recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Triremos modelis
**Trirema** (lot. *triremis* 'triirklis') – VI–IV a. pr. m. e. paplitęs galeros tipo irklinis karo laivas, labiausiai naudotas Viduržemio jūros pakrančių senovės civilizacijų, ypač Graikijos, Romos, Finikijos laivynuose. Triremos buvo svarbios graikų-persų karų mūšiuose, iškylant ir Peloponeso kare žlungant jūrinei Atėnų imperijai. 

Triremos pavadinimas siejamas su trimis irklų eilėmis, kurios buvo išdėstytos viena virš kitos trimis aukštais. Kiekvieną irklą valdė vienas asmuo. Irklų ilgis skirtingas: viršutinių ir vidurinių – apie 4 m, apatinių – apie 3 m. Be to, jie išdėstyti šachmatų tvarka. Irklavimui palengvinti buvo iškeliamos burės. Laivo priekyje turėjo įrengtą taraną. Laivo vandentalpa buvo apie 200 t, turėjo iki 200 žmonių įgulą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dvirema

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trirema** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Coates, John F. (2000). *The Athenian Trireme*. New York: Cambridge University Press. pp. 127–230.
2. ↑  Welsh, Frank (1988). *Building the Trireme*. London: Constable and Company Limited.  Nežinomas parametras `|url-access=` ignored (pagalba)
3. ↑  *Trirema*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
**Triumfalizmas** – elgesys ar tikėjimas, kad viena doktrina, religija, socialinė sistema ar kultūra yra geresnė už visas kitas ir turėtų jas nugalėti. Triumfalizmas yra ne aiškiai apibrėžta doktrina, bet greičiau terminas apibūdinti tam tikram mąstymo būdui, kurį kartais demonstruoja politikos komentatoriai ar istorikai.

Triumfalizmas dažnai pastebimas tarp sporto gerbėjų, sergančių už savo miesto ar šalies sporto komandą. Kartais jis įgauna rimtesnes formas, tokias kaip kraštutinis nacionalizmas, patriotizmas, ideologinis ar religinis ekstremizmas.

Triumfalizmas doktrinai ar kultūrai gali atnešti tiek naudos, tiek didelių nuostolių. Galimi pavojai yra:[1]:

* Sumažėjusi galimybė kritiškai įvertinti grupės veiksmų teikiamą naudą ar moralumą;
* Kūrybiškumo ir naujų idėjų grupėje slopinimas;
* Aklumas kitų grupių stiprybėms ir sukurtoms naujovėms;
* Dėl išankstinio įsitikinimo savo sėkme, atsiranda galimybė per plačiai užsimoti varžantis su kitomis grupėmis.

Tuo pat metu, triumfalizmas leidžia greitai išplėsti savo grupę. Daugybė sėkmingų istorinių judėjimų buvo triumfalistiniai, pvz. islamo karai VII a. Europos kolonializmas.

Vis dėlto, judėjimai nebūtinai turi būti triumfalistiniai, kad būtų dinamiški ir sėkmingi. Moterų emancipacijos ir žmogaus teisių judėjimai rėmėsi egalitarizmu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kimball, C: "When Religion Becomes Evil: Five Warning Signs", HarperCollinsSanFrancisco, 2002
| VI Kauno fortas |
| --- |
| VI fortas |
| 

VI Kauno fortasVI Kauno fortas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°54′04″š. pl. 23°58′46″r. ilg.﻿ / ﻿54.901111°š. pl. 23.979444°r. ilg.﻿ / 54.901111; 23.979444Koordinatės: 54°54′04″š. pl. 23°58′46″r. ilg.﻿ / ﻿54.901111°š. pl. 23.979444°r. ilg.﻿ / 54.901111; 23.979444 |

 |
| Vieta | Kauno miesto savivaldybė |
| Seniūnija | Gričiupio seniūnija |
| Plotas | 125 128 m² |
| Naudotas | nuo 1889 m. |
| Registro Nr. | u. k. 10397 / S658 / IR64 |

**Šeštasis fortas** – Kauno tvirtovės dalis rytinėje miesto dalyje, Gričiupyje, esanti Nemuno dešiniojo slėnio šlaito viršutinėje terasoje. Fortas yra penkiakampės simetrinės struktūros, orientuotas į šiaurės rytus.

1993 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą.

VI fortas žiemą
Paminklas belaisviams sovietų kariams

Istorija
--------

Fortas pastatytas 1889 m. Tarpukario metais forte veikė karo kalėjimas. Jame po 1926 m. gruodžio 16-17 d. naktį įvykusio valstybės perversmo, gruodžio 27 d. paryčiais buvo sušaudyti „Keturi komunarai": Karolis Požela, Juozas Greifenbergeris, Kazys Giedrys ir Rapolas Čarnas.

Antrojo pasaulinio karo ir pokario metais čia įrengta karo belaisvių vieta: 1941–1943 m. kalinti rusų karo belaisviai, 1943–1944 m. civiliai, 1944–1948 m. vokiečių karo belaisviai.

Antrojo pasaulinio karo metu VI fortas buvo viena didžiausių karo belaisvių naikinimo vietų, 336-oji karo belaisvių stovykla (*Stalag 336*). Ji veikė nuo 1941 m. rugpjūčio 5 d. Komendantais buvo Karl August Werdelmann, Otto Grennenbach, Karl Sieber. Stovyklą saugojo vokiečių kariai, nuo 1943 m. – ir vlasovininkai. Dauguma belaisvių gyveno forto griovyje po atviru dangumi, kiti buvo įsikūrę neapšviestuose kazematuose. Stovykloje žuvo apie 35 tūkst. karo belaisvių.

Po 1948 m. VI-asis, kaip ir kiti Kauno tvirtovės fortai buvo naudojami kaip sandėliai, VI-ajame forte buvo įrengta sportinė šaudykla. Statybinė veikla įtvirtinimuose buvo mažai reglamentuojama, iki Rusijos kariuomenės dalinių išvedimo buvo išardyti I, II, V, VI fortų kareivinių fasadai, kelios ilgalaikės baterijos, kiti statiniai.

2003 m. fortą mėginta privatizuoti.

2018 m. forte imta įrengti Vytauto Didžiojo karo muziejaus karo technikos ekspoziciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 10397 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Lietuva 1940–1990: okupuotos Lietuvos istorija. Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, Vilnius, 2007. – p. 234
3. ↑  KAUNO TVIRTOVĖ. IV FORTAS, Nieko naujo,
4. ↑
5. ↑  Kauno VI forte planuojama įkurti karo technikos muziejų // Kauno diena, 2011 m. gruodžio 21 d.
6. ↑  VI FORTAS. MUZIEJUS AR SĄVARTYNAS?, Nieko naujo,

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: VI Kauno fortas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *Kauno VI Fortas* - dokumentinis informacinis trumpametražis filmas (prieš renovaciją 2016 m)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKauno tvirtovė |
| --- |
|  |
| 
I Kauno fortas | II Kauno fortas | III Kauno fortas | IV Kauno fortas | V Kauno fortas | VI Kauno fortas | VII Kauno fortas | VIII Kauno fortas | IX Kauno fortas | X Kauno fortas |

 |
| Brentvudasangl. *Brentwood* |
| --- |
|  |
|  |
| 

BrentvudasBrentvudas

34°03′07″ š. pl. 118°28′28″ v. ilg.﻿ / ﻿34.05194°š. pl. 118.47444°r. ilg.﻿ / 34.05194; 118.47444﻿ (Brentvudas (Kalifornija))Koordinatės: 34°03′07″ š. pl. 118°28′28″ v. ilg.﻿ / ﻿34.05194°š. pl. 118.47444°r. ilg.﻿ / 34.05194; 118.47444﻿ (Brentvudas (Kalifornija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Kalifornija Kalifornija |
| **Apygarda** | Los Andželo apygarda |
|  |
| **Altitudė** | 96 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 90049 |

**Brentvudas** (angl. *Brentwood*) – vakarinis Los Andželo rajonas (Kalifornija, JAV).

Vietovė pradėjo plėtotis po to, kai XIX a. 9-ajame dešimtmetyje buvo įkurtas „Neįgalių karių ir jūreivių nacionalinių namų Ramiojo vandenyno skyrius", kurio plotas buvo 600 akrų (2,4 km²). Už vakarinių šios institucijos vartų susikūrė nedidelė Vestgeitu vadinama bendruomenė. 1916 m. birželio 14 d. Los Andželo miestas prisijungė 130 km² ploto Vestgeitą, kuriam didžiąja dalimi priklausė dabartinio Ramiojo vandenyno palisado teritorija ir iš dalies dabartinis Bel Eiras.

Iš vietinių Brentvudo tradicijų minėtinas Gegužės medis, kasmet statomas Lankininkių mokyklos (*Archer School for Girls*) pievelėje.

1994 m. Brentvude buvo nužudyti Nikolė Braun Simpson ir Ronaldas Goldmanas, netoli Nikolės sublokuoto namo Bandžio kelyje (*Bundy Drive*). Buvęs Nikolės vyras futbolininkas ir aktorius O. Dž. Simpsonas buvo išteisintas dėl žmogžudystės įvykdymo, tačiau vėliau buvo pripažintas kaltu. Naujieji savininkai nugriovė Simpsonų namą ir pasistatė naują.

Išnašos
-------

1. ↑  Mary Lu Tuthill (2021-04-09). „10 Historical Facts You Didn't Know About Brentwood". *marylututhill.com*. Nuoroda tikrinta 2023-06-25.
2. ↑  „From dance recital and dinner to dead - The murder of Nicole Brown Simpson and Ron Goldman in 1994". *pennlive.com*. 2021-06-12. Nuoroda tikrinta 2023-06-25.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žmogaus burnos ertmė
**Burnos ertmė** (lot. *cavitas oris*) – virškinimo sistemos dalis esanti už dantų. Priekinėje dalyje ji pereina į burnos prieangį, kurį supa lūpos, o užpakalinėje dalyje susiekia su rykle; jos riboje yra tam tikra anga – **žiotys** (lot. *fauces*).

Burnos ertmės pradinę dalį užima kietasis gomurys, o užpakalinę – minkštasis. Kartais pasitaiko kietojo gomurio įgimta anomalija – skeltas gomurys (Vilko gomurys). Minkštasis gomurys yra burnos ertmės užpakalinėje dalyje. Jo laisvasis galas nulinkęs žemyn **liežuvėlio** (lot. *uvula*) pavidalu. Šis liežuvėlis atskiria burnos ertmę nuo burninės ryklės dalies. Liežuvėlis svarbus ryjant maistą, nes nusileisdamas uždaro praėjimą į kvėpavimo takus. Visa burnos ertmė išklota gleivine, kurioje gausu smulkių seilių liaukučių.

  


|  |
| --- |
| **Burna** |
| Dantys -
Liežuvis -
Seilių liaukos |

  


|  |
| --- |
| **Virškinimo sistema** |
| Burna -
Ryklė -
Stemplė -
Skrandis -
Kasa -
Tulžies pūslė -
Kepenys -
Plonoji žarna -
Storoji žarna –
Išangė |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Montesuma I Mendosos kodekse
**Montesuma I** arba **Moktesuma I** (nah. *Motecuhzoma Ilhuicamina, Huehuemotecuhzoma*; 1398–1469 m.) – penktasis actekų valdovas (tlatoanis), imperatorius. Jam valdant Actekų imperija pasiekė didelių karinių laimėjimų, tapo dominuojančia actekų trišalės sąjungos nare. Montesumos brolis Tlakaelelis buvo šalies pirmuoju patarėju (sihuakoatliu) ir jam kodeksai priskiria nemažai Montesumos laimėjimų.

Valdovo vardas Moktesuma Ilhuikamina klasikine actekų kalba reiškia „rūstus viešpats dangaus šaulys". Jis buvo antrojo antrojo actekų imperatoriaus Huicilihuitlio sūnus. Valdovu tapo 1440 m. kai mirė jo dėdė Ickoatlis. Jam valdant Tenočtitlane išvystyta akviadukų sistema, supilti pylimai, actekų imperija „išsiveržė" iš Meksiko slėnio ir pasiekė Meksikos įlanką. Buvo pajungtos uastekų ir totonankų tautos. 1458 m. Montesuma surengė žygį į mištekų miestą Koištlahuaką. Nepaisant actekų priešų tlaskaliečių ir huešocingų pagalbos, mištekai buvo nugalėti. Nors mištekų valstybė nesunaikinta, valdovas Atonalis rituališkai nužudytas, jo šeima paimta vergais, be to, mištekai turėję actekams mokėti duoklę, kurią sudarė brangakmenių karoliai, 800 ryšelių žalių plunksnų, 40 dėžių košenilio dažų, 20 dubenų aukso smilčių, 2000 medvilnės gūnių, jie taip pat turėjo perleisti 2 karinius dalinius su šarvais ir šalmais.

Panašias kampanijas Montesuma surengė prieš Kosamaloapaną, Ahuilisapaną, Kotaštlą. Valdovui mirus, actekų imperatoriumi tapo jo sūnus Ašajakatlis.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Ickoatlis** | **Actekų tlatoanis**1440-1469 | Po to:**Ašajakatlis** |
**Pranas Kuconis** (g. 1961 m. birželio 6 d. Kaišiadorių rajone) – teisininkas, teisėtyrininkas kriminalistas ir procesualistas, vienas iš šiuolaikinės Lietuvos baudžiamojo proceso teisės pagrindėjų, vienas iš naujojo LR baudžiamojo proceso kodekso rengėjų; VU TF docentas, LR KT teisėjas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Išsilavinimas, mokslinė, pedagoginė veikla
------------------------------------------

1984 m. Pranas Kuconis baigė teisės studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Studijavo doktorantūroje. VU Teisės fakulteto dėstytojas (nuo 1984 iki 1986 m.), docentas. VU apgynė teisės krypties disertaciją, socialinių mokslų teisės krypties daktaras.

VU Teisės fakulteto dėstytojas (dėsto kursus Teisėsaugos institucijos, Kriminalistika etc.). Paskelbė mokslinių straipsnių. Yra LR BPK komentaro bendraautoris. Buvo naujojo LR baudžiamojo proceso kodekso projekto, kitų įstatymų projektų rengimo darbo grupių narys.

Teisės praktika
---------------

Nuo 1991 iki 1993 m. Tardymo departamento prie LR vidaus reikalų ministerijos tardytojas, nuo 1993 iki 1997 m. Lietuvos teismo ekspertizės instituto skyriaus vedėjas, direktoriaus pavaduotojas, direktorius, nuo 1997 m. gruodžio mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus teisėjas, nuo 2008 m. kovo mėn. LR Konstitucinio Teismo teisėjas.

Nuorodos, šaltiniai
-------------------

* VU Teisės fakulteto svetainė
* LR KT informacija Archyvuota kopija 2007-08-09 iš Wayback Machine projekto. (CV, fotografija)
**Pranas Narušis** (1913 m. balandžio 1 d. Kartenoje – 1959 m. rugpjūčio 20 d. Kartenoje, Kretingos r.), vargonininkas, kapelmeisteris, chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Kartenos pradžios mokyklą, kurį laiką mokėsi Plungės mokytojų seminarijoje. Tėvas Viktoras Narušis išmokė vargonuoti. 1931–1940 Pranas buvo Lietuvos kariuomenės pučiamųjų orkestro muzikantas Klaipėdoje, Plungėje, Telšiuose ir kitur. Išėjęs į atsargą, dirbo savo ūkyje Kartenoje ir vargonininkavo bažnyčioje, suorganizavo parapijos chorą.

Nuo 1946 iki mirties buvo Kartenos kultūros namų meno vadovas, suorganizavo pučiamųjų orkestrą ir mišrųjį chorą ir rengė koncertus. Daug metų Kartenos vidurinėje mokykloje dėstė muziką, vadovavo moksleivių chorams ir vokaliniams ansambliams. Vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą parengė 1955 respublikinei dainų šventei. Jo parengti kolektyvai dalyvavo Kretingos rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Buvo Kretingos rajono dainų švenčių organizatorius ir dirigentas. Parašė muziką spektakliui „Eglė žalčių karalienė", dainų chorui: „Jūrai", „Ruduo lietuviškam kaime", „Laukinė obelis", „Vyrai prie jūros" ir kt. Pučiamųjų orkestrui parašė maršą „Tūkstantis žingsnelių" ir valsą „Ruduo lietuviškam kaime". Išaugino du sūnus: vilniškis Jurgis Narušis – gamtos mokslų daktaras, docentas; klaipėdiškis Pranas Narušis – klarnetininkas, docentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Pranas Liuima** SJ, angl. *Francis A. Liuima* (1919 m. kovo 8 d. Ažudvariuose, Utenos valsčius – 2005 m. birželio 6 d. Bostone, JAV) - Lietuvos vienuolis jėzuitas, JAV fizikas.

Biografija
----------

Gimė ir augo gausioje valstiečių Pranciškos ir Mikalojaus Liuimų šeimoje. Iš aštuonių vaikų trys tapo vienuoliais: Antanas ir Pranas – jėzuitais, Elena (1911–1987) – Seserų Švč. Jėzaus Širdies Tarnaičių kongregacijos narė.

Pranas Liuima 1937 m. baigė Kauno jėzuitų gimnaziją, įstojo į jėzuitų ordiną. Dvejus metus mokėsi Olandijoje, 1945 m. įšventintas Romos katalikų kunigu. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, vėliau – į JAV. Bostono kolegijoje studijavo fiziką, 1954 m. St.Louiso jėzuitų universitete apgynė daktaro disertaciją. Mokslinio domėjimosi sritis – trumpųjų bangų spektroskopija. Dėstė Bostono kolegijoje ir šio miesto universitete.

Šaltiniai
---------

* Pranas Liuima // Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Dr. Aldona Vasiliauskienė. Prasmingas kunigystės 25-metis // XXI amžius Nr. 27 (2098), 2014 m. liepos 4 d.
* JAV lietuviai, 1 t. – Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas: Vilnius, 1998 psl. 594
| **Pranas Morkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1938 m. vasario 18 d.Klaipėda |
| Mirė | 2022 m. rugpjūčio 30 d. (84 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | eseistas, kino scenaristas, radijo žurnalistas |

**Pranas Morkus** (1938 m. vasario 18 d. Klaipėdoje – 2022 m. rugpjūčio 30 d. Klaipėdoje) – lietuvių eseistas, kino scenaristas, radijo žurnalistas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Vilniaus 1-ąją berniukų gimnaziją, 1955–1957 m. studijavo Maskvos valstybinio M. Lomonosovo universiteto Filologijos fakultete, 1957–1960 m. – Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. 1962–1964 m. buvo Maskvos scenaristų aukštųjų kursų klausytojas.

Lietuvos kinematografininkų sąjungos narys. Žmona – Irena (g. 1939 m.), sūnūs – Pranas Haroldas (g. 1966 m.) ir Jonas (g. 1971 m.). Mama – aktorė Galina Jackevičiūtė.

1960–1962 m. buvo Lietuvos televizijos ir radijo komiteto Radijo teatro vyr. redaktorius, 1968–1970 m. – kūrybinio susivienijimo „Lietuvos telefilmas" vyr. redaktorius. 1971–1977 m. buvo Lietuvos kino studijos Scenarinės kolegijos narys, 1980–1982 m. – Maskvos teatro „KEMT" Literatūrinės dalies vedėjas.

1990–1991 m. dirbo LTV programų direktoriumi. Nuo 1994 m. buvo savaitraščio „Šiaurės Atėnai" skyriaus redaktorius, LRT plius laidų vyr. redaktorius, „Mažosios studijos" darbuotojas.

Kūryba
------

Parašė libretą baletui „Paskutinė rolė", scenarijus 50-iai radijo vaidinimų, dviem animaciniams ir dokumentiniams filmams bei vaidybiniams filmams:

* 1967 – Suaugusių žmonių žaidimai (rež. Algimantas Kundelis)
* 1972 – Akmuo ant akmens (rež. Raimondas Vabalas)
* 1975 – Atpildo diena (rež. Algimantas Puipa, Stasys Motiejūnas)
* 1975 – Smokas ir Mažylis (rež. Raimondas Vabalas)
* 1980 – Mainai (rež. Raimondas Vabalas)
* 1981 – Amerikietiška tragedija (rež. Marijonas Giedrys)
* 1985 – Sūnus paklydėlis (rež. Marijonas Giedrys)
* 1986 – Zodiakas (rež. Jonas Vaitkus)
* 1996 – Vienui vieni (rež. Jonas Vaitkus).

Apdovanojimai
-------------

* Lenkijos Respublikos ordinas „Kawalerski Krzyz Zaslugi"
* „Pragiedrulių" laureatas už geriausia nacionalinių radijų kultūros laida išrinktą Lietuvos radijo laidą „Kultūra ir religija" (2007 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pranas Morkus. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-04-26. Nuoroda tikrinta 2022-08-30.
2. ↑  Mirė žurnalistas, eseistas, kino scenaristas Pranas Morkus. lrt.lt. 2022-08-30. Nuoroda tikrinta 2022-08-30.

Nuorodos
--------

* Didysis idėjų magistras Pranas Morkus Bernardinai. lt
* Пранас Моркус Kino-teatr. ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie ugnikalnį žr. Barva (ugnikalnis).*

| Barva*Barva* |
| --- |
|        |
| *Barvos bažnyčia* |
|  |
| 

BarvaBarva

10°01′0″ š. pl. 84°08′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.01667°š. pl. 84.13333°r. ilg.﻿ / 10.01667; 84.13333﻿ (Barva)Koordinatės: 10°01′0″ š. pl. 84°08′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.01667°š. pl. 84.13333°r. ilg.﻿ / 10.01667; 84.13333﻿ (Barva) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Heredijos provincija |
| **Kantonas** | Barvos kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 4 890  |
| **Altitudė** | 1 140 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Barva |

**Barva** (isp. *Barva*) – miestas vidurio Kosta Rikoje, Heredijos provincijoje, šiaurinis Heredijos priemiestis. Žemdirbystės ir gyvulininkystės regiono centras. Miesto įžymybė yra barokinė, 1568 m. pašventinta, Šv. Baltramiejaus bažnyčia. Baltramiejaus atlaidų metu vyksta spalvingas karnavalas. Yra miesto parkas, kultūros šventykla, kolonijinės architektūros gyvenamieji namai, įvairūs paminklai.

Istorija
--------

Barva pradėjo kurtis XVI a. Gyvenvietė pavadinta vietinio indėnų kasiko Barvako garbei. Oficialiai *San Bartolomé de Barva* gyvenvietė įkurta 1613 m.

* Miesto savivaldybėMiesto savivaldybė
* Kolonijinė architektūraKolonijinė architektūra
| **Pita Taufatofua** |
| --- |
|  |
| 2016 m. olimpiadoje |
| Gimė | 1983 m. lapkričio 5 d. (39 metai)Brisbanas, Australija |
|  |
| Veikla | sportininkas, olimpietis |
| Sritis | Tekvondo, lygumų slidinėjimas |

**Pita Taufatofua** (g. 1983 m. lapkričio 5 d.) – Tongai atstovaujantis sportininkas, daugkartinis olimpietis. Varžosi tekvondo, baidarių ir kanojų sprinto, lygumų slidinėjimo varžybose.

Biografija
----------

Išpopuliarėjo 2016 m. vasaros olimpinių žaidynių atidarymo ceremonijos metu pusnuogis nešdamas Tongos vėliavą. Olimpiadoje dalyvavo tekvondo varžybose ir pralaimėjo pirmąją kovą. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse dalyvavo lygumų slidinėjimo varžybose ir užėmė 114-ą vietą. 

Sportininkas laimėjo Okeanijos tekvondo kvalifikacinį turnyrą ir pateko į 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių varžybas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pita Nikolas Taufatofua". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 8 d..
2. ↑  „The incredible story of Pita Taufatofua, Tonga's shirtless Olympic flag bearer". theguardian.com. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 8 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Breslaujos ežerų nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Strusto ežeras Strusto ežeras |
| **Vieta:** | Vitebsko sritis, Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Breslauja |
| 

Žemėlapis rodantis Breslaujos ežerų nacionalinis parkas vietą.Breslaujos ežerų nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 55°35′46″ š. pl. 27°03′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.59611°š. pl. 27.05389°r. ilg.﻿ / 55.59611; 27.05389Koordinatės: 55°35′46″ š. pl. 27°03′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.59611°š. pl. 27.05389°r. ilg.﻿ / 55.59611; 27.05389 |
| **Plotas:** | 700 km² |
| **Įkurtas:** | 1995 m. |

**Breslaujos ežerų nacionalinis parkas** (blrs. *Браслаўскія азёры*) – vienas iš keturių Baltarusijos nacionalinių parkų. Parkas yra šalia Breslaujos miesto, šalies šiaurėje. Nacionalinis parkas įkurtas 1995 m. užima apie 700 km² plotą. Breslaujos ežerų nacionaliniame parke yra 30 ežerų bei dideli pušynų plotai. Šiame parke telkšo penktas pagal dydį šalies ežeras Druvetas, Snudai, Strustas ir kt.

Parkas vakaruose ribojasi su Lietuvos pasieniu, šiaurėje – su Latvija.

Paskutinio ledynmečio metu, prieš 18 000–29 000 metų, parko teritorijoje slūgsojo kelių šimtų metrų storio ledynas. Jam pamažu tirpstant jis nuslinko į šiaurę.

Parke yra 30 didesnių ir mažesnių ežerų tinklas, užimantis 114 km² plotą.
**Pranas Kriaučiūnas** (1866 m. spalio mėn. Žardvieta, Lukšių valsčius – 1940 m. Šakiai) – knygnešys, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Privačiai mokėsi knygrišio amato. Kaune dirbo spaustuvėje „Trud". 1885 m. Lukšiuose, 1896 m. Šakiuose įsteigė knygrišyklą. Platino draudžiamą lietuvių spaudą, už tai caro valdžios tris kartus teistas ir kalintas Kudirkos Naumiesčio, Kalvarijos, Šakių kalėjimuose.

Nuo 1906 m. dalyvavo draugijos „Šviesa" veikloje, buvo draugijos knygyno ir skaityklos vedėjas. Su kitais draugijos nariais buvo areštuotas, kalintas, vėliau iš Suvalkų gubernijos ištremtas į Vilkiją. Po 2 metų tremties grįžo į Šakius. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą čia įsteigė knygyną, kuris veikė iki 1940 m. ir laikraščių platinimo agentūrą. Bendradarbiavo spaudoje, rašė į laikraščius „Vilniaus žinios", „Lietuvos ūkininkas", „Lietuvos žinios", „Lietuvos aidas", „Viltis", „Lietuvos suvalkietis" ir kt.

Išleido straipsnių rinkinus „Mano atsiminimai iš spaudos draudimo laikų" ir „Laiškai iš Zanavykijos" (1937 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Albinas Vaičiūnas. *Pranas Kriaučiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 30 psl.
| Badchyzo draustinis |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| **Vieta:** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija (Maro velajatas) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tedženas |
| 

Žemėlapis rodantis Badchyzo draustinis vietą.Badchyzo draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 35°52′0″ š. pl. 61°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.86667°š. pl. 61.66667°r. ilg.﻿ / 35.86667; 61.66667Koordinatės: 35°52′0″ š. pl. 61°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿35.86667°š. pl. 61.66667°r. ilg.﻿ / 35.86667; 61.66667 |
| **Plotas:** | 877 km² |
| **Įkurtas:** | 1941 m. |

**Badchyzas** (turkm. *Bathyz*) – aukštuma pietryčių Turkmėnistane (Maro velajate), Paropamizo priekalnėse, Tedženo ir Murgabo tarpupyje. Aukštis iki 1267 m. Būdingas kalvotas paviršius – skliautkalvės, atkirstos slėnių (takyrų). Aukštuma sudaryta daugiausia iš liosinio smiltainio. Slėniuose yra druskožemių, druskos ežerų.

Vyrauja dykumos ir pusdykumės, vietomis yra pistacijų sąžalynų. Teritorijoje sutinkami reti gyvūnai – kulanai, džeiranai, leopardai, dryžuotosios hienos, kalniniai avinai, bitėdžiai barsukai, karakalai, strazdai, palšieji grifai, nykštukiniai ereliai ir kt. Badchyzas 1941 m. paskelbtas draustiniu (plotas 877 km²).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 46
**Pranas Kupčikas** (1913 m. spalio 20 d. Joniškis – 2006 m. vasario 21 d. Vilnius) – lietuvių muzikos instrumentų meistras.

Biografija
----------

Nuo 1925 m. mokėsi muzikos instrumentų meistrystės, grojo trimitu Joniškio, Šiaulių pučiamųjų orkestruose, 1941–1948 m. pramoginės muzikos ansambliuose Kaune, 1948–1954 m. Lietuvos operos ir beleto teatre, 1954–1961 m. dainų ir šokių ansamblio „Lietuva" orkestre. 1958–1985 m. dirbo Lietuvos teatro draugijos dirbtuvių muzikos instrumentų meistru.

Dainų ir šokių ansambliams sukonstravo ir pagamino modifikuotų lietuvių muzikos instrumentų: 1952 m. kontrabosinę, 1953 m. tenorinę, 1978 m. bosinę birbynę. Atlikėjai groja jo sukonstruota 1957 m. modelio kontrabosine ir 1960 m. tenorine birbyne. Jo patobulintos aukštosios, bosinės, kontrabosinės kanklės (1964 m. pagal P. Stepulio ir D. Mataitienės projektą), modifikuota ir padirbta pūslinė (1965 m. vienastygė su sukyne), tabalai (1966 m. ir 1980 m.), skrabalai, džingulis, skudučiai, lamzdelis, dūdmaišis, sutartinių ragas, daudytė. Nuo 1980 m. dirbo ir smuikus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alvydas Karaška. *Pranas Kupčikas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 278 psl.
Kopūstienė
**Kopūstienė** arba ***kopūstų sriuba*** – sriuba, kurios pagrindinė sudedamoji dalis yra gūžiniai kopūstai. Labiausiai paplitusi Vidurio, Rytų ir Šiaurės Europos virtuvėse (lenkų, slovakų, rusų, ukrainiečių, lietuvių, vokiečių, švedų, prancūzų, gudų ir kt.). Gaminama iš išilgai supjaustytų šviežių arba raugintų kopūstų, taip pat gali būti dedama bulvių, morkų, kartais grybų, mėsos gabalėlių (dešros, lašinių, kumpio bryzo). Kopūstienei gaminti dažnai naudojamas mėsos ar žuvies sultinys. Kai kuriuose kraštuose kopūstienė dar blendžiama miltais. Gardinama įprastais sriubų prieskoniais – druska, pipirais, lauro lapais, smulkintais žalumynais, svogūnais.

Patiekiama su duona, užbalinama grietine.

Rusiška kopūstienė, vadinama *щи*, yra rusų tautinis valgis. Ji ruošiama iš šviežių kopūstų, o kitoms sudedamosiomis dalimis iš esmės nesiskiria nuo kitų Rytų Europos kopūstienių.

Taip pat skaitykite
-------------------

* lapienė
* batviniai
* žuvienė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kopūstienė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Parzybroda/ kapuśniak ze świeżej kapusty po borowiacku Archyvuota kopija 2017-08-10 iš Wayback Machine projekto.*
| **Pranas Mierauskas** |
| --- |
| Gimė | 1957 m. vasario 15 d. (66 metai)Salantai |
|  |
| Veikla | gamtosaugininkas |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Pranas Mierauskas** (g. 1957 m. vasario 15 d. Salantai) – Lietuvos ekologas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus universitetą. 1987 m. biologijos mokslų kandidatas (1997 m. diplomas nostrifikuotas į gamtos mokslų daktaro).

1980–1982 m. dirbo valstybiniame gamtos apsaugos komitete. 1982–1992 m. – Zoologijos ir parazitologijos institute (nuo 1989 m. Ekologijos institutas). 1993–1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto, nuo 1999 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; 1999 m. docentas.

1997–1999 m. Aplinkos apsaugos ministerijos Kraštotvarkos ir biologijos įvairovės departamento, nuo 1993 iki 1997 m. Lietuvos gamtos fondo direktorius.

1999-2008 Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Ekologijos ir aplinkotyros centro docentas.

2001–2009 m. Lietuvos gamtos fondo vykdomasis direktorius, programos vadovas.

Nuo 2010 m. Mykolo Romerio universiteto Aplinkos politikos katedros vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritys – gamtosaugos politikos veiksmingumas ir efektyvumas, saugomų teritorijų valdymas ir jo efektyvumo vertinimas, gamtotvarkos planavimas.

Bibliografija
-------------

* Aplinkos apsauga. Vadovėlis, su kitais 1996 m.
* Rezervatų takais, su R. Vaičekausku, 1989 m.
* Gamtotvarkos vaidmuo saugant biologinę įvairovę, su kitais, 2001 m.
* Pelkių ekosistemos: raida, įvairovė, reikšmė, apsauga, su kitais, 2005 m.
* Globali aplinkos kaita, su kitais, 2007 m.
* Gamtotvarka, 2009 m.
* Saugomų teritorijų politika ir valdymas. Monografija, 2012

Šaltiniai
---------
| **Brassica oleracea** |
| --- |
| KopūstaiLaukinis kopūstas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Bastutis  *( Brassica)* |
| Rūšis: | Kopūstas  *( Brassica oleracea)* |

 |
| Binomas |
| ***Brassica oleracea***Linnaeus, 1753 |

**Kopūstas** (*Brassica oleracea*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos augalų rūšis. Tai dvimetis (kai kurie varietetai vienmečiai) žydintis augalas, kurio žiedai gausiažiedėje kekėje. Vainiklapiai geltoni, kartais balti. Ankštaros labai stambios. Stiebas lapuotas, apatiniai lapai stambūs, mėsingi. Visas augalas pilkai žalias.

Maistingosios medžiagos susikaupusios lapuose; čia yra vitaminų A, B1, B2, C, riebalų, angliavandenių ir kt. Jau graikai ir romėnai žinojo 3-10 kopūstų atmainų. Dabar jų yra šimtai.

Žymiausi kopūsto varietetai: gūžinis kopūstas, brokolis, žiedinis kopūstas (kalafioras), Briuselio kopūstas, ropinis kopūstas (kaliaropė), garbanotasis kopūstas ir kt.

Nuo kada kopūstai auginami Lietuvoje tiksliai nežinoma, greičiausiai XIV a. lietuviai kaip ir prūsai kopūstų neaugino. Tai liudija Prūsijos žemės kronika, kurioje rašoma, kad pamatę kryžiuočius valgant kopūstus prūsai stebėjosi, kad šie gali valgyti žolę.

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2020 m.) |
| --- |
| 1 | Kinijos vėliava Kinija | 33797 |
| 2 | Indijos vėliava Indija | 9207 |
| 3 | Rusijos vėliava Rusija | 2629 |
| 4 | Pietų Korėjos vėliava Pietų Korėja | 2555 |
| 5 | Ukrainos vėliava Ukraina | 1759 |
| 6 | Japonijos vėliava Japonija | 1413 |
| 7 | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos | 1202 |
| 8 | Kenijos vėliava Kenija | 943 |
| 9 | Turkijos vėliava Turkija | 851 |
| 10 | Lenkijos vėliava Lenkija | 754 |
|  |
| 56 | Lietuvos vėliava Lietuva | 46,6 |

Šaltiniai
---------

1. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kopūstas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPagrindinės daržovės |
| --- |
|  |
| 
Agurkas · Ankštinės (pupa – pupelė – žirnis) · Baklažanas · Bulvė · Burokas · Lapinės (brokolis – kopūstas – salota) · Moliūgas · Morka · Poras · Prieskoninės · Česnakas · Svogūnas · Ridikas |

 |
*Kitos reikšmės – Veihė (reikšmės).*

| Veihė |
| --- |
| Veihė Sianjange Veihė Sianjange |
| **Ilgis** | 818 km |
| **Baseino plotas** | 107 000 km² |
| **Ištakos** | Gansu |
| **Žiotys** | Huanghė |
| **Šalys** | Kinija |

**Veihė** (kin. 渭河, pinyin: *Wèi Hé*) – upė vidurio vakarų Kinijoje; Huanghės dešinysis, didžiausias intakas. Prasideda Gansu provincijoje, Veijuano srityje. Teka tarpukalnių slėniu į rytus, Guasu ir Šaansi provincijomis.

Didžiausi intakai: Dzinghė, Luohė (kairieji).

Dažni smarkūs potvyniai. Prie Veihės įsikūrę Tianšujo, Baodzi, Sianjango, Siano, Veinano miestai.

Veihės baseinas
Veihės slėnis – vienas svarbiausių Kinijos civilizacijos centrų. Čia buvo įsikūrusios Džou, Činų, Hanių, Tangų dinastijų sostinės, Dingsi vietovėje gausu akmens amžiaus radinių. Veihė siejama su ankstyvuosiuose šaltiniuose minima Dzianšujaus upe (kin. 姜水, pinyin: *Jiāng Shuǐ*). Veihės slėniu ėjo šiaurinis šilko kelias.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Brenaus skulptūra, XVIII ar XIX a. buvusi prancūzų laivo priekio papuošimu
**Brenus** (*Brennus*) – galų lyderis, 387 m. pr. m. e. su savo armija užpuolęs ir užėmęs beveik visą Romą, išskyrus Kapitolijaus kalvą (Alijos mūšis).

Romėnai bandė sumokėti galams, kad šie pasitrauktų, ir siūlė tūkstantį svarų aukso. Prasidėjo ginčas tarp keltų ir romėnų dėl tikslaus aukso kiekio, už kurį įsibrovėliai pasitrauktų. Tai davė laiko Markui Furijui Kamilui surinkti armiją ir užpulti galus. Pirmame mūšyje Romos gatvėse galai buvo įveikti ir išstumti iš miesto. Antrajame mūšyje romėnai juos įveikė galutinai. Už šį žygį Kamilas gavo „Antrojo Respublikos įkūrėjo" ir „Tėvynės tėvo" (*Patter Patriae*) titulus.

Egzistuoja įvairios su Brenumi susijusios spekuliacijos. Viena teigia, kad čia ne vardas, o titulas (pavyzdžiui, yra žinomas kitas galų Brenus, III a. pr. m. e. puolęs graikus). Taip pat yra teorija, teigianti, kad Brenus bendradarbiavo su Dionizu iš Syrakūzų, kuris siekė kontroliuoti visą Siciliją (tuo metu Mesana turėjo stiprius ryšius su Roma).
Koordinatės: 55°17′11″ š. pl. 23°58′41″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28639°š. pl. 23.97806°r. ilg.﻿ / 55.28639; 23.97806

|  Kėdainių šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kėdainių |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kėdainiai |
| **Adresas** | Radvilų g. 10 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1766 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
**Kėdainių šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kėdainiuose, Nevėžio dešiniajame krante.

Istorija
--------

Į Kėdainius nuo 1703 m. pradėjo važinėti Kauno jėzuitai. Apie 1747 m. pastatytas jėzuitų misijos namas ir bažnyčia. Ji po 1773 m. sunyko. Kėdainiuose 1704 m. paskirtas sklypas karmelitų bažnyčiai ir vienuolynui, kurie pastatyti iki 1709 m. Vienuolynui priklausė Daukšų kaimas. 1713 m. įkurta parapija.

1766 m. pastatyta nauja bažnyčia. Parapijai 1820 m. priklausė Kėdainių miestas ir Janušavos priemiestis. Rusijos valdžia 1832 m. vienuolyną uždarė, parapiją prijungė prie Josvainių. Vėliau vienuolyno pastatas paverstas kareivinėmis. Iki 1863 m. suvežta mediena bažnyčios sienojams pakeisti.

Po Pirmojo pasaulinio karo bažnyčia buvo Kėdainių šv. Jurgio parapijos filija. Joje kapelionas laikydavo pamaldas mokiniams. 1963–1991 m. bažnyčia neveikė, joje buvo įrengtas Elektros aparatūros gamyklos sandėlis. Restauruota pagal architekto Dainiaus Juozėno projektą.

Architektūra
------------

Bažnyčia kryžminio plano, dvibokštė. Apsidė trisienė, virš jos – bokštelis. Šalia presbiterijos yra žemesnės  zakristijos. Vidus 3 navų. Šventoriaus tvora mūrinė (viršutinė dalis ažūrinė). Jame stovi medinė varpinė.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kėdainių šv. Juozapo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bažnyčios vargonai Archyvuota kopija 2008-08-07 iš Wayback Machine projekto.
* Kėdainių šv. Juozapo bažnyčia
| **Ona Galdikaitė** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. rugsėjo 17 d.Giršinai, Mosėdžio valsčius |
| Mirė | 1990 m. vasario 9 d. (91 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos vienuolė, poetė |
|  |
| Alma mater | 1921 m. Miunsterio universitetas |

**Ona Galdikaitė** (slapyvardis *Vynmedžio Šakelė*, 1898 m. rugsėjo 17 d. Giršinai, Mosėdžio valsčius – 1990 m. vasario 9 d. Kaunas) – Lietuvos vienuolė, poetė.

Biografija
----------

Brolis dailininkas Adomas Galdikas. 1920–1921 m. Miunsterio universitete studijavo teologiją, filosofiją ir pedagogiką. 1922 m. įstojo į Krikščioniškosios meilės ir atgailos pranciškonių vienuolyną Nonenverte (Vokietija), vienuolės vardas sesuo Marija Augustina. 1929 m. dėdė arkivyskupas Pranciškus Karevičius pakvietė ją įkurti pranciškonių vienuoliją Lietuvoje. 1930 m. Padvariuose (Kretingos valsčius) įsteigė Dieviškosios Jėzaus Širdies seserų pranciškonių kongregaciją, kuri turėjo bažnytinių drabužių siuvyklą, vaikų darželį, vaikų katechizacijos mokyklą, vadovavo senelių prieglaudoms. 1935 m. įkūrė vienuolyną Kaune – jame buvo pirmieji Lietuvoje uždarų rekolekcijų namai, veikė vaikų darželis pagal M. Montesori auklėjimo sistemą. 1949 m. sovietinio saugumo suimta, kalinta Kaune, Kretingoje, Vilniuje. 1950 m. nuteista 10 metų kalėti; kalėjo Abezės ir Intos lageriuose. 1955 m. amnestuota. Grįžusi į Lietuvą toliau rūpinosi kongregacijos gyvenimu, iš lenkų, vokiečių, prancūzų kalbų vertė ir savilaidos būdu leido teologų dogmatikų ir mistikų veikalus. Parašė eilėraščių, giesmių („Mariją mylėti" ir daugelis kitų įtraukta į maldynus), išvertė šv. Teresės Avilietės knygą „Gyvenimas, jos pačios aprašytas" (išl. 1998 m.). 1977–1990 m. dalyvavo leidžiant pogrindžio žurnalą „Rūpintojėlis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ada Urbonaitė. *Ona Galdikaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
| **Zoranas Džindžičiusserb. *Zoran Djindjić, Зоран Ђинђић*** |
| --- |
|  |
| Zoranas Džindžičius |
| Gimė | 1952 m. rugpjūčio 1 d.Bosanski Šamac, Bosnija |
| Mirė | 2003 m. kovo 12 d. (50 metų)Belgradas |
|  |
| Veikla | Serbijos filosofas, politikas, disidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Zoran Đinđić |

**Zoranas Džindžičius** (serb. *Zoran Djindjić, Зоран Ђинђић*, 1952 m. rugpjūčio 1 d. Bosanski Šamac, Bosnija – 2003 m. kovo 12 d. Belgradas) – Serbijos filosofas, politikas, disidentas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Belgrado universitetą. Už nekomunistinės studentų organizacijos sukūrimą 1974 m. kalintas. Emigravo į Vokietiją, dėstė įvairiuose universitetuose. 1979 m. filosofijos daktaras. 1989 m. sugrįžo i Jugoslaviją, su kitais įkūrė Demokratų partiją, nuo 1994 m. jos pirmininkas. Nuo 1990 m. Serbijos parlamento narys. 1996–1997 m. Belgrado meras.

Vienas opozicijos prezidento S. Miloševičiaus režimui vadovų, jį nuvertusių 2000 m. spalio mėn. protesto akcijų organizatorius. Per 2000 m. lapkričio mėn. parlamento rinkimus vadovavo Serbijos demokratinei opozicijai – 18 partijų koalicijai, kuri laimėjo rinkimus. Nuo 2001 m. sausio mėn. Serbijos ministras pirmininkas. Provakarietiškų pažiūrų, pradėjo liberalią ekonominę reformą. Nužudytas, manoma, nusikalstamų grupuočių užsakymu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zoranas Džindžičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 30 psl.
| ***Veiksmas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Tinto Brass |
| Metai | 1980 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 121 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Veiksmas** (angl. *Action*) – režisieriaus Tinto Brass sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Luc Merenda – Bruno
* Adriana Asti – Florans
* Susanna Javicoli – Doris/Ofelija
* Paola Senatore – Ana
* Alberto Sorrentino – Garibaldis
* John Steiner – vadybininkas
* Monica Zanchi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pradedantysis aktorius Bruno svajoja apie herojų vaidmenis, tačiau sulaukia tik pasiūlymo filmuotis pornografiniame filme. Priėmęs pasiūlymą, jis susipažįsta su aktore Doris, kuri yra apsėsta minties sukurti Ofelijos vaidmenį. Vieną dieną, susipykę su režisieriumi, jie pasprunka iš filmavimo aikštelės ir, susipažinę su kvaištelėjusiu anarchistu, laikančiu save Garibaldžiu, leidžiasi į kelionę po šalį, atsidurdami pačiose absurdiškiausiose situacijose...
| Veikfildasangl. *Wakefield* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

VeikfildasVeikfildas

53°40′0″ š. pl. 1°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿53.66667°š. pl. 1.48333°r. ilg.﻿ / 53.66667; 1.48333﻿ (Veikfildas)Koordinatės: 53°40′0″ š. pl. 1°29′0″ v. ilg.﻿ / ﻿53.66667°š. pl. 1.48333°r. ilg.﻿ / 53.66667; 1.48333﻿ (Veikfildas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Vakarų Jorkšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 76 886  |
|  |
|  **Vikiteka** | Veikfildas |

**Veikfildas** (angl. *Wakefield*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, centrinėje Anglijoje, Vakarų Jorkšyro grafystėje, 9 km į pietryčius nuo Lidso, Peninų kalnų pašlaitėje, prie Kalderio upės. Transporto mazgas. Veikfildas yra svarbus pramoninis centras – mašinų, chemijos, maisto pramonė. Verčiamasi prekyba. Yra XV a. gotikinė katedra, XIX a. teatras, apylinkėse yra XII a. Sandalo pilies liekanos.

Istorija
--------

Veikfildas gyvenamas nuo senovės, 1203 m. jam suteikta turgaus teisė. 1460 m. čia įvyko svarbus rožių karų mūšis. Pilietinio karo metais buvo rojalistų tvirtovė. Nuo viduramžių Veikfildas buvo vilnos ir odų karšimo centras. XIX a. suklestėjo anglių gavyba, metalurgija.

1974 m. prie Veikfildo rajono prijungtas Kasilfordas, Pontefraktas, Osetas.

Veikfildo katedra

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Veikfildas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 124 psl.
**Tyrus Wayne Thomas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1986 m. rugpjūčio 17 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Baton Ružas, JAV |
| Ūgis | 2,06 m |
| Svoris | 98 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Laisvasis agentas |
| **Pozicija** | Sunkusis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 2006 m. | 20 šaukimu,Portland Trail "Blazers" |
| Profesionalūs klubai |
| 2005-20062006-2010 2010-2013 | Luizianos univ.Chicago "Bulls"Charlotte "Bobcats" | 12,3 |
|  |

**Tyrus Thomas** (g. 1986 m. rugpjūčio 17 d. Baton Ruže, Luizianoje) – JAV krepšininkas, žaidžęs NBA klube Charlotte "Bobcats" sunkiojo krašto pozicijoje.

Thomas ūgis yra 206 cm, jis sveria 98 kg. 2006 metais jis buvo pašauktas Portlando „Trail Blazers" ketvirtu šaukimu ir tuoj išmainytas kartu su Viktor Khryapa už pašauktą antruoju numeriu LaMarcus Aldridge į Čikagos „Bulls". Studijų metais žaidė už LSU universitetą. Paskutiniais metais NCAA vidutiniškai pelnydavo po 12,3 taško, atkovodavo 9,3 kamuolius ir blokuodavo 3,1 metimus per rungtynes.

2010 m. vasario 18 d. buvo iškeistas Charlotte "Bobcats" klubui už du žaidėjus ir naujokų biržos šaukimą.[1]

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Klintonas Džozefas Deivisonasangl. *Clinton Joseph Davisson*,** |
| --- |
|  |
| Klintonas Džozefas Deivisonas ir Lesteris Germeris. |
| Gimė | 1881 m. spalio 22 d.Blumingtonas |
| Mirė | 1958 m. vasario 1 d. (76 metai)Šarlotesvilis, Virdžinijos valstija |
| Tautybė | JAV |
|  |
| Veikla | JAV fizikas |
| Sritis | Tyrė termoelektroninę ir termojoninę emisijas, domėjosi elektroninės mikroskopijos, kristalų fizikos, kvantinės teorijos problemomis |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1937 m. Nobelio fizikos premijos laureatas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Clinton Joseph Davisson |

**Klintonas Džozefas Deivisonas** (angl. *Clinton Joseph Davisson*, 1881 m. spalio 22 d. Blumingtonas – 1958 m. vasario 1 d. Šarlotesvilis, Virdžinijos valstija) – JAV fizikas, Nobelio fizikos premijos laureatas.

Biografija
----------

1908 m. baigė Čikagos universitetą, o 1911 m. Prinstono universitetą. 1911–1917 m. dirbo Karnegio technologijos institute, 1917–1946 m. „Bell Telephone" laboratorijose, 1946–1954 m. dėstė Virdžinijos universitete.

Nuo 1928 m. JAV nacionalinės mokslų akademijos narys.

Veikla
------

Tyrė termoelektroninę ir termojoninę emisijas, domėjosi elektroninės mikroskopijos, kristalų fizikos, kvantinės teorijos problemomis. 1927 m. su Lesteriu Germeriu atrado elektronų difrakciją nikelio kristale. Eksperimentais patvirtino bangos ir dalelės dualumą. Sukūrė elektronų fokusuotės metodą.

Įvertinimas
-----------

1937 m. jo veikla kartu su Džordžu Tomsonu įvertinta Nobelio fizikos premija.
|  |
| --- |
| Elina Konstantopoulou  gr. Ελίνα Κωνσταντοπούλου |
| Pilnas vardas | Maria-Elpida Konstantopoulou |
| Gimė | 1970 m. lapkričio 11 d. (52 metai)Atėnai, Graikijos vėliava Graikija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1993-dabar |

**Maria-Elpida „Elina" Konstantopoulou** (gr. Ελίνα Κωνσταντοπούλου, g. 1970 m. lapkričio 11 d. Atėnuose) – Graikijos dainininkė.

Biografija
----------

Gimė Graikijos sostinėje Atėnuose, ten studijavo muziką ir dainavimą nacionalinėje konservatorijoje. Po studijų ji pradėjo dainuoti naktiniuose klubuose. 1993 metais sutiko kompozitorių Nikos Terzis, kuris jai parašė tris dainas. Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „San Paramithi". 1995 m. Graikijos transliuotojo ERT išrinkta atstovauti šaliai „Eurovizijos" dainų konkurse. Su Nikos Terzis ir Antonis Pappas sukurta daina „Pia Prosefhi" E. Konstantopoulou užėmė 12-ą vietą. Tų pačių metų vasarą pasirodė antrasis jos albumas „Ti Zoi Mou Litrono".

2002 metais drauge su Marion Georgiou bandė patekti į „Euroviziją", tačiau daina „Beautiful life" nesulaukė palaikymo ir į tolesnį etapą nepateko. 2005 metais „Eurovizijoje" atstovavo Kiprui kaip Constantinos Christoforou pritariančioji atlikėja.

Diskografija
------------

* *San Paramithi* (1993)
* *Ti Zoi Mou Litrono* (1995)
* *Akouse Me* (1997)
* *Enstikto* (1998)
* *Tha Allaxo Dedomena* (1999)
* *Aftos o Polemos* (2001)
* *Xekina* (2010)
* *Mia Anamnisi* (2012)

Nuorodos
--------

* Daina „Pia Prosefhi"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Kostas Bigalis  *„To Trehandiri"*** |  **Graikijos atstovė Eurovizijoje**1995 | Po to:**Mariana Efstratiou  *„Emis Forame To Himona Anixiatika"*** |
| Koranteinas |
| --- |
| Vonotobo krioklys ant Koranteino Vonotobo krioklys ant Koranteino |
| **Ilgis** | 724 km |
| **Baseino plotas** | 56 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1200 m³/s |
| **Ištakos** | Akarajaus kalnai |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Gajanos vėliava GajanaSurinamo vėliava Surinamas |

**Koranteinas** (ol. *Corantijn*, angl. *Courantyne River*) – upė Pietų Amerikos šiaurėje. Prasideda Gvianos plokščiakalnio Akarajaus kalnuose Brazilijos, Gajanos ir Surinamo sienų sandūroje. Teka daugiausia į šiaurę, per visą savo ilgį sudaro Gajanos-Surinamo sieną. Aukštupyje gausu slenksčių ir krioklių (Karaliaus Edvardo VII krioklys, Karaliaus Jurgio VI krioklys). Pratekėjęs krioklių ruožą, Koranteinas teka Gvianos žemuma. Įteka į Atlanto vandenyną tarp Naujojo Nikerio ir Korivertono miestų; sudaro estuariją. Laivuojama iki Orilos miesto (80 km nuo žiočių).

Didžiausi intakai: Naujoji upė, Lusis, Kabalebas.

Koranteino baseine yra keletas priešistorinių archeologinių radimviečių (petroglifų urvai). Upės baseine gausu *Pseudoplatystoma* genties šamų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Courantyne / Koranteinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.