recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vilius Antanas Geleževičius** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. lapkričio 24 d. (81 metai)Baltakarčiai, Užpalių valsčius |
|  |
| Veikla | inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras |
|  |
| Alma mater | 1964 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vilius Antanas Geleževičius** (g. 1941 m. lapkričio 24 d. Baltakarčiuose, Užpalių valsčiuje) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1997 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Nuo 1964 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1973–1983 m. – Elektros pavarų katedros vedėjas. Nuo 1998 m. profesorius. 1977 m. stažavo Nansi elektrotechnikos ir mechanikos aukštojoje mokykloje Prancūzijoje.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš elektromechaninių sistemų kompiuterinio valdymo. Sukūrė automatinių kompiuterinių elektrografinių paviršių kokybės tyrimo sistemų. 12 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Elektros pavarų valdymo sistemos, su kitais, 1990 m.
* Elektronika ir elektrotechnika, 2000 m.
* Loginė automatika, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vilius Antanas Geleževičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 495 psl.

Nuorodos
--------

* habil. dr. prof. Vilius Antanas GELEŽEVIČIUS. Kauno technologijos universitetas Archyvuota kopija 2008-05-12 iš Wayback Machine projekto.
Hamburgerio ikona.
**Hamburgerio meniu** – piktograma, interneto dizaino elementas, naudojamas internetinėse svetainėse, kai norima paslėpti svetainės meniu. Piktogramą sudaro trys horizontalios linijos, išdėstytos viena po kitos. Piktograma paprastai yra patalpinama viršutinėje dešinėje arba kairėje puslapio pusėje. Piktogramos dizainas gali šiek tiek skirtis, kai kurie dizaineriai horizontalias linijas padaro ne vienodo ilgio.

Naudojimas
----------

Hamburgerio meniu dažniausiai naudojamas prisitaikančiame dizaine. Dideliuose ekranuose, kaip stacionarių kompiuterių, svetainės meniu dažniausiai rodomas visas, bet mažėjant ekranams, pavyzdžiui, mobiliuosiuose telefonuose ir planšetiniuose kompiuteriuose, taupant vietą meniu yra pakeičiamas hamburgerio piktograma. Spustelėjus piktogramą, pasirodo visas svetainės meniu. Kaip meniu yra pavaizduotas, priklauso nuo svetainės dizainerio. Kartais meniu pasirodo iš vienos ekrano pusės, kartais iš kitos, kartais su animacija, kartais be. Yra keletas būdų kaip įdiegti hamburgerio meniu funkcionalumą, bet labiausiai įprastas būdas yra naudoti JavaScript.

Interneto dizaineriai ir pritaikomumą vertinantys ekspertai nesutaria dėl hamburgerio meniu būtinybės. Dažnai kyla diskusijos apie privalumus ir trūkumus.

Diskusija
---------

**Privalumai**

* Daugiau elementų gali būti patalpinta į meniu
* Paslėpus meniu, daugiau dėmesio galima skirti kitiems elementams ekrane
* Suteikia minimalistinį dizainą

**Trūkumai**

* Mažiau pastebima
* Ne visi vartotojai supranta reikšmę
* Sunku pasiekti naudojantis mobiliuoju telefonu (kai mobiliuoju naudojamasi viena ranka, ir kai piktograma patalpinta ekrano viršuje)
* Pasiekti reikiamą puslapį reikalauja vieno papildomo paspaudimo ant hamburgerio meniu

Išnašos
-------

1. ↑  Are "Hamburger Menus" Good Usability? Rachel Peters, Persuade by Design.
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leo Africanus** |
| --- |
|  |
| 1520 m. Sebastiano del Piombo „Humanisto portretas", dažnai laikomas vaizduojančiu Leoną Afrikietį |
| Gimimo vardas | al-Hasan ibn Muħammad al-Wazān al-Fasī |
| Visas vardas | Joannes Leo Africanus |
| Gimė | Granada, Granados karalystė, Ispanija1494 m. |
| Mirė | 1554 m. (~60 metų)Italija (?) |
| Gyven. vieta | Fesas, Roma |
| Tautybė | berberas-andalūzas |
| Religija | islamas, nuo 1520 m. katalikybė |
|  |
| Veikla | keliautojas, diplomatas, rašytojas |
|  |
| Alma mater | al Karavino universitetas |

**Jonas Leonas Afrikietis** (lot. *Joannes Leo Africanus*), gimė kaip ***al-Hasanas bin Muhamedas al-Vazanas*** (arab. حسن ابن محمد الوزان الفاسي; g. ~1494 m. Granadoje – m. ~1554 m.) – maurų keliautojas, Šiaurės Afrikos tyrinėtojas.

Apie Leono Afrikiečio biografijos detales daugiausia žinoma tik iš jo paties užrašų. Gimė Granadoje, jo kilmė buvo berberiška-andalūziška. Vaikystėje su šeima persikėlė į Fesą, ten studijavo al Karavino universitete. Jaunystėje lydėjo savo dėdę diplomatinėse misijose po Magribą, 1510 m. nukeliavo iki Timbuktu (tuomet priklausė Songhajų imperijai). 1517 m. keliaudamas iš Konstantinopolio atsidūrė Rozetos uoste Egipte, kuomet Egiptas buvo puolamas osmanų. Tada jis patraukė per Kairą į Asuaną, iš ten kirto Raudonąją jūrą ir pasiekė Arabiją. Greičiausiai atliko hadžą Mekoje. 1518 m. keliaudamas į Tunisą, Leo Afrikanas atsidūrė ispanų piratų nelaisvėje (prie Kretos arba Džerbos). Keliautojas buvo nugabentas į Romą ir pasodintas į Šv. Angelo pilies kalėjimą. Tačiau kai buvo suprasta, koks žmogus sulaikytas, Leonas Afrikietis buvo pristatytas popiežiui Leonui X. 1520 m. keliautojas Šv. Petro bazilikoje buvo pakrikštytas, gavo Jono Leono Afrikiečio (*Joannes Leo Africanus*) vardą. Jis buvo pakviestas į popiežiškąjį teismą kaip galimas tarpininkas osmanams užpuolus Italiją.

1600 m. angliškojo Leono Afrikiečio knygos leidimo viršelis
Vėliau jis keliavo po Italiją, Bolonijoje parašė arabų-hebrajų-lotynų medicininį žodyną (išliko tik arabiškoji dalis) ir arabų kalbos gramatiką (išliko tik keletas puslapių). 1526 m. grįžo į Romą, kur popiežiaus Klemenso VII globoje parašė savo žymiausią veikalą apie Šiaurės Afrikos geografiją – *Della descrittione dell’Africa et delle cose notabili che iui sono, per Giovan Lioni Africano*. 1550 m. jis buvo išleistas venecijiečių leidėjo Giovanni Battista Ramusio. Ši knyga tapo labai populiari, buvo išversta į keletą kalbų. Abejojama, ar visos knygoje minimos vietos buvo aplankytos keliautojo (pvz. Hausų kraštas, Bornu); greičiausiai jis rėmęsis kitų keliautojų pasakojimais.

Apie tolimesnį Leono Afrikiečio gyvenimą duomenų nėra.
| **Vilius Cibulskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. liepos 4 d. (70 metų)Lietuva Šiūlėnai, Ignalinos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Adelė |
| Vaikai | Vaidotas, Dovilė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Ignalinos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Vilius Cibulskas** (g. 1952 m. liepos 4 d. Šiūlėnuose, Ignalinos rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Ignalinos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1959–1967 m. mokėsi Šiūlėnų aštuonmetėje mokykloje, 1968 m. Naujojo Daugėliškio vidurinėje mokykloje, 1970 m. baigė Ignalinos 1–ą vidurinę mokyklą, 1975 m. su pagyrimu – Kauno politechnikos institutą, inžinierius elektromechanikas.

1975–1983 m. Kauno politechnikos instituto mokslinio tyrimo sektoriaus mokslinis bendradarbis, studijavo aspirantūroje. 1983–1993 m. Ignalinos valstybinio žuvininkystės ūkio inžinierius, 1993–1995 m. Ignalinos rajono valdytojo pavaduotojas – ekonomikos ir finansų skyriaus viršininkas, 1995–1997 m. Ignalinos rajono žemės ūkio valdybos viršininkas, 1997–2001 m. Ignalinos rajono savivaldybės administratorius, 2001–2004 m. Utenos apskrities viršininkas, 2004 - 2008 m. Utenos apskrities viršininko pavaduotojas, 2009 - 2011m. Ignalinos rajono savivaldybės mero patarėjas, 2011- 2014 m. iki dabar Europos parlamento nario J. Paleckio padėjėjas, dabar Seimo narės Rimantės Šalaševičiūtės padėjėjas - sekretorius. 

Žmona - Adelė Cibulskienė. Turi sūnų Vaidotą (g. 1978 m.) ir dukrą Dovilę (g. 1988 m.).

Politinė veikla
---------------

1990 m. kaip Sąjūdžio remiamas kandidatas išrinktas rajono Tarybos deputatu. 

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ignalinos rajono skyriaus narys.

1990–1995 m. Ignalinos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 2000 m. kovo – balandžio mėn. (LDDP sąraše) ir 2003 m. (LSDP sąraše), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys. 

1995–2014 m. renkamas Ignalinos rajono savivaldybės tarybos nariu.

1997– 2001 m. Ignalinos rajono savivaldybės administratorius. 

2001 – 2004 m. Utenos apskrities viršininkas. 

2004 - 2008 m. Utenos apskrities viršininko pavaduotojas. 

2009 - 2011m. Ignalinos rajono savivaldybės mero patarėjas.

Nuo 2009m. Ignalinos rajono LSDP skyriaus pirmininkas.

2011-2014 m. – EP nario J.Paleckio padėjėjas,dabar Seimo nario padėjėjas – sekretorius. 

2015 m. savivaldybių tarybų rinkimuose skyriaus iškeltas ir LSDP tarybos patvirtintas kandidatas į Ignalinos merus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimai - Lietuvos socialdemokratų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-12-15 iš Wayback Machine projekto.
| Hamerslio kalnagūbris |
| --- |
| Tarpeklis Hamerslio kalnagūbryjeTarpeklis Hamerslio kalnagūbryje |
| **Žemynas** | Australija |
| **Šalys** | Australijos vėliava Australija |
| **Aukščiausias taškas** | 1249 m |
| **Koordinatės** | 21°53′00″ p. pl. 116°46′00″ r. ilg.﻿ / ﻿21.88333°š. pl. 116.76667°r. ilg.﻿ / 21.88333; 116.76667Koordinatės: 21°53′00″ p. pl. 116°46′00″ r. ilg.﻿ / ﻿21.88333°š. pl. 116.76667°r. ilg.﻿ / 21.88333; 116.76667 |
| **Iškasenos** | Geležies rūda |

**Hamerslio kalnagūbris** (angl. *Hamersley Range*) yra Australijoje, Vakarų Australijos valstijoje.

Hamerslio kalnagūbris iš rytų į pietryčius tęsiasi apie 260 km. Aukščiausia Hamerslio viršukalnė − Mehario kalnas (1249 m), kuris yra ir aukščiausias Vakarų Australijos taškas.

Hamerslio kalnagūbrio uolos pradėjo formuotis jūros dugne prieš 2,5 milijono metų. Nuosėdinių uolienų sluoksnius − kai kuriuose jų buvo gausu geležies − slėgė viršutiniai Žemės plutos sluoksniai, po to visas šis masyvas iškilo virš jūros lygio. Nuo to laiko kalnams teko atlaikyti orų poveikį; kalnų upeliai tekėjo sluoksniuotų uolų šlaitais ir formavo gilius tarpeklius. Trys efektingiausi − siaurus plyšius primenantys *Henkoko*, *Džofrio* ir *Vyno* tarpekliai. Visi šie tarpekliai įsilieja į tokį pat siaurą *Raudonąjį* tarpeklį. Kai kuriose vietose tarpekliai yra tokie siauri, kad, žvelgiant iš apačios, matyti tik tamsių uolų tunelis. Siauriausioje vietoje *Vyno* tarpeklis yra vos 1 m pločio. *Okserio* kyšulys skiria *Vyno* ir *Henkoko* tarpeklius, o jų sienos − statūs skardžiai. 6 km ilgio *Džofrio* tarpeklis priešais vertikalią sieną daro lanką, taip suformuodamas gamtinį amfiteatrą − vietą kriokliui, atsirandančiam po stiprių liūčių.

Čia yra įsteigtas vienas didžiausių parkų Australijoje − Karidžinio nacionalinis parkas (*Karijini National Park*).

Nuorodos
--------

* Hamerslio kalnagūbris (anglų k.)
| **Leonas Antanas Maskoliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. balandžio 2 d. (96 metai)Rokiškis |
|  |
| Veikla | JAV lietuvių visuomenės veikėjas |

**Leonas Antanas Maskoliūnas** (*Maskaliūnas*, g. 1927 m. balandžio 2 d. Rokiškis) – JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946–1949 m. studijavo inžineriją Pabaltijo universitete Hamburge–Pineberge. 1950 m. persikėlė į JAV. 1952 m. baigė Ilinojaus universitetą.

Vienas skautų „Vyčio korporacijos" Pabaltijo ir Ilinojaus universitetuose steigėjų. Ilinojaus universitete su kitais įkūrė Lietuvių studentų sąjungą. Nuo 1955 m. inžinierius. 1963–1973 m. JAV inžinerinės bendrovės Bankoke viceprezidentas, 1973–1977 m. Pietų Korėjoje – Tolimųjų Rytų biuro vedėjas. 1977 m. su kitais lietuvių inžinieriais įsteigė biurą Teherane. Vėliau dirbo Kuveite, nuo 1980 m. – Saudo Arabijoje. Nuo XX a. devinto dešimtmečio pab. rengė projektus pagal JAV kariuomenės ir laivyno bei tarptautinių bankų užsakymus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonas Antanas Maskoliūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 786 psl.
Koordinatės: 54°28′13″š. pl. 22°42′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.47028°š. pl. 22.70514°r. ilg.﻿ / 54.47028; 22.70514



Vištyčio akmuo

**Vištyčio akmuo** – masyvus riedulys Vilkaviškio rajone, Vištyčio seniūnijoje, Nebūtkiemio kaime, Vištyčio regioniniame parke, prie pat krašto kelio  **186**  Kybartai–Vištytis . Akmuo 1964 m. paskelbtas archeologijos ir gamtos paminklu. Šeštas pagal dydį riedulys Lietuvoje.

Apie akmenį
-----------

Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios dalies): aukštis – 4,01; ilgis – 7,1; plotis – 4,74; didžiausia horizontali apimtis – 16,86 m. Akmens viršuje yra įdubimas, vadinamas „velnio pėda". Akmuo yra ant nedidelės kalvelės.

Istorija
--------

Senovėje šis akmuo buvęs maldų aukuru. XVIII a. Vištyčio bažnyčios dokumentuose minimas kaip Švenčiausiosios Trejybės akmuo. XIX a. prie akmens vykdavo procesijos, akmuo vietinių labai gerbtas. Vėliau vokiečiai bandė akmenį susprogdinti ir panaudoti statybų reikmėms, bet nuskėlė tik nedidelę jo dalį.

Apie akmenį pasakojama daug legendų. Viena jų byloja, kad ant akmens sėdėjęs velnias ir verkęs. Akmens įdubose susikaupęs vanduo – tai „velnio ašaros", padedančios išgydyti sergantįjį. Pasak kitos legendos, velnias užpykęs norėjo sugriauti Vištyčio bažnyčią. Jis nešėsi tam didelį akmenį, bet dvyliktą valandą sugiedojęs gaidys ir jam tekę akmenį mesti. Kad nesumaišytų su kitais akmenimis, šį pažymėjęs savo pėda, bet vėliau savo užmojį pamiršęs.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Didžiausi Lietuvos rieduliai

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2011-08-28 iš Wayback Machine projekto.
* Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto.
* Didysis Vištyčio akmuo

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVilkaviškio rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Vištyčio regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Širvintos hidrografinis • Virbalgirio botaninis-zoologinis |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Vištyčio akmuo |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Dabravolės daugiakamienė liepa • Dabulevičių maumedis • Daukšaičių ąžuolas • Jašinsko liepa • Paežerių dvaro parko ąžuolas • Paežerių dvaro parko bukas • Šūklių I tuopa • Šūklių II tuopa • Vartelių liepa • Vartelių miško maumedis • Vygrelių daugiakamienė liepa |

 |
| **Leonardas Martavičius** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. liepos 28 d.Švenčionėliai |
| Mirė | 1994 m. (~74 metai)Vilnius |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | sovietinio saugumo veikėjas |
| Partija | 1939 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Aukštoji partinė mokykla prie SSKP CK |

**Leonardas Martavičius** (1920 m. liepos 28 d. Švenčionėliuose – 1994 m. Vilniuje) – sovietinio saugumo veikėjas, pulkininkas.

Biografija
----------

Nuo 1939 m. SSKP narys. 1939 m. liepos mėn. – 1940 m. birželio mėn. už komunistinę veiklą kalėjo Dimitravo priverčiamųjų darbų stovykloje. 1940–1941 m. LSSR NKVD valstybės saugumo valdybos operatyvinis įgaliotinis. 1941 m. balandžio-birželio mėn. LSSR NKGB Tauragės apskrities skyriaus viršininkas, gyventojų trėmimo operatyvinio trejeto narys. 1941 m. liepos mėn. – 1943 m. gruodžio mėn. SSRS NKVD ir Gynybos liaudies komisariato spec. lagerių vyresnysis tardytojas.

1944 m. gruodžio mėn. – 1945 m. gruodžio mėn. LSSR NKVD Kauno skyriaus viršininko pavaduotojas. 1945 m. gruodžio mėn. – 1953 m. gegužės mėn. LSSR valstybės saugumo ministro pavaduotojas. 1948 m. baigė SSRS MGB aukštosios mokyklos vadovaujančiųjų kadrų kursus, 1950 m. valstybės saugumo pulkininkas. 1953 m. birželio mėn. – 1954 m. balandžio mėn. LSSR vidaus reikalų ministro pavaduotojas. 1954 m. balandžio mėn. – 1959 m. lapkričio mėn. LSSR valstybės saugumo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas. 1960 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK.

Vadovavo Lietuvos laisvės kovos sąjūdžio Tarybos prezidiumo pirmininko Jono Žemaičio, LLKS ginkluotųjų pajėgų vado Adolfo Ramanausko ir kitų partizanų vadų paieškoms, suėmimui, juos tardė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Eugenijus Grunskis. *Leonardas Martavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 346 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Leonardas Pociejus** |
| --- |
|  |
| Pociejai |
| Vaga (herbas) |
| Vaga (herbas) |
|  |
| Gimė | 1730 m. |
| Mirė | 1774 m. birželio 14 d. (~44 metai) |
| Tėvas | Aleksandras Pociejus |
| Motina | Terezė Voino-Jaseneckytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Marja Aleksandra Radvilaitė |
| Vaikai | Aleksandras Mykolas Pociejus |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Leonardas Pociejus** (apie 1730 – 1774 birželio 14) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis stovyklininkas (1752–1771) ir Lietuvos didysis sargybinis (1771–1774), Rogačiovo ir Valkininkų seniūnas.

Biografija
----------

Lietuvos bajorų Pociejų giminės atstovas, herbo „Waga" savininkas. Trakų vaivados Aleksandro Pociejaus (1698–1770) ir Terezės Voino-Jaseneckytės (m. po 1743)jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis - Lietuvos didysis sargybinis Liudvikas Pociejus (apie 1726–1771).

1750 metais Leonardas Pociejus buvo išrinktas nuo Vitebsko vaivadijos pasiuntiniu į seimą. 1752 metais pakartotinai tapo pasiuntiniu į seimą nuo Vitebsko vaivadijos. 1762 metais trečią kartą buvo išrinktas pasiuntiniu. 1764 metais tapo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinės konfederacijos nariu. Tais pačiais 1764 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Vitebsko vaivadijos į konvokacinį seimą. 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1766 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Vitebsko vaivadijos į Čaplico seimą. 

1752 metais Leonardas Pociejus gavo Lietuvos didžiojo stovyklininko pareigybę, 1771 metais po savo bevaikio vyresnio brolio Liudviko Pociejaus mirties tapo Lietuvos didžiuoju sargybiniu. 

1773 metais po pirmo ATR padalijimo Leonardas Pociejus, kad išsaugotų savo valdas Polocko vaivadijoje prisiekė ištikimybei Jekaterinai II.

Baltojo erelio ordino kavalierius (1759).

Šeima
-----

1773 metais vedė Marją Aleksandrą Radvilaitę (g. 1753), Rečicos seniūno Alberto Radvilos (1717–1790) ir Anos Kunegundos Chaleckaitės (1723–1765) dukterį. Vaikai:

* Aleksandras Mykolas Pociejus (1774–1846), paskutinis Lietuvos didysis stovyklininkas (1793–1795)

Nuorodos
--------

* А. Грыцкевіч, Пацеі // Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. Т.2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч / Рэдкал.: Г. П. Пашкоў (гал.рэд.) і інш.; Маст. З. Э. Герасімовіч. – Мн.: БелЭн, 2006. −792 с.: іл. С. 421. ISBN 985-11-0315-2, ISBN 985-11-0378-0 (т. 2)
Koordinatės: 62°14′ š. pl. 6°33′ v. ilg.﻿ / ﻿62.233°š. pl. 6.550°r. ilg.﻿ / 62.233; 6.550

Salos padėtis
**Borojus** (dan. *Bordø*) – Farerų sala. Plotas – 94,51 km². 2007 m. Borojuje gyveno 5002 gyventojai. Saloje yra aštuoni kaimai: Klaksvikas (antra pagal dydį Farerų gyvenvietė), Nordoiris, Aniras, Arnafjorduras, Strondas, Nordtoftiras, Depilas ir Nordepilas.

Salos šiaurinėje dalyje yra trys apleistos gyvenvietės: Skalatoftiras, Mulis ir Fosa. Mulis buvo viena labiausiai izoliuotų Farerų gyvenviečių, tik 1989 m. buvo nutiestas kelias, anksčiau viskas į ją atvykdavo valtimi ar sraigtasparniu. Paskutiniai žmonės paliko gyvenvietę 1994 m. Klaksviko muziejus nupirko Fosą 1969 m. tikėdamasis perdaryti jį į viduramžių fareriečių kaimą, bet planas nebuvo įvykdytas.

Galerija
--------

* Klaksvikas
* Klaksvikas
* Klaksvikas mėnulio šviesoje
* Nordoiris
* Nordtoftiras
* Norddepilas

Kalnai
------


| Pavadinimas | Aukštis |
| --- | --- |
| Lokis | 755m |
| Hafjalas | 647m |
| Bordojarnas | 392m |
| Depilsknukuras | 680m |
| Halgafelis | 503m |

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
| Vištyčio Lauko II piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Vištyčio Lauko II piliakalnisVištyčio Lauko II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°26′40.8″ š. pl. 22°46′32.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.444667°š. pl. 22.775611°r. ilg.﻿ / 54.444667; 22.775611Koordinatės: 54°26′40.8″ š. pl. 22°46′32.2″ r. ilg.﻿ / ﻿54.444667°š. pl. 22.775611°r. ilg.﻿ / 54.444667; 22.775611 |

 |
| Vieta | Vilkaviškio rajonas |
| Seniūnija | Vištyčio seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 28x11 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1962 |
| Registro Nr. | AR1429 / 23001, 23002, 3705 /A252KP |

**Vištyčio Lauko II piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 23002) Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorijoje, į pietryčius nuo Vištyčio Lauko II, Vištyčio seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Vištytis – Žinėnai, už 900 m pasukus į kairę rytų kryptimi, į Vištyčio Lauką II, pavažiavus tiesiai 2 km – yra 200 m į dešinę pietuose nuo lauko kelio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 28x11 m dydžio, aukštesne rytine dalimi. Šiaurės vakarų aikštelės krašte buvo pylimas, dabar čia yra 5 m pločio terasa 1,5 m statesniu šiaurės vakarų šlaitu. Šlaitai statūs, 20 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apkasų, aikštelėje įkasto geodezinio reperio. Piliakalnis dirvonuoja, vakariniame šlaite auga krūmų guotas.

Pietinėje ir šiaurės vakarų papėdėse, 0,7 ha plote yra papėdės gyvenvietės, kurioje rasta grublėtos keramikos, liekanos.

Tyrimai
-------

1962 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 24 000 m². Išmatavimai: 150 m ilgio rytų – vakarų kryptimi ir iki 120 m pločio.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pilupėnų piliakalnis 11 km | Dabravolės piliakalnis 4 km | Piliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 17 km |  |
| Budelių piliakalnis (Pilupėnai) 14 km |  | Menkupių piliakalnis 22 km |
| Žydkiemio piliakalnis 11 km | Pavištyčio I piliakalnis 3 km | Sūduvos piliakalnis 12 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 184 (Nr. 831)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p. 206.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p. 63.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. KPC A. F.1. Ap.1. B.69. P.339-344, 349.
* A. Kaminski. Materialy do bibliografii archeologicznej Jacwiezy od I do XIII w. // Materialy Starozytne. – Warszawa, 1956. T.I. P. 258.
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. V. 1997. P. 172–173.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Vištyčio Laukas II
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°27′22″š. pl. 22°42′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.4561954°š. pl. 22.7097374°r. ilg.﻿ / 54.4561954; 22.7097374

|  Vištyčio Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vištytis (miestelis) |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų ir plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1829 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Vištyčio Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vištyčio miestelyje, Vištyčio ežero šiauriniame krante. Turi klasicizmo bruožų.

Istorija
--------

1566 m. pastatyta bažnyčia. Jai skirtas Nebūtkaimio kaimas su 6 valakais žemės. 1570 m. įsteigta parapinė mokykla. 1658 m. bažnyčią apiplėšė Prūsijos kareiviai. Vištyčio seniūnas Kristupas Puzinas 1723 m. pastatė naują medinę bažnyčią. 1736 m. įkurta jėzuitų misija, tvarkiusi ir parapijos reikalus. 1777 m. atkurta parapinė mokykla.

1829 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Klebonas Augustinas Vaišnora (1816–1888 m.) už ryšius su sukilėliais 1864 m. 12 m. išsiųstas į katorgą. 1883 m. patvirtintas architekto Liučinskio bažnyčios padidinimo projektas (sąmatinė vertė 13 609 rb). 1885 m. padidinta, 1887 m. konsekruota pavyskupio Juozapo Oleko.

1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas J. Krokininkas), kuris 1910 m. įsteigė biblioteką – skaityklą. Lietuviams reikalaujant, Seinų vyskupas 1909 m. nurodė kas ketvirtą sekmadienį bažnyčioje giedoti lenkiškai, o kitus – lietuviškai. Sulenkėję miestelėnai trukdydavo lietuviams giedoti, 1910 m. balandžio 3 d. bažnyčioje sukėlė muštynes.

Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia apgriauta, po karo atstatyta, 1978 m. išdažyta.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, dvigubo kryžiaus plano (2 transeptai), vienabokštė, su apside ir bokšteliu. Šventoriaus tvora aukšta, mūrinė.
| Vištyčio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1999-05-03* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1570-09-08* |
| Ž • A • R |

**Vištyčio herbas** – vienas iš Vištyčio miestelio ir seniūnijos (Vilkaviškio rajono savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

1570 m. Vištyčio miesto antspaudas (iš Z. Gliogerio „Senovės Lenkijos enciklopedija")
Raudoname skydo lauke sidabrinis vienaragis su auksiniu ragu ir kanopomis, liežuvis – raudonas. Uodega – pakelta aukštyn, asilo tipo.

Istorija
--------

1570 m. rugsėjo 8 d. globėjos Švč. Mergelės Marijos gimimo šventės – Šilinės dieną Ldk Žygimantas Augustas patvirtino Vištyčio herbą (seniausias Sūduvoje) ir suteikė miesto teises. Privilegijos originalas nežinomas, išliko tik jos įrašas Lietuvos Metrikoje, kuri dabar saugoma Rusijos valstybiniame senųjų aktų archyve Maskvoje.

1999 m. gegužės 3 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 421. Herbo etalono autorius – dailininkas Bronius Leonavičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vištytis miestelis. Lithuaniainworld.lt (tikrinta 2023-05-04).
2. ↑  Vištyčio miesto heraldika. Geocities.ws (tikrinta 2023-05-04).
Koordinatės: 54°27′40″ š. pl. 22°48′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.46111°š. pl. 22.80833°r. ilg.﻿ / 54.46111; 22.80833

Vištytgirio miškų pakraštys šalia Pavištyčio kalno
**Vištytgirio miškai** – miškai Vilkaviškio rajono pietvakariuose, 5 km į rytus nuo Vištyčio. Išsidriekę šiaurės-pietų kryptimi 10 km, pietuose siekia Lenkiją. Užima 2020 ha plotą. Pagrindiniai masyvai: Vištytgirio, Tadarynės, Lankupėnų, Vartelių, Pavištyčio, Narvydų. Pietvakarinėje miško dalyje telkšo Pakalnių ežeras, pačiame miške – Beržinio, Sūrinio ir keletas mažesnių ežerų. Reljefas kalvotas, dauburiuotas. Dirvožemiai vėlėniniai jauriniai ir vėlėniniai karbonatiniai.

Sudėtis:

* eglynai – 54 %,
* ąžuolynai – 12 %,
* beržynai – 10 %,
* juodalksnynai – 8 %,
* liepynai – 6 %,
* drebulynai – 6 %,
* pušynai – 4 %.

Miške gyvena smulkūs žinduoliai, muflonai. Didelė miško dalis įeina į Vištyčio regioninį parką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas. *Vištytgirio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 583
| ***Mano naktysgražesnės už jūsų dienas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mes nuits sont plusbelles que vos jours |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Andrzej Zulawski |
| Scenaristas (-ai) | Andrzej Zulawski |
| Vaidina | Sophie Marceau |
| Metai | 1989 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Mano naktys gražesnės už jūsų dienas** (pranc.  *Mes nuits sont plus belles que vos jours*) – lenkų režisieriaus Andrzej Zulawski Prancūzijoje sukurta romantinė drama, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko jo tuometinė žmona Sofi Marso.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sophie Marceau – Blanša
* Jacques Dutronc – Lukas
* Valerie Lagrange – Blanšos motina
* Laure Killing – Inesa
* Myriam Mezieres – Edvižė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Lukas – kompiuterių genijus, sergantis nežinoma mirtina liga, dėl kurios greitai praranda atmintį. Blanša – naktiniame klube dirbanti ir turinti psichinių galių mergina, itin priklausanti nuo ją supančių žmonių. Juos abu sieja neviltis: Lukas žino, kad mirs, o Blanšos neviltis dvasinio pobūdžio. Kankinantys vaikystės prisiminimai ir vienatvė, nors dėl savo sėkmės turėtų jausti priešingai, bei supratimas, kad judviejų romanas neturi ateities, dar labiau juodu suvienija...
| **Zenonas Kulys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1947 m. gegužės 4 d. (76 metai)Biržai |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas, technikos mokslų daktaras. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 1996 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 1994 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
 |

**Zenonas Kulys** (g. 1947 m. gegužės 4 d. Biržai) – Lietuvos karinis veikėjas, brigados generolas, technikos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1967-1971 m. studijavo TSRS Kaliningrado aukštojoje karo inžinerijos mokykloje, 1975-1978 m. ir 1983-1986 m. studijavo Maskvos karo inžinerijos akademijoje. 1986 m. karo mokslų kandidatas.

1971–1975 m. ir 1978–1983 m. TSRS kariuomenės inžinerijos padalinių vadas ir tarnybų viršininkas. 1986-1991 m. TSRS gynybos ministerijos Centrinio karo inžinerijos mokslinių tyrimų instituto vyresnysis mokslinis bendradarbis, skyriaus viršininkas.

1991-1992 m. Lietuvos Respublikos krašto apsaugos departamento Mokymo valdybos viršininko pavaduotojas. 1992-1994 m. Krašto apsaugos mokyklos viršininko pavaduotojas, nuo sausio 1 d. viršininkas, nuo 1994 m. birželio 6 d. pirmasis Lietuvos karo akademijos rektorius. 1995 m. brigados generolas. 1998 m. spalio 1 d. – 2000 m. vasario 22 d. Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademijos viršininkas.

Parašė per 30 mokslo darbų iš karo inžinerijos.

Įvertinimas
-----------

* 1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis
* 1994 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1996 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zenonas Kulys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 218 psl.
| ***„Mano didžiausias košmaras"*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Režisierius | Anne Fontaine |
| Vaidina | Isabelle Huppert  Benoît Poelvoorde  André Dussollier  Virginie Efira |
| Metai | 2011 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Mano didžiausias košmaras** (pranc. *Mon pire cauchemar*) – 2011 metų prancūziška komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Gyveno du labai skirtingi žmonės. Ponia Agota *(Agathe Novic)*, damutė priklausanti elitui, turtingiesiems snobams pataikaujanti parodų kuratorė. Ir Patrikas, kuris neturi net savo būsto. Juos vienija tik tai, kad jų abiejų sūnūs mokosi toje pačioje mokykloje ir yra draugai. Patrikas nuolat lankosi pas socialines darbuotojas ir turi įrodinėti, kad yra pajėgus užtikrinti saugią vaikystę savo sūnui. Vėliau imasi remontuoti ponios namus. Agatos paroda buvo labai nyki ir nepatiko nei Patrikui, nei išlepintiems žinovams. Ji eina į barą ir išgeria taurelę chereso, paskui pakartoja. Ryte pabunda su Patriku. Ryte jie apsimeta, kad nieko nepamena.

Aktoriai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Isabelle Huppert: Agota *(Agathe Novic)*, parodų kuratorė. Nuobodi, raudoplaukė, šalto būdo bretonė.
* Benoît Poelvoorde: Patrikas *(Patrick Demeuleu)*, iš Belgijos atklydęs vyrukas.
* André Dussollier: Francua *(François Dambreville)* leidyklos savininkas, Agatos vyras.
* Virginie Efira: Žiuli *(Julie)*, jauna socialinė darbuotoja, kuri susižavėja Francua.
* Donatien Suner: Adrien
* Corentin Devroey: Tony
* Aurélien Recoing: Thierry
* Éric Berger: Sébastien
* Philippe Magnan: direktorius
* Bruno Podalydès: Marc-Henri

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB[neveikianti nuoroda]
Zenonas Puzinauskas (1939)
**Zenonas Puzinauskas** (1920 m. kovo 4 d. Kaune – 1995 m. liepos 16 d. Beverly Šores, JAV) – Lietuvos krepšininkas, Europos čempionas. Ūgis – 187 cm.

Biografija
----------

Baigė Kauno jėzuitų gimnaziją ir Vytauto Didžiojo universitetą. Nuo 1935 m. – krepšininkas, žaidė už *Grandies* klubą. Pakviestas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę du kartus (1937 m. Rygoje ir 1939 m. Kaune) tapo Europos čempionu.

1944 m. pasitraukė į Austriją, vėliau pervažiavo į Vokietiją. Dirbo vertėju JAV kariuomenės dalinyje ir žaidė Kemptono *Šarūno* lietuvių išeivių krepšinio komandoje. Aktyvus karo pabėgėlių sporto organizatorius, 1947 m. Augsburge išrinktas Lietuvių išeivių fizinio lavinimo ir sporto sąjungos pirmininku. Organizavo sporto instruktorių kursus, kuriuose ir dėstė.

1951 m. persikėlė į JAV, dirbo krikščioniško jaunimo organizacijos YMCA Čikagos skyriuje, vėliau – Raudonajame Kryžiuje. Aktyviai dalyvavo išeivių veikloje.

Šaltiniai
---------

* Jungtinių Amerikos Valstijų lietuviai. (II t.) – Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2002
* Vidas Mačiulis, Vytautas Gudelis. Halė, kurioje žaidė Lubinas ir Sabonis. 1939–1989. – Respublikinis sporto kombinatas, Kaunas, 1989
| ***Kruvina pievelė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il prato macchiato di rosso |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Riccardo Ghione |
| Metai | 1973 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kruvina pievelė** (it.  *Il prato macchiato di rosso*) – 1973 m. Italijoje sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marina Malfatti – Nina
* Enzo Trascio – Antonio
* George Willing – Maksas
* Daniela Caroli – Makso draugė
* Claudio Biava – Alfiero
* Barbara Marzano
* Nino Castelnuovo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauną porą, keliaujančią autostopu be jokio konkretaus tikslo, stabteli pavežėti vyras su sportiniu automobiliu ir vėliau juos pakviečia į sesers namus. Čia randama keista kompanija: sesuo ir jos vyras, konstruojantis keistas mašinas, prostitutė, girtuoklis ir jauna čigonė. Pradžioje visi nerūpestingai leidžia laiką ir netgi nekreipia didesnio dėmesio, kad jų gretos pradeda retėti: namų šeimininkai verčiasi nelegalia prekyba krauju, kurį gauna nužudydami savo svečius – žmones, netrunčius artimųjų ir kuriems dingus, niekas jų nepasiges…
| ***Mano tėvo žmona*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Andrea Bianchi |
| Metai | 1976 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mano tėvo žmona** (it. *La moglie di mio padre*) – 1976 m. Italijoje sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Carroll Baker – Laura
* Adolfo Celi – Antonio
* Luigi Pistilli – daktaras
* Gabriella Giorgelli – prostitutė
* Femi Benussi – Patricija
* Dada Gallotti
* Caterina Barbero
* Jenny Tamburi
* Dada Gallotti

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Lauros ir Antonio santuoka byra, nes vyras pavargo nuo reiklios ir nuolat dėmesio reikalaujančios žmonos, todėl beveik atvirai leidžia laiką kitų, kur kas jaunesnių moterų draugijoje. Laura įvairiais būdais mėgina susigrąžinti vyro dėmesį, tačiau viskas apsiverčia, kuomet ji sutinka Klaudjų – Antonio sūnų iš pirmosios santuokos. Moralinis jaunuolio palaikymas netrukus perauga į fizinį susižavėjimą ir Laura, dar neseniai troškusi susigrąžinti vyro dėmesį, atsiduoda Klaudijui...
| *Music and Me* |
| --- |
|  |
| Michael Jackson studijinis albumas |
| Išleistas | 1973 m. balandžio 13 d. |
| Įrašytas | 1972-1973 |
| Žanras | Ritmenbliuzaspop-rockSoul |
| Trukmė | 32:09 |
| Įrašų kompanija | Motown |
| Prodiuseris | Hal Davis |
| Apžvalgos |
| Allmusic  nuor. |
| Michael Jackson chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Ben" (1972) |  | „Forever, Michael" (1975) |

 |

**Music and Me** – trečiasis amerikiečių dainininko Michaelo Jacksono studijinis albumas, išleistas 1973 m.

Albumo informacija
------------------

Šis albumas buvo įrašinėjamas sunkiu M. Jacksonui metu. Jam buvo 14 metų, keitėsi balsas ir muzikos supratimas. Jis buvo išreiškęs norą prisidėti prie prodiuserių darbo šiame albume, tačiau leidybinė kompanija „Motown" to neleido.

Nepaisant to, kad ant albumo viršelio pavaizduotas M. Jacksonas su akustine gitara, albume šis instrumentas neskamba. Dėl šių priežasčių Michaelas buvo pasiskundęs savo tėvui, kuris vėlesniu laiku daug dirbo, kad tiek Michaelas, tiek jo broliai galėtų nutraukti sutartis su „Motown" kompanija.

Dainų sąrašas
-------------

(numeris, daina, prodiuseris, trukmė)

  
1. „With a Child’s Heart" Vicky Basemore, Henry Cosby, Sylvia Moy 3:29
  
2. „Up Again" Freddie Perren, Yarian 2:50
  
3. „All the Things You Are" Oscar Hammerstein II, Jerome Kern 2:59
  
4. „Happy" (Love Theme from Lady Sings the Blues) Michel Legrand, Smokey Robinson 3:25
  
5. „Too Young" Sidney Lippman, Sylvia Dee 3:38
  
6. „Doggin' Around" Lena Agree 2:52
  
7. „Johnny Raven" Billy Page 3:33
  
8. „Euphoria" Leon Ware, Hilliard 2:50
  
9. „Morning Glow" Stephen Schwartz 3:37
  
10. „Music and Me" Mike Cannon, Don Fenceton, Mel Larson, Jerry Marcellino 2:38
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – Iš straipsnio neaišku net kas rengė žygį.**Jei galite, sutvarkykite.** |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įvykiui skirtas paminklas Deryje
**1972 m. Kruvinasis sekmadienis** vyko Šiaurės Airijoje, Derio mieste. Laikinoji Airijos Respublikonų armija (ARA) (angl. Provisional Irish Republican Army) porą metų prieš šį įvykį pradėjo rinkti jaunuolius į organizaciją, bet jos renginio suvokimas buvo tik dar viena proga papildyti savo armiją. Kruvinasis sekmadienis yra toks pastebimas todėl, kad viskas vyko visuomenės ir žurnalistų akyse.

Eiga
----

Dauguma šios dienos įvykių yra ginčytini, nes nesutariama kiek tada buvo žygyje. Žygis buvo planuotas pradėti nuo rotušės, bet dėl armijos barikadų jis buvo nukreiptas į "Laisvojo Derio" kampą. Nedidelė grupelė paauglių atsiskyrė nuo žygio ir užsispyrė pralaužti barikadas ir eiti į rotušės pusę. Jie apmėtė barikadą akmenimis ir įžeidinėjo britų kareivius. Tada britų kareiviai atsakė vandens patranka, ašarinėmis dujomis ir guminėmis kulkomis. Du žmonės buvo nušauti ir britų kareivių.

Tam tikrame taške budėjo ir britų snaiperiai. Buvo duotas įsakymas šaudyti tikromis kulkomis ir pirmoji auka, jaunuolis, buvo nušautas traukiantis nuo britų karių. Galiausiai buvo duotas įsakymas mobilizuotis į arešto operaciją. Britų kariai nusivijo žygio dalyvius iki "Laisvojo Derio" kampo lauko.

Nepaisydami armijos vadovybės įsakymo nutraukti ugnį, kariai paleido beveik 100 šovinių į bėgančias minias. 12 žmonių buvo pakirsti kulkų, kai jie bandė suteiktį pagalbą sužeistiesiems. 14 žmonių buvo sužeista, 12 nuo kareivių kulkų, 2 nuo armijos šarvuočių.

Pasekmės
--------

13 žmonių buvo nušauti. Kitą diena paskelbtame raporte sakoma, kad kareiviai sureagavo į ginkluoto žmogaus grėsmę ir ARA sprogmenis. Žygio dalyviai, britų ir airių žurnalistai, rajono gyventojai teigia, kad kareiviai šaudė į neginkluotus žmones, taikėsi į bėgančius, bei kitiems padedančius žmones.

Po šių įvykių įtūžusi minia padegė Britanijos ambasadą Airijoje.

Žygyje buvo daug ARA žmonių, bet teigiama, kad jie buvo neginkluoti.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kruvinasis sekmadienis (1972)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *Kruvinasis sekmadienis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
| ***Mano geriausias priešas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Il mio miglior nemico |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Carlo Verdone |
| Vaidina | Carlo Verdone  Silvio Muccino  Ana Caterina Morariu  Agnese Nano |
| Metai | 2006 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mano geriausias priešas** (it. *Il mio miglior nemico*) – italų režisieriaus Carlo Verdone sukurta komedija, kurioje jis pats atlieka pagrindinį vaidmenį.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Achilas De Belis jau 25 metai vedęs turtingą paveldėtoją Džidžolą ir sėkmingai tvarkosi šeimos viešbutyje. Jis atleidžia chroniška depresija sergančią kambarinę Aną Ritą, apkaltinęs ją kompiuterio vagyste. Šios sūnus, 24 metų Orfėjas, dirbantis padavėju, nesėkmingai bando grąžinti motinai darbą, o galiausiai nusprendžia atkeršyti Achilui jį sužlugdydamas.

Orfėjas seka Achilą ir nufotografuoja jį kartu su svaine Ramona, o vėliau nuotraukomis juos abu šantažuoja. Tą pačią dieną jis susipažįsta su Cecilija, kurią įsimyli net neįtardamas, kad tai Achilo duktė. Tiesa paaiškėja, kai santuokos jubiliejaus vakarėlyje pasirodęs Orfėjas svečiams išdalina kompromituojančias Achilo ir Ramonos nuotraukas. Achilas išvaromas iš namų, šeimos, o Cecilija, pasibaisėjusi tiek tėvo neištikimybe, tiek Orfėjo elgesiu, dingsta.

Kuomet Ana Rita prisipažįsta sūnui iš tiesų pavogusi kompiuterį, jis bando atsiprašyti Achilo. Galiausiai abu vyrai suvienija jėgas, mėgindami rasti dingusią Ceciliją.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Carlo Verdone – Achilas De Belis
* Silvio Muccino – Orfėjas
* Ana Caterina Morariu – Cecilija De Belis
* Agnese Nano – Džidžola De Belis
* Corinne Jiga – Ramona
* Sara Bertela

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* David di Donatello (nominacija) – geriausias filmas, geriausias režisierius, geriausias scenarijus, geriausias prodiuseris, geriausia aktorė (A. C. Morariu), geriausias aktorius (C. Verdone), geriausia scenografija, geriausi kostiumai, geriausias montažas, geriausias garsas, geriausia kinematografija
* Ciak d'oro (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (A. C. Morariu), geriausias montažas, geriausias garsas
* Nastro d'argento (nominacija) – geriausias prodiuseris, geriausias aktorius (C. Verdone, S. Muccino)
* Kineo apdovanojimas – geriausias aktorius (S. Muccino), geriausias režisierius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Miglior nemico". *Mymovies*. Nuoroda tikrinta 2021-11-22.
| **Zenonas Kitijietis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 335 m. pr. m. e.Kitijonas |
| Mirė | 263 m. pr. m. e.Atėnai |
|  |
| Veikla | filosofas |

**Zenonas Kitijietis** (sen. gr. Ζήνων ὁ Κιτιεύς = *Zēnōn ho Kitieus*, 335 m. pr. m. e. Kitijone – 263 m. pr. m. e. Atėnuose) – senovės graikų filosofas, laikomas stoicizmo pradininku.

Biografija
----------

Zenonas Kitijetis gimė 335 m. pr. m. e. finikiečių įkurtame mieste Kitijone (dabartinė Larnaka, Kipras). Tėvas – Mnazėjus. Apie 300 m. pr. m. e. įkūrė filosofijos mokyklą. Išskyrė logikos, fizikos ir etikos filosofijas. Etikos filosofiją laikė svarbiausia, o logikos ir fizikos filosofijas apibūdindavo kaip įrankius etikos principams pagrįsti. Taip pat skyrė politinę filosofiją, tačiau ją grindė etikos principais; jo politinei filosofijai būdinga pasaulinės pilietybės ir visuotinės žmonių lygybės idėja.

Apie 320 m. pr. m. e. persikėlė į Atėnus, kur mirė 263 m. pr. m. e.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  „Zenonas Kitijietis". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-11-01.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
| **Emanuel Mori** |
| --- |
|  |
| Mikronezijos prezidentas Emanuel (Manny) Mori |
| Gimė | 1948 m. gruodžio 25 d. (74 metai) Fefanas, Čiukas, Mikronezijos Federacinių Valstijų vėliava Mikronezijos Federacinės Valstijos |
| Sutuoktinis (-ė) | Elina Ekiek |
| Vaikai | 4 dukros |
|  |
| Pareigos | Mikronezijos prezidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Manny Mori |

**Emanuel "Manny" Mori** (g. 1948 m. gruodžio 25 d.) – dabartinis Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidentas. Nacionalinis Kongresas jį išrinko 2007 m. gegužės 11 d. ir tą pačią dieną prisaikdino.

Emanuelis Mori yra vedęs Eliną Ekiek ir su žmona turi keturias dukras.

Biografija
----------

Mori gimė Fefano saloje ir lankė Ksaviero vidurinę mokyklą, kurią baigė 1969 m. Mori įstojo į Guamo universitetą ir jį baigęs 1973 m. įgijo verslo vadybos bakalauro laipsnį.

Po universiteto baigimo Mori buvo išrinktas vadybos stažuotei *Citicorp Credit-Guam* bendrovėje. 1974 m. jis tapo direktoriaus pavaduotoju *Citicorp* bendrovės filiale Saipane.

Mori paliko *Citicorp* 1976 m. po to, kai sutiko eiti administratoriaus pavaduotojo pareigas Globojamosios Teritorijos Socialinės Apsaugos Biure. 1979 m. jis tapo Čiuko valstijos Nacionalinės mokesčių valdybos tarnautoju, valdančiu Mokesčių ir įplaukų biurą. 1981-1983 m. dirbo skyriaus vadovu MVF Plėtros banke, o vėliau, iki pat 1997 m. buvo prezidentu ir generaliniu direktoriumi.

Prieš tapdamas politiku nu 1997 m. iki 1999 m. jis buvo Mikronezijos Federacinių Valstijų banko vykdantysis viceprezidentas. 1999 m. išrinktas į Kongresą.

Politinė karjera
----------------

Mori tapo pirmuoju išrinktuoju į Mikronezijos Federacinių Valstijų Kongresą per papildomus rinkimus, surengtus 1999 m. liepos 1 d. Vėliau perrinktas 2001, 2003, 2005 ir 2007 m.

2007 m. gegužės 11 d. Mori buvo išrinktas Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidentu, nugalėdamas tuometinį prezidentą Džozefą Urusemalą ir atlaisvindamas savo vietą Kongrese.

Nuorodos
--------

* Oficialus Mikronezijos Federacinių Valstijų prezidento tinklalapis
**Zenonas Nomeika** (1911 m. kovo 28 d. Pėdžių k. Kėdainių r. – 1976 m. gegužės 22 d. Rochesteryje, Niujorko valstija, JAV) – vargonininkas virtuozas, pianistas, pedagogas, chorvedys.

Biografija
----------

Tėvas Jonas Nomeika buvo vargonininkas, chorų ir orkestrų organizatorius Lietuvoje ir JAV. Iš pradžių Zenonas vargonuoti mokėsi pas tėvą, o paūgėjęs lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. 1925–1929 m. vargonų studijas tęsė pas J. Naujalį Kauno muzikos mokykloje, skambinti fortepijonu mokėsi pas E. Laumenskienę ir B. Dvarioną, o aukštąjį kursą pas garsų pianistą prof. V. Ružickį.

Nuo 1927 m. Z. Nomeika pradėjo viešai koncertuoti kaip vargonininkas ir pianistas. Gavęs Lietuvos švietimo ministerijos stipendiją, 1929–1936 m. vargonavimą studijavo Paryžiaus École Normale de Musique pas garsųjį vargonų virtuozą prof. Marcel Duprė, dalyvavo koncertinėje veikloje. Baigęs studijas, grįžo į Lietuvą ir keletą metų buvo Klaipėdos muzikos mokyklos vargonų klasės vedėjas. Vokiečiams okupavus Klaipėdą, 1939 m. su mokykla persikėlė į Šiaulius ir ten dirbo muzikos mokykloje, o vėliau vargonus dėstė Vilniaus muzikos mokykloje. Surengė koncertų Kauno, Vilniaus, Klaipėdos, Šiaulių ir Panevėžio bažnyčiose. Pasižymėjo puikia vargonavimo technika ir originalia pasirinktų kūrinių interpretacija.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, apsigyveno Hanau lietuvių stovykloje. Iš pradžių dirbo fizinį darbą, o vėliau pradėjo koncertuoti. 1948 m. surengti J. S. Bacho kūrinių koncertai Augsburge, Kemptene ir kitur sužavėjo vokiečius. 1949 m. atvyko į JAV ir apsigyveno Rochesteryje, kur netrukus pradėjo vargonininkauti Šv. Jurgio parapijos bažnyčioje. Subūrė vokalinį kvartetą, kuris išaugo į chorą ir 1950 m. įsijungė į Lietuvių bendruomenę. Choro repertuare buvo mišios, giesmės ir dainos. 1951 m. iš Rochesterio persikėlė vargonininkauti į Šv. Kazimiero parapiją Pittsburghe, PA. Vargonininkavo ir dviejose kitataučių bažnyčiose. Paskui vėl grįžo į Rochesterį. Čia turėjo savo fortepijono studiją. Kaip vargonininkas daug koncertavo įvairiuose JAV miestuose (1956, 1967 m. Čikagoje), 1954 m. koncertavo Kanadoje – Montrealio Bazilikoje. Paminėtas Vokietijos enciklopedijoje „Riemann Musik Lexikon" ir kituose žinynuose.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.