recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Poulīn Kļaviņ** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1918 m. sausio 19 d.Vaidė, Rusijos imperija, dab. Latvija |
| Mirė | 2001 m. rugsėjo 2 d. (83 metai)Ryga, Latvija |
| Tautybė | lyvė |
|  |
| Veikla | lyvių kultūros darbuotoja, poetė, vertėja |
| Sritis | folkloras, lyvių kalba |

**Paulynė Kliavinia** (lyv. *Poulīn Kļaviņ*, latv. *Paulīne Kļaviņa*, mergautinė pav. *Zēberga*, 1918 m. sausio 19 d. Vaidė, Rusijos imperija, dab. Latvija – 2001 m. rugsėjo 2 d. Ryga, Latvija) – lyvių kultūros darbuotoja, poetė ir vertėja, viena iš geriausių bei aktyviausių XX a. antrosios pusės lyvių kalbos pateikėjų ir vartotojų.

Biografija
----------

Po Antrojo pasaulinio karo išsikėlė gyventi į Rygą, dirbo siuvėja. Vaidės kaimo gimtojoje Uozuolniekų sodyboje P. Kliavinia buvo surinkusi didelę namų apyvokos daiktų, žvejybos ir darbo įrankių kolekciją, dabar, kaip P. Kliavinios dovana, ši kolekcija eksponuojama Latvijos Etnografiniame buities muziejuje po atviru dangumi. P. Kliavinia buvo viena iš 1972 m. Rygoje susibūrusio lyvių dainų ansamblio „Līvlist" („Lyviai") steigėjų ir ilgamečių šio ansamblio dainininkių. P. Kliavinia buvo lyvių kalbos pateikėja daugybei suomių, estų, latvių ir kitų mokslininkų.

Rašė poeziją ir prozą, vertė lyviškus tekstus, mokė lyvių kalbos lyvių vasaros stovyklose. 2000 m. estų kalbininkės Kersti Boiko išleistoje mokomojoje knygoje „Līvõ kēļ. Piški optõbrōntõz" („Lyvių kalba. Mažasis vadovėlis") vaizduojamos situacijos, kai susitinkama su Paulyne Kliavinia, veiksmas vyksta Uozuolniekų sodyboje.

2000 m. paklausta, kaip jaučiasi būdama viena iš paskutiniųjų lyvių kalbos vartotojų, P. Kliavinia sakė: „Anksčiau tai mane liūdino. Tačiau dabar jaučiuosi laiminga, nes tiek daug žmonių kas dieną stengiasi lyvių kalbą išlaikyti gyvą."

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „PAULĪNE KĻAVIŅA". livones.net. Nuoroda tikrinta 2022-07-05.
2. 1 2  Uldis Balodis (2017). „Meeting Livonian Speaker Poulīn Kļaviņa".. Nuoroda tikrinta 2022-07-05. `{{cite web}}`: Išorinė nuoroda parametre ``|publisher=`` (pagalba)
3. ↑  Boiko, K. (2000). *Līvõ kēļ. Piški optobrōntõz (latv.* Lībiešu valoda. Mazā mācību grāmata*)*. Rīga: SIA „ELPA-2". p. 109.
|  |
| --- |
| Elhaida Dani |
|  
Elhaida Dani 2015 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1993 m. vasario 17 d. (31 metai)Škoderis, Albanijos vėliava Albanija |
| Žanrai | pop, R&B, soul |
| Veikla | dainininkėas |
| Aktyvumo metai | 2008-dabar |

**Elhaida Dani** (g. 1993 m. vasario 17 d. Škoderyje, Albanija) – albanų dainininkė.

Biografija
----------

Elhaida Dani gimė 1993 m. vasario 17 d. Škoderyje, šiaurės Albanijoje. Elhaida nuo šešerių mokėsi groti pianinu, o pirmasis svarbus pasirodymas įvyko 2008 metais, kuomet mergina dalyvavo festivalyje *Kënga Magjike*.

Vos po metų atlikėja tapo Albanijos „Star Academy" nugalėtoja. 2011 metais Elhaida su kūriniu „Si asnjëherë" dalyvavo *Sunčane Skale* festivalyje, vykusiame Juodkalnijoje ir pelnė prizą jaunimo kategorijoje. Tais pačiais metais Elhaida laimėjo du konkursus Bulgarijoje ir Rumunijoje, o 2011 m. pabaigoje dainininkė pirmą kartą pasirodė ir *Festivali i Këngës* konkurse, tačiau tuomet komisijos palaikymo nesulaukė.

Didžiausio populiarumo mergina sulaukė Italijoje, 2013 metais tapusi muzikinio projekto „The Voice Of Italy" nugalėtoja.

2014 metų gruodį Elhaida su kūriniu „Diell" triumfavo *Festivali i Këngës* konkurse ir iškovojo teisę ginti Albanijos garbę jubiliejinėje 60-oje „Eurovizijoje". Praėjus keliems mėnesiams po nacionalinio finalo, kilo nesutarimų su atranką laimėjusio kūrinio „Diell" kompozitoriumi, tad šalies delegacija buvo priversta keisti dainą ir dėl to Elhaida Vienoje atliko kitą konkursinę dainą – „I’m Alive".

Diskografija
------------

### EP

* *Elhaida Dani* (2013)

### Singlai

* *Fjala e fundit* (2008)
* *Mijëra vjet* (2011)
* *S’je më* (2012)
* *When Love Calls Your Name* (2013)
* *Baciami e basta* (2013)
* *Diell* (2014)
* *I’m Alive* (2015)
* *Ne jëtë* (2015)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Albania: Elhaida Dani to represent Albania in Vienna" (anglų). escxtra.com. 2014-12-28. Suarchyvuotas originalas 2015-05-18. Nuoroda tikrinta 2015-05-17.
2. ↑  „ALBANIA: ELHAIDA DANI WINS FESTIVALI I KËNGËS 53 WITH "DIELL"" (anglų). wiwibloggs.com. 2014-12-29.
3. ↑  „Albania: Elhaida To Sing "I'm Alive"" (anglų). eurovoix.com. 2015-02-24.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elhaida Dani** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dainos *I’m Alive* vaizdo klipas

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**–** | **Italijos balso (*The Voice of Italy*) nugalėtoja**2013 | Po to:**Cristina Scuccia** |
| Prieš tai:**Hersi  *„One Night's Anger"*** |  **Albanijos atstovė Eurovizijoje**2015 | Po to:**Eneda Tarifa  *„Fairytale"*** |
**Gary Speed**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Gary Andrew Speed |
| Gimimo data | 1969 m. rugsėjo 8 d. |
| Gimimo vieta | Mankotas, Velsas |
| Mirties data | 2011 m. lapkričio 27 d. (42 metai) |
| Mirties vieta | Hantingtonas |
| Ūgis | 1,80 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 000?–1988 | Leeds United |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1988–1996 1996–19981998–2004 2004–2008 2008–2010 | Leeds United Everton Newcastle United Bolton Wanderers Sheffield United | 248 0(39)058 0(15)213 0(29)121 0(14)037 00(6) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1990–2004 | Velsas Velsas | 85 (7) |
|  Treniruotos komandos |
| 20102010–2011 | Sheffield UnitedVelsas Velsas |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys {{{ntupdate}}}. |

**Garis Endriu Spydas** (*Gary Andrew Speed*; g. 1969 m. rugsėjo 8 d. – m. 2011 m. lapkričio 27 d.) – buvęs Velso futbolininkas ir futbolo treneris, rungtyniavęs kairiojo krašto atakuojančio saugo pozicijoje.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo „Leeds United" klube, kurio jaunimo komandoje treniravosi. Šiame klube jis praleido pirmuosius 8 savo karjeros metus, o 1996 m. perėjo į „Everton" klubą. Vėliau žaidė „Newcastle United", su kuriuo 2001 m. pateko į Intertoto taurės finalą. Nuo 2004 m. žaidė „Bolton Wanderers" klube, o karjerą baigė „Sheffield United". Spydas pasižymėjo poziciniu mobilumu aikštėje, stipriais tolimais smūgiais, nuolat palaikė gerą fizinę būklę (išvengė rimtų traumų).

Garis Spydas 14 metų žaidė Velso rinktinėje ir tapo antru žaidėju pagal sužaistų rungtynių skaičių per visą komandos istoriją. Jis buvo ilgametis komandos kapitonas.

Tik baigęs futbolininko karjerą, Garis Spydas praėjo dirbti treneriu „Sheffield United" klube, tačiau netrukus atsilaisvino Velso rinktinės trenerio postas, ir į jį pakviestas buvęs rinktinės kapitonas. Treneris debiutavo pergale 3-0 prieš Airiją. Jo vadovaujama komanda pasiekė pergales prieš Juodkalniją, Šveicariją, Bulgariją, Norvegiją ir iš 117 FIFA reitingo pozicijos pakilo į 45.

2011 m. lapkričio 27 d. 42 metų Garis Spydas rastas nusižudęs savo namuose.

Laimėjimai
----------

* Futbolo lygos antrasis divizionas: 1989–1990
* Futbolo lygos pirmasis divizionas: 1991–1992

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gary Speed profilis svetainėje National-Football-Teams.com
2. ↑

Nuorodos
--------

* Transfermarkt (žaidėjo)
* Transfermarkt (trenerio)
* Globalsportsarchive
| **Dytrichas Evaldas fon Grotusasvok. *Dietrich Ewald Freiherr von Grotthuß*** |
| --- |
| Grotusai |
| Grotusų šeimos herbas |
| Grotusų šeimos herbas |
|  |
| Gimė | 1751 m. balandžio 15 d.Jelgava, Kuršo hercogystė, Latvija |
| Mirė | 1786 m. rugsėjo 29 d. (35 metai)Gedučiai, Lietuva |
| Tautybė | vokietis |
| Tėvas | Johann Gebhard von Grotthuss |
| Motina | Alexandrina Dorothea geb. von den. Brincken |
| Sutuoktinis (-ė) | Elisabeth Eleonore von Grotthuss |
| Vaikai | Teodoras Grotusas |
|  |
| Sritis | muzika |
|  |
|  **Vikiteka** | Dytrichas Evaldas fon Grotusas |

**Dytrichas Evaldas fon Grotusas** (vok. *Dietrich Ewald Freiherr von Grotthuß*; 1751 m. balandžio 15 d. Jelgavoje, Kuršo ir Žiemgalos kunigaikštystė – 1786 m. rugsėjo 29 d. Gedučiuose, Pakruojo r.) – Pabaltijo vokiečių kilmės pianistas ir kompozitorius. Į Lietuvą, Kuršą jis atgabeno Vokietijos vargonų ir pianinų meistro Gotfrydo Zilbermano pianiną, kurį jam perleido kompozitoriaus Johano Sebastiano Bacho sūnus Karlas Filipas Emanuelis Bachas. Sūnus – Teodoras Grotusas.

Zilbermano pianinas (1746)
Grotusų dvaras Gedučiuose
Dytricho Evaldo fon Grotuso Rondo C-Dur. Klavikordu groja Joan Benson (1973)

Biografija
----------

Dytrichas Evaldas fon Grotusas gimė Kuršo aristokratų Johano Gebhardo fon Grothuso ir Šarlotės Agnesos Miulenheim šeimoje. Tėvų valia jis pasirinko karininko profesiją ir kurį laiką tarnavo Prūsijos kariuomenėje. Tačiau neilgai, nes buvo silpnokos sveikatos ir labiau linko į muziką. Klavesinu groti mokėsi pas kompozitorių Johaną Georgą Vithauerį (*Johann Georg Witthauer*). 1773 m. vedė Gedučių dvarininkaitę Elizabetą Eleonorą fon Grotus (*Elisabeth Eleonore von Grotthuß*). 1781 m. lankėsi Hamburge pas kompozitorių Karlą Filipą Emanuelį Bachą, susižavėjo jo Zilbermano pianinu ir jį nusipirko. Ta proga sukūrė džiaugsmingą Rondo C-Dur „*Freude über den Empfang des Silbermannschen Klaviers*". Parašė taip pat fugą dviem balsams e-moll, sonatą klavesinui d-moll ir kt. D. E. Grotusas buvo pažįstamas su vokiečių muziku Johanu Adomu Hileriu ir rašytoju Kristijonu Feliksu Vaise. Pastarasis 1785 m. tapo sūnaus Teodoro (1785–1822) krikštatėviu. Dytrichas Evaldas fon Grotusas mirė tesulaukęs 35 metų. Zilbermano pianinas, kuriuo jis taip džiaugėsi, neišliko.

Literatūra
----------

* Leonidas Melnikas: *K. F. E. Bachas ir Pabaltijys. Apie brolius Grothusus [C. Ph. E. Bach und das BaItikum. Über die Brüder Grotthuß].* Vilnius, 1997 (lietuvių ir vokiečių k.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Johann Gebhard v. Grotthuß (Baltisches Biographisches Lexikon)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Ryan Layne Whitney (Grotthuß: Freude über den Empfang)
3. ↑  Helmut Scheunchen (Kulturportal West-Ost)
Daryklos kompleksas 2023 m.
Daryklos pastatas 2017 m. lapkritį
**Epšteino alaus darykla** – alaus gamykla, veikusi Vilniuje, Paplaujos priemiestyje 1872–1913 m.

Istorija
--------

Alaus daryklą 1872 m. įkūrė Morduchas Ovsiejus Epšteinas. 1883 m. pastatytas salyklo fabrikas. 1897 m. M. O. Epšteinas įsigijo ir savo verslą sujungė su V. Šopeno alaus darykla. Salyklo fabrikas veikė iki 1913 m. 1915 m. fabrike gaminti džiūvėsiai. 1918 m. pastatus suniokojo gaisras. 2008 m. alaus daryklos kompleksas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą (objekto kodas 32446).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dumalakas, Arūnas (2014-06-08). „Nuo Markučių kalvų atsiveria kitoks Vilnius". lrytas.lt. Suarchyvuotas originalas 2014-10-15. Nuoroda tikrinta 2014-10-17.
2. ↑  „Požiūris". LRT. 2008-09-05. Suarchyvuotas originalas 2014-10-24. Nuoroda tikrinta 2014-10-17.
3. ↑  „Alaus daryklos pastatų kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-10-17.

Nuorodos
--------

* (Ne)atrastas Vilnius: Šopeno alaus darykla
| **Sergejus Vitėrus. *Серге́й Ю́льевич Ви́тте*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1849 m. birželio 29 d.Tbilisis |
| Mirė | 1915 m. kovo 13 d. (65 metai)Petrogradas |
| Tėvas | Julius Vitė |
| Motina | Jekaterina Fadejeva |
|  |
| Veikla | Rusijos imperijos ministras pirmininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Vitė |
| Parašas |
|  |

**Sergejus Vitė** (rus. *Серге́й Ю́льевич Ви́тте*); 1849 m. birželio 29 d. Tbilisyje – 1915 m. kovo 13 d. Petrograde) – Rusijos ministras pirmininkas (1903–1906 m.) valdant imperatoriui Nikolajui II.

Biografija
----------

Baltvokiečių kilmės. Tėvas, Kuršo bajoras Julius Vitė, dar jaunystėje perėjo iš liuteronų į pravoslavų tikėjimą ir persikėlė į Saratovo guberniją, kur susituokė su Saratovo gubernatoriaus dukra J. Fadejeva. S. Vitė gimė Tbilisyje, baigė Kišiniovo gimnaziją. 1870 m. baigė Odesos universiteto fizikos matematikos fakultetą. Trumpai dirbo Odesos gubernatoriaus kanceliarijoje ir perėjo dirbti į Odesos geležinkelių valdybą. Nuo 1879 m. persikėlė į Sankt Peterburgą, kur dirbo Rusijos imperijos Pietvakarių geležinkelių valdyboje. Nuo 1886 m. vadovavo Pietvakarių geležinkelių valdybai. Nuo 1889 m. paskirtas vadovauti Rusijos imperijos Geležinkelių reikalų departamentui prie Finansų ministerijos. Šiose pareigose daug dėmesio skyrė, kad dalį Rusijos geležinkelių atkarpų valstybė išpirktų iš privataus kapitalo įmonių. 1889 m. išleido knygą, kurioje įrodinėjo, kad Rusijai būtina sukurti stiprią nacionalinę pramonę. 1891 m. jam ir D. Mendelejevui vadovaujant, Rusijos imperijoje buvo priimtas specialus aktas – Rusijos imperijos mokesčių tarifas, paskatinęs pramonės plėtrą valstybėje. Nuo 1892 m. vasario iki rugpjūčio dirbo Rusijos imperijos susisiekimo ministru. 1892 m. rugpjūčio 30 d. paskirtas Rusijos imperijos finansų ministru. Šiose pareigose itin rėmė Transsibiro geležinkelio tiesimą, 1894 m. įvedė degtinės monopolį. 1896 m. tapo Rusijos imperijos valstybės sekretoriumi. 1897 m. S. Vitės pastangomis Rusijoje buvo atlikta pinigų reforma, kurios metu įvestas aukso standartas, leidęs šaliai turėti stiprią, auksu padengtą valiutą. 1899 m. S. Vitė tapo tikruoju slaptuoju patarėju. 1903 m. paskirtas Rusijos imperijos ministrų komiteto pirmininku. Nuo 1903 m. iki 1904 m. parengė žemės ūkio reformos principus, kuriais vėliau buvo pasiremta vykdant Stolypino reformą. Pasisakė prieš Rusijos-Japonijos karą, dalyvavo taikos derybose su Japonijos imperija ir 1905 m. pasirašė Portsmuto taikos sutartį. Už tai Nikolajus II jam suteikė grafo titulą. Vadovavo 1905–1907 m. Rusijos revoliucijos numalšinimui. Jo iniciatyva 1905 m. buvo parengtas Spalio septynioliktosios manifestas, kuriuo Rusijos gyventojams buvo suteiktos pagrindinės laisvės bei suformuota Rusijos imperijos Valstybės Dūma. Nuo 1905 m. spalio iki 1906 m. balandžio 22 d. dirbo reformuotos Rusijos imperijos Ministrų tarybos pirmininku. Savo noru atsistatydino iš šių pareigų. 1907 m. buvo įvykdytas nesėkmingas pasikėsinimas į jo gyvybę. 1915 m. kovo 13 d. mirė nuo meningito.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vitte Sergej (Sergejus Vitė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 328 psl.
| **Viktoras Trofimovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1975 m. spalio 29 d. (48 metai)Lietuva Panevėžys |
| Sutuoktinis (-ė) | Edita Trofimovienė |
| Vaikai | Viktorija (1999), Marija (2006), Matas (2014) |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Kauno technologijos universitetas |

**Viktoras Trofimovas** (g. 1975 m. spalio 29 d. Panevėžyje) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982–1993 m. mokėsi Panevėžio 17-oje vidurinėje mokykloje. 1998 m. baigė Kauno technologijos universiteto Panevėžio fakulteto studijas, vadybos bakalauras. 2003 m. baigė Kauno kolegijos studijas ir įgijo verslo teisės specializacijos teisininko kvalifikaciją.

1995–1997 m. V. Trofimovo individualios įmonės savininkas. 1997–2001 m. dirbo Panevėžio apskrities valstybinėje mokesčių inspekcijoje. 2001–2003 m. AB banko „Hansabankas" paskolų projektų vadovas. 2003–2005 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero patarėjas ekonomikos ir investicijų klausimais. 2005–2008 m. Panevėžio miesto savivaldybės administracijos Miesto ūkio skyriaus Vadovaujantysis eksploatavimo inžinierius. Nuo 2006 m. uždarosios akcinės bendrovės „Panevėžio gatvės" valdybos pirmininkas, uždarosios akcinės bendrovės „Panevėžio regiono atliekų tvarkymo centras" valdybos narys. 2008–2010 m. Panevėžio apskrities viršininkas, 2010–2016 m. Panevėžio teritorinės darbo biržos direktorius.

### Visuomeninė, atstovaujamoji veikla

Nuo 2009 m. lapkričio mėn. iki 2014 m. gruodžio mėn. Europos Sąjungos Regionų komiteto tikrasis narys (nuo 2010 m. vasario pakaitinis narys).

Nuo 2011 m. iki 2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

### Partinė veikla

Nuo 2005 m. partijos Tėvynės sąjunga (nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai) narys, nuo 2008 m. Panevėžio miesto skyriaus sekretorius. Nuo 2008 m. LR Seimo nario Vito Matuzo padėjėjas – sekretorius. Nuo 2009 m. spalio mėn. Panevėžio miesto skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Nuo 2014 m. spalio 6 d. nepartinis.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Domisi informacinėmis tecnologijomis, mėgsta medžioklę, futbolą. Moka anglų, rusų kalbas. Žmona Edita, vaikai Viktorija, Marija, Matas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-07 iš Wayback Machine projekto.
**Aleksandrs Koliņko**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1975 m. birželio 18 d. (48 metai) |
| Gimimo vieta | Ryga, Latvija |
| Ūgis | 190 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Baltika Kaliningrad |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 199419951996-20002000-20032003-20042005-2008200920092009-20102010-20112011- | InterskontoSkonto-MetālsSkonto FCCrystal PalaceFC RostovFC RubinJFK Olimps RīgaDinamo BucureştiFK VentspilsPFK Spartak NalʹčikFK Baltika Kaliningrad | 22 (0)25 (0)61 (0)65 (0)27 (0)42 (0)06 (0)00 (0)15 (0)8 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1997- | Latvija Latvija | 86 (0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2011 m.. |

**Aleksandras Kolinko** (*Aleksandrs Koliņko*, g. 1975 m. birželio 18 d. Rygoje) – buvęs Latvijos futbolo rinktinės vartininkas.

Kolinko Latvijos rinktinėje yra sužaidęs 76 rungtynes, 2004 m. dalyvavo Europos čempionate.

Karjera
-------

Kolinko profesionalią karjerą pradėjo 1994 m. komandoje Interskonto, kuri 1995 m. tapo Skonto-Metāls. Po 2 sezonų dublierių komandoje, 1996 m. Kolinko pateko į Skonto FC sudėtį. Latvijos rinktinėje jis debiutavo budamas 22 metų 1997 m. liepos 9 d. rungtynėse prieš Estijos rinktinę. 1997 m. Kolinko Skonto sudėtyje UEFA Čempionų lygos kvalifikacinėse rungtynėse žaidė prieš FC Barcelona, tačiau klubo ir Latvijos rinktinės pagrindiniu vartininku tap tik 1999 m. kai iš rinktinės ir Skonto FC pasitraukė pagrindinis vartininkas Olegas Karavajevas. Nuo to laiko Kolinko jau 7 metus yra rinktinės pagrindinis vartininkas. 2000 m. pabaigoje kartu su komandos draugu klube ir rinktinėje Andrejumi Rubinu Kolinko perėjo į pirmą užsienio klubą Anglijos Pirmosios lygos komandą Crystal Palace FC. 2003 m. Kolinko paliko Angliją, savo karjerą tęsdamas Rusijoje, kur tapo klubo FC Rostov pagrindiniu vartininku, 2005 m. sezono pradžioje Kolinko perėjo į kitą Rusijos Premjerlygos klubą FC Rubin.

2006 m. Kolinko buvo pripažintas Geriausiu Latvijos metų futbolininku.

Pasiekimai
----------

* Latvijos čempionas – 5 (1996–2000 m.)
* Latvijos taurės laimėtojas – 3 (1996, 1998, 2000 m.)
* Geriausias Latvijos metų futbolininkas – (2006 m.)
* Geriausias Latvijos čempionato vartininkas – 3 (1997, 1999, 2000 m.)

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Portugalija 2004 | I etapas | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandrs Koliņko profilis svetainėje National-Football-Teams.com
|  Didžioji šeicho Zaido mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | JAE |
| **Miestas** | Abu Dabis |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | marmuras |
| **Pastatyta** | 2007 m. |
| **Stilius** | islamo architektūra |

**Didžioji šeicho Zaido mečetė** (arab. جَامِع ٱلشَّيْخ زَايِد ٱلْكَبِيْر‎‎‎, *Jāmiʿ Ash-Shaykh Zāyid Al-Kabīr*) – viena iš didžiausių ir prabangiausių pasaulyje musulmonų mečečių, esanti Jungtiniuose Arabų Emyratuose, Abu Dabyje. Statyta 1996–2007 m. dedikuota pirmajam JAE prezidentui šeichui Zaidui bin Sultanui al Nahjanui.

Kompleksas užima 22 412 m² plotą. Statyboms sunaudota 33 000 tonų plieno ir 250 000 m³ betono. Įleista 6500 pamatų polių. Mečetės minaretai į dangų stiebiasi per 107 m į viršų, o pats pastatas turi 1 048 kolonas. Mečetei priklauso 82 kupolai. Pagrindinis kupolas yra 85 m aukščio ir 32,8 m skersmens. Mečetėje vienu metu gali melstis maždaug 41 000 maldininkų, pagrindinėje maldų salėje telpa apie 7 000 maldininkų. Pastato kaina – apie 545 mln. JAV dolerių.

Išnašos
-------

1. ↑  „Strateginė Abu Dabio mečetė – šviesos ir marmuro simfonija". *Žurnalas „Structum"*. Delfi. 2016-01-02. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
| Artenaraisp. *Artenara* |
| --- |
|              |
| *Miestelio reginys* |
|  |
| 

ArtenaraArtenara

28°01′11″ š. pl. 15°38′47″ v. ilg.﻿ / ﻿28.01972°š. pl. 15.64639°r. ilg.﻿ / 28.01972; 15.64639﻿ (Artenara)Koordinatės: 28°01′11″ š. pl. 15°38′47″ v. ilg.﻿ / ﻿28.01972°š. pl. 15.64639°r. ilg.﻿ / 28.01972; 15.64639﻿ (Artenara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmaso provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2023) | 498  |
| **Altitudė** | 1 270 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Artenara |

**Artenara** (isp. *Artenara*) – miestelis ir savivaldybė Ispanijoje, Kanaruose, Gran Kanarijos salos vidurio vakarinėje dalyje, 24 km į pietvakarius nuo Las Palmaso, kalnuose, 1270 m aukštyje. Keliai į Valjeseką, Aldea de San Nikolasą, Techedą. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (daugiausia bulvių, vynuogių, citrusų auginimu).

Yra Šv. Motiejaus bažnyčia, Kasas Kuevas etnografinis muziejus, tradicinės architektūros pastatų. Artenaros apylinkėse gausu gamtos ir archeologinių paminklų: Risko Kaido urvų kompleksas (pasaulio paveldo objektas), Akuso, Tirmos urvų kompleksai, Tamadabos gamtos parkas ir kt.

Istorija
--------

Vietovardis greičiausiai kanarietiškos kilmės, sietas su berberų kalbų žodžiais *tanari* „šalis, žemė", *tenere/tinâriwîn* „lyguma" arba *ananar/inûnâr* „skrynia". Sandas *ar-* čia traktuojamas kaip artikelis.

Savivaldybė
-----------

Artenaros savivaldybė užima 66,4 km² plotą, 2023 m. gyveno 1036 gyventojai. Tai rečiausiai gyvenama Gran Kanarijos savivaldybė.

Be Artenaros miestelio į savivaldybę patenka šios didesnės gyvenvietės (gyventojų skaičius 2023 m.):

* Las Kuevasas (161)
* Las Arbechasas (138)
* Lugarechosas (99)
* Kandelarija (73)

Artenaros savivaldybė Gran Kanarijoje

Galerija
--------

* Artenaros bažnyčiaArtenaros bažnyčia
* Namai urvuose Kasas Kuevaso muziejujeNamai urvuose Kasas Kuevaso muziejuje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wölfel, Dominik Josef (1965). *Monumenta Linguae Canariae. Die Kanarischen Sprachdenkmäler. Eine Studie Zur Vor- und Frühgeschichte Weißafrikas*. Graz: Akademische Druc.
2. ↑  ARTENARA: in Las Palmas (Canarias), *citypopulation.de*
3. ↑  INE
| **Gema Umbrasienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. balandžio 9 d.Šiauliai |
| Mirė | 2024 m. vasario 23 d. (65 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Lietuvos žaliųjų partija |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus universitetas |

**Gema Umbrasienė** (**Lukoševičiūtė**) (1958 m. balandžio 9 d. Šiauliuose – 2024 m. vasario 23 d.) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1975 m. baigė Šiaulių 10-ąją vidurinę mokyklą, 1980 m. Vilniaus universitetą, ekonomistė.

1987–1989 m. Panevėžio miesto vykdomojo komiteto ekonominio – socialinio vystymo skyriaus vedėja. 1990–1991 m. Panevėžio miesto merė. 1992–2003 m. ekonomistė Panevėžio verslo įmonėse ir bankuose. Nuo 2004 iki 2008 m. Panevėžio apskrities viršininkė. Kauno technologijos universiteto Panevėžio instituto dėstytoja. 2008–2011 m. Panevėžio miesto savivaldybės mero pavaduotoja.

Buvo Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. Nuo 2017 m. Lietuvos žaliųjų partijos narė ir pirmininko pavaduotoja.

2003–2005 m. ir 2008–2023 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narė.

Sutuoktinis Arūnas, sūnus Arūnas.

Išnašos
-------

1. ↑  Mirė pirmoji Panevėžio merė Gema Umbrasienė. Sekundė. 2024-02-23. Nuoroda tikrinta 2024-02-23.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2012-06-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
Palydovinė Gran Kanarijos nuotrauka
Maspalomaso kopos
**Gran Kanarija** (isp. *Gran Canaria*) – trečia pagal dydį sala Ispanijai priklausančiame Kanarų salyne, kuris yra Atlanto vandenyne, 210 km nuo šiaurės vakarų Afrikos. Plotas 1560 km². Gyvena 862 tūkst. gyventojų (2023 m.). Svarbiausias miestas – Las Palmas de Gran Kanarija.

Kiekvienam salos regionui ar miesteliui būdingas savitas mikroklimatas ir kultūrinės tradicijos.

Salos sostinė – Las Palmasas – kas ketveri metai, pakaitomis su Santa Kruso miestu (Tenerifės sostine), tampa Kanarų salyno sostine. Las Palmasas – didžiausias salyno miestas – garsus tradiciniais karnavalais. Ištisą mėnesį, kol vyksta karnavalas, gatves užtvindo šokiai ir muzikiniai pasirodymai.

Geografija
----------

Nedideliame salos plote telpa smėlio paplūdimiai ir dykumą primenančios kopos, tropiniai miškai ir pušynai, lygumos, kanjonai ir kalnai (43 % salos yra saugoma, čia įkurti 8 draustiniai). Per patį vidurį Gran Kanariją perpus dalija El Kumbrės kalnų grandinė (aukščiausia viršūnė – Las Nieveso viršukalnė – iškilusi 1949 m virš jūros lygio), sulaikanti iš vienos pusės Sacharos vėjus (todėl pietinė salos dalis sausa, oro temperatūra aukštesnė, joje yra visiems žinomi smėlio paplūdimiai Maspalomasas ir Plaja del Inglesas), iš kitos – lietaus debesis (šiaurėje puošnesnė augalija, bet vėsiau ir drėgniau, čia įsikūręs Las Palmas miestas). Žiemą oro temperatūra nenusileidžia žemiau 20 °C, vasarą retai viršija 30 °C. Vandens temperatūra svyruoja tarp 18 °C žiemą ir 22 °C vasarą.

Gran Kanarijos savivaldybės

Savivaldybės
------------

| Savivaldybė | Plotas(km²) | Gyv. skaičius(2023 m.) |
| --- | --- | --- |
| Agaetė | 45,50 | 5593 |
| Agvimesas | 79,28 | 32 797 |
| Artenara | 66,70 | 1036 |
| Arukasas | 33,01 | 38 655 |
| Firgasas | 15,77 | 7701 |
| Galdaras | 61,59 | 24 728 |
| Inchenijas | 38,15 | 32 356 |
| Moganas | 172,44 | 20 938 |
| Moja | 31,87 | 7887 |
| La Aldea de San Nikolasas | 123,58 | 7523 |
| Gran Kanarijos Las Palmasas | 100,55 | 380 863 |
| San Bartolomė de Tirachana | 333,13 | 54 668 |
| Santa Brichida | 23,81 | 18 598 |
| Santa Lusija de Tirachana | 61,56 | 76 418 |
| Santa Marija de Gija de Gran Kanarija | 42,59 | 13 971 |
| Techeda | 103,30 | 1846 |
| Teldė | 102,43 | 103 240 |
| Teroras | 25,70 | 12 831 |
| Valjesekas | 22,11 | 3766 |
| Valsekiljo de Gran Kanarija | 39,15 | 9693 |
| Vega de San Mateo | 37,89 | 7785 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Estimate at 1 January 2023: Instituto Nacional de Estadística, Madrid.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gran Kanarija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Moksliniai tyrimai ir eksperimentinė plėtra** (angl. *Research and development*, ***R&D***) – moksliniai tyrimai , produktyviųjų mokslo žinių kūrimas ir jų panaudojimas inovacijų kūrimui, atitinkama veikla.

Mokslinius tyrimus atlieka, mokslo produktyviąsias žinias taiko, jas plėtoja tiek pavieniai individai, tiek ir jų grupės, kolektyvai, organizacijos (pvz. universitetai, moksliniai institutai, mokslinės laboratorijos). Mokslinių tyrimų ir mokslo plėtojimo padalinius turi ir kai kurios aukštųjų technologijų bendrovės (pvz. elektronikos, biotechnologijų, telekomunikacijos, farmacijos ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dažniausiai užduodami klausimai". *Lietuvos Mokslo Taryba*. Suarchyvuotas originalas 2023-12-18. Nuoroda tikrinta 2023-12-18.
2. ↑  „Kas yra MTEP? (moksliniai tyrimai ir eksperimentinė plėtra)". *MITA*. 2022-10-20. Nuoroda tikrinta 2023-12-18.
3. ↑  Gutauskaitė, Irtautė (2023-11-13). „Dalis Lietuvos mokslo ir studijų institucijų vykdo aukšto lygio tarptautinę mokslo veiklą". *delfi.lt*. Delfi. ELTA. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
4. ↑  „Studija: Investavimo į MTEPI, MTEPI išlaidų apskaitos ir MTEPI projektavimo praktika ir tendencijos" (PDF). Nuoroda tikrinta 2023-12-18.
**Ferdinandas Mykolas Baumbachas** (vok. *Ferdinand Michael Baumbach*; apie 1773 m. Gruobinioje – 1840 m. gegužės 28 d.) – iš Baltijos vokiečių kilęs Kuršo evangelikų liuteronų kunigas, dabartinės Būtingės evangelikų liuteronų bažnyčios statytojas.

Biografija
----------

Gimė ir augo latviškai ir vokiškai kūrusio religinio rašytojo ir pastoriaus Johano Kristofo Baumbacho (1742–1801) šeimoje. 1790–1793 m. studijavo teologiją Frankfurte prie Oderio ir Getingene, jam buvo suteiktas teologijos kandidato laipsnis. 1805 m. vasario 4 d. Saksenhauzene įšventintas kunigu, o 1807 m. gegužės 5 d. paskirtas Būtingės ir Rucavos evangelikų liuteronų bažnyčių kunigu.

Medinė Būtingės bažnyčia buvo blogos būkės ir 1809 m. ji galutinai sugriuvo. Pamaldos vykdavo įvairiose miestelio vietose, tame tarpe ir buvusioje karčiamoje. Galiausiai Kuršo konsitorija nusprendė parapiją filijos teisėmis prijungti prie Rucavos bažnyčios, į patarąją šventovę būtingiškiai vykdavo į pamaldas. Kai 1815 m. Rusijos imperatorius Aleksandras I lankėsi Kurše, kun. Ferdinandas Mykolas Baumbachas įteikė jam prašymą leisti pastatyti Būtingėje evangelikų bažnyčią. Caras sutikimą davė ir iš valstybės iždo skyrė šiam reikalui 40 000 rublių. Statybos prasidėjo 1822 m. ir 1824 m. gruodžio 14 d. akmens–plytų mūro bažnyčia buvo pašventinta (apie tai primena užrašas virš pagrindinių durų).

Kun. F. M. Baumbachas buvo vienas iš *Liepojos Našlių ir našlaičių globos organizacijos* įkūrėjų, Būtingėje jis tarnavo 33 metus (1807–1840).

Išnašos
-------

1. ↑  *Baumbach, Johann Christoph (1742-1801)* // Baltisches Biographisches Lexikon digital

Šaltiniai
---------

* Niklāvs Murkšis ir kun. Erikas Laiconas. *(Būtingės) prarapijos istorija* // www.liuteronai.lt Archyvuota kopija 2019-07-08 iš Wayback Machine projekto.
* *Nekrolog (Ferdinand Michael Baumbach)* // Das Inland. Eine Wochenschrift für Liv-, Esth- und Curländische Geschichte, Geographie, Statistik und Litteratur; Volume 5; S. 383-384
„Barclays" operacijų centras Lietuvoje|  |
| Įkurta | 2009 m. |
| Darbuotojų | 1258 (2014-06) |

Buveinė 2023 m.
**„Barclays" operacijų centras Lietuvoje** (angl. *Barclays Group Operations Lithuania; BGOL*) priklausė kompanijai „Barclays". Teikia kompanijai IT, personalo valdymo ir klientų aptarnavimo paslaugas.

Istorija
--------

2009 m. įkurtas, 2010 m. sausį įdarbinta 260 žmonių.
2014 m. atidarytas vienas iš dviejų globalių BGOL žmogiškųjų išteklių centras. Jis užsisiėmė „Barclays" darbuotojų mokymo koordinavimu, duomenų tvarkymu. 2014 m. birželį centre Lietuvoje dirbo 1258 darbuotojai.

2016 m. BGOL įkūrė „Rise Vilnius" finansinių technologijų startuolių bendradarbystės erdvę (angl. *hub*). Vilnius prisijungė prie 6 pasaulio miestų, kuriuose veikia tarptautinis finansinių technologijų startuolius vienijantis „Rise" tinklas – Londono, Mančesterio, Niujorko, Keiptauno, Tel Avivo ir Mumbajaus.

2019 m. pasitraukė iš Lietuvos.

Veikla
------

Komanda kūrė vystė „Barclays" IT sistemas, rūpinosi jų saugumu, sprendė IT incidentus, aptarnavo banko darbuotojus skambučių centre, kūrė mobilias aplikacijas ir pan. Įvairiuose rinkimuose patekdavo tarp TOP darbdavių.

Įgyvendino ir rėmė švietimo ir jaunų specialistų ugdymo programas, bendradarbiavo su mokymo įstaigomis. VU įsteigė 2 IT laboratorijas: iOS laboratoriją „Innovation Space" ir „Cisco" tinklų akademiją.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  Savickas, Edgaras (2018-12-04). „„Barclays" palieka Lietuvą, darbo neteks keli šimtai darbuotojų". *delfi.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
3. ↑
Mirbachų giminės herbas
**Eberhardas Kristofas fon Mirbachas** (vok. *Eberhard Christoph von Mirbach*; 1710 m. sausio 17 d. (?) – 1769 m. liepos 1 d. Klaipėdoje) – iš Baltijos vokiečių kilęs Kuršo hercogystės bajorų savivaldos veikėjas, dvarininkas.

Biografija
----------

Gimė ir augo Kuršo hercogystės dvarininko ir valstybės veikėjo Heinricho Georgo fon Mirbacho šeimoje. Motina – Luizė Šarlotė fon Brakel, brolis Frydrichas 1758 m. buvo išrinktas Kuršo bajorų pasiuntiniu į ATR seimą.

Eberhardas Kristofas buvo paskirtas Palangos seniūnu, taip pat valdė Laukžemės dvarą. Matyt, jam priklausė ir Būtingės žemės, nes 1751 m. liepęs šioje vietovėje statyti medinę Evangelikų liuteronų bažnyčią.

E. K. fon Mirbachas įsitraukė į Kuršo hercogystės politinį gyvenimą – 1758 m. jis buvo ATR valdovo Augusto III sūnaus Karolio Kristijono Vetino įgaliotiniu derybose su Kuršo bajorais prieš jam tampant šio krašto valdytoju. Vėliau perėjo į opoziciją šiam valdytojui ir vadovavo nepatenkintųjų grupuotei.

Visą gyvenimą liko viengungiu.

Įvertinimas
-----------

ATR ir Saksonijos kurfiurstijos valstybių ministras, jam buvo suteiktas slaptojo patarėjo titulas. Apdovanotas Aleksandro Neviškio ir Joanitų ordinais.

Išnašos
-------

1. ↑   Mirbach, Heinrich Georg v. // Baltisches Biographisches Lexikon digital
2. ↑   Mirbach, Friedrich v.// Baltisches Biographisches Lexikon digital

Šaltiniai
---------

* Mirbach, Eberhard\* Christoph v. // Baltisches Biographisches Lexikon digital
* Niklāvs Murkšis ir kun. Erikas Laiconas. *(Būtingės) prarapijos istorija* // www.liuteronai.lt Archyvuota kopija 2019-07-08 iš Wayback Machine projekto.
**Andrejs Prohorenkovs**| Andrejs Prohorenkovs |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1977 m. vasario 5 d. (47 metai) |
| Gimimo vieta | Uogrė, Latvija |
| Ūgis | 186 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FHK Liepājas Metalurgs |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1994199519961996-19981998-19991999-20012000-20012001-20022002-200420042004-20052005200620072007-2008nuo 2008 | InterskontoLiepojos "Olimpija"FK JūrnieksHutnik WarszawaCeramika ParadyzOdra OpoleGornik ZabrzeMaccabi Kiryat Gat FCMaccabi Tel Aviv FCDinamo MoskvaMaccabi Tel Aviv FCDinamo MoskvaFK JūrmalaRacing FerrolIonikosFHK Liepājas Metalurgs | 20 (1)8 (0)25 (2)0 (0)0 (0)23 (6)12 (1)26 (7)45 (14)4 (0)16 (2)1 (0)9 (3)15 (0)15 (3)36 (8) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2002-2007 | Latvija Latvija | 32 (4) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2011 m.. |

**Andrejs Prohorenkovs** (*Andrejus Prochorenkovas*, g. 1977 m. vasario 5 d.) – Latvijos futbolininkas, puolėjas.

Savo karjerą pradėjo Latvijos komandose, tačiau būdamas 19 metų persikėlė į Lenkiją, kur 5 metus žaidė įvairiose žemiausių lygų komandose. 2001 m. Prochorenkovas pateko į Izraelio komandą Maccabi Kiryat Gat FC, o po metų į – Maccabi Tel Aviv FC, kurioje jį pastebėjo Latvijos rinktinės treneris Aleksandras Starkovas. Savo pirmąsias rungtynes rinktinėje Prochorenkovas sužaidė 2002 m. spalį prieš Lenkiją. 2004 m. Andrejus Prochorenkovas su Latvijos rinktine dalyvavo Europos čempionate Portugalijoje. Po turnyro jis perėjo į Maskvos Dinamo, tačiau nepateko į pagrindinę sudėtį ir buvo išnuomotas komandai Maccabi. 2006 m. sezono antrojoje pusėje jis grįžo į Latviją ir žaidė klube FK Jūrmala, o metų pabaigoje pasirašė sutartį su Ispanijos Racing de Ferrol. Praleidęs pusę sezono Ispanijoje, Prochorenkovas prisijungė prie Graikijos II lygos klubo Ionikos.

Pasiekimai
----------

* Izraelio čempionas – 1 (2003 m.)

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Portugalija 2004 | I etapas | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Andrejs Prohorenkovs profilis svetainėje National-Football-Teams.com
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

10°25′ š. pl. 51°16′ r. ilg.﻿ / ﻿10.417°š. pl. 51.267°r. ilg.﻿ / 10.417; 51.267

Palydovinė Hafūno kyšulio nuotrauka

Hafūno kyšulysHafūno kyšulys
Hafūno kyšulys Afrikoje

**Hafūno kyšulys** (som. *Ras Xaafuun*) – kyšulys Somalio pusiasalyje, į pietus nuo Gvardafujaus kyšulio; toliausiai į rytus nutolusi Afrikos vieta. Priklauso Somaliui, Puntlando autonominei valstijai. Tai yra nedidelis pusiasalis, 20 km ilgio ir 1–3 km pločio nerija besijungiantis su žemynu, virš jūros lygio pakilęs iki 5 m. Kyšulyje įsikūręs žvejų miestelis Hafūnas.

Madžirtino sultonato tvirtovė kyšulyje
Manoma, kad Hafūno kyšulyje buvo Antikos jūrininkų (Raudonosios jūros periple) minimas ***Oponės*** (sen. gr. Ωπώνη) miestas. Tai buvęs svarbus prekybinis uostas, kur prekiauta cinamonu, gvazdikėliais, odomis, dramblio kaulu, smilkalais, prieskoniais. Kyšulyje rasta įvairių ikiislaminio laikotarpio radinių – senovinių monetų, romėniškos, persiškos keramikos, įrankių. Nuo XVII a. priklausė Madžirtino sultonatui, nuo 1924 m. – Italijos Somaliui.
Koordinatės: 54°41′22.11″ š. pl. 25°16′50.08″ r. ilg.﻿ / ﻿54.6894750°š. pl. 25.2805778°r. ilg.﻿ / 54.6894750; 25.2805778

| Vilniaus Kongresų rūmai |
| --- |
|  |
| Vieta | Vilnius, Lietuva |
| Statusas | Pastatytas |
| Statybų pradžia | 1989 m. |
| Statybų pabaiga | 1999 m. |
| Atidarymas | 1999 m. sausio 30 d. |
| Aukštų sk. | 6 |

**Vilniaus Kongresų rūmai** – pastatas Senamiestyje, Vilniuje. Projekto autoriai – Edmundas Pranciškus Stasiulis ir Janina Marozienė.

Istorija
--------

XIX a. pab. būsimųjų rūmų vietoje stovėjo privatūs namai, kurie Antrojo pasaulinio karo metais naudoti kaip ligoninė. 1944–1963 m. pastatuose veikė Vilniaus 6-oji vidurinė mokykla, kurią iškėlus atsilaisvinusiose patalpose įkurta Lietuvos TSR Švietimo ministerijos respublikinė neakivaizdinė vidurinė mokykla.

1982 m. nugriovus anksčiau šioje vietoje stovėjusius namus, buvo pastatyti LKP Centro Komiteto rūmai. 1984 m. buvo suprojektuota automobilių stovėjimo aikštelė ir Politinio švietimo namai prie LKP CK, kurie turėjo užimti likusį laisvą plotą. 1989 m. prasidėjo pastato statybos, bet Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, jos sustojo.

1993 m. įkūrus Valstybinę Kongresų rūmų statybos direkciją ir gavus lėšų, darbai buvo atnaujinti. 1999 m. pabaigus statinį, šis perduotas Vilniaus universitetui ir Lietuvos valstybinio simfoninio orkestrui, bet vėliau Vilniaus universitetas perdavė savo patalpas Lietuvos muzikos akademijai.

  

Savo pastatymus Kongresų rūmuose stato bei rodo Vilnius City Opera.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dėl Lietuvos valstybės biudžeto asignavimų investicijoms perskirstymo". *1993 m. gruodžio 6 d. nutarimas Nr. 904*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-07.
2. ↑  „Dėl Kongresų rūmų naudojimo". *1995 m. gruodžio 29 d. nutarimas Nr. 1642*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-07.
3. ↑  „Užbaigta Vilniaus Kongresų rūmų statyba". *delfi.lt*. Delfi. ELTA. 2002-12-22. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
*Kitos reikšmės – Rusnė (reikšmės).*
Koordinatės: 55°17′50″ š. pl. 21°22′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.29722°š. pl. 21.37778°r. ilg.﻿ / 55.29722; 21.37778

| Rusnės sala |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Duomenys |
| **Šalis:** | Lietuvos vėliava Lietuva |
| **Administracinė priklausomybė:** | Rusnės seniūnija, Šilutės raj. |
| **Didžiausias miestas:** | Rusnė |
| **Salynas:** | Nemuno delta |
| **Plotas:** | ~47 km² |
| **Kilmė:** | upinė/jūrinė |
| **Aukščiausias taškas:** | ~1 m |
| **Gyventojų skaičius:** | 1984 (2004 m.) |
| Žemėlapis |

Rusnės sala šalia Kaliningrado srities
**Rusnės sala** – sala Nemuno deltoje, Šilutės rajono Pamario krašte. Tai ne vienintelė sala Nemuno deltoje: Rusnės salą supa keletas mažesnių. Viena iš jų yra gerai žinoma Briedžių sala. Iš viso Nemuno deltą sudaro 6 didelės salos, o tarp jų yra mažesnių salelių su įlankomis.

Geografija
----------

Rusnės miestelis yra įsikūręs vienoje iš salų, Atmatos ir Skirvytės upių sankirtoje. Tai pati pietvakariausia Šilutės rajono dalis. Rusnės ir Nemuno deltos salos iš pietų pusės ribojasi su Rusijos Kaliningrado sritimi. Iš vakarų pusės Nemuno deltos salą skalauja Kuršių marios. Iš šiaurės pusės Rusnės sala ribojasi su Atmatos upe ir netoli esančia Krokų Lanka. Iš rytų pusės Rusnės sala turi susisiekimą su Šilutės miestu keliu  **206**  Šilutė–Rusnė  ir šalia esančiomis pavasarį užliejamomis pievomis. Šiame ruože naujoji Rusnės estakada užtikrina susisiekimą rusniškiams ištisus metus.

Salos paviršius tai aliuvinė, 0,5–1,5 m aukščio žemuma, išvagota daugelio protakų, upelių, senvagių (Pakalnė, Rusnaitė, Žaizdrupė, Palaukys, Budulupė, Vorusnė, Vytinė, Skatulė). Telkšo Pelytakos, Didžiojo Gurgždo, Gurgždo, Kabuišės, Dumblio pelkės. Įrengti polderiai, siurbiantys iš salos perteklinę drėgmę. Rusnės sala palaipsniui didėja vakarų link, plečiasi ir už jos esančios Kubiliaus, Triušių, Kiemo, Briedžių ir kt. salelės. Būdingi pievų, krūmokšnių kraštovaizdžiai.

Saloje yra Rusnės gyvenvietė bei keli kaimai – Pakalnė, Skirvytė, Skirvytėlė, Šyškrantė, Uostadvaris, Vorusnė.

Istorija
--------

Pirmasis tiltas į salą nutiestas 1914 m. Tai buvo 2 arkų Peterso tiltas, kurio liekanos išlikusios iki dabar. Po 60 metų nutiestas gelžbetoninis tiltas – 333 m ilgio ir 10 m pločio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rusnės sala*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 599
| Fetchijėturk. *Fethiye* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

FetchijėFetchijė

36°39′0″ š. pl. 29°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.65000°š. pl. 29.11667°r. ilg.﻿ / 36.65000; 29.11667﻿ (Fetchijė)Koordinatės: 36°39′0″ š. pl. 29°07′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.65000°š. pl. 29.11667°r. ilg.﻿ / 36.65000; 29.11667﻿ (Fetchijė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Muhlos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 84 053  |
|  |
|  **Vikiteka** | Fetchijė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Fètchijė, Mãkris |

**Fetchijė** (turk. *Fethiye*) – miestas Turkijos pietvakariuose, Muhlos ile, ~140 km į vakarus nuo Antalijos, prie Viduržemio jūros Fetchijės įlankos, Turkijos Rivjeroje. Žvejybos, keleivių ir jachtų uostas; pro miestą eina Antalijos–Izmiro plentas. Fetchijė yra svarbus Turkijos pajūrio kurortas. Auginami citrusiniai vaisiai, alyvuogės, tabakas. Fetchijės apylinkėse kasamos chromo, magnio rūdos. Šalia išlikę antikinio Telmeso miesto griuvėsiai, uolose iškaltų likų nekropolio, kryžininkų įtvirtinimų liekanos. Veikia krašto muziejus, kur saugomi apylinkių archeologiniai radiniai. Turistų lankoma Fetchijės įlankoje esanti Kyzylados sala, netoliese esantis „Drugelių slėnis", pasižymintis drugelių rūšių gausa.

Istorija
--------

Senovėje dabartinės Fetchijės vietoje stovėjo didžiausias Likijos miestas Telmesas. VII–VIII a. jis nunyko. Vėliau pastatyta tvirtovė, X a. miestas buvo žinomas kaip ***Makris*** (gr. Μάκρη). XII a. tai buvo svarbus prekybos kvepalais centras. ~XIII a. pr. užimtas turkų, o 1424 m. pateko į Osmanų imperiją (toliau vadintas suturkintu graikišku pavadinimu *Meğri*). XIX a. pab. mieste gyveno daug graikų, kurie 1923 m. buvo iškeldinti (Graikijoje įkūrė Nea Makrį). 1934 m. Mehris pervadintas į Fetchiję kare žuvusio Osmanų piloto Juzbašio Fetchi Bėjaus (*Yüzbaşı Fethi Bey*) garbei. 1957 m. Fetchijė buvo sugriauta žemės drebėjimo (žuvo 67 žmonės).

Galerija
--------

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Kelionės laivu FethiyeKelionės laivu Fethiye
* Telmeso amfiteatro liekanosTelmeso amfiteatro liekanos
* Likų nekropolisLikų nekropolis

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Fètchijė.
4. ↑  *Fethiye*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
5. ↑  „Significant Earthquakes in Turkey, 1947–1970". Boğaziçi University, Kandilli Observatory and Earthquake Research Center, Istanbul – Turkey.
Pesto padažas
Pesto paruošimas
**Pesto padažas** – padažas pradėtas gaminti Genujoje, Ligūrijoje, šiaurės vakarų Italijoje. Pirmąkart pasirodė 1860 m. Giovan Battista Ratto kulinarinėje knygoje „Genujos virtuvė". Į jo sudėtį įeina trinti česnakai, kedrinės pinijos, baziliko lapai, parmezano ir pekorino kietieji sūriai, jūros druska, alyvuogių aliejus.

Pesto veikiausiai kilo iš moretumo padažo, kuris gamintas dar Senovės Romoje. Pastarojo sudėtyje buvo sūrio, česnakų bei prieskoninių žolelių. Viduramžiais apylinkėse atsirado pesto pirmtakas agliata, graikinių riešutų bei česnakų padažas. Vėliau, XVII a. italai, gamindami šį padažą, vietoj graikinių riešutų naudojo Ligūrijos apylinkėse augančius kedro riešutus ir bazilikus, tačiau iš pradžių jame vyravo aštrus česnakų prieskonis, būdingas Persijos ir Arabijos pusiasalio gyventojų virtuvėms. Česnaką vertino ir Genujos jūreiviai, naudojo jį kaip vaistą nuo visų ligų. Pesto išpopuliarėjo visame pasaulyje merkantilizmo bei jūreivių ir išeivių į Lotynų Ameriką dėka.

Pesto pavadinimas kilo nuo jo gamybai naudojamų įrankių pavadinimo, kuriais padažo ingredientai yra sutrinami akmeninėje grūstuvėje (it. *mortaio*) su mediniu koteliu (it.  *pestello*). Taip pat nuo jo paruošimo būdo – trynimo (it. *pestare*).

Be tradicinio pesto padažo, yra ir nemažai jo atmainų. Sicilietiškame pesto vietoj bazilikų naudojami pomidorai, o kedro riešutai pakeičiami migdolais. Aitrusis Kalabrijos pesto gaminamas iš keptų paprikų bei juodųjų pipirų.

* Pasta su pesto padažuPasta su pesto padažu
* Batonas įdarytas pesto padažuBatonas įdarytas pesto padažu
* Sicilietiškas pestoSicilietiškas pesto

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Pesto Genovese: an Ageless Benchmark of Great Italian Cuisine". Nuoroda tikrinta 11 October 2011.
2. 1 2 3  Piulskienė, Edita (2014-05-30). „Itališkas žaliasis pesto: kaip gaminti ir su kuo valgyti". *hdlife.lt*. Delfi. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
3. ↑  Campionato Mondiale Pesto al Mortaio. „Pesto's official recipe". Suarchyvuotas originalas 18 October 2011. Nuoroda tikrinta 10 August 2011.
| Las Nieveso viršukalnė |
| --- |
| Reginys į kalnąReginys į kalną |
| **Aukštis** | 1949 m |
| **Žemynas** | Afrika |
| **Šalys** | Ispanijos vėliava Ispanija (Kanarų salų vėliava Kanarų salos) |
| **Kalnynas** | Las Kumbreso masyvas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Las Nieveso viršukalnė

  |
| **Koordinatės:** | 27°57′43″ š. pl. 15°34′18″ v. ilg.﻿ / ﻿27.96194°š. pl. 15.57167°r. ilg.﻿ / 27.96194; 15.57167Koordinatės: 27°57′43″ š. pl. 15°34′18″ v. ilg.﻿ / ﻿27.96194°š. pl. 15.57167°r. ilg.﻿ / 27.96194; 15.57167 |
|  |
|  **Vikiteka** | Las Nieveso viršukalnė |

**Las Nieveso viršukalnė** (isp. *Pico de las Nieves* – 'sniegų viršukalnė') – kalnas Ispanijai priklausančiose Kanarų salose, aukščiausia Gran Kanarijos salos vieta. Aukštis – 1949 m. Tiesa, pagal naujus skaičiavimus kiek aukštesnis gali būti prie pat stūksantis Aguchereados (*Morro de la Agujereada*) kalnas (1957 m).

Iki pat Las Nieveso veda automobilių kelias, atsišakojantis nuo kelio Teldė–Krus de Techeda. Ant viršūnės stovi karinė bazė su radaru.

Kalnas patenka į Las Kumbreso saugomo kraštovaizdžio teritoriją, Riskos de Tirachanos gamtos paminklą ir Nublo kaimiškąjį parką. Šlaitai apaugę pušynais (veši kanarinė pušis – *Pinus canariensis*).

Las Nieveso viršukalnės pavadinimas atsirado XVII a. kai čia įrengta keletas ledainių, skirtų kaupti sniegą, kuris vasaromis gabentas į Las Palmasą Kanarų vyskupijos klerikams. Dabartinis pavadinimas išsirutuliojo iš senesnio *Pico de los Pozos de la Nieve* („Sniego šulinių viršukalnė").

* Radaras ant kalnoRadaras ant kalno
* Aikštelė ant viršukalnėsAikštelė ant viršukalnės
* Apledėjęs kryžius ant kalnoApledėjęs kryžius ant kalno
* Reginys nuo Las Nieveso viršukalnės: toliau matomos Nublo ir Bentaigos uolos, tolumoje – Teidės ugnikalnis TenerifėjeReginys nuo Las Nieveso viršukalnės: toliau matomos Nublo ir Bentaigos uolos, tolumoje – Teidės ugnikalnis Tenerifėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Florido, Gaumet (26 de junio de 2018). «La tecnología destrona al Pico de las Nieves como techo de la isla». *Canarias7*.
2. ↑  Miranda Calderín, Salvador (1998). *La cumbre de Gran Canaria: estudio histórico, geográfico y toponímico*. Las Palmas de Gran Canaria: Cabildo Insular de Gran Canaria.