recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Tap Lano nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Tap Lano nacionalinis parkas vietą.Tap Lano nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 14°12′00″ š. pl. 101°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿14.20000°š. pl. 101.91667°r. ilg.﻿ / 14.20000; 101.91667Koordinatės: 14°12′00″ š. pl. 101°55′00″ r. ilg.﻿ / ﻿14.20000°š. pl. 101.91667°r. ilg.﻿ / 14.20000; 101.91667 |
| **Plotas:** | 2 235,80 km² |
| **Įkurtas:** | 1981 |

**Tap Lano nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติทับลาน) – nacionalinis parkas Tailando centre, Pračinburio ir Nakhonratčasima provincijose. Parkas įkurtas 1981 m. gruodžio 23 d.

Vieta
-----

Parkas užima 2 235,80 km², apima Pakthongčajo (Pak Thong Chai), Vangnamkhiajo (Wang Nam Khiao) Khonburio (Khonburi), Soengsango (Soeng Sang) Nakhonratčasimo ir Nadi (Nadi) Pračinburio apylinkėse, 60 km į rytus nuo provincijos centro Pračinburio.

Flora ir fauna
--------------

Tap Lano nacionaliniame parke vyrauja drėgni visžaliai, lapuočių, mišrūs miškai.
Iš retų augalų parke sutinkama: bukalapis sparnenis (*Dipterocarpus obtusifolius*), gumbuotasis sparnenis (*Dipterocarpus tuberculatus*), aukštasis sparnenis (*Dipterocarpus alatus*), kietavaisė ksilija (*Xylia xylocarpa*), stambiavaisis koralmedis (*Pterocarpus macrocarpus*), *Dalbergia cochinchinensis*, tamsioji dalbergija (*Dalbergia oliveri*), kvapioji hopėja (*Hopea odorata*), *Afzelia xylocarpa*, michelija (*Michelia floribunda*), krausva (*Lagerstroemia calyculata*), *Corypha lecomtei* ir kt.

Parke gyvena: Indokininis tigras, Azijinis dramblys, Indijos muntjakas, gaūras, Indinis zambaras, Himalajinis lokys, Javinis elniukas, palminis musangas, Bengalinė katė, nendrinė katė, Birminis kiškis, mangustas ir kt. sutinkama daug paukščių: rudoji prinija (*Prinia rufescens*), baltastrėnė šama, didžioji krūmyninė gegutė (*Phaenicophaeus tristis*), didysis kukalis ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Lan miškas. Paskutinė vieta Tailande, kur auga Corypha lecomtei palmės.
* Suanhomo (Suan Hom) krioklys (12°20′07.8″ š. pl. 101°53′06.6″ r. ilg.﻿ / ﻿12.335500°š. pl. 101.885167°r. ilg.﻿ / 12.335500; 101.885167).
* Huajajo (Huai Yai), Huajkhampu (Huai Kham Phu), Bothongo (Bo Thong), Suanhomo (Suan Hom) kriokliai.

Išnašos
-------

1. ↑  Dalbergia cochinchinensis Archyvuota kopija 2014-01-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Afzelia xylocarpa Archyvuota kopija 2010-05-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Corypha lecomtei
4. ↑  Prinia rufescens Archyvuota kopija 2014-01-12 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Phaenicophaeus tristis Archyvuota kopija 2009-08-17 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2016-05-09 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
| Taptė |
| --- |
| Taptė ties Suratu vasaros musono metu Taptė ties Suratu vasaros musono metu |
| **Ilgis** | 720 km |
| **Baseino plotas** | 65 145 km² |
| **Vidutinis debitas** | 650 m³/s |
| **Ištakos** | Satpuros kalnai |
| **Žiotys** | Arabijos jūra |
| **Šalys** | Indijos vėliava Indija |

**Taptė** (gudž. તાપ્તી, hind. ताप्ती, IAST: *Tāptī*) arba *Taptis* – upė vidurio Indijoje, viena ilgiausių Indostano pusiasalyje. Prasideda Satpuros kalnuose, Madhja Pradešo valstijos pietuose. Teka giliu slėniu Dekano plokščiakalnio šiaurės vakarine dalimi. Prateka Maharaštros ir Gudžarato valstijomis. Įteka į Arabijos jūros Kambėjaus įlanką netoli Surato miesto.

Didžiausi intakai: Purna, Girna, Panzara, Vaghuras, Boris, Aneras.

Upės režimas musoninis, vasarą didžiausias debitas siekia 40 000 m³/s. Vanduo naudojamas drėkinimui, 50 km žemupio ruožas laivuojamas. Svarbiausi miestai prie Taptės yra: Betulas, Burhanpuras, Bhusavalas, Suratas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 419-420
| **Simonas Zalkindas** |
| --- |
| Gimė | 1869 m. lapkričio 21 d.Raseiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. kovo 18 d. (71 metai)Astrachanė, TSRS |
|  |
| Veikla | Gydytojas |

**Simonas Zalkindas** (1869 m. lapkričio 21 d. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1941 m. kovo 18 d. Astrachanėje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės gydytojas, pirmasis klasifikuotas gydytojas Kalmukijoje, pirmosios ligoninės Elistos mieste įkūrėjas.

Biografija
----------

Gimė 1869 m. lapkričio 21 d. Raseiniuose, vaistininkų šeimoje. 1888-1893 m. mokėsi mediciną Kazanės universitete. 1894 m. išsiųstas dirbti į Kalmukiją. Inicijavo ligoninės statybas Elistos mieste, rinko lėšas. 1902 m. ligoninės statyba buvo baigta. Toliau inicijavo gydymo įstaigų steigimąsi kitose Kalmukijos gyvenvietėse. Be ligoninių steigimo, inicijavo ir mokyklų statybas. 1911 m. dalyvavo mokslinėje ekspedicijoje, kuri tyrė tuberkuliozės paplitimą Kalmukijoje. 1914 m. pašauktas į karinę tarnybą, tačiau dėl ligų protrūkio Kalmukijoje grįžo gydyti vietos gyventojų. 1915 m. tapo tuberkuliozės gydymo departamento vadovu Astrachanės gubernijoje. 1919 m. tapo Astrachanės universiteto medicinos fakulteto dekanu. Už nuopelnus Kalmukijos regionui apdovanotas Anos ginklo ordinu. 1940 m. išėjo į pensiją, mirė 1941 m. kovo 18 d. Astrachanėje. Viena iš Elistos miesto gatvių pavadinta gydytojo garbei.

Nuorodos
--------

* Biografija I (rus.) Archyvuota kopija 2016-12-07 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija II (rus.)
| **Simonas Olelkaitis** |
| --- |
|  |
| Olelkaičiai |
| Herbas "Pogonia" |
| Herbas "Pogonia" |
|  |
| Gimė | 1420 m.Sluckas |
| Mirė | 1470 m.Kijevas |
| Tėvas | Aleksandras Olelka |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija, Jono Goštauto dukra |
| Vaikai | VasilijusAleksandraSofija |
| Kijevo kunigaikštis |
| Valdė | 1454 m. - 1470 m. (~16 metų) |
| Pirmtakas | Aleksandras Olelka |
| Įpėdinis | *Panaikinta* |

**Simonas Olelkaitis** (ukr. *Семен Олелькович*, 1420–1470 m.) – paskutinis Kijevo kunigaikštis, valdęs 1454–1470 m. o 1443–1455 m. – Slucko kunigaikštis.

Olelkaičių giminės narys, kilęs iš Gediminaičių dinastijos surusintų rytų stačiatikių šakos, buvo Lietuvos didžiojo kunigaikščio Algirdo anūkas. Po tėvo mirties paveldėjo Kijevo kunigaikštystę. Jis vykdė nepriklausomą politiką, kovojo su Krymo totoriais, palaikė glaudžius ryšius su Moldavijos kunigaikštyste, Genujos kolonijomis ir Teodoro kunigaikštyste Kryme.

Jis vedė Mariją, Jono Goštauto dukterį, su kuria susilaukė trijų vaikų: Vasilijaus, Aleksandros ir Sofijos, kuri tapo Tverės kunigaikščio Michailo Borisovičiaus žmona.

Po Simono Olelkaičio mirties Kijevo kunigaikštystė buvo pertvarkyta į Kijevo vaivadiją. Jo sūnus kaip kompensaciją gavo Turovo-Pinsko kunigaikštystę, tačiau jis mirė jaunas, o po jo mirties jį pakeitė iš pradžių motina Marija, o paskui svainis Fiodoras. Nė vienas iš jo vaikų nesusilaukė palikuonių.

Išnašos
-------

1. ↑  Олельковичі. Інститут української мови НАН України
2. ↑  Herbarz polski Kaspra Niesieckiego S.J.. Front Cover. Kasper Niesiecki. Nakładem i drukiem Breitkopfa i Haertela, 1845 - Heraldry.
3. ↑  The last Princes of Sluck and the West - The Journal of Belarusian
4. ↑  *Pazdnyako A.* Alelkavichy //Petty Princes of Lithuania. Encyclopedia, vol. 3: 2005. - T. 1: Abalenski - Kadenzya. - S. 218-219. - p. 684
5. ↑  Tver (appanages and grand-princes) // Russian biographical dictionary  : in 25 volumes. - SPb. - M. , 1896-1918.
Kosovo ir Metohijos žemėlapis
Prizreno miestas
**Metohija** (serb. *Метохија*, alb. *Rrafshi i Dukagjinit*) − istorinė ir geografinė Balkanų dalis į vakarus nuo Kosovo.

Regiono plotas 3340 km². Gyventojų − 790 272 (2002 m. duomenys). Metohija išsidėsčiusi lygumoje, kur labai derlingos žemės, švelnus klimatas, gausūs vandens šaltiniai ir aukštos kalnų grandinės, skiriančios ją nuo Albanijos.

Istorija
--------

Kosovas ir Metohija buvo politinis viduramžių Serbijos centras. Taip pat − labai svarbi vieta serbų dvasiniam bei kultūriniam identitetui ir valstybingumui nuo seniausių laikų iki dabar. Daugiausiai didelę reikšmę viduramžiais turėjusių vienuolynų (pavyzdžiui, *Gračanica*, *Pečka Patrijaršija* ar *Visoki Dečani*) buvo pastatyti būtent Kosove. Metohijoje, vakarinės Kosovo provincijos *Pečo* mieste, 1346 m. įsikūrė pagrindinis Serbijos Ortodoksų bažnyčios patriarchatas (veikė iki 1766 m.). Tais pačiais metais įkurtos Serbijos Imperijos sostinė taip pat buvo Metohijoje − Prizreno miestas, kuris serbų istorijoje žinomas kaip „Imperijos miestas" arba „Serbijos Konstantinopolis".

Terminas *Metohija* reiškia žemę, valdomą Serbijos ortodoksų bažnyčios. Serbų istorikai tvirtina, kad iki 1946 m. kuomet nauja komunistų valdžia, prisidengdama agrarinės reformos politika, nacionalizavo žemę ir perdavė ją albanų valstiečiams, 70% Kosovo ir Metohijos teritorijos priklausė Serbijos ortodoksų bažnyčiai. Priešingai nei serbams, albanams Kosovas ir Metohija nėra svarbiausia nacionalinė žemė. Atvykėliai iš Albanijos pradėjo keltis į šį miestą tik po Pirmosios didžiosios serbų migracijos iš Kosovo ir Metohijos 1690 m. kuri vyko per Austrijos ir Osmanų imperijos karą (Vienos karas) 1683−1699 metais. Pagal osmanų vykdytus gyventojų surašymus matosi, kad šiame regione anksčiau vyravo serbai. Surašymas atliktas 1485 m. tai yra po trisdešimties metų, kai provincija buvo okupuota turkų ir tapo sudedamąja administracinės Osmanų imperijos dalimi (1455 m.).

Kosove ir Metohijoje albanų skaičius didėja iki šiol. Remiantis oficialiais Serbijos šaltiniais, 1945 m. provincijoje gyveno 70% albanų, o 1991 m. 90%.

Nuorodos
--------

* Kosovo parlamentas (anglų, albanų, serbų k.)
* Kosovas ir Metohija – Serbijos tautos lopšys
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 54°38′21″š. pl. 22°45′25″r. ilg.﻿ / ﻿54.6391°š. pl. 22.7569°r. ilg.﻿ / 54.6391; 22.7569

|  Kybartų Eucharistinio Išganytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Vilkaviškio |
| **Savivaldybė** | Vilkaviškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kybartai |
| **Adresas** | Č. Darvino g. 12 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1928 m. |
| **Stilius** | neorenesansas |

**Kybartų Eucharistinio Išganytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kybartuose.

Istorija
--------

2014 m.
4 Kybartų kaimo ūkiai 1598 m. dovanoti Virbalio bažnyčiai. Virbalio klebonas kaimo kapinėse 1696 m. pastatė koplyčią. Ji po 1795 m. sunyko. 1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius, 1909 m. – Krikščionių darbininkų draugija. 1912 m. įsteigta gimnazija. Jos kapelionas Visgirda pastatė mokinių koplyčią. 1919 m. įsteigta „Žiburio" progimnazija.

Po Pirmojo pasaulinio karo pamaldos laikytos neveikiančioje Kybartų šv. Aleksandro Neviškio cerkvėje, geležinkelio sandėlyje. Klebono S. Čepulio rūpesčiu pagal architekto Vytauto Landsbergio-Žemkalnio projektą 1927–1928 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Skulptūrų grupę prie altoriaus sukūrė Bronius Pundzius. Per Antrąjį pasaulinį karą apgriauta. Po karo remontuota.

Kybartuose klebonavo kunigas Sigitas Tamkevičius, Tikinčiųjų teisių gynimo komiteto narys; 1978 m. teistas (1988–1989 m. vėl Kybartų klebonas), rengė rekolekcijas. 1978–1980 m. kunigavo Virgilijus Jaugelis (1948–1980), 1974 m. teistas už „Lietuvos katalikų bažnyčios kronikos" dauginimą (palaidotas šventoriuje).

Architektūra
------------

Bažnyčia neorenesansinė, stačiakampio plano, vienabokštė. Vidus 3 navų, skliautuotas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| *Meteora* |
| --- |
| Meteora viršelis |
| Linkin Park studijinis albumas |
| Išleistas | 2003 m. Kovo 25 d. |
| Žanras | nu metal, rapcore |
| Įrašų kompanija | Warner Brothers |

**Meteora** - grupės Linkin Park albumas, išleistas 2003 metais.

Albumas
-------

Meteora' – antrasis Linkin Park studijinis albumas. Grupė Linkin Park praleido iš viso aštuoniolika mėnesių įrašinėdami naująjį albumą (antrasis po „Hybrid Theory") pavadintą „Meteora" vardu, kuris galiausai pasirodė 2003 m. kovą. Prodiuseris Don Gilmore ypač stengėsi bandydamas pakartoti „Hybrid Theory" sėkmę. „Meteora" per pirmąją savaitę pasiekė stulbinantį 830 000 parduotų kopijų skaičių Jungtinėse Amerikos Valstijose. Albumas debiutavo kaip geriausias 16-oje viso pasaulio 
šalių, tarp jų ir Amerikoje. 

Padedami populiaraus singlo „Somewhere I Belong" jie savaitę išsilaikė pirmoje „Billboard Top" 100 vietoje, bei pardavė 264 000 „Meteora" kopijų. Albumas tapo platininiu per 10 dienų su 100 000 albumų per dieną pardavimu. „Meteora" buvo hitas nuo pat pradžių, kurio singlai „Somewhere I Belong", „Faint" ir „Numb" buvo geriausi Billboard Modern Rock sąrašuose 2003 metais. Albumas galų gale išleido dar du singlus „From The Inside" ir „Breaking The Habit", todėl viso jų jau buvo penki.

Dainų sąrašas
-------------

* Foreword 0:16
* Don't Stay 3:07
* Somewhare I Belong 3:33
* Lying From You 2:55
* Hit The Floor 2:44
* Easier To Run 3:24
* Faint 2:42
* Figure.09 3:17
* Breaking The Habbit 3:16
* From The Inside 2:53
* Nobody's Listening 2:58
* Session 2:24
* Numb 3:05
| ***Madly*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Madly |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Roger Kahane |
| Scenaristas (-ai) | Mireille AigrozPascal JardinRoger Kahane |
| Vaidina | Alain DelonMireille DarcJane Davenport |
| Metai | 1970 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Madly** – 1970 m. sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Alain Delon – Žiuljenas
* Mireille Darc – Agata
* Jane Davenport – Medlė (Madly)
* Valentina Cortese
* Pascale de Boysson
* Maddly Bamy
* Muse Dalbray
* Maria Schneider

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Žiuljenas ir Agata – pora, kuri gali sau viską leisti: jauni, linksmi ir turtingi, gyvenantys užmiesčio viloje. Žiuljenas nevengia dairytis į kitas moteris, tačiau Agata ne tik nepavydi, bet ir pati skatina savo meilužį „dairytis į šalį". Kartą į namus Žiuljenas atsiveža juodaodę amerikietę fotografę Medlę, kurią pradžioje trikdo pernelyg laisvas meilužių požiūris. Nepaisant to, mergina pasilieka jų namuose ir prasideda gyvenimas trise. Galiausiai Agatai sukyla pavydas ir ši pabėga iš namų. Supratusi, kad žaidimas užsitęsė, Medlė išvažiuoja. Agata grįžta pas Žiuljeną ir atsiprašo už iškeltą sceną, tvirtindama, kad įmanomas ir gyvenimas trise. Jis kelioms dienoms išvyksta verslo reikalais, o grįžęs randa namuose Agatą ir Medlę.
| **Hygrocybe punicea** |
| --- |
| Ryškioji guotenė (*Hygrocybe punicea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Guoteniniai  *( Hygrophoraceae)* |
| Gentis: | Guotenė  *( Hygrocybe)* |
| Rūšis: | Ryškioji guotenė  *( Hygrocybe punicea)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Ryškioji guotenė** (*Hygrocybe punicea*) – guoteninių šeimai priklausantis, geras maistines savybes turintis, valgomasis grybas. Kartais dar vadinama ryškiaspalve guotene arba Hygrophorus puniceus.

Išvaizda
--------

Kepurėlė 5 – 12 cm skersmens, mėsinga, iš pradžių varpeliška, vėliau iškili ir galiausiai palokščia, su buku gūbreliu. Kraštai kartais suaižėję. Luobelė lygi, drėgnu oru šiek tiek patamsėja. Kotas 4 – 8 cm ilgio, tuščiaviduris, labai tvirtas, tačiau trapus cilindriškas arba ties viduriu sustorėjęs, pagrindo link smailėjantis ir apšepęs išilginiais plaušeliais. Lakšteliai mėsingi, reti ir siauri priaugintiniai, kartais laisvi. Trama minkšta be ypatingo kvapo ir skonio.

Spalvos kaita: kepurėlė ryškiai raudona arba oranžiškai geltona. Kotas geltonas arba oranžiškas, tačiau kartais gali būti rausvo atspalvio. Lakšteliai iš pradžių ochros geltonumo, vėliau rausvi. Trama vaisiakūnio viduje ir prie koto pagrindo balkšva, likusioje dalyje gelsva.

Panašios rūšys: šį grybą galima supainioti kitomis raudonos spalvos guočių rūšimis, kaip antai raudonoji guotenė (*Hygrocybe coccinea*) arba smulkioji guotenė (*Hygrocybe miniata*), kurios irgi yra valgomos, tačiau mažesnės.

Augavietė
---------

Retai ir saugotina ryškioji guotenė labiausiai mėgsta drėgnas miškų laukymes, pievas, šalikeles.

Sezonas: rugsėjis – spalis.

Literatūra
----------

* Etorė Bielis „Grybai", „Mano knyga", 2004 m. (87 psl.) ISBN 9955-573-65-1

Nuorodos
--------

* Grybų katalogas
| ***Simonas Stulpininkas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Simón del desierto |
| Kilmės šalis |  Meksika |
| Režisierius | Luis Buñuel |
| Scenaristas (-ai) | Luis BuñuelJulio Alejandro |
| Metai | 1965 |
| Žanras | drama, komedija |
| Trukmė | 45 min. |
| Kalba | ispanų ir lotynų |
| **IMDb įrašas** |

**Simonas Stulpininkas** (isp.  *Simón del desierto*) – režisieriaus Luis Buñuel trumpametražis filmas apie IV–V amžiaus stulpininką šventąjį Simoną, kuris, norėdamas būti arčiau Dievo, 39 metus gyveno dykumoje, užsilipęs ant stulpo. Už ši darbą režisierius Kanų kino festivalyje buvo nominuotas Auksiniam liūtui ir pelnė FIPRESCI prizą.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Simonas jau 6 metus gyvena dykumoje ant 8 metrų aukščio kolonos. Jis nuolat meldžiasi ir gydo jo pagalbos prašančius žmones. Būrys valstiečių ir kunigų ateina į jį pažiūrėti ir padovanoti naujos kolonos. Simonas persikrausto gyventi ant jos, nepaisydamas motinos prašymų grįžti namo. Netrukus pasirodo moterimi apsimetęs velnias ir įvairiais būdais mėgina Simono tikėjimo tvirtumą: pirmą kartą – apsimetęs nekalta mergele, antrą kartą – Jėzumi Kristumi, trečią kartą – perkeldama jį į XX amžiaus 6-ojo dešimtmečio naktinį klubą…

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Claudio Brook – Simonas
* Silvia Pinal – velnias
* Enrique Alvarez felix – brolis Matijas
* Hortensia Santovena – motina
* Luis Aceves Castaneda – kunigas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Florinagr. Φλώρινα |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

FlorinaFlorina

40°47′00″ š. pl. 21°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.78333°š. pl. 21.40000°r. ilg.﻿ / 40.78333; 21.40000﻿ (Florina)Koordinatės: 40°47′00″ š. pl. 21°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿40.78333°š. pl. 21.40000°r. ilg.﻿ / 40.78333; 21.40000﻿ (Florina) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
|  |
| **Meras** | Stephanos Papanastasiou |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 16 771  |
| **Plotas** | 150,6 km² |
| **Tankumas** (2001) | 111 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Florina |
|  |
| **Kirčiavimas** | Flòrina |

**Florina** (arba ***Lerinas***) – miestas šiaurės Graikijoje, Florinos prefektūros centre netoli sienos su Albanija ir Šiaurės Makedonija. Įsikūrusi miškingame slėnyje apie 13 km į pietus nuo sienos su Šiaurės Makedonija. Į šiaurės vakarus nuo Florinos yra Prespos ežerų nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Įkurtas Bizantijos laikotarpiu, miestas atiteko Osmanų imperijai XIV a. pabaigoje. XVIII a. miesto gyventojus sudarė turkų, albanų, graikų ir bulgarų mišinys. XIX a. pabaigoje Lerinas tapo pagrindinių slavų nepriklausomybės nuo Osmanų imperijos reikalavimo centru, bet tapo Graikijos dalimi 1912 m. po Pirmojo Balkanų karo.

Floriną užėmė Bulgarija per Antrąjį Balkanų karą, abu Pasaulinius karus.

### Pavadinimo kilmė

Pavadinimas Florina galėjo atsirasti iš makedoniečių tarmės žodžio gr. φλωρός = *florós*. Tuo tarpu gr. χλωρός = *chlorós* graikų kalboje reiškia žalią ar šviežią, naudojamą apibūdinti apylinkių augaliją. Miesto pavadinimas Makedonijos slavų kalbose yra Lerinas (Лерин).

Ekonomika
---------

Florina yra prekybos miestas, dominuoja pervežimai per sieną ir vietinės produkcijos (ypač javų, vynuogių ir daržovių) pardavimas. Jis taip pat turi tekstilės malūnus ir žinomas dėl vietoje gaminamų odos dirbinių.
| **Simonas Morkūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1902 m. vasario 16 d.Valtūnai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1997 m. liepos 5 d. (95 metai)Su Sitis, Ajova, JAV |
|  |
| Veikla | Kunigas, visuomenės veikėjas |

**Simonas Morkūnas** (1902 m. vasario 16 d. Valtūnuose, Rusijos imperija – 1997 m. liepos 5 d. Su Sityje, Ajova, JAV) – kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė 1902 m. vasario 16 d. Valtūnuose. Pradžios mokyklą lankė Žemaitkiemyje, vėliau dirbo tėvų ūkyje ir privačiai mokėsi Videniškiuose. Pasimokęs Kėdainių suaugusiųjų gimnazijoje, išlaikė 5 klasių egzaminus. 1926 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, 1933 m. balandžio 1 d. arkivysk. Juozapo Skvirecko buvo įšventintas kunigu. 1935 m. JAV, Ajova,  Su Sityje skaitė išsamų pamokslą apie Teofilijaus Matulionį ir jo kančias, taip pat apie jį parašė straipsnį vietiniam vyskupijos laikraščiui Globe. Būdamas Kauno Prisikėlimo bažnyčios vikaru, pastatė senelių prieglaudą ir įkūrė tris vaikų darželius. Už savo gerą širdį buvo vadinamas Ubagų karaliumi.

1941 m. birželio 28 d. po Lietūkio garažo žudynių, kartu su gydytoju Baliu Matulioniu kreipėsį į arkivyskupą Skvirecką, kad katalikų bažnyčia užtartų lietuvių žudomos žydus. II pasaulinio karo metais rizikuodamas gyvybe globojo žydus. 

1944 m. rugpjūčio 2 dieną pasitraukė iš Lietuvos į Vokietiją ir Austriją, kur Kufšteine ir Hechingene buvo pabėgėlių stovyklos kapelionas, o nuo 1946 m. tautinės Popiežiaus misijos, kuriai vadovavo kan. Feliksas Kapočius, prokuratorius. 1949 metais emigravo į JAV, kur kelis mėnesius buvo Su Sičio slaugos namų kapelionas, vėliau kelerius metus dirbo Šv. Petro ir Povilo bažnyčios vikaru. 1951 m. balandžio 14 d. paskirtas Su Sičio Šv. Kazimiero lietuvių bažnyčios klebonu. 1988 m. balandžio 27 d. popiežius Jonas Paulius II oficialiai paskelbė prelatu. Mirė 1997 m. liepos 5 d. Su Sityje. Už sielovadą, visuomeninį bei Lietuvos išlaisvinimo darbą ir aktyvią kultūrinę veiklą prel. S. Morkūnui suteiktas Garbės daktaro vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2017-03-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Biografija
| Metlavisمتلوي‎ |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

MetlavisMetlavis

34°20′00″ š. pl. 8°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.33333°š. pl. 8.40000°r. ilg.﻿ / 34.33333; 8.40000﻿ (Metlavis)Koordinatės: 34°20′00″ š. pl. 8°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿34.33333°š. pl. 8.40000°r. ilg.﻿ / 34.33333; 8.40000﻿ (Metlavis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Gafsos vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 37 099  |
|  |
|  **Vikiteka** | Metlavis |

**Metlavis** (arab. متلوي‎ = *Al-Matlawi*, pranc. *Métlaoui*) – miestas Tunise, vakarinėje šalies dalyje.

Istorija
--------

Nuo 1845 m. miestas priklausė prancūzų protektoratui ir nuolatos augo. Atradus pirmąjį fosfatų telkinį, 1896 m. prasidėjo jų pramoninis kasimas, bei nutiestas geležinkelis tarp Metlavio ir Sfakso (250 km), kuris leido gabenti rūdą į uostą, iš kur ji buvo eksportuojama. Iki šiol fosfatai išgaunami iš aštuonių kasybos centrų, o pagrindinis yra Metlavyje.

Gamtos istorijos muziejuje galima grožėtis įdomia fosilijų kolekcija.

Miestas yra fosfatus vežančių traukinių traukinių centras ir „Lézard rouge" turistinės trasos, turistinio traukinio, siūlančio ekskursiją per Seljos tarpeklį, pradžios taškas.

Sportas
-------

* ES Métlaoui futbolo klubas;
* Miesto futbolo stadionas, kurio talpa 5 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* Traukinys MetlavyjeTraukinys Metlavyje

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Romualdas Ginevičius** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. rugsėjo 9 d. (76 metai)Valkininkuose, Varėnos raj. |
|  |
| Veikla | inžinierius - ekonomistas, Kazimiero Simonavičiaus universiteto (KSU) Senato pirmininkas. |

**Romualdas Ginevičius** (g. 1946 m. rugsėjo 9 d. Valkininkuose, Varėnos raj.) – inžinierius – ekonomistas, pofesorius, habilituotas mokslų daktaras, buvęs Vilniaus Gedimino technikos universiteto rektorius (2002 - 2011), nuo 2012 m. - Kazimiero Simonavičiaus universiteto (KSU) Senato pirmininkas.

Biografija
----------

1953-1964 m. Romualdas Ginevičius mokėsi Valkininkų vidurinėje mokykloje. Mokyklos metais aktyviai sportavo, buvo Lietuvos moksleivių rankinio rinktinės narys. 1964 m. Romualdas Ginevičius įstojo į Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą statybos ekonomikos ir organizavimo specialybę. 1969 m. įgijo inžinieriaus – ekonomisto diplomą, įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto aspirantūrą. 1975 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. VISI Statybos – ekonomikos fakulteto prodekanas (1976–1980 m.), VGTU Ekonomikos katedros vedėjas (1990–1993 m.); docentas (1977 m.), profesorius (nuo 1999 m. vardą suteikė VGTU Taryba).

2002 m. išrinktas VGTU rektoriumi, poste išbuvo dvi kadencijas. 2002 m. paskirtas Privatizavimo komisijos pirmininku. 

2006 m. išrinktas Lietuvos rektorių konferencijos prezidentu.

Būdamas Lietuvos universitetų rektorių konferencijos prezidentu, aktyviai kritikavo valdančiųjų inicijuotą aukštojo mokslo reformą, todėl kartu su kitomis aukštojo mokslo reformą kritikavusiomis organizacijomis užsitraukė Liberalų sąjūdžio, kurio narys ir pirmininko pavaduotojas Gintaras Steponavičius buvo tuometinis Lietuvos Respublikos Švietimo ir mokslo ministras, nemalonę, sulaukė puolimo. 2011 m. Lietuvos Respublikos Konstitucinis teismas pripažino, kad R.Ginevičiaus kritikuota aukštojo mokslo reforma prieštarauja Konstitucijai. 

2012 m. balandį steigiamajame nevalstybinio Kazimiero Simonavičiaus universiteto (KSU) posėdyje išrinktas Senato pirmininku .

Šaltiniai
---------

1. ↑  LRS Nutarimas dėl Privatizavimo komisijos[neveikianti nuoroda]
2. ↑  "Rektoriai nenori, kad juos rinktų prašalaičiai", "Delfi", 2008 01 27
3. ↑  "Aukštojo mokslo reforma – eksperimentas su tauta?", "tv3.lt"; 2009 03 10
4. ↑  "Reformos kritikai – už ministerijos durų", "15 min", 2010 04 04
5. ↑  "KT: studijų reforma prieštarauja Konstitucijai, užsimenama apie rengėjų atsakomybę", "Delfi", 2011 12 22
6. ↑  Išrinktas universiteto senatas, KSU Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Flotilės admirolas** (ol. *flottieljeadmiraal*, angl. *flotilla admiral*) – žemiausias karinis laipsnis, suteikiamas karinio jūrų laivyno admirolams. 

Flotilės admirolas yra viršesnis už jūrų kapitoną, suteikiamas karo laivynų karininkams Belgijoje, Bulgarijoje, Danijoje, Lietuvoje, Latvijoje, Suomijoje, Švedijoje, Vokietijoje. Šis laipsnis atitinka JAV, Didžiosios Britanijos ir kai kurių kitų šalių karo laivynų komodoro arba „nepilno" kontradmirolo (angl. *Rear admiral (lower half), RDML*) su viena žvaigžde rangą.

Skiriamieji ženklai
-------------------

* Belgijoje – Amiral de flottilleBelgijoje – *Amiral de flottille*
* Bulgarijoje – флотилен адмиралBulgarijoje – *флотилен адмирал*
* Danijoje – flotilleadmiralDanijoje – *flotilleadmiral*
* Latvijoje – flotiles admirālisLatvijoje – *flotiles admirālis*
* Lietuvoje – flotilės admirolasLietuvoje – flotilės admirolas
* Suomijoje – lippueamiraaliSuomijoje – *lippueamiraali*
* Švedijoje - flottiljamiralŠvedijoje - *flottiljamiral*
* Vokietijoje – FlottillenadmiralVokietijoje – *Flottillenadmiral*

### Bulgarijoje

Bulgarijos karo laivyne šis vardas buvo skiriamas Respublikos Prezidento dekretu pirmo rango kapitonams, sėkmingai baigusiems bendrojo lavinimo kursą karo akademijoje. Aukštesnis laipsnis yra kontradmirolas. Flotilės admirolo antpečius puošia didelė penkiakampė žvaigždė. 2000 m. įvestas brigados generolo laipsnis, kuris buvo naudojamas iki 2010 m. kai buvo pervadintas į komodorą. Pagal Respublikos Prezidento 2017 m. sausio 6 d. dekretą, karinis komodoro laipsnis pervadintas į flotilės admirolo laipsnį. Šio rango karininkams nuo 2005 m. nustatyta 60 metų amžiaus riba.

### Latvijoje

Latvijos karo laivyne iki 1940 m. ir Latvijos jūrų pajėgose iki 1999 m. buvo tik vienas admirolo laipsnis. 2000 m. patvirtinti nauji kariniai laipsniai, tarp jų buvo komodoras, tačiau vėliau jis pervadintas flotilės admirolu (latv. *flotiles admirālis*). Šis laipsnis gali būti suteikiamas jūrų kapitonams, baigusiems aukštuosius karo vadų kursus. 2018 m. flotilės admirolo laipsnį turėjo Karinių jūrų pajėgų vadas Ingus Vizulis.

### Lietuvoje

1992 m. sukurta Karinių jūrų pajėgų flotilė. Nepriklausomoje Lietuvoje flotilės admirolo laipsniai suteikti R. S. Baltuškai (1997), K. Macijauskui (2005), A. Mockui (2018).

### Vokietijoje

Vokietijoje flotilės admirolas atitinka brigados generolo laipsnį Bundesvere ir oro pajėgose, arba JAV „nepilno" kontradmirolo ir Didžiosios Britanijos komodoro laipsnius. Antpečius puošia auksinė penkiakampė žvaigždė ir dvi atskirtos juostelės – viena siaura ir plati.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Държавен вестник, бр. 7 от 20 януари 2017
2. ↑  Pakāpju piešķiršana Archyvuota kopija 2010-01-15 iš Wayback Machine projekto. NBS mājaslapā
3. ↑  Jūras spēku komandieris flotiles admirālis Ingus Vizulis Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Išlydėtas pirmasis laivyno admirolas Archyvuota kopija 2016-12-28 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Arūnas Mockus - trečiasis flotilės admirolas
Metro-Goldwyn-Mayer| Forma | Uždara akcinė bendrovė |
| Įkurta | 1924 m. balandžio 17 d. |
| Centrinė būstinė | Beverli Hilsas, Kalifornija, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Gary Barber(pirmininkas ir CEO) |
| Produkcija | Kino filmai, televizijos programos |
| Savininkas (-ai) | MGM Holdings, Inc. (2005–dabar) |
| Tinklalapis | mgm.com |

**„Metro-Goldwyn-Mayer"** (sutrump. **MGM**) – JAV žiniasklaidos bendrovė, daugiausiai kurianti bei platinanti kino filmus ir televizijos programas. XX a. pirmojoje pusėje buvo viena iš stambiausių kino kompanijų.

2010 m. lapkričio 3 d. „MGM" paskelbė apie bankrotą. Tačiau jau tų pačių metų gruodžio 20 d. paskelbė įveikusi bankrotą. Bendrovės „Spyglass Entertainment" vadovai, Gary Barber ir Roger Birnbaum, tapo „Metro-Goldwyn-Mayer" holdingo bendrapirmininkais ir vadovais.

Istorija
--------

„MGM" buvo įkurta 1924 m. kuomet kino pramonės magnatas Marcus Loew įsigijo „Metro Pictures", „Goldwyn Pictures" bei „Louis B. Mayer Pictures" ir sujungė jas į vieną bendrovę. „MGM" viena pirmųjų pradėjo naudoti *technicolor* filmavimo technologiją.

Logotipas
---------

Studijos logotipe pavaizduotas riaumojantis liūtas, lanku apsuptas kino juosta, ant kurios užrašytas studijos devizas – *Ars Gratia Artis* (liet. *Menas menui*). Logotipą ir šūkį bendrovei „Goldwyn Pictures" 1916 m. sukūrė žurnalistas Howard Dietz, o 1924 m. jį pritaikė ir „MGM". Iš pradžių logotipas buvo begarsis, riaumojančio liūto Leo garsas filmuose pradėtas naudoti 1928 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  MGM Officially Files for Bankruptcy, *Hollywood News*, 2010-11-03
2. ↑
3. ↑  Balio, Tino. *The American Film Industry.* 2d rev. ed. Madison, Wisc.: University of Wisconsin Press, 1985. ISBN 0-299-09874-5
4. 1 2  Wayne, Jane Ellen. *The Golden Girls of MGM: Greta Garbo, Joan Crawford, Lana Turner, Judy Garland, Ava Gardner, Grace Kelly, and Others.* New York: Carroll & Graf Publishers, 2003. ISBN 0-7867-1303-8
5. ↑  Berliner, Barbara; Corey, Melinda; and Ochoa, George. *The Book of Answers: The New York Public Library Telephone Reference Service’s Most Unusual and Entertaining Questions.* New York: Simon and Schuster, 1992. ISBN 0-671-76192-7
|  |
| --- |
|  Flyvefisken klasės patrulinis laivas |
| Danija |  |
| Naudotojai: |  Danija Lietuva Portugalija |
| Tarnyba pradėta: | 1989 |
| Klasės laivai |
| Šios klasės laivų skaičius: | 14 |
| Charakteristikos |
| Laivo tipas: | patrulinis laivas, kartais korvetė |
| Tonažas: | 480 t |
| Ilgis: | 54 m |
| Plotis: | 9 m |
| Grimzlė: | 2,5 m |
| Greitis: | 30 mazgai |
| Plaukiojimo nuotolis: | 2400 mylios prie 18 mazgų |
| Laivo komanda: | 19-29 |

***Flyvefisken* klasės patrulinis laivas** – kai kurių specialistų korvetėms priskiriamas Danijos gamybos karo laivas. Iš viso pastatyta 14 laivų. Jų klasė taip pat vadinama **Standardflex 300** ar **SF300**. Pirmasis *Flyvefisken*, pagal kurį ir buvo pavadinta visa klasė, nuleistas 1986 m. balandžio 26 d. Iš viso buvo pagamintos 3 laivų modifikacijos.

Laivuose pritaikyta modulinė sistema, kuri leidžia per 48 valandas modifikuoti laivą pagal taikomą užduotį. Laivai gali būti naudojami, priklausomai nuo poreikio, kaip patruliniai, priešmininiai, priešpovandeniniai, raketiniai. Laivų korpusai pagaminti iš kompozicinių medžiagų – penopolivinilchlorido ir stiklaplastikio, kurios neturi magnetinių savybių.

Ginkluotė
---------

Priklausomai nuo vykdomų užduočių, *Flyvefisken* klasės laivuose gali būti sumontuota tokia ginkluotė:

* 8 priešlaivinių raketų RGM-84 Harpoon Block II SSM paleidimo įrenginiai. Šios žemė-žemė tipo raketos skirtos paviršiaus mūšiams. Gali pasiekti taikinius už 120 km;
* 6 priešlėktuvinių raketų Sea Sparrow SAM paleidimo įrenginiai. Raketos pasiekia taikinius iki 14 km;
* 1 OTO Melara 76 mm/62 gun patranka. Turi didelę šaudymo spartą (120 šūv./min.). Pasiekia taikinius iki 16 km;
* 2 kulkosvaidžiai (12,7 mm);
* 2 torpedų (533 mm) leidimo aparatai. Naudoja valdomas torpedas, tinkamas prieš antvandeninius ir povandeninius laivus;
* 60 minų.

Lietuvoje
---------

Nuo 2008 m. Lietuvos karinių jūrų pajėgų turimi *Flyvefisken* klasės laivai saugo teritorinius vandenis ir išskirtinę ekonominę zoną Baltijos jūroje. Šie patruliniai laivai turi galimybę per trumpą laiką būti pritaikyti priešmininės ar viršvandeninės kovos funkcijoms. Laivų įgulos - iki 30 karių. Lietuvos *Flyvefisken* klasės laivai apginkluoti greitašaudžiais 76 mm „Oto Melara Super Rapid" pabūklais ir stambaus kalibro kulkosvaidžiais. Šiuo metu Lietuvos Patrulinių laivų divizioną sudaro 4 „Flyvefisken" klasės laivai – „Žemaitis" (P11), „Dzūkas" (P12), „Aukštaitis" (P14) ir „Sėlis" (P15).

*Flyvefisken* klasės laivai pakeitė dvi Griša-III klasės korvetes, Lietuvos karinėse jūrų pajėgose naudotas nuo 1992 m.

* P11 „Žemaitis"
* P12 „Dzūkas"
* P14 „Aukštaitis"
* P15 „Sėlis"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos vandenys saugomi moderniais laivais Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-10-22 iš Wayback Machine projekto. Patrulinių laivų divizionas
3. ↑  Laivo krikšto ir vardo suteikimo ceremonija planuojama 2017 m. sausio mėnesį. Archyvuota kopija 2016-11-25 iš Wayback Machine projekto.
| **Romualdas Apanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. gruodžio 1 d. (75 metai)Vingytėje, Aukštosios Panemunės valsčius, Kauno apskr. |
| Sutuoktinis (-ė) | Virginija Kligytė |
| Vaikai | Kristina Sulikienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos etnomuzikologas, birbynininkas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras |
| Sritis | etnomuzikologija |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetas |

**Romualdas Apanavičius** (g. 1947 m. gruodžio 1 d. Vingytėje, Aukštosios Panemunės valsčius, Kauno apskr.) – Lietuvos etnologas, birbynininkas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1970 m. baigė Lietuvos konservatorijos (dabar – LMTA) P. Tamošaičio birbynės klasę, 1980 m. baigė Kijevo konservatorijos asistentūrą-stažuotę. 1981 m. Humanitarinių mokslų Menotyros krypties kandidato (nostrifikuota daktaro) disertacija. 1994 m. habilituotas humanitarinių mokslų Etnologijos krypties daktaras.

Nuo 1970 m. Lietuvos konservatorijos, 1985–1989 m. Lietuvos muzikos akademijos Liaudies instrumentų katedros docentas,
1989–1995 m. Lietuvos muzikos akademijos Etnomuzikologijos katedros docentas.
Nuo 1992 m. ir Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, nuo 1997 m. universiteto Etnologijos ir folkloristikos katedros vedėjas, nuo 1998 m. ir Humanitarinių mokslų fakulteto dekanas, nuo 1997 m. ir Klaipėdos universiteto dėstytojas, nuo 1995 m. profesorius.

Koncertavo užsienyje. Įkūrė Liaudies instrumentų kvartetą (veikė 1974–1981 m. Lietuvos radijo ir televizijos liaudies muzikos orkestrą (veikė 1977–1983 m.) ir jiems vadovavo. 1992 m. Vilniuje įkūrė Etnomuzikos institutą, iki 2000 m. jo direktorius.

1989–1992 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.
1986–1992 m. Vilniaus selekcininkų mėgėjų susivienijimo narys.

Vedęs. Žmona muzikologė, žurnalistė Virginija Kligytė. Dukra Kristina Sulikienė (g. 1980 m.), teisininkė, šachmatininkė.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria lietuvių, baltų, Šiaurės Europos ir kitų pasaulio etninių grupių muziką, muzikos instrumentus. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie liaudies muziką autorius.
Paskelbė per 70 mokslo straipsnių Lietuvos, Latvijos, Lenkijos, Rusijos, Suomijos, Vokietijos, JAV mokslo spaudoje. Yra 6 Lietuvos ir 2 užsienio mokslo leidinių redkolegijos narys.

Bibliografija
-------------

* Birbynė ir jos evoliucija, 1980 m.
* Senosios kanklės ir kankliavimus, su kt. 1990, 1994 m.
* Lietuvių liaudies muzikos instrumentai, su M. Baltrėniene, 1991 m.
* Baltų etnoinstrumentologija, 1992 m.
* Socialdemokratai ir Lietuvos valstybingumas 1896–1992, 1993 m.
* Etninė muzika: Teorijos klausimai, 2001 m.
* Etninė muzika. 2009 m.
* Apanavičius R. Aleknaitė E. Savickaitė E. Apanavičiūtė – Sulikienė, K. Šlepavičiūtė I. Etninės muzikos gaivinimo judėjimas Lietuvoje  XX a. 7 dešimtmetis–XXI a. pradžia. Monografija. 2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Birutė Žalalienė. *Romualdas Apanavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 630 psl.
**Stakliškių midus** – tai skaidrus gintarinės spalvos alkoholinis gėrimas, midus, pavadintas miestelio, kuriame sutelkta lietuviško midaus gamyba, vardu. Gamina UAB „Lietuviškas midus". 

2013 m. po trejų metų nuo paraiškos padavimo Europos komisijai, Stakliškių krašto midus įtrauktas į Saugomų geografinių nuorodų (SGN) registrą, kurį sudaro daugiau nei 1200 saugomų produktų Europoje.

Istorija
--------

Midus buvo gaminamas žiloje senovėje. Seniausia konkreti rašytinė informacija apie midaus vartojimą baltų žemėje aptinkama Vulfstano pasakojime apie 890 m. Šis keliautojas ir pirklys pats apsilankė šiose žemėse ir žinių gavo iš pirminių šaltinių, jog šiose vietovėse būta labai daug medaus ir iš jo gamintas gėrimas. 

Midus tapo savotiška legenda, kurią naujai atgaivinti pabandyta jau XX a. pradžioje, kai Stakliškių midaus gamyklos inžinierius technologas Aleksandras Sinkevičius užsibrėžė atkurti senovėje (XV–XVIII a.) gaminto iš laukinių bičių medaus ir įvairių žolelių midaus receptą ir atnaujinti tradicinio, natūralaus, nespirituoto midaus, kuris tuo metu nebebuvo gaminamas nei Lietuvoje, nei kaimyninėse šalyse, gamybą.

Gamyba
------

Ypatingą skonį su saldžiai rūgštoku prieskoniu ir pikantišką aromatą šiam midui suteikia ilga natūrali fermentacija (iki 90 parų) ir ilgas gėrimo brandinimas (ne mažiau kaip 9 mėn.). Gaminamas fermentuojant midaus misą su augalinių žaliavų (apynių, liepų žiedų, kadagio uogų) priedu. Stakliškių midaus ypatybė yra ta, jog visas etilo alkoholis miduje susidaro tik natūralios fermentacijos būdu. Be to, gaminant midų nenaudojama cukraus ar kitų saldinimo medžiagų, dažiklių, aromatinių medžiagų ar konservantų.

Įvertinimas
-----------

Lietuvą reprezentuojantis gaminys yra pelnęs įvairių apdovanojimų. 2002 m. midui „Stakliškės" buvo suteiktas kulinarinio paveldo statusas. Midus sulaukia didelio susidomėjimo parodų metu, yra daug kartų apdovanotas įvairiais medaliais ir prizais. Vien Lietuvoje midus yra įvertintas 6 Lietuvos metų gaminio aukso medaliais, 6 parodos „AgroBalt" medaliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Stakliškių" midus turės geografinės nuorodos ženklą
2. ↑  Briuselis pripažino midų „Stakliškės" Europos produktu

Nuorodos
--------

* Stakliškių midaus gamyba Archyvuota kopija 2014-12-21 iš Wayback Machine projekto.
**Romualdas Brazis** (g. 1942 m. birželio 6 d. Padvariai, Vilniaus apskr.) – Lietuvos fizikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1965 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą (VPI). 1977–1978 m. stažavo Purdue universitete (JAV). 1982 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 1995 m. Krokuvos mokslo ir meno akademijos, 1999 m. A. Šveicerio medicinos pasaulinės akademijos narys.

1965–1968 m. dirbo VPI, nuo 1968 m. Puslaidininkių fizikos institute, nuo 1978 m. Plazminių reiškinių laboratorijos vadovas. 1972–1976 m. ir 1977–1987 m. dėstė Vilniuas universitete, 1989–1990 m. vėl VPI. 1987–1988 dirbo Makso Planko kietojo kūno tyrimų institute (Štutgartas), Plazmos fizikos institute (Garchingas), 1994 m. EURATOM plazmos tyrimo centre (Lozana).

Lietuvos lenkų mokslininkų draugijos įkūrėjas ir 1989–1998 m. pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė superaukštojo dažnio elektromagnetinės spinduliuotės sąveiką su puslaidininkių plazma. Patobulino kai kuriuos puslaidininkinių medžiagų nekontaktinės neardomosios analizės metodus, atrado elektromagnetinių bangų sklidimo išilgai periodinių darinių sluoksnių draudžiamąsias juostas, sukūrė eksitonų magnetiniuose puslaidininkiuose sąveikos modelių, iškėlė fononų kaupinamo infraraudonosios spinduliuotės lazerio idėją.

Įvertinimas
-----------

* 1986 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Romualdas Brazis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 459 psl.
| **Romualdas Budrys** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. liepos 26 d. (89 metai)Vertimai, Baisogalos valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Marija |
| Vaikai | Eduardas, Rūta |
|  |
| Veikla | muziejininkas, dailėtyrininkas |
| Partija | 1970 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Lietuvos dailės institutas |

**Romualdas Budrys** (g. 1933 m. liepos 26 d. Vertimuose, Baisogalos valsčius) – Lietuvos muziejininkas, dailėtyrininkas.

Biografija
----------

Broliai klarnetininkas Algirdas ir dailėtyrininkas Stasys Budriai.

Mokėsi Baisogalos vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. Lietuvos SSR valstybiniame dailės institute studijavo keramiką. 1958–1959 m. studijuodamas kartu dirbo ekskursijų vadovu Lietuvos SSR dailės muziejuje. 1959–1960 m. stažavosi Ermitaže (Leningradas).

1959–1960 m. LSSR dailės muziejaus muziejaus restauratorius, 1960–1979 m. direktoriaus pavaduotojas mokslui, 1979–2019 m. muziejaus direktorius. 1976–1990 m. Meno vertybių įsigijimo komisijos prie LSSR Kultūros ministerijos pirmininkas. 1981–1989 m. SSRS dailės akademijos Dailės muziejų tarybos narys.

1963 m. vienas Gintaro muziejaus Palangoje įkūrėjų. 1969 m. 1986 m. šio muziejaus, 1973 m. Klaipėdos paveikslų galerijos, 1976 m. Juodkrantės miniatiūrų muziejaus, 1978 m. Verkių dvaro, 1987 m. Taikomosios dailės muziejaus, 1990 m. Radvilų rūmų, 1994 m. Vilniaus paveikslų galerijos ekspozicijų bendraautoris. Nuo 2002 m. vadovauja Valdovų rūmų interjerų ir ekspozicijų programą kuriančiai grupei.

Prisidėjo prie Vilniaus arkikatedros lobyno išsaugojimo. Organizavo vertingų meno kolekcijų pervežimą į Lietuvą. Parengė tapybos ir gintaro dirbinių parodų katalogų. Daugelio Lietuvos dailės muziejaus leidinių ir katalogų atsakingasis redaktorius.

Įvertinimas
-----------

* 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1986 m. Tautų draugystės ordinas
* 1995 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1999 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 2006 m. Baisogalos garbės pilietis
* 2009 m. Palangos garbės pilietis

Bibliografija
-------------

* Lietuvos respublikinė portretų paroda, 1962 m.
* Marija Cvirkienė, 1964 m.
* Klaipėdos paveikslų galerija, 1973 m.
* Feliksas Daukantas. Gintaro dirbinių paroda, 1974 m.
* Gintaras antikiniuose ir ankstyvųjų viduramžių šaltiniuose, 1971 m.
* Gintaras, 1981 m.
* Vilniaus katedros lobynas, albumas, su kt. 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  *Romualdas Budrys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 295
4. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Romualdas Budrys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 561 psl.
Koordinatės: 55°11′13″š. pl. 22°09′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.18708°š. pl. 22.15137°r. ilg.﻿ / 55.18708; 22.15137
**Greižėnų kapinynas** – kapinynas Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje (unikalus kodas 3455), prie Greižėnų kaimo (Lauksargių seniūnija), Jūros slėnio kalvoje, greta – Greižėnų piliakalnis.

Tyrimai
-------

Apardytas. 1897 m. kasant smėlį aptikta archeologinių radinių ir žmonių kaulų. 1897–1898 m. Adalbertas Becenbergeris ištyrė apie 200 m² plotą. Rasta septyniolika IV a. – VII a. kapų. 1990 m. Arvydas Asadauskas ištyrė 48 m² plotą, rado V a. kapą ir 15 manoma, apeiginių laužaviečių. Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis. Aptikti du grupiniai kapai – viename buvo palaidoti 3, kitame 4 mirusieji. Rasta žalvarinių papuošalų – antkaklių (žieduota su kilpele ir kabliuku gale bei su dvigubu lankeliu priekyje), kaklo apvara iš mėlyno stiklo karolių ir sidabrinių įvijų, storėjančiais galais apyrankių, lankinių ilgakojų ir palenkta kojele segių, trikampė segė, gintaro ir spalvotu emaliu dengtų karolių, įvijinių žiedų, t. p. geležinių diržo sagčių; geležinių ginklų (kovos peilių – durklų, ietigalių, vienašmenis kalavijas), darbo įrankių (peilių ir ylų), puodų šukių.

Greižėnų kapinynas datuojamas II a. – IX a. 1897–1898 m. radinius iki 1945 m. buvo saugojo Karaliaučiaus muziejus Prussia, manoma, kad jie neišliko. 1990 m. radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Linas Tamulynas. *Greižėnų kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 130 psl.
| Spindžiaus kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| **Vieta:** | Aukštadvario seniūnija, Trakų rajonas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| 

Žemėlapis rodantis Spindžiaus kraštovaizdžio draustinis vietą.Spindžiaus kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°33′58″ š. pl. 24°41′16″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56611°š. pl. 24.68778°r. ilg.﻿ / 54.56611; 24.68778Koordinatės: 54°33′58″ š. pl. 24°41′16″ r. ilg.﻿ / ﻿54.56611°š. pl. 24.68778°r. ilg.﻿ / 54.56611; 24.68778 |
| **Plotas:** | 13,8 km² |
| **Įkurtas:** | 1996 m. |

**Spindžiaus kraštovaizdžio draustinis** priklauso Aukštadvario regioniniam parkui, yra įkurtas pietryčių Lietuvoje, į vakarus nuo Vilniaus, Trakų rajone. 

Įsteigtas siekiant išsaugoti Strėvos aukštupio dubaklonių, miškų, pelkių ir ežerų kraštovaizdį su Strėvos I ir II įgriuvomis, savito hidrologinio režimo Spindžiaus ežeru, Lausgenių velniabale ir raudonžemio išeigomis, Spindžiaus kaimo šaltiniu, Šaltinių kalneliu, Lausgenių egle, Špokų vinkšna, Strėvos, Lausgenių ir Drabužninkų (Danosų) pilkapynais, istorine Karališkosios virtuvės vietove, taip pat ežerų su menturdumblių bendrijomis, stepinių pievų, tarpinių pelkių ir liūnų, nekalkingų šaltinių ir šaltiniuotų pelkių, žemapelkių su šakotąja ratainyte, šaltinių su besiformuojančiais tufais, šarmingų žemapelkių, vakarų taigos, žolių turtingų eglynų, pelkėtų lapuočių miškų, pelkinių miškų, aliuvinių miškų buveinėmis. Taip pat čia saugomos į Lietuvos Raudonąją knygą įrašytų rūšių (plačialapių klumpaičių, vėjalandžių šilagėlių, žvilgančiųjų riestūnių, skiauterėtųjų tritonų, ūdrų, tulžių, raudonųjų garbenių, tamsialapių skliautalūpių, širdinių dviguonių, gelsvųjų gegūnių, prūsinių begalių, kalninių arnikų, siauralapių plaučių, didžiažiedžių juodaglvių, baltnugarių genių, didžiųjų dančiasnapių) populiacijos ir buveinės.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  .


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTrakų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Trakų istorinis nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Aukštadvario regioninis parkas • Neries regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Gėjaus telmologinis • Ilgučio botaninis • Inklėriškių kraštovaizdžio • Merkio ichtiologinis • Papio ornitologinis • Taučionių geomorfologinis |
|  |
| Biosferos rezervatai | 
Baltosios Vokės |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Nikronių akmuo • Velnio duobė |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Adomo Mickevičiaus ąžuolas • Aukštadvario dvaro parko kaštonas • Aukštadvario dvaro parko liepų pavėsinė • Aukštadvario dvaro parko maumedžiai (4) • Viktoro Bergo (Rykantų) ąžuolas • Saidžių šaltinis • Strėvos įgriuva • ~~Špokų vinkšna~~• Upėtakių tvenkinių ąžuolas • Verknės senvagės šaltinis |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Krakovskio akmuo |

 |