recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**ARIZ** (rus. akronimas Алгоритм Решения Изобретательских Задач) – Išradybinių uždavinių sprendimo algoritmas yra sistemiška procedūra surasti sprendimams situacijose be akivaizdžių prieštaravimų, kai kiti TRIZ įrankiai netinka.
Priklausomai nuo problemos prigimties gali būti iki 65 žingsnių. Naudojama 2, 3, 4 lygio problemoms spręsti. Kūrino autorius – Henrikas Altšuleris, kiti autoriai neturi teisės naudoti šį pavadinimą.

Pagrindiniai ARIZ žingsniai:

1. Suformuluoti problemą.
2. Transformuoti problemą į modelį.
3. Analizuoti modelį.
4. Formuluoti Idealų Galutinį Rezultatą (IGR).
5. Išryškinti prieštaravimus.
6. Nustatyti esamus resursus (išteklius) ir juos panaudoti pašalinant prieštaravimus.
7. Pritaikyti sprendimą (modelį) realioms aplinkybėms.
8. Įdiegti sistemoje sprendimą (įgyvendinti).
9. Panaudoti sprendimą plačiau (tiražuoti).

  

*Bet kuris darbas programuojant sprendimo procesą gali būti sėkmingas tik sintezės su pagrindine ARIZ linija sąlyga: IGR, Prieštaravimai, Organizuota informacija. Altšuleris*

*ARIZ – instrumentas mąstymui, o ne vietoj jo… nestandartiniams uždaviniams spręsti. Patikrinkite, galbūt jūsų uždavinys išsispręs standartų pagalba! Altšuleris*

Istorija
--------

Virš 40 metų autoriaus H. Altšulerio tobulinamas ARIZ buvo šių versijų: АРИЗ-59, АРИЗ-61, АРИЗ-64, АРИЗ-65, АРИЗ-68, АРИЗ-71, АРИЗ-75, АРИЗ-77, АРИЗ-82 (А,Б,В,Г), АРИЗ-85-А, АРИЗ-85-Б, АРИЗ-85-В.

Vartotojai ir tyrinėtojai turi galimybę susipažinti su ARIZ vystymosi logika **(**rus.**)**:

* АРИЗ-56
* АРИЗ-59
* АРИЗ-61
* АРИЗ-64
* ARIZ-85 – paskutinė versija, dalyvaujant Altšuleriui

Pažymėtina, kad nauja versija būdavo išleidžiama tik po statistinio patikimumo įvertinimo – tas pat sprendimas turėjo būti gautas ne mažiau 20 kartų.

Kadangi žodžio ARIZ autorystė priklauso H. Altšuleriui, tai kitų autorių „kūriniai" turi būti vadinami kitaip. Be to, jų vertė abejotina, nes retai kada pateikiamas statistinis patikimumas.

Nuorodos
--------

* Išradybinių uždavinių sprendimo algoritmas (rusu k.) АРИЗ-85-В
* ARIZ amerikiečiams Archyvuota kopija 2005-10-13 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)** ARIZ (An Americanized Learning Framework) By Janice Marconi, Marconi Works, International

* ARIZ nestovi vietoje Archyvuota kopija 2004-10-30 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)** ARIZ on the Move. Boris Zlotin and Alla Zusman
* Mintys apie ARIZ – ar reikia keisti? Archyvuota kopija 2005-01-30 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)** Thoughts on ARIZ – Do we need to redesign the ARIZ 2000? By: Pentti Soderlin PDF version (23 KB)

* ARIZ-92 su NM Archyvuota kopija 2005-05-15 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)** Combination of ARIZ92 and NM (Nakayama, Masakazu) Method for the 5-th level problems. By: Yoshiki Nakamura. PDF version (193 KB)
* Šachmatai ir ARIZ (rusu k.) ШАХМАТЫ И АРИЗ © Альтшуллер Г.С. 1975
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Neurozė**, dar vadinama *psichoneuroze* arba *neurotiniu sutrikimu* – bendra sąvoka bet kokiems dvasinės pusiausvyros sutrikimams, kurie sukelia stresą, susierzinimą, tačiau skirtingai nei psichozės ar asmenybės sutrikimų atvejais, žmogaus gebėjimas racionaliai mąstyti ir gyventi įprastą gyvenimą tiesiogiai neveikiamas. Priskiriama psichoanalizės šakai (ne psichologijai ar psichiatrijai).

Termino kilmė
-------------

Terminą (gr. neuron 'nervas' + *osis* 'ligota, nenormali būsena') 1769 m. sukūrė škotų gydytojas *William Cullen*, turėdamas omenyje nervinės sistemos ligos sukeliamus jutimo bei judėjimo sutrikimus, kurių negalėjo susieti su fiziologinėmis priežastimis. Vėliau terminą ir susijusius dalykus analizavo Zigmundas Froidas, Karlas Jungas. Anglakalbėse šalyse šiuolaikinėje psichologijoje šis terminas formaliai nebenaudojamas, tačiau naudojamas šalyse, kuriose išlaikomi psichoanalizės aspektai (pvz. Prancūzijoje).

Apibūdinimas
------------

Kaip liga, neurozė pasireiškia įvairiomis būsenomis, kai emocinė įtampa arba pasąmonės konfliktas yra išreiškiamas įvairiais fiziniais, fiziologiniais, psichiniais būdais, pvz. isterija, neišvengiamas simptomas – nerimas. Neurozė gali pasireikšti kaip depresija, nerimo sutrikimai, manijos sutrikimai, baimės (fobijos), kartais kaip asmenybės sutrikimai. Paprasčiausiai neurozė buvo apibūdinta kaip „nesugebėjimas prisitaikyti prie aplinkos, nesugebėjimas pakeisti savo gyvenimo būdo ir nesugebėjimas ugdyti pilnesnę, sudėtingesnę asmenybę". Neurozės nereikėtų painioti su psichoze, kuri yra rimtesnis sutrikimas.

Nors terminas reiškia sutrikimą ar ligą, tačiau apskritai neurozė yra natūralus žmogaus būties elementas. Neurozė patiriama daugumos žmonių; psichologinės problemos atsiranda tada, kai neurozės sukelti organizmo funkcijų kad ir nežymūs sutrikimai sukelia žmogui nerimą. Dažnai bandymai suvaldyti stresą ir atsikratyti nerimo tik paaštrina situaciją, sukeldami dar didesnį stresą.

Psichoanalizės teorija teigia, kad neurozė tam tikra prasme yra žmogaus ego apsaugos mechanizmo elementas, kai neurozei priskiriamais simptomais atliekama savireguliacija, „išlyginamas" neatitikimas tarp pasąmonės ir sąmonės lygmenų; todėl tik problemas gyvenime keliantys jos reiškiniai turėtų būti vadinami neuroze.

Gydymas
-------

Neurozės gydymu užsiima psichoanalitikai, psichoterapeutai ir psichologai.

Vikižodynas
Eržvilko herbas – liaudies etimologijos pavyzdys heraldikoje
**Liaudies etimologija** – tautosakos žanras, nemokslinės etimologijos atšaka, kuria stengiamasi paaiškinti žodžių kilmę ne pagal mokslinius, faktais patvirtintus įrodymus, bet pagal išgalvotus pasakojimus, stokojančius patvirtinimo. Tai yra istorinės lingvistikos, kalbos kaitos ir socialinės interakcijos rezultatas. Liaudies etimologija – tai nemokslinis žodžio kilmės aiškinimas, atsiradęs dėl žodžių morfologinės asimiliacijos.

Istorija
--------

1852 m. terminą sukūrė vokiečių mokslininkas Ernst Förstemann.

Pavyzdžiai
----------

Lietuvos vietovardžių etimologija ne visais atvejais yra aiški – tiek dėl istorinių šaltinių trūkumo, tiek ir dėl pačių vietovardžių senumo, kartais ir dėl mokslinių paaiškinimų „sausumo". Dėl to liaudyje yra atsiradę pasakojimų, kuriais bandoma paaiškinti vietovardžių kilmę savaip. Tokių aiškinimų (liaudies etimologijos) pavyzdžiai:

* Anykščiai, kildinant iš pasakymo *ai, nykštys!*
* Eržvilkas, kildinant nuo žodžių *eržilas* ir *vilkas* (pavaizduota Eržvilko herbe)
* Ignalina, kildinant nuo *Igno* ir *Linos* meilės
* Kaišiadorys, kildinant nuo klausimo *ką čia daro?*
* Kaunas, kildinant nuo žodžio *kaunas(i)* („kovoja")
* Kulautuva, kildinant nuo žodžio *kultuvė* (pavaizduota Kulautuvos herbe)
* Lietuva, kildinant nuo teiginio *lietus, va!*

Šaltiniai
---------

1. ↑  G. Zuckerman (2006). ‘Etymythological othering’ and the power of ‘lexical engineering’ in Judaism, Islam and Christianity. A Socio-Philo(sopho)logical Perspective’, pp. 237-258 (Chapter 16) of ‘Tope Omoniyi and Joshua A. Fishman (eds), Explorations in the Sociology of Language and Religion (Discourse Approaches to Politics, Society and Culture series). Amsterdam: John Benjamins.
2. ↑  s:ru:ЭСБЕ/Этимология народная
**Augustas Bielinis** (1886 m. gegužės 10 d. Suosto k. Biržų r. – 1971 m. birželio 16 d. Kurmenės k. Latvija), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Kurį laiką pasimokęs pas vietos vargonininką, netrukus tapo jo padėjėju. Suosto bažnytkaimio klebonas J. Stasevičius, pastebėjęs jaunuolio muzikinius gabumus, 1907 m. pasiuntė mokytis į J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Baigęs kursus, gavo vargonininko vietą Rezeknės mieste Latvijoje. Jausdamas muzikos žinių stoką, 1913 m. nuvyko į Peterburgą ir įstojo į vargonininkų mokyklą, bet, kilus Pirmajam pasauliniam karui, 1914 m. buvo mobilizuotas į carinės Rusijos kariuomenę, pateko į vokiečių nelaisvę.

Nuo 1920 m. vėl vargonininkavo Rezeknės parapijoje, vadovavo chorui. Grįžęs į Lietuvą, 1923 m. apsigyveno Šeduvoje, kur daug metų vargonininkavo bažnyčioje ir vadovavo parapijos chorui. Iki 1928 m. kartu dirbo ir Šeduvos progimnazijos muzikos ir kūno kultūros mokytoju, vadovavo pučiamųjų orkestrui. Jo vadovaujamas Šeduvos bažnyčios choras buvo pasiekęs gerą meninį lygį, atlikdavo sudėtingesnius keturbalsius religinės ir pasaulietinės muzikos kūrinius. Tai J. Haydno, I. Mitterero, J. Zanglo, J. G. Stehle, F. Schopfo, J. Arkadelto, J. Naujalio, A. Kačanausko, Č. Sasnausko giesmės ir mišios. Choras ne tik giedojo bažnyčioje, bet ir rengė vakarus – koncertus, pastatė M. Petrausko operetes „Kaminkrėtys ir malūnininkas" ir „Consilium facultatis" (pagrindinį Gaspero vaidmenį atliko A. Bielinis). Choras dalyvavo 1928 ir 1930 m. visos Lietuvos dainų šventėse Kaune ir 1938 m. dainų šventėje Klaipėdoje. 1934 m. suorganizavo bažnytinių chorų sąskrydį, kuriame dalyvavo Šeduvos, Baisogalos ir Sidabravo parapijų chorai. Šeduvos bažnyčioje giedojo solistai V. Jonuškaitė, I. Motekaitienė, J. Būtėnas, S. Dievaitytė ir J. Byra.

Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, vengdamas bolševikų persekiojimo, 1945 m. pasitraukė į Latviją – Kurmenės bažnytkaimį (motinos tėviškė), kur iki mirties vargonininkavo bažnyčioje, vadovavo kaimo kultūros namų chorui, kurį parengdavo Bauskės rajono dainų šventėms.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Nuo Korleonės iki Bruklino*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Da Corleone a Brooklyn |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Umberto Lenzi |
| Scenaristas (-ai) | Umberto Lenzi |
| Vaidina | Maurizio Merli  Mario Merola |
| Metai | 1979 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Nuo Korleonės iki Bruklino** (it.  *Da Corleone a Brooklyn*) – 1979 m. režisieriaus Umberto Lenzi sukurtas kriminalinis filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Maurizio Merli – komisaras Bernis
* Mario Merola – Mikelė Barezis
* Biaglio Pelligra – Salvatorė Skalija
* Venantino Venantini – komisaras Danova
* Sonia Viviani – Lijana Skalija
* Luca Barbareschi - policeman
* Laura Belli - Paola

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Korleonės mieste Italijoje nužudomi du broliai, vadovavę vienai iš mafijos šeimų. Vienas iš smogikų, Salvatorė Skalija, buvo sužeistas ir pateko policijai į rankas, tačiau spauda paskelbia, kad jis žuvo. Policija įtaria, kad užpuolimą organizavo kitas mafijos vadeiva, Mikelė Barezis, tačiau pastarojo niekas nėra matęs, tik Skalija, kuris nenori bendradarbiauti su policija.

Tuo metu Niujorke suimamas, kaip įtariama, kita pavarde prisidengęs Mikelė Barezis, nelegaliai patekęs į šalį ir ketinantis joje apsistoti. Jei jis nebus atpažintas ir apkaltintas žmogžudystės organizavimu, teismas po keleto dienų paleis jį į laisvę, kur jis galės netrukdomas gyventi.

Kol policija svarsto ką daryti, Barezio nurodymu nužudoma jo buvusi meilužė Lijana, Skalijos sesuo. Šis, sužinojęs apie tai, nusprendžia tapti liudininku ir kartu su komisaru Berniu vyksta į Niujorką atpažinti Barezio, tačiau mafijos smogikai pasiruošę padaryti viską, kad jiedu nepasiektų teismo Brukline...
**Mažasis seimas** – Lietuvos seimas, veikęs 1920 m. spalio 25 d. – 1921 m. vasario mėn.

Istorija
--------

1920 m. spalio 9 d. Lenkijos kariuomenės L. Želigovskio rinktinei užgrobus Vilnių ir toliau veržiantis į Lietuvos gilumą, Steigiamasis Seimas turėjo nutraukti darbą. Kadangi nebuvo žinoma, kada galės vėl susirinkti, 1920 m. spalio 25 d. Seimas priėmė Mažojo seimo sudarymo įstatymą, pagal kurį šis būtų sudarytas iš Steigiamojo Seimo pirmininko, kuris (Aleksandras Stulginskis) tuo metu ėjo ir Respublikos Prezidento pareigas, 6 Steigiamojo seimo narių ir jo išrinktų 6 kandidatų.

Mažasis seimas turėjo einamųjų įstatymų leidybos, paskolų tvirtinimo, įstatymo vykdymo priežiūros įgaliojimus. Jam buvo atskaitingi vyriausybė ir valstybės kontrolierius. Vyriausybė privalėjo atsistatydinti, jei Mažasis seimas pareikštų nepasitikėjimą. Konstitucijos rengimas, jos priėmimas ir rengiamas Žemės reformos įstatymas Mažojo seimo kompetencijai nepriklausė. Pirmąjį po pertraukos Steigiamojo Seimo posėdį galėjo sušaukti Steigiamojo Seimo pirmininkas savo iniciatyva ar Mažojo Seimo reikalavimu arba ¼ Steigiamojo Seimo narių reikalavimu. 1921 m. vasario mėn. vėl susirinkus Steigiamajam Seimui, Mažasis seimas nustojo veikęs.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mažasis seimas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 493 psl.

* Mindaugas Maksimaitis. Mažasis seimas – ryškus epizodas Lietuvos parlamentarizmo raidoje, Jurisprudencija, 2000 m. t. 17.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Agaricus xanthoderma** |
| --- |
| (Agaricus xanthoderma)(*Agaricus xanthoderma*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaeae)* |
| Gentis: | Pievagrybis  *( Agaricus)* |
| Rūšis: | Nuodingasis pievagrybis  *( Agaricus xanthoderma)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Agaricus xanthodermus***Genev. 1876 |

**Nuodingasis pievagrybis** (*Agaricus xanthoderma*) – pievagrybinių šeimos nuodingasis grybas. Liaudyje dar vadinamas Karabolio grybu, baltuoju šungrybiu. Labai panašus į dirvinį ir valgomąjį pievagrybius, bet perlaužus staigiai pagelsta ir skleidžia nemalonų kvapą, todėl nuo jų nesunkiai atskiriamas.

Išvaizda
--------

Kepurėlė yra 5–12 cm skersmens, iš pradžių apvali, vėliau iškili arba paplokščiai iškili, nemėsinga, lygi, balta. Luobelė paprastai lygi, kartais šiek tiek žvynuota. Lakšteliai blankios rožinės, senesnių grybų rausvai rudos, senų šokoladinės rudos spalvos, siauri, tankūs, laisvi. Kotas 5-15 cm ilgio, 1-2,5 cm storio, vienodo storumo, tik pagrindas su gumbeliu, kuris dažniausiai gelsvas, tuščiaviduris, baltas, plikas, kartais net blizgantis, su dvigubu, žvynuotu, storu, gelsvai dėmėtu rinkiu. Aukštai esantis rinkis būna baltas odiškas, apatinė pusė tankiai išvagota griovelių. Trama balta, perpjovus staigiai pagelsta, ypač koto gumbo, stipraus karbolio kvapo. Viršutinė koto dalies trama balta, apatinė pilkai geltona, jai būdingas nemalonus dezinfekcinės priemonės (Karbolio) kvapas, taip pat ji nemalonaus skonio. Sporos tamsiai rudos, 5-7x3-4 μm.

Spalvos kaita: lakšteliai iš pradžių balkšvi, vėliau rausvi ir galiausiai tamsiai rudi arba juodi. Paspaudus luobelė pageltonuoja.

Augavietė
---------

Šis grybas sutinkamas lapuočių ir spygliuočių miškuose, parkuose, soduose, miškų pakraščiuose, krūmokšniuose, pakelėse, grupėmis. Lietuvoje žinoma tik viena radimvietė (Gudelių km. Marijampolės raj.)

Sezonas: liepa – rugpjūtis.

Apsinuodijimo pavojus
---------------------

Apsinuodijimo Nuodinguoju pievagrybiu požymiai – vėmimas ir viduriavimas – pasireiškia labai greitai.

Šaltiniai
---------

* Didysis gamtos vadovas, „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. 136 psl. ISBN 9955-573-65-1

Nuorodos
--------

* Straipsnis svetainėje Gaspadorius.lt
* Apie Lietuvoje augančius grybus

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuodingasis pievagrybis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Augustas Baldžius** |
| --- |
| Gimė | 1883 m. lapkričio 18 d.prie Rusnės |
| Mirė | 1952 m. gegužės 12 d. (68 metai)Zegebergas, Šlėzvigas-Holšteinas, Vokietija |
|  |
| Veikla | Klaipėdos krašto visuomenės ir politikos veikėjas. |

**Augustas Baldžius** (1883 m. lapkričio 18 d. prie Rusnės – 1952 m. gegužės 12 d. Zegebergas, Šlėzvigas-Holšteinas, Vokietija) – Klaipėdos krašto visuomenės ir politikos veikėjas.

Biografija
----------

Suvokietėjęs lietuvininkas. Klaipėdos krašto (KK) žemės ūkio partijos (vok. *Memellandische Landwirtschaftspartei*) įkurtos 1925 m. centro valdybos narys. Nelegalių Klaipėdoje įkurtų Ūkio banko (*Landschaftsbank*,1923 m.), fiktyvios Klaipėdos kredito bendrovės (*Kreditverband Memellandischer Grundbesitzer*, 1925 m.), Tilžėje 1927 m. įkurtos kredito bendrovės *„Agraria Kreditgeselschaft"* vienas vadovų. Per jas iš Vokietijos gaunamomis lėšomis rėmė vokiečių revanšistines partijas. 1926 m. E. Simonaičio vadovaujamos Direktorijos narys. 1934–1935 m. su kitais Klaipėdos krašto profašistais Lietuvos valdžios buvo patrauktas baudžiamojon atsakomybėn. Vokietijai reikalaujant 1938 m. byla nutraukta. 1935 m. lapkričio mėn. – 1939 m. sausio mėn. Direktorijos pirmininkas. Nacių spaudžiamas vykdė provokišką politiką – atšaukė KK gubernatoriaus J. Navako, M. Reisgio ir J. Brūvelaičio lietuvių direktorijų tariamai neteisėtus veiksmus – administracinius pertvarkymus, viešų užrašų vien lietuvių kalba vartojimą, t. p. į tarnybą grąžino be teismo sprendimo atleistus nacių partijos padalinių narius. Pagrįstai grąžino į liaudies mokyklas 1923 m. nuostatus, kuriais remiantis mokinių dėstomoji kalba nustatoma pagal jų namuose vartojamą gimtąją kalbą, o ne pagal pavardes. Jo politika prisidėjo prie Lietuvos Respublikos suvereniteto silpninimo krašte, vyriausybės ir valstybinių įstaigų izoliavimo nuo autonominio Klaipėdos krašto reikalų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Augustas Baldžius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 493 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nuphar pumila**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Mažažiedė lūgnė (*Nuphar pumila*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Magnolijažiedžiai  *( Magnoliidae)* |
| Šeima: | Lūgniniai  *( Nymphaeaceae)* |
| Gentis: | Lūgnė  *( Nuphar)* |
| Rūšis: | Mažažiedė lūgnė  *( Nuphar pumila)* |

 |

**Mažažiedė lūgnė** (*Nuphar pumila*) – lūgninių (*Nymphaeaceae*) šeimos augalas, kuris įrašytas į Latvijos, Estijos, Lenkijos, Baltarusijos raudonąsias knygas. Žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais. Dauginasi vegetatyviniu būdu ir sėklomis. Auga nedidelėmis grupėmis pelkiniuose ežerėliuose, didesnių ežerų įlankose, retai upėse.

Lietuvoje reta, sparčiai nykstanti rūšis. Herbarų ir literatūros duomenimis, rasta Ignalinos, Jonavos, Kauno, Lazdijų, Marijampolės, Mažeikių, Molėtų, Pasvalio, Rokiškio, Švenčionių, Trakų, Ukmergės, Varėnos, Vilniaus, Zarasų rajonuose. Nyksta sausinant pelkes ir dėl ežerų eutrofizavimosi.

Įrašyta į saugomų rūšių sąrašą 1984 m. Auga Aukštadvario, Dubingių, Dusetų, Žaliųjų ežerų, Ūlos, Plinkšių kraštovaizdžio draustiniuose, Aukštaitijos nacionaliniame parke.

Mažažiedė lūgnė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
B&B paslauga Kanadoje
**B&B** (angl. *Bed and breakfast*, nakvynė ir pusryčiai) – paslauga, siūlanti nakvynę ir pusryčius. Dažniausiai šią paslaugą teikia maži šeimyniniai namai, turintys nuo 4 iki 11 kambarių. Vidutiniškai B&B paslaugų teikėjai turi 6 kambarius. Įprastai tame pačiame name gyvena ir šeimininkai.

B&B taip pat vadinamos ir įprastos nakvynės paslaugos, kuriose įskaičiuota nakvynės ir pusryčių kaina.

Įprastai Bed and breakfast paslaugos kambariuose yra atskiri vonios kambariai. Kai kurie kambariai turi atskirus miegamuosius, tačiau vonia dalinasi su kitais nuomininkais. Pusryčiai pateikiami kambaryje, valgomajame arba šeimininkų virtuvėje.

B&B kaip ir svečių namuose įprastai visas paslaugas atlieka patys šeimininkai – ruošia maistą, valo kambarius. Tačiau būna ir samdomų darbuotojų tokiems darbams. Labai retai B&B paslaugas teikiantys žmonės samdosi daug pagalbinių darbuotojų, nebent yra valdoma keletas B&B vietų.

Skaičiuojama, kad šios veiklos rinka siekia 3,4 milijardus JAV dolerių. JAV B&B paslaugas teikiančios vietos buvo: 29 proc. už miesto ribų, 23 proc. miestuose, 5 proc. pusiau miestuose ir 43 proc. kaimuose.

B&B Lietuvoje
-------------

Valstybinio turizmo departamento duomenimis 2017 m. Lietuvoje veikė 194 nakvynės ir pusryčių paslaugą teikiančios įmonės ar fiziniai asmenys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The B&B Industry Archyvuota kopija 2017-07-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Valstybinio turizmo departamento prie Ūkio ministerijos registruoti neklasifikuojami apgyvendinimo paslaugų teikėjai (apartamentų komplekso apgyvendinimas, kaimo turizmas, nakvynės ir pusryčių paslauga, nakvynės namų paslauga, poilsio namai, turistinė stovykla)[neveikianti nuoroda]
Koordinatės: 55°59′22″ š. pl. 24°31′18″ r. ilg.﻿ / ﻿55.98944°š. pl. 24.52167°r. ilg.﻿ / 55.98944; 24.52167


| Smilgių tvenkinys |
| --- |
| Tvenkinio vaizdas nuo užtvankos |
| Vieta | Lietuva (Pasvalio rajonas) |
| Plotas | 0,074 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,63 km |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 0,9 m |
| Didžiausias gylis | 2,9 m |
| Tūris | 0,000104 km³ |
| Įteka | Orija |
| Išteka | Orija |

**Smilgių tvenkinys** – tvenkinys šiaurės Lietuvoje, Pasvalio rajone, Daujėnų seniūnijoje, į rytus nuo Smilgių kaimo.

Ištekanti Orija
Smilgių tvenkinys įrengtas Mūšos baseine, patvenkus Orijos upę (deš. Pyvesos intakas) 10,1 km atstumu nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus - 0,9 km, plotis - iki 0,14 km. Yra didelė - 2,73 ha mišku apaugusi sala. Altitudė 47,6 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Pietrytinis tvenkinio galas užpelkėjęs, gausiai apaugęs krūmynais. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai. Šiaurvakarine pakrante eina kelias Nr.3101 (Pasvalys-Vabalninkas). Kiek atokiau į pietus įsikūręs Daujėnų miestelis. Vandens telkinio plotas yra 7,4 ha. Sudarytas 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos tvenkiniai
| **Clitocybe dealbata** |
| --- |
| Nuodingoji tauriabudė (*Clitocybe dealbata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Nuodingoji tauriabudė  *( Clitocybe dealbata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Nuodingoji tauriabudė** (lot. *Clitocybe dealbata*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Miško aikštėse, pamiškėse, pievose, parkuose, krūmynuose, net rugienose, dažniausiai grupėmis.

* **Augimo laikas**

Rugpjūčio - spalio mėn.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai balti, pilki, seni - net rusvi.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 2–4 (6) cm skersmens, matinė, balta, pilkšva, rusva, su baltu apnašu. Lakšteliai balsvi, siauri. Kotas 3–5×0,3–0,7 cm, baltas, senas - rusvas. Trama plona, balsva, priplėkusių miltų, dujų kvapo. Sporos 4–5×3–3,5 μm. 

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai priplėkusių miltų kvapo, auga krūmokšniuose, žolėtose vietose.

Dygsta po kelis vaisiakūnius ar mažomis grupelėmis, tarp žolių. Nuodinga, turi muskarino (apie 5-6 %) ir alkaloidų. Dažna.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 119 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuodingoji tauriabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kristupas Plonaitis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1905 m. vasario 16 d.Žiaukos |
| Mirė | 1980 m. kovo 15 d. (75 metai)Švedija |
| Tėvas | Jurgis Plonaitis |
| Motina | Etmė Plonaitienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Brita Kustru |
|  |
| Veikla | Lietuvos visuomenės veikėjas, jūrų skautas, buriuotojas |

**Kristupas Plonaitis** – visuomenės veikėjas, jūrų skautas, jachtų „Budys", „Gulbė" kapitonas.

1922 m. pradėjo dirbti Tautiniame lietuvių banke Klaipėdoje. Rengiantis 1923 m. Klaipėdos krašto „sukilimui", ėjo slaptas pareigas Palangos, Kretingos, Gargždų apylinkėse. Jo žinioje buvo slaptas ginklų sandėlis Kalotės malūne.

Vienas pirmųjų Klaipėdos jūrų skautų. 1928–1930 m. ėjo jūrų skautų mokomojo burlaivio „Budys" kapitono pareigas.

Kristupas Plonaitis vadovavo 1932 metų plaukimui Mažono burine jachta „Gulbė" į Kopenhagą ir Geteborgą. Kitais, 1933, metais vadovavo rekordiniam plaukimui į Londoną ir Oslą tuo pačiu laivu.

1938 m. pakviestas komodoru naujai susikūrusiame Šaulių vandens sporto klube. Tuo pačių Kristupas Plonaitis perėmė jachtos „Šaulys" vadovavimą ir pergalingai startavo Klaipėdoje vykusioje tarptautinėje regatoje.

1939 m. naciams užėmus Klaipėdos kraštą persikėlė į Didžiąją Lietuvą. Sovietams ją okupavus, sugrįžo į Klaipėdą, vėliau išvyko į Švediją. Bandė Švedijos kalnuose slėpti lietuvių pabėgelius, kuriuos po Antrojo pasaulinio karo reikalavo išduoti sovietai. Kristupo Plonaičio sodyboje Švedijoje rinkdavosi ten gyvenę lietuviai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pirmosios Lietuvos burės  Archyvuota kopija 2012-05-31 iš Wayback Machine projekto..
2. ↑  Įsisteigė šaulių vandens klubas. „Jūra". 1938 m. Nr.5 psl.160
3. ↑  Buriavimo sportas Šaulių Sąjungoje. Fiziškas auklėjimas. 1940, Nr.6-7

Literatūra
----------

* Kristupas Plonaitis. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. III (Mec-Rag). V.: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006, 634 psl.
| Nundziangas |
| --- |
| Nundziangas Nundziangas |
| **Ilgis** | 1089 km |
| **Baseino plotas** | 244 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 700 m³/s |
| **Ištakos** | Ilhuri Alinis |
| **Žiotys** | Sungaris |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija |

**Nundziangas** (arba ***Nendziangas, Nondziangas***; kin. 嫩江, pinyin: *Nèn Jiāng*) – upė šiaurės rytų Kinijoje; kairysis, pats didžiausias Sungario (Amūro baseinas) intakas. Prasideda Ilhuri Alinio kalnuose, toliau teka į pietryčius Sunliao lyguma. Nundziangas teka Vidinės Mongolijos ir Heilongdziango provincijomis, vietomis sudaro jų ribą. Įteka į Sungarį netoli Daano.

Didžiausi intakai: Ganas, Nuominas, Anlunas, Čuoeras, Taoeras, Huolinas (dešinieji), Nemoras, Vujueras (kairieji).

Upės poplūdis būna vasarą. Nundziangas laivuojamas nuo žiočių iki Cicikaro miesto.

Upė žemėlapyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 311
| **Augustas Baužys** |
| --- |
| Gimė | 1917 m.Lenkimai, Lenkimų vls. Kretingos apskr. Lietuvos sritis |
| Mirė | 1950 m. gegužės 29 d. (~33 metai)Rėva, Lenkimų vls. Kretingos apskr. |
| Tėvas | Jurgis Baužys |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas, |
| Pareigos | Kardo rinktinės Tauragio kuopos vado pavaduotojas |

**Augustas (Augustinas) Baužys** (slap. *Šubertas*, 1917 m. Lenkimų k. Lenkimų vls. Kretingos apskr. Lietuvos sritis – 1950 m. gegužės 29 d. Rėvos k. Lenkimų vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Tauragio kuopos vado pavaduotojas.

Biografija
----------

Kilęs iš valstiečių šeimos. Nuo 1945 m. Kardo rinktinės partizanas, Salantų valsčiuje veikusios Tauragio kuopos vado pavaduotojas. 

Žuvo 1950 m. gegužės 29 d. kartu su jį lydėjusiu Tautvaišos kuopos partizanu Kaziu Daržinsku-*Narūnu* patekęs į MGB vidaus kariuomenės 32-jo šaulių pulko 20 kareivių ir MGB Lenkimų vls. poskyrio 8 stribų surengtą pasalą prie partizanų ryšininkės Kazimieros Jonušaitės sodybos, Rėvų kaime, Lenkimų vls. Kretingos aps.

Palaidotas drauge su K. Jonušaite ir K. Daržinsku šalia esančiame Pečiulinės miške. 1990 m. spalio 26 d. palaikai perlaidoti Narvydžių (Skuodo) kapinėse, partizanų kape.

Vardo įamžinimas
----------------

Atminimas įamžintas Žemytėje ir Narvydžių (Skuodo) kapinėse pastatytuose paminkluose žuvusiems partizanams atminti.

* Narvydžių paminklas partizanamsNarvydžių paminklas partizanams
* Augusto Baužio kapas Narvydžių kapinėseAugusto Baužio kapas Narvydžių kapinėse
* Žemytės paminklas partizanamsŽemytės paminklas partizanams

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1182. – L. 66–67. – Ap. 15, b. 1268. – L. 114–116  
Vakarų Lietuvos partizanų sritis: Kęstučio, Prisikėlimo, Žemaičių apygardos: Atlasas. – Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2010. – P. 208
2. ↑  Atmintis: Paminklai, atmintinos vietos ir statiniai: Klaipėdos apskritis, Skuodo rajono savivaldybė. – Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras
Koordinatės: 55°48′01″š. pl. 24°00′58″r. ilg.﻿ / ﻿55.800231°š. pl. 24.015986°r. ilg.﻿ / 55.800231; 24.015986

|  |
| --- |
| **Smilgių gimnazija** |
| Smilgių gimnazija herbasSmilgių gimnazija herbas |
| Smilgių gimnazija |
| **Adresas** | Panevėžio g. 1, Smilgiai |
| **Direktorius(-ė)** | Asta Kačarauskienė |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1806 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 37 |

**Panevėžio rajono Smilgių gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Smilgiuose (Panevėžio raj.), Panevėžio g. 1, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190398430.

Gimnazijos kiemas
Gimnazijos fasadas pavasarį
Skyrius:

* Panevėžio rajono Smilgių gimnazijos ikimokyklinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Smilgių pradžios mokykla buvo įsteigta 1806 m. Ši data paminėta Vilniaus senojo universiteto dokumentuose. Tai buvo parapijos mokykla, išlaikoma tėvų, kurioje mokėsi 6 mokiniai, 1822 m. – 27 mokiniai. Tais laikais tai buvo vidutinio dydžio mokykla. Nuo 1822 m. iki 1867 m. žinių apie mokyklos veiklą nėra. Po 1867 m. sukilimo, uždraudus lietuvišką spaudą, Smilgių apylinkėje veikė kelios slaptosios „daraktorių" mokyklos. 1867 m. Smilgių viršaičio A. Stasevičiaus rūpesčiu įsteigta vieno komplekto pradinė mokykla, kurioje buvo dėstoma rusų kalba. 1912/1913 m. atidarytas antras skyrius. Mokėsi jau 80 mokinių.

1922 m. paskelbus privalomojo pradinio mokymo įstatymą, padaugėjo mokinių, pradėjo trūkti patalpų. Mokyklos vedėjo P. Janušausko rūpesčiu 1933 m. pastatytas 4 komplektų 2 aukštų medinis mokyklos pastatas. 1934/1935 m. mokykloje pradėjo veikti V ir VI skyriai. Mokėsi 200–250 mokinių. 1944 m. atidaryta progimnazija, 1951 m. – vidurinė. 1953/1954 m. Smilgių vidurinė mokykla išleido I abiturientų laidą. 1965 m. pastatoma tipinė mokykla, 1978 m. – priestatas. Nuo 2004 m. rugsėjo 1 d. „Atžalyno", Gustonių, Pašuojo, ir Sujetų pradinės mokyklos tapo Smilgių vidurinės mokyklos skyriais. Deja, dėl mokinių skaičiaus mažėjimo šie skyriai jau uždaryti. 2014 m. liepos 1 d. Smilgių vidurinė mokykla pertvarkyta į gimnaziją.

Mokyklai vadovavo P. Jasulaitis, J. Priesas, J. Liucveikis, R. Banevičius, E. Būtėnienė, K. Vaičiūnas, V. Vaičaitis, J. Kalibatas. Nuo 2012 metų rugsėjo mokyklai vadovauja Asta Kačarauskienė, buvusi mokyklos mokinė. Ilgamečiai mokyklos mokytojai ir darbuotojai: M. Šleivienė, D. Šalkauskienė, R. Pociuvienė, G. Guokienė, K. Lemešovienė, A. Kakarieka, E. Galvydienė, V. Galvydis, Z. Kručienė, G. Atkočiūnaitė, S. Dirvonaitė, B. Savickienė, A. Vaičiūnienė, B. Ambotienė, V. Jodinskienė, J. Kalibatas, D. Vaičiuvienė, P. Bizienė, L. Staišiūnienė, D. Leitienė, K. Vasiliauskas,pavaduotojas ūkiui A. Dabužinskas, sekretorė Z. Rožėnienė,

Direktoriai
-----------

* Asta Kačarauskienė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Rusijos Juodosios jūros laivyno mažieji raketiniai laivai Sevastopolio uoste:  
iš kairės ir dešinės – 620 „Štil" ir 617 „Miraž" (1234.1 projektas)  
viduryje – mažasis raketinis laivas ant oro pagalvės 616 „Samum" (1239 projektas)
**Mažasis raketinis laivas**, *MRL* (rus. *Малый ракетный корабль, МРК*) – tarybinių raketinių karo laivų poklasis, tarpinis tarp mažesnių raketinių katerių ir didesnių didžiųjų raketinių laivų. NATO klasifikacijoje MRL priskiriami korvetėms. 

XX a. 7-to dešimtmečio pabaigoje imti kurti raketiniai laivai, kurių klasė buvo pavadinti *mažieji raketiniai laivai*. Jų prireikė, nes iki tol naudoti 183R, 205 ir 206MR projektų raketiniai kateriai turėjo trūkumų:

* artilerinė ginkluotė buvo silpna,
* raketinių oro gynybos ginklų visai neturėjo,
* o jūrinės savybės (*мореходность*) nepakankamos.

Pirma didelė tarybinių MRL serija buvo 1234 projekto laivai (17 bazinio modelio ir 10 eksportinio modelio laivų). 1978-1979 m. laivynas gavo 1234.1 projekto 19 mažųjų raketinių laivų su sustiprinta artilerine ginkluote ir 1 1234.7 projekto MRL su sustiprinta priešlaivine ginkluote. 9-tą dešimtmetį buvo sukurti MRL su oro pagalvėmis (1239 projektas) ir MRL su povandeniniais sparnais (1240 projektas). 

* 1234.1 projekto MRL „Vichr" (Ramiojo vandenyno laivynas)1234.1 projekto MRL „Vichr" (Ramiojo vandenyno laivynas)
* 1234E projekto MRL „Rais Ali" (Alžyras)1234E projekto MRL „Rais Ali" (Alžyras)
* 1239 projekto MRL brėžinys1239 projekto MRL brėžinys
* 1239 projekto MRL „Samum" (Baltijos laivynas)1239 projekto MRL „Samum" (Baltijos laivynas)

J. Apalkovo nuomone, į TSRS KJL sudėtį įvedus didžiuosius raketinius katerius (1241 projektas) su 76 mm artileriniu įrenginiu, kurie dydžiu beveik sutampa su 1234 projekto MRL, du raketinių laivų poklasiai – mažieji raketiniai laivai ir raketiniai kateriai, – praktiškai susiliejo į vieną poklasį..

Nuorodos
--------

1. 1 2  Апальков Ю. В. Корабли ВМФ СССР. Справочник. Т. 2. Ударные корабли. Часть 2. Малые ракетные корабли и катера. — СПб.: Галея Принт, 2004. — C. 5. ISBN 5-8172-0087-2
**Nuna Mlodziejovska** (lenk. *Nuna Młodziejowska-Szczurkiewiczowa*, tikrasis vardas *Maria Antonina Młodziejowska–Szczurkiewicz*; 1884 m. lapkričio 11 d. Žitomiras – 1958 m. sausio 23 d, Poznanė) – lenkų teatro aktorė, režisierė, teatrų direktorė. Kurį laiką gyveno ir dirbo Vilniuje.

Biografija
----------

Gimė dvarininko Leon Młodziejowski ir Walentyna Niedzielski šeimoje. Mokėsi Aukštuosiuose moterų kursuose Krokuvoje. Vėliau vaidybos mokėsi pas V. Siemaškovą. Vėliau Varšuvoje mokėsi Dramos klasėje (lenk. *Klasa Dramatyczna*) prie Varšuvos Muzikos draugijos (lenk. *Warszawskie Towarzystwo Muzyczne im. Stanisława Moniuszki*). Žinias gilino pas Mariją Potocką (lenk. *Maria Przybyłko-Potocka*).

Debiutavo 1903 m. spalio 1 d. Krokuvos miesto teatre *Nunos Olchowskos* vardu. Išvyko į turą po Europą, aplankė Vokietiją, Šveicariją ir Prancūziją. Grįžusi į Lenkiją 1904–1905 m. vaidino Poznanės scenose. Kitą sezoną praleido kilnojamajame teatre pas V. Siemaškovą, kuris 1906 m. spalio 17 d. po pertraukos, besitęsusios nuo 1864 m. Vilniuje. Ten ji keturiems sezonams užėmė direktorės pareigas.

Tuo metu (1907–1909 m.) į Nunos Mlodžiejovskos teatrą dirbti buvo atvykęs J. Osterva.

1908 m. ištekėjo už B. Šurkievičiaus (lenk. *Bolesław Szczurkiewicz*).

1910 m. pabaigė darbą Vilniuje ir sugrįžo į Krokuvą, kur du sezonus dirbo tuometiniame Miesto teatre (lenk. *Teatr im. Juliusza Słowackiego w Krakowie*). Nuo 1912 m. dar du sezonus kartu su vyru dirbo Poznanės Lenkijos teatre (lenk. *Teatr Polski w Poznaniu*).

1915 m. Jos vyras pradėjo vadovauti Lenkų teatrui Maskvoje, kur N. Modžiejovska vaidino to teatro scenoje. Vėliau persikėlė į Kijevą. Lenkijai atgavus nepriklausomybę, sugrįžo į Poznanę. Nuo 1920 m. vedė tuometinėje Muzikos konservatorijoje (lenk. *Akademia Muzyczna im. Ignacego Jana Paderewskiego w Poznaniu*) dramos pamokas, o nuo 1927 m. vadovavo Dramos mokyklai.

1932 m. Zakopanėje mirė B. Šurkievičius. N. Mlodžiejovska kaip svečias turėjo pasirodymų Poznanės teatruose. Tuo pačiu metu režisavo teatrinius pasirodymus Vilniuje ir Turunėje. 1939 m. apsigyveno Varšuvoje. 1945 m. sugrįžo į Poznanę. Ten vaidino ir dėstė Dramos mokykloje. Trumpam buvo tapusi Gniezno teatro meno vedėja. 1947–1948 m. sezoną praleido Ščecino teatre (lenk. *Teatr Współczesny w Szczecinie*). Kitam sezonui grįžo į Poznanę. 1954 m. kovo 7 d. atšventė darbo scenoje penkiasdešimtmetį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kozłowska, M. R. O teatr dla Wilna. Teatr polski w Wilnie pod dyrekcją Nuny Młodziejowskiej-Szczurkiewiczowej (1906–1910), Nasz Czas, 25/2005 (674)
2. ↑  Osińska, K. Polskie życie muzyczne w Moskwie (1915–1916). *Muzykalia XI*, Zeszyt rosyjski 1
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kristupas Steponas Sapiega** |
| --- |
|  |
| Sapiegos |
| Lapinas (herbas) |
| Lapinas (herbas) |
|  |
| Gimė | 1590 m. |
| Mirė | 1627 m. balandžio 9 d. (~37 metai)Dubrovlianai |
| Tėvas | Grigalius Sapiega |
| Motina | Sofija Stravinskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ana Holovčinska |
| Vaikai | Mikalojus Kristupas Sapiega |
|  |
|  **Vikiteka** | Kristupas Steponas Sapiega |

**Kristupas Steponas Sapiega** (lenk. *Krzysztof Stefan Sapieha*, blrs. *Крыштап Стэфан Сапега*; 1590–1627 m. balandžio 9 d.), Dubrovlianai) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis raštininkas (1621–1627 m.), Vilkijos, Lydos (nuo 1614 metų) ir Mstislavlio (nuo 1621 metų) seniūnas.

Biografija
----------

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis" savininkas. Oršos pakamario Grigaliaus Sapiegos (m. 1600) ir Sofijos Stravinskaitės (m. iki 1611) jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis – Vitebsko kaštelionas ir Lietuvos didysis taurininkas Aleksandras Dažbog Sapiega. Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos giminaitis.

Gimus buvo kalvinistu. 1603–1605 metais kartu su pusbroliu Jonu Stanislovu Sapiega mokėsi jėzuitų kolegiume, Braneve, kur perėjo į katalikybę. Mokslus tęsė Viurcburge, Frankfurte prie Maino ir Paryžiuje. 1608 metais grįžo iš užsienio į tėvynę.

1609–1611 metais Kristupas Steponas Sapiega dalyvavo Rusijos–Lenkijos karo, Lenkijos–Lietuvos armijos Smolensko apgultyje. 1613 ir 1616 metais buvo renkamas pasiuntiniu į seimus, 1617 metais tapo Lietuvos Tribunolo maršalka. 1614 metais gavo valdyti Lydos, o 1621 metais – Mstislavlio seniūniją. Tais pačiais metais 1621 metais buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju raštininku.

Šeima
-----

1619 metais vedė kunigaikštytę Aną Holovčinską (m. 1643), Mstislavlio vaivados, kunigaikščio Aleksandro Holovčinskio (apie 1570–1617) ir Elžbietos (Galšos) Valavičiūtėa dukterį. Vaikai:

* Mikalojus Kristupas Sapiega (1613–1639), Vilkijos seniūnas ir Lietuvos lauko raštininkas
**Smilkalai** – kvapiosios medžiagos, kurios smilkdamos skleidžia aromatą. Smilkalai naudojami religiniais, aromaterapiniais, estetiniais tikslais.

Smilkalai Longhua budistų šventykloje, Kinijoje, Šanchajuje
Bosvelijos smilkalai (ladanas)
Žmonės jau tūkstančius metų žino kaip išgauti aromatus iš kvapių dervų, medienos gabalėlių, žolių, šaknų, žievės, sėklų, žiedų. Smilkalai naudojami šventyklose, ritualinių apeigų metu. Smilkalų smilkymas praktikuotas Senovės Egipte Amono Ra pagerbimo ir laidojimo ritualuose. Pastaruose naudoti piktųjų dvasių atgrasymui, dievų pamaloninimui. Babilonijoje dažnai naudoti maldų, orakulų metu. Senovės Graikijoje, vėliau ir antikos laikais orfizme, naudoti aukojimų metu. Senovės Romoje be aukojimų ritualų dar naudoti ir imperatoriaus kulto apeigose. Hinduizme, ypač šaivizme, smilkalai smilkinami ritualų bei aukojimų metu. Budizme smilkalai deginami įšventinimų metu, švenčių proga, kasdienėse religinėse apeigose. Kinų liaudies religijoje jų smilkymu pagerbiamos protėvių dvasios, įvairūs dievai. Šintoizme taip pat naudojami įvairiuose ritualuose. Krikščionys smilkalų naudojimą per liturgines apeigas perėmė iš judėjų tradicijos. Biblijoje minima, kad Trys Karaliai, atėję pasveikinti gimusį Jėzų, jam atnešė tris brangias dovanas – aukso, frankensenso ir miros. Naudoti ir ikikrikščioniškais laikais baltų kraštuose.

Antikos laikais smilkalai buvo panašūs į nedidelius skaidrius rutuliukus ir buvo laikoma kaip prabangos prekė. Dabar smilkalų galima pamatyti įvairių formų ir pavidalų (lazdelės, kūgeliai, padengti aromatizuotais milteliais). Smilkalams gaminti gali būti naudojamos tiek natūralios gamtinės, tiek ir sintetinės medžiagos:

* Augalinės: agarmedis, ajeras, alavijas, anyžis, arbatmedis, eukaliptas, gvazdikėlis, harmala, kadagys, kalendra, kasija, kedras, kiparisas, lauras, levanda, mira, muskatas, sandalmeldis, šafranas, šalavijas, vanilė, įvairių medžių sakai, gintaras, bosvelijų derva.
* Gyvulinės: ambra, muskusas, operkulas
* Eteriniai aliejai (rožių, jazminų, pačulio, kedro, ilang-ilang)

Lietuvoje smilkalai nuo seno gaminti iš vaistažolių, nes buvo manoma, jog jie apsaugos nuo ligų. Lietuviškuose smilkaluose dažniausiai naudotas gintaras, kadagys, pelynas, jonažolė, ajeras. Gintaro smilkalams gaminti gali būti naudojami gintaro milteliai, susidarantys apdirbant gintarą. Smilkdamas gintaras išskiria aitrų eterinį aliejų. Gintaro smilkalai yra gaminami iš natūralaus gintaro ir netoksiško priedo masės aplipinant liepos ar kito tradicinio medžio pagaliuką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Incense". *Encyclopedia Britannica*. Nuoroda tikrinta 2021-04-02.
2. ↑  *Smilkalai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
3. ↑  Matthew 2:11
4. ↑  Evangelija pagal Matą, Mt 2:11 (lietuviškame vertime rašoma tiesiog „smilkalų")
5. ↑  Balsys, Rimantas. Lietuvių ir prūsų dievai, deivės, dvasios: nuo apeigos iki prietaro. Klaipėda: Klaipėdos universiteto leidykla, 2006.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Smilkalai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Kristupas Sapiega** |
| --- |
|  |
| Sapiegos |
| Herbas „Lis" |
| Herbas „Lis" |
|  |
| Gimė | 1545 m. |
| Mirė | 1599 m. lapkričio 1 d. (~54 metai) |
| Tėvas | Mikalojaus Povilo Sapiegos |
| Motina | Ana Andrejevna Višnioveckaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elžbieta Firlej |
|  |
|  **Vikiteka** | Kristupas Sapiega |

**Kristupas Sapiega** (1590–1637 m. lapkričio 27 d. Paduja) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos pastalininkis (1623–1630), Lietuvos didysis stalininkas (1630–1631), Lietuvos didysis raikytojas (1631–1633), Lietuvos pataurininkis (1633–1637).

Biografija
----------

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis" savininkas. Polocko vaivados Mikalojaus Povilo Sapiegos (1545–1599) trečiasis sūnus nuo santuokos su Ana Andrejevna Višnioveckaite (m. apie 1595).

Jaunystėje Kristupas su savo broliu Mikalojumi daug keliavo po Vakarų Europą, mokėsi Vienoje, Trire ir Maince 1608 metais, o Paryžiuje 1609–1610 metais, Madride 1611 metais. Taip pat gyveno Romoje 1612 m. ir Maltoje 1613 m. 1613 metų spalį broliai Krisrupas ir Mikalojus grįžo į tėvynę. 1616 metais Kristupas Sapiega savarankiškai važiavo į Nyderlandus.

Grįžęs namo, Kristupas Sapiega, kartu su savo broliu Aleksandru Sapiega, dalyvavo Lenkijos karaliaus Vladislovo Vazos žygyje į Maskvą 1617–1618 metais. 1621 metais dalyvavo turkų armijos sutriuškinime Chotyno mūšyje.

Už savo nuopelnus 1623 metais gavo Lietuvos pastalininkio pareigybę. 1623 metais buvo išrinktas pasiuntuiniu į seimą. 1625 metais lydėjo karalaitį Vladislovą į kelionę po užsienį. 1630 metais tapo Lietuvos didžiuoju pastalininkiu, o 1631 metais – Lietuvos didžiuoju raikytoju. 1632 metais buvo paskirtas pasiuntiniu į konvokacinį seimą. 1633 metais gavo Lietuvos didžiojo pataurininkio pareigybę.

1637 metais Kristupas Sapiega dėl blogos sveikatos nuvyko į Italiją, kur ir mirė lapkričio 27 d. Padujoje.

Šeima
-----

Buvo vedęs Elžbietą Firlej, nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo.

Nuorodos
--------

* Генеалогия магнатского рода Сапег Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**TSRS karinių ir jūros reikalų liaudies komisariatas** (rus. *Народный комиссариат по военным и морским делам СССР*) – TSRS vyriausybės dalis, ministerijos lygio institucija, vadovavusi TSRS ginkluotosioms pajėgoms nuo 1923 m. gruodžio 12 d. iki 1934 m. kovo 15 d.

Istorija
--------

Šis liaudies komisariatas buvo sudarytas sujungus du iki tol savarankiškus liaudies komisariatus - RTFSR karinių reikalų ir RTFSR jūros reikalų liaudies komisariatus.

Panaikintas 1934 m. birželio 20 d. įsteigus TSRS gynybos liaudies komisariatą.

Karinių ir jūros reikalų liaudies komisarai
-------------------------------------------

* Levas Trockis: 1923 m. lapkričio 12 d. – 1925 m. sausio 26 d.
* Michailas Frunzė: 1925 m. sausio 26 d. – spalio 31 d.
* Klimentas Vorošilovas: 1925 m. spalio 6 d. – 1934 m. birželio 20 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Kristupas Mykolas Sapiega** |
| --- |
|  |
| Sapiegos |
| Herbas „Lis" |
| Herbas „Lis" |
|  |
| Gimė | 1607 m. liepos 10 d. |
| Mirė | 1631 m. liepos 17 d. (24 metai) |
| Tėvas | Leonas Sapiega |
| Motina | Elžbieta Radvilaitė |
|  |
|  **Vikiteka** | Kristupas Mykolas Sapiega |

**Kristupas Mykolas Sapiega** (1607 m. rugpjūčio 10 d. Ružanai – 1631 m. rugpjūčio 17 d.) – LDK valstybinis veikėjas, Lietuvos didysis pastalininkas (1630–1631 m.) ir Lietuvos didysis raštininkas (1631 m.).

Biografija
----------

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis" savininkas, Lietuvos didžiojo kanclerio Leono Sapiegos (1557–1633) vyresnysis sūnus nuo antros santuokos su Elžbieta Radvilaite (iki 1586–1611). Turėjo brolius Joną Stanislovą ir Kazimierą Leoną.

Po namų mokslo ir mokymosi Vilniaus akademijoje baigimo Kristupas Mykolas Sapiega 1621 metais buvo išsiųstas su jaunesniuoju broliu Kazimieru Leonu tęsti mokslus užsienyje. Mokėsi Miunchene, Ingolštate. 1624 metais susirgo tuberkulioze ir kartu su jaunesniuoju broliu sugrįžo į tėvynę. Po neužsitęsusio gydymosi Kristupas Mykolas Sapiega pakartotinai išvyko į užsienį, 1627 metais įstojo į Lioveno universitetą. Vėliau gyveno, po to išvyko į Italiją, kur mokėsi Bolonijos (1628) ir Padujos universitetuose (1629). Progresuojanti liga privertė vėl grįžti namo.

1629 ir 1630 metais buvo du kartus renkamas į seimą. 1630 rugpjūtį gavo Lietuvos didžiojo pastalininkio pareigybę, o 1631 metų kovą tapo Lietuvos didžiuoju raštininku.

Mirė nuo tuberkuliozės 1631 metų rugpjūčio 17 d. nebuvo vedęs, vaikų nepaliko.

Buvo užsiėmęs istorine ir literatūrine veikla, buvo Dmitrijaus Apsišaukėlio istorijos autorius – „*Opowiedzenie dziejów Dymitra cara*» и труда «*Theses politicae ex Aristotelis libris de republica*".

Literatūra
----------

* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: Кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: іл. ISBN 985-11-0378-0.