recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Gongliao貢寮 |
| --- |
| *Ariammieji laukai ir kalvos* |
|  |
| 

GongliaoGongliao

25°1′0″ š. pl. 121°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.01667°š. pl. 121.90000°r. ilg.﻿ / 25.01667; 121.90000﻿ (Gongliao)Koordinatės: 25°1′0″ š. pl. 121°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿25.01667°š. pl. 121.90000°r. ilg.﻿ / 25.01667; 121.90000﻿ (Gongliao) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 13 293  |
| **Plotas** | 99,97 km² |
| **Tankumas** (2014) | 133 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gongliao.ntpc.gov.tw |
|  **Vikiteka** | Gongliao |

**Gongliao** (kin. 貢寮, pinyin: *Gòngliáo*; pe̍h-oē-jī: *Khong-á-liâu*) – vienas iš Sinbėjaus rajonų, esantis šiaurės Taivane. Toliausiai į rytus nutolusi rajono vietovė yra San Diego kyšulys. Verčiamasi turizmu.

Geografija
----------

Gongliao yra ryčiausias Sinbėjaus rajonas. Vakaruose ribojasi su kaimyniniais Žuifango ir Šuangsi rajonais, pietuose su Jilano apskritimi ir rytuose su Ramiuoju vandenynu. Ryčiausiame taške yra San Diego kyšulys.

Istorija
--------

Pirmieji vietovę apgyvendino Taivano aborigenai. 1626 m. ispanų flotilė pasiekė rytuose kyšantį kyšulį ir davė jam Santiago (San Diego) vardą, kuris toks ir liko nepakeistas (kiniškai užrašomas kaip 三貂角 *Sāndiāojiǎo*). Jenliu paplūdimy 1895 m. išsilaipino pirmieji japonų kariai okupantai. Japonijos okupacijos Taivane metais Gongliao vadintas *Kōryō* kaimu (貢寮庄) ir priklausė Taihoku prefektūros Kiruno rajonui (基隆郡).

2010 m. gruodžio 25 d. sukūrus naująjį Sinbėjaus miestą, Gongliao tapo vienu iš jo rajonų (区, *Qū*).

Ekonomika
---------

Daugiausia verčiamasi žvejyba dėl to, jog rajonas įsikūręs prie vandenyno ir dėl to, kad aplinkiniuose vandenyse gausu žuvies. Pakrantėje stovi neeksploatuojama Lungmeno atominė elektrinė.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSinbėjaus rajonai |
| --- |
|  |
| Administracinis centras: **Bančiao** |
|  |
| Šiauriniai | 
Bali · Danšujus · Dzinšanas · Linkou · Sandži · Šimenas · Vanli | Sinbėjaus padėtis Taivano žemėlapyje |
|  |
| Rytiniai | 
Gongliao · Pinglinas · Pingsi · Šenkengas · Šidingas · Sidži · Šuangsi · Žuifangas |
|  |
| Vakariniai | 
Bančiao · Džonghė · Jingė · Jonghė · Ludžou · Sančongas · Sindžuangas · Šulinas · Taišanas · Tučengas · Vugu |
|  |
| Pietiniai | 
Sansija · Sindianas · Vulajus |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Mikėnų civilizacijos laikais statytas ir išlikęs iki mūsų dienų Arkadiko tiltas
Alkantaros arkinis tiltas. Pastatytas 106 m.
**Arkinis tiltas** – vienas iš seniausiai žinomų tiltų konstrukcijų tipų. Dėl savo veiksmingumo arkos dažnai naudojamos ir šiuolaikiniuose tiltuose.

Seniausias pasaulyje Arkadiko arkinis tiltas pastatytas Graikijoje apie 1300 m. pr. m. e.

Konstrukcija
------------

Racionali apybrėžos forma (dažniausiai kvadratinė parabolė) lemia šių konstrukcijų racionalų įrąžų pasiskirstymą. Veikiančios simetrinės apkrovos arkoje sukelia tik gniuždymą. Nedidelis lenkiamasis momentas atsiranda tik dėl asimetrinių apkrovų poveikio. Dėl tokios elgsenos ypatumo arkoms sunaudojama santykinai mažai plieno, nors yra perdengiami gana dideli tarpatramiai. 

### Trūkumai

Pagrindiniu arkinių konstrukcijų trūkumu galima laikyti jos formos nesuderinamumą su funkcine tilto paskirtimi. Todėl arkiniuose tiltuose projektuojamos papildomos horizontaliosios konstrukcijos, ant kurių įrengiamas paklotas. Arkose, kaip ir rėminėse konstrukcijose, atsiranda
santykinai didelės skėtimo jėgos, kurioms perimti turi būti projektuojami masyvūs pamatai.

### Medžiagos

Dažniausiai naudotos ir naudojamos medžiagos arkiniams tiltams yra mūras, betonas, kalta geležis, ketus, mediena, statybinis plienas.

Ryšys su kito tipo tiltais
--------------------------

Arkinio tilto konstrukcija išvystyta iš šerdinio tilto konstrukcijos. Progresuojant tiltų statybai arkiniai tiltai davė pamatą kitų tipų tiltų atsiradimui: santvarinis arkinis tiltas, mėnulio tiltas.

Panaudojimas
------------

Arkiniai tiltai gali būti panaudoti itin plačiai. Jie tinka tiek pėstiesiems, tiek visų tipų autotransporto priemonėms, geležinkeliams tiesti. Taip pat panaudojami kaip vandentiekio elementas.

Šaltiniai
---------

1. ↑ . odysseus.culture.gr / Mycenaean bridge at Kazarma Archyvuota kopija 2022-11-19 iš Wayback Machine projekto.
**Arkadijus Gotesmanas** (g. 1959 m. lapkričio 11 d. Užhorode) – Lietuvos perkusininkas, avangardinio džiazo, šiuolaikinės muzikos atlikėjas.

Biografija
----------

1980–1987 m. koncertavo su ansambliu „Oktava", 1989–1992 m. su saksofonininku P. Vyšniausku (duetas „Petrarka"; 1989 m. išleido pirmąją lietuvišką kompaktinę plokštelę), nuo 1993 m. su G. Abariaus trio, su trio „Allions" (Viačeslavas Ganelinas, P. Vyšniauskas ir A. Gotesmanas). Grojo su tokiais muzikantais, kaip perkusininkai Chin Gito (1985 m. Kuba), Fredis Studeris, saksofonininkas Džonas Zornas (1994 m. Jeruzalė), trimitininkas K. Tranbergas (1999 m. Kopenhaga), Dainiaus Pulausko sekstetas, Kauno bigbendas, D. Geringo trio (EXPO – 2000 Hanoveris), Lietuvos nacionalinis simfoninis orkestras, Šv. Kristoforo kamerinis orkestras.

Muzikos teatro projektų autorius ir atlikėjas („Stotis N mieste", su aktore D. Michelevičiūte ir dail. L. Liandzbergiu, 1999 m.). 1999 m. su kompozitoriumi H. Radulesku įkūrė ansamblį „European Lucern Duo". Surengė solo koncertų („Soluojantys veidai", su Šv. Kristoforo kameriniu orkestru, „Sonata mušamiesiems", abu 1998 m. „Intelektualūs šokiai" 1999 m.). Sukūrė kompoziciją Josifui Brodskiui atminti (2002 m.). Gastroliavo daugelyje šalių, dalyvavo apie 50 festivalių (Europa, Afrika, Kuba, Kinija), filmavosi, sukūrė kino filmų muzikos (dalį muzikos rež. V. Hercogo filmui „Invincible", 2001 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Kučinskaitė. *Arkadijus Gotesmanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 20 psl.

Nuorodos
--------

* Arkadijus Gotesmanas. Muzikos informacijos ir leidybos centras
| **Collybia acervata** |
| --- |
| Krūmiškoji plempė (*Collybia acervata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Plempė  *( Collybia)* |
| Rūšis: | Krūmiškoji plempė  *( Collybia acervata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Krūmiškoji plempė** (*Collybia acervata*, sin. *Gymnopus acervatus*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, plempių (*Collybia*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūūniai vidutiniai arba nedideli. Kepurėlė 3–5 (8) cm skersmens, paplokščia, šiek tiek, netaisyklingai įdubusi, šviesiai rusva, rausvai rusva, kūno spalvos. Lakšteliai tankūs, siauri, balsvi, gelsvi, seni – gelsvai rusvi, priaugtiniai. Kotas 3–9×0,3–0,5 cm, tamprus, vienodo storio, rausvai rudas, pamatinėje dalyje apsitraukęs baltais mūsais. Trama plona, tampri, gelsva, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 5–7×3–4 μm.

Būdingi požymiai: dygsta kupsteliais, tiesiog suaugę kotais. Vaisiakūniai tamprūs. Kepurėlė ir kotas rudai rusvi.

Auga nuo birželio iki spalio grupėmis po keliolika vaisiakūnių, dažnai ant spygliuočių papuvusios medienos. Valgomas, menkavertis. Gana dažnas. Vegetatyvinė grybiena ardo miško paklotę.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 129 psl.
Arkangelo Rapolo ikonografija. Meksika
**Rapolas** (hebr. ‏רפאל‏‎ = *Rafa'el* 'Dievas gydo') judaizme, krikščionybėje ir islame – vienas iš arkangelų. Pasak Enucho Knygos, Rapolas yra antras pagal galingumą arkangelas (po Mykolo). Pagal žydų Midrašą (**Midrašai** (hebr. *paaiškinimai*) – judėjų teologinės literatūros žanras: alegoriniai didaktiniai Senojo Testamento komentarai; jų rinkiniai, sukurti rabinų II–VI a.; garsiausias yra Didysis midrašas (Midraš Rabba), suredaguotas VI ir XII a.), Rapolas buvo tas, kuris išvadavo nuo skausmo Abraomą po to, kai šis sau atliko apipjaustymą. Iš visų septynių arkangelų, kurie aptinkami angelologijoje, po žydų išganymo tik Mykolas ir Gabrielius kanonizuoti visų krikščionių (pavyzdžiui, stačiatikiai arkangelą Mykolą vadina arkangelu Michailu). O Rapolas kanonizuotas tik katalikų, anglikonų ir stačiatikių.

Pavadinimo Rapolas (Rafael) šaknis taip pat yra šiuolaikinės hebrajų kalbos žodžio *rophe*, kuris verčiamas kaip „daktaras", dalis, tradiciškai šis vardas siejamas su gydymu ir medicina, Rapolas yra gydytojų, keleivių, jaunimo, šeimų bei kunigų globėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Doctrine and Covenants 128:21.

Nuorodos
--------

* Arkangelas Rapolas
**Juziakai** (rus. *Юзяки*) – buvusi miško kirtėjų gyvenvietė Kuznecko Alatau kalnuose, Saralos (dab. Ordžonikidzevskio rajonas), Chakasija.

Lietuviai
---------

1948 m. birželio mėn. į Juziakus iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta 50 šeimų, 1950 m. dar kelios šeimos atkeltos iš kitur. Kartu su kitais tremtiniais, daugiausia ukrainiečiais, jie kirto mišką, gabeno rąstus prie Belyj Ijuso, Čiornyj Ijuso, Čiulymo upių, pavasarį juos plukdė. Badavo, daug žmonių mirė nuo ligų, susižalojo ar žuvo miško darbuose. Iškirtus mišką buvo keliami kitur. 1958–1959 m. daugumai lietuvių išvykus į Lietuvą gyvenvietė sunyko. 1990 m. į Juziakų vietą buvo nuvykusi lietuvių moksleivių ir Vytauto Didžiojo karo muziejaus ekspedicija. Kapinėse yra keli lietuvių kapai. 1990–1991 m. dalis palaikų parvežta į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Juziakai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 95 psl.

Koordinatės: 54°54′41″š. pl. 89°11′38″r. ilg.﻿ / ﻿54.9113564°š. pl. 89.1938782°r. ilg.﻿ / 54.9113564; 89.1938782
**Juzefa Daužvardienė** (1904 m. liepos 22 d. Vorčesteryje, Masačiusetso valstija – 1990 m. sausio 29 d. Čikagoje) – teisininkė, diplomatė, JAV lietuvių visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Vyras Petras Povilas Daužvardis. 1932 m. baigė Nortysterno universitetą Bostone. 1917–1928 m. savaitraščio „Amerikos lietuvis" redaktorė ir administratorė. Dirbo Vorčesteryje: 1922–1928 m. lietuvių mokyklose, 1928–1933 m. – Šiaurės Amerikos piliečių lygoje, vėliau miesto šalpos taryboje. Aktyvi lietuvių saviveiklos dalyvė ir organizatorė, skaitė paskaitas apie lietuvių papročius, tautosaką. Lietuvių dienų Čikagoje, pirmosios dainų šventės, kitų renginių viena organizatorių. 1971 m. po vyro mirties paskirta Lietuvos generaline garbės konsule Čikagoje.

Parengė knygą apie lietuvių valgius (angl. *Popular Lithuanian Recipes*) 1955 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juzefa Daužvardienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 538 psl.
Koordinatės: 55°6′53″ š. pl. 23°31′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.11472°š. pl. 23.52111°r. ilg.﻿ / 55.11472; 23.52111

|  Krūvandų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kauno II |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Krūvandai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1663 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Krūvandų koplyčia** – medinė koplyčia, esanti Krūvanduose, Vilkijos apylinkių sen. Kauno rajone, 4 km į pietus nuo Čekiškės, 1 km į vakarus nuo kelio  **1907**  Vilkija–Čekiškė–Ariogala . Priklauso Čekiškės parapijai, stovi veikiančiose kaimo kapinėse ant kalnelio. Koplyčia liaudies architektūros formų, gerai išsilaikiusi, prižiūrėta, joje vieną kartą per mėnesį, pirmąjį sekmadienį, vyksta pamaldos.

Kristaus figūra su kryžiumi kapinių viduryje. Išgelbėta iš Daugvilų turto, Pabalių kaime.
Koplyčią supa kapinės
Kapinių prieigose rastas Krūvandų kapinynas (unik. kodas 5050). Archeologams jis žinomas nuo 1934 m. detaliau tyrinėtas 1979 m. Rasta griautinių kapų.

Istorija
--------

Koplyčia istoriją skaičiuoja nuo 1663 m. Ji buvo pastatyta vietos gyventojų lėšomis. Vėliau buvo perstatyta. Kaimo kapinės prie maldos namų įrengtos vėliau. Tarpukaryje Krūvanduose buvo 22 sodybos, gyveno daugiausiai lenkų tautybės žmonės. Kaimo gyventojams ne kartą teko bylinėtis dėl pamaldų lenkų kalba, ūkinių reikalų. Nesutarimus sprendė net Kauno apygardos teismas. 

2013 m. vietos bendruomenė iškilmingai paminėjo koplyčios 350–ties metų jubiliejų. Po šventinių mišių buvo atidengta ir pašventinta drožinėta atminimo lenta (aut. vilkijietis skulptorius Arūnas Sniečkus). 2022 m. baigtas koplyčios remontas: per kelis metus pakeistas stogas, suremontuotas fasadas (langai, durys), įvesta priešgaisrinė signalizacija, įrengtos vaizdo stebėjimo kameros ir kt.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krūvandų koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Čekiškės parapija
2. ↑  „Krūvandų kapinynas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-12-01.
3. ↑  Krūvandų kapinyno tyrimai
4. ↑  Krūvandų koplyčios 350–ties metų jubiliejus
5. ↑  Atnaujinta Krūvandų koplyčia *vilkijoskc.lt*
| **Ramaria flava** |
| --- |
| Krūmiškasis šakočius (*Ramaria flava*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Kuokiniai  *( Gomphaceae)* |
| Gentis: | Šakočius  *( Ramaria)* |
| Rūšis: | Krūmiškasis šakočius  *( Ramaria flava)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Krūmiškasis šakočius**, **krūminis žagarūnas** (*Ramaria flava*) – šakočio (*Ramaria*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai daugiausiai vidutinio didumo arba dideli. Krūmeliai 5-10 (15) cm aukščio. Iš 3-6 cm aukščio kamieno išauga krūmiškai išsišakojusios, dvišakomis viršūnėlėmis, geltonos, citrinos geltonumo, ochriškai geltonos, stambesnės ar smulkesnės šakelės. Trama balta, senesnių grybų gelsva, trapi, be ypatingo skonio. Šakelės paspaustoje vietoje parausvėja.

Auga nuo vidurvasario iki vėlyvo rudens, rečiau spygliuočių miškuose. Valgomas, IV kategorijos. Lietuvoje dažnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 153.
| **Juzefa Okuličienė** |
| --- |
| Gimė | 1875 m.Rusija Linkaučiuose prie Krekenavos, Rusijos imperija |
| Mirė | 1935 m. (~60 metų)Lietuva Latavėnai, Troškūnų valsčius |
| Tėvai | Antanina Ona Liutkevičiūtė-Povickienė Juozas Povickas |
| Sutuoktinis (-ė) | Kazys Okuličius |
| Vaikai | Jurgis Okuličius  Jonas Okuličius |
|  |
| Veikla | Lietuvių visuomenės ir politinė veikėja, knygnešė |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |

**Juzefa Okuličienė Povickaitė** (1875 m. Linkaučiuose prie Krekenavos – 1935 m. Latavėnų dvare, Troškūnų valsčius, palaidota Troškūnų kapinėse) – Lietuvių visuomenės ir politinė veikėja, knygnešė.

Biografija
----------

Tėvas dvarininkas bajoras Juozas Povickas, motina Antanina Ona Liutkevičiūtė (1850–1922 m.), sesuo Felicija Bortkevičienė. Vyras inžinierius Kazys Okuličius (1869–1919 m.), sūnūs Jurgis Okuličius ir Jonas Okuličius.

Nuo 1894 m. dalyvavo gabenant ir skirstant, slepiant nuo žandarų draudžiamą spaudą lietuvių kalba. 1905–1906 m. rėmė revoliucijos dalyvius, rinko aukas. Gyvendama Vilniuje, buvo viena iš sesers F. Bortkevičienės suburtų moterų giedotojų, kurios eidavo per Vilniaus bažnyčias ir visur giedodavo lietuviškas giesmes. Įstojusi į Lietuvos socialdemokratų partiją 1905 m. platino atsišaukimus Troškūnų apylinkėse, dalyvaudavo mitinguose. 1905 m. gruodžio 4-5 d. Didžiojo Vilniaus seimo dalyvė. Netrukus po Seimo jos dvare Latavėnuose Lietuvos moterų susivienijimas surengė Lietuvos moterų sodiečių susirinkimą, kuriam vadovavo viena iš moterų judėjimo lyderių Ona Brazauskaitė. Kaimo moterys ir pažangios dvarininkaitės jame pasisakė už lygias vyrų ir moterų politines ir ekonomines teises.

1906 m. už Vilniaus Seimo nutarimų vykdymą ir priklausymą Lietuvos socialdemokratų partijai suimta, kalinta Ukmergės, Panevėžio ir Kauno kalėjimuose, 1910 m. vasario 19 d. kartu su Kotryna Jonelyte ir Pranu Mažyliu ji buvo teisiama Vilniuje ir nubausta 9 mėn. tvirtovės kalėjimo. Kalinta Petropavlovsko tvirtovės kalėjime Sankt Peterburge (Rusija). Kalėjimuose susirgo džiova, vėliau visą gyvenimą jautė ligos pasekmes.

Grįžusi į Lietuvą, vėl įsitraukė į aktyvią visuomeninę veiklą, Lietuvos Dailės draugijos aktyvistė, Ukmergės apskrityje rinko ir teikė eksponatus šios draugijos parodoms. Pirmojo pasaulinio karo metais įvairių organizacijų labdaros lėšų rinkimo įgaliotinė Troškūnų apylinkėse. Pirmojo pasaulinio karo metais gynė žmones nuo neteisėtų vokiečių administracijos veiksmų.

1918 m. kai aktyviausios Lietuvos moterys pareiškė protestą Lietuvos Tarybai dėl to, kad jos nebuvo pakviestos į Lietuvių konferenciją ir į Lietuvos Tarybą, surinko 127 Troškūnų apylinkių moterų parašus, kuriais reikalauta teisių lygybės ir pati pasirašė pirmoji.

Likusi našlė, nuo 1919 m. iki gyvenimo pabaigos prižiūrėjo Latavėnų dvaro ūkį. 1922 m. buvo įpareigota vadovauti Lietuvos moterų sąjungos skyrių kūrimui Troškūnuose ir apylinkėse.

Palaidota Troškūnų kapinėse šalia motinos, vėliau toje pačioje kapavietėje palaidota ir sesuo F. Bortkevičienė. Kapą ženklina kuklus betoninis antkapis su kryželiu ir įrašu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juzefa Okuličienė. Anykštėnų biografijų žinynas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Coregonus albula** |
| --- |
| Seliava (Coregonus albula)Seliava (*Coregonus albula*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Lašišažuvės  *( Salmoniformes)* |
| Šeima: | Lašišinės  *( Salmonidae)* |
| Gentis: | Sykai  *( Coregonus)* |
| Rūšis: | Seliava  *( Coregonus albula)* |

 |
| Binomas |
| ***Coregonus albula***Linnaeus, 1758 |
|  FishBase |

**Seliava** (*Coregonus albula*) – lašišažuvių žuvis, priklausanti lašišinių (*Salmonidae*) šeimai. Žuvis panaši į silkę. Nugara pilkšvai žalsva, šonai sidabriški, pilvas baltas. Žvynai vidutinio dydžio, lengvai iškrintantys. Apatinis žandas atsikišęs į priekį ir užsirietęs į viršų. Turi lašišinėms žuvims būdingą riebalinį peleką. Nugarinis ir uodeginis pelekai pilkšvi, apatiniai skaidrūs. Nugariniame peleke 8-9 (11), analiniame (9) 10-13 (14) šakotų spindulių. Šoninėje linijoje turi 70-91 žvynus. Ant pirmojo žiauninio lanko būna 36-52 ilgos, tankios žiauninės lazdelės. Akys gana didelės

Seliava minta vėžiagyviais. Subręsta trečiaisiais, kartais ir antraisiais gyvenimo metais. Neršti pradeda lapkričio antroje pusėje, baigia iki gruodžio vidurio, kai vandens temperatūra nukrenta iki 5 °C. Neršia 1,5-3 m. o esant dideliam vėjui,- 10-15 m gylyje, ant smėlėto, žvirgždėto, retai ant dumbluoto dugno, kur gausu moliuskų kriauklelių (dreisenų), arba ant povandeninių augalų (elodėjų). Vislumas – 0,8-20 tūkst. ikrelių.

Seliavų ikrus naikina pūgžliai ir kitos žuvys.

Lietuvoje gyvena giliuosiuose ežeruose. Dažna verslinė žuvis. Paprastai sugaunama 15-18 cm, 50-90 g. Taip pat Lietuvoje auginama Ladogos ežero seliava, vadinama ripusu, kuri pasiekia iki 1 kg svorį.
Mažeikių krašto enciklopedija|  |
| URL | mke.lt |
| Tipas | enciklopedija |
| Kalba(-os) | lietuvių kalba |
| Startavo | 2006 m. gruodžio 31 d. |
| Dabartinė būklė | pildoma |
| Vieta | Mažeikiai |

**Mažeikių krašto enciklopedija** (MKE) – internetinė enciklopedija, skirta aprašyti Mažeikių rajono gamtą, kultūrą, lankytinus objektus, istoriją, įstaigas ir pan.

Enciklopedijos devizas – „Išsamiausia ir teisingiausia enciklopedija apie Mažeikių kraštą". Projektas startavo 2006 m. gruodžio 31 d. (pirmasis straipsnis Venta). Ši elektroninė enciklopedija naudoja *mediawiki* programinę įrangą, todėl ją gali kurti visi norintys, tačiau, skirtingai nuo Vikipedijos, turinys skelbiamas ne pagal laisvąją licenciją. Tai reiškia, kad prisidedantys dalyviai praranda teisę savo sukurtus straipsnius naudoti kur nors kitur, taip pat ir autorines savo sukurtų straipsnių teises. Taip pat tai reiškia, jog MKE turinys negali būti keliamas nei iš, nei į Lietuviškąją Vikpediją, nes tokios sąlygos nesuderinamos nei su CC-BY-SA, nei su GFDL licencija.

MKE autorius Algirdas Vilkas už enciklopedijos sukūrimą yra pelnęs „Naujojo knygnešio" apdovanojimą.

2021 m. balandžio 25 d. duomenimis, enciklopedijoje parašyta virš 4500 straipsnių, taip pat įkelta virš 4000 nuotraukų. Daugelio straipsnių bei nuotraukų autorius – A. Vilkas. Per 15 enciklopedijos gyvavimo metų įvairių straipsnių sukūrė daugiau nei tūkstantis autorių, padaryta daugiau nei 40,6 tūkst. šių tekstų pakeitimų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  MKE taisyklės
2. ↑  MKE autorius už enciklopedijos sukūrimą yra pelnęs „Naujojo knygnešio" apdovanojimą
3. ↑  „Įteikta Krašto kultūros premija". Budas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-04-25.
4. ↑  Algirdo Vilko puoselėjamai Mažeikių krašto enciklopedijai – 15 metų. Santarvė. Nuoroda tikrinta 2022-04-21.

Nuorodos
--------

* MKE svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Heimdalas grąžiną vėrinį, *Nils Blommér*
Skandinavų mitologijoje **Frėja** – vaisingumo deivė, Njordo ir Skadi duktė, Freiro sesuo. Vanų grupės deivė, po dievų karo asų įkaitė. Buvo ištekėjusi už Odino, susilaukė dviejų dukterų Hnosos ir Gersimi. Frėja buvo laikoma pačia trokštamiausia deive. Turėjo nuostabų vėrinį Brisingameną ir apsiaustą su erelio plunksnomis, kuris apsivilkusiam leisdavo pasiversti į bet kokį paukštį. Apsiaustą buvo paskolinusi Lokiui, kai šis keliavo vaduoti Idunos. Frėja labai mėgo brangenybes, vieną savo dukterų pavadino „Hnos", kas reiškia „brangenybė".

Kai ji panorėjo nuostabaus vėrinio Brisingameno, kurį pagamino keturi dvergai: Alrikas, Berlingas, Greras ir Dvalinas; Frėja užmokėjo praleisdama po naktį su kiekvienu amatininku, iš viso keturias naktis. Vėliau Lokis pavogė Frėjos vėrinį. Lokį nugalėjo ir vėrinį grąžino Heimdalas.

Jos nuolatos siekia milžinai, minima, kad keli jotunai jai piršosi, buvo ją pagrobę. Frėja visada pasiūlymus tekėti atmesdavusi. Buvo ištekėjusi tik už dievo Odino. Dvi Odino žmonos, Frėja ir Frigė kartais yra tapatinamos, tačiau yra skirtingos deivės, kurių skirtingos funkcijos, asmenybės bei simboliai. Frėja ir Frigė dažnai vaizduojamos drauge.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |
**Žaliasis verslas** – socialiai atsakingo verslo idėja, kurią propaguojančios organizacijos vadina save draugiškomis visuomenei, suvokia žmogaus poveikį gamtai ir rūpinasi ekologija, gamtos išsaugojimu. Visų pirma, jos naudoja atsinaujinančius energijos išteklius. Visais savo veiksmais tokios organizacijos stengiasi parodyti, kad jų pelno siekimas, gamyba nesikerta su visuomenės interesais, ypač gamtosauga. Toks elgesys sukuria organizacijos ir jos produkcijos/paslaugų didesnę vertę vartotojų, investuotojų ir visos visuomenės akyse.

Pavyzdžiai
----------

Ekologiško verslo pagrindinis tikslas – panaikinti ar bent sumažinti pavojingų medžiagų ir chemikalų poveikį visuomenei, energijos išteklių gamybai išeikvojimą. Tai mėginama daryti tokiomis priemonėmis: mažinamas popieriaus vartojimas pasitelkiant elektroninius resursus, gaminama tik tokia produkcija, kurią galima perdirbti, neatsinaujinantys ištekliai pakeičiami alternatyviais energijos šaltiniais. Socialiai atsakingos įmonės stengiasi kenksmingiems produktams surasti ekologiškas ir pigesnes alternatyvas.

Žaliojo verslo pradininkai
--------------------------

Yvon Chouinard iš aprangos gamintojos „Patagonia" – organinių siūlų naudojimo pionierius, atiduodavęs perdirbti senus drabužius, naudojęs įmonėje atsinaujinančius energijos šaltinius (1970 m.). 1983 m. Gary Hirshberg, savo fermoje įsteigė organiško ūkininkavimo mokyklą. 1993 m. įkurta „Newman's Own Organics" įmonė, besirūpinanti laukinių gyvūnų išsaugojimu ir atliekanti organinės žemdirbystės tyrimus. 2003 m. Jigar Shah JAV įkurta „SunEdison" įmonė tapo didžiausia saulės energijos gamintoja valstijose. Prie žaliojo verslo kūrimo ir propagavimo prisidėjo ir daugelis kitų verslininkų: John Mackey iš „Whole Foods Market", Martin Ernegg iš „Zelfo Australia", Joseph Whinney iš „Theo Chocolate", Sean O'Hea iš „Vehizero" ir kiti..

Šaltiniai
---------

1. ↑  Grist. „15 Green Business Founders". Nuoroda tikrinta 2009-01-15.
| Prozerpinos pagrobimas |
| --- |
|  |
| Menininkas | Dž. L. Berninis |
| Metai | 1621−1622 |
| Meno kryptis | barokas |
| Medžiagos, technika | marmuras |
| Matmenys | 255 cm |
| Miestas (vieta) | Roma, Italijos vėliava Italija |
| Muziejus | Borgezių galerija |

**Prozerpinos pagrobimas** – italų baroko skulptoriaus Džian Lorenco Berninio skulptūra, sukurta 1621−1622 m. ir esanti Borgezių galerijoje Romoje. Laikoma pirmuoju reikšmingu Berninio kūriniu.

Apie skulptūrą
--------------

„Prozerpinos pagrobimas" buvo viena iš keturių skulptūrų, skirtų dekoruoti kardinolo Scipionės Borgezės vilai prie Romos (dabar Borgezių galerija miesto viduryje). Pirmasis užmokęstis už darbą Berniniui atliktas 1621 m. birželį ir skulptūra atgabenta į paskirties vietą 1622 m. rugsėjį. Greitu laiku dėl konkrečiai nežinomų priežasčių skulptūra buvo padovanota kardinolui Liudovikui Liudovisiui, naujai išrinkto popiežiaus Grigaliaus XV sūnėnui, ir perkelta į Liudovisio vilą. 1908 m. skulptūrą nupirko Italijos valstybė ir grąžino į originalią vietą − Borgezių galeriją.

„Prozerpinos pagrobimas" sukurtas Ovidijaus poemos „Metamorfozės" pasakojimų motyvais. Pasak istorijos, požemių dievas Plutonas pamatė Jupiterio ir Cereros dukterį Prozerpiną, renkančią gėles šalia Pergusos ežero Sicilijos saloje. Plutonas ją įsimylėjo ir pagrobė į požemių (anapusinį) pasaulį. Iš pykčio ir liūdesio Cerera nustojo rūpintis dirbamais laukais. Jai nuraminti Jupiteris su Merkurijaus pagalba pasiekė susitarimą su Plutonu: devynis metų mėnesius Prozerpina praleis su motina ir kitais Olimpo dievais, o likusius tris metų žiemos mėnesius praleis su Plutonu požemių karalystėje.

„Prozerpinos pagrobime" Plutonas pavaizduotas su karūna ir skeptru (nukritęs prie kojų). Jį saugojančiu pavaizduotas trigalvis šuo Cerberis (kitoje grupės pusėje). Plutono figūra spinduliuoja vyrišku tvirtumu ir pasitikėjimu. Pagrobiamos Prozerpinos figūra atrodo palyginus maža ir trapi, tačiau realybėje yra natūralaus žmogaus dydžio. Šio efekto skulptorius pasiekė iškreipdamas Prozerpinos kūną. Pavaizduota nuo Prozerpinos nukrentanti skraistė, kuri atidengia jos nuogumą. Ši detalė paminėta Ovidijaus. Skulptūra turėjo būti žiūrovo matoma iš frontaliosios pusės, tačiau dabar Borgezių galerijoje ją galima apžiūrėti iš visų pusių ir įsitikinti Prozerpinos figūros natūralumu. Prozerpinos galva nusisukusi virš peties ir pavaizduotos iš akių byrančios ašaros. Berniniui rūpėjo pavaizduoti ne tiek figūras, kiek vykstantį veiksmą. Tai pasiekta derinant figūrų galvų, rankų ir kojų ritmiką.

Šaltiniai
---------

* Pinton, Daniele. *Bernini: sculptor and architect*. ATS Italia Editrice, 2009, p. 14
* Borgezių galerijos informacija Archyvuota kopija 2020-09-25 iš Wayback Machine projekto.
**Kornelis Vromas** (ol. *Cornelis Vroom*, *Cornelis Hendricksz Vroom*, 1590 ar 1591 m. – 1661 m. rugsėjo 16 d.(?), Harlemas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, peizažistas.

Biografija
----------

Kornelis Hendriksonas Vromas gimė 1590 ar 1591 m. Harleme arba Gdanske, į kurį panašiu metu tėvai keliavo. Kartais Kormelis Vromas vadinamas „jaunesniuoju", kad atskirti nuo bendravardžio menininko senelio. Jo tėvas Hendrikas Vromas buvo tapytojas marinistas. Motina Joosje Cornelisdr Gans. Jis dar turėjo du brolius ir seserį. Brolis Frederikas tapo tapytoju. Kornelis Vromas sekė tėvo pėdomis − jo pirmasis žinomas, 1615 m. datuotas paveikslas vaizdavo jūrinę sceną. Nuo apie 1620 m. Kornelis pradėjo tapyti vien tradicinius peizažus. Šie peizažai turėjo itališkų motyvų, kuriuos įtakojo to meto graviūros, ypač Jano van de Veldės. Jį taip pat veikė Esajas van de Veldė ir Willem Buytewech. Gali būti, kad kažkuriuo metu jaunystėje Kornelis pats pabuvojo Italijoje, nors tai mažai tikėtina. Kornelis kartu su broliu Frederiku buvo Harlemo Šv. Luko tapytojų gildijos nariais. Tiksli jo įstojimo data nežinoma. Kornelis Vromas savo laiku buvo vertinamas geriausiu Harlemo peizažistu, jam esą retkarčias prilygdavo tik Pieter de Molijn. Kornelis Vromas mirė 1661 m. Palaidotas rugsėjo 16 d. Harlemo *Grote Kerk* bažnyčioje. Jis nebuvo vedęs, bet turėjo nesantuokinį sūnų Jakobą, kuris tapo tapytoju.

Darbų galerija
--------------

* „Peizažas su medžiotojais" (1628-30, Nacionalinis muziejus, Krokuva)
* „Peizažas su įlanka" (apie 1638, Franso Halso muziejus, Harlemas)
* „Medžiai už medinės užtvaros" (piešinys, 1638-42, Albertina, Viena)
* „Pastoralinis peizažas" (apie 1650, privatus rinkinys)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cornelis Vroom** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Painting in Haarlem 1500-1850: The Collection of the Frans Hals. Liudon, -2006.
* wga.hu
Koordinatės: 54°15′0″ š. pl. 25°9′8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.25000°š. pl. 25.15222°r. ilg.﻿ / 54.25000; 25.15222


| Rakliškių tvenkinys |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva (Šalčininkų rajonas) |
| Plotas | 0,077 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,07 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 3,4 m |
| Įteka | Paraistė, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Paraistė |

**Rakliškių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 12,5 km į šiaurės rytus nuo Eišiškių, 1 km į vakarus nuo Butrimonių. Sudarytas užtvenkus Paraistės upelį (Šalčykščios intakas) 3,1 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 0,7 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 150,5 m. Krantai žemi. Pietvakarinis galas užpelkėjęs, apaugęs medžiais ir krūmynais, šiaurinėje pakrantėje auga miškelis. Į šiaurę yra nutįsusi 0,27 km ilgio įlanka. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Į šiaurę už kelio Nr.3906 (Vėžionys – Dainava – Pabarė – Butrimonys) įsikūręs Naujųjų Rakliškių kaimas. Pietinėje pakrantėje netoli užtvankos yra įrengta poilsiavietė.

Tvenkinys įrengtas 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rakiuoti pajūrinės zundos lapai.
Bestiebės usnies (*Cirsium acaule*) lapų kraštuose matyti aštrūs rakiai
 *Kitos reikšmės – Rakis (reikšmės).*
**Rakis** (angl. spine) – dygliu virtęs lapas ar jo dalis. Rakiai yra apsauga nuo augalėdžių gyvūnų. Kai kurie gyvūnai, mintantys dygliuotais augalais, turi specialių prisitaikymų rakiams įveikti.

Rakiais gali virsti:

* smailios lapų gyslų viršūnėlės – tokius rakius turi usnys, dagiai, kardažolė, pajūrinė zunda.
* ištisi lapai – raugerškiai (raugerškių rakiai būna paprasti arba šakoti, pvz. trišakiai).
* prielapiai – baltažiedė robinija.
* lapo pentys – agrastai

Kaktusų dygliai irgi yra rakiai, nes jie – pakitę lapai. Dygliais virtę kaktusų lapai patys vandens nebegarina. Daugelis kaktusų turi tokius tankius dyglius, kad jie sudaro šešėlį ir užstoja giliau esantį sultingą paviršių, tokiu būdu sumažindami įkaitimą ir garinimą. Be to, tarp tankių dyglių susidaro nejudančio oro sluoksnis, kuris sulaiko vandens garus, todėl vandens garų gradientas nuo kaktuso paviršiaus iki sauso oro būna ne toks staigus, kas irgi lėtina garavimą.

Kai kurių kaktusų dygliai turi barzdeles, todėl įsmigę į gyvūno audinius užsikabina, o pats dyglys nuo kaktuso atitrūksta.

* Robinijos rakiai (iš prielapių)Robinijos rakiai (iš prielapių)
* Kaktuso dygliaiKaktuso dygliai
* Agavos rakiaiAgavos rakiai
* Mammilaria - kaktusas, kurio dygliai ir plaukeliai sudaro garinimą mažinančią uždangą.*Mammilaria* - kaktusas, kurio dygliai ir plaukeliai sudaro garinimą mažinančią uždangą.
*Šis straipsnis apie Brazilijos valstiją. Apie stalkalnį skaitykite straipsnyje Roraimos kalnas.*

| Roraima*Roraima* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Roraimos vėliava | Roraimos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Administracinis centras** | Boa Višta |
| **Mezoregionai** | 2 |
| **Mikroregionai** | 4 |
| **Savivaldybės** | 15 |
| **Gubernatorius** | José de Anchieta |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 652 713 |
| **Plotas** | 224 301 km² |
| **Tankumas** (2019) | 2,91 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | RoraimaVikiteka |

**Roraima** (port. *Roraima*) – labiausiai į šiaurę nutolusi ir mažiausiai apgyvendinta Brazilijos valstija. Ribojasi su Amazonės valstija pietuose, su Venesuela – šiaurėje, su Gajana – rytuose. Sostinė – Boa Višta.

Geografija
----------

Pietinė valstijos dalis yra Amazonės žemumoje, apaugusioje Amazonijos džiunglėmis bei savana. Šiaurėje paviršius kyla į Gvianos plokščiakalnį. Aukščiausia viršukalnė – Roraima (2727 m). Klimatas ekvatorinis; karštas ir drėgnas. Upės priklauso daugiausia Amazonės intako Negro baseinui: Brankas, Mukažai, Takutu, Ursarikoeira, Kauamė ir kt.

Gyventojai
----------

2007 m. Roraimoje gyveno virš 400 tūkst. žmonių. Etninė sudėtis: mulatai 68,8 %, baltieji 20,0 %, juodaodžiai 7,4 %, azijiečiai ir indėnai 3,8 %.

Didžiausi miestai (tūkst. gyv. 2007 m.):

* Boa Višta – 249,8
* Rorainopolis – 24,6
* Karakarajus – 17,9
* Alto Alegrė – 14,4
* Mukažajus – 12,7

Kelias BR-174 Vaimirių-atroarių indėnų rezervate

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Brazilijos valstijos** |  |
| Akrė | Alagoasas | Amapa | Amazonė | Bahija | Espirito Santas | Gojasas | Maranjanas | Mato Grosas | Minas Žeraisas | Para | Paraiba | Parana | Pernambukas | Piaujis | Pietų Mato Grosas | Pietų Rio Grandė | Rio de Žaneiras | Rondonija | Roraima | Santa Katarina | Seara | Seržipė | San Paulas | Šiaurės Rio Grandė | Tokantinsas |
**Rory McIlroy**|  |
| **Pravardė (-ės)** | Rors, Wee-Mac |
| **Šalis** | Šiaurės Airijos vėliava Šiaurės Airija |
| **Gyvenamoji vieta** | Jungtinė Karalystė Dauno grafystė, Šiaurės Airija; Jungtinės Amerikos Valstijos Florida, JAV |
| **Gimimo data** | 1989 m. gegužės 4 d. (33 metai) |
| **Gimimo vieta** | Dauno grafystė, Šiaurės Airija |
| **Ūgis** | 175 cm |
| **Svoris** | 74 kg |
| **Profesionaliame sporte nuo** | 2007 |
| **Žaidžia** | European TourPGA Tour |
| **Profesionalios pergalės** | 19 |
| **Oficialus tinklalapis** | rorymcilroy.com/ |
| **Didžiųjų turnyrų pergalės** |
| PGA Tour | 11 |
| European Tour | 12 |
| Japan Golf Tour | - |
| Asian Tour | 1 |
| PGA Tour of Australasia | 1 |
| Kiti turnyrai | 1 |
| Šablonas paskutinį kartą taisytas: 2016 m.. |

**Rory McIlroy** (g. 1989 m. gegužės 4 d.) – profesionalus golfo žaidėjas iš Šiaurės Airijos. Žaidėjas reguliariai dalyvauja PGA ir Europos čempionatuose. Žaidėjas užėmė pirmą vietą geriausių golfo žaidėjų sąraše 95 savaites (paskutinį kartą 2015 m. rugsėjo 19 d.). R. McIlroy yra laimėjęs keturis pagrindinius turnyrus – 2011 m. JAV, 2012 m. PGA, 2014 m. Atvirąjį ir dar kartą PGA čempionatus. Jis yra pirmasis europietis, laimėjęs tris skirtingus didžiuosius turnyrus, taip pat kartu su Jack Nicklaus ir Tiger Woods yra vienintelis laimėjęs tris skirtingus didžiuosius turnyrus būdamas 25 metų.

Žaidėjas turėjo sėkmingą karjerą iki tampant profesionalu. Būdamas 17 vieną savaitę jis užėmė pirmą vietą geriausių pradedančiųjų pasaulio žaidėjų sąraše. Vėliau tais pačiais 2007 m. jis tapo profesionalu ir įsitvirtino Europos turnyre. Pirmą savo pergalę šiame čempionate jis šventė 2009 m. o PGA – 2010 m. 2011 m. jis tapo jauniausiu žaidėju surinkusių per karjerą 10 milijonų € prizinį fondą Europos turnyruose, o 2012 m. tapo jauniausiu surinkusiu 10 milijonų $ fondą PGA turnyruose.

2010, 2012 ir 2014 m. R. McIlroy atstovavo Europos komandą prieš JAV Ryder Taurės turnyruose ir šventė visas pergales.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse McIlroy nusprendė atstovauti Airijos rinktinę. Sportininkas galutinėje rikiuotėje užėmė 4-ą vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Northern Ireland hails McIlroy as its 'Celtic Tiger,' and latest golf hero Archyvuota kopija 2012-04-01 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Matavimai, kuriais aprašomas laivo dydis. d – **grimzlė**
**Grimzlė** – laivo įgrimzdimo vandenin gylis, matuojamas nuo pačios apatinės kilio (dugno) dalies iki ramaus vandens paviršiaus. Linija, kurią sudaro ramus vandens paviršius ant laivo korpuso vadinama *vaterlinija* ar *vandens linija*. Grimzlė paprastai nustatoma pagal žymes (grimzlės padalas) laivo galuose. Grimzlės skalė leidžia įvertinti kiek pakrautas laivas.

Grimzlė priklauso nuo laivo pakrovimo, vandens temperatūros ir vandens tankio (gėlame vandenyje laivas įgrimzta daugiau).

Pagal laivo nosies ir galo grimzlių skirtumą nustatomas laivo diferentas (laivo išilginės ašies horizontalumas).

Maksimali grimzlė yra laivo charakteristika, pagal kurią nusprendžiama, kokio gylio vandenyse laivas gali praplaukti, ar jis gali įplaukti į uostą ar priplaukti prie prieplaukos. Pvz. Klaipėdos uostas gali priimti laivus, kurių grimzlė ne didesnė už 13,5 m.

  

* Grimzlės padalosGrimzlės padalos
* Grimzlės padalosGrimzlės padalos
Koordinatės: 54°18′43″š. pl. 25°23′36″r. ilg.﻿ / ﻿54.311992°š. pl. 25.39347°r. ilg.﻿ / 54.311992; 25.39347

|  |
| --- |
| **Šalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla** |
| Šalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla herbasŠalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla herbas |
| Šalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla |
| **Adresas** | Plento g. 5, Šalčininkai |
| **Direktorius(-ė)** | Liudmila Bandalevič |
| **Mokinių skaičius** | 280 |
| **Įkūrimo data** | 1974 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 30 |

**Šalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla** – neformaliojo švietimo ugdymo įstaiga Šalčininkuose, skirta vaikų gebėjimų ir kūrybiškumo ugdymui. Komplektuojama iš Šalčininkų mieste bei rajone gyvenančių vaikų, norinčių mokytis muzikos, dailės ir choreografijos. Įstaigos kodas 191417232, mokoma lietuvių kalba.

Įvairių muzikos instrumentų ir dailės bei choreografijos skyriuose mokosi apie 280 mokinių, dirba 30 mokytojų. Mokykla bendradarbiauja su Lietuvos ir užsienio muzikos ir meno mokyklomis. Palaiko glaudžius ryšius su panašiomis mokyklomis Chelmžoje (Lenkija), Lydoje (Baltarusija), Budapešte (Vengrija).

Istorija
--------

1974 m. įkurta **Šalčininkų muzikos mokykla**, veiklą pradėjusi Šalčininkų vidurinės mokyklos patalpose. Tuomet įsteigti fortepijono, akordeono, teorijos skyriai, mokėsi apie 50 mokinių, dirbo 6 mokytojai, mokyklai vadovavo muzikos mokytojas ir chorvedys Vladislovas Bogdanovičius. Nuo 1977 m. mokykla persikėlė į klasicistinius Vagnerių dvaro rūmus. 1988 m. atliktas rūmų remontas, įrengta geros akustikos barokinė salė, kurioje nuolat koncertuoja ne tik mokyklos mokiniai, bet ir žinomi atlikėjai iš Lietuvos ir užsienio. 

1986 m. įkurti dailės ir choreografijos skyriai. Įstaiga pakeitė pavadinimą - ji tapo **Šalčininkų meno mokykla**. 2000 m. mokyklai suteiktas kompozitoriaus Stanislavo Moniuškos vardas. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos sprendimu Nr.476 mokykla pavadinta **Šalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla**. 2004 m. mokykloje pradėjo veikti pučiamųjų instrumentų orkestras.

Direktoriai
-----------

* Vladislovas Bogdanovičius (1974-2013)
* Aleksandr Godovščikov (2014-dabar)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla *aikos.smm.lt*
2. ↑  Menų mokyklos pučiamųjų instrumentų orkestras

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Lietuvos muzikų sąjunga. Šalčininkų Stanislavo Moniuškos menų mokykla
Koordinatės: 55°48′15″ š. pl. 23°29′38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.80417°š. pl. 23.49389°r. ilg.﻿ / 55.80417; 23.49389


| Radviliškio tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Radviliškio rajonas) |
| Plotas | 0,121 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,32 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,6 m |
| Didžiausias gylis | 4,2 m |

**Radviliškio tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Radviliškio rajone, 3 km į vakarus nuo Radviliškio. Tvenkinys vietinių gyventojų dar vadinamas „**Bandymų ežeru**", kadangi sovietiniais laikais priklausė bandymų stoties eksperimentiniam ūkiui. Tvenkinys stačiakampio formos; jo krantai sudaryti supylus pylimus ir susidariusioje talpoje pripumpavus vandens iš užpelkėjusių pievų. Vandens telkinio ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,46 km, plotis – 0,46 km. Altitudė 122,9 m. Pylimas apaugęs medžiais. Į šiaurę ir pietus auga miškeliai. Aplinkui plyti dirbami laukai. Vandens perteklius nuteka į bevardį upelį, pratekantį vakariniu pakraščiu link Banko kanalo. 

Tvenkinys įrengtas 1977 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
**Radvilų kronika** (rus. *Радзивилловская летопись*) – vienas iš senąja rusų kalba parašytų ir miniatiūromis iliustruotų rankraščių, saugomų Rusijos mokslų akademijos bibliotekoje Sankt Peterburge. Tai XIII amžiuje parašyto veikalo XV amžiaus kopija. Jo pavadinimas siejamas su įtakinga LDK (vėliau – ATR) didikų Radvilų gimine, kuri kroniką saugojo Nesvyžiaus pilyje XVII ir XVIII a.

Turinys
-------

Kronikoje vaizdžiai, spalvotų iliustracijų pagalba, aprašoma Kijevo Rusios ir kaimyninių kraštų istorija nuo V iki XIII a. pradžios. Tekstus lydi virš 600 spalvotų miniatiūrų. Tarp kitų rytų slavų kronikų Radvilų kronika išsiskiria iliustracijų gausa ir kokybe, manoma, siekiančių originalų XIII a. rankraštį. Kronikoje įtrauktas senasis rusų metraštis Būtųjų laikų pasakojimas (rus. *Повесть временных лет*), papildytas metiniais įrašais iki 1206 m.

Kronikos iliustracijos
----------------------

Vladimiro-Suzdalės žemėje sudarytas Radvilų metraštis – seniausias iliustruotas Rusios metraštis. Su Lietuvos istorija tiesiogiai susijusios dvi miniatiūros (tautos, mokančios Rusiai duoklę ir 1113 m. rusinų žygis prieš jotvingius). Iliustruota ir keletas reikšmingų Lietuvai Rusios istorijos įvykių.

* KronikaKronika
* Olego žygis į KonstantinopolįOlego žygis į Konstantinopolį
* Miesto statybaMiesto statyba
* Šv. Andriejus pranašauja Kijevo iškilimąŠv. Andriejus pranašauja Kijevo iškilimą
* Kijevo kunigaikštis Igoris renka duoklę iš drevlianųKijevo kunigaikštis Igoris renka duoklę iš drevlianų
* Vladimiras Sviatoslavičius kalbasi su graikų filosofu apie krikščionybęVladimiras Sviatoslavičius kalbasi su graikų filosofu apie krikščionybę
* Jaroslavo Išmintingojo ir Mstislavo Vladimirovičiaus žygis prieš Lenkiją 1031 m.Jaroslavo Išmintingojo ir Mstislavo Vladimirovičiaus žygis prieš Lenkiją 1031 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Baranauskas. Viduramžių Lietuva. Šaltiniai Archyvuota kopija 2016-09-29 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Radvilų kronika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Radvilų kronika (*unesco.org*)
**Vilniaus detektyvinis romanas**| 
Originalaus leidimo viršelis |
| **Autoriai** | Felicja Romanowska (Stanisław Mackiewicz,Józef Mackiewicz,Jerzy Wyszomirski,Walerian Charkiewicz) |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | Satyra, detektyvas |
| **UDK:** | 821.162.1-312.4 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Wileńska powieść kryminalna |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lenkų |
| **Leidykla** | Słowo |
| **Išleista** | 1933 m. |
| **Puslapių** | 191 |
| **OCLC:** | 749569728 |
| Felicja Romanowska yra bendras pseudonimas, tikri knygos autoriai išvardinti skliausteliuose |

**Vilniaus detektyvinis romanas** (lenk. *Wileńska powieść kryminalna*) – lenkų rašytojo ir publicisto Juzefo Mackievičiaus kartu su bendraautoriais 1933 m. parašyta knyga.

Istorija
--------

Felicijos Romanovskos (lenk. *Felicji Romanowskiej*) slapyvardžiu pasirašė keli autoriai: J. Mackievičius, Jerzy Wyszomirski, Stanisław Mackiewicz ir Walerian Charkiewicz. Juos vienijo darbas toje pačioje „Žodžio" (lenk. *Słowo*) spaustuvėje Vilniuje.

Detektyvo veiksmas vyksta Vilniuje. Minimos to meto Vilniaus garsenybės, pvz. fotografas J. Bulhakas, geologas ir artistas M. Limanovskis, universiteto rektorius A. Parčevskis, meno istorikas S. Lorencas, dailininkas M. Sloneckis, meno istorikas M. Morelovskis, karininkas K. Kovalskis, dailininkai J. Hopenas ir K. Kvietkovskis bei kiti.

Ši knyga yra vertingas šaltinis tarpukario Vilniui, jo literatūriniam gyvenimui pažinti. Knygoje atspindėta progresyvioji „akademinė kairė", kurios įvaizdis vėliau buvo falsifikuojamas LLR laikais.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Witold Teofil Staniszkis** |
| --- |
|  |
| 1925 m. liepą |
| Gimė | 1880 m. gruodžio 20 d.Marijampolė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1941 m. lapkričio 21 d. (60 metų)Aušvicas, Trečiasis Reichas |
| Tėvas | Vincentas Staniškis |
| Motina | Veronika Šmitaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Wanda Piotrowska |
| Vaikai | Witold StaniszkisJerzy StaniszkisOlgierd Staniszkis |
|  |
| Veikla | Agrotechnikas, politikas, profesorius. |
|  |
|  **Vikiteka** | Witold Teofil Staniszkis |

**Vitoldas Teofilis Staniškis** (lenk. *Witold Teofil Staniszkis*) (1880 m. gruodžio 20 d. Marijampolėje, Rusijos imperija - 1941 m. lapkričio 21 d. Aušvice, Trečiasis Reichas) – agrotechnikas, politikas, profesorius.

Biografija
----------

Gimė 1880 m. gruodžio 20 d. Marijampolėje. Tėvas Vincas Staniškis miesto gimnazijoje dėstė kalbas, buvo varpininkas. Motina *Veronika Šmitaitė* anksti mirė, tad liko gyventi su tėvu ir pamote. Baigė biologijos mokslus Varšuvos universitete, vėliau mokėsi žemės ūkio technologijų Krokuvos universitete. Nuo jaunystės priklausė įvairioms slaptoms organizacijoms, siekusioms šalies nepriklausomybės. 1905 m. įstojo į Lenkijos demokratų partiją. 1908 m. su žmona *Wanda Piotrowska* susilaukė sūnaus, būsimo inžinieriaus Witold Staniszkis, o 1914 m. – būsimo architekto Jerzy Staniszkis. 

Po studijų baigimo liko dėstyti Krokuvos universitete, rašė mokslinius straipsnius apie žemės ūkį. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo Kutno miesto vicemeras. 1919 m. išrinktas į Lenkijos steigiamąjį seimą, kur dirbo iki 1922 metų. Taip pat nuo 1922 m. iki 1935 m. buvo I, II ir II Lenkijos seimo narys. 1937-1939 m. dirbo *Tautos partijos* (lenk. Stronnictwo Narodowe) iždininku. 

Vokiečiams okupavus Lenkiją, įsitraukė į rezistensinių organizacijų veiklą. 1941 m. gegužės 17 d. suimtas ir išvežtas į Aušvico koncentracijos stovyklą, kurioje 1941 m. lapkričio 21 dieną buvo nužudytas. Varšuvos Povonzkų kapinėse pastatytas simbolinis antkapis. 

Staniškių giminės kapas Povonzkų kapinėse

Literatūra
----------

* Eugeniusz Romer, Pamiętnik Paryski 1918–1919, przypisy Andrzej Garlicki, Ryszard Świętek, t. I, Wrocław 2010, s. 33.
* Cmentarz Powązkowski w Warszawie. (red.). Krajowa Agencja Wydawnicza, 1984. ISBN 83-03-00758-0.
* Jacek Majchrowski (red.), Kto był kim w II RP?, Warszawa 1994
* Profil na stronie Biblioteki Sejmowej.