recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rūmų Šiaurės fasadas
 Baltųjų rūmų kompleksas iš paukščio skrydžio

 *Kitos reikšmės – Baltieji rūmai (reikšmės).*
**Baltieji rūmai** – oficiali Jungtinių Amerikos Valstijų prezidento rezidencija. 

Čia taip pat yra ir viceprezidento biuras. Šiuo metu Baltuosiuose rūmuose yra 132 kambariai, 35 vonios kambariai, o naudingas plotas sudaro 5100 kvadratinių metrų. Teigiama, kad per dieną juose apsilanko per 5 000 lankytojų.

Pradėti statyti 1792 m. ir baigti 1800 m. statybos sąnaudos siekė 232 371,83 JAV dolerių (arba 2,4 mln. 2005 m. metų kursu). Džonas Adamsas tapo pirmuoju rūmų šeimininku, čia jis įsikūrė 1800 m. lapkričio 1 d. 1812 metais rūmai buvo apdeginti Anglijos kariuomenės, dėl to prireikė pastato rekonstrukcijos. Rekonstrukcijos metu buvo pastatyti portikai. XIX a. pastatas toliau buvo plečiamas, siekiant patenkinti didėjančius gyventojų poreikius.

Istorija
--------

1792 m. kovo mėnesį prezidentas George'as Washingtonas asmeniškai parinko žemę ant Potomako upės kranto tarp Virdžinijos ir Merilendo naujosios šalies sostinės statybai. Po metų, kai buvo sudarytas Kolumbijos apygardos planas, Washingtonas paskelbė konkursą naujųjų prezidento rūmų projektui. Washingtono nuomone, prezidento rūmai turi būti svarbiausias Kolumbijos pastatas. Rūmai buvo pastatyti 1800 m. Šių rūmų statymo sumanytojas George'as Washingtonas yra vienintelis JAV prezidentas, kuriam neteko čia gyventi.

Nuorodos
--------

* Oficiali Baltųjų rūmų svetainė **(**angl.**)**

Literatūra
----------

* J.Banevičius, (1999) Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentai

Koordinatės: 38°53′52″š. pl. 77°02′12″v. ilg.﻿ / ﻿38.897669°š. pl. 77.03655°v. ilg.﻿ / 38.897669; -77.03655
Koordinatės: 56°16′43″ š. pl. 21°40′26″ r. ilg.﻿ / ﻿56.27861°š. pl. 21.67389°r. ilg.﻿ / 56.27861; 21.67389


| Truikinų tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinys nuo Šmitos šaltinio pusės |
| Vieta | Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,035 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,66 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 2,3 m |
| Įteka | Guntinas, Truikinų šaltinis |
| Išteka | Guntinas |

**Truikinų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 8 km į rytus nuo Skuodo. Sudarytas užtvenkus Guntino upę (Luobos intakas) 8,9 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,46 km, plotis – iki 0,16 km. Tvenkinio šiaurrytinis galas užpelkėjęs – susidariusi virš 5 ha pelkė. Yra keletas smulkių salų (3 didžiausios: 7 a, 3 a ir 3 a). Altitudė 33,7 m. Aplinkui daugiausia plyti pievos. Krantai apaugę medžiais ir krūmynais. Šalia įsikūręs Truikinų kaimas. Šiaurės vakarų pakrantėje trykšta gamtos paminklas - Truikinų šaltinis. 

Tvenkinys įrengtas 1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Medaliai |
| --- |
| Pang WeiPang Wei |
| Vyrų sportinis šaudymas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2008 Pekinas | 10 m pistoletas |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Mišrios poros |
| **Bronza** | 2016 Rio | 10 m pistoletas |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | 10 m pistoletas |

**Pang Vėjus** (kin. 庞伟, pinyin: *Páng Wěi*, g. 1986 m. liepos 19 d. Baodingas, Hebėjus) – Kinijos šaulys sportiniu pistoletu. Daugkartinis olimpinis medalininkas.

Biografija
----------

2006 m. Wei savo pirmame pasaulio čempionate iškovojo aukso medalį. 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas tapo olimpiniu čempionu. 2010 m. pasaulio čempionate užimta 15 ir 16 vietos. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kinas liko 4-oje vietoje ir neapgynė olimpinio čempiono titulo. 2014 m. tapo Azijos čempionu, o tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate iškovojo bronzos medalį. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas nusileido tik Vietnamo atstovui Hoàng Xuân Vinh ir Brazilijos šauliui Felipe Almeida Wu iškovodamas bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 10 d..


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠaudymo olimpinės čempionai vyrų pneumatinio pistoleto rungtyje |
| --- |
|  |
| 

* 1988:  Tanyu Kiryakov (BUL)
* 1992:  Wang Yifu (CHN)
* 1996:  Roberto Di Donna (ITA)
* 2000:  Franck Dumoulin (FRA)
* 2004:  Wang Yifu (CHN)
* 2008:  Pang Wei (CHN)
* 2012:  Jin Jong-oh (KOR)
* 2016:  Hoàng Xuân Vinh (VIE)
* 2020:  Javad Foroughi (IRI)
 |

 |
| **Henrikas Jablonskis** |
| --- |
|  |
| Henrikas Jablonskis |
| Gimė | 1909 m. gruodžio 27 d.Stary Vališev |
| Mirė | 2003 m. sausio 27 d.Varšuva |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | Lenkijos politikas, mokslininkas |
| Pareigos | buvęs LLR Valstybės tarybos pirmininkas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Henrikas Jablonskis |

**Henrikas Janas Jablonskis** (lenk. *Henryk Jan Jabłoński*, 1909 m. gruodžio 27 d. Stary Vališev – 2003 m. sausio 27 d. Varšuvoje) – Lenkijos politinis veikėjas, istorikas. Lenkijos mokslų akademijos narys (1956), buvęs LLR Valstybės tarybos pirmininkas.

Biografija
----------

Baigė istorijos mokslus Varšuvos universitete. Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo antinacinėje veikloje okupuotoje Lenkijoje, vėliau – Norvegijoje (Narviko mūšyje) bei Prancūzijoje.

1947–1989 m. buvo Lenkijos Seimo deputatas. 1947–1953 m. buvo Švietimo ministro pavaduotojas, 1965–1972 m. – LLR švietimo ir aukštojo mokslo ministras. 1955–1965 m. – Mokslų akademijos mokslinis sekretorius, o 1966–1971 m. – akademijos viceprezidentas.

1972 m. kovo 28 d. – 1985 m. lapkričio 6 d. – LLR Valstybės tarybos pirmininkas (formalus šalies vadovas).

Nuo 1931 m. buvo Lenkijos socialistų partijos, vėliau – LJDP nariu. 1948–1981 m. buvo LJDP CK narys, 1970–1981 m. – Politinio biuro narys.

Papildoma informacija
---------------------

Henriko Jablonskio kapas
* 1968 m. kovo mėn. pasirašė įsakymą dėl „nepatikimų" studentų (tarp jų A.Michniko) pašalinimo iš Varšuvos universiteto. Studentų demonstracijos prieš A.Michniko pašalinimą sukėlė šalyje politinę krizę.
* 1975–1976 m. vadovavo Specialiajai komisijai, rengusiai LLR Konstitucijos pataisas, kuriomis įteisintas LJDP vadovaujantis vaidmuo bei politinė sąjunga su TSRS.
* Nuo 1976 m. buvo Liaudies vienybės fronto, marionetinės LLR valdančiosios koalicijos, pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-06-16 iš Wayback Machine projekto.

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Juzefas Cirankevičius** | **LLR Valstybės tarybos pirmininkas**1972 — 1985  | Po to:**Voicechas Jaruzelskis** |
**Balticum TV**|  |
| **Šalis** | Lietuva Lietuva |
| **Savininkas** | UAB „Balticum TV" |
| **Transliavimopradžia** | 1989 m. rugpjūčio 4 d. |
| **Internetosvetainė** | www.balticumtelevizija.lt |

**Balticum TV** – regioninis televizijos kanalas, transliuojantis programą nuo 1989 m. rugpjūčio 4 d. kabeliniais televizijos tinklais, o nuo 2000 m. balandžio 3 d. – eteriu visoje Klaipėdos apskrityje ir Vakarų Lietuvoje. Nuo 2007 metų ši programa retransliuojama Vilniuje kabeliniais televizijos tinklais bei mikrobangės daugiakanalės televizijos tinklais Šiauliuose, Panevėžyje ir šių miestų apylinkėse (iki 25 km).

Nuo 2009 m. sausio 1 d. televiziją mato beveik 95 proc. Lietuvos žiūrovų. Nuo 2022 metų kovo Balticum TV kanalas transliuojamas aukštos raiškos HD formatu UAB „Balticum TV" abonentams. 

Balticum TV kanalo programą sudaro žinios (kurios buvo rodomos iki 2020 metų kovo mėnesio), tiesioginės aktualijų ir diskusijų laidos, publicistika, pramogos, filmai.

Transliuotojas – UAB „Balticum TV".

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvoje transliuojamos televizijos programos |
| --- |
|  |
| LRT | 
LRT televizija | LRT Plius | LRT Lituanica |
|  |
| Komercinės nacionalinės programos | 
LNK | TV6 | BTV | TV3 | Info TV | 2TV | TV1 | TV8 | Lietuvos ryto TV | Delfi TV |
|  |
| Regioninės programos | 
Dzūkijos TV | TV Aidas | TV medica | Pūkas-TV | Marijampolės TV | Roventos TV | Šiaulių TV | Ventos regioninė TV | Balticum TV | Balticum Auksinis |
|  |
| Pietryčių Lietuvos programos lenkų k. | 
TVP Info | TVP Historia 2 | TVP Kultura 2 | TVP Polonia | Nuta.TV | Power TV | TVP Wilno |

 |
Vilniaus universiteto Chemijos ir geomokslų fakulteto Geomokslų instituto pastatas (M. K. Čiurlionio g. 21, Vilniuje)
Vilniaus universiteto Fizikos fakulteto pastatas (Saulėtekio al. 9, III rūmai, Vilniuje)
**Fakultetas** (gali būti vadinamas ir **mokykla**, **institutu**, **centru**, **akademija**) – universiteto padalinys, sudarantis kaip ir atskirą aukštąją mokyklą, kur dėstoma nustatyti mokslai.

Istorija
--------

Tradiciniais fakultetais laikomi teologijos, filosofijos, teisės ir medicinos fakultetai. Tai kilę iš viduramžių universitetų, kai buvo reikalingi trijų rūšių profesionalai – kunigai, teisininkai ir gydytojai – ruošiami, atitinkamai, teologijos, teisės ir medicinos fakultetų. Tuo tarpu filosofijos fakultetas, kuriame buvo dėstomi septyni laisvieji menai, buvo skirtas bendram paruošimui studijoms kituose fakultetuose.

Renesanso laikotarpiu filosofijos fakultete imta dėstyti klasikinės literatūros. Vėliau dalis jo funkcijų (paruošimas tolesnėms studijoms) perėjo vidurinėms mokykloms, ir filosofijos fakultetas tapo lygiaverčiu kitiems, likdamas nespecializuotu. Dar vėliau jis buvo padalintas į du skyrius (pavyzdžiui, Rusijos imperijoje tai padaryta 1804 ir 1835 m. statutais), vėliau – ir į du fakultetus (pavyzdžiui, Rusijos imperijoje – į istorijos-filologijos (rus. *историко-филологический факультет*) ir fizikos–matematikos (rus. *физико-математический факультет*), Prancūzijoje – į humanitarinių mokslų (pranc. *faculté de lettres*) ir mokslų (pranc. *faculté des sciences*)). Toks skaidymas tęsėsi ir toliau.

Nauda
-----

Manoma, kad skirtingų fakultetų buvimas viename universitete padeda mokytis vieniems iš kitų, dalintis idėjomis. Studentai gali klausyti paskaitų ir svetimuose fakultetuose. Be to, tai leidžia bendrai naudoti brangią įrangą, bibliotekas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона", т. XXXV (1902): Усинский пограничный округ — Фенол, „Факультеты", с. 246—258 s:ru:ЭСБЕ/Факультеты
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°8′23.27″ š. pl. 23°47′41.53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.1397972°š. pl. 23.7948694°r. ilg.﻿ / 55.1397972; 23.7948694

| Panevėžiuko dvaras |
| --- |
| Dvaro gyvenamasis namas Dvaro gyvenamasis namas |
| Vieta | Panevėžiukas, Kauno rajonas |
| Rūmų stilius | Mūrinis |
| Bajorų giminės | Jadkai
Kuncevičiai
Petkevičiai
Vizgirdavičiai
Siručiai
Korevos |
| Parkas | Pavieniai želdynai |
| Pastatų būklė | Apnykę dvaro rūmai |
| Savininkas | Inga Malinauskienė |

**Panevėžiuko dvaras** – dvaras, esantis Panevėžiuke. Dvaro rūmai apnykę, yra parko, oficinos likučiai, dvaro šulinys.

Istorija
--------

Dvaro sodybos statiniai
1544 m. ponas Jurgis Jadko dvarą pardavė ponui Jonui Kuncevičiui. 1563 m. birželio 24 d. Vilkijos valsčiaus inventoriaus sąraše dvaro savininku minimas taurininkas Matas Petkevičius. 1596 m. Jonas Petkevičius dvarą pardavė Kauno apskrities maršalkai Petrui Vizgirdavičiui. XVIII a. dvaras priklausė Siručiams, XIX–XX a. pradžioje jį valdė Korevos. 1863 m. sukilimo metu čia aktyviai veikė Kletas Koreva (1837–1863 m.).

Prie Siručių pastatytų medinių rūmų Korevos pastatė du mūrinius dviaukščius sparnus, dengtus mansardiniais raudonų čerpių stogais. Priestatai didesni už senuosius pastatus. Ant geriau išsilaikiusio rūmų sparno matyti 1910 m. data. Paskutinis valdytojas Zigmantas Koreva (1898–1945 m.) čia gyveno iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos, galbūt sovietų nušautas Kaune.

Pokariu dvaras atiteko kolūkiui, kuris jį menkai prižiūrėjo. Atkūrus Lietuvos valstybingumą, dvarą paveldėjo Jolanta Korevaitė-Gailevičienė.
Baltieji smėlynai
**Baltieji smėlynai** (angl. *White Sands National Monument*) – smėlio dykuma, esanti JAV, Naujosios Meksikos valstijoje. Dykumos plotas apie 710 km². Dalis Baltųjų smėlynų 1933 metais paskelbta JAV gamtos paminklu. Ši vieta įdomi tuo, kad tai įspūdingiausia gipso smėlio kopų vieta pasaulyje. Paprastai gipso kristalai nesudaro tokių darinių, nes gipsas yra tirpus vandenyje. Tačiau Baltuosiuose smėlynuose yra pakankamai sausas klimatas ir krituliai neišneša ištirpinto gipso, o kaip tik atneša į Lucerio ir Otero ežerus. Vėliau vanduo išgaruoja, o likęs gipsas vėjo supustomas į iki 30 m aukščio kopas. Vėjas pamažu gena kopas šiaurės rytų kryptimi. Kopų slinkimo greitis siekia 6 km per metus. Nors gipso daug, jis Baltuose smėlynuose niekada nebuvo eksploatuotas.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Baltieji Smėlynai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* White Sands National Monument (palydovinė nuotrauka iš *Google Maps*)
* White Sands National Monument (reljefinis žemėlapis iš *Google Maps*)
| Famagustos apygarda*Επαρχία Αμμοχώστου* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Kipro vėliava Kipras |
| **Administracinis centras** | Paralimnis |
| **Gyvenviečių skaičius** | 97 |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 46 900 |
| **Plotas** | 1 979 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 24 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | CY-04 |

**Famagustos apygarda** (gr.  Επαρχία Αμμοχώστου, turk. *Mağusa Bölgesi*) – viena iš šešių Kipro apygardų, esanti rytinėje salos dalyje. Šiaurėje, rytuose ir pietuose ribojasi su Viduržemio jūra, vakaruose su Kirenijos, Nikosijos ir Limasolio apygardomis. Taip pat dalį apygardos pietvakarinėje jos dalyje ir išilgai „Žaliosios linijos" užima britų Dekelijos karinės bazės. Formaliai apygardos administracinis centras yra Famagusta.

Nuo 1974 m. didžiąją apygardos dalį, įskaitant ir Famagustą, kontroliuoja nepripažinta Turkų Kipro respublika, kurioje Karpazo pusiasalis priklauso Iskelės apygardai su sostine, o kita dalis Magusos apygardai. Turkijos Famagustos apygardoje gyvena 64 269 žmonės (2006 m.), o išskirtoje Iskelės apygardoje − 21 978 žmonės (iš viso 86 247 gyventojai – daugiausiai turkai).

Pietinėje, graikiškojoje apygardos dalyje, įskaitant Agia Napą, gyvena 37 738 žmonės (2001 m.). Jos administracinis centras laikinai įsikūręs Paralimnyje.

Apygarda suskirstyta į šešias bendruomenes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2006 m. gyventojų surašymo išvados
2. ↑  Kipro statistikos tarnyba


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kipro apygardos** |  |
| Famagusta | Kirenija | Larnaka | Limasolis | Nikosija | Pafosas |
Vokiečių kalbos paplitimas Europoje 1910 m.
**Pangermanizmas** (vok. *Pangermanismus*) – XIX–XX a. pirmos pusės vokiečių nacionalistinė doktrina, reiškusi agresyvius Vokietijos siekius suvienyti visus vokiškai kalbančius žmones į vieną nacionalinę valstybę – Didįjį germanų reichą (vok. *Großgermanisches Reich*).

Pangermanizmas atsirado XIX a. pab. Austrijoje. Buvo reikalaujama sujungti Austriją su Vokietija. Tam tikslui 1891 m. įkurta Pangermanistų sąjunga. Judėjimas buvo nukreiptas prieš slavų tautų siekius išsivaduoti iš Austrijos-Vengrijos imperijos. Pangermanistai siekė suvienijus visus vokiečius sukurti galingiausią valstybę Europoje. Austrijos ir Vokietijos susivienijimo reikalavimas buvo atgaivintas po Pirmojo pasaulinio karo. Tačiau tuomet jį įgyvendinti Paryžiaus taikos konferencijoje uždraudė Antantės šalys.

Pangermanizmo idėjos turėjo didelę įtaką nacizmo ideologijai. Po Pirmojo pasaulinio karo stipriausia jėga, siekianti įgyvendinti pangermanizmą, tapo nacionalsocialistų partija. 1933 m. reichskancleriu tapusio A. Hitlerio užsienio politika prisijungti vokiškas žemes sukėlė Antrąjį pasaulinį karą. Pralaimėjusi karą Vokietija ne tik neteko viešpatavimo Europoje, bet ir nemažai žemių rytuose, o daug vokiečių buvo išvaryti iš jų gyvenamų teritorijų. Po Antrojo pasaulinio karo pangermanizmo idėjos tapo mažareikšmės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pangermanizmas. lietuviuzodynas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-25.*
2. 1 2 3 4 5 6  *Pangermanizmas. istorijatau.lt. Nuoroda tikrinta 2022-08-25.*
3. 1 2 3 4  *Pangermanizmas. vle.lt. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-08-25.*
| Kuopion keskuskenttä |
| --- |
|  |
| Vieta | Suomija Kuopijas, Suomija |
| Koordinatės | 56°56′58.53″ š. pl. 23°36′36.71″ r. ilg.﻿ / ﻿56.9495917°š. pl. 23.6101972°r. ilg.﻿ / 56.9495917; 23.6101972 |
| Atidarytas | 1939 m. |
| Renovuotas | 2003–2005 m. |
| Savininkas | Kiinteistö Oy Kuopion Keskuskenttä |
| Operatorius | Kiinteistö Oy Kuopion Keskuskenttä |
| Paviršius | Dirbtinė danga |
| Talpa | 4778 |
| Lauko matmenys | 105 m × 68 m |

**Kuopijaus futbolo stadionas** (latv. *Kuopion keskuskenttä*, žinomas Väre Areena, Savon Sanomat Areena, Magnum Areena pavadinimais) – futbolo stadionas Kuopijuje, Suomijoje. Stadiono talpa – 4778 žiūrovai.

Istorija
--------

Atidarytas 1939 m. gegužės 29 d. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo mažiausiai septyni tūkstančiai žmonių.

Pirmosios oficialios futbolo rungtynės įvyko 1947 m. rugpjūčio mėn. kai aukščiausios lygos debiutantai KuPS futbolininkai išmėgino jėgas su čempionų titulą ginančiu HIFK.

Šią futbolo aikštę 40 metų supo ir ristūnų takas, kuriame buvo organizuojami 1959 ir 1967 m. ristūnų turnyrai.

1969 m. spalio mėn. įvyko pirmosios Europos turnyro rungtynės, kai taurės laimėtojų taurės pirmame etape KuPS rungtyniavo prieš portuagalų „Academica Coimbra".

Pastaruoju metu namų rungtynes šiame stadione žaidė KuPS klubo vyrų komanda ir moterų ekipa. Ankstesniais metais rungtyniavo ir Pallokissat.

Galerija
--------

* KuPS vs. JIPPOKuPS vs. JIPPO
* KuPS vs. JIPPOKuPS vs. JIPPO

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kuopion keskuskenttä KuPS informacija (archyvuota)
2. ↑  Kuopion keskuskenttä Veikkausliiga informacija (archyvuota)
3. ↑  Kuopion keskuskenttä KuPS informacija (archyvuota)
4. ↑  [Syrjäläinen, Antti & Turunen, Tomi T.: Ikimuistoiset avajaiset. (Sunnuntaisuomalainen) Savon Sanomat, 24.5.2009, s. 32.]

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
Koordinatės: 54°12′05″š. pl. 24°10′53″r. ilg.﻿ / ﻿54.201391°š. pl. 24.18152°r. ilg.﻿ / 54.201391; 24.18152


|  Subartonių kapinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Varėnos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Subartonys |
| **Adresas** | V. Krėvės g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1992 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Subartonių koplyčia** – koplyčia, esanti Subartonyse, Merkinės seniūnijoje, Varėnos rajone, 2 km į vakarus nuo kelio  **129**  Antakalnis–Jieznas–Alytus–Merkinė , Subartonių kaimo kapinėse, kurios patenka į Subartonių memorialinį draustinį.

Krėvės kapas prie koplyčios
Koplyčia Subartonių kaimo gale įsikūrusių kapinių kalnelyje iškilo 1992 m. Ją pastatė vietos gyventojai kraštiečio V. Mickevičiaus-Krėvės (1882-1954) palaikų, atvežtų iš Amerikos, perlaidojimo proga. Ji stovi šalia rašytojo tėvų ir jo paties kapo, kurį puošia tautodailininko Ipolito Užkurnio sukurta skulptūra „Dainavos šalies dainius".

Istorija
--------

1992 m. subartoniškiai, laukdami visam laikui grįžtančio V. Krėvės-Mickevičiaus ir jo žmonos Onos Marijos palaikų iš Putnamo lietuvių kapinių (JAV, Konektikuto valstija), bendromis jėgomis vietos kapinėse pastatė koplyčią. Statinį suprojektavo Subartonių eigulys Zigmas Kindaris, sukirsti ją talkino Jonas Jazukevičius ir Jonas Kvaraciejus, o kapinėse pastatyti padėjo visas kaimas. Vieta kapinėse buvo parinkta pagal tuometinio Merkinės dekano kun. Juozo Matulaičio pasiūlymą. Reikiamą medieną statybai tiekė Dzūkijos nacionalinis parkas. Šalia naujos koplyčios buvo perlaidoti V. Krėvės pelenai. 2006 m. prie tėvų taip pat palaidota urna su dukros Onos Aldonos Krėvaitės–Mošinskienės (1914-2005) palaikais, atskraidintais iš Filadelfijos. Tuomet koplyčioje šv. Mišias atlaikė Merkinės dekanas kun. Robertas Rumšas.

Architektūra
------------

Koplyčia medinė, tradicinės architektūros, virš įėjimo durų pritvirtinta lentelė su pastatymo data „1992.X.17". Statinys taisyklingo stačiakampio plano, be apsidės, jos pagrindinis fasadas orientuotas šiaurės kryptimi (link gyvenvietės). Ant dvišlaičio stogo stovi bokštelis–varpinė su mediniu kryžiumi. Koplyčios trikampis frontonas ištrauktas į priekį, paremtas dviejų kolonėlių iš gumbuotų medžio kamienų. Koplyčioje yra altorius. Trikampis langelis virš durų primena stilizuotą Apvaizdos akį. Galinę sieną puošia medžio ornamentas.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Subartonių kapinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Visi turi savas istorijas (II) *bernardinai.lt*Archyvuota kopija 2021-07-18 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  O Krėvei gi jau būtų 130
3. ↑  Subartonių kraštas. Į tėviškę – prie tėvų...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tuvalu herbas
**Tuvalu herbas** – Tuvalu valstybės Okeanijoje oficialus valstybinis simbolis. Sukurtas 1976 m. buvo vaizduojamas ant ankstesnių Tuvalu vėliavų (taip pat yra dabartinės valstybinės vėliavos versijos dalis).

Herbą sudaro skydas, kuriame mėlyname fone pavaizduotas tradicinis polineziečių namas ir vandenyno bangos. Geltonas skydo apipavidalinimas dekoruotas aštuoniomis kriauklėmis ir bananų lapais. Žemiau skydo yra transparantas su šalies motto: *Tuvalu mo te Atua* („Tuvalu Visagaliui").

Herbas ant Tuvalu vėliavos valstybinės versijos

**Okeanijos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Australija · Fidžis · Kiribatis · Maršalo Salos · Mikronezija · Nauru · Naujoji Zelandija · Palau · Papua Naujoji Gvinėja · Samoa · Saliamono Salos · Tonga · Tuvalu · Vanuatu
Amerikos Samoa · Guamas · Kuko Salos · Marianos Šiaurinės Salos · Naujoji Kaledonija · Niujė · Norfolkas · Pitkernas · Prancūzijos Polinezija · Tokelau · Volisas ir Futūna |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
**Munthuch** (taip pat **Munthch**, **Munthu**) – moteriškoji mitologinė etruskų figūra; viena iš mitologinių figūrų, artimai susijusių su deive Turan, priskiriama jos ratui.[1]

Pavaizduota ant etruskų veidrodžių, neretai sutinkama puošimo scenose (kaip patarnautoja).[2] Ant vieno iš jų (aptiktas netoliese Viterbo, datuojamas apytikriai 470 m. pr. m. e.) Munthuch pavaizduota kaip veržliai šokanti menadė, drauge su ja – satyras Chalfunas.[3] Ant veidrodžio, vaizduojančio Turan ir Atunio vestuves, Munthuch ties veidrodžio pakraščiu pavaizduota drauge su kitomis deivės Turan ratui priskiriamomis figūromis: Achvizr, Alpan ir Mean. Visos jos pavaizduotos kaip sparnuotos dvasios. Munthuch pavaizduota pusiau nuoga, nešina alebastro indu ir kvėpinimo lazdele. Ant kito veidrodžio vaizduojama, kaip rengiama Malavisch. Čia Munthuch pavaizduota kaip gražiai apsirengusi jauna moteris; ji prilaiko Malavisch galvą, kol Zipna ant jos riša raištį.[1] Be to, Munthuch pavaizduota karūnuojanti dievą Herkle.[2]

Vardas bandomas sieti su etruskų kalbos žodžiu *munth*, atitinkančiu lotynų *mundus* ir graikų *kosmos* („papuošimas", „tvarka").[2]

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Nancy Thomson de Grummond. A Guide to Etruscan Mirrors, Archaeological News, 1982, p. 118–119.
2. 1 2 3  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 202.
3. ↑  University of Michigan et al. Bulletin, 13, 2000, p. 19–20.
1928 m. Nr. 5
1928 m. Nr. 6
**Baltijos almanachas** (rus. *Балтийский альманах*) – 1923–1927 m. ėjęs žurnalas.

Istorija
--------

Pirmi du numeriai išėjo Berlyne (1923 m. gruodžio ir 1924 m. sausio mėn.), ketvirtas – pavadinimu „Baltijos almanachas Argus" (*Балтийский альманах Аргус*) – 1924 m. vasarą Rygoje. Leidyba atkurta 1928 m. gegužės mėn. Kaune. 1930 m. išeidavo su pertraukomis.

Pagrindinis žurnalo tikslas buvo Baltijos valstybių kultūrinis suartėjimas. Jame buvo publikuojami Liudo Giros, Maironio, Petro Laurinaičio, Petro Vaičiūno kūriniai, baltarusių, latvių, lietuvių, suomių, estų poetų ir rašytojų poezijos ir prozos vertimai, įvairi medžiaga apie Lietuvos, Latvijos, Estijos literatūrinį ir kultūrinį gyvenimą.

Baltijos almanachas spausdino šiuolaikinių rusų autorių, gyvenusių užsienyje, kūrinius (Andrėjaus Belojo, Konstantino Balmonto, Ivano Konopino, Glėbo Struvės, Vladislavo Hodasėvičiaus ir kt.), taip pat gyvenusių sovietinėje Rusijoje (Eriho Golėbraho, Georgijaus Dėškino, Ivano Rukavišnikovo ir kt.), garsių kritikų (Juliaus Aihenvaldo, Petro Pilskio) straipsnius.

1928 m. lapkričio 23 d. Baltijos almanacho Nr. 8 buvo išspausdinta Vinco Kudirkos Tautiškos giesmės vertimas.

Redaktorius Eugenijus Škliaras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vladas Žukas. *Baltijos almanachas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 189
| Rudžių valsčiusAmtsbezirk Groß Rudszen |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **1874 – 1945** |  |

 |
| *Rudžių valsčius Pilkalnio apskrityje* |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Provincija** | Rytų Prūsija |
| **Administracinis centras** | Didieji Rudžiai |
|  |
| **1874–1945** | Pilkalnio apskritis |

**Rudžių valsčius**, **Didžiųjų Rudžių valsčius** (vok. *Amtsbezirk Groß Rudszen*, nuo 1938 m. *Amtsbezirk Mühlenhöhe*) – Rytų Prūsijos administracinis teritorinis vienetas, gyvavęs 1874–1945 m. dabartinės Kaliningrado srities rytinėje dalyje. Priklausė Pilkalnio apskričiai. Valsčiaus centras buvo Didžiuosiuose Rudžiuose.

Istorija
--------

Suformuotas 1874 m. pagal 1872 m. priimtus „Apskričių nuostatus Prūsijos, Brandenburgo, Pomeranijos, Poznanės, Silezijos ir Saksonijos provincijoms" iš 10 kaimo bendruomenių ir 1 dvaro apygardos. 1928 m. Švarplių dvaro apygarda prijungta prie Švarplių kaimo, o 1938 m. Naujųjų Rudžių kaimo bendruomenė prijungta prie Didžiųjų Rudžių. 1938–1945 m. valsčių sudarė 9 kaimo bendruomenės: Didžiųjų Rudžių, Pėteraitėlių, Šarkabūdžių, Švarplių, Trečiokų, Užbalių, Užpjaunėlių, Užrudžių ir Viltautų.

Valsčius buvo centrinėje apskrities dalyje, prie Meškupės ir kitų Įsruties baseino upelių. Valsčiaus pietinė dalis siekė nedidelę Paniabalio pelkę. Didžiausios gyvenvietės 1939 m. buvo valsčiaus centras Didieji Rudžiai (349 gyv.) ir Švarpliai (312 gyv.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vasilijus Safronovas, Valsčius, 2, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-10-03.
2. ↑  *Amtsbezirk Mühlenhöhe*, Territoriale Veränderungen in Deutschland und deutsch verwalteten Gebieten 1874–1945 (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-11-05.
3. ↑  Landkreis Pillkallen Archyvuota kopija 2021-10-05 iš Wayback Machine projekto. verwaltungsgeschichte.de (vok.). Nuoroda tikrinta 2021-11-05.
| **Sergejus Burunovas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Серге́й Буруно́в |
| Visas vardas | Серге́й Александрович Буруно́в |
| Gimė | 1977 m. kovo 6 d. (46 metai)Maskva, RTFSR |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, režisierius, prodiuseris |

**Sergejus Burunovas** (rus. *Серге́й Александрович Буруно́в*, g. 1977 m. kovo 6 d. Maskvoje) – Rusijos teatro ir kino aktorius.

Biografija
----------

Nuo 1998 m. filmavosi reklamose, serialuose, komedijose, dramose ir parodijose.

Sergejaus Burunovo debiutas kine įvyko 2002 m. kuomet pasirodė televizijos seriale „Garbės kodas". Po šio filmo teigiamo įvertinimo aktorius buvo kviečiamas filmuotis įvairiuose projektuose, tačiau dažniausiai gaudavo nedidelius antraplanius vaidmenis. Pagrindinį vaidmenį atliko seriale „Atspindžiai" (2009) ir seriale „Be teisės suklysti" (2010). Vis dėlto aktorius labiau žinomas dėl epizodiniais vaidmenų serialuose „Mano tikroji auklė", „Kas yra namų šeimininkasas", „Galina", „Gydytojas", „Aš asmens sargybinis", „Virtuvė"; filmai: „Beprotiška pagalba", „Švelnus gegužės mėnuo", „Žaidime", „Sudegintas saulės 2: laukimas" ir kt. 2017 m. sužibėjo antraplaniu vaidmeniu komedijoje „Na, labas, Oksana Sokolova!". Filmas Ieškau žmonos su vaiku, kuriame vaidino ir Olga Medynič, Marija Gorbanė žiūrovų buvo puikiai įvartintas.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chuanas Feliksas Sančesas** |
| --- |
|  |
| Visas vardas | Juan Félix Sánchez Sánchez |
| Gimė | 1900 m. gegužės 16 d.San Rafael de Mukučiesas, Venesuela |
| Mirė | 1997 m. balandžio 28 d. (96 metai)Tisurė, Venesuela |
| Tautybė | venesuelietis |
| Tėvai | Benigno Sánchez, Vicenta Sánchez |
| Sutuoktinis (-ė) | Epifania Gil |
| Religija | katalikybė |
|  |
| Veikla | liaudies menininkas, bendruomenės pirmininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | už San Rafael de Mukučieso koplyčią |

**Chuanas Feliksas Sančesas** (*Juan Félix Sánchez Sánchez*; 1900 m. gegužės 16 d. – 1997 m. balandžio 28 d.) – Venesuelos architektas (liaudies meistras), teisėjas, ūkininkas, visuomenės veikėjas, pasakotojas. San Rafael de Mukučieso koplyčios, pašvęstos Koromoto Dievo Motinai, autorius. Jo įvestas architektūrinis stilius vienas žinomiausių Venesuelos Anduose. Taip pat pastatė dar keletą mažesnių koplytėlių.

Gimė San Rafael de Mukučiese, vietinėje Beninjo ir Visentos Sančesų šeimoje. Baigęs vidurinę mokyklą studijavo žemės ūkį. Visą gyvenimą praleido savo miestelyje, už jo ribų buvo išvykęs tik tvarkydamas vietos bendruomenės, kurios pirmininku buvo 1929-1933 m. reikalus. Organizavo elektros įvedimą į San Rafael de Mukučiesą. Vedė Epifaniją Chil. Vėliau persikėlė į Tisurės vietovę kalnuose, kur pastatė akmeninę koplyčią nenaudodamas cemento. Ji tapo regiono architektūriniu paminklu.

Mirė sulaukęs 96 metų, palaidotas savo paties statytoje koplyčioje.

Apdovanojimai
-------------

* *Premio Aquiles Nazoa*, 1987 m.
* *Premio Nacional de Artes Plásticas*, 1989 m.

Tisurės koplyčia
**Sergejus Zenjovovas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Sergejus Zenjovas |
| Gimimo data | 1989 m. balandžio 20 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], Estija |
| Ūgis | cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 200520062006–20072008–2014201420152015–20172017–20192019–20212021– | Pärnu PataljonJK VaprusFC TVMKFK Karpati LʹvìvBlackpoolFK Torpedo MoskvaQəbələ FKKS Cracovia KrakówFK Šahter ĶaraǵandyFC Flora | 019 0(27)017 00(8)034 0(17)137 0{21)008 00(0)010 00(0)047 00(8)039 00(4)047 0(11)060 0(24) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2008– | Estija Estija | 104 00(17) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 30 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. sausio 30 d.. |

**Sergejus Zenjovas** (est. *Sergei Zenjov*; g. 1989 m. balandžio 20 d.) – Estijos futbolininkas, puolėjas. 

Kitados atstovavo Estijos jaunimo rinktinėms, o nuo 2008 m. ir nacionalinei rinktinei.

Klubinė karjera
---------------

Žaidėjas profesionalo karjerą pradėjo Estijoje. Atstovavo įvairiems klubams Estijoje. Žinoma, kad 2005 m. rungtyniavo Pärnu Pataljon, o 2006 m. atstovavo JK Vaprus. 2006 m. perėjo į FC TVMK. 2008 m. persikėlė į FK Karpati Lʹvìv. 2014 m. buvo išvykęs į Angliją ir atstovavo Blackpool. 2015 m. trumpai rungtyniavo FK Torpedo Moskva, o tais pačiais metais persikėlė į Qəbələ FK. 2017 m. perėjo į KS Cracovia Kraków, o 2019 š FK Šahter Ķaraǵandy. Nuo 2021 m. atstovavo FC Flora.

Karjera rinktinėse
------------------

Atstovavo Estijos jaunimo rinktinėms. O 2008 m. rugpjūčio 20 d. draugiškose rungtynėse prieš Maltą įvyko žaidėjo debiutas nacionelinėje rinktinėje.

Pirmąjį įvartį atstovaudamas rinktinei pelnė 2008 m. rugsėjo 6 d. rungtynėse rpeiš Belgiją.

2022 m. lapkričio 19 d. Baltijos taurės rungtynėse prieš Lietuvos rinktinę pasižymėjo pelnydamas įvartį. Estija nugalėjo varžovus rezultatu 2:0.

Pasiekimai
----------

**Asmeniniai**
* Estijos metų jaunasis futbolininkas: 2008, 2010 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Estijos rinktinės žaidėjo statistika
2. ↑  Belgija 3-2 Estija (2008-09-06)
3. ↑  Estonia vs. Lithuania 2022-11-19

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
Juan Luis Vives
**Juan Luis Vives** (*Chuanas Luis Vyvas*; 1492 m. kovo 6 d. – 1540 m. gegužės 6 d.) – ispanų filosofas ir pedagogas, humanistas, teisininkas.

Biografija
----------

Chuanas Luis Vyvas gimė Valencijoje apsikrikštijusio žydo šeimoje. Buvo priverstas palikti Ispaniją dėl prasidėjusio inkvizicijos persekiojimo. Paryžiaus ir Leveno universitetuose jis studijavo filosofiją, nuo 1520 m. Leveno universitete dėstė literatūrą. Oksfordo universitete apgynė disertaciją, teisės daktaras. Čia dėstė teisę ir kitas humanitarines disciplinas. Draugavo su Tomu Moru, Erazmu Roterdamiečiu. Mirė Briugėje (Belgija).

**Juan Luis Vives** (P. Carbonell, Madridas)

Kūryba
------

Ch. L. Vyvas parašė apie 60 veikalų. Rašė lotynų kalba.

Svarbiausi veikalai, skirti pažinimo teorijai ir logikai:

* „Apie sielą ir gyvenimą" (*De anima et vita*), 1538 m. – trijų knygų traktatas.
* „Apie mokslus" (*De disciplinis*), 1531 m.
* „Apie ginčą" (*De disputatione*), 1531 m.
* „Priš pseudodialektikus" (*Adversus pseudodialecticos*), 1519 m.
* „Apie tikėjimo priemones" (*De instrumento probalitalis*)

Ontologinius klausimus gvildenantis Ch. L. Vyvo veikalas

* „Pirmoji filosofija arba Vidinė gamtos veikla" (*De prima philosophia …*), 1531 m.

Moralės klausimams skirti traktatai:

* „Apie taikingumą" (*De pasificatione*), 1529 m.
* „Apie žmonių giminės santarvę ir vaidus" (*De concordia et discordia in humano genere*), 1529 m.

Socialinėms problemoms skirtas traktatas

* „Apie gėrybių bendrumą" (*De communione rerum*), 1535 m.

Šaltiniai
---------

* Filosofijos istorijos chrestomatija. Renesansas (1984)
| **Tatjana Chramova** |
| --- |
| Tatjana Chramova |
| Gimimo vardas | Tatjana Chramova  (rus. *Татьяна Храмова*) |
| Visas vardas | Tatjana Chramova |
| Gimė | 1988 m. gruodžio 29 d. (34 metai)Nižnekamskas, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė, totorė |
| Pilietybė |  Rusija |
| Sutuoktinis (-ė) | Valerijus Muratovas |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Tatjana Chramova (Muratova)** (g. 1988 m. lapkričio 29 d. Nižnekamske) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Nuo penkerių metų užsiiminėjo ritmine gimnastika. Būdama 10 metų įstojo į olimpinio rezervo mokyklos internatinę mokyklą. Suteiktas sporto meistrės vardas, iškovojo sidabro medalį Rusijos ritminės gimnastikos čempionate. Baigusi Nižnij Novgorodo olimpinio rezervo mokyklą, kurį laiką dirbo trenere.

2005 m. tapo konkurso „Mis Žemutinis Novgorodas" nugalėtoja. Tais pačiais (2005) metais dalyvavo kasmetiniame Rusijos grožio konkurse, bei iškovojo antrosios vicemis titulą.

2013 m. baigė VGIK, V. Grammatikovo kursą. 

Nuo 2012 m. pradėjo filmuotis kine. Debiutavo filme „Čempionės", įkūnijusi trenerę Olesią. Vėliau filmavosi juostose „Karpovas", „Pavasario belaukiant", „Veronika. Prarasta laimė", „Be pėdsakų". Tada vaidino filmuose „Trečias bandymas" (Vika), „Graži iki mirties" (Lija), „Penktoji gvardija" (Katia), „Delta. Tęsinys "(Gulija).

2014 m. atliko vieną pagrindinių vaidmenų televizijos seriale „Švyturio šviesa ir šešėlis". Įkūnijo Galiną Beliajevą, pavydžią pagrindinio veikėjo draugę. 

2018 m. suvaidino ryškų vaidmenį komediniame seriale „Fitnesas". Serialas pasakoja apie darbą premium klasės fitneso klube. Fitneso instruktoriai Olegas (Romanas Kurcynas) ir Polina (Tatjana Chramova) užsiima pagrindinės veikėjos Asios sportine forma. 2021 m. pasirodė penktasis šios serialo sezonas.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Sergejus Dmitrijevas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1959 m. lapkričio 10 d. (63 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Olga |
| Vaikai | Jekaterina |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |

**Sergej Dmitrijev** (g. 1959 m. lapkričio 10 d. Vilniuje) – pedagogas, Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus 8-ąją vidurinę mokyklą. 1978 m. įstojo į Smolensko pedagoginį institutą, kurį 1983 m. baigė ir įgijo istorijos ir anglų kalbos mokytojo specialybę. 1992–1993 m. mokėsi Maskvos verslo aukštojoje mokykloje.

1976–1978 m. gamybinio susivienijimo „Elfa" šaltkalvis surinkėjas. 1983–1984 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1984–1989 m. Vilniaus 1-osios sukarintos priešgaisrinės apsaugos dalies viršininko pavaduotojas. 1990–1995 m. dirbo komercinėse organizacijose.

2000–2004 m. ir 2012–2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo narys. 2007–2012 m. ir nuo 2019 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

1995 m. politinės organizacijos „Lietuvos rusų sąjunga" steigėjas, organizacijos pirmininkas. Nuo 2002 m. Rusijos tėvynainių užsienyje gynimo centro „Maskva-Rossijane" Koordinacinės Tarybos narys. 2003 m. Rusijos tėvynainių tarptautinės tarybos sprendimu apdovanotas „Krištoliniu rituliu" už pasiekimus visuomeninėje veikloje tėvynainių labui. Žmona Olga, duktė Jekaterina.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos rusų sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2012-09-30 iš Wayback Machine projekto.
| Tatmoko nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Džiunglių takas link Tatmoko krioklio. Džiunglių takas link Tatmoko krioklio. |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Tatmoko nacionalinis parkas vietą.Tatmoko nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 16°22′42″ š. pl. 101°17′21″ r. ilg.﻿ / ﻿16.37833°š. pl. 101.28917°r. ilg.﻿ / 16.37833; 101.28917Koordinatės: 16°22′42″ š. pl. 101°17′21″ r. ilg.﻿ / ﻿16.37833°š. pl. 101.28917°r. ilg.﻿ / 16.37833; 101.28917 |
| **Plotas:** | 290,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1998 |

**Tatmoko nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติตาดหมอก) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Fetčabuno provincijoje. Parkas įkurtas 1998 m. spalio 30 d.

Vieta
-----

Parkas užima 290,00 km² ir yra 15 km į rytus nuo provincijos centro Fetčabuno, Fetčabuno kalnagubrio vakarinėje dalyje.

Flora ir fauna
--------------

Tatmoko nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių ir mišrūs miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: kvapioji hopėja (*Hopea odorata*), aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), kietavaisė ksilija (*Xylia xylocarpa*), didysis tikmedis (*Tectona grandis*), tankiažiedis ąžuolūnas (*Lithocarpus densiflorus*), stambiavaisis koralmedis (*Pterocarpus macrocarpus*), krausva (*Lagerstroemia calyculata*), bei įvairūs bambukai.

Parke gyvena: Indijos muntjakas, ožka (*Capricornis milneedwardsii*), makakos, šernas, ir kt. sutinkama daugiau rūšių paukščių: drongai, lėliai ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Tatmoko (Tat Mok) krioklys (16°21′44.7″ š. pl. 101°21′56.0″ r. ilg.﻿ / ﻿16.362417°š. pl. 101.365556°r. ilg.﻿ / 16.362417; 101.365556).
* Songnango (Song Nang) krioklys.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2015-07-23 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
| Vila Foskari |
| --- |
|  |
| Vietovė | Mira (Italija) |
| Koordinatės | 45°26′12″ š. pl. 12°12′06″ r. ilg.﻿ / ﻿45.43667°š. pl. 12.20167°r. ilg.﻿ / 45.43667; 12.20167 |
| Pastatymo metai | 1558–60 m. |
| Architektas (-ai) | Andrea Palladio |
| Stilistika | Renesansas, Manierizmas |
| Savininkai | Foscari giminė |
| Statusas | viešo lankymo |

**Vila Foskari** (it. *Villa Foscari*), dar vadinama **Vila Malkontenta** (it. *Villa La Malcontenta*) – XVI a. Andrea Palladio projektuota vila žemyninės Venecijos apylinkėse, prie Brentos upės, Miros miestelio. Vila 1996 m. įtraukta į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą, kaip objekto „Vičencos miestas ir Paladijo Veneto vilos" dalis.

Istorija
--------

Vila sukurta Venecijos aristokratų Foscari šeimos užsakymų ir yra Brentos Rivieroje (it. *Riviera del Brenta*) – eilėje Venecijos aristokratų vilų prie Brentos upės ir kanalo.

Vila buvo suprojektuota architekto Andrea Palladio ir pastatyta 1558–1560 m. laikotarpiu. Skirtingai nuo daugelio privačių namų užsakovų, Foscari šeima nesistengė taupyti užmiesčio vilos statyboms, atvirkščiai, vila turėjo pabrėžti šeimos reikšmingumą. Vila pastatyta ant labai aukštų pamatų, kadangi žemoje vietovėje nebuvo galima joje įrengti rūsių. Aukšti pamatai kaip tik ir pabrėžė vilos impozantiškumą – tai ko ir reikėjo Foscari šeimai.

Andrea Palladio įėjimo fasadui parinko kolonadą, primenančią Sen. Graikijos akropolius. Ant stogo yra keturi stulpai, imituojantys minaretus. Vilos vidų freskomis dekoravo Battista Franco ir Giambattista Zelotti. Freskų siužetai yra antikiniais motyvais, dalis jų labai laiko pažeistos.

Vilos pavadinimas *La Malcontenta*, anot legendos, kilęs dėl to, kad vieną savo žmonų Foscari šeimos narys ištrėmė ir uždarė viloje dėl to, kad šioji Venecijoje leido laiką „gėdingai" (*malcontenta* – raudoti, dejuoti). Kita versija sako, kad vila gavo pavadinimą nuo netoliese esančios sodybos, kurioje tais laikai rinkdavosi plėšikai (*malcontenti*). Perėjusi keliolika savininkų Vila Foscari grįžo pirmiesiems šeimininkams – 1973 m. ją įsigijo Foscari šeimos atstovas Antonio Foscari ir jo žmona Barbara del Vicario. Nuo to laiko pastatas atnaujintas ir yra vienas iš nedaugelio vilų Brentos Rivieroje, kurios prieinamos viešai lankytojams.

Vilos vaizdai
-------------

* Vilos planas, 1781 m. Bertotti Scamozzi piešinys
* Vilos priekinis fasadas
* Vilos kiemo fasadas
* Vilos interjeras

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vila Foskari** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Vila Paladijaus architektūros centro tinklalapyje
* Riviera del Brenta tinklalapis
* Andrea Palladio komentarai apie Vila Foscari
* Paladijo Veneto vilos
| **Rudžeras Leonkavalis  *Ruggero Leoncavallo*** |
| --- |
|  |
| Rudžeras Leonkavalis |
| Gimė | 1857 m. balandžio 23 d.Neapolis |
| Mirė | 1919 m. rugpjūčio 9 d. (62 metai)Montekatinis |
| Tautybė | italas |
|  |
| Veikla | kompozitorius |
|  |
| Alma mater | Bolonijos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Ruggero Leoncavallo |

**Rudžeras Leonkavalis** (it. *Ruggero (Ruggiero) Leoncavallo*, 1857 m. balandžio 23 d. Neapolis – 1919 m. rugpjūčio 9 d. Montekatinis prie Florencijos) – italų kompozitorius, libretų kūrėjas, vienas veristinės operos pradininkų.

Biografija
----------

Studijavo iki 1876 m. Neapolio konservatorijoje, kompozicijos mokėsi pas L. Rosį, Bolonijos universitete. 1878 m. literatūros mokslų daktaras. 1892 m. Milano „Teatro del Verme" pastatyta jo opera „Pajacai" (*Pagliacci*, jo libretas, Lietuvoje pastatyta 1922 m.) sulaukė pasaulinio pripažinimo. Su P. Maskanio opera „Kaimo garbė" (*Cavalleria rusticana* 1890 m.) įtvirtino naujus meninius principus ir idealus, jos tapo klasikiniais veristinės operos pavyzdžiais. Veikėjų muzikos charakteristikas atskleidžia reljefiškos melodinės linijos, ryškios melodramatiškos kulminacijos. Operos sėkmę nulėmė E. Karuzo atliktas pagrindinis *Kanijaus* vaidmuo. 1906 m. diriguodamas operą „Pajacai", jis gastroliavo Europos šalyse, JAV, Kanadoje. Sukūrė operečių, baletą, simfoninę poemą, pjesių fortepijonui, romansų. Parašė autobiografija.

Kūriniai
--------

* Mediči, *I Medici*, 1893 m.
* Bohema, *La Bohème*, pastatyta 1897 m.
* Zaza, pastatyta 1900 m.
* Rolandas iš Berlyno, vok. *Der Roland von Berlin*, sukurta Vokietijos imperatoriaus ir Prūsijos karaliaus Vilhelmo II užsakymu, pastatyta 1904 m.
* Maja, *Maià*, 1910 m. A. Nesi libretas
* Čigonai, *Zingari* 1912 m.
* Rožių karalienė, *La reginetta delle rose*, operetė, 1912 m.
* Marionetės gyvenimas, *La vita di una marionetta*, baletas 1900 m.

Opera „Pajacai" pastatyta Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre 1922, 1931 ir 1955 metais.

2008 m. opera pastatyta Vilnius City Operoje, 2017 m. Klaipėdos valstybiniame muzikiniame teatre.

Bibliografija
-------------

* Reforma, *La Rèforme*, autobiografija, 1892 m.

Literatūra
----------

* Торадзе Г. Р. Леонкавалло и его опера «Паяцы». М. 1960.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautė Markeliūnienė. *Rudžeras Leonkavalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 14 psl.
2. ↑  opera.lt, suarchyvuota 2016 08 13
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°21′27″ š. pl. 23°26′37″ r. ilg.﻿ / ﻿54.35750°š. pl. 23.44361°r. ilg.﻿ / 54.35750; 23.44361

|  Šeštokų Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Gelbėtojos, bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Lazdijų |
| **Savivaldybė** | Lazdijų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šeštokai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1924 m. |

**Šeštokų Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Gelbėtojos, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šeštokų miestelyje, prie Kauno-Suvalkų geležinkelio.

Istorija
--------

Šeštokų dvaro savininkės Baldauskaitės bažnyčiai paskyrė 8 margus žemės ir namus klebonijai. 1921 m. įkurta parapija (iš dalies Krosnos ir Rudaminos parapijų kaimų). Pirmasis klebonas buvo Kajetonas Zdančius, 1921 m. grįžęs iš Žitomiro vyskupijos. Pamaldos laikytos geležinkelio stoties pastate, vėliau – klebonijos klojime. Pagal inžinieriaus J. Vitembergo projektą 1922–1924 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Klebono Broniaus Vaišnoros rūpesčiu po 1928 m. įrengti 3 nauji altoriai. Šoninius altorius sukūrė meistras Soroka iš Pazapsių.

Architektūra
------------

Bažnyčia kryžminio plano (pagrindinė nava 21,5 × 10,5 m), dvibokštė. Šventoriaus tvora medinių statinių.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 17°20′ p. pl. 138°24′ v. ilg.﻿ / ﻿17.333°š. pl. 138.400°r. ilg.﻿ / 17.333; 138.400

Palydovinė salos nuotrauka
Tatakoto atolas Tuamotu žemėlapyje
**Tatakotas** (pranc. *Tatakoto*) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyne. Yra rytinėje salyno dalyje, 1182 km į rytus nuo Taičio, 170 km į šiaurės vakarus nuo Pukarua atolo (artimiausia sala). Plotas – 7,3 km², lagūnos plotas – 20 km².

Atolas nusidriekęs vakarų–rytų kryptimi 14 km, plotis iki 3,5 km. Lagūna uždara.

2017 m. Tatakote gyveno 265 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Tumukuru. Veikia oro uostas (nuo 1979 m.). Verčiamasi daugiausia kopros paruošimu ir tridaknų auginimu. Tatakoto atolas sudaro komuną. Yra Šv. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia.

Pirmieji salą pasiekę europiečiai buvo Ispanijos jūrininkai Domingas de Boenečea ir Chosė Andija i Varela (1774 m.). Jie salą pavadino Šv. Narcizo (*San Narciso*) vardu. Nuo 1868 m. pradėjo veikti misionieriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tatakotas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |