recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kazimieras Lelys (Lalis)** (1863 m. Skaistgiriai, Pušaloto valsčius – 1892 m. rugsėjo 12 d. Mintaujoje) – Lietuvos siuvėjas, pirmojo lietuviško siuvimo vadovėlio autorius.

Biografija
----------

1871–1875 m. mokėsi pradinėje mokykloje, vėliau kaime siuvėjo amato. Dar jaunas būdamas persikėlė gyventi į Kuršo guberniją ir Mintaujos mieste atidarė savo siuvyklą. Kupinas gerų norų lotyniškais rašmenimis parašė vadovėlį, skirtą lietuviams siuvėjams. Norėdamas oficialiai ją išleisti, pats transkribavo tekstą graždanka ir 1885 m. savo lėšomis Mintaujoje išspausdino. Tekste jaučiami ryškūs rytų aukštaičių tarmės panevėžiškių patarmės bruožai. Tai buvo vienintelė knyga per keturiasdešimt spaudos draudimo metų, kirilikos rašmenimis išleista privataus asmens iniciatyva ir lėšomis. Populiarumo ji nesulaukė.

Tuo pačiu metu Kazimieras Lelys buvo knygnešių rėmėjas, platino uždraustą lietuvišką spaudą.

Šaltiniai
---------

* Panevėžio rajono savivaldybės Viešosios bibliotekos informacija 2010 m.
* Panevėžio rajono savivaldybės Viešosios bibliotekos informacija 2013 m.
* Vaclovas Biržiška. *50 metų spaudos laimėjimo sukaktį minint*
* Giedrius Subačius. *Kazimiero Lelio ir Ipolito Liutostanskio lietuviškos kirilikos modeliai, 1887–1891*

Nuorodos
--------

* ЛѢТУВОСЪ КРЯУЧѢМЪ Драпану сукирпима моксласъ скиримъ дель патьмокимаси. Сустатитасъ иръ ишдуотасъ нуогъ КАЗИМЯРА В. ЛЯЛИСЪ. СПАУСТУВЕ А. РЕЙНБЕРГЯ. Минтауiо, антъ дiджiосiосъ уличiосъ № 17. 1887
| Mezenės Pižma |
| --- |
| **Ilgis** | 236 km |
| **Baseino plotas** | 3830 km² |
| **Vidutinis debitas** | 41,9 m³/s |
| **Ištakos** | Četlaso Akmuo |
| **Žiotys** | Mezenė |
| **Šalys** | Rusija |

**Mezenės Pižma** (rus. *Мезенская Пижма*) – upė Rusijoje, Komijos Respublikoje ir Archangelsko srityje; Mezenės dešinysis intakas. Prasideda Četlaso Akmens (Timano kalvagūbris) aukštumoje, netoli Pečioros intako Pižmos ištakų. Teka daugiausia į pietvakarius pelkėtais miškais, negyvenama vietove. Įteka į Mezenę ties Rodomos gyvenviete.

Upės mityba mišri, daugiausia maitinama sniego tirpsmo vandenimis. Potvynis trunka gegužę–birželį, vasarą ir rudenį pasitaiko poplūdžiai. Dalis Mezenės Pižmos baseino saugoma Ust Četlaso kraštovaizdžio draustinyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Мезенская\_Пижма*,Большая советская энциклопедия, T. XVI (Мезия—Моршанск). – Москва: Советская энциклопедия, 1974
**Svajūnas Čyžas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1998 m. sausio 26 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | Panevėžys, Lietuva |
| Ūgis | 179 |
| Svoris | 77 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Ekranas (2020) |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2017–20192019–202020212021–20222023– | Trakai/RiteriaiFC ChiassoFK PanevėžysAntequera CFFK Ekranas (2020) | 46 0(4)12 0(3)05 0(0)24 0(0)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. vasario 22 d.. |

**Svajūnas Čyžas** (g. 1998 m. sausio 26 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.

Karjera
-------

### FK Trakai

Debiutas profesionaliame futbole įvyko 2017 m. „Trakų" klube, kai sužaidė pirmas rungtynes A lygos pirmenybėse. Tais metais A lygoje sužaidė 20 rungtynių ir pasižymėjo 3 įvarčiais.

2019 m. balandžio mėn. paskelbta, kad žaidėjas palieka klubą ir tampa laisvuoju agentu.

### FC Chiasso

2019 m birželio 19 d. pasirašė 2 metų sutartį su Šveicarijos antros pakopos Challenge League dalyviuiu FC Chiasso klubu. 2020 m. rugsėjo 18 d. paliko šį klubą.

### FK Panevėžys

Treniravosi su FK Panevėžiu, ir 2021 m. kovo 9 d. oficialiai tapo komandos nariu. 2021 m. gegužės pabaigoje pranešta, kad sutartis su žaidėju nutraukta. 2021 m. A lygoje sužaidė penkerias rungtynes. Iš viso aikštėje praleido vos 61 minutę.

### Antequera CF

2021 m. liepos pabaigoje persikėlė į Ispaniją, Antekerą, kur atstovavo Antequera CF klubui, kuris rungtyniauja ketvirtoje pakopoje. Pasirašyta vienerių metų sutartis.

2021 m. rugsėjo 4 d. išvykoje žaidė Antequera CF prieš CD Coria ekipą ir jai pralaimėjo rezultatu 0:2. S. Čyžas aikštėje pasirodė 63 minutę, kai jo atstovaujama „Antequera" ekipa buvo gavusi dvi raudonas korteles ir žaidė mažumoje.

2022 m. liepą žaidėjas paliko klubą.

### Ekranas

2023 m. vasarį tapo aišku, kad atstovaus FK Ekranas (2020).

Žaidimas rinktinėje
-------------------

Buvo kviečiamas į jaunimo rinktines. Jaunimo rinktinėje buvo kapitonu.

Pasiekimai
----------

* LFF Supertaurės laimėtojas: 2021 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Čyžas paliko Chiasso komandą
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  sportas.lt: Naujasis klubas Antequera CF
6. ↑  sportas.lt: žaidėjo debiutas
7. ↑  Soccerway: Coria 0-2 Antequera
8. ↑  sportas.lt naujienos: apie feikinį Ekraną
9. ↑  alyga.lt: jaunimo rinktinės kapitonas

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Soccerway
* Transfermarkt
| **Mindaugas Bilius** |
| --- |
| Gimė | 1982 m. vasario 13 d. (41 metai)Šiauliai |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Rimantas Kšanys |
| Motina | Danutė Kšanienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Daiva Žeimytė |
| Vaikai | Mykolas Bilius |
|  |
| Veikla | neįgaliųjų lengvoji atletika |
| Sritis | Disko metimas, Rutulio stūmimas |
| Organizacijos | Lietuvos Paralimpinis komitetas |
| Pareigos | Prezidentas |
|  |
| Išsilavinimas | Aukštasis |
| Alma mater | Šiaulių universitetasVytauto Didžiojo universitetas Lietuvos sporto universitetas |
| Žinomas (-a) už | paralimpinių žaidynių čempionas (Rutulio Stūmimas), vicečempionas (Disko metimas) |

**Mindaugas Bilius** (g. 1982 m. vasario 13 d. Šiauliuose) – Lietuvos neįgaliųjų sporto lengvaatletis, paralimpinis čempionas.

Biografija
----------

Besimokydamas 11 klasėje pradėjo sportuoti lengvąją atletiką – rutulio stūmimą ir disko metimą. 2000 m. įstojo į Šiaulių universitetą. Trejus metus pasimokęs universitete kūno kultūros ir sporto pedagogikos, M. Bilius metė studijas ir išvyko į JAV, kur praleido aštuonerius metus.

Būdamas Amerikoje pateko į autoavariją Kalifornijoje. 2009 m. lapkritį M. Biliaus vairuojamą automobilį kliudė kita transporto priemonė, jis vertėsi ir trenkėsi į šalikelėje stovėjusį autobusą, patyrė daugybinius kaulų lūžius – nuo šonkaulių iki žastikaulio, į smegenis buvo išsiliejęs kraujas. Per dvi savaites trukusią komą neteko pusės kūno masės. Gydytojai jo tikimybę išgyventi iš pradžių vertino vos 10 proc. Po gydymo JAV 2010 m. pradžioje grįžo į Lietuvą, tęsė reabilitaciją Palangoje. 

Šiauliuose grįžo į lengvosios atletikos maniežą. Kairę koją ir ranką sunkiau valdantį vyrą gydytojų komisija priskyrė lengvaatlečių, turinčių cerebrinio paralyžiaus sukeltų sutrikimų, klasei. Tęsdamas studijas Šiaulių universitete, kartu ėmė dalyvauti neįgaliųjų sporte. 

Baigė Vytauto Didžiojo universiteto diplomatijos ir tarptautinių santykių magistro studijas.

Sportiniai pasiekimai
---------------------

* Sidabro medalis Pasaulio neįgaliųjų sporto čempionate Prancūzijoje.
* 6 vieta rutulio stūmimo rungtyje (15,16 m) Londono paralimpinėse žaidynėse 2012 m.
* Rio de Žaneiro paralimpinėse žaidynėse 2016 m.:
	+ diską numetė 53,50 m ir iškovojo antrą vietą,
	+ rutulio stūmimo rungtyje pasiekė 16,80 m rezultatą ir laimėjo pirmą vietą.

Treneriai – Rimantas Plungė ir Deimantas Jusys.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-11-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Mindaugas Bilius. VDU diplomatijos ir tarptautinių santykių magistrantas
* Kaip čempionas pakilo iš nebūties
| **Kazimieras Liaudis** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. sausio 10 d.Baisogala, Kauno gubernija |
| Mirė | 1989 m. gegužės 25 d. (88 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos sovietinis veikėjas, KGB generolas majoras |
| Partija | 1925 m. SSKP |

**Kazimieras Liaudis** (1901 m. sausio 10 d. Baisogaloje, Kauno gubernija – 1989 m. gegužės 25 d. Vilniuje) – Lietuvos sovietinis veikėjas, KGB generolas majoras.

Biografija
----------

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą su šeima išvyko į Rusiją, ten įsitraukė į bolševikų partijos veiklą. 1917 m. pab. – 1919 m. Raudonosios gvardijos, 1919–1924 m. Sovietų Rusijos kariuomenės karys. Dalyvavo kovose su Vokietijos, Ukrainos Liaudies Respublikos, Lenkijos kariuomenėmis, slopino pasipriešinimą bolševikams Vidurinėje Azijoje. Nuo 1925 m. SSKP narys. 1925–1932 m. dirbo partinį, švietimo darbą. 1932–1939 m. Raudonosios armijos ir karinio jūrų laivyno politinis darbuotojas. 1939–1941 m. Dnieprodzeržinsko elektrinės statybos viršininko pavaduotojas. 1941–1943 m. Vokietijos okupuoto Dnieprodzeržinsko pogrindinio Ukrainos KP(b) komiteto sekretorius.

1944 m. grįžo į Lietuvą, LKP(b) Biržų apskrities komiteto sekretorius. 1944–1945 m. LKP(b) CK sekretorius, atsakingas už žemės ūkį, 1945–1947 m. LKP(b) CK 3-asis sekretorius. 1947–1950 m. LSSR žemės ūkio ministras ir Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas. Vadovavo prievartinei valstiečių ūkių kolektyvizacijai ir trėmimams. 1948–1950 m. LSSR Ministrų tarybos ir LKP CK įgaliotinis trėmimams Zarasų, Rokiškio, Utenos, Anykščių, Ukmergės apskrityse, 1950–1953 m. Klaipėdos srityje. 1950–1953 m. LKP Klaipėdos srities komiteto I sekretorius, 1953–1954 m. LKP CK II sekretorius. 1954 m. LSSR vidaus reikalų ministras, 1954–1959 m. LSSR KGB pirmininkas, 1956 m. KGB generolas majoras. Plėtė KGB agentūrą Vilniuje ir Kaune, didino padalinius rajonuose, bet nesugebėjo sulaikyti Lietuvoje stiprėjančių lietuvių patriotizmo, tautinio atgimimo tendencijų. 1960 m. iš LSSR KGB pirmininko pareigų atleistas.

1944–1959 m. LKP CK ir CK biuro narys, 1960–1986 m. LKP Revizijos komisijos pirmininkas. 1946–1954 m. SSRS AT, 1951–1959 m. ir 1963–1989 m. LSSR AT deputatas. 1976 m. Socialistinio darbo didvyris.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Elena Pušinienė. *Kazimieras Liaudis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 538
3. ↑  Vytautas Tininis. *Kazimieras Liaudis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 83 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija (rusų k.)

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**dar neįsteigta** | **LTSR KGB pirmininkas**1954-1959 m. | Po to:**Alfonsas Randakevičius** |
Svanekės vandens bokštas
**Svanekės vandens bokštas** (dan. *Svaneke Vandtårn*) – Bornholmo saloje esančio Svanekės miestelio vandens bokštas. Šį vandens bokštą suprojektavo danų architektas Jornas Utsonas, tai buvo pirmasis stambus jo projektas.

Architektūra
------------

Iš pažiūros keistos formos vandens bokštą įkvėpė farvateriui žymėti skirti jūros ženklai. Piramidės formos vandens rezervuarą laiko trys plonos gelžbetoninės kojos, susitinkančios bokšto viršuje. Centre esantys spiraliniai laiptai, taip pat pagaminti iš betono, elegantiškai vingiuoja nuo žemės. Šis vandens bokštas nebeatlieka savo funkcijos nuo 1988 m. nuo 1990 m. yra įregistruotas kaip pastatas.

Vandens bokštas Svaneke buvo pirmasis iš penkių Utsono darbų, kuriuos galima apibūdinti kaip betoninę architektūrą.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Svanekės vandens bokštas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  "The Utzon Water Tower" Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. *Bornholm in Pictures*. Nuoroda tikrinta 2011-10-04.
2. ↑  "Svaneke vandtårn", *Synligbeton.dk*. Nuoroda tikrinta 2010-05-09.
3. ↑  Kjeld Brandt, "Jørn Utzon's vandtårn i Svaneke". Nuoroda tikrinta 2010-05-09.
4. ↑  "Future Nordic Concrete Architecture", *Norden: Nordic Innovation Centre*, 2010 m. lapkritis. Nuoroda tikrinta 2011-10-05.
16 kg svarstis (*vienpūdė*)
**Svarstis** (neteiktini terminai **gyria**, **gyra**) (rus. *гиря*) – kilnojamas didelis metalinis rutulys su rankena, skirtas jėgai ugdyti ir raumenims lavinti.

Sporte svarstis dažniausiai būna dviejų rūšių – vientisas iš metalo išlietas rutulys arba surenkamas svarstis, bet surenkamas svarstis varžybose nenaudojamas. Vientiso metalo svarsčiai yra nuo 20 iki 30 cm skersmens ir sveria 4, 8, 12, 16, 20, 24, 28, 32, 36, 40, 48 arba 56 kg. Varžybose dažniausiai naudojami 16, 24 ir 32 kg svarsčiai, taip pat 40 kg.

16 kg svarstis tradiciškai vadinasi *vienpūdė* ar *vienpūdis*, o 32 kg – *dvipūdė* ar *dvipūdis*. Vienas pūdas – 16 kg.

Priešingai nei su sporto salėse esančiais treniruokliais, su svarsčiu galima lavinti ne atskirą raumenų grupę, o kelias jų grupes. Be to, pratimai su svarsčiu lavina kūno laikyseną (pusiausvyrą). Svarsčiai ypač mėgiami koviniame sporte, nes šios sporto šakos atstovai, naudodami svarsčius, gali lavinti ne tik raumenų jėgą, bet juos kilnodami – ir viso kūno pusiausvyrą, ištvermę.

Taip pat skaitykite
-------------------

Kita sportinė įranga raumenims treniruoti:

* Svarmuo (*hantelis*)
* Štanga
* Tampyklė (*espanderis*)

Nuorodos
--------

1. ↑  Dėl termino *gyria* vartojimo[neveikianti nuoroda]

* Pratimai su svarsčiu Archyvuota kopija 2008-03-17 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Sportas su svarsčiais (pratimai, patarimai, varžybos) **(**rus.**)**
* Pratimai įvairioms raumenų grupėms
* Lietuvos svarsčių kilnojimo federacija, viskas apie svarsčių kilnojimą
* Svarsčių kilnojimo sporte taisyklės Archyvuota kopija 2010-02-02 iš Wayback Machine projekto.
* Tarptautinė svarsčių kilnojimo sąjunga
| **Metė Frederiksendan. *Mette Frederiksen*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1977 m. lapkričio 19 d. (45 metai)Olborgas |
| Sutuoktinis (-ė) | Bo Tengberg |
|  |
| Veikla | Danijos politikė, šalies ministrė pirmininkė |
| Partija | Danijos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 2007 m. Olborgo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Mette Frederiksen |

**Metė Frederiksen** (dan. *Mette Frederiksen*; g. 1977 m. lapkričio 19 d. Olborge) – Danijos politikė, šalies ministrė pirmininkė (nuo 2019 m.).

Biografija
----------

M. Frederiksen tėvas buvo tipografas, o motina – mokytoja.

Studijavo Olborgo universitete, jį baigusi 2007 m. įgijo socialinių mokslų ir administravimo bakalauro laipsnį. 2009 m. Kopenhagos universitete baigė afrikanistikos magistro studijas.

2000–2001 m. buvo Danijos profesinių sąjungų konfederacijos jaunimo reikalų patarėja. Į šalies parlamentą pirmąkart išrinkta 2001 m. pakartotinai – 2005, 2007, 2011, 2015, 2019 ir 2022 m. 2005–2011 m. užėmė Danijos socialdemokratų partijos parlamentinės frakcijos vicepirmininkės postą. Nuo 2011 m. spalio 3 d. iki 2014 m. spalio 10 d. ėjo darbo reikalų ministrės, nuo 2014 m. spalio 10 d. iki 2015 m. birželio 28 d. – teisingumo ministrės pareigas. 2015 m. parlamento rinkimai socialdemokratams susiklostė nesėkmingai, iš pirmininko posto pasitraukė partijos lyderė H. Thorning-Schmidt, 2015 m. birželį M. Frederiksen tapo Danijos socialdemokratų partijos pirmininke. 2015–2019 m. buvo parlamento opozicijos lyderė.

2019 m. birželio 27 d. M. Frederiksen tapo šalies premjere, vadovavo socialdemokratų mažumos vyriausybei, kurią rėmė kitos kairiosios partijos. Ši vyriausybė gyvavo iki 2022 m. pabaigos, kai gruodžio 15 d. pareigas pradėjo eiti naujoji M. Frederiksen vyriausybė, sudaryta iš trijų partijų – socialdemokratų, „Venstre" ir Nuosaikiųjų partijos (*Moderaterne*).

Politinės pažiūros
------------------

M. Frederiksen pasisako už tai, kad būtų griežtinama imigracijos tvarka, prieglobsčio teikimo sąlygos.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Susilaukė dukters ir sūnaus.

2020 m. liepos 15 d. ištekėjo už ilgamečio draugo filmų režisieriaus Bo Tengberg.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  *Mette Frederiksen*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-01-26.
2. 1 2 3 4 5 6 7  *Mette Frederiksen*. Folketinget. Nuoroda tikrinta 2023-01-26.
3. ↑  Sampson, Annabel (2020-07-16). „Denmark's Prime Minister Mette Frederiksen finally marries film director boyfriend". *Tatler* (anglų).
| Bokarasबोकारो स्टील सिटी |
| --- |
| *Plieno kombinatas* |
|  |
| 

BokarasBokaras

23°40′0″ š. pl. 86°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.66667°š. pl. 86.15000°r. ilg.﻿ / 23.66667; 86.15000﻿ (Bokaras)Koordinatės: 23°40′0″ š. pl. 86°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿23.66667°š. pl. 86.15000°r. ilg.﻿ / 23.66667; 86.15000﻿ (Bokaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Džharkhandas |
| **Rajonas** | Bokaro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 564 319  |
| **Plotas** | 183 km² |
| **Tankumas** (2011) | 3 084 žm./km² |
| **Altitudė** | 210 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bokaras |

**Bokaras** (hind. बोकारो, IAST: *Bokāro*), pilnas pavadinimas ***Bokaro Stil Sitis*** (angl. *Bokaro Steel City*, hind. बोकारो स्टील सिटी, IAST: *Bokāro Sṭīl Siṭī*) – miestas centrinėje Indijoje, Džharkhando valstijoje, prie pietinio Damodaro kranto ir šios upės intako Gargos, Čhota Nagpuro plynaukštėje; apskrities centras. Bokaras yra vienas didžiausių Indijos pramoninių centrų, 4 pagal dydį Džharkando miestas. Čia veikia didžiausias šalyje plieno metalurgijos kombinatas (pastatytas 1972 m. TSRS pagalba). Taip pat veikia kitos metalo apdirbimo, naftos ir dujų perdirbimo, cemento gamyklos.

Yra tvenkinys, keletas hinduistinių šventyklų (Ramos, Gajatri, Džaganatho, Ajapos, Kali), budistų šventykla, biologinis parkas. Už 60 km nuo Bokaro yra žymi Čhinamastos šventykla.

Istorija
--------

Bokaras džiunglių vietoje pradėjo kurtis 1964 m. statant plieno kombinatą.

* Džaganatho šventyklaDžaganatho šventykla
* Ramo švenyklaRamo švenykla
* Miesto gatvėMiesto gatvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 65
Four Seasons Hotels and Resorts|  Four Seasons Hotels And Resorts Logo.png  |
| Forma | filialas |
| Pramonė | turizmas |
| Įkurta | Vankuveris, Kanada (1961 m. kovo 21 d. (1961-03-21)) |
| Įkūrėjas (-ai) | Isadore Sharp |
| Centrinė būstinė | Torontas, Ontarijas, Kanada |
| Paslaugos | viešbučių apatarnavimo paslaugos |
| Pajamos | 4 mlrd. JAV dolerių (2013 m.) |
| Darbuotojų | 34 000 (2013 m.) |
| Holdingas | Cascade InvestmentKingdom Holding Company Triples Holding |

**Four Seasons Hotels and Resorts (Four Seasons Hotels Limited)** – Kanados bendrovė valdanti daugiau nei 100 prabangių viešbučių pasaulyje. Bendrovė įsteigta 1961 m. nuo 2007 m. 95 % bendrovės akcijų lygiomis dalimis priklauso Bill Gates ir Al-Waleed bin Talal, likusi dalis akcijų paketo priklauso bendrovės įkūrėjui Isadore Sharp. Bendrovės akcijos buvo perleistos už 3,8 mlrd. JAV dolerių.

Verslo modelis
--------------

„Four Seasons" teturi vieną nekilnojamo turto objektą Vankuveryje, visi kiti objektai yra nuomojami. Bendrovė gauna apie 5 % pelno iš nekilnojamojo turto savininkų, tačiau nekilnojamojo turto savininkai yra priversti prisidėti prie pardavimų, rinkodaros ir viešbučių rezervavimo išlaidų. Sutartys sudaromos su nekilnojamojo turto savininkais bei vystytojais suteikia bendrovei teisę valdyti viešbučius savo nuožiūra, sukurti dizainą, kiekvieno iš pastarųjų viešbučių dizainas yra išskirtinis. Nepaisant to, kad pelno marža yra maža, viešbučių savininkai ir vystytojai noriai bendradarbiauja su viešbučių tinklo valdytoja todėl, kad prekės ženklo reputacija užtikrina paskolų gavimą, nes tai puikiai pasitarnauja pateikiant paskolos užstatą ar parduodant objektą.

Išnašos
-------

1. 1 2  David Segal, Pillow Fights at the Four Seasons, *The New York Times*, June 28, 2009, Accessed June 30, 2009.
| **Mindaugas Julius Bloznelis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1923 m. lapkričio 28 d.Merkinė |
| Mirė | 2015 m. lapkričio 8 d. (91 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Merkinė |
| Sutuoktinis (-ė) | Kamilė Laimutė Bloznelienė |
| Vaikai | Laima Bloznelytė-Plėšnienė ir Mindaugas Petras Bloznelis |
|  |
| Alma mater | Maskvos politechnikos institutas |

**Mindaugas Julius Bloznelis** (1923 m. lapkričio 28 d. Merkinė – 2015 m. lapkričio 8 d. Vilnius) – Lietuvos antisovietinio ir antinacinio pasipriešinimo veikėjas, inžinierius elektrikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1941 m. Birželio sukilimo dalyvis. 1942–1945 m. balandžio mėn. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Technologijų fakultete; dalyvavo LF antinaciniame pasipriešinime, vienas 1944 m. pab. įkurtos nelegalios organizacijos „Lietuvos išlaisvinimo taryba" steigėjų ir vadovų. 1945 m. balandį suimtas, iki 1954 m. kalintas. Nuo 1954 m. gyveno tremtyje Magadane. 1958 m. grįžo į Lietuvą. 1963 m. baigė Visasąjunginį neakivaizdinį politechnikos institutą Maskvoje. 1975 m. technikos mokslų kandidatas.

1964–1970 m. dėstė Kauno politechnikos institute, 1990–1994 m. Vytauto Didžiojo universitete. 1973–1990 m. dirbo Energetikos institute, tyrė dirbtinį intelektą. 10 išradimų autorius.

1989 m. dalyvavo atkuriant Lietuvių katalikų mokslų akademiją, 1992–1997 m. jos centro valdybos mokslinis sekretorius, nuo 1998 m. Kauno skyriaus pirmininkas. 1989 m. įkūrė Lietuvos politinių kalinių bendriją „Kolyma" ir buvo jos pirmininkas iki 2007 m. birželio. 1990 m. JAV fondo lietuviškai kultūrai ugdyti „Į Laisvę" Lietuvos filialo steigėjas, valdybos narys. Nuo 2001 m. rezistencinio paveldo bendrijos „Atmintis" vadovas.

Parašė knygas „Lietuvos išlaisvinimo taryba" (1997 m.), „Adelė Dirsytė: gyvenimas ir darbai" (2003 m.), „Neramūs metai" (2007 m.), „Lietuvių frontas" (2008 m. pirmoji dalis, 2012 m. antroji dalis) ir kt. 1994 m. su kitais atkūrė žurnalą „Naujoji Romuva". 1990 m. kartu su Petru Plumpa ir Arimantu Raškiniu atkūrė katalikų savaitraštį „XXI amžius", redagavo šio savaitraščio pirmuosius numerius.

Sutuoktinė Kamilė Laimutė Bloznelienė, vaikai Laima Bloznelytė-Plėšnienė ir Mindaugas Petras Bloznelis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algis Mickis. *Mindaugas Julius Bloznelis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 296 psl.

Nuorodos
--------

* Kūrybos darbų sąrašas LIBIS kataloge[neveikianti nuoroda]
| Bohuslavasukr. *Богуслав* |
| --- |
|              |
| *Miestas nuo dešiniojo Rosės kranto* |
|  |
| 

BohuslavasBohuslavas

49°33′0″ š. pl. 30°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.55000°š. pl. 30.88333°r. ilg.﻿ / 49.55000; 30.88333﻿ (Bohuslavas)Koordinatės: 49°33′0″ š. pl. 30°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.55000°š. pl. 30.88333°r. ilg.﻿ / 49.55000; 30.88333﻿ (Bohuslavas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Kijevo sritis Kijevo sritis |
| **Rajonas** | Bohuslavo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 16 864  |
| **Plotas** | 71 km² |
| **Tankumas** (2012) | 238 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Bohuslavas |

**Bohuslavas** (rus. *Богуслав*) – miestas Ukrainoje, Kijevo srityje, 126 km į pietus nuo Kijevo, prie Rosės upės; rajono centras. Geležinkelio stotis. Maisto (konditerijos, aliejaus), siuvimo, tekstilės, žemės ūkio technikos gamybos, baldų, statybinių medžiagų pramonė, apylinkėse kasamas granitas. Veikia krašto muziejus, menininko Ivano Sošenkos namas-muziejus, Šv. Trejybės cerkvė. yra buvęs žydų chederas.

Istorija
--------

Bohuslavas 1032 m. įkurtas Kijevo kunigaikščio Jaroslavo Išmintingojo. 1195 m. čia pastatyta tvirtovė apsaugai nuo kumanų. 1240 m. sunaikintas mongolų–totorių. 1362 m. tapo LDK dalimi. 1591 m. tapo Jono Ostrogiškio valda. Miestas gerai įtvirtintas, 1620 m. gavo Magdeburgo teisę. XVI–XVII a. buvo puldinėjamas tiurkų.

Miesto statusas suteiktas 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 65
**Mindaugas Kaušpėdas** (g. 1949 m. sausio 3 d. Anykščių raj.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, sporto meistras.

Biografija
----------

Dvejų metų būdamas persikėlė į Panevėžį. M. Kaušpėdas Panevėžio futbolo mokykloje pas trenerį M. Plučą pradėjo lankyti treniruotes. 16 metų sulaukęs buvo pakviestas į tuo metu Lietuvoje garsėjusią Panevėžio „Statybą". Su šia ekipa 1968 m. tapo šalies čempionu. Nuo 1970 m. gegužės iki 1979 m. birželio žaidė Klaipėdos „Atlante", buvo jo kapitonu, sužaidė per 300 rungtynių, įmušė 43 įvarčius. Tai vienas geriausių rezultatų per visą „Atlanto" klubo įstoriją.

Po atsisveikinimo su „Atlantu" M. Kaušpėdas trumpai žaidė „Granite" („Atlanto" klubo mėgėjų komandoje), o po to vėl išvyko į Panevėžį, kur tapo žaidžiančiuoju „Ekrano" treneriu. Jo vadovaujami ekraniečiai kartą iškovojo Lietuvos čempionų vardus, po dusyk laimėjo sidabro ir bronzos medalius.

1989 m. sugrįžo į Klaipėdą, buvo vienas iš uostamiesčio senjorų futbolo komandos lyderių. Jis yra daugkartinis Lietuvos futbolo senjorų čempionatų nugalėtojas ir prizininkas. Keletą metų M. Kaušpėdas ėjo Klaipėdos apskrities ir miesto futbolo federacijos prezidento pareigas.

Su žmona Vilija užaugino dvi dukras (Mindvilė ir Eglė) ir sūnų (Andrius, kuris žaidė „Baltijos" "Argus" komandose, ir Lietuvos futbolo rinktineje u-14, u-16, u-18).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Auruškevičius: „M. Kaušpėdui didžiausia atgaiva bendrauti su anūku. // „Vakarų ekspresas", 2009-01-03
**Petras Morkūnas** (1912 m. gruodžio 15 d. Vilniuje) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Augo gausioje šeimoje, lenkiškoje aplinkoje. Paūgėjęs buvo priimtas į bendrabutį ir lietuvišką mokyklą. Baigęs pradžios mokyklą, išlaikė egzaminus į Vytauto Didžiojo gimnaziją, kurią baigė 1939 m. Dainuoti mokėsi Vilniaus konservatorijoje, lankė dramos studiją prie Vilniaus universiteto. Ją baigęs, dirbo aktoriumi „Vaidilos" teatre.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, pateko į Berlyną. 1947 m. pradėjus rinkti Baltijos šalių pabėgėlius emigracijai į Australiją, nusprendė ten vykti ir P. Morkūnas. Ilgos kelionės metu laive suorganizavo chorą, išmokė dainų ir surengė koncertų. Keleiviai buvo išlaipinti Vakarų Australijoje, paskui per Melburną nuvežti į Bonegillos stovyklą, kurioje išbuvo apie tris mėnesius. Visą tą laiką choras repetavo, surengė koncertų stovykloje, australų kariams, Albury radiofone padarė įrašų. 1949 m. P. Morkūnas atvyko į Melburną, čia suorganizavo chorą ir surengė keletą koncertų. 1954 m. pradėjo vadovauti „Aido" chorui, kurį išmokė daug giesmių, Šv. Cecilijos mišias ir dainų. Choras giedojo bažnyčiose ir koncertavo. Vėliau subūrė jaunimo chorą, kuriam vadovavo dvejus metus. Apie 25-erius metus vadovavo Melburno vyrų kvartetui ir oktetui, daug koncertavo Pietų ir Rytų Australijoje, 1973 m. įdainavo plokštelę „Kur banguoja Nemunėlis". 1964–1995 m. Melburno lietuvių parapijos choro vadovas (talkino vargonininkės D. Jokubauskaite, R. Tamošiūnaitė, Z. Prašmutaitė). 1974 m. choras koncertavo Adelaidėje, 1975 m. Hobarte, 1984 m. Šv. Kazimiero 500 metinių garbei Adelaidėje ir Geelonge, išleido lietuviškų giesmių plokštelę „Garbė Tau, Viešpatie", dalyvavo dainų šventėse ir kituose renginiuose.

P. Morkūnas nuo 1978 m. kurį laiką vadovavo Melburno „Dainos sambūrio" chorui, o vėliau iki 1997 m. buvo šio choro dalyvis. Dirigavo 1978 m. Australijos lietuvių dainų šventės jungtiniam chorui Sidnėjuje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mergaitė su lietpalčiu
**Lietpaltis** (angl. *raincoat, slicker*) – lengvas užsegamas paltas su rankovėmis, skirtas apsisaugoti nuo lietaus, paprastai nelaidus vandeniui.

Šiuolaikiniai lietpalčiai dažnai gaminami iš vandeniui nelaidaus, bet laidaus orui audeklo (pvz. *Gore-Tex* ar *Tyvek*). Pro šiuos audeklus praeina šiek tiek oro. Taip pat jie dažnai iš vidinės pusės į išorinę praleidžia ir vandens garus. Tokių audeklų nelaidumas vandeniui dažnai išreiškiamas milimetrais aukščiausio vandens stulpelio, kuris dar neprasiskverbia pro audeklą. 

Kaučiuku impregnuoti lietpalčiai (makintošas) buvo išrasti Škotijoje 1824 m. 

* Senoviškas japoniškas lietpalčio analogasSenoviškas japoniškas lietpalčio analogas
* Japonas valstietis su šiaudiniu lietpalčiu (~1880 m.)Japonas valstietis su šiaudiniu lietpalčiu (~1880 m.)
* Kiniškas šiaudinis lietpaltisKiniškas šiaudinis lietpaltis
* Čiukčis su vietiniu lietpalčio analogu iš ruonio žarnų (1880 m.)Čiukčis su vietiniu lietpalčio analogu iš ruonio žarnų (1880 m.)
* Didžioji kunigaikštytė Anastasija Nikolajevna su lietpalčiu (1908 m.)Didžioji kunigaikštytė Anastasija Nikolajevna su lietpalčiu (1908 m.)
* Vyriškis su šviesiu lietpalčiuVyriškis su šviesiu lietpalčiu
* Plastikinis perspėjamos spalvos pončo tipo lietpaltisPlastikinis perspėjamos spalvos pončo tipo lietpaltis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lietpaltis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Litva.*

| Lietuvablrs. *Літва*, rus. *Литва* |
| --- |
| 

LietuvaLietuva

54°13′6.19″ š. pl. 26°39′4.41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.2183861°š. pl. 26.6512250°r. ilg.﻿ / 54.2183861; 26.6512250﻿ (Lietuva (Maladečina))Koordinatės: 54°13′6.19″ š. pl. 26°39′4.41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.2183861°š. pl. 26.6512250°r. ilg.﻿ / 54.2183861; 26.6512250﻿ (Lietuva (Maladečina)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Minsko sritis Minsko sritis |
| **Rajonas** | Maladečinos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 800-1250 m. (paminėtas 1243 m.) |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 277  |
| **Altitudė** | 188 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 222312 |

**Lietuva** (blrs. *Літва*, rus. *Литва*) – kaimas vakarinėje Baltarusijos dalyje, Maladečinos rajone, Palačionių apylinkėje. Gyvenvietė šalyje pagarsėjusi atrastu dideliu monetų ir daiktų Litvos lobiu. Kaimas įsikūręs prie kelio Maladečina–Valažinas, už 3 km nuo Palačionių, 13 km nuo Maladečinos, 28 km nuo Valažino. Kaimo trobos išsidėsčiusios abipus kelio, apie 2 km atkarpoje, šalia Beržūnos upės pelkėto slėnio.

Etimologija
-----------

Kaimas pirmą kartą paminėtas 1243 m. Lietuvos ir Palačionių pavadinimų kilmė siejama su šiose vietose senovėje ėjusia siena tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir Polocko kunigaikštystės.

Geležinkelis
------------

Šiauriniu kaimo pakraščiu praeina dvikelio geležinkelio linija Maladečina–Lyda. Iki 1941 m. tai buvo vienkelis geležinkelis. Antrąjį kelią, vykstant Antrajam pasauliniam karui, 1941–1942 m. nutiesė Vokietija, kariuomenės pajėgų ir karinės technikos pervežimams į frontą. Pradžioje traukinys Maladečina–Lyda kaime nestodavo. 1990 m. Litvos kaime buvo įrengta traukinių stotelė.

Iš pietų pusės prie kaimo yra siauruko stotis. Tai durpių perkrovimo stotis, pastatyta 1955–1960 m. šalia veikusios durpių įmonės. Beržūnos slėnio pelkėje durpės buvo iškasamos iki dugno ir sandėliuojamos, po to pakraunamos į siauruko vagonus ir išvežamos. 2012 m. duomenimis, buvusio durpyno vietoje tyvuliavo ežerai ir duobės, dalis teritorijos sukultūrinta ir pritaikyta žemės ūkiui vystyti.

Archeologija
------------

XX a. paskutiniame dešimtmetyje vykdant kaimo pakraštyje kasimo darbus, buvo rastas lobis – senos monetos ir sidabrinis puošnus diržas, sudarytas iš ornamentais puoštų apvalių sidabrinių plokštelių. Maskvos Tretjakovo galerijos meno ekspertai aukštai įvertino radinį, priskirdami jį Vytautui Didžiajam. Kaip manyta, diržą jam padovanojo Chadži-Girėjus, Krymo chanas. tuo metu buvęs LDK sąjungininku. Vertingas radinys ne kartą keitė šeimininkus, buvo bandoma nesėkmingai parduoti aukcione (įvertintas 80 tūkst. JAV dol.). Vytauto diržas pripažintas muziejine ir valstybės vertybe, kuri negali būti išvežta už Baltarusijos ribų. Radiniu domėjosi ne tik vietos teisėsauga, bet ir Lietuvos diplomatai.

Žymūs žmonės
------------

* Konstantinas Choroševičius (*Константин Иванович Хорошевич*) – baltarusių dailininkas.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2013-09-23 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
| **Petras M. Urbaitis** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. kovo 15 d.Pakalniškiai, Šeduvos valsčius, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1994 m. liepos 10 d. (83 metai)San Paulas, Brazilija |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | kunigas, pamokslininkas, salezietis, misionierius, esperantininkas |

**Petras M. Urbaitis** (1911 m. kovo 15 d. Pakalniškių k. Šeduvos valsč. Panevėžio apskr. – 1994 m. liepos 10 d. San Paule, Brazilijoje) – kunigas, pamokslininkas, salezietis, misionierius, esperantininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Šeduvos progimnazijoje. Mokymosi metais jis aktyviai veikė ateitininkų ir sporto organizacijose. Nuo 1928 m. P. Urbaitis apsigyveno Italijoje. 1931–1951 m. gyveno Kinijoje. Studijavo Honkonge. 1940 m. buvo įšventintas kunigu ir nuo šio meto pradėjo dirbti misijose.

1951 m. buvo areštuotas ir kaltinamas šnipinėjęs; 1952 m. ištremtas iš Kinijos. Atvyko į Italiją, kur Kastelnuovo Don Boske (Asčio provincija) buvo mokytojas ir dvasios tėvas.

Nuo 1977 m. P. Urbaitis apsigyveno Brazilijoje, dirbo Šv. Petro lietuvių parapijoje San Paule, redagavo ir leido esperanto kalba trimėnesinį leidinį „Brazila".

Petras Urbaitis bendradarbiavo spaudoje, ypač religinėmis ir socialinėmis bei lietuvybės temomis. Bendradarbiavo su Universala Esperanto Asoscio, kovojančia už žmonijos suartėjimą ir taiką. Išvertė ir išspausdino J. Keller „Šiai dienai ir rytojui" (1964). Yra parašęs knygas: „Kinija – Azijos milžinas" (1974), Petro Perkumo slapyvardžiu „Dvasinio idealo keliu" (1979), iliustruotą lietuvių almanachą (1981).

Šaltiniai
---------

* Lietuvių enciklopedija. T. 32. Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1965, p. 300.
* JUKNEVIČIUS, Petras. Nuo Pakalniškių iki Kinijos. Daugyvenės krašto šviesuoliai – 4: konferencijos, įvykusios 2006 m. spalio 14 d. Burbiškio dvare, pranešimų tezės. Panevėžys: Daugyvenės kultūros istorijos muziejus-draustinis, 2006, p. 9–10.
| **Petras Maželis** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. rugsėjo 21 d.Cipriškis, Obelių valsčius |
| Mirė | 1966 m. gegužės 21 d. (71 metai)Telšiai, |
| Palaidotas (-a) | Telšių katedroje |
|  |
| Veikla | Lietuvos vyskupas, rašytojas. |

Vyskupo Maželio antkapinis paminklas
**Petras Maželis** (1894 m. rugsėjo 21 d. Cipriškis, Obelių valsčius – 1966 m. gegužės 21 d. Telšiai, palaidotas Telšių katedroje) – Lietuvos vyskupas, rašytojas.

Biografija
----------

1923 m. baigė Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Paskirtas Šv. Antano parapijos Telšiuose vikaru, dirbo tikybos mokytoju lenkų progimnazijoje. 1924–1928 m. Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultete studijavo filosofiją, pedagogiką ir literatūrą. 1928–1946 m. Telšių kunigų seminarijos profesorius, dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą, retoriką. 1928–1940 m. Telšių katedros vikaras. 1931–1936 m. Telšių kalėjimo kapelionas. 1928–1931 m. – laikraščio „Žemaičių prietelius" redaktorius. 1935 m. kanauninkas. 1947–1950 m. Telšių vyskupijos kurijos kancleris. 1950 m. paskirtas Telšių vyskupijos valdytoju. 1955 m. kartu su J. Steponavičiumi konsekruotas vyskupu ir paskirtas Telšių vyskupijos apaštaliniu administratoriumi. Nuo 1964 m. Telšių vyskupas ordinaras. Nuo 1965 m. Lietuvos vyskupų ordinarų konferencijos pirmininkas.

Aktyviai gynė Bažnyčios ir tikinčiųjų teises. Parašė grožinės literatūros kūrinių.

Bibliografija
-------------

* Kraujo lašai, 1929 m.
* Meilė ir ašaros, 1930 m.
* Tarp audrų ir ramybės, 1932 m.

| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai: **Justinas Juodaitis** |  **Telšių vyskupas**1950-1966 | Po to:**Juozapas Pletkus** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mindaugas Puidokas. *Petras Maželis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 501 psl.
| Fudžisjap. 富士市 |
| --- |
|              |
| *Tolumoje matomas Fudži kalnas* |
|  |
| 

FudžisFudžis

35°10′9″ š. pl. 138°41′35″ r. ilg.﻿ / ﻿35.16917°š. pl. 138.69306°r. ilg.﻿ / 35.16917; 138.69306﻿ (Fudžis)Koordinatės: 35°10′9″ š. pl. 138°41′35″ r. ilg.﻿ / ﻿35.16917°š. pl. 138.69306°r. ilg.﻿ / 35.16917; 138.69306﻿ (Fudžis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Japonijos vėliava Japonija |
| **Regionas** | Čiūbu regionas |
| **Prefektūra** | Šidzuokos prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 253 273  |
| **Plotas** | 245,02 km² |
| **Tankumas** (2012) | 1 034 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.city.fuji.shizuoka.jp |
|  **Vikiteka** | Fudžis |

**Fudžis** (jap. 富士市 = *Fuji-shi*) – miestas Japonijoje, Šidzuokos prefektūros rytinėje dalyje, prie Fudži upės. Miesto pakrašty stūkso Fudži kalnas. Iš pietų pusės miestą supa Ramiojo vandenyno Surugos įlanka. Gyventojų 253 tūkst. (2012 m. duomenys), trečias pagal dydį prefektūroje, po Hamamacu ir Šidzuokos. Popieriaus, maisto, metalo, automobilių dalių pramonė. Vystomas žemės ūkis (auginama žalioji arbata), sodininkystė.

Istorija
--------

Edo laikotarpiu per miestą ėjo svarbus prekybos maršrutas *Tōkaidō*. Tuomet kraštą valdė Tokugavos šiogūnatas. Meidži laikotarpyje 1889 m. čia buvo įkurtas Jošivaros (吉原町) miestelis ir keletas kaimų aplink jį. 1929 m. Kadžimos kaimas buvo pervadintas į Fudžį ir tapo miesteliu. 1948 m. Jošivarai suteiktas miesto statusas. Iki 1956 m. dauguma aplinkinių kaimelių taip pat gavo miestelių statusą ir susijungė vieni su kitais. 1954 m. sujungus Tagouros, Ivamacu ir Fudži miestelius, buvo įkurtas Fudžio miestas. 1966 m. Fudžį sujungus su Jošivara ir Takaoka, buvo sukurtas naujasis Fudžio miestas.

2001 m. suteiktas specialaus savivaldos miesto statusas. 2008 m. prie miesto prijungtas Fudžikavos miestelis.

Miesto simboliai
----------------

Oficiali miesto gėlė yra erškėtis, medis – kamparinis cinamonas.
| Fuenchirolaisp. *Fuengirola* |
| --- |
|        |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

FuenchirolaFuenchirola

36°32′30″ š. pl. 04°37′30″ v. ilg.﻿ / ﻿36.54167°š. pl. 4.62500°r. ilg.﻿ / 36.54167; 4.62500﻿ (Fuenchirola)Koordinatės: 36°32′30″ š. pl. 04°37′30″ v. ilg.﻿ / ﻿36.54167°š. pl. 4.62500°r. ilg.﻿ / 36.54167; 4.62500﻿ (Fuenchirola) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Andalūzija Andalūzijos regionas |
| **Provincija** | Malagos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 80 309  |
| **Plotas** | 10,3 km² |
| **Tankumas** (2019) | 7 797 žm./km² |
| **Altitudė** | 6 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Fuenchirola |
|  |
| **Kirčiavimas** | Fuenchirolà |

**Fuenchirola** (isp. *Fuengirola*) – miestas Ispanijoje, Andalūzijoje, Malagos provincijoje, Viduržemio jūros pakrantėje (Kosta del Solyje), 30 km į pietvakarius nuo Malagos. Yra žvejybos uostas. Vystoma maisto pramonė, turizmas. Fuenchirola yra pajūrio kurortas. Yra istorijos, atvirasis muziejai, zoologijos sodas. Miesto įžymybė – X a. maurų Sohailo pilis.

Istorija
--------

Romėnų laikais miesto vietoje buvo Suelo (lot. *Suel*) gyvenvietė, pastatyta ankstesnių kultūrų (finikiečių ir kt.) gyvenvietės vietoje. X a. Abdurahmanas III pastatydino Sohailo pilį. Gyvenvietė išaugo, bet vėliau buvo nuniokota krikščionių. 1485 m. jau nebegyvenamą vietovę užkariavo ispanai. XVIII a. pr. ėmė kurtis nauja Fuenchirolos gyvenvietė. 1810 m. spalio 15 d. čia vyko Fuenchirolos mūšis (Pirėnų karų dalis), kuriame prancūzų sąjungininkų lenkų pajėgos nugalėjo jungtinę anglų-ispanų kariuomenę. 1841 m. sudaryta Fuenchirolos savivaldybė. Ilgą laiką tai buvo žvejų miestelis, bet XX a. vid. ėmė augti dėl suklestėjusio turizmo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Fuengirola*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004

Sohailo pilis
Frygai XIX a. pab. knygos iliustracijoje
Frygų kariai. VII–VI a. pr. m. e. frygų statinio puošybos fragmento rekonstrukcija
**Frygai** (sen. gr. Φρύγες) – indoeuropiečių tauta, spėjama, antikiniais laikais gyvenusi Balkanuose, vėliau – Mažojoje Azijoje. Vartojo frygų kalbą.

Frygai siejami su Balkanuose gyvenusia brygų tauta. Pasak Herodoto, brygai pakeitę savo pavadinimą į frygus ir migravę į Mažąją Aziją. Spėjama, kad tai galėjo nutikti tarp XIII ir IX a. pr. m. e. kai žlugus Hetitų imperijai ir kitoms vėlyvojo bronzos amžiaus valstybėms, prasidėjo tautų migracija. Graikų mituose minimas legendinis frygų karalius Midas, galėjęs viską paversti auksu. Mažojoje Azijoje jie įsikūrė krašte, kuris vėliau tapo žinomas kaip Frygija (su sostine Gordijuje). Asirų šaltiniuose frygai tapatinami su muškiais, valdomais karaliaus Mitos (jis kartais tapatinamas su Midu), nors graikų šaltiniai frygus ir muškius (meschetinus?) skiria. Archeologai abejoja frygų migracijos, paremtos tik Herodoto ir Ksanto pasakojimais, tikrumu.

VIII–VII a. pr. m. e. frygai turėjo savo karalystę, kuri prekiavo daugiausia su graikais. 696 m. pr. m. e. į Mažąją Aziją įsiveržę kimerai nusiaubė Frygiją ir sugriovė Gordijų. Vėliau iškilo nedidelės frygų valstybės, o lydams išstūmus kimerus, frygai buvo valdomi trumpai gyvavusios Lydijos imperijos. 585 m. pr. m. e. rytines frygų žemes užėmė iranėnai medai. Mirus Lydijos karaliui Krezui, Mažąją Aziją užkariavo Kyro vedini persai. Darijaus laikais buvo sudarytos dvi provincijos frygų žemėse – Frygija (sostinė Gordijus) ir Helesponto (arba Mažoji) Frygija (sostinė Daskilijus). Vėliau frygai buvo užkariauti Aleksandro Makedoniečio ir palaipsniui helenizavosi. Manoma, kad frygų kalba galutinai išnyko V–VII a.

Pasak graikų autorių, frygai garbinę Didžiąją Motiną Kibelę, taip pat Sabazijų (graikų prilygintas Dzeusui).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Borza, Eugene N. *In the Shadow of Olympus: the Emergence of Macedon*. Princeton, New Jersey: Princeton University Press, 1990.
2. ↑  Drews, Robert (1995). *The end of the Bronze Age: changes in warfare and the catastrophe ca. 1200 B.C.* Princeton University Press. p. 65.
3. ↑  Swain, Simon; Adams, J. Maxwell; Janse, Mark (2002). *Bilingualism in Ancient Society: Language Contact and the Written Word*. Oxford [Oxfordshire]: Oxford University Press. pp. 246–266.
Koordinatės: 55°50′41″ š. pl. 23°45′33″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84472°š. pl. 23.75917°r. ilg.﻿ / 55.84472; 23.75917

Radvilonių ąžuolo laja skendi lapuočių jaunuolyne
**Radvilonių ąžuolas** – Radviliškio rajono savivaldybėje valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Jis yra vienas iš lankytinų objektų Pakalniškių apylinkės seniūnijoje, Radviliškio miškų urėdijos Aukštelkų girininkijos (59 kv. 6 skl.) teritorijoje, Radvilonių miške, apie 1,5 km į šiaurės rytus nuo Radvilonių gyvenvietės. 

Medis auga prie rajoninių kelių  **3407**  Velžiai–Radviloniai–Maldžiūnai  ir  **2911**  Karašilis–Derveliai–Alksniupiai–Šeduva  sankirtos, miško pakraštyje, apie 250 m į pietvakarius nuo šalia esančios sodybos. 2014 m. balandžio mėn. duomenimis, kelio nuorodomis nepažymėtas, paminklinio ąžuolo statusą liudijo šalia išlikęs informacinės lentos metalinis strypas. Medis sunkiai pastebimas, nes jį užstoja tankus lapuočių medžių jaunuolynas.

Ąžuolas paskelbtas saugomu Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1960 m. rugsėjo 1 d. įsakymu Nr. 165.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-02 iš Wayback Machine projekto.

Duomenys
--------

Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*), jo aukštis 19 m. Kamieno apimtis - 3,3 m (1,3 m aukštyje).

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRadviliškio rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Tytuvėnų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Daugyvenės kraštovaizdžio • Liepinės pedologinis • Liepiškių botaninis-zoologinis • Praviršulio tyrelio botaninis-zoologinis • Radvilonių botaninis • Strazdynės botaninis • Sulinkių ornitologinis • Šušvės hidrografinis • Tyrulių botaninis-zoologinis |
|  |
| Atkuriamieji sklypai | 
Sulinkių |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Velnio akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Angelo akmuo • Arimaičių šaltinis • Aukštelkų ąžuolas • Dapšionių ąžuolas • Dvikamienis Radvilonių miško ąžuolas • Kurklių akmuo • Kurklių ąžuolas • Liaudiškių pušis • Linkaičių ąžuolas • Linkaičių pušis • Radvilonių ąžuolas |

 |
**Religinė architektūra** – sakraliniais, ritualiniais arba kulto (pvz. aukojimams) tikslais religinių bendruomenių naudojamų pastatų architektūra.

Atėnų partenonas
Religinės architektūros priešingybė yra pasaulietinė architektūra, t. y. pastatų skirtų pasaulietiniams tikslams architektūra. Pastarajai istoriniame kontekste skiriama žymiai mažiau dėmesio nei religinei architektūrai, nes nuo seniausių laikų šventyklos išsiskyrė tūriu, aukščiu ir puošnumu. Jie būdavo svarbiausi ir labiausiai matomi statiniai mieste. Sakralinei architektūrai negalima priskirti ir jokių tipinių architektūros bruožų, nes religinio pastato funkcijos ir kultūros dieviškumo matmenų įsivaizdavimas esti skirtingas.

Religinės architektūros pastatai vadinami skirtingai, priklausomai nuo religijos ir kultūros:

* budizme žinomos stūpos ir pagodos;
* judaizme nuo helenizmo pradžios žinomos sinagogos;
* krikščionybėje religinės architektūros pastatais yra bažnyčios, koplyčios ir maldos namai;
* islame pagrindiniai religinės architektūros pastatai yra mečetės.

Prie religinės architektūros priskiriami ir tokie senovės statiniai kaip piramidės, zikuratai ir mauzoliejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Religious architecture". *Britannica*. Nuoroda tikrinta 2022-04-17.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Relaksacija** (lot. *relaxatio* 'atsipalaidavimas') – organizmo gebėjimas atpalaiduoti raumenis (fizinis atsipalaidavimas) ir panirti į ramybės būseną, nusiraminti (psichinis atsipalaidavimas). Relaksacija gali būti tiek nesąmoninga, tiek sąmoninga, taikant specialias psichofizines metodikas.

Fiziologinė atsipalaidavimo reikšmė
-----------------------------------

Nustatyta, kad apie 80 % visų kraujotakos, endokrininių, virškinimo trakto, onkologinių sutrikimų, imuninės sistemos nusilpimų yra psichosomatinio pobūdžio. Organizmui fiziologiškai yra reikalingas periodiškas poilsis, kuris įmanomas giluminio atsipalaidavimo arba miego metu. Atsipalaidavęs organizmas veikia pačiu optimaliausiu jo funkcionavimo režimu (natūraliai).

Atsipalaidavęs žmogus nustoja eikvoti energiją tam tikrų raumenų įtempimo palaikymui, lengviau valdo dėmesį. Atsipalaidavęs žmogus tampa ramus, stabilizuojasi psichika bei psichiniai procesai, teigiamai veikiama emocinė bei protinė būklė.

Bet kuri emocija sukelia tam tikros raumenų grupės įtempimą. Dažnai pasikartojanti emocija sąlygoja didesnį įtempimą bei įtvirtinama nesąmoningai. Dažna raumenų įtampa, nepagrįsta judėjimo ar kitos fizinės veiklos poreikių, signalizuoja, kad žmogaus psichikoje nusistovėjo neadekvatus kokio nors reiškinio vertinimas, sukeliantis psichosomatinius pakitimus. Pagal tam tikrų raumenų grupių įtempimo būklę galima spręsti apie žmogaus psichikos būseną. Įtampai nuolat pasikartojant gali kilti spazmai, skausmai bei psichosomatiniai sutrikimai.

Įtampa gali būti pašalinama įvairiais būdais.

Mechanizmas
-----------

Tarp galvos smegenų ir visų raumenų yra abipusis savitarpio ryšys. Smegenys siunčia kūno raumenims impulsus. Savo ruožtu raumenys signalizuoja galvos smegenims apie savo būseną. Kuo labiau įtempti kūno raumenys, tuo daugiau ir dažniau signalai ateina į smegenis. Juo raumenų būklė žvalesnė, tuo sunkiau perkelti sąmonę į transo būseną.

Susilpnėjus fizinei veiklai, raumenų tonusas mažėja, į smegenis ateina mažiau impulsų. Taip atsiranda ramybei, meditacijai, miegui palankios sąlygos, žemėja smegenų biosrovių dažnis.

Atsipalaiduoti galima tiek sąmoningai, tiek ir nesąmoningai. Poilsis kaip veiklos priešingybė gali būti tiek aktyvus, tiek ir pasyvus. Priklausomai nuo individualių savybių atsipalaidavimo būdai yra labai įvairūs, kurie yra pasirenkami priklausomai nuo asmeninių polinkių bei siekių.

Koncentruoto atsipalaidavimo technikos
--------------------------------------

Įtampai šalinti bei atsipalaiduoti naudojami įvairūs būdai.

* Autogeninė treniruotė
* Eutonija
* Joga
* Kum Nye
* Progresyvusis raumenų atpalaidavimas
* Savihipnozė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šaranta |
| --- |
| Šaranta Konjanko apylinkėse Šaranta Konjanko apylinkėse |
| **Ilgis** | 381 km |
| **Baseino plotas** | 10 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 40 m³/s |
| **Ištakos** | Aukštutinis Vjenas |
| **Žiotys** | Biskajos įlanka |
| **Šalys** | Prancūzija |
|  |
|  **Vikiteka** | Šaranta |

**Šaranta** (pranc. *Charente*, oks. *Charanta*) – upė pietvakarių Prancūzijoje. Prasideda Aukštutinio Vjeno departamente, Šeronako kaimo apylinkėse. Aukštupyje teka į šiaurės vakarus, vidurupyje pasuka į pietus, smarkiai meandruoja, žemupyje teka į vakarus. Įteka į Biskajos įlanką netoli Rošforo. Upė prateka Aukštutinio Vjeno, Šaranto, Vjeno ir Pajūrio Šaranto departamentus.

Pagrindiniai intakai: Antenas, Sjūnjė, Butonas, Bandija, Tarduaras.

Iki XX a. vid. upė buvo laivuojama, vėliau transportinė Šarantos reikšmė sumenko. Dabar atgaivinta turistinė laivyba. Miestai prie Šarantos: Sivrė, Angulemas, Konjakas, Sentas, Tone Šarantas, Rošforas.