1956 m. sudegė.

1934–1936 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją dar neužbaigtą 1935 m. gegužės 29 d. konsekravo arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis. Ji, sudegus Senojo Dūkšto (Dūkštelių) bažnyčiai, 1956 m. tapo jungtinės Dūkšto parapijos bažnyčia.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, šoninės gerokai žemesnės. Šventoriuje stovi žema medinė varpinė.

Nuorodos
--------

* Dūkšto parapija Archyvuota kopija 2006-11-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*
Koordinatės: 56°01′21″š. pl. 21°15′13″r. ilg.﻿ / ﻿56.022427°š. pl. 21.253656°r. ilg.﻿ / 56.022427; 21.253656

|  Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Palangos |
| **Savivaldybė** | Kretingos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Darbėnai |
| **Adresas** | Turgaus a. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1842 m. |
| **Stilius** | romantizmas ir klasicizmas |

**Darbėnų Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Darbėnų miestelyje, prie Darbos upės. Romantizmo laikotarpio architektūrai būdingų formų.

Istorija
--------

Apie 1620 m. Darbėnuose pastatyta koplyčia, XVII a. kunigo neturėjo. Koplyčiai skirti žemės sklypai 1665 ir 1735 m. atimti. 1737 m. vėl duota žemės, paskirtas kunigas. Po 1740 m. įkurta parapija.

1782 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia, 1831 m. per sukilėlių kovas sudegė. Pamaldos laikytos Darbėnų dvaro klėtyje. Pagal Fridricho Gasbeno projektą 1838–1842 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Darbėnų klebonas Jurgis Valašinskis po 1863 m. sukilimo ištremtas į Sibirą (mirė 1893 m. Omske). 1886 m. bažnyčia iš dalies perstatyta, pristatytas medinis bokštas, 1911 m. perstatytas. 1908–1911 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

1935 m. spalio 24 d. bokšte kilo gaisras, bažnyčia sudegė. Pamaldos perkeltos į parapijos salę. 1936 m. bažnyčia atstatyta. 1997 m. šalia bažnyčios šventoriaus pastatyta skulptūra vienuolio saleziečio Petro Perkumo atminimui.

### Parapijos klebonai

1925–1928 m. – Kazimieras Genys

Architektūra
------------

Bažnyčia romantizmo laikotarpio architektūrai būdingų formų, stačiakampio plano, su bokštu ir bokšteliu. Joje 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė (XIX a.).

* Priekinis bažnyčios vaizdasPriekinis bažnyčios vaizdas
* Bažnyčia ir varpinė nuo gatvėsBažnyčia ir varpinė nuo gatvės
* Šoninis bažnyčios vaizdasŠoninis bažnyčios vaizdas
* Bažnyčios varpinėBažnyčios varpinė
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Donatelas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1386 m.Florencija |
| Mirė | 1466 m. gruodžio 13 d. (~80 metų)Florencijoje |
|  |
| Veikla | italų skulptorius. |
|  |
|  **Vikiteka** | Donatelas |

 **Donatelas** (*Donatello*, tikras vardas **Donato di Niccolò di Betto Bardi**, g. 1386 m. Florencija – m. 1466 m. gruodžio 13 d. Florencijoje) – italų skulptorius.

Donatelas buvo gyvo, veržlaus temperamento menininkas. Pirmasis pradėjo kurti apvalią – visatūrę, su architektūra nesusietą skulptūrą. Giberčio mokinys. Skulptūra tuo metu vystėsi dviem kryptim: pasaulietine ir religine.

Kūryba
------

Donatelas genijus reiškėsi abiejose šiose kryptyse. Jo sukurta „Nukryžiuotojo" skulptūra subtiliai atskleidė žmogiškąsias kančias, momento herojiškumą, tuo smarkiai nutoldama nuo viduramžių skulptūros tradicijų. Donatelo novatoriškumas labiausiai išryškėjo Dovydo skulptūroje. Jauno Dovydo kūnas pilnas gracijos ir jėgos. Visa jo laikysena byloja mums apie pergalę, patirtą prieš milžiną Galijotą. Nors Donatelo kūrybą stipriai veikė antikinis menas, tačiau jo skulptūra skyrėsi nuo antikos skulptūrų.

Dovydas vaizduojamas su šiaudine skrybėle kaip paprastas piemuo. Ši skulptūra nieko nebeturi iš idealaus ir tobulo pusdievio, kurį labai mėgo vaizduoti graikai savo skulptūrose. Kitoks yra ir Dovydo nuogumas. Jo figūroje matomos ne vien idealias proporcijas ir tobulą grožį, bet laisvą, savo jėgomis pasitinkančią herojišką asmenybę. Dovydas yra pirmoji po ilgos pertraukos sukurta natūralaus žmogaus ūgio ir apnuoginta skulptūra.

1443 m. Donatelas iš bronzos nuliejo karvedžio Gatamelatos statulą – pavaizdavo jį raitą ir ginkluotą kaip romėnų karį. Prototipu šiai skulptūrai skulptorius paėmė išlikusią antikinę Romos imperatoriaus Marko Aurelijaus statulą.

Kita
----

* Donatelas nuo 1404 m. dalyvavo puošiant Santa Marijos del Fore bažnyčią.
* „Dovydas" – žymiausias kūrinys (1430), pirmoji nuo Antikos laikų savarankiška apvalioji – visatūrė skulptūra iš bronzos.
* Paminklas Gatamelatai – pirmasis atskirai stovintis bronzinis raitelio paminklas.
Koordinatės: 55°35′20″ š. pl. 25°50′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58889°š. pl. 25.83694°r. ilg.﻿ / 55.58889; 25.83694

|  Daugailių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Utenos |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Daugailiai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1883 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Daugailių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Daugailių miestelyje, 0,5 km į pietryčius nuo  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis  plento. Liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų.

Šiame kape yra žemės sauja iš Vladimiro kalėjimo kapų, kur žuvo iš Daugailių parapijos kilęs vyskupas Mečislovas Reinys.

Istorija
--------

Daugailių bažnyčia iš pradžių buvo Dusetų parapijos filija. PirmasisDaugailių bažnyčios paminėjimas - 1685 m. (nuo tada pradėtos rašyti metrikų knygos).

  

1744 m. bažnyčia vis dar fiksuota kaip Dusetų filija, bažnyčia pastatyta ant Daugailių piliakalnio). Ją aptarnavo vienuolis pranciškonas. Bažnyčia 1766 m. atstatyta, bet tais pat metais į bažnyčią trenkė žaibas, ji sudegė.

1852 m. pastatyta nauja bažnyčia.

  

Dusetų klebono Antano Rumševičiaus rūpesčiu 1883 m. bažnyčia perstatyta ir padidinta (miško medžiagos paaukojo Adomas Kviklys). Daugailiuose 1897–1935 m. klebonavo Kazimieras Kiršinas (1865–1940 m.). Jis rūpinosi parapijiečių švietimu, globojo iš parapijos kilusius klierikus, 1915 m. suremontavo bažnyčią (palaidotas Daugailių kapinėse).

Buvusios klebonijos pastatas
Kunigo Kazimiero Mozūro iniciatyva 1939 m. įkurta parapija, nudažyta bažnyčia. 1940 m. išdažytas jos vidus, pastatyta medinė klebonija. 1944 m. klebonijoje įsikūrė stribai, 1952 m. vietoje jų – felčeris (vėliau klebonijos pastatas parapijai nebebuvo atiduotas).

Varpinė
Klebono Petro Baltuškos (parapijoje nuo 1970 m.) rūpesčiu bažnyčia 1982 m. suremontuota ir perdažyta.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi baroko bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Apsidė penkiasienė. Vidus 3 navų. Yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jo kampe stovi medinė varpinė.

Bažnyčioje sumontuoti meistro Depešos vargonai.

Nuotraukos
----------

* Daugailių bažnyčia nuo Daugailių piliakalnio Daugailių bažnyčia nuo Daugailių piliakalnio

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Daugailių Šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daugailių parapija Archyvuota kopija 2010-04-17 iš Wayback Machine projekto.
* Senoji Daugailių interneto svetainė Archyvuota kopija 2009-07-17 iš Wayback Machine projekto.
* Naujoji Daugailių interneto svetainė
Koordinatės: 55°15′36″š. pl. 22°42′21″r. ilg.﻿ / ﻿55.260023°š. pl. 22.705854°r. ilg.﻿ / 55.260023; 22.705854


|  Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Jurbarko |
| **Savivaldybė** | Jurbarko rajonas |
| **Gyvenvietė** | Eržvilkas |
| **Adresas** | Ryto a. 15 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1855 m. |
| **Stilius** | neogotika |
| **Klebonas** | Saulius Pavalkis |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Eržvilko miestelyje, Ryto a. tarp Šaltuonos ir jos dešiniojo intako Eržvilko.

Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčios statinių kompleksas (bažnyčia, varpinė, šventoriaus tvora, kryžiai, antkapinis paminklas) yra regioninės reikšmės architektūros paminklas.(unik. kodas 35601).

Istorija
--------

Interjeras
Eržvilkas iki 1842 m. priklausė Žemaičių vyskupams. 1528 m. pastatyta bažnyčia. Ją XVI a. antrojoje pusėje pasisavino evangelikai reformatai. Vyskupo Merkelio Giedraičio iniciatyva 1585 m. pastatyta nauja. Nuo to laiko iki XVIII a. vadinta ***Pašaltuonio bažnyčia***. Ji po 1752 m. perstatyta. 

Bažnyčiai 1847 m. sudegus, šventoriuje pastatyta laikina koplyčia.

1853 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas, prašyta leisti statyti. Formaliai bažnyčia buvo Viduklės parapijos filija, nors vyskupas Motiejus Valančius 1854 m. teigė, kad ji veikia kaip parapinė. Bažnyčia 1855 m. pastatyta kitoje vietoje. Įsteigta parapija. 1902–1903 m. bažnyčia pailginta, pristatytas bokštelis. 1908 m. įsteigta parapijos bibliotekėlė.

1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Klebonas Juozas Čepėnas apie 1980 m. bažnyčią suremontavo.

Parapija garsėja Škaplierinės atlaidais.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu, iškilusiu virš apsidės. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Prie bažnyčios stovi medinė varpinė, kun. Izidoriaus Gudavičiaus  antkapinis paminklas.

Bažnyčioje sumontuoti garsaus vargonų meistro Martyno Masalskio vargonai.

Galerija
--------

* Bažnyčia su ketursienė apside, siauresne už pagrindinį statinį
* 2 tarpsnių medinė varpinė
* Įrašas virš paradinių durų: „1706–2006"
* Antkapinis paminklas kun. Izidoriui Gudavičiui

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Bažnyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-01-01.
2. ↑  Kun. Izidorius Gudavičius

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eržvilko Šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos tinklalapis
* Eržvilko Šv. Jurgio parapija
* Žemaitijos paveldas. Eržvilko bažnyčia Archyvuota kopija 2016-12-24 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°9′0.673″ š. pl. 22°32′31.402″ r. ilg.﻿ / ﻿56.15018694°š. pl. 22.54205611°r. ilg.﻿ / 56.15018694; 22.54205611


|  Dauginių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Mažeikių |
| **Savivaldybė** | Mažeikių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Dauginiai |
| **Adresas** | Rupūžkalnio g. 42 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1943 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia.*
**Dauginių Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – bažnyčia Mažeikių rajono pietuose, Dauginių kaime, Virvytės kairiajame krante. Priskirta Telšių vyskupijos Mažeikių dekanatui. Bažnyčia medinė. Pastatyta 1943 m. Pašventinta 1943 m. rugsėjo 19 dieną.

Istorija
--------

Medinė nedidelė bažnyčia pastatyta 1943 m.

Architektūra
------------

Bažnyčios planas stačiakampis, ant stogo esama bokšto. Vienanavė. Šventoriaus tvora medinių stulpelių. Jame yra 2 medinės koplytėlės.

* 
* 
* 
* Kryžius šventoriuje
* Langinės
* Bokštelio kryžius

1943 metų nuotrauka

Išnašos
-------

1. ↑  Paminėtas Dauginių bažnyčios jubiliejus. Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-05-02.
2. 1 2  Dauginių Šv. vysk. Stanislovo parapija. Telsiuvyskupija.lt. Nuoroda tikrinta 2022-05-02.
*Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°59′50″š. pl. 22°17′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.997201°š. pl. 22.296671°r. ilg.﻿ / 55.997201; 22.296671


|  Degaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Degaičiai |
| **Adresas** | Degaičių g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1993 m. |

**Degaičių Šv. Petro ir Pauliaus bažnyčia** – veikianti katalikų bažnyčia Telšių rajone, Degaičių kaime, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Telšių, 1 km į rytus nuo kelio  **160**  Telšiai–Varniai–Laukuva . 

Degaičių parapijos bažnyčioje vyksta nuolatinės pamaldos, iškilmingai švenčiami Šv. Petro ir Povilo atlaidai.

Degaičių bažnyčia 2015 m.
2016 m. rudenį

Istorija
--------

Degaičių bažnyčia savo istoriją skaičiuoja nuo 1993 m. Tuomet Degaičių gyventojui Juozui Šidlauskui kilo mintis kaime turėti bažnyčią. Tuščias buvusių kultūros namų pastatas atrodė tinkamas. Šiai minčiai pritarė ir kiti kaimo gyventojai. 1994 m. buvo gautas leidimas įkurti koplyčią. Tais pačiais metais koplyčia buvo iškilmingai pašventinta, jai suteiktas Šv. Petro ir Pauliaus vardas. 2012 m. koplyčia tapo bažnyčia.

Pirmasis koplyčios klebonas buvo Petras Merliūnas, vėliau jį pakeitė Romualdas Vėlavičius, vėliau Saulius Damašius, Vytautas Gedvainis, Vytautas Šiaudvytis, vėl Saulius Damašius, prelatas Juozas Šiurys, o dabar šias pareigas eina Vidmantas Šidlauskas.

Architektūra
------------

Įprastas sovietmečio visuomeninis pastatas, stovėjęs Degaičių kaimo parke, buvo pertvarkytas į kulto statinį. Varpinę atstoja bokštelis ant dvišlaičio stogo kraigo. Bažnyčios šventorius nėra aptvertas. Jame, į dešinę nuo paradinių durų, stovi medinis kryžius. Kairėje stovi koplytėlė su ornamentuotu kryžiumi ant akmeninio postamento (pastatyta minint bažnyčios 20–metį).

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Degaičių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Degaičių Šv. Petro ir Pauliaus parapija
* Telšių vyskupija. Parapijų kontaktai Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
* Šv. Petro ir Povilo atlaidai Degaičių bažnyčioje
| Siemianovskių ežeras |
| --- |
| Siemianovskių ežerasSiemianovskių ežeras |
| Vieta | Lenkija |
| Plotas | 32,5 km² |
| Kranto linijos ilgis | 23,6 km |
| Vidutinis gylis | 1,5 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Tūris | 79,5 km³ |
| Įteka | Narevas |
| Išteka | Narevas |
|  |
|  Vikiteka | Siemianovskių ežeras |

**Siemianovskių ežeras**, **Siemianuvkos marios** (lenk. *Jezioro Siemianowskie, Zalew Siemianówka*) – ežeras šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Michalovo ir Narevkos valsčiuose. Vakarinėje Belovežo girios dalyje. Ežeras susidarė 1977-1990 m. užtvenkus Narevo upę. Šalia ežero įsikūrę Bondarų ir Nova Lukos kaimai.

Augalija ir gyvūnija
--------------------

### Paukščiai

Pempė, Baltasis gandras, Didžioji antis, Sėjikiniai, Garniniai, Laukys, Didysis baublys, Javinė lingė, Pievinė lingė, Stulgys, Šaukštasnapė antis, Tetervinas, Meldinė nendrinukė, Nendrinė starta, Ežerinė nendrinukė, Mažoji krakšlė, Pilkoji gervė, Kalninė kielė, Geltongalvė kielė, Ereliai, Kiriniai, Žuvėdriniai, Pilkasis garnys, Kraginiai, Erelis žuvininkas, Pelėdiniai paukščiai, Geniniai, Kregždiniai, Geltonoji starta ir Sakaliniai. 

### Žinduoliai

Europinė audinė, Usūrinis šuo, Ūdra, Kiaunės, Barsukas, Pilkasis vilkas, Stirna, Stumbras, Briedis, Kiškiniai ir Šernas.

### Žuvys

Europinė lydeka, Ešerys, Paprastasis karpis, Paprastieji karosai, Paprastoji meknė, Lynai, Paprastoji kuoja, Pūgžlys, Paprastasis karšis, Ungurys ir Paprastasis šamas.

### Augalija

Ąžuolas, Beržas, Pušis, Eglė, Paprastoji kiaulpienė ir Plukė.

### Grybai ir uogos

Tikrinis baravykas, Valgomoji voveraitė, Lepšė, Tikrasis raudonviršis, Kelmutis, Skėtinė žvynabudė, Pušyninė rudmėsė, Mėlynė, Avietė, Paprastoji žemuogė ir Paprastoji spanguolė.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie ežerą I (lenk.) Archyvuota kopija 2012-04-15 iš Wayback Machine projekto.;
* Aprašymas apie ežerą II (lenk.).
* Aprašymas apie ežerą ir ežero nuotraukos (lenk.);
* Aprašymas apie ežerą III (lenk.) Archyvuota kopija 2019-03-25 iš Wayback Machine projekto..

Koordinatės: 52°55′34″ š. pl. 23°49′39″ r. ilg.﻿ / ﻿52.92611°š. pl. 23.82750°r. ilg.﻿ / 52.92611; 23.82750
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Davidas Ben Gurionas*Davidas Grynas*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1886 m. spalio 16 d.Plonske, Lenkija |
| Mirė | 1973 m. gruodžio 1 d. (87 metai)Sde Bokere, Izraelis |
| Tėvas | Avigdoras Grynas |
|  |
| Veikla | teisininkas, Izraelio politinis veikėjas, pirmasis Izraelio valstybės Ministras pirmininkas |
| Partija | 
* 1903 m. *Poalei Cion*,
* 1930 m. *Palestinos socialdemokratų partija MAPAI*,
* 1948 m. Izraelio jungtinė darbininkų partija,
* 1965 m. *Rafi partija*

 |
|  |
|  **Vikiteka** | Davidas Ben Gurionas |
| Parašas |
|  |

**Davidas Ben Gurionas** (tikroji pavardė – *Davidas Grynas*, 1886 m. spalio 16 d. Plonske, Lenkija – 1973 m. gruodžio 1 d. Sde Bokere, Izraelis) – teisininkas, Izraelio politinis veikėjas, pirmasis Izraelio valstybės Ministras pirmininkas.

Biografija
----------

Mokėsi tėvo, teisininko Avigdoro Gryno įkurtoje hebrajų mokykloje. Nuo 1903 m. *Poalei Cion* partijos narys. 1906 m. atvyko į Palestiną, dirbo žurnalistu, organizavo profsąjungas. 1912 m. baigė teisės studijas Stambule.

1915 m. turkų ištremtas, apsigyveno JAV. 1918 m. savanoriu įstojo į Kanados kariuomenę ir organizavo žydų savanorių legioną, kuris pirmojo pasaulinio karo frontuose kariavo britų armijos sudėtyje.

1920–1935 m. žydų profesinių sąjungų *Histadrut* Palestinoje Generalinis sekretorius. Nuo 1930 m. *Palestinos socialdemokratų partijos MAPAI* narys. Nuo 1933 m. *Pasaulio sionistų sąjungos* narys, nuo 1944 m. Vykdomosios tarybos pirmininkas.

1948–1953 m. ir 1954–1963 m. Izraelio darbo partijos MAPAI (dabar AVODA) pirmininkas.

1949 m. vasario 25 d. – pirmasis Izraelio Ministras pirmininkas. 1953 m. pasitraukė iš politinės veiklos, gyveno Sde Bokero kibuce, bet 1955 m. laimėjus rinkimus, vėl tapo gynybos ministru, o netrukus ir Ministru pirmininku. 1963 m. atsistatydino iš valstybės tarnybos, bet 1965 m. vėl grįžo prie politinės veiklos su nauja *Rafi partija* ir laimėjo parlamente 10 vietų. Parlamento nariu buvo iki 84 metų amžiaus.
Džovanis Piko dela Mirandola
Opera omnia, 1601
**Džovanis Piko dela Mirandola** (*Pico della Mirandola*, 1463 m. vasario 24 d. – 1494 m. lapkričio 7 d.) – italų filosofas.

Gyvenimas
---------

Dž. Piko dela Mirandola gimė Mirandoloje turtingo aristokrato šeimoje. Pasižymėjo nepaprastai gabumais, dar ankstyvoje jaunystėje jis įgyjo didelį išsimokslinimą. Bolonijos universitete studijavo kanonų teisę, Feraroje, Paduvoje ir Pavijoje – filosofiją. Paduvoje susidomėjo Paduvos averoistų pažiūromis. Lankydamasis Florencijoje, suartėjo su kai kuriais M. Fičino ratelio nariais. Išmokęs graikų kalbą, gilinosi į antikos filosofiją. Būdamas Paryžiuje, susipažino su vėlyvąją viduramžių scholastine filosofija, ypač su Paryžiaus ir Oksvardo filosofų nominalistinėmis koncepcijomis.

Dž Piko dela Mirandola neapsiribojo vien tradicine scholastine Europos filosofija – išmokęs Rytų kalbas (pasakojama, kad jis mokėjęs apie 30 kalbų), jis studijavo arabų ir žydų filosofų bei astronomų veikalus, domėjosi mistika, kabalos filosofija. Paskutinius savo gyvenimo metus jis praleido Florencijoje. Čia ir mirė paslaptingomis aplinkybėmis.

Kūryba
------

Dž. Piko dela Mirandola per trumpą gyvenimą nespėjo iki galo realizuoti daugelio kūrybinių sumanymų. Dauguma filosofinių traktatų liko nebaigti. Rašė daugiausia lotyniškai. Tik vienas iš pirmųjų jo traktatų – „Džirolamo Benivjenio kanconos apie meilę komentarai" (1486 m.) – parašytas italų kalba.

Savo kūrybinę biografiją jis pradeda gana triukšmingai, 1486 m. Dž. Piko dela Mirandola parašė knygą „Filosofiniai, kabalistiniai ir teologiniai samprotavimai" (*Conclusiones philosoficae, cabalisticae et theologicae*), kur paskelbė savo filosofinę programą – 900 tezių apie viską, kas pažintina (*de omne rescibile*). Šioms tezėms ginti Romoje jis organizavo disputą, kuriame pakvietė dalyvauti žymius mokslininkus iš visos Europos. Disputą pradėti jis rengėsi garsiąją „kalba apie žmogaus orumą", (*Oratio de hominis dignitate*) – savotišku renesansiškojo humanizmo manifestu. Tačiau popiežius Inocentas VIII 30 tezių paskelbė eretiškomis. O kai Dž. Piko dela Mirandola parašė tų, esą eretiškomis, visas 900 tezių. Disputas neįvyko. Jo organizatoriams grėsė inkvizicijos teismas, todėl Dž. Piko dela Mirandola bėgo į Paryžių, bet pakeliui buvo sučiuptas. Išvengti inkvizicijos teismo jam padėjo jį užstojęs Lorencas Medičis. Pagrindinis Dž. Piko dela Mirandolos filosofinis veikalas „Apie Platono ir Aristotelio suderinamumą" (*De concordia Platonis et Aristotelis*, 1496 m.) liko nebaigtas. Iš kitų veikalų paminėtini „Heptaplas apie septyneriopą šešių pasaulio kūrimo dienų aiškinimą" (*Heptaplus de septiformi sex dierum Geneseos enarratione*, 1489 m.), „Apie būtį ir vienovę" (*De ente et uno*, 1492 m.), „Prieštaravimai dieviškajai astrologijai" (*Disputationes adversus astrologiam divinatricem*, 1494 m.) ir kt.

Šaltiniai
---------

* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)
Koordinatės: 56°12′41″š. pl. 21°39′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.211462°š. pl. 21.651714°r. ilg.﻿ / 56.211462; 21.651714


|  Erslos Šv. Aloyzo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Skuodo |
| **Savivaldybė** | Skuodo rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ersla |
| **Adresas** | Beržų g. 21 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XIX a. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Erslos Šv. Aloyzo koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Skuodo rajone, Šačių seniūnijoje, Erslos kaimo senosiose neveikiančiose kapinėse, vadinamuosiuose „Kapeliuose", 7 km į šiaurės rytus nuo Mosėdžio, 4 km į pietus nuo Apuolės, netoli kelio  **3709**  Mažieji Rūšupiai–Rukai–Žebrokai .

Pavadinta Šv. Aloyzo vardu, šalia stovi šio šventojo garbei išdrožtas ąžuolinis koplytstulpis. Erslos senosios kapinės aptvertos tvora iš laisvai sudėtų apsamanojusių lauko riedulių, pažymėtos mediniu ženklu su įrašu „Erslos kapeliai". Koplyčia žinoma dėl čia birželio mėn. viduryje rengiamų atlaidų. Koplyčią aptarnauja Mosėdžio Šv. arkangelo Mykolo parapija.

Istorija
--------

Ersla iki 1772 m. priklausė jėzuitams. Erslos sąsają su jėzuitais rodo kapinėse stūksanti Šv. Aloyzo koplyčia. Nurodoma jos pastatymo data – XIX a. Šventadieniais žmonės rinkdavosi prie Šv. Aloyzo altoriaus. Sekmadieniais į šią koplyčią laikyti pamaldų atvykdavo kunigas iš Mosėdžio.

1989 m. begriūvanti koplyčia buvo kapitališkai suremontuota vietinių ir kraštiečių entuziastų jėgomis, padedant Rukuose įsikūrusiam kolūkiui. Tuomet prie koplyčios iškilo išraiškinga, tautodailininko iš Barstyčių Juozo Jankausko iš ąžuolo išdrožta Šv. Aloyzo skulptūra. Sutvarkyta koplyčia ir skulptūra pašventintos 1989 m. liepos 23 d. 

Kultūros vertybių registre minimas Erslos koplyčioje buvęs XIX a. paveikslas „Nukryžiuotasis" (kultūros paveldo objekto apsauga panaikinta).

Iki šių dienų išliko Šv. Aloyzo atlaidų šventimo tradicija. Šventė pradedama Šv. Mišiomis Erslos koplyčioje. Kaimo žmonės pasidžiaugia nuveiktais darbais, sveikina Aloyzus, vyksta koncertinė programa, vakaronė-gegužinė, kuriamas tradicinis laužas.

* Atvirame prieangyje palikta pernešama pakyla (sakykla)
* Koplyčios interjeras
* Koplyčioje išsaugotas balkonėlis

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Erslos Šv. Aloyzo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Šv. Aloyzo atlaidai Ersloje. *musu-zodis.lt*
2. ↑  Šv. Aloyzo atlaidų šventė Ersloje. *skuodokc.lt*
3. ↑  Mosėdžio Šv. arkangelo Mykolo parapija. (dekanato informacija)
4. ↑  Šačių seniūnijos lankytini objektai. *skouds.lt*
5. ↑  Mosėdžio parapija. *skuodoparapija.lt*
6. ↑  „Objekto Nr. 10037 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
Koordinatės: 54°44′31″ š. pl. 23°39′41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.74194°š. pl. 23.66139°r. ilg.﻿ / 54.74194; 23.66139

|  Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Prienų |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skriaudžiai |
| **Adresas** | Ramybės g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1834 m. |
| **Stilius** | neobarokas |

 *Kitos reikšmės – Šv. Lauryno bažnyčia.*
**Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Skriaudžių kaime, 4,5 km į pietvakarius nuo Veiverių, prie kelio  **230**  Mauručiai–Vinčai–Puskelniai . Neobarokinė, turi neorenesanso bruožų.

Istorija
--------

Pilviškių seniūnas Mikalojus Chrapovickis 1759 m. pastatė koplyčią. Ji nuolatinio kunigo neturėjo. 1766 m. pradėtos rašyti metrikų knygos. 1778 m. įkurta parapija. 1802 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Parapijai paskirti 3 valakai žemės. 1812 m. bažnyčia sudegė, pastatyta laikina.

1829–1834 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. 1889 m. norėta padidinti, valdžia neleido. Kunigas M. Juodišius su parapijiečiais bažnyčią 1895–1896 m. perstatė ir padidino (sąmatinė vertė 12 611 rb). Vargonininkas Pranas Puskunigis (1860–1946 m.) Skriaudžiuose 1906 m. įkūrė kanklininkų būrelį. Kurį laiką kunigu tarnavo Antanas Radušis.

1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius. Jis 1908 m. įsteigė biblioteką – skaityklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą sudegė klebonija ir ūkiniai pastatai, apardyti bažnyčios skliautai. 1918 m. kunigo T. Žilinsko rūpesčiu bažnyčia suremontuota, uždengtas stogas. Ji remontuota ir po Antrojo pasaulinio karo. Klebonas Vincas Čėsna aštuntajame dešimtmetyje įdėjo naujas grindis.

Architektūra
------------

Bažnyčia neobarokinė, turi neorenesanso bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų, dengtų skliautais. Šventoriaus tvora su mūriniais stulpais (cokolis akmenų mūro). Jame stovi medinė šventoriaus koplyčia (2022 m. joje kilo gaisras).

Galerija
--------

* Bažnyčia iš rytų pusėsBažnyčia iš rytų pusės
* 2018 m. vasarį2018 m. vasarį
* Koplyčia 2018 m.Koplyčia 2018 m.
* KoplytstulpisKoplytstulpis

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skriaudžių Šv. Lauryno bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Skriaudžių Šv. Lauryno parapija Archyvuota kopija 2018-02-28 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°17′19″š. pl. 21°34′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.288624°š. pl. 21.574741°r. ilg.﻿ / 55.288624; 21.574741


|  Juknaičių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Juknaičiai |
| **Adresas** | A. ir R. Kiškių g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1989 m. |

**Juknaičių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – katalikų koplyčia, stovinti Šilutės rajone, Juknaičiuose. Aptarnauja Šilutės Šv. Kryžiaus parapijos kunigas. Vyksta sekmadieninės pamaldos, kasmetiniai Šv. Jono Krikštytojo atlaidai.

Pagrindinis altorius

Istorija
--------

Koplyčia įrengta 1995 m. Nepriklausomybės metais čia buvo įkurta Romos katalikų Juknaičių parapija. Juknaičių ūkio direktorius Zigmantas Dokšas materialiai rėmė bažnytėlę įrengiant altorių, suolus, klausyklas, vargonus, savo lėšomis nuliedino naują varpą ir finansavo varpinės sutvarkymą.

Architektūra
------------

150 vietų koplyčia stovi XX a. II pusėje suprojektuotų gatvių – A. ir R. Kiškių ir Šiloko – sandūroje pastatytų Savarankiško gyvenimo namų komplekse. Juknaičių gyvenvietė yra pripažinta saugoma urbanistinio kraštovaidžio kultūros vertybe  (unikalus kodas 33144). Koplyčia stovi uždaro, kvadrato formos kieme tolimajame kampe. Iš gatvės patenkama pro vartus–varpinę, kvadrato įstrižainės linijoje įrengtu taku. Šalia jo priešais koplyčią stovi dekoratyvinė skulptūra (skulpt. Stanislovas Kuzma). Palyginti stambus bronzinis kūrinys saugumo sumetimais atkeltas iš pirminės atviros vietos. Prie koplyčios pritvirtinta metalinė lentelė su įrašu (sunkiai įskaitomu) apie jos pastatymą: „*Bažnytėlė ir senelių namai pastatyti Juknaičių eksperimentinio ūkio lėšomis 1989 m. Architektas ?*".

Koplyčioje įrengta dviaukštė, vientisa erdvė, kurią apjungia pagrindinis altorius. Jo konstrukcija iškilusi iki pastogės. Laiptais patenkama į maldų salę, įrengtą antrame aukšte. Ji yra kampo formos plano, kurio priekyje pastatytas altorėlis.

Galerija
--------

* Vaizdas iš antrojo aukšto
* Antrajame aukšte
* Atminimo plokštelė prie koplyčios pamato
* Varpinė
* Įėjimas į koplyčią

Šaltiniai
---------

1. ↑  „juknaičiai". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2015-12-09.
2. ↑  Išsaugoti Juknaičius[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juknaičių Šv. Jono Krikštytojo koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Telšių vyskupija. Juknaičių Šv. Jono Krikštytojo parapija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°43′41.28″ š. pl. 23°2′12.44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.7281333°š. pl. 23.0367889°r. ilg.﻿ / 54.7281333; 23.0367889

|  Didvyžių Šv. popiežiaus Leono II bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Augalai (Didvyžiai) |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1885 m. |

**Didvyžių Šv. popiežiaus Leono II bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Augalų (Didvyžių) kaime, 5 km į šiaurę nuo Vilkaviškio geležinkelio stoties.

Istorija
--------

Galinis fasadas
Iki 1850 m. Didvyžių (Geištarų) dvare pastatyta koplyčia, turėjusi nuolatinį kunigą. Dvaro savininkas Leonas Geištaras pasenusios koplyčios vietoje 1885 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią.

1917 m. vokiečiai nusikabino bažnyčios varpą. Kunigas Antanas Kudirka iš prasiskolinusio dvaro apie 1918 m. nupirko bažnyčią ir kitus trobesius. 1919 m. įkurta parapija. 1944 m. bažnyčios sienoje pramuštos skylės, ji nuniokota. Kareiviai išplėšė ir sudegino medines bažnyčios dalis, liko tik didysis altorius. Po karo bažnyčia suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside. Šventoriaus tvora medinių statinių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Druskininkų Šv. Pantaleono cerkvė |
| --- |
| **Savivaldybė** | Druskininkų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Druskininkai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1895 m. |

**Druskininkų Šv. Pantaleono cerkvė** – nuo 1895 m. iki XX a. penktojo dešimtmečio Druskininkuose egzistavusi stačiatikių cerkvė, priklausiusi Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" parapijai.

Istorija
--------

Cerkvė pastatyta 1895 m. kai į mieste anksčiau pastatytą Druskininkų Dievo Motinos ikonos „Visų liūdinčiųjų Džiaugsmas" cerkvę pradėjo nebetilpti tikintieji. 1893 m. miesto valdžia davė leidimą cerkvės statyboms bei buvo pradėti rinkti pinigai šventovės statyboms. Šventovės pastatas buvo sujungtas su šalia stovėjusia mokykla. Cerkvė pašventinta 1895 m. gegužės 28 dieną. Po I pasaulinio karo, 1918 m. cerkvė buvo perduota katalikų bažnyčiai, tačiau čia nebuvo vykdomos pamaldos. Po II pasaulinio karo šventovė buvo paversta į šokių klubą, o vėliau ir visai nugriauta.

Literatūra
----------

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
Koordinatės: 54°57′03″š. pl. 22°44′16″r. ilg.﻿ / ﻿54.9508°š. pl. 22.7378°r. ilg.﻿ / 54.9508; 22.7378

|  Slavikų Šv. Onos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Šakių |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Slavikai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1835 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Onos bažnyčia.*
**Slavikų Šv. Onos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Slavikų miestelyje, Šešupės dešiniajame krante.

Istorija
--------

Jurbarko seniūnas kunigaikštis Mykolas Čartoriskis iki 1752 m. pastatė medinę bažnyčią, nors kai kur nurodoma, kad ji pastatyta 1754 m. Ji buvo Jurbarko parapijos filija. 1795 m. įkurta parapija. Pirmasis jos klebonas 1795–1827 m. buvo dominikonas Rapolas Aleknavičius (palaidotas šventoriuje). XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla.

Bernardino kunigo Lauryno Tautkevičiaus rūpesčiu 1835 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia (konsekravo vyskupas Povilas Strašinskis) ir klebonija. 1858–1888 m. klebonavęs Pranciškus Andriukaitis padėjo knygnešiams platinti draudžiamą spaudą. 1906 m. įsikūręs „Žiburio" draugijos skyrius 1907 m. įsteigė biblioteką – skaityklą.

1914 m. rugpjūčio 13 d. vokiečių kariai sušaudė Slavikų vikarą Andrių Pesį. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčia suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, bebokštė, su 2 bokšteliais. Šventoriaus tvora medinių statinių ir mūrinių stulpų. Šventoriuje stovi medinė 3 aukštų varpinė.

Galerija
--------

* Suremontuota bažnyčiaSuremontuota bažnyčia
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* VarpinėVarpinė
* VartaiVartai
* Atminimo akmuo pirmajam klebonuiAtminimo akmuo pirmajam klebonui

Nuorodos
--------

1. ↑

* Slavikų parapija (*slavikai.lt*)
* Slavikų parapija (*vilkaviskiovyskupija.lt*)
Koordinatės: 55°58′00″š. pl. 24°18′20″r. ilg.﻿ / ﻿55.9667572°š. pl. 24.3054415°r. ilg.﻿ / 55.9667572; 24.3054415


|  Gegabrastos Šv. Mikalojaus cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святителя Николая |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gegabrasta |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1889 m. |

**Gegabrastos Šv. Nikolajaus cerkvė** stovi Gegabrastoje, Pasvalio rajone. Priklauso Gegabrastos Šv. Nikolajaus parapijai.

Stačiatikių tikinčiųjų daugiausia susirenka gegužės mėn. švenčiant titulinius cerkvės atlaidus. Šalia cerkvės stovi šventiko sodyba, yra veikiančios kapinės.

Istorija
--------

Cerkvė 2015 m.
Šoninis fasadas
Cerkvė pastatyta 1889 metais kolonistams, kuriems dar 1861 m. buvo išdalinta 563 ha žemės, o gyvenvietė pavadinta *Никольское*. 1937 m. parapijoje buvo 885 tikintieji, 1945 m. – apie 200. 1947 m. sovietų valdžia parapiją įregistravo.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gegabrastos Šv. Mikalojaus cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°58′08″š. pl. 22°48′18″r. ilg.﻿ / ﻿55.968901°š. pl. 22.805129°r. ilg.﻿ / 55.968901; 22.805129

|  Juozapavos Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Juozapava (Šiauliai) |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1829 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia.*
**Juozapavos Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Juozapavos kaime, kelių Kuršėnai – Dirvonėnai – Upyna ir Juozapava – Varputėnai kryžkelėje, Žižmos dešiniojo intako Upynos dešiniajame krante.

Istorija
--------

Vyskupas Juozapas Arnulfas Giedraitis 1825 m. Beržėnų apskrities vėliavininkui Juozapui Nagurskiui leido Dirvėnų dvare pastatyti mūrinę bažnyčią. Ji 1829 m. užbaigta ir fundatoriaus garbei pavadinta Juozapavu; buvo Raudėnų parapijos filija.

Architektūra
------------

Bažnyčia mūryta iš lauko akmenų, kampai ir angokraščiai – iš degtų molio plytų; pastatas forma primena gyvenamąjį namą, stačiakampio plano, su bokšteliu. Yra 4 altoriai. Bažnyčios šventoriuje įrengtos kapinės.

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juozapavos Šv. apaštalų Simono ir Judo Tado bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°14′32″š. pl. 22°27′04″r. ilg.﻿ / ﻿55.242254°š. pl. 22.451231°r. ilg.﻿ / 55.242254; 22.451231

|  Fišerio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gaurė |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XX a. pr. |
| **Stilius** | neoromantizmas |

**Fišerio koplyčia** – Boleslavo Fišerio kapo koplyčia, esanti apie 1,2 km į vakarus nuo Gaurės miestelio centro, Šešuvies kairiajame krante, netoli buvusios Gaurės dvaro sodybos.

Gaurės dvaro savininkas Boleslovas Fišeris buvo Rusijos carinės kariuomenės gydytojas, išgarsėjo padėjęs sėkmingai pagimdyti carienei kūdikį. Daugiausia gyveno Sankt Peterburge, vėliau pirko namą Kaune, o Gaurėje dvarą. Tuomet dvarui priklausė 1000 ha žemės. B. Fišeriui labai patikusi Gaurės apylinkių gamta, vietovaizdžiai, čia leisdavo vasaras. Dvare atostogaujant B. Fišeriui, būdavo iškelta vėliava. Tai reiškė, kad gydytojas priima vietinius gyventojus gydyti veltui.
XX a. pradžioje, ant Šešuvies krante esančios pušimis apaugusios kalvelės pastatė neoromantinio stiliaus koplyčią, kurioje buvo sumanęs įrengti šeimyninį mauzoliejų, nes turėjo 9 vaikus. Koplyčios langus greičiausiai puošė vitražai. Jos rūsyje įrengta 12 kriptų. B. Fišeris buvo religingas, siekė, kad koplyčioje būtų ir meldžiamasi. Koplyčioje buvo didžiulis kryžius su Nukryžiuotojo skulptūra. Po Pirmojo pasaulinio karo perkeltas į Gaurės bažnyčią, vėliau su ja sudegė.

B. Fišeris dvarą perrašė sūnui Jonui, todėl buvo manoma, kad koplyčioje palaidotas Jonas Fišeris. Boleslovas Fišeris tragiškai žuvo Sankt Peterburge. Pašarvotas su brangiais rūbais, su aukso kardu, cinkuotame karste. Karstas iki Jurbarko buvo plukdomas Nemunu, o į Gaurę vežamas arkliais ir palaidotas koplyčioje. Per Pirmąjį pasaulinį karą vokiečių kariai išplėšė koplyčią, sudegino dvarą. Po Antrojo pasaulinio karo koplyčia toliau buvo niokojama.

Nuotraukos
----------

* B. Fišerio koplyčia, 2017 m. kovasB. Fišerio koplyčia, 2017 m. kovas
*Kitos reikšmės – Šv. Jono Pauliaus II bažnyčia.*
Koordinatės: 55°44′04″š. pl. 21°11′20″r. ilg.﻿ / ﻿55.734453°š. pl. 21.188829°r. ilg.﻿ / 55.734453; 21.188829

|  Slengių Šv. Jono Pauliaus II bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Gargždų |
| **Savivaldybė** | Klaipėdos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Slengiai |
| **Adresas** | Debesų g. 12 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 2019 m. |

**Slengių Šv. Jono Pauliaus II bažnyčia** – naujai pastatyta katalikų bažnyčia Klaipėdos rajone, Sendvario seniūnijoje, Slengių kaime, ties Klaipėdos rytiniu pakraščiu, 0,4 km į rytus nuo Palangos plento, šalia kelio  **2212**  Klaipėda–Triušiai–Kretinga . Iškilusi sklype prie Slengių senųjų kapinaičių, priešais Gindulių gyvenvietę.

Bažnyčios interjeras
Bažnyčios profilis, 2022 m.
Aplinkinėse gyvenvietėse plečiasi individualių gyvenamųjų namų statybos. Anksčiau tikintieji iš Mazūriškių, Gindulių, Slengių, Radailių, Trušelių, Aukštkiemių, Baukštininkų ir kitų kaimų dažniausiai į pamaldas vykdavo Klaipėdoje, dalis – Gindulių bibliotekoje įrengtoje koplyčioje ar Plikių bažnyčioje.

Istorija
--------

Idėja statyti bažnyčią Sendvario seniūnijoje kilo 2008 m. Bažnyčios techninis projektas buvo parengtas 2012 m. Žemės sklype Slengiuose 2014 m. gruodžio 4 d. buvo pastatytas naujas kryžius (aut. Joakimas Gilvonauskas), simbolizuojantis bendrą tikslą – pastatyti bažnyčią.

2015 m. sausio mėnesį Telšių vyskupo Jono Borutos dekretu įsteigta Slengių parapija, kuri laikinai įsikūrė Vėžaičiuose. Į parapiją paskirtas naujas klebonas Viktoras Daujotis.

2016 m. rugsėjo 21 d. šv. Mato šventės dieną, Slengiuose Telšių vyskupas pašventino naujai statomos bažnyčios pamatus.

2019 m. gegužės 25 d. pašventintas bažnyčios naujasis varpas. 2019 m. rugsėjo 21 d. vyskupas Kęstutis Kėvalas per padėkos Mišias statomoje bažnyčioje iškilmingai paskelbė dekretą, jog Slengių parapijai suteiktas Šv. Jono Pauliaus II titulas.

Architektūra
------------

Bažnyčios architektas Audrius Klioštoraitis. Bažnyčia medinė karkasinė, su 14 m varpinės bokštu, statoma 31 aro sklype. Jos patalpų viduje numatyta iki 100 sėdimų vietų. Greta šventoriaus būsiančiame statinyje įsikurs seniūnijos tikinčiųjų bendruomenės namai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Kapinynas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2017-03-13.
2. ↑  Naujo klebono paskyrimo proga Slengiams padovanotas ir naujas kryžius[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Pradės kilti Slengių bažnyčios pamatai
4. ↑  Slengiuose pašventinti naujai statomos bažnyčios pamatai
5. ↑  Slengių bažnyčiai – ypatingas titulas 2019-09-25, *gargzdai.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Slengių Šv. Jono Pauliaus II bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Slengių parapijos tinklalapis Archyvuota kopija 2021-12-24 iš Wayback Machine projekto.
* Gargždų dekanatas. Slengių parapija
* Pristatytas Slengių bažnyčios projektas (vizualizacija)
* Bažnyčios Slengiuose laukiama kaip stebuklo Archyvuota kopija 2017-08-16 iš Wayback Machine projekto.
Taurė su frappe
**Frappe** (gr. φραπές, *frapés*, pranc. *café frappé*), ***frappe* kava** – puta dengtas graikiškas atšaldytas tirpios kavos gėrimas. Labai populiarus Graikijoje bei Kipre, pastaruoju metu paplitęs ir daugelyje kitų šalių. Pirmą kartą *frappe* atsitiktinai buvo sukurta Salonikuose 1957 m. ir tapo pokarinės Graikijos kavos vartojimo gatvėje kultūros dalimi, „nacionaline" kava. Tai viena iš populiariausių kavų tarp graikų jaunimo ir užsienio turistų. 

*Frappe* sąvoka turi daug reikšmių – tai ir klasikinio baleto šokio judesys, ir „angelo sparnų" (angl. *angel wings*) sausainiukai Italijoje (Lietuvoje žinomi kaip žagarėliai), ir pagrindinis muzikos ritmas Prancūzijoje (pranc. *Le temps frappé*). Šiuo vardu gali būti pavadinti pieniški ir vaisiniai ledų kokteiliai, specialūs įvairių skonių *frappe* mišiniai, skirti gaminti šaltiesiems gėrimams, tačiau bene dažniausiai sutinkama *frappe* vardo reikšmė – šalta kava, šaltas gaivusis gėrimas.

Paruošimas
----------

*Frappe* gali būti paruošiama kokteilių plaktuve pagal skirtingus receptus: vienur *frappe* gaminama iš espreso, kitur iš tirpios kavos, trečias variantas – apskritai be kavos. Paprastai gaunamas tirštas šaltas kavos gėrimas, papuoštas plaktos grietinėlės kepure, pagardintas įvairiais priedais (sirupu, espreso kava, padažu, šokolado drožlėmis), į aukštą stiklinę taurę įdedant gėrimo šiaudelį. Gėrimo pagrindą sudaro specialus *frappe* mišinys, pienas, ledo gabalėliai ir espresas. Išrankesniam skoniui gali būti pasiūloma prieskoninė *frappe* su retesniais sirupais, kasdienai ar atsigaivinimui – tiesiog kavos skonio.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Nacionalinė Graikijos kava
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-12-01 iš Wayback Machine projekto. Kavos kultūra: kas ta frappe?
Koordinatės: 55°56′41″š. pl. 23°01′25″r. ilg.﻿ / ﻿55.9448105°š. pl. 23.0236548°r. ilg.﻿ / 55.9448105; 23.0236548

|  Smilgių Šv. Jono Krikštytojo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Церковь Усекновения главы Иоанна Предотечи |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Smilgiai (Kužiai) |
| **Adresas** | Vieversių g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1909 m. |

**Smilgių Šv. Jono Krikštytojo cerkvė** stovi Smilgiuose (Šiaulių rajonas). 2007 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

1909 m. pastatyti Smilgių šv. Jono Krikštytojo sentikių maldos namai (cerkvė). Tai nesudėtingos architektūros, geltonos spalvos gyvenamojo namo tipo medinis pastatas su nedideliu bokšteliu-varpine. Dėl vertingų senovinių ikonų ne kartą apvogti.
2009 m. švenčiant Smilgių kaimo 100-metį maldos namai restauruoti ir perdažyti.
Pirmasis maldos namų popas – Michailas Dorondovas (rus. *Михайл Дорондов*).

Kapinės
-------

*Pagrindinis straipsnis – Smilgių sentikių kapinės*.
1913 m. įsteigtos Smilgių sentikių parapijos kapinės.

Nuotraukos
----------

* Sentikių kapinaitės 2007 m.Sentikių kapinaitės 2007 m.
* Maldos namai iš šono (2009 m.)Maldos namai iš šono (2009 m.)
* Mmaldos namai iš galo (2009 m.)Mmaldos namai iš galo (2009 m.)
* Kelias link sentikių kapinaičių (2009 m.)Kelias link sentikių kapinaičių (2009 m.)
* Smilgių gyventojai ir svečiai mini jubiliejų (2009 m.)Smilgių gyventojai ir svečiai mini jubiliejų (2009 m.)
* 2015 m. kovo mėn.2015 m. kovo mėn.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šiaulių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Smilgių Šv. Jono Krikštytojo sentikių cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


| Elzaso-Lotaringijos žemėReichsland Elsaß-Lothringen |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1871 – 1918** |  |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Strasbūras |
| **Oficialios kalbos** | vokiečių kalba |
|  |
| **1871–1918** |  Vokietijos imperija |
|  |
| **Gyventojų** | 1 874 014 (1910) |
| **Plotas** | 14 522 km² |

**Elzaso-Lotaringijos žemė** (vok. *Reichsland Elsaß-Lothringen* ) – buvusi Vokietijos imperijos teritorija, gyvavusi 1871–1918 m. ir apėmusi Elzaso ir Lotaringijos regionus. Centras – Strasbūras.

Istorija
--------

Regiono žemėlapis 1905 m.
Regionas Vokietijos imperijoje sudarytas po 1870–1871 m. Prancūzijos-Prūsijos karo kaip vokiečių užkariauta žemė. Vietos gyventojai nemėgo vokiečių valdžios, o po I pasaulinio karo 1918 m. Elzasas-Lotaringija vėl atiteko Prancūzijai. Vokietija regioną vėl buvo laikinai susigrąžinusi II pasaulinio karo metu 1940–1944 m.

Žemėje buvo 3 apygardos:

* Aukštutinis Elzasas
* Žemutinis Elzasas
* Lotaringija

Šaltiniai
---------