recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Smutsia temminckii** |
| --- |
| Teminko skujuotis (Smutsia temminckii)Temino skujuotis (*Smutsia temminckii*) |
| Apsaugos būklė |
| Pažeidžiami (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Skujuotiniai  *( Pholidota)* |
| Šeima: | Skujuočiai  *( Manidae)* |
| Gentis: | Afrikiniai žeminiai skujuočiai  *( Smutsia)* |
| Rūšis: | Teminko skujuotis  *( Smutsia temminckii)* |

 |
| Binomas |
| ***Smutsia temminckii***Smuts, 1832 |
| **Sinonimai** |
| * *Manis temminckii* Smuts, 1832
 |
| Teminko skujuočių savaiminio paplitimo arealas Afrikoje |

**Teminko skujuotis** (*Smutsia temminckii*) – skujuotinių (*Pholidota*) būrio, skujuočių (*Manidae*) šeimos, afrikinių žeminių skujuočių (*Smutsia*) genties žinduolių rūšis.

Geografija
----------

Paplitęs į pietus nuo Sacharos, ypač Rytų ir Pietryčių Afrikoje.

Gyvena vidutiniškai ar tankiai apaugusiose krūmynais savanose, kur per metus vidutiniškai iškrenta 250–1400 mm lietaus. Taip pat aptinkami pievų salpose, uolėtose, akmeningose nuokalnėse, sausose, smėlingose aukštumose iki 1700 m aukštyje, bet vengia atvirų miškų arba dykumų. Laikosi ir gyvulių fermose, kur jiems negresia pavojus, bet visiškai neaptinkami augalininkystės ūkiuose.

Biologija
---------

Kaip ir visų skujuočių, kūną dengia vienas ant kito užeinantys keratininiai dideli žvynai. Kūnas 30–67 cm, uodega 37–59 cm ilgio. Šiaurės vakarų Zimbabvės populiacijos bendras kūno ilgis įskaičiuojant uodegą – 59-140 cm. Svoris – 3-17 kg, retais atvejai svoris siekia ir virš 20 kg.

Nėštumas trunka 120 dienų. Gimdo 2 jauniklius.

Įprasta mirmekofagija, tai yra, ši rūšis išimtinai minta tik skruzdėlėmis ir termitais.

Pavojus
-------

Kaip ir visų skujuočių, jų mėsa yra valgoma, o jų keratininiai žvynai ir kitos kūno dalys naudojami liaudies medicinoje. Vietiniai gyventojai įsitikinę, kad degindami jų žvynus atbaido liūtus. Jų žvynai nelegaliai eksportuojami į Kiniją.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Teminko skujuotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   „IUCN Red List - Smutsia gigantea". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2019-05-01.
2. ↑  researchgate.net / Smutsia temminckii, Temminck’s Ground Pangolin, January 2014

Nuorodos
--------

* youtube.com / Teminko skujuotis, 2017-01-17

Galerija
--------

* Teminko skujuotisTeminko skujuotis
* Teminko skujuotis gynybos pozojeTeminko skujuotis gynybos pozoje
* Teminko skujuočio keratininiai žvynaiTeminko skujuočio keratininiai žvynai
* Kojų nagaiKojų nagai
* Teminko skujuočio kaukolėTeminko skujuočio kaukolė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Serpuchovasrus. *Серпухов* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

SerpuchovasSerpuchovas

54°55′00″ š. pl. 37°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.91667°š. pl. 37.40000°r. ilg.﻿ / 54.91667; 37.40000﻿ (Serpuchovas)Koordinatės: 54°55′00″ š. pl. 37°24′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.91667°š. pl. 37.40000°r. ilg.﻿ / 54.91667; 37.40000﻿ (Serpuchovas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
| **Rajonas** | Serpuchovo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 125 473  |
| **Plotas** | 33 km² |
| **Tankumas** (2021) | 3 802 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Serpuchovas |

**Serpuchovas** – miestas vakarų Rusijoje, pietinėje Okos-Maskvos lygumos dalyje, prie Naros upės žiočių, 99 km į pietus nuo Maskvos. Rajono centras. Uostas prie Okos, geležinkelio stotis.

Išvystyta mašinų, metalo, tekstilės, statybų, maisto pramonė. Yra karo institutas, Švč. Trejybės soboras, 2 vienuolynų ansambliai.

Istorija
--------

 Cerkvių ansamblis Serpuchove
Minimas nuo 1328 m. kaip *Серпохов*. 1341–1456 m. kunigaikštystės centras. 1556 m. pastatytas akmeninis kremlius. Nuo XVI a. nusistovėjo *Серпухов* pavadinimas. XVI–XVII a. didelis prekybos ir amatų centras, XVIII a. – tekstilės pramonės centras. 1781 m. gavo miesto teises.
| ***Septintasis antspaudas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Det sjunde inseglet |
| Kilmės šalis | Švedija |
| Režisierius | Ingmaras Bergmanas |
| Prodiuseris (-iai) | Allan Ekelund |
| Scenaristas (-ai) | Ingmaras Bergmanas |
| Vaidina | Max von SydowGunnar BjörnstrandBengt EkerotNils Poppe |
| Metai | 1957 |
| Žanras | DramaFantasy |
| Trukmė | 96 min. |
| Kalba | švedų |
| Biudžetas | 150 000 USD |
| **IMDb įrašas** |

**Septintasis antspaudas** – 1957 m. Ingmaro Bergmano sukurtas filmas, laimėjęs specialųjį žiuri prizą Kanų kino festivalyje. Filmo veiksmas vyksta XIV a. Švedijoje. Vienas pagrindinių filmo personažų, vaidinamas Maxo von Sydowo, žaidžia šachmatais su Mirtimi.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Riteris Antonijus Blokas grįžta į Švediją su savo kompanjonu Jonsu iš kryžiaus žygių. Šalyje siaučia maras. Blokas pamato jo atėjusią Mirtį. Kad užtemptų laiką, pasiūlo Mirčiai sužaisti šachmatais: kol vyks žaidimas, Blokas bus gyvas. Taip jis spėja pasiekti namus ir susitikti su žmona, su kuria nesimatė dešimt metų. Karas sujaukė riterio tikėjimą – tai yra viena svarbiausių filmo temų. Svarbi scena bažnyčioje, kur riteris per išpažintį kunigui pasisako abejojąs, ar Dievas egzistuoja. Jis papasakoja, kad metė Mirčiai iššūkį ir atskleidžia savo strategiją. Tuomet pasirodo, kad „kunigas" buvo Mirtis. Kitoje scenoje, prieš sudeginant raganą, riterio bendražygis jo paklausia, ką tas matąs raganos akyse: Dievą ar tuštumą. Riteris negali pripažinti raganos ir iš dalies savo paties tuštumos, nors ir abejoja Dievu. Riteris supranta, kad jau geriau nuolat kentėti abejones, negu pripažinti, kad gyvenimas yra beprasmis.

Keliaudami į Bloko pilį, riteris su Jonsu mato viduramžių visuomenės gyvenimą: flagelantus, raganos deginimą, keliaujančius aktorius. Bergmanas kritikuoja dvasininkus, kurie pelnosi iš maro keliamo siaubo. Kaip kontrastą riterio abejonėms Bergmanas iškelia paprastą akrobato Jofo ir jo žmonos Mijos tikėjimą.

Galiausiai riteris leidžia pasprukti jaunajai aktorių šeimai, ir tai suteikia jo gyvenimui prasmę. Aktoriai tęsia keliones po šalį, o riterį ir jo draugus šokdama nusiveda Mirtis.
**Dhjana** (skr. ध्यान = IAST: *dhyāna-*, pali झान = *jhāna*, kin. 禪, pinyin: *Chán*, jap. 禅 = *zen*, tibet. བསམ་གཏན  = *bsam gtan*, kor. 선 = *seon*, viet. *thiền*) – sanskrito sąvoka, reiškianti tiek meditaciją, tiek meditatyvias būsenas. Vartojama tiek hinduizmo, tiek budizmo, tiek kitų indiškos kilmės religijų žodyne.

Žodis *dhyāna-* kyla iš veiksmažodžio *dhī-* („mąstyti, apgalvoti, spręsti") ir reiškia mąslią būseną. Upanišadose dhjana apibrėžiama kaip sąmonės sutelkimas į vieną objektą arba skiemens OM kartojimą. Patandžalio jogos sistemoje dhjana yra aštuonlinkio kelio 7 (priešpaskutinis) etapas. Tantrizme dhjana reiškia dievybės, mandalos, čakros arba guraus regesį, kurio metu rečituojamos mantros, rankomis atliekamos mudros. Tai priešpaskutinė pakopa prieš visišką ekstazės būseną – samadhį.

Plačiausia prasme tai yra proto sutelkimas, meditatyvus pasinėrimas į savastį (atmaną), kurio metu pranyksta visos dvilypės skirtys, kaip „aš–tu", „subjektas–objektas", „tikrumas–netikrumas". Tai nenurūkstantis grynos minties apie apmąstymo stebinį tekėjimas, kai išnyksta bet koks jutiminis suvokimas. Medituojantis žmogus mintyse sukuria tikrovę, susitapatina su ja ir atsisakydamas savo individualybės susivienija su dievyste.

Dhjana buvo viena pagrindinių ankstyvojo budizmo praktikų. Pagal šios praktikos pavadinimą susikūrė čan budizmas Kinijoje, iš jo – dzen budizmas Japonijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Seibutis. *Dhjana*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **Ansis Cyrulislatv. *Ansis Cīrulis*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1883 m. vasario 25 d.Majoriai, Jūrmala |
| Mirė | 1942 m. rugsėjo 15 d. (59 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių tapytojas, grafikas |

**Ansis Cyrulis** (latv. *Ansis Cīrulis*, 1883 m. vasario 25 d. Majuoriai, Jūrmala – 1942 m. rugsėjo 15 d. Ryga) – latvių moderno ir art deco tapytojas, grafikas, taikomosios dailės kūrėjas, Latvijos vėliavos autorius.

Biografija
----------

Dailės mokėsi 1903–1906 m. privačiai Rygoje, 1906–1907 m. A. Štiglico techninio piešimo mokykloje Sankt Peterburge, 1908–1914 m. su pertraukomis – Juliano akademijoje ir Dailės mokykloje Paryžiuje.

Kūryba
------

Ankstyvuosiuose kūriniuose ryški vokiečių dailės įtaka, vėliau plėtojo latvių tautodailės tradiciją, transformuotą pagal moderno ir art deco stilistiką. Nutapė freskų (Technikos mokykloje ir Prekybos banke Jūrmaloje, abu 1922 m.), paveikslų („Daina" 1927 m. „Vestuvės" 1930 m. „Trys Laimos" 1936 m.). Sukūrė grafikos kompozicijų (darbininkų A. Kronvaldo, E. Veidenbaumo, J. Asaro portretai, antras dešimtmetis), vitražų („Amatininkystė", „Prekyba" 1937 m. Baltijos šalių paviljonui Paryžiaus pasaulinėje parodoje), rištinių kilimų, gobelenų („Latvė" 1937 m.), porceliano dirbinių, baldų projektų. Kūriniai dekoratyvios kompozicijos, stilizuotų kampuotų linijų, ornamentuoti tautodailės motyvais. Nuo 1905 m. dalyvavo parodose.

Literatūra
----------

* Ansis Cīrulis. Saules pagalmos. Riga: Neputns, 2008. ISBN 9984807291

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Ansis Cyrulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 143 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Sero Hojos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Panama (Los Santoso provincija, Veragvaso provincija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Tonosi |
| 

Žemėlapis rodantis Sero Hojos nacionalinis parkas vietą.Sero Hojos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 7°17′0″ š. pl. 80°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.28333°š. pl. 80.70000°r. ilg.﻿ / 7.28333; 80.70000Koordinatės: 7°17′0″ š. pl. 80°42′0″ v. ilg.﻿ / ﻿7.28333°š. pl. 80.70000°r. ilg.﻿ / 7.28333; 80.70000 |
| **Plotas:** | 325,6 km² |
| **Įkurtas:** | 1984 m. |

**Sero Hojos nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Cerro Hoya*) – nacionalinis parkas Panamoje, Asuero pusiasalio pietvakariuose, Veragvaso ir Los Santoso provincijų teritorijose. Įkurtas 1984 m.

Parkas apima Asuero kalnų masyvą su jo aukščiausia viršukalne, Sero Hojos kalnu (1559 m). Šis masyvas vulkaninės kilmės, 300–1500 m aukščio, paveiktas erozijos, apaugęs miškais. Parke prasideda 10 upių. Likusi pusiasalio dalis daugiausia sukuktūrinta, tačiau Sero Hojos nacionaliniame parke išsaugota laukinė gamta.

Čia gyvena 44 žuvų rūšys, 16 varliagyvių rūšių, 151 paukščių rūšis (raudonosios aros, raudonnugarės aros, akiniuotosios pelėdos, Pietų Amerikos purpleliai, didieji kraksai, kolibriai, amerikiniai rudieji pelikanai ir daug kt.), įvairūs ropliai (žaliosios iguanos, paprastieji smaugliai, smailiagalvės gyvatės, dvispalvės pelamidos, geltonžandės kaisakos ir kt.), žinduoliai (mazamos, pakos, jaguarai, pumos, ocelotai, ilgauodegės katės, baltanosiai koačiai, pilkagalvės mangustos, agučiai, pekariai, įvairios beždžionės).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Septintojo kryžiaus žygio žemėlapis
Liudvikas IX puola Damjetą
**Septintasis kryžiaus žygis** arba **Pirmasis Šv. Liudviko kryžiaus žygis** – kryžiaus žygis, vykęs 1248–1254 m. Šį žygį organizavo ir jam vadovavo Prancūzijos karalius Liudvikas IX Šventasis (1215–1270 m.).

Kryžiaus žygio tikslas buvo padėti kryžiuočių valstybėms ir atkovoti musulmonų valdytą Jeruzalę. Šiuo tikslu buvo užpultas Ajubidų sultanato, valdžiusio Jeruzalę, galios centras – Egiptas.

Priežastys
----------

1220 m. Chorezmių imperija Pesijoje užkariavo Čingischano vadovaujami mongolai. Jų kavalerijos likučiai perėjo pas Ajubidus ir užėmė Jeruzalę.

1244 m. po Šeštojo kryžiaus žygio praėjus dešimčiai paliaubų metų, musulmonai vėl užėmė Jeruzalę. Kryžiuočių padėtis Šventojoje žemėje buvo kritiška, jų valstybėlės Palestinoje vos laikėsi. Tuo tarpu Europoje buvo mažai kreipiamas dėmesys į susiklosčiusią situaciją, nepaisant popiežiaus kvietimų vykti į naują žygį. Šventoji Romos imperijos imperatorius Frydrichas II kovojo su popiežiumi dėl valdžios, Anglijos karaliai kovojo su baronų opozicija. Į žygį 1245 m. pradėjo ruoštis tik Prancūzijos karalius Liudvikas IX. Prancūzija tuo metu buvo stipriausia Europos valstybė ir po trejų pinigų rinkimo ir ruošimosi metų apie 20 tūkstančių karių armija 1248 m. išplaukė iš Marselio.

Žygio eiga
----------

1248 m. rugpjūtį Liudvikas IX išvyko į Egiptą su 100 laivų laivynu ir 35 tūkst. karių. Jo tikslas buvo paprastas: išsikelti Egipte, užimti pagrindinius šalies miestus ir po to juos apkeisti į musulmonų užimtas teritorijas Šventojoje žemėje. Tai jam iš pradžių sekėsi. Užėmęs įtvirtintą uostą Damjetą jis pradėjo Kairo puolimą, tačiau patvinęs Nilas keletui mėnesių sustabdė armijos judėjimą. Be to, kelią į Kairą pastojo stipriausia Al-Mansuros tvirtovė, pastatyta and siauro pusiasalio šalia didelės Nilo kilpos. Ilgus mėnesius trukusi apsiaustis baigėsi katastrofa. 1250 m. vasario 8-11 d. vykusio mūšio metu musulmonai nugalėjo kryžiuočius, sudegino jų laivyną. Mūšyje žuvo ir Prancūzijos karaliaus brolis Robertas I. Netekę laivyno, kryžiuočiai negalėjo gauti maisto produktų, jų stovykloje prasidėjo epidemijos, nes Nilu, kurio vandenį kariai gėrė, plaukė tūkstančiai lavonų.

Ekspedicija žlugo, Liudvikas IX, pats užsikrėtęs dizenterija, 1250 m. kovą turėjo trauktis į Damjetą, tačiau su kukliais savo armijos likučiais buvo paimtas į nelaisvę. Už jo išlaisvinimą teko sumokėti milžinišką išpirką. Karalius pasitraukė į paskutinę kryžiuočių – Akros tvirtovę. 1255 m. mameliukai užėmė paskutinius kryžiuočių pasipriešinimo vietas Sirijoje.
| Temaangl. *Tema* |
| --- |
| *Uostas* |
|  |
| 

TemaTema

5°40′00″ š. pl. 00°00′00″ v. ilg.﻿ / ﻿5.66667°š. pl. 0.00000°r. ilg.﻿ / 5.66667; 0.00000﻿ (Tema (miestas))Koordinatės: 5°40′00″ š. pl. 00°00′00″ v. ilg.﻿ / ﻿5.66667°š. pl. 0.00000°r. ilg.﻿ / 5.66667; 0.00000﻿ (Tema (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Ganos vėliava Gana |
| **Regionas** | Didžiosios Akros regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 161 612  |
| **Altitudė** | 1 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Tema |

**Tema** (angl. *Tema*) – miestas pietinėje Ganoje, Didžiosios Akros regione, prie Atlanto vandenyno, 25 km į rytus nuo šalies sostinės Akros. Gyventojų 161 tūkst. (2013 m. duomenys).

Per miestą tiesiogiai eina nulinis dienovidinis. Tema yra didžiausias šalies uostamiestis, vienas iš dviejų šalies giliavandenių uostų, kitas – Sekondis-Takoradis. Tenmoje perkraunama 80 % Ganos importo ir eksporto krovinių, įskaitant pagrindinę šalies eksporto prekę – kakavą. Verčiamasi naftos perdirbimo, tekstilės, chemijos, metalų apdirbimo, cemento, maisto pramone, taip pat komercine žvejyba ir žuvies apdorojimu.

Istorija
--------

Tenma įkurta vietoje mažo žvejų kaimelio, vadinto *Torman* vardu. Miestas pradėjo sparčiai augti 1961 m. iškasus gilų uotą. Tuomet tai buvo vienas moderniausių miestų šalyje pagal išplanavimą.

Miestai partneriai
------------------

* Anglija Grinvičas, Londonas, Jungtinė Karalystė
* Jungtinės Amerikos Valstijos San Diegas, Kalifornija, JAV
* Jungtinės Amerikos Valstijos Roanokas, Virdžinija, JAV

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-11-02 iš Wayback Machine projekto.
Gyventojų kitimas 1960–2005 m. Per šį laikotarpį gyventojų skaičius padidėjo daugiau nei 6 kartus. Diagramoje gyventojų skaičius yra pateikiamas tūkstančiais.
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Jordanijos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 6 508 887 (2011 m. apskaičiavimai) 

**Struktūra pagal amžių:**

* *0–14 m.:* 35,3 % (1 180 595 vyrų ir 1 114 533 moterų)
* *15–64 m.:* 59,9 % (1 977 075 vyrų ir 1 921 504 moterų)
* *65 m. ir vyresni:* 4,8 % (153 918 vyrų ir 160 646 moterų) (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 22,1 m.
* *vyrų:* 21,8 m.
* *moterų:* 22,4 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** –0,965 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 26,52 gimimų/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 2,74 mirčių/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Migracijos indeksas:** –33,42/1000 gyv. per metus (2011 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 79 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** +1,6 % (2010–15 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas:**

* *Gimimo metu:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *15–64 metų:* 1,03 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,95 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,03 vyro vienai moteriai (2011 apsk.)

**Kūdikių mirtingumas:**

* *bendra:* 15,83 mirčių/1000 gimimų
* *vyrų:* 16,42 mirčių/1000 gimimų
* *moterų:* 15,2 mirčių/1000 gimimų (2011 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 80,18 m.
* *vyrų:* 78,82 m.
* *moterų:* 81,61 m. (2011 apsk.)

**AIDS/ŽIV:**

* *paplitimas tarp suaugusiųjų:* <0,1 % 2001 m. apsk.)
* *bendras skaičius:* 600 (2007 m. apsk.)
* *mirčių skaičius:* <500 (2003 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 89,9 %
* *vyrų:* 95,1 %
* *moterų:* 84,7 % (2003 m. apsk.)

**15–24 m. amžiaus gyventojų nedarbo lygis:**

* *bendras:* 27 %
* *vyrų:* 22,6 %
* *moterų:* 45,9 % (2009 m. apsk.)

**Religijos:**

* *musulmonai:* 92 %
* *krikščionys:* 6 %
* *kiti:* 2 %

**Etninės grupės:**

* *arabai:* 98 %
* *čerkesai:* 1 %
* *armėnai:* 1 %

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Jordanija (angliškai) Archyvuota kopija 2016-05-21 iš Wayback Machine projekto.

  

v • a • r **Azijos gyventojai** 

Afganistanas |
Armėnija |
Azerbaidžanas |
Bahreinas |
Bangladešas |
Brunėjus |
Butanas |
Egiptas |
Filipinai |
Gruzija |
Indija |
Indonezija |
Iranas |
Irakas |
Izraelis |
Japonija |
Jemenas |
Jordanija |
Jungtiniai Arabų Emyratai |
Kambodža |
Kataras |
Kazachija |
Kinija |
Kipras |
Kirgizija |
Kuveitas |
Laosas |
Libanas |
Malaizija |
Maldyvai |
Mongolija |
Mianmaras |
Nepalas |
Omanas |
Pakistanas |
Pietų Korėja |
Rytų Timoras |
Rusija |
Saudo Arabija |
Singapūras |
Sirija |
Šiaurės Korėja |
Šri Lanka |
Tadžikija |
Tailandas |
Turkija |
Turkmėnija |
Uzbekija |
Vietnamas
| **Equisetum pratense** |
| --- |
| Ožkabarzdis asiūklis (Equisetum pratense)Ožkabarzdis asiūklis (*Equisetum pratense*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Asiūklūnai  *( Equisetophyta)* |
| Klasė: | Asiūklainiai  *( Equisetopsida)* |
| Šeima: | Asiūkliniai  *( Equisetaceae)* |
| Gentis: | Asiūklis  *( Equisetum)* |
| Rūšis: | Ožkabarzdis asiūklis  *( Equisetum pratense)* |

 |

**Ožkabarzdis asiūklis** (*Equisetum pratense*) – asiūklūnų (*Equisetophyta*) skyriaus augalas, priklauso sporinių induočių augalų grupei. Auga pievose, pakelėse, apydrėgniuose miškuose.

Morfologija
-----------

Augalas iki 30 cm aukščio. Vegetatyviniai ir sporifikuojantieji stiebai išauga tuo pačiu laiku, pavasarį. Varpa pailgai ovališka arba beveik cilindriška. Sporifikuoja balandžio–gegužės mėnesiais.

Šakos nešakotos. Vegetatyvinių stiebų jos ilgos, horizontaliai atsilošusios, o sporifikuojančių ir sporoms išbyrėjus pažaliuojančių trumpesnės. Stiebai su 10-20 briaunelių,Tuščiaviduriai, lapų makštys 3-5 x 2-4 mm, turi 8-18 dantelių.

Botaniniai požymiai
Pirmas šakos narelis trumpesnis už lapamakštę.

Paplitimas
----------

Randamas visame šiauriniame pusrutulyje, kosmopolitinė rūšis. Dažna ir Lietuvoje.

Toksiškumas
-----------

Suvartojus pakankamą kiekį nuodingas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 36–37
2. ↑
3. ↑  Minkevičius A. 1959: LTSR Flora 1 t. -Vilnius.
4. ↑
**Defliacija** – bendrojo kainų lygio mažėjimas, arba pinigų vertės didėjimas prekių ir paslaugų atžvilgiu. Defliacija paprastai yra sulėtėjusio ekonomikos augimo arba recesijos, susijusios su mažėjančia prekių ir paslaugų paklausa, blogėjančiais įmonių finansiniais rodikliais, didele perprodukcija, mažėjančiomis žmonių pajamomis, požymis.

Defliacijai priešinga sąvoka yra infliacija. Skirtingai nuo infliacijos, kurios metu nukenčia turintys grynųjų pinigų, defliacijos metu nukenčia turintys įvairų kitokį turtą, nes pinigų vertė padidėja, ir jų savininkai atsiduria palankesnėje padėtyje. Kaip ir infliacija, defliacija ne visada laikoma naudingu ekonomikos reiškiniu. Jeigu infliacija sumažina realiąsias gyventojų pajamas, tai defliacija padidina nedarbą rinkoje. Krentant prekių ir paslaugų kainoms, gyventojai yra linkę atidėti savo poreikių patenkinimą, nes tikisi tolesnio kainų sumažėjimo. Įmonės, bandydamos atgaivinti vartojimą, toliau mažina kainas, o tai skatina vartotojus dar labiau atidėti prekių ir paslaugų pirkimą. Galų gale tai veda prie mažesnio vartojimo, mažėjančių įmonių investicijų ir atitinkamai – mažėjančio darbo vietų poreikio.

2003 m. pirmą kartą Lietuvoje buvo užfiksuota vidutinė metinė defliacija, t. y. buvo neigiamas kainų augimo lygis (-1,1 %).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Defliacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-01.
2. ↑  „Ekonomistas apie rekordinę infliaciją: vasarą ji bus dar didesnė, tačiau kitąmet kainos mažės". *lrt.lt*. 2022-05-30. Nuoroda tikrinta 2023-01-07.
3. ↑  *Infliacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-01.
Jordano slėnis tuoj į pietus nuo Tiberiados ežero
**Jordano slėnis** arba ***Ghoras*** (arab. الغور‎ = *Al-Ghor*, hebr. ‏עמק הירדן‏‎ = *Emek HaYarden*) – slėnis Artimuosiuose Rytuose, nusidriekęs iš šiaurės į pietus apie 200 km, nuo Tiberiados ežero iki Negyvosios jūros, abipus Jordano upės. Plotis iki 25 km. Slėnis patenka į Jordanijos, Izraelio ir Vakarų Kranto teritorijas. Jis yra tektoninio lūžio, skiriančio Arabijos ir Afrikos plokštes, dalis. Į pietus nuo Negyvosios jūros šis tektoninis lūžis prasitęsia kaip Vadi Arabos slėnis.

Jordano slėnis yra vienų pirmųjų žemdirbystės sričių pasaulyje. Čia ji vystoma daugiau kaip 10 tūkst. metų. Palankus klimatas ir Jordano vandenys leido šiam slėniui tapti svarbiu kultūriniu-istoriniu centru šiame dykumų apsuptame krašte. Būtent Jordano slėnyje įkurtas vienas seniausių pasaulio miestų – Jerichonas. Prie Jordano yra krikščionių laikoma viena švenčiausių vietų Al Maghtasas, arba Jėzaus Kristaus krikšto vieta.

Po Izraelio valstybės susikūrimo, kilo kariniai konfliktai dėl šio slėnio. 1967 m. vakarinę slėnio pusę (Vakarų Krantą) iš Jordanijos okupavo Izraelis. Vėliau Izraelis ketino betonine siena atriboti Jordano slėnį nuo palestiniečių gyvenviečių Vakarų Krante, tačiau dėl kritikos šių planų atsisakė.

Dabar Jordano slėnyje gyvena ~11 tūkst. izraeliečių, 7500 gyventojų Vakarų Krante ir virš 85 tūkst. Jordanijos gyventojų. Slėnyje didelių miestų nėra, nes stengiamasi visas žemes panaudoti žemės ūkiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 126
*Kitos reikšmės – Jordanas (reikšmės).*
**Jordanas** (lot. *Jordanus*, taip pat *Jordanus Fluvius*, *Jordanis*) – buvęs žvaigždynas, simbolizavęs Jordano upę. Šį žvaigždyną 1612 m. ant savo gaublio pirmasis pavaizdavo Petrus Plancius. Jordano žvaigždynui priskirtos žvaigždės į rytus, pietus bei vakarus nuo Didžiųjų Grįžulo Ratų.

Jordano „ištakos" buvo dabartinio Skalikų žvaigždyno vietoje. Jordanas „tekėjo" tarp Didžiųjų Grįžulo Ratų ir Liūto žvaigždynų ir užsibaigė ties Žirafos žvaigždynu.

Kai kada klaidingai tvirtinta, kad šį žvaigždyną įvedęs vokiečių astronomas Jacob Bartsch. Taip nutiko dėl to, kad Jordano žvaigždynas spausdintiniu pavidalu pirmą kartą pavaizduotas šio astronomo knygoje *Usus Astronomicus Planisphaerii Stellati* (1624 m.). Anot Jacob Bartsch, Jordanas turėjęs dvi „ištakas" – *Jor* ir *Dan*. Su dviem „ištakomis" Jordaną 1628 m. pavaizdavo Isaac Habrecht (kiek anksčiau, 1621 m. šį ir kitus Petrus Plancius žvaigždynus jis pavaizdavo ant dangaus gaublio). Visgi Jordanas buvo vaizduojamas ne tik su dviem ištakomis.

XVIII a. šis žvaigždynas buvo pamirštas. Nei Johannes Hevelius, nei Johann Elert Bode Jordano žvaigždyno nevaizdavo. Johannes Hevelius ten, kur vaizduotas Jordanas, išskyrė Skalikų, Mažojo Liūto ir Lūšies žvaigždynus.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Ian Ridpath. *Jordanus*. Star Tales. Nuoroda tikrinta 2021-07-13.
2. ↑  Michael E. Bakich (1995), *The Cambridge Guide to the Constellations*, Cambridge University Press, p. 44, ISBN 978-0-521-44921-2
| Degalas |
| --- |
|  Degalas prie Ėgliškių |
| **Ilgis** | 8,7 km |
| **Baseino plotas** | 12,6 km² |
| **Ištakos** | Kretingos rajonas |
| **Žiotys** | Danė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Degalas |

**Degalas** – upelis Vakarų Lietuvoje, pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Danės intakas.

Išteka Būdviečių kaime šalia Babrūnės aukštupio. Teka Žalgirio mišku, kuriame daro vingį į šiaurę, o už miško pasuka pietvakarių – vakarų kryptimi. Iki Šilo kalno miško melioruotas, paverstas kanalu, o toliau vingiuoja natūralia vaga. Susikerta su keliais Kretinga–Gargždai ir Kretinga–Triušiai. Ėgliškiuose, 1,5 km į pietus nuo Kretingos, įteka į Danę 25,6 km nuo jos žiočių.

Kairiajame krante yra Petrikaičių senosios kapinės, dešiniajame – Ėgliškių (Andulių) piliakalnis (Kretingos piliavietė).

Intakas – Šaltupis (dešinysis).

Gyvenvietės: Būdviečiai, Petreikiai, Petrikaičiai, Valėnai, Toliai, Ėgliškiai.

Upelio vardu XVIII–XIX a. vadinosi Padegalių užusienis (vienkieminis kaimas), buvęs į vakarus nuo Žalgirio miško. Upėvardis siejamas su žodžiu *degis* („degimas, išdegusi vieta").

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
Turistinis dviratis.
**Dviračių turizmas** – viena populiariausių sportinio turizmo šakų, nuo 1980 m. ypač plėtojama Vidurio Europoje. Lietuvoje dviračių turizmas nėra išplėtotas pakankamai, daugiau specialių trasų tik pajūryje ir apie didžiuosius miestus.

Europoje
--------

EuroVelo dviračių takų tinklas Europoje. Vis dar plečiamas.
*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje EuroVelo.*
EuroVelo – Europos dviračių takų tinklas, kurį plėtoja Europos dviratininkų federacija (angl. *European Cyclists Federation*, ECF). Tinklas skirtas dviračių turizmui ir apima dvylika ilgų dviračių trasų, kertančių visą Europą. Bendras planuojamas jo maršrutų ilgis – 63 505 km, iš jo trečdalis – specialūs dviračių takai. EuroVelo yra dalis pasaulinio Žaliųjų kelių (angl. *Greenway*) tinklo, kurio pavyzdys – JAV Rytų pakrantės žaliasis kelias (*East Coast Greenway*).

Lietuvoje
---------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje EuroVelo.*
Į EuroVelo tinklą integruotos arba tiesiamos specialios dviračių trasos:

* **EV10** *Neringos dviračių takas*: Nida – Smiltynė
* **EV10** *Gintarinis pajūris*: Klaipėda – Latvijos siena
* *‎Pamario dviračių trasa*: Klaipėda – Rusnė
* **EV11** *Rytų Lietuvos trasa*: Lazdijai – Druskininkai – Vilnius – Ignalina – Zarasai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuva – vis dar Europos dviračių provincija". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2016-07-17.

Nuorodos
--------

Vikiknygos 

Wikibooks logoWikibooks logo
Puslapis Vikiknygose –
***Dviračių turizmas***

* Virtualus dviračių informacijos centras Dviratis.lt Archyvuota kopija 2009-03-26 iš Wayback Machine projekto.
* Svetainė velo - city.lt Archyvuota kopija 2009-06-21 iš Wayback Machine projekto.
**Jorge Bernardo Teodoro Maggio**  (visiems žinomas kaip „**Coco**", g. 1982 m. lapkričio 2 d. Argentinoje) – žinomas Argentinos ir Lotynų Amerikos aktorius bei vienas iš grupės "Rolabogan" narys.

Karjera
-------

Maggio karjera prasidėjo 1995, kai jis gavo vaidmenį Cris Morenos seriale "Chiquititas". Šiame seriale jis vaidino Francisco personažą. 2002 ir 2003 metais, jis vaidino Tomą Ezcurrą seriale Rebelde Way (Maištingas amžius). Jis buvo ne tik aktorius, bet ir pritariamasis vokalis bei šokėjas Erreway turuose 2002, 2003 ir 2004 metais. Rebelde Way seriale jo personažas buvo geriausias Pablo (Benjamin Rojas) draugas. 2004 metais, Maggio dalyvavo teatre, spekatklyje, pavadintame O4, kartu su Diego Mesaglio, Mariana Seligmann ir Belen Scatella. Jis gavo didelį pasisekimo šiame renginyje. 2004 jis gavo vaidmenį seriale "Floricienta" ir kartu su aktoriais vykdavo į koncertinius turus. 2006 metais Coco tapo *Rolabogan* grupės nariu, su Piru Saez, Belen Scatella, Maria Fernanda Neil ir Francisco Bass. Jie įrašė savo pirmą kompaktinį diską, pavadintą "Rolabogan". "Rolabogan" nariai yra pramanyti personažai 2006 metų muilo operoje *El Refugio*.

### Filmografija

| Metai | Pavadinimas | Vaidmuo | Žanras |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995–1998 | "Chiquititas" | Francisco | TV serialas |
| 2001 | "Chiquititas, la história" | Francisco | TV serialas |
| 2002–2003 | "Rebelde Way" | Tomás Ezcurra | TV serialas |
| 2004 | "Floricienta" | Julian | TV serialas |
| 2006 | "El Refugio" | Coco | TV serialas |
| 2007 | "Romeo y Julieta" | Polo Iraola | TV serialas |
| 2008 | "Ensename a vivir" | Nacho | TV serialas |

Įrašų sarašas
-------------

### Rolabogan

* 2006: Rolabogan

Nuorodos
--------

* Imdb.com apie aktorių
| **Ana Nevskaja** |
| --- |
| Gimimo vardas | Анна Невская |
| Visas vardas | Анна Невская |
| Gimė | 1977 m. vasario 4 d. (46 metai)Didysis Naugardas, RTFSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Ana Nevskaja** (rus. *Анна Невская*, g. 1977 m. Vasario 4 d. Naugarde) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Baigusi GITIS, tapo populiarių miuziklų „Drakula", „Istviko raganos" ir „Notre Dame de Paris" (Fleur de Lis vaidmuo). Aktorė parodė savo aktorinį ir muzikinį talentą. „Istviko raganos" – pirmoji jos komedija.

Išgarsėjo Darijos Pirogovos vaidmeniu komedijoje „Kas namie šeimininkas?".

Žinoma dėl serialų „Ciklas", „Uošvės dienoraštis", „Fizika ar chemija".

Pastaraisiais metais filmavosi seriale „Ilgšės" (rus. *Дылды*) ir „Svečiai iš praeities" (rus. *Гости из прошлого*).

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Kolmaraspranc. *Colmar* |
| --- |
|        |
| *Kolmaras prie kanalo („Mažoji Venecija")* |
|  |
| 

KolmarasKolmaras

48°04′0″ š. pl. 7°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.06667°š. pl. 7.35000°r. ilg.﻿ / 48.06667; 7.35000﻿ (Kolmaras)Koordinatės: 48°04′0″ š. pl. 7°21′0″ r. ilg.﻿ / ﻿48.06667°š. pl. 7.35000°r. ilg.﻿ / 48.06667; 7.35000﻿ (Kolmaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Didieji Rytai |
| **Departamentas** | Aukštutinis Reinas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 69 105  |
| **Plotas** | 66,5 km² |
| **Tankumas** (2017) | 1 039 žm./km² |
| **Altitudė** | 197 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolmaras |

**Kolmaras** (pranc. *Colmar*) – miestas šiaurės rytų Prancūzijoje, Elzase, 64 km į pietvakarius nuo Strasbūro, Vogėzų kalnų rytinėje papėdėje; Aukštutinio Reino departamento centras. Tai trečias pagal dydį Elzaso miestas (po Strasbūro ir Miulūzo). Per miestą eina Strasbūro–Bazelio geležinkelis ir plentas. Kanalo šaka jungia Kolmarą su Ronos–Reino kanalu. Yra vietinės reikšmės oro uostas. Chemijos, popieriaus, poligrafijos, tekstilės pramonė, metalo apdirbimas; kramtomosios gumos gamyba.

Yra kalnų turizmo bazė prie Elzaso vyno kelio (*Route des Vins*). D’Unterlindeno muziejus (įsikūręs buvusiame XIII a. dominikonų vienuolyne su XVI a. skulptūriniu Isenheimo altoriumi), skulptoriaus, Laisvės statulos Niujorke autoriaus Frederiko Ogiusto Bartoldžio namas-muziejus, XIII–XIV a. Šv. Martyno bažnyčia, XIV–XVI a. gyvenamieji namai. Vyksta vyno mugės.

Istorija
--------

Kolmaras minimas nuo IX a. pr. Karolio Didžiojo Saksų karo kronikoje. Nuo 1226 m. Šv. Romos imperijos laisvasis miestas. Per Trisdešimties metų karą (1632 m.) užimtas švedų. 1648–1678 m. Kolmarą pamažu aneksavo Prancūzija; nuo 1673 m. Elzaso centras. 1871–1919 m. ir per Antrąjį pasaulinį karą kartu su visu Elzasu Kolmaras priklausė Vokietijai.

* SenamiestisSenamiestis
* Šv. Martyno bažnyčiaŠv. Martyno bažnyčia
* TeatrasTeatras

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Zagreckas. *Colmar*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| **William Campbell of Breadalbane** |
| --- |
| Gimė | 1863 m. kovo 23 d.Klaipėda, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1944 m. kovo 14 d. (80 metų)Berlynas, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | karininkas, mokytojas |

**William Campbell of Breadalbane** (1863 m. kovo 23 d. Klaipėdoje – 1944 m. kovo 14 d. Berlyne) – karininkas, mokytojas.

Biografija
----------

Gimė 1863 m. kovo 23 d. Klaipėdoje, kilmingoje škotų kilmės šeimoje. Tėvas buvo Jungtinės karalystės konsulas Klaipėdoje. 1882 m. pradėjo tarnauti Vokietijos imperijos kariuomenėje, 1895 m. tapo Vokietijos imperijos piliečiu. Kovojo I pasauliniame kare, buvo sužeistas. 1919 m. suteiktas Generolo majoro laipsnis. Po I pasaulinio karo dirbo anglų kalbos mokytoju Berlyne, kur ir mirė 1944 m. kovo 14 dieną, palaidotas *Lichterfeldės* kapinėse.

Nuorodos
--------

* Biografija (vok.) Archyvuota kopija 2015-04-02 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Dermot Bradley (Hrsg.), Günter Wegner: Stellenbesetzung der Deutschen Heere 1815-1939. Band 1: Die Höheren Kommandostellen 1815-1939. Biblio Verlag. Osnabrück 1990. ISBN 3-7648-1780-1. S. 367.
**Dedikacija** (lot. *dedikatio* – paskyrimas) – knygos ar kūrinio pradžioje įrašyti autoriaus žodžiai apie tai, kam ar kieno atminimui autorius tą kūrinį ar knygą skiria.

Pirminė reikšmė – paskyrimas ar pašventimas kokio nors pastato, šventovės, paminklo, knygos, karsto žmogui ar Dievui, padedant įrašą ir nurodant jo paskirtį.

Istorija
--------

Seniausios dedikacijos įrašytos karstuose: ypač ryškus pavyzdys – Egipto piramidės, faraonų kapai. Egiptiečiais pasekė graikai, o šiais – romėnai. Senovės Romoje dedikacija – iškilmingas šventyklos pašventinimas ar šiaip dovanos įteikimas dievams. Iš čia dedikacija vadinamas ir įrašas, įrašomas skiriamajame pastate ar šiaip daikte.

Vėliau terminas įsigalėjo įrašui, kuriuo autorius savo knygą skiria padėkos ar pagarbos ženklu. Tokios dedikacijos buvo rašomos mecenatams, davusiems lėšų knygai išleisti.

Šiuo laikotarpiu dedikacija – įrašas kūrinio pradžioje, reiškiant kam nors dėkingumą, bičiulystės, pagarbos jausmus. Neretai skiriama mirusio žmogaus atminimui.

Dedikacija rašoma kūrinio pradžioje, dažniausiai atskirame lape, kuris vadinamas Dedikaciniu puslapiu.

Nuorodos
--------

* Žurnalistikos enciklopedija, Vilnius, 1997.
Senovės graikų dvirema (rekonstrukcija)
**Dvirema** – senovės karo laivas su dviejų eilių irklais, tikėtina, atsiradęs Finikijoje. Buvo apginkluojamas jūriniais taranais pramušti priešo laivo korpusui. Dažniausiai tai buvo apie 24 m ilgio, 3 m pločio laivas su 60–100 t vandentalpa. Tai buvo modifikuotas 50 irklų laivas (angl. *penteconter*), turėjęs tik po vieną irklų eilę kiekvienoje pusėje. Dviremoje buvo po dvi eiles irklų, ir joje dirbo 120 irklininkų. Vėliau pradėta naudoti trirema, turėjusi dviremos ilgį, aukštesnė, su didesniu – 180 irklininkų skaičiumi. Joje taip pat buvo iškeliama didelė kvadratinė burė.

Šio tipo laivus dažnai naudojo romėnai, pvz. Gajaus Julijaus Cezario antrajame žygyje į |Britaniją. Birema ilgainiui išsivystė į triremą. Karo laivo vadas buvo įsikūręs ant denio pastatytoje palapinėje, iš kur duodavo nurodymus jūrininkų grupei. Biremų atvaizdų rasta 8-ojo ir 7-ojo amžiaus pradžios Asirijos reljefuose, kai jos buvo naudojamos puolant Elamo ir Persijos įlankos pakrantes Sinacheribo valdymo laikais.

1275 m. Neapolio ir Sicilijos karaliaus Karolio I Anžu išleistas potvarkis pastatyti kelias galeras yra anksčiausias dviremų dydžio paliudijimas. Jos dažniausiai lydėjo pirklių laivus, jomis prekės dažmiausiai nebuvo gabenamos. Keletoje genujiečių krovinių gabenimo sutarčių, sudarytų XIII a. viduryje, pateikti užsakymai dviremoms.

Literatūra
----------

* Alfred Richard Neumann. Biremis. In: Der Kleine Pauly (KlP). Band 1, Stuttgart 1964, p. 907.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rawlinson, George (1867). *The five great monarchies of the ancient eastern world: In 4 Vols, Volume 4*. John Murray. p. 143.
2. ↑  Casson, Lionel (December 1, 1995). *Ships and Seamanship in the Ancient World*. The Johns Hopkins University Press. pp. 57–58. ISBN 978-0-8018-5130-8. [neveikianti nuoroda]
3. ↑  Christopher Kleinhenz; John W Barker (2004). *Medieval Italy: an encyclopedia, Vol. 2*. London: Routledge. p. 1029. ISBN 9780415939317.
**Vilemas van de Veldė Jaunesnysis** (ol. *Willem van de Velde*, 1633 m. gruodžio 18 d. Leidenas, Nyderlandai – 1707 m. balandžio 7 d. Londonas, Anglija) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-marinistas.

Biografija
----------

Vilemas van de Veldė Jaunesnysis gimė 1633 m. Leidene, menininkų šeimoje. Pakrikštytas gruodžio 18 d. Jo tėvas Vilemas van de Veldė Vyresnysis buvo tapytoju marinistu. Van de Veldė Jaunesnysis pirmuosius dailės mokslus išėjo pas tėvą, 1650−1652 m. mokėsi Vespe pas Simon de Vlieger, kurio įtaka jaučiama atmosferinių šviesos ir jos atspindžių vaizdavime ankstyvojoje Van de Veldės kūryboje. Kitas menininkas, kuris padarė įtakos, buvo Amsterdamo peizažistas Jan van de Cappelle. 1652 m. Van de Veldė Jaunesnysis vedė Petronella le Maire iš Vespo. Santuoka truko ne daugiau 15 mėnesių. 1656 m. jis vedė antrą kartą, Magdalena Walravens, su kuria susilaukė 6 vaikų. 3 jo sūnūs: Vilemas, Kornelis ir Piteris, tapo tapytojais.

Van de Veldė Jaunesnysis artimai dirbo su tėvu. Jo piešiniai, vaizduojantys jūros ir laivų scenas, žinomi nuo 1666 m. Prasidėjus Nyderlandų karui su Prancūzija 1672 m. tėvas ir sūnus persikėlė į Angliją, kur jų kūryba susilaukė sėkmės karališkajame dvare. Paveikslų temose laivų mūšius pradėjo keisti ceremoninių laivų vaizdavimas. Tėvas ir sūnus gaudavo metines išmokas iš Anglijos karaliaus dvaro. 1674 m. jie įkūrė studiją Grinviče. Po tėvo mirties 1693 m. Van de Veldė Jaunesnysis perėmė studijos priežiūrą kartu su sūnumis. Vilemas van de Veldė Jaunesnysis mirė 1707 m. balandžio 7 d. palaidotas Šv. Jokūbo (*Saint James*) bažnyčioje šalia tėvo Londone, Pikadilyje.

Darbų galerija
--------------

* „Patrankos šūvis" (apie 1680, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Jūrų mūšis tarp olandų ir prancūzų prekybinių laivų" (Nacionalinis jūreivystės muziejus, Amsterdamas)
* „Išplaukianti valstybinė jachta su kitais laivais" (Karališkoji kolekcija)
* „Štilis" (Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)
* „Anglų karo laivai jūroje, brizas" (Jeilio Britų meno centras, Jeilio universitetas)
* „Vėjo gūsis" (apie 1680, Amsterdamo valstybinis muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Willem van de Velde (Jaunesnysis)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* essentialvermeer.com
* wga.hu
| Kolisangl. *Collie* |
| --- |
| *Pagrindinė gatvė* |
|  |
| 

KolisKolis

33°21′47″ p. pl. 116°09′22″ r. ilg.﻿ / ﻿33.36306°š. pl. 116.15611°r. ilg.﻿ / 33.36306; 116.15611﻿ (Kolis (Vakarų Australija))Koordinatės: 33°21′47″ p. pl. 116°09′22″ r. ilg.﻿ / ﻿33.36306°š. pl. 116.15611°r. ilg.﻿ / 33.36306; 116.15611﻿ (Kolis (Vakarų Australija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1897 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 7 599  |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolis |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kòlis |

**Kolis** (angl. *Collie*) – miestas Australijos pietvakariuose, Vakarų Australijos valstijoje, Kolio grafystės administracinis centras. Įsikūręs abipus Kolio upės, eukaliptų miško viduryje, apie 160 km į pietus nuo Perto ir 48 km į rytus nuo Banberio bei Indijos vandenyno pakrantės. 7 599 gyventojai (2021 m.).

Miesto apylinkėse veikia dvi akmens anglies kasyklos (nuo 2009 m. – vienintelės Vakarų Australijoje) ir dvi valstybinės bei viena privati anglimis kūrenamos šiluminės elektrinės. Geležinkelis į Bransvik Džankšeną (tik krovininiam eismui).

Mieste išsaugota XX a. pr. architektūrinio paveldo: senieji pašto rūmai (1905 m. praplėsti 1925 m.), teismo rūmai (1913 m.), neobizantinio ir neoromaninio stiliaus Visų Šventųjų anglikonų bažnyčia (1915 m.), senasis policijos pastatas (1926 m.), neogotikinė Šv. Brigitos Romos katalikų bažnyčia (1935 m.) ir kt. Veikia miesto istorijos muziejus, dailės galerija. Istorijos entuziastų pastangomis 2004 m. atstatytoje senojoje geležinkelio stotyje įrengta geležinkelių istorijos ekspozicija, prie turizmo informacijos centro – anglių šachtos imitacija.

1883 m. prie Kolio upės rasta akmens anglies telkinių, 1895 m. iki jų nutiestas geležinkelis. 1896 m. paskirtas plotas miesto statybai, o 1897 m. miestas oficialiai įkurtas. XX a. pr. Kolyje iškastą anglį pradėta naudoti visoje Vakarų Australijoje. 1931 m. mieste pastatyta pirmoji anglimi kūrenama elektrinė. Iki 1994 m. uždarytos visos požeminės kasyklos, anglis nuo tol kasama tik atviruoju būdu. Iki 2029 m. planuojama uždaryti ir abi valstybines šilumines elektrines.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Collie (WA). 2021 Census All persons QuickStats* Australian Bureau of Statistics. Nuoroda tikrinta 2022-12-22.
2. ↑  *Kolis*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2022-12-22.
3. ↑  *Coal*, Mining & Energy WA, State Library of Western Australia. Nuoroda tikrinta 2022-12-22.
4. 1 2  Sam Bold, Georgia Loney, Anthony Pancia, *Collie residents react as Western Australia gives deadline for coal-fired power plants*, ABC News, 2022-06-15. Nuoroda tikrinta 2022-12-22.
5. ↑  *Heritage and history*, Collie River Valley. Nuoroda tikrinta 2022-12-24.
6. ↑  *Collie, WA*, Aussie Towns. Nuoroda tikrinta 2022-12-23.
*Šiame straipsnyje kalbama apie medijas kaip filosofinį, sociologinį ir kultūrologinį fenomeną. Apie medijas kaip visuomenės informavimo priemones žiūrėkite: Žiniasklaida*

**Medija** arba *mediumas* (dgs. medijos) – plačiąja prasme tai komunikacijos priemonė, perduodanti informaciją. Medija gali būti fotografija, kinas, videotechnologija, internetas. Medijomis vadinamos tokios komunikacijos priemonės, kurios turi technologinę prigimtį, dar vadinamą aparatu. McLuhano teorijoje „medijos" raiškos spektras daug platesnis, tačiau šiuolaikinės teorijos sutinka ne su visais jo apibrėžimais. Čia medija yra bet kokia techninė žmogaus raiškos forma, technologija ar net kokios nors veiklos žaliava (kirvis, popierius, namas, elektros šviesa, laikrodis ar pinigai). Taip pat ji yra komunikacijos ir informavimo priemonė (dviratis, laikraštis, televizija, spausdinimo presas). Autoriaus medijų amplitudę neblogai atspindi ir jo knygos *Kaip suprasti medijas* skyrių pavadinimai: „Drabužiai: Mūsų pratęsta oda", „Pinigai: Vargšo kredito kortelė", „Ratas, dviratis ir lėktuvas", „Radijas: Gentinis būgnas" ir t. t. Vyraujančios visuomenėje technologijos lemia ne tik dominuojantį gyvenimo būdą, bet ir pačią jo struktūrą. Todėl visuomenės struktūros raida yra glaudžiai susijusi su technologiniais pokyčiais.

Medijų teorijos autoriai
------------------------

* Leo Braudy
* John David Ebert
* James Halloran
* Dick Hebdige
* Kalle Lasn
* Paul Levinson
* Brigitte L. Nacos
* Marshall McLuhan (1911–1980) – vienas svarbiausių medijų tyrinėtojų ir teoretikų. Tokių plačiai žinomų sąvokų kaip „globalus kaimas", „masinė medija", „multimedija" pradininkas.
* Camille Paglia
* Neil Postman
* Martin Rimm
* Dallas Walker Smythe
* Sarah Thornton
* Joe Trippi

Literatūra lietuvių kalba
-------------------------

* Marshall McLuhan. „Kaip suprasti medijas, Žmogaus tęsiniai". - Vilnius, Baltos Lankos, 2003. ISBN 9955-584-07-6
* "Medijų studijos: filosofija, komunikacija, menas". Straipsnių rinkinys / sudarytojas Vytautas Michelkevičius.- Vilnius : Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2007. ISBN 978-9955-624-81-3
* "Medijų kultūros balsai: teorijos ir praktikos" / sudarytojas Vytautas Michelkevičius. - Vilnius, MENE, 2009. - 296 p. : iliustr. - ISBN 978-9955-834-02-1.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Medijų psichologija

Naudingos nuorodos
------------------

* – oficiali Marshallo McLuhano svetainė;
* „Balsas" – lietuviškas interneto žurnalas apie medijų kultūrą.
* Medijų studijos KTU
**Ana Perena** (lot. *Anna Perenna*) – metų ciklo deivė romėnų mitologijoje. Teigiama, kad deivės funkcijas atspindi jos vardas (*per annum*).

Deivės šventė vykdavusi per pirmojo metų mėnesio pilnatį (kovo 15 d.). Ji švęsta deivės giraitėje, buvusioje ties pirmuoju mylią žyminčiu kelio *Via Flaminia* akmeniu. Čia gausiai lankydavosi miesto plebėjai. Šventės dalyvių linksmybes ir palaidą elgesį aprašė Ovidijus. Kaip mini Makrobijus, tam, kad laimingai baigtųsi metų ratas (lot. *ut annare perannareque commode liceat*), šiai deivei buvo aukojama atnaša.

Apie šią deivę pasakojama Ovidijaus ir Vergilijaus kūriniuose. Anot jų, Ana buvusi Belo duktė ir Didonės sesuo. Pastarajai mirus, Ana iš Kartaginos pasprukusi į Italiją, kur ją maloniai priėmęs Enėjas. Visgi Anai ėmusi pavyduliauti Lavinija; apie gresiantį pavojų sapne ją įspėjusi Didonės dvasia. Sprukdama Ana įšokusi į Numicijaus upę. Nuo tada ją imta garbinti kaip šios upės nimfą, vardu Perena. Anksčiau jos vardas buvęs tiesiog Ana. Kitame Ovidijaus pateikiamame pasakojime minima, kad plebėjai pasitraukę į *Mons Sacer*, kur pristigę maisto. Iš kaiminystėje buvusio *Bovillae* atėjusi senyva moteris, vardu Ana, ir alkanoms minioms išdalijusi savo kepinius. Sugrįžę į miestą, jai atsidėkodami, žmonės pastatydino šventyklą.

Ovidijus pateikia ir dar vieną pasakojimą. Kartą Marsas įsimylėjęs Minervą ir paprašęs pagalbos Anos. Šioji pati apsimetusi Minerva, o kai Marsas paėmęs jos šydą ir norėjęs pabučiuoti, jį išjuokusi. Be to, Ovidijus pažymi, kad kai kurių Ana Perena buvo laikoma Luna, kitų – Temide, dar kitų – Ijo, Inacho dukterimi, ar viena iš nimfų, užauginusių Jupiterį.

Išnašos
-------

1. 1 2  „Encyclopædia Britannica", 1911 m. leidimas, straipsnis „Anna Perenna".
2. 1 2  Schmitz, Leonhard (1867), "Anna Perenna", in Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston
**Kolizijų teisė, kolizijos teisė** (angl. *Conflicts of Laws*, konfliktų teisė) - teisės normos, kuriomis nustatoma taikytina teisė.

Kolizijų teisę privatinėje srityje reguliuoja tarptautinė privatinė teisė.

Teisės kolizija kyla tuomet, kai tuos pačius visuomeninius santykius skirtingai reguliuoja arba nustato skirtingas teisines pasekmes įvairios teisės normos, t. y. jos tarpusavyje koliduoja. Problema tampa sudėtingesnė, kai skirtingų teisės sistemų normos reguliuoja tą patį atvejį nevienodai, t. y. numato skirtingas teisines pasekmes. Taip pat gali būti, kad koliduoja ne tik teisės sistemos, bet ir teisinės sistemos (pvz. religinė teisė ir nacionalinė teisė).

Siekiant išvengti nepageidaujamų pasekmių, norint sureguliuoti tokius atvejus yra nustatomos kolizinės normos, pagal kurias sprendžiama, kokias teisės normas reikėtų taikyti, esant byloms arba teisiniams atvejams su vadinamuoju tarptautiniu elementu. Kolizijų teisė gali nustatyti imperatyvias normas arba suteikti santykių šalims pasirinkti taikytiną teisę (*dispozityvumas*). Pvz. sudarant santuoką, leidžiama pasirinkti, pagal kurios valstybės teisę bus teisiškai registruojamas civilinės būklės aktas - pagal vieno sutuoktinio pilietybės valstybės teisę, pagal vieno sutuoktinio gyvenamosios valstybės teisę, pagal abiejų sutuoktinių gyvenamąją vietą ar pan.
Valstybinė teisė tokiu atveju gali taip pat įtvirtinti galimybę pasirinkti kitos teisinės sistemos teisę (santuokos atveju taikyti religines teisės normas, pvz. žr. *bažnytinė santuoka*).

Kolizijų teisė įtvirtinama privatinės teisės kodeksuose arba specialiuose įstatymuose (pvz. tarptautinės privatinės teisės įstatymas), tarpatautinėse sutartyse.

Literatūra
----------

* Valentinas Mikelėnas. Tarptautinės privatinės teisės įvadas. Vilnius: Justitia, 2001.