recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK186 |
| --- |
| **Kybartai-Vištytis** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 21,49 km |
| Pradžia | Kybartai |
| Pabaiga | Vištytis |
| Apskritys | Marijampolės |
|  |
| Krašto kelias 186 ties Vištyčiu |

**KK186** – krašto kelias, jungiantis Kybartus ir Vištytį. Kelio ilgis – 21,49 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Kybartuose, sankryžoje su magistrale  **A7**  Marijampolė–Kybartai–Kaliningradas  ( **E28**  Berlynas-Gdanskas-Kaliningradas-Marijampolė-Prienai-Vilnius-Minskas ). Eina Vilkaviškio rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Kybeikiai, Matlaukys, Girėnai, Totorkiemis, Rėčiūnai. Baigiasi Vištytyje. Kelias kerta šias upes ir upelius: Karklę, Šilupę, Lieponą.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
*Kitos reikšmės – Vilnoja (reikšmės).*
Koordinatės: 54°47′22″ š. pl. 25°04′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78944°š. pl. 25.08056°r. ilg.﻿ / 54.78944; 25.08056

Skulptūrų grupė Vilnojos ežere
Ties parko administracija
**Akmens skulptūrų parkas „Vilnoja"** – skulptūrų parkas, esantis Sudervėje, ant Vilnojos ežero kranto.

Istorija
--------

Pirmosios skulptūros parke atsirado 2001 m. Vidmanto Martikonio iniciatyva organizuoto pirmo granito skulptūrų simpoziumo metu. Parke simpoziumai rengti kasmet iki 2008 m. į juos atvykdavo skulptoriai iš Rusijos, Švedijos, Ukrainos, Armėnijos, JAV, Vokietijos, Italijos, Argentinos, Ispanijos, Kanados, Japonijos, Pietų Korėjos, Kinijos bei kitų pasaulio šalių.

Skulptūros
----------

Šiuo metu parke eksponuojama virš 60 granito skulptūrų. Lietuvos skulptoriai, kurių darbų yra parke: Kęstutis Musteikis, Arvydas Ališanka, Šarūnas Arbačiauskas, Darius Bražiūnas, Juozas Genevičius, Daumantas Kučas, Algirdas Kuzma, Džiugas Jurkūnas, Stasys Juraška, Antanas Kmieliauskas, Gediminas Piekuras, Vaidas Ramoška, Mindaugas Junčys, Jonas Noras Naruševičius, Gintaras Mikolaitis ir Gintas Jonkus. 2009 m. į parką iš uždaryto restorano „Tauro ragas" teritorijos Vilniuje buvo perkelta Stepono Šarapovo 1975 m. sukurta skulptūra „Tauras".

Nuorodos
--------

* Parko puslapis

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Akmens skulptūrų simpoziumai". stoneart.lt. Nuoroda tikrinta 2014-06-02.
2. ↑  Almanaitė, Aistė (2010-03-10). „Legendinė skulptūra atsidurs vicemero parke". 15min.lt. Nuoroda tikrinta 2014-06-03.

* Straipsnis apie Sudervės akmens skulptūrų parką
Koordinatės: 54°24′54″ š. pl. 24°03′54″ r. ilg.﻿ / ﻿54.41500°š. pl. 24.06500°r. ilg.﻿ / 54.41500; 24.06500

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

AB „Alita" logotipas
„Alitos" gamyklos adresas: Didlaukio g. 61, LT-62200 Alytus

AB **Alita** – putojančio vyno, brendžio ir kitų alkoholinių gėrimų gamintoja Lietuvoje, įkurta 1963 m.  „Alita" priklauso „MV GROUP" – vienai didžiausių įmonių grupių Baltijos šalyse, vienijančiai aštuonias „MG BALTIC" koncernui priklausančias įmones. „MV GROUP" veikia keturiuose verslo sektoriuose: gamyba, platinimas, logistika ir prekyba.

Prekės ženklai
--------------

Bendrovė gamina ir plėtoja šiuos prekės ženklus: 

**Putojantis vynas „Alita".** Populiariausias putojantis vynas Lietuvoje. Šio prekės ženklo gėrimai gaminami dviem metodais. „Charmat"  (antrinė fermentacija, kuri ne mažiau 30 parų, naudojant mieles, vyksta uždaroje patalpoje) ir „Méthode traditionelle" (antrinė fermentacija ne mažiau kaip 9 mėn. vyksta buteliuose). 

**Brendis „Alita Brandy".** Vienas pirmųjų Lietuvoje pradėtų gaminti brendžių. Jo gamybos istorija prasidėjo dar 1995 m. Iki šių dienų gėrimas išlaikė geriausias klasikinio brendžio savybes. Gaminant „Alita Brandy" naudojamos rinktinės žaliavos iš Konjako ir Bordo regionų. Jos gaunamos du kartus distiliuojant *Ugni Blanc*, *Folle Blanche* ir *Colombard* vynuogių vyną. Šiam brendžiui būdingas švelnus skonis ir klasikinis džiovintais vaisiais, karamele bei vanile dvelkiantis aromatas.

**Putojantis vynas „Ruby".** Šis gėrimas gaminamas „Charmat" metodu (antrinė fermentacija, kuri ne mažiau 30 parų, naudojant mieles, vyksta uždaroje patalpoje). Šio putojančio vyno skonis yra lengvai saldus, o aromatas – gėliškas. 

**Stiprus grūdų gėrimas „Samanė".**  Gėrimas pagamintas iš Dzūkijoje išaugintų rugių. Raugas laikomas nerūdijančio plieno talpose. Distiliuojamas du kartus. Gamyboje naudojama dzūkiškos naminės receptūra ir technologija.

Pažintinė programa
------------------

„Alitoje" vyksta pažintinė ekskursija, kurios metu galima pamatyti skirtingus gėrimų gamybos procesus, išgirsti įmonės ekspertų pasakojimus apie putojančio vyno, brendžio kilmę, istoriją bei gamybos technologijas.

Taip pat lankytojai turi galimybę susipažinti su iš Prancūzijos kilusiais, ilgus metus gamykloje naudojamais natūralaus putojančio vyno gamybos metodais: Méthode traditionelle ir Charmat; sužinoti apie putojančių vynų gamyboje naudojamų vynuogių kilmę; atrasti, kas lemia taurėje atsiskleidžiančias skonio ir aromato ypatybes.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (lietuvių, anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Apyrubė „Na Kozach" (Slovakija)
**Apyrubė** – vietovės dalis, ryškiai besiskirianti nuo likusios vietovės. Tai gali būti miškas laukuose, pelkė miške, taip pat vietovės dalis, kuri yra riba, skirianti kažką į dalis. 

Kartais apyrubėmis vadina ir apleistus gyvenamuosius punktus, nors tai formaliai nėra teisinga. Bet tokiam gyvenamajam punktui sunykus, o jo buvusiai teritorijai pakitus, kad ji skirtųsi nuo aplinkinės vietovės, ši teritorija taptų apyrube. 

Fizinėje geografijoje apyrubė yra morfologinis geografinio kraštovaizdžio elementas, esantis suderinta facijų sistema, sujungta bendrų fizikogeografinių procesų ir egzistuojančių vienoje reljefo mezoformoje vienalyčiame substrate. 

Neretai žemėlapiuose terminas *apyrubė* (rus. *урочище*) naudojamas kartu su toponimu, jų junginiu žymimos tam tikros teritorijos (paprastai nedidelės, nuo kelių iki keliasdešimt kilometrų skersmens), turinčios vietinių gyventojų naudojamą pavadinimą. Tokia praktika paplitusi Kazachijoje, Uzbekijoje ir Turkmėnijoje.

Geosisteminiai apyrubės ypatumai
--------------------------------

Suchona. Apyrubė *Purtos* (griova)
Apyrubės aiškiai pasireiškia raižytame reljefe, kur pakaitomis išsidėsčiusios iškilos („teigiamos") ir įdubos („neigiamos") mezoreljefo formos – pvz. kalvos ir daubos, kalvynai ir kloniai. 

Apyrubė yra svarbi tarpinė pakopa geosisteminėje hierarchijoje tarp facijų ir kraštovaizdžių. Atliekant vietovės kraštovaizdinę lauko nuotrauką paprastai dirbama su apyrubėmis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dubravos rezervatinė apyrubė

Išnašos
-------

1. ↑  A. Solovjovas, G. Karpovas (1987). Fizinės geografijos žodynas-žinynas, Kaunas: Šviesa, psl. 11.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK172 |
| --- |
| **Raudondvaris-Molėtai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 53,81 km |
| Pradžia | Raudondvaris (Riešė) |
| Pabaiga | Molėtai |
| Apskritys | Vilniaus, Utenos |
|  |
| Krašto kelias 172 Vilniaus rajone |

**KK172** (***Senasis Molėtų plentas***) – krašto kelias, jungiantis Raudondvarį ir Molėtus. Kelio ilgis – 53,81 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Kelias vingiuotas, eina itin kalvotu paviršiumi, vaizdingais kraštovaizdžiais. Prieina keletas ežerų (Ežerė, Luokesai, Kiementas, Ilgis).

Iki nutiesiant lygiagrečiai einantį plentą  **A14**  Vilnius–Utena , šis kelias buvo pagrindinis kelias, jungęs Vilnių su vidurio Aukštaitija.

Kelio vingiai ir kalvos Giedraičių apylinkėse (prie Šarkiškių)
Kelias Pikeliškėse (Vilniaus r.)

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Raudondvaryje, kai kelias atsišakoja nuo magistralinio kelio  **A14**  Vilnius–Utena . Eina per Vilniaus ir Molėtų rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Pikeliškės, Paberžė, Glitiškės, Giedraičiai, Luokesa. Baigiasi Molėtuose, Vilniaus gatvėje. Ties Maseliškės kaimu kelias kerta Širvintos upę.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK163 |
| --- |
| **Ežerė-Mažeikiai** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Latvija Latvija, Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 9,19 km |
| Pradžia | Ežerė (Latvija) |
| Pabaiga | Mažeikiai |
| Apskritys | Telšių |
|  |
| Į šiaurę nuo Mažeikių |

**KK163** – krašto kelias, jungiantis Ežerę ir Mažeikius. Kelio ilgis – 9,19 kilometro. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Ežerėje, Latvijoje. Eina Mažeikių rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Buknaičiai ir Reivyčiai. Baigiasi Mažeikiuose, laisvės gatvėje. Kelias piečiau Ežerės kerta Vadakstį, o šiauriau Reivyčių – Ašvą.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tungabhadra |
| --- |
| Tungabhadra ties Hampi Tungabhadra ties Hampi |
| **Ilgis** | 531 km |
| **Baseino plotas** | 71 417 km² |
| **Ištakos** | Tunga, Bhadra |
| **Žiotys** | Krišna |
| **Šalys** | Indija |
|  |
|  **Vikiteka** | Tungabhadra |

**Tungabhadra** (kan. ತುಂಗಭದ್ರ , telug. తుంగభద్ర , hind. तुंगभद्रा, IAST: *Tuṅgabhadrā*) – upė Indijoje, Karnatakos ir Andhra Pradešo valstijose; Krišnos dešinysis intakas. Prasideda rytiniuose Vakarų Ghatų šlaituose Tungos ir Bhadros upėmis, kurios į Tungabhadrą susilieja ties Kudli. Teka daugiausia šiaurės rytų kryptimi per Dekano plokščiakalnį. Įteka į Krišną (Šrisailamo tvenkinį) ties Alampuru.

Didžiausi intakai: Tunga, Kumudvatis, Varada (kairieji), Bhadra, Vedavathis, Handris (dešinieji).

Tungabhadros vanduo plačiai naudojamas drėkinimui, įrengta keletas tvenkinių (didžiausias – Tungabhadros užtvankos tvenkinys). K. C. kanalu sujungta su Penaro upe. Prie Tungabhadros įsikūręs Hampi šventyklų kompleksas, Šringerio šventykla, keletas didesnių miestų (Hospetas, Hampis, Mantralajamas, Kurnulas).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°19′42″š. pl. 24°00′44″r. ilg.﻿ / ﻿55.3282°š. pl. 24.0122°r. ilg.﻿ / 55.3282; 24.0122

 *Kitos reikšmės – Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia.*

|  Apytalaukio šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kėdainių |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Apytalaukis |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XVII a. |
| **Stilius** | barokas |

**Apytalaukio šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Apytalaukio kaime, 5 km į šiaure nuo Kėdainių, prie Nevėžio ir jo kairiojo intako Alkupio santakos. Barokinė, turi renesanso bruožų.

Bažnyčios rūsiuose ir kapinėse palaidoti Apytalaukio savininkų Šiukštų ir Zabielų palikuonys.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1635 m. fundatorius – grafas Petras Šiukšta. Inventoriuje nurodyta 1642 m. veikianti medinė bažnyčia ir statoma mūrinė. Ji 1674–1677 m. dar nebuvo pastatyta. Karališkasis rotmistras Kazimieras Zaviša su žmona Kristina Mlečkaite XVII a. pabaigoje įrengė altariją. Bažnyčioje pamaldas XVIII a. laikydavo Kėdainių misijos jėzuitai. XVIII a. veikė parapinė mokykla. Bažnyčios inventoriuje 1807 m. minimi 7 registrų vargonėliai; 2 būgnai, 2 voltornos ir 2 dūdos.

1851 m. gautas leidimas pristatyti bokštą. Klebonas V. Mockus ir dvarininkas Titas Šniukšta 1902–1919 m. atstatė mūrinę bažnyčią. Parapijai priklausė Lančiūnavos ir Šventybrasčio filijos. Apytalaukyje klebonavęs Vincentas Rimkevičius (mirė 1934 m.) padėjo knygnešiams, rėmė „Tėvynės sargą". Už tai caro valdžios persekiotas ir baustas.

Architektūra
------------

Bažnyčia barokinė, turi ir renesanso bruožų, lotyniško kryžiaus plano, su dideliu bokštu. Vidų dengia cilindriniai skliautai.

Galerija
--------

* 
* 
* Apytalaukio bažnyčia 2015 m.Apytalaukio bažnyčia 2015 m.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| KK200 |
| --- |
| **Kalvarija-Vištytis** |
|  |
|  |
|  |
| Valstybės | Lietuva Lietuva |
| Ilgis | 36 km |
| Pradžia | Kalvarija |
| Pabaiga | Vištytis (miestelis) |
| Apskritys | Marijampolės |
|  |
| Prie Gražiškių |

**KK200** – krašto kelias, jungiantis Kalvariją ir Vištytį. Kelio ilgis – 36 kilometrai. Šiame krašto kelyje „juodųjų dėmių" nėra.

Maršrutas
---------

Kelias prasideda Kalvarijoje, sankryžoje (viadukas) su  **A5**  Kaunas–Marijampolė–Suvalkai  (E67 Helsinkis-Talinas-Ryga-Panevėžys-Kaunas-Varšuva-Vroclavas-Praha . Eina Kalvarijos savivaldybėje ir Vilkaviškio rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Jurgežeriai, Akmenynai, Gražiškiai, Skardupiai. Baigiasi Vištytyje. Gražiškiuose kelias kertasi su  **185**  Vilkaviškis–Gražiškiai , 7 km nuo Skardupių eina Vištyčio regioniniame parke.

v • a • r **Lietuvos Respublikos krašto keliai** 

101 - 102 - 103 - 104 - 105 - 106 - 107 - 108 - 109 - 110 - 111 - 112 - 113 - 114 - 115 - 116 - 117 - 118 - 119 - 120 - 121 - 122 - 123 - 124 - 125 - 126 - 127 - 128 - 129 - 130 - 131 - 132 - 133 - 134 - 135 - 136 - 137 - 138 - 139 - 140 -141 - 142 - 143 - 144 - 145 - 146 - 147 - 148 - 149 - 150 - 151 - 152 - 153- 154 - 155 - 156 - 157 - 158 - 159 - 160 - 161 - 162 - 163 - 164 - 165 - 166 - 167 - 168 - 169 - 170 - 171 - 172 - 173 - 174 - 175 - 176 - 177 - 178 - 179 - 180 - 181 - 182 - 183 - 184 - 185 - 186 - 187 - 188 - 189 - 190 - 191 - 192 - 193 - 194 -195 - 196 - 197 - 198 - 199 -
200 - 201 - 202 - 203 - 204 - 205 - 206 - 207 - 208 - 209 - 210 - 211 - 212 - 213 - 214 - 215 - 216 - 217 - 218 - 219 - 220 - 221 - 222 - 223 - 224 - 225 - 226 - 227 - 228 - 229 - 230 - 231 - 232
|  |
| --- |
| Konstitucinė demokratinė asamblėja |
| Lyderis | Zinas Al Abidinas Ben Ali |
| Įkurta | 1988 m. vasario 27 d. panaikinta - 2011 m. kovo 9 d. |
| Būstinė | Tunisas (miestas), Tunisas |
| Politinė ideologija | Tuniso nacionalizmas, Socialdemokratija, Neoliberalizmas |

**Tuniso konstitucinė demokratinė asamblėja** (**RCD**, pranc.: *Rassemblement Constitutionnel Démocratique*, arab.: *al Tajammu – al Dusturi – Dimuqrati*) – Tuniso kairoji politinė partija.

Istorija
--------

Įkurta 1905 m. kaip *Tuniso nacionalinio išsivadavimo judėjimas*, 1916 m. tapo *Nepriklausomybės ir permainų partija*. 1934 m. Habibas Burgiba vietoje jos įkūrė *Naujojo Dustūro partiją*, kuri 1964 m. pasivadino *Socialistine dustūro partija* (PSD).

1938 m. prancūzų kolonijinė valdžia visas kairiąsias partijas uždraudė. Tačiau 1946 m. profsąjungų vardu buvo įkurta *Visuotinė Tuniso darbo sąjunga*, kuri 1952 m. subūrė *Tuniso išsivadavimo armiją*.

1954 m. liepos 31 d. Tunisas gavo autonomiją, 1956 m. kovo 20 d. nepriklausomybę. Vyriausybės vadovu, o 1957 m. liepos 25 d. panaikinus monarchiją, prezidentu tapo H. Burgiba, valdęs šalį iki 1987 m. Buvo likviduotos prancūzų karinės bazės, kuriamas valstybinis pramonės sektorius ir kooperatyvai žemės ūkyje, atliktos ūkio reformos Vakarų Europos pavyzdžiu.

1969 m. partijos pozicija pakrypo dešinėn nuo marksizmo. RCD 25 metus buvo vienintele legalia Tuniso partija. 1987 m. lapkričio 7 d. naujojo šalies prezidento Zino El Abidino Ben Ali iniciatyva buvo įkurta Konstitucinė demokratinė asamblėja, pradėjusi naują šalies demokratizavimo erą. 1994 m. per prezidento ir parlamento rinkimus opozicija pirmą kartą pateko į Deputatų rūmus, gavusi 2,3 % balsų, o 1995 m. gavo 19 jau vietų iš 182.

Sušlubavus H. Burgibos sveikatai, 1998 m. liepos 30 d. – rugpjūčio 2 d. vykusiame III kongrese RCD lyderiu buvo išrinktas šalies prezidentas Ben Ali. 1999 m. jis trečią, o 2004 m. ketvirtą kartą buvo išrinktas Tuniso prezidentu.

Parlamento rinkimuose 1999 m. rinkimuose RCD laimėjo 91,6 % balsų ir 148 iš 182 parlamento vietų. Moterų parlamentarių skaičius padidėjo nuo 11 iki 21 d. Tuniso premjeru buvo paskirtas Mohamedas Ghanučis. 2000 m. savivaldybių rinkimuose RCD gavo 3885 vietas iš 4128. 2004 m. RCD gavo 152 iš 189 parlamento vietų, nes 37 vietos buvo garantuotos kitoms partijoms.

Socialistų Internacionalo narė nuo 1999 m.

2000 m. balandžio 6 d. sulaukęs 97 metų, mirė partijos lyderis H. Burgiba.

2011 m. kovo 18 d. partija buvo panaikinta.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (prancūzų ir arabų k.)
| Paulaičių piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Paulaičių piliakalnisPaulaičių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°28′52.8″ š. pl. 21°36′01.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.481333°š. pl. 21.600333°r. ilg.﻿ / 55.481333; 21.600333Koordinatės: 55°28′52.8″ š. pl. 21°36′01.2″ r. ilg.﻿ / ﻿55.481333°š. pl. 21.600333°r. ilg.﻿ / 55.481333; 21.600333 |

 |
| Vieta | Šilutės rajonas |
| Seniūnija | Švėkšnos seniūnija |
| Aukštis | 9 m |
| Plotas | 30x27 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1948, 1963 |
| Registro Nr. | A498P / 3365 / AR1088 |

**Paulaičių piliakalnis**, *Pilalė* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A498P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1088) – piliakalnis Šilutės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Paulaičių kaimo, Švėkšnos seniūnija. Pasiekiamas iš plento Gardamas – Švėkšna pavažiavus į kairę šiaurės vakarų kryptimi link Paulaičių, už 1,6 km - keliu į pietus – pietvakarius, už 300 m už griovio pasukus į dešinę šiaurės kryptimi lauko pakraščiu – yra už 500 m, lauko šiauriniame krašte.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Ašvos kairiajame krante, santakoje su Beržupiu. Iš rytų ir šiaurės rytų jį juosia Beržupis, iš šiaurės ir šiaurės vakarų – Ašvos slėniai. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 30x27 m dydžio. Jos vakariniame krašte supiltas 50 m ilgio, 5 m aukščio, 16 m pločio lanko formos pylimas, už kurio iškastas 13 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 9 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.

800 m į rytus nuo piliakalnio Žiogų kalne yra II a. – XII a. senkapis.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. ir 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia - II tūkstantmečio pradžia.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Stankaičių piliakalnis 10 km  Jomantų piliakalnis 3,3 km | Lekių piliakalnis 7 km  Pavilnučio piliakalnis 2,5 km | Norgėlų piliakalnis 15 km  Pauškių piliakalnis 26 km |  |
| Sakūtėlių piliakalnis 11 km |  | Gedikų piliakalnis 7 km  Padievaičio piliakalnis 25 km |
| Eidaičių piliakalnis 6 km  Ventės ragas 34 km | Venckų piliakalnis 11 km | Žakainių piliakalnis 6 km  Lazduonėnų piliakalnis 25 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 131 (Nr. 556).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.180
* Покровский Ф. В. Археологическая карта Ковенской губернии. Вильна, 1899. c. 97.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
| Amerikietiška gotika |
| --- |
|  |
| Menininkas | Grant Wood |
| Metai | 1930 |
| Meno kryptis | XX a. realizmas |
| Medžiagos, technika | aliejus, medžio plaušo plokštė |
| Matmenys | 78 cm × 65,3 cm |
| Miestas (vieta) | Čikaga |
| Muziejus | Čikagos meno institutas |

**Amerikietiška gotika** – vienas žinomiausių JAV kultūros paveikslų, kurį 1930 m. nutapė Grantas Vudas (*Grant Wood*, 1891−1942). Jame vaizduojama vidutinė pagyvenusių amerikiečių pora su šakėmis priešais kaimo ūkio namą.

Apie paveikslą
--------------

1930 m. JAV tapytojas Grantas Vudas pastebėjo namą (išlikęs iki šiol) Eldono mieste, Ajovos valstijoje. Jam kilo idėja nutapyti dviejų žmonių portretus šio namo fone, kurie vaizduotų vidutinių amerikiečių porą. Kas iš tikro vaizduojama paveiksle, taip ir neišaiškinta ir pats menininkas apie tai nepaliko konkrečių užuominų. Pagal paprasčiausią aiškinimą, jame vaizduojama vidutinė JAV vidurio-vakarų fermerių šeima, puritoniška, konservatyvi. 

Šį paveikslą Grantas Vudas pristatė Čikagos meno instituto organizuojamojoje parodoje 1930 m. kur jis laimėjo bronzos medalį ir 300 USD premiją. Paveikslas tikriausiai būtų neatkreipęs didelio dėmesio, jei jo nebūtų išpopuliarinę laikraščiai. Paveiksle vaizduojama pora su šakėmis buvo traktuota, kaip JAV vidurio-vakarų vidutinio amerikiečio karikatūra. Menininkas sulaukė grasinimų iš Ajovos gyventojų ir gynėsi nieko blogo nenorėjęs jame pavaizduoti, nes jis pats irgi yra regiono gyventojas. Anot Vudo, paveiksle vaizduojamas tėvas su dukterimi, o ne vyras ir žmona. Visgi greit laikraščiai išgarsino šį paveikslą ir paprastai jis žinomas, kaip tipinių užsidariusių ir provincialių amerikiečių parodija. 

Kūrinį įsigijo Čikagos meno institutas. Jam pozavo Granto Vudo sesuo Nan ir vietos dantistas B. H. McKeeby. Vudas nutapė juos atskirai ir jie niekuomet nepozavo paveikslui kartu. Iš pradžių dailininkas galvojo nutapyti paveiksle grėblį, bet vėliau nutapė šakes. Moteris dėvi savo mamos medalioną ir jos dėvimi drabužiai jau tuo metu buvo išėję iš mados. Paveikslo pavadinimas kildinimas iš jame vaizduojamo namo, pastatyto tuo metu populiariu eklektiniu tokių kaimo fermų stiliumi naudojant gotikines formas (pvz. centrinio viršutinio lango forma). Taip pat, paveikslas atliktas XV a. Šiaurės renesanso dailei būdinga maniera su labai tiksliai ir aiškiai išreikštomis detalėmis, frontaliomis herojų pozomis. Paveikslo stilistika priskiriama realistinei meno krypčiai.

Nuorodos
--------

* Čikagos meno institutas Archyvuota kopija 2017-09-27 iš Wayback Machine projekto.
* smarthistory.khanacademy.org
* nytimes.com
* theguardian.com
Bonos kalne stovinti Kremenicio pilis XIX a. Napoleono Ordos piešinys
Pilies griuvėsiai
**Kremenecio pilis** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės laikais statyta pilis Kremenecyje (Ukraina). Sumūryta iš vietinių akmenų ant šalia miesto iškilusios kalvos (397 m virš jūros lygio). Gynybine siena (8-12 m aukščio) aptverta piliavietė yra netaisyklingo stačiakampio formos, jos išmatavimai yra 65 x 135 m.

Istorija
--------

Toje vietoje stovėjusią medinę pilį 1226 m. nesėkmingai bandė užimti Vengrijos karalius Andrius II Jeruzalietis; totoriai: 1241-42 m. chanas Gujukas, o 1255 m. - Kuremsa. 1261 m. chano Burundajaus reikalavimu gynybinius įtvirtinimus sugriovė Rusios kunigaikštis Vasilka Romanovičius.

XIV a. viduryje kunigaikštis Liubartas įsako pradėti mūrinės pilies statybą. Vėliau dėl Voluinės kilo Lietuvos-Lenkijos karas, pilyje 1409-18 m. buvo kalintas kunigaikštis Švitrigaila. Po to pilį tvirtino Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. 

Pagal Liublino sutartį Kremenecis perėjo Lenkijos karalystės priklausomybėn. 1529-35 m. miestą valdė Vilniaus vyskupas Jonas iš Lietuvos kunigaikščių, kuris pilį sustiprino. Vėliau ją valdė ATR karalienė Bona Sforca, nuo to laiko pilies kalnas vadinamas jos vardu. XVI a. aprašyme minimi trys gynybiniai bokštai, kunigaikščio rūmai ir cerkvė, kiti pastatai.

1648 m. pilį apsupo kazokų vado Maksimo Krivonoso būriai. Po šešių mėnesių apgulties ji buvo užimta ir sugriauta. Mūsų laikus pasiekė dviejų pilies bokštų griuvėsiai ir mūrinės sienos fragmentai.

Šaltiniai
---------

* Ukraina: Lietuvos epocha, 1320-1569. - Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, Vilnius, 2010

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kremenecio pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Paulina Andrejeva** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Jekaterina Andrejeva  Екатерина Андреева |
| Visas vardas | Paulina Andrejeva |
| Gimė | 1983 m. spalio 12 d. (39 metai)Leningradas, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Paulina (Jekaterina) Andrejeva** (rus. *Паулина Андреева; Екатерина*, g. 1988 m. spalio d. Leningrade) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Dvejus metus studijavo žurnalistiką, metė mokslus, pasikeitė savo vardą Jekaterina į egzotiškesnę ir įsimintinesnę Pauliną ir išvyko į Maskvą. Anot aktorės, ji norėjo laisvės ir savarankiško gyvenimo, o persikelti į kitą miestą atrodė logiškas sprendimas.

Serialuose pradėjo vaidinti būdama 19 metų. Suvaidino du skirtingus personažus dviejuose „Teisės ir tvarkos" sezonuose: „Tyrimo žvalgyba" (2007–2008) ir nedidelį vaidmenį televizijos seriale „Laukinis angelas" (2009).

Išgarsėjo būdama 25-erių, atlikusi vaidmenį seriale „Atšilimas" (rus. *«Оттепель»* 2013). Aktorę žiūrovai įsiminė dėl lovos scenos su Jevgenijumi Cyganovu ir dėl vienos iš serialo dainų atlikimo.

Vėliau nustebino žiūrovus skandalingame filme „Skėriai" (2013), kuris dėl meilės scenų gausos įvertinitas „18+" kategorija. Šio filmo premjera Rusijoje įvyko tik 2015 m. Įkūnijo vaidmenis juostose „Tamsus pasaulis: pusiausvyra" (2013), „Statusas: vienišas" (2016), bei detektyviniuose ir istoriniuose filmuose. 

2015 m. vaidino kriminaliniame seriale „Metodas", tapusiu hitu, o aktorė sulaukė šlovės ir visuotinio pripažinimo. 2017 m. vaidino filmuose „Mitai", „Kaip vaikai" bei serialuose „Miegantys" ir seriale „Revoliucijos demonas". 2018 m. išleistas ambicingas projektas „Geriau už žmones" – fantastinis serialas, pasakojantis apie ateities pasaulį, kuriame androidė Arisa nepanaši į kitus robotus tuo, kad gali jausti, užjausti ir apsaugoti savo šeimą. 2018 m. buvo išleistas filmas „Meilužės", kuriame atliko vieną iš trijų pagrindinių vaidmenų kartu su aktorėmis Aleksandra Bortič ir Julija Aleksandrova.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
**Bronius Dundulis** (1909 m. lapkričio 26 d. Gyvakarai, Kupiškio valsčius – 2000 m. rugsėjo 1 d. Vilnius) – Lietuvos istorikas, habilituotas istorijos mokslų daktaras (1940 m. ir 1967 m.).

Biografija
----------

1933 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos – filosofijos fakultetą. 1933–1940 m. tobulinosi Sorbonoje. Paryžiuje 1940 m. išleido knygą „Napoleonas ir Lietuva 1812 m." (pranc. *Napoléon et la Lituanie en 1812*. Paris: Presses Universitaires de France, 1940. – 344 p.) ir jos pagrindu apgynė daktaro disertaciją. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakulteto taryba 1944 m. gruodžio 15 d. patvirtino daktaro laipsnį, tačiau aukštesni sovietinės valdžios pareigūnai pasiūlė rengti disertaciją pagal marksistinę metodologiją ir iš naujo ginti. Atsisakė ir parašė dvi disertacijas kitomis temomis – kandidato (apginta 1955 m.) apie XV a. Lietuvos kovą dėl vakarų ir pietvakarių žemių (*Lietuvių kova dėl Žemaitijos ir Užnemunės XV amžiuje.* Vilnius, 1960 m.) ir daktaro – apie Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės santykius su Lenkija (*Lietuvos kova dėl valstybinio savarankiškumo XV a.* Vilnius, 1968 m.).

1941–1992 m. (su pertrauka) Vilniaus universiteto, iki 1947 m. ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1946–1961 m. Visuotinės istorijos katedros vedėjas; nuo 1969 m. profesorius. 1988–1991 m. atkurtos Lietuvos istorijos draugijos pirmininkas.

Kaip nemaža Lietuvos istorikų grupė (Zenonas Ivinskis, Kučinskas, Jonas Matusas, Povilas Pakarklis, Remeika, Šapoka, Simas Sužiedėlis ir Šležas, dauguma jų studijavo VDU TFF) priklausė aktyviai visuomeninei katalikų organizacijai – ateitininkams.

Žmona Pranė Dundulienė.

Mokslinė veikla
---------------

Naudodamasis to meto konjunktūra net sovietinės cenzūros sąlygomis tyrė svarbias XV a. – XVIII a. Lietuvos politinės istorijos temas, panaudojo itin gausius šaltinius, užsienio literatūrą ir padarė didelį poveikį lietuvių istoriografijai bei tautinio sąmoningumo ugdymui.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos užsienio politika XVI a. Vilnius, 1971 m.
* Švedų feodalų įsiveržimai į Lietuvą XVII–XVIII a. Vilnius, Mokslas, 1977 m.
* Lietuva Napoleono agresijos metais. 1807–1812 m. Vilnius, Mokslas, 1981 m.
* Normanai ir baltų kraštai (IX–XI a.) Vilnius, 1982 m.
* Lietuvos kovos dėl Baltijos jūros. Vilnius, 1985 m.
* Lietuva Europos politikoje. 1795–1815. Vilnius, 1998 m.
* Lietuvos kova dėl valstybinio savarankiškumo XV a. Vilnius, 1968 m. 1993 m.

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 2000 m. vienas pirmųjų lietuvių, apdovanotų Prancūzijos nacionalinu nuopelnų Komandoro laipsnio ordinu

Literatūra
----------

* I. Poškevičienė. Bronius Dundulis. Bibliografija. Vilnius. 1979 m.
* Lietuva ir jos kaimynai: nuo normanų iki Napoleono. prof. Broniaus Dundulio atminimui, vyr. redaktorė Irena Valikonytė, Vilnius, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronius Dundulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 204 psl.
2. ↑  „Nepriklausomos Lietuvos istorikų ideologinės pažiūros" Valdas Selenis (PDF)
| Briedupė |
| --- |
| **Ilgis** | 10 km |
| **Baseino plotas** | 33 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,2 m³/s |
| **Ištakos** | Paniabalio pelkė |
| **Žiotys** | Rausvė |
| **Šalys** | Rusija |

**Briedupė** (vok. *Breduppe*) arba ***Brodovka*** (rus. *Бродовка*) – upė Rusijoje, Kaliningrado srityje, (Krasnoznamensko rajone); Šešupės baseine, Rausvės kairysis intakas.

Prasideda Paniabalio pelkėje, teka negyvenamomis vietovėmis pietų kryptimi, ties buvusiu Verškepių kaimu pasuka į rytus ir teka rytų, pietryčių kryptimi. Ties Sudargais įteka į Rausvę 12 km nuo jos žiočių. 0,6 km nuo žiočių užtvenkta. Vaga reguliuota, vagos plotis 5–9 m, gylis 1,5–2 m, srovės greitis 0,1 m/s.

Vienintelė gyvenvietė prie Briedupės – Sudargai. Buvusios gyvenvietės: Verškepiai, Dagučiai, Kumelupiai, Dagutėliai, Mažieji Dagutėliai, Barškynai.

Šaltiniai
---------

* Briedupė. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.1 (A-Kar). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2000
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12101, Pillkallen, 1931 m.
* Historische Meßtischblätter (TK25), Nr. 12102, Sodargen, 1937 m.
|  |
| --- |
| Semionas Alapinas |
|  |
| Pilnas vardas | Simon Alapin |
| Šalis | Rusijos vėliava Rusija |
| Gimė | 1856 m. lapkričio 7 d.Sankt Peterburgas (kitais duomenimis - Vilnius) |
| Mirė | 1923 m. liepos 15 d. (66 metai)Heidelbergas |
| Aukščiausias reitingas | 2688 |

**Semionas Alapinas** (1856 m. lapkričio 7 d. Sankt Peterburge, kitais duomenimis Vilniuje – 1923 m. liepos 15 d. Heidelberge) – iš Lietuvos kilęs žydų kilmės Rusijos šachmatininkas.

Mokėsi Heidelberge. Po to dirbo eksporto firmos atstovu Berlyne ir Paryžiuje. Nuo XIX a. aštuntojo dešimtmečio atsidėjo tik šachmatams. 1879 m. pasidalijo pirmąją ir antrąją vietas su Čigorinu nacionaliniame Rusijos turnyre (po to pralaimėjo mačą dėl pirmosios vietos). 1890 m. pralaimėjo mačą preš Čigoriną (+3-7=0). 1893 m. laimėjo mačą su fon Bardelėbenu (+3-1=1). 1899 m. sužaidė mačą su Šlechteriu, kuris baigėsi lygiosiomis (+1-1=4).

1899 m. užėmė ketvirtąją vietą turnyre Vienoje. Taip pat užėmė antrąją vietą turnyre Vienoje 1901 m. penktąją vietą turnyre Monte Karle 1901 m. 1906 m. laimėjo turnyrą Sankt Peterburge, 1908 m. užėmė antrąją vietą turnyre Lodzėje, 1909 m. – antrąją vietą turnyre Miunchene, 1911 m. ten pat – pirmąją vietą.

1911 m. Miunchene pralaimėjo mačą su Špilmanu (+3-6=1).

Alapino vardu yra pavadinta keletas debiutinių sistemų, pavyzdžiui, Alapino variantas siciliškojoje gynyboje (1.e4 c5 2.c3) ar Alapino debiutas (1. e4 e5 2. Že2).

Kai kuriais duomenimis maždaug 1902 m. liepą Alapinas buvo aštuntasis pagal pajėgumą žaidėjas pasaulyje.

Išnašos
-------

1. ↑
Vilniaus universiteto Kamerinės muzikos ansamblis
**Vilniaus universiteto Kamerinės muzikos ansamblis** – Vilniaus universiteto meno kolektyvas. VU Ansamblyje groja įvairių fakultetų ir specialybių studentai Narių sudėtis dažnai keičiasi.

Istorija
--------

1979 m. įkūrė Paulius Bernardas Koncė.

Pirmasis koncertas surengtas 1980 m. 1981 m. padaryti pirmieji įrašai. 

1982 m. Tarptautiniame kamerinės muzikos studentų ansamblių konkurse Jerevane ansamblis laimėjo II premiją, 1983 m. – I premiją. 

Nuo 1985 m. bendradarbiauja su universiteto merginų choru „Virgo".

Per savo 27 metų istoriją VU kamerinės muzikos ansamblis yra koncertavęs Vengrijoje, Estijoje, Rusijoje, Ukrainoje, Bulgarijoje, Vokietijoje, Meksikoje, Prancūzijoje ir kitur.

1992 m. įrašyta pirmoji garso kasetė, 1997 m. – garso kasetė su choru „Virgo". 1998 m. kartu su Upsalos choru pastatyta Henry Purcell opera „Didonė ir Enėjas". 2004 m. ansamblis išleido savo kompaktinį diską.

Nuorodos
--------

* Ansamblio internetinis puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Intervencija į Sibirą** (jap. シベリア出兵, *Shiberia Shuppei*) buvo Japonijos, Britų imperijos, JAV, Italijos ir Prancūzijos kariuomenių išsiuntimas į Rusijos Primorės regioną tarp 1918 ir 1922 m. Tai buvo viena iš Antantės intervencijų į Rusijos pilietinį karą, siekiant palaikyti Baltąją Armiją kovoje su bolševikų Raudonąja Armija.

Priešistorė
-----------

Intervenų kariuomenių paradas Vladivostoke 1918 m.
Po Spalio revoliucijos 1917 m. bolševikai sudarė separatinę Bresto taiką su Vokietijos imperija ir jos sąjungininkėmis. Dėl to žlugęs Rytų frontas sukėlė milžiniškų problemų Antantei, nes Vokietija ne tik galėjo permesti savo kariuomenę iš Rytų į Vakarų frontą, bet taip pat turėjo galimybę užvaldyti gausias karines atsargas surinktas Murmanske, Archangelske ir Vladivostoke. Be to, 50 000 karių Čekoslovakų legionas atsidūrė už priešo linijų ir bandė prasibrauti į Rytus palei Transsibiro geležinkelį, link Vladivostoko.

Dėl šios situacijos jungtinė Karalystė ir Prancūzija nusprendė surengti prieš bolševikus nukreiptą karinę intervenciją į Rusiją. Ja siekta trijų tikslų:

1. Neleisti karinėms atsargoms patekti į vokiečių rankas.
2. Išlaisvinti Čekoslovakų legioną ir grąžinti jį į Europos frontą.
3. Atkurti Rytų frontą su Baltosios Armijos pagalba sukuriant naują vyriausybę.

Trūkstant karių Jungtinė Karalystė ir Prancūzija paprašė JAV skirti karių intervencijai į Šiaurės Rusiją ir kitai intervencijai į Sibirą. 1918 m. nepaisant JAV Karo ministerijos patarimo Woodrow Wilson nusprendė nusiųsti 5 000 karių kaip North Russia Expeditionary Force (Šiaurės Rusijos ekspedicinės pajėgos, taip pat vadintos Polar Bear Expedition), taip pat skirti 10 000 karių kaip American Expeditionary Force Siberia (Amerikos ekspedicinės pajėgos Sibire).

Japonijos dalyvavimas
---------------------

Japonų propagandinis plakatas raginantis okupuoti Rusijos Tolimuosius Rytus
1918 m. liepos mėn. JAV prezidentas Wilson pareikalavo Japonijos vyriausybės 7000 karių, kurie dalyvautų tarptautinės koalicijos pajėgose iš 25 000 karių, turinčiose remti amerikiečių ekspedicines pajėgas Sibire. Po karštų debatų Japonijos parlamente vyriausybė pritarė 12 000 karių siuntimui, su sąlyga, kad šios pajėgos turi būti Japonijos pavaldume, o ne tarptautinėje koalicijoje.

Po šio politinio sprendimo visišką kontrolę perėme Japonijos imperatoriškoji armija, vadovaujama štabo vadovo Yui Mitsue. Iki 1918 m. lapkričio mėn. daugiau nei 70 000 japonų karių užėmė visus Rusijos Primorės provincijos Rytų Sibiro uostus ir didesnius miestus.

Raudonajai Armijai suėmus ir įvykdžius mirties bausmę Baltosios Armijos vadui Aleksandrui Kolčiakui bei evakavus Čekoslovakų legioną, 1920 m. birželį amerikiečiai ir jų sąjungininkai pasitraukė iš Vladivostoko. Bijodami komunizmo plitimo prie Japonijos sienų japonai pasiliko. Japonai ėmė remti naujai susikūrusią Pakrantės respubliką.

Galutinai japonai pasitraukė iš Primorės 1922 m. spalio mėn. Japonijos okupacija Šiaurės Sachaline tęsėsi iki 1925 m. gegužės mėn.
Fitoftorozės pažeisti pomidoro vaisiai ir lapai
**Fitoftorozė** arba **Fitoftora** (gr. φῠτόν – augalas ir φθαρτικός – naikinantis, griaunantis) – viena kenksmingiausių ir dažniausių pomidorų, bulvių protistinių ligų.

Jos sukėlėjas protistas *Phytophtora infestans* pažeidžia visus antžeminius augalo organus. Ant stiebų ir lapkočių atsiranda pailgų, kartais susiliejančių, o ant lapų – netaisyklingų pilkai rudų dėmių. Kai liga išplinta ant žiedynų, šie pajuoduoja ir nudžiūva.

Plitimas
--------

*Phytophtora infestans gyvenimo ciklas*
Ligos pažeistas bulvės gumbas
Fitoftorozės plitimas ir kenksmingumas priklauso nuo klimato ir oro sąlygų vegetacijos laikotarpiu. Pirmieji jos pasireiškimai ir vėlesni protrūkiai pastebimi, užėjus rūkams, ilgalaikiam lietui, krintant šaltoms ir gausioms rasoms, kai oro drėgnis didesnis nei 75 %, oro temperatūra 14–20 °C dieną, o naktį nukrinta iki 10 °C. Karšti ir sausi orai gali sulaikyti ir net pristabdyti ligos vystymąsi.

Paprastai fitoftorozė iš pradžių pasirodo ant ankstyvųjų bulvių lapų. Paskui, po 10–15 dienų, ji persimeta ant pomidorų, bet būna ir atvirkščiai. Infekcijos šaltinis gali būti peržiemojusios bulvės ir likusios augalinės liekanos, ant kurių lieka micelio arba sporų. Sukėlėjas plinta su lietaus lašais, per orą, prikibdamas prie darbo įrankių, avalynės, drabužių, pirštinių ir t. t.

Profilaktika
------------

Kad augalas nesirgtų, būtinos kelios sąlygos:

* Sodintini atsparių ligai veislių bulvių gumbai.
* Būtina laikytis sėjomainos – bulves į ankstesnę vietą sodinti ne anksčiau kaip po 3–4 metų.
* Geras priešsėlis bulvėms – ankštiniai (žirniai, lubinai) ir kryžmažiedžiai (rapsai, garstyčios) augalai, valantys dirvą.
* Svarbu sodinti sveikus sudaigintus gumbus tinkamu metu į gerai paruoštą dirvą. Sodinimo gylyje turi būti 8–10 °C temperatūra.
* Aukštai kaupiant augalus patogenai negali pereiti nuo bulvienojų prie gumbų ir išplisti.
* Būtinas apsauginis purškimas 1 % Bordo skysčiu, 0,04 % vario oksichlorido suspensija iki pasirodant pirmiesiems ligos požymiams.
* Svarbu laiku nupjauti bulvienojus (prieš 10–14 dienų) ir išnešti iš sklypo.
* Bulvės kasamos sausu oru ir 3–4 valandas leidžiama joms apdžiūti.
* Nukastas sėklines bulves reikia palaikyti išskaidytoje šviesoje 8–10 parų, kad pažaliuotų, prieš supilant ilgam žiemos sandėliavimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Priežastys, kodėl pūva pomidorai ir kaip kovoti su ligomis
2. ↑  Priemonės, kurios padės įveikti pomidorų marą

Nuorodos
--------
| ***Interviu su vampyru: vampyrų kronikos*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Interview with the Vampire:The Vampire Chronicles |
| Režisierius | Neil Jordan |
| Prodiuseris (-iai) | David GeffenStephen Woolley |
| Scenaristas (-ai) | Anne Rice (novelė ir scenarijus) |
| Vaidina | Tom CruiseBrad PittAntonio BanderasChristian SlaterKirsten Dunst |
| Metai | 1994 |
| Žanras | Drama, siaubo, fantastika. |
| Trukmė | 123 min. |
| Kalba | Anglų, prancūzų |
| Platintojas | Geffen Pictures |
| **IMDb įrašas** |

**Interviu su vampyru: vampyrų kronikos** – 1994 m. režisieriaus Neil Jordan filmas, paremtas Anne Rice knyga „Interviu su vampyru". Pagrindinius vaidmenis atlieka Tom Cruise, Brad Pitt ir Kirsten Dunst. Taip pat vaidina Antonio Banderas bei Christian Slater. Filmas plačiai žinomas tiesiog kaip „**Interviu su vampyru**".

Vampyro Lesteito vaidmuo iš pradžių buvo numatytas britų aktoriui Julian Sands, tačiau kadangi tuo metu jis buvo per mažai žinomas, vietoje jo buvo pasirinktas Tom Cruise. Šis sprendimas labai nepatiko knygos autorei Anne Rice, kuri vėliau labai kritikavo jo vaidybą. Tačiau pamačiusi pabaigtą filmą pakeitė nuomonę.

Laikraščio korespondento vaidmeniui buvo pasirinktas River Phoenix, tačiau jis mirė nuo kokaino perdozavimo. Filmas buvo dedikuotas šiam aktoriui.

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Knyga ir filmas buvo vieni pirmųjų kūrinių, kuriuose vaizduojami „vampyrai su siela", t. y. ne šiaip kraujo ištroškusios (nors galbūt ir labai protingos ir klastingos pabaisos), o jausmus turinčios būtybės, kurios galbūt ir kankinasi dėl savo padėties, ir nenori būti vampyrais. Kūrinyje atsiskleidžia įvairus įvairių veikėjų požiūris į savo naująjį pomirtinį gyvenimą. Taip pat čia pradedama šaipytis iš įvairių su vampyrais susijusių stereotipų. Anne Rice vampyrams nekenkia česnakas ir šventi simboliai, o vienas iš veikėjų – vampyrų pats yra katalikas ir mėgsta lankytis bažnyčioje.

Garso takelį kūrė amerikiečių kompozitorius Elliot Goldenthal.
| **Donatas Vaclovas Simaitis** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. sausio 6 d. |
| Mirė | 2021 m. rugsėjo 14 d. (77 metai)Tauragė |
| Sutuoktinis (-ė) | Angelė |
|  |
| Pareigos | Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys |
| Partija | LSDP |
|  |
| Išsilavinimas | 1979 m. Vilniaus universitetas |

**Donatas Vaclovas Simaitis** (1944 m. sausio 6 d. – 2021 m. rugsėjo 14 d. Tauragėje) – Lietuvos ir Tauragės rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1951–1962 m. mokėsi Plungės vidurinėje mokykloje, 1963–1966 m. Vilniaus elektromechanikos technikume, 1974–1979 m. studijavo Vilniaus universitete.

1966–1973 m. Tauragės skaičiavimo mašinų elementų gamyklos meistras, 1973–1987 m. cecho viršininkas, 1987–1992 m. gamybos skyriaus viršininkas, 1992–1993 m. gamyklos „Telga" spausdintų plokščių tarnybos viršininkas. 1993–2001 m. Tauragės teritorinės darbo biržos direktorius, 2001–2019 m. SPUAB „Tauragės šilumos tinklai" generalinis direktorius. Lietuvos šilumos tiekėjų asociacijos narys.

Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Tauragės rajono skyriaus pirmininkas, 1989–1999 m. ir nuo 2001 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. Prezidiumo narys, Tauragės rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.

1990–1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Angelė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Mirė buvęs šilumos tinklų vadovas Donatas Simaitis. kurjeris.lt. 2021-09-14. Nuoroda tikrinta 2021-09-14.
2. ↑  DONATAS VACLOVAS SIMAITIS - 2007 m. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimai. vrk.lt.
3. ↑  Mirė Lietuvos ir Tauragės rajono politinis bei visuomenės veikėjas Donatas Simaitis. lrt.lt. 2021-09-14. Nuoroda tikrinta 2021-09-14.
4. ↑  Mirė ilgametis socialdemokratas D. V. Simaitis. lrytas.lt. 2021-09-14. Nuoroda tikrinta 2021-09-14.
| ***Interviu*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Interview |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai |
| Režisierius | Theo van Gogh |
| Scenaristas (-ai) | Theodor Holman |
| Metai | 2003 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Interviu** (ol.  *Interview*) – 2003 m. Olandijoje sukurta drama. Filmo veiksmas beveik visą laiką vyksta uždaroje erdvėje – bute, į kurį atvyksta žurnalistas paimti interviu iš kino žvaigždės.

Pagrindinio vaidmens atlikėja Katja Schuurman buvo nominuota Auksiniam veršiui Nyderlandų filmų festivalyje. Juostos režisierius Theo van Gogh po metų buvo nužudytas islamo fundamentalistų. 2007 m. aktorius ir režisierius Steve Buscemi sukūrė filmo perdirbinį ir kartu su Sienna Miller atliko pagrindinius vaidmenis. Katja Schuurman šiame filme taip pat gavo epizodinį vaidmenį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Politikos apžvalgininkas, žurnalistas Pjeras Pitersas, gauna netikėtą užduotį – parengti interviu su populiariausia šalyje kino žvaigžde. Jiedu susitinka Katios bute ir vienas kitam nuo pat pradžių nepatinka: Pjeras, įpratęs bendrauti su politikais ir įtakingais žmonėmis, žiūri į merginą iš aukšto, tuo tarpu šią siutina, kad jis atvyko nepasiruošęs, neparengęs „namų darbų" ir beveik nieko nežino apie jos veiklą ir pasiekimus. Interviu pamažu virsta tikra žodžių ir emocijų dvikova, atverianti kiekvieno jų praeities žaizdas ir kupina nuotaikų kaitos: abejingumo, meilės prisipažinimo ir neapykantos...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Katja Schuurman – Katia
* Pierre Bokma – Pjeras Pitersas
* Theo Maassen – Teo
* Ellen ten Damme – Elen
| TamaulipasasTamaulipas |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Tamaulipaso vėliava | Tamaulipaso herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Administracinis centras** | Siudad Viktorija |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 3 527 735 |
| **Plotas** | 79 384 km² |
| **Tankumas** (2020) | 44 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | MX-TMP |
|  |
|  **Vikiteka** | TamaulipasasVikiteka |

**Tamaulipasas** (isp. *Tamaulipas*) – valstija šiaurės rytinėje Meksikos dalyje, Meksikos įlankos pakrantėje ir JAV pasienyje. Jos sostinė yra Siudad Viktorija.

Geografija
----------

Valstija ribojasi: pietuose – su Verakrusu ir San Luis Potosi, vakaruose – su Nuevo Leonu, šiaurėje – su JAV (Teksasu). Iš rytų skalauja Meksikos įlanka.

Tamaulipaso pietvakarius kerta Rytų Siera Madrės kalnai. Aukščiausia vieta – El Pedregoso kalnas (3280 m). Šiaurėje ir pakrantėje plyti lygumos. Kranto linija raižyta, daug įlankų, lagūnų (didžiausia – Madrės), pakrantės pelkių ir maršų. Palei krantą driekiasi nerijos ir salelės. Klimatas pietuose drėgnas, aukštumose ir kalnuose – sausringas, centre ir šiaurės – pusiau karštas su gan retu lietumi. Matamore (šiaurėje) vidutinė sausio temperatūra 15 °C, liepos 28,5 °C, Tampike (pietuose) – sausio 18 °C, liepos 28,5 °C, vidutinis kritulių kiekis per metus 891 mm. Šiauriniu valstijos pakraščiu teka Bravo del Nortė, kitos svarbesnės upės – Končosas, Purifikasjonas, Guajlechas. Yra įrengta 16 tvenkinių (didžiausi – Falkono ir Visente Gerero).

Didžiausi miestai
-----------------

* Reinosa – 507,9 tūkst. gyv.
* Matamorosas – 422,7
* Nuevo Laredas – 348,3
* Siudad Viktorija – 305,4
* Tampikas – 303,6
* Siudad Maderas – 193,0
* Altamira – 162,6
* Rio Bravas – 83,7
* Mantė – 81,8

Šaltiniai
---------

1. ↑  MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Meksikos valstijos** |  |
| Agvaskaljentesas | Chaliskas | Čiapasas | Čihuahua | Durangas | Gereras | Gvanachuatas | Hidalgas | Jukatanas | Kampečė | Keretaras | Kintana Roo | Koahuila | Kolima | Meksikas | Mičoakanas | Morelosas | Najaritas | Nuevo Leonas | Oachaka | Puebla | Sakatekas | San Luis Potosi | Sinaloa | Sonora | Tabaskas | Tamaulipasas | Tlaskala | Verakrusas | Žemutinė Kalifornija | Žemutinė Pietų Kalifornija |
|  |