recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Tomas Kazimieras Sapiega** |
| --- |
|  |
| Sapiegos |
| Herbas „Lis" |
| Herbas „Lis" |
|  |
| Gimė | 1621 m. |
| Mirė | 1654 m. kovo 30 d. (~33 metai) |
| Tėvas | Vladimiras Frederikas Sapiega |
| Motina | Ieva Skaževska |

**Tomas Kazimieras Sapiega** (lenk. *Tomasz Kazimierz Sapieha*, 1621 m. – 1654 m. kovo 30 d.) – LDK valstybinis ir karinis veikėjas, Lietuvos didysis stovyklininkas (1649–1654).

Biografija
----------

Žymios magnatų Sapiegų giminės Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis" savininkas. Vladimiro Voluinės pakamario Frederiko Sapiegos (m. 1626) ir Evos Skaževskos (m. iki 1642) antrasis sūnus. Broliai – Karūnos lauko raštininkas Jonas Frederikas, Vilniaus vyskupas Aleksandras Kazimieras ir Lietuvos didysis raikytojas Kristupas Pranciškus.

Mokėsi jėzuitų kolegiume, Liubline, 1635 metais įstojo į Krokuvos universitetą, po kurio kartu su vyresniuoju broliu Jonu Frederiku išvažiavo į Italiją, kur tęsė mokslus Bolonijos ir Padujos universitetuose. Taip pat keliavo po Vokietiją, Prancūziją ir Angliją.

1648 metais Tomas Kazimieras Sapiega tapo husarų vėliavos rotmistru. Tais pačiais metais dalyvavo Lenkijos pasiuntinybėje, vadovaujamoje Adamo Kiseliaus, pas Ukrainos etmoną Bogdaną Chmelnickį. 1648 metų rugsėjį dalyvavo Piliavcų mūšyje su kazokais. Kitais, 1649 metais Tomas Kazimieras Sapiega dalyvavo Zbaražo apgultyje ir buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju stovyklininku.

1650 metais Jonas Frederikas Sapiega gavo vadovauti kazokų vėliavai, kur 1651 metais dalyvavo Berestečko mūšyje, kur du kartus buvo sužeistas.

1654 m. kovo 30 d. mirė karinėje stovykloje netoli Belo Kameno.

Šeima
-----

1647 metais Tomas Kazimieras Sapiega vedė Sofiją Dorohostaiską (1635–1653), Lietuvos didžiojo taurininko Vladislovo Dorohostaiskio (1614–1638) ir Elžbietos Podbereskos dukterį. Vedybų dėka įgijo užgesusios Dorohostaiskių giminės paveldą (Dorohostajus, Mūrinę Ašmeną ir kitus dvarus). Vaikų neturėjo.

Nuorodos
--------

ATR magnatų giminių genealogija
**Tomas Delininkaitis**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1982 m. birželio 11 d. (41 metai) |
| Gimimo vieta | Klaipėda, Lietuva |
| Ūgis | 1,90 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Jurbarko „Jurbarkas-Karys" |
| **Pozicija** | Atakuojantis gynėjasĮžaidėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2001-20032003-20072007-20082008-20092009-201020102010-20122012-201320132013-20142014-201520162016-20172017-20202020-202120222023- | Klaipėdos „Neptūnas"Vilniaus „Lietuvos Rytas"Mariupolio „Azovmaš"Kijevo „Budivelnyk"Mursijos „Murcia"Salonikų „PAOK"Kauno „Žalgiris"Čerkasų „Mavry"Rygos „VEF"Konijos „Selçuk Üniversitesi BK"Atėnų „AEK"Retimno „Cretan Kings"Prienų „Birštono Vytautas"Klaipėdos „Neptūnas"Jonavos „CBet"Utenos „Juventus"Jurbarko „Jurbarkas-Karys" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2006–2013 | Lietuva Lietuva |  |
|  |

| Medaliai |
| --- |
|
|  Europos čempionatai |
| **Sidabras** | Slovėnija 2013 | Lietuva |
|  Pasaulio čempionatai |
| **Bronza** | Turkija 2010 | Lietuva |

**Tomas Delininkaitis** (g. 1982 m. birželio 11 d.) – lietuvių krepšininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje, RKL Jurbarko „Jurbarko-Kario" klube.

Nuo 2006 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės narys. Karjerą pradėjo 2001 m. Klaipėdos „Neptūno" klube, 2003 m. perėjo į sostinės „Lietuvos Rytą". Pasaulio krepšinio čempionate Japonijoje su rinktine užėmė 7 vietą.

Vos pasibaigus 2006–2007 m. sezonui „Lietuvos Ryto" komanda paskelbė, kad nebepratęs kontrakto su krepšininku.

2007 m. birželio 5 d. pasirašė dvejų metų kontraktą su Ukrainos komanda Mariupolio „Azovmaš", kurią treniruoja lietuvis R. Girskis. 2008 m. T. Delininkaitis paliko klubą ir persikėlė žaisti į Ukrainos Superlygos Kijevo „Budivelnik" klubą. 2009 m. rugpjūčio 31 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Mursijos „Murcia" klubu. 2010 m. vasario 25 d. abipusiu susitarimu paliko komandą. 2010 m. balandžio 5 d. pasirašė sutartį su Graikijos Salonikų „PAOK" klubu.

2010 m. rugsėjo 22 d. pasirašė dvejų metų kontraktą, su galimybe jį pratęsti dar vienam sezonui, su Kauno „Žalgirio" klubu.

2017 m. liepos pabaigoje pasirašė dvejų metų sutartį su Klaipėdos „Neptūno" klubu. 2020 m. sutartis su Klaipėdos Neptūnu nutraukta abipusiu susitarimu.

2020 m. spalio pabaigoje pasirašė sutartį su NKL klubu iš Jonavos.

2022 m. sausio pabaigoje sugrįžo į LKL ir pasirašė mėnesio trukmės sutartį, kurią galima pratęsti iki sezono pabaigos, su Utenos „Juventus" klubu.

2023 m. vasario pradžioje tapo RKL klubo Jurbarko „Jurbarkas-Karys" žaidėju, taip pat darbo dienomis asistuos treniruojant Palangos „Kuršių" klubą.

Pasiekimai
----------

* LKL vicečempionas (2004, 2007)
* ULEB taurės laimėtojas (2005)
* BBL čempionas (2005, 2007, 2017)
* LKL čempionas (2006, 2011, 2012)
* ULEB taurės vicečempionas (2007)
* Pasaulio krepšinio čempionatas (Turkija), Bronzos medalis – 2010 m.
* 2013 m. Europos krepšinio čempionato sidabro medalio laimėtojas.
* 2018, 2019 m. LKL trečios vietos laimėtojas
* NKL čempionas (2021 m.)
* RKL čempionas (2023)

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-12-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
**Aleksas Ambrozaitis** (1916 m. sausio 9 d. Zapyškio miestelyje, Kauno r. – 1989 m. rugpjūčio 27 d. Kingstone, ON – Kanada) – klarnetininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

1939 m. baigė Kauno konservatoriją (dėst. A. Valio klarneto klasę), grojo Kauno ir Vilniaus radiofonuose, buvo Vilniaus simfoninio orkestro koncertmeisteris. Klarnetininkų konkurse Maskvoje laimėjo antrąją vietą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, dar tobulinosi pas įvairius pedagogus. Iš ten buvo pakviestas į Rio de Žaneiro simfoninį orkestrą, koncertavo teatre ir per radiją. 1950 m. apsigyveno San Paule, kur vadovavo Šv. Juozapo parapijos Lietuvių bendruomenės chorui. Jo koncertinėse programose buvo sudėtingų dainų ir giesmių: V. Paulausko „Jūreivių maršas", J. Žilevičiaus „Anoj pusėj ežero", J. Strausso „Žydrasis Dunojus", J. Dambrausko „Malda už Tėvynę", J. Strolios „Parveski, Viešpatie", Sanctus ir Benedictus iš F. X. Arenso mišių „Exultate Deo" ir kt. 1953 m. Brazilijos klarnetininkų konkurse A. Ambrazaitis laimėjo pirmąją premiją. 1954 m. vėl buvo pakviestas groti į Rio de Žaneiro simfoninį orkestrą. 1956 m. persikėlė į Kanadą ir apsigyveno Montrealyje. Pradėjo vadovauti Aušros Vartų lietuvių parapijos reprezentaciniam mišriajam chorui, nuo 1957 m. grojo karalienės Elžbietos karališkajame orkestre, įstojo į Montrealio muzikų uniją. Aušros Vartų parapijos chorą parengė 1964 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienos šventei Niujorke. 1971 m. pradėjo vadovauti Toronto „Varpo" mišriajam chorui, kuris dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje (chore buvo 20 moterų ir 25 vyrai). 1975 m. l – ajai Kanados lietuvių dainų ir tautinių šokių šventei parengė Hamiltono Aušros Vartų parapijos chorą, buvo vienas šios šventės dirigentų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Aleksandros projektas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Alexandra’s Project |
| Kilmės šalis |  Australija |
| Režisierius | Rolf de Heer |
| Scenaristas (-ai) | Rolf de Heer |
| Metai | 2003 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Aleksandros projektas** (angl.  *Alexandra’s Project*) – 2003 m. sukurtas psichologinis trileris.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Per savo gimtadienį Styvas grįžta namo, tačiau neranda nei žmonos Aleksandros, nei abiejų vaikų. Ant kėdės jam palikta vaizdajuostė su kvietimu ją peržiūrėti. Pradžioje jis mato įrašytus vaikų sveikinimus, paskui, šiems pasišalinus, žmonos jam skirtą šokį, po kurio ši pradeda kalbėti ir skųstis nenusisekusiu judviejų šeimyniniu gyvenimu. Neapsikentęs Styvas bando prasukti vaizdajuostę jos nežiūrėdamas, kol pamato žmonos rankose pistoletą. Padaręs pauzę, Styvas nori išeiti į lauką, tačiau randa užrakintas visas duris, telefoną atjungtą, todėl yra priverstas grįžti ir toliau žiūrėti žmonos paliktą įrašą...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Gary Sweet – Styvas
* Helen Buday – Aleksandra
* Bogdan Koca – Bilas
* Samantha Knigge – Ema
* Jack Christie – Semas
* Geoff Revell – Rodnis
* Eileen Darley – Kristina

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Berlyno kino festivalis – Auksinio lokio nominacija
* Valjadolido filmų festivalis – geriausia aktorė (H. Buday)
**Benediktas Stakauskas** (g. 1946 m. rugpjūčio 8 d. Ignalinos rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Mažeikių rajono teismo pirmininkas, buvęs veterinaras.

Biografija
----------

1964-1969 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją,
1975 m. – Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą.

1969–1970 m. Ukmergės žemės ūkio technikumo mokomojo ūkio ir Veprių kolūkio veterinarijos gydytojas, 1970–1973 – Kudirkos Naumiesčio žemės ūkio technikumo dėstytojas, 1973–1976 – Švenčionių rajono "Liaudies draugystės" kolūkio veterinarijos gydytojas, 1976–1979 – Švenčionių rajono Kretuonių kolūkio veterinarijos gydytojas, 1979–1980 – Klaipėdos žemės ūkio technikumo dėstytojas, 1980–1990 m. Mažeikių rajono teismo teisėjas, šio teismo pirmininkas.

Nuo 1990 m. gegužės mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas..

Vedęs. Žmona Irena, gimusi 1952 m. Duktė Daiva, gimusi 1973 m. Sūnus Saulius, gimęs 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dėl Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjų paskyrimo: priedai
2. ↑  LAT informacija[neveikianti nuoroda] (Benediktas Stakauskas)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koleoptilė (viršuje) ir pirminis lapelis (apačioje)
**Diegamakštė** (arba koleoptilė) – vienskilčių augalų daigo organas, padedantis jam tankioje žemėje prasiskverbti į paviršių. Diegamakštes turi kviečiai, kukurūzai ir kiti panašūs augalai.

Diegamakštė yra cilindro formos vamzdelis, kurio uždaras ir šiek tiek nusmailėjęs viršutinis galas skverbiasi aukštyn. Ji gerai orientuojasi pagal šviesą (fototropizmas) ir žemės trauką (neigiamas geotropizmas), prireikus keisdama augimo kryptį link šviesos ir nuo Žemės centro. Koleoptilės viduje yra jos saugomas pirminis lapelis, kuris irgi auga, tačiau iš pradžių lėčiau. Lapelis prie koleoptilės nėra priaugęs, juos galima nelabai sunkiai atskirti vieną nuo kito. Koleoptilė susideda iš gana vienodų ląstelių, kurios visos prisitaikę labai greitai augti tįstamuoju augimu. Išilgai vamzdelio šonų eina du augimui reikalingą vandenį teikiantys vandens indai.

Kviečio koleoptilė geriausiai išsivysčiusi ir greičiausiai auga maždaug trečiąją daigo dygimo dieną.

Koleoptilei pasiekus dirvožemio paviršių, jos augimas sustoja, ir lapelis, praaugęs visą jos ilgį ir prapėšęs viršų, toliau auga vienas.

Koleoptilė yra svarbus augalų biocheminių tyrimų mokslo objektas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dominikos Respublikos herbas** – Dominikos Respublikos valstybinis simbolis. Sukurtas 1844 m. nuo to laiko keistas bent 20 kartų. Yra Dominikos Respublikos vėliavos dalis.

Herbo centrą sudaro skydas, kurio spalvos ir raštas sutampa su šalies vėliava. Priešais skydą pavaizduota atversta Biblija (pasakojama, kad atversta Jono Evangelija 8:32 su užrašu „ir tiesa jus išlaisvins"), už jos – dar keturios sukryžiuotos vėliavos ir auksinis kryžius viršuje. Skydą supa palmės šakelė (iš dešinės) ir laurų šakelė (iš kairės). Virš skydo pavaizduotoje mėlynoje juostoje yra šalies motto – *Dios, Patria, Libertad* („Dievas, Tėvynė, Laisvė"), o po skydu esančioje raudonoje juostoje – šalies pavadinimas *República Dominicana*.

Pirmasis šalies herbas turėjo daugiau panašumų su Haičio herbu – vaizduotos į šonus nukreiptos patrankos, vietoje skydo buvo sukryžiuotos vėliavos, virš jų – Frygų kepurė, abi šakelės buvo laurų. Laikui bėgant herbas keistas – panaikintos patrankos, kiti ginklai, Frygų kepurė, viena šakelė pakeista į palmės šakelę, 1853 m. įvestas kryžius. Iki 1913 m. šalyje buvo naudojami įvairūs herbai. 1913 m. patvirtintas dabartinis herbo dizainas.

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Boneras · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Britanijos Virdžinijos salos · Gvadalupa · Grenlandija · JAV Virdžinijos salos · Kaimanų salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Saba · Sen Pjeras ir Mikelonas · Sint Eustatijus · Sint Martenas · Terkso ir Kaikoso salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
|  Dominikiečiai |
| --- |
| Dominikiečių folkloro grupė ArgentinojeDominikiečių folkloro grupė Argentinoje |
| Gyventojų skaičius | ~10–12 mln. |
| Populiacija šalyse | Dominikos Respublikos vėliava Dominikos Respublika: ~9–10 mln.Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: 1,8 mln.Ispanijos vėliava Ispanija: 0,2 mln.Puerto Riko vėliava Puerto Rikas: 63 tūkst.Kanados vėliava Kanada: 16 tūkst. |
| Kalba (-os) | ispanų |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė (pagr. katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės | kiti lotynoamerikiečiai (kubiečiai, puertorikiečiai, meksikiečiai, hondūriečiai ir kt.), karibiečiai (ypač haitiečiai), ispanai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Dominikiečiai |

**Dominikiečiai** (isp. *Dominicanos*) – lotynoamerikiečių tauta, susiklosčiusi Dominikos Respublikoje. Dabar domininkiečiai sudaro didelę diasporą JAV, taip pat gyvena Ispanijoje, Puerto Rike, Kanadoje, Venesueloje, Argentinoje ir kt. Populiacija – apie 10–12 mln. žmonių. Didžiuma dominikiečių yra mulatai (75 %), kiti – baltieji (15 %) ir juodaodžiai (daugiausia haitiečių kilmės). Vartoja vietinę ispanų kalbos tarmę. Tikintieji – krikščionys (daugiausia Romos katalikai, yra adventistų, sekmininkų ir kt.).

Dominikiečiai susidarė susimaišius atvykėliams iš Europos (daugiausia ispanams, prancūzams) ir iš Vakarų Afrikos atgabentiems vergams. Dalis dominikiečių kilę iš Espanjoloje iki užkariavimo gyvenusių indėnų tainų.

Verčiasi žemės ūkiu (plantacijose augina cukranendres, bananus, vaismedžius), gyvulininkyste, dirba paslaugų bare.

Tradicinė dominikiečių apranga kreoliška, priešingai nei haitiečiai, dominikiečiai vyrai nešioja sombrerus.

Būdingas dominikiečių valstiečių būstas – *boyo*, dažnai žydraspalvis, su raudonais apvadais ir durimis. Miestams būdinga tradicinė pietų Ispanijos architektūra.

Liaudies muzikoje, šokiuose persipina ispaniškos, afrikietiškos ir indėniškos tradicijos. Pats populiariausias šokis merengė paplito XIX a. Liaudies dainos skirstomos į džiugiąsias aginaldo (*aguinaldo*) ir graudžiąsias viljasinko (*villacinco*).

* Vaikinai iš BajahibėsVaikinai iš Bajahibės
* Dominikietės karnavalo dalyvėsDominikietės karnavalo dalyvės
* Dominikiečių vaikaiDominikiečių vaikai
* Merengės šokėjaiMerengės šokėjai

Šaltiniai
---------

1. ↑  iš viso 10,7 mln. gyventojų, bet šalyje gyvena ~0,5 mln. haitiečių ir kt. ne vietinės kilmės žmonių
2. ↑  *Доминиканцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Dominik Fischnaller |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Italija** |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Vyrai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2017 Iglsas | Vyrai |
| **Bronza** | 2017 Iglsas | Sprintas |
| **Bronza** | 2020 Sočis | Sprintas |

**Dominik Fischnaller** (g. 1993 m. vasario 20 d. Briksne) – Italijos rogučių sportininkas, olimpinis ir pasaulio prizininkas.

Biografija
----------

2002 m. sportininkas pradėjo aktyviai dalyvauti rogučių sporto varžybose. 

2014 m. laimėtas pirmasis Europos čempionatų medalis - bronza vyrų vienetų varžybose. Savo debiutinėje 2014 m. olimpiadoje Fischnaller užėmė 6-ą vietą. 2017 m. italas pelnė pirmuosius pasaulio čempionato medalius - bronzos medaliai vyrų sprinto ir vyrų vienetų varžybose. 

2015 m. Kindl laimėjo pirmąjį pasaulio čempionatų medalį - bronzą vyrų vienetų varžybose. 2017 m. pasaulio čempionate iškovojo du aukso medalius ir pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas dalyvavo dvejose rungtyse. Vyrų vienetų varžybose užimta 4-oji vieta, o mišrių komandų estafetėje kartu su Italijos rinktine liko 5-oje vietoje. 2020 m. Europos vyrų vienetų čempionas.

2022 m. žiemos olimpiadoje Fischnaller vyrų vienetų varžybose iškovojo bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 6 d.
| Žapūra*Japurá* |
| --- |
|              |
| 

ŽapūraŽapūra

1°52′56″ p. pl. 66°59′54″ v. ilg.﻿ / ﻿1.88222°š. pl. 66.99833°r. ilg.﻿ / 1.88222; 66.99833﻿ (Žapūra (miestas))Koordinatės: 1°52′56″ p. pl. 66°59′54″ v. ilg.﻿ / ﻿1.88222°š. pl. 66.99833°r. ilg.﻿ / 1.88222; 66.99833﻿ (Žapūra (miestas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amazonės valstija Amazonės valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1955 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 790  |
| **Altitudė** | 95 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Žapūra |

**Žapūra** (port. *Japurá*) – gyvenvietė ir savivaldybė šiaurės vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje, 750 km į šiaurės vakarus nuo Manauso, 270 km nuo Tefės, prie Žapūros žemupio. Upinė prieplauka. Verčiamasi miškų kirtimu, žvejyba, ekoturizmu.

Savivaldybė
-----------

Žapūros savivaldybė (plotas 53 792 km²) turi mažiausiai gyventojų tarp visų Amazonės valstijos savivaldybių, be to, tai rečiausiai apgyvendinta Brazilijos savivaldybė. Jos teritorijoje yra Žuamio–Žapūros ekologinė stotis (įsteigta 1985 m.), Auati–Paranos išteklių rezervatas (nuo 2001 m.), dalis Aukštutinės Negro upės indėnų teritorijos.

Savivaldybės gyventojų skaičius – 1755 (2021 m.). Pagrindinės savivaldybės gyvenvietės 2010 m. buvo: Žapūra (3298 gyv.), Vila Bitenkūras (492), Akanauaė (367), San Žoze de Apaporisas (350), Žutai (208).

Istorija
--------

1764 ir 1768 m. indėnų murų žemėse įkurtos kelios gyvenvietės – San Matijašas, Santo Antonio Mapiris ir San Žuakin do Makapiris. Po 1775 m. pradėjo steigtis katalikiškos misijos. Žapūra ėmė augti kaip gyvenvietė Tefės savivaldybėje (kuri XIX a. užėmė virš 500 tūkst. km²) plotą. Žapūros savivaldybė sudaryta 1955 m. 1981 m. nuo savivaldybės buvo trumpam atskirtas Vila Bitenkūras (netrukus vėl prijungtas).

2022 m. ataskaitoje įvertinta 14 savivaldybių sąraše pagal smurtinių nusikaltimų gausą.

Šaltiniai
---------

1. BRAZIL: Amazonas // Municipal Districts, *citypopulation.de*
2. ↑  BRAZIL: Amazonas // Municipal Districts, *citypopulation.de*
3. ↑  Japurá, *Portal Amâzonia*
4. ↑  Unidade de Conservação: Estação Ecológica Juami-Japurá
5. ↑  AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
6. ↑  „Japurá (Amazonas) – História da cidade". *City Brazil*.
7. ↑  Secretaria de Cultura. «Municípios do Estado: Japurá – Aspectos históricos». *Biblioteca Virtual do Amazonas*.
8. ↑  Japurá (AM) é a 14ª cidade mais violenta do Brasil, mostra Anuário, *amazonasatual.com.br*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Teisinis interesas** - teisinio pobūdžio interesas.

Rūšys
-----

Teisiniai interesai gali būti skirstomi į individualius ir viešuosius.

*Materialusis* teisinis interesas – teisminės gynybos dalykas (materialinės teisės gynimas). 

*Procesinis* teisinis interesas – pagrindas pradėti teismo procesą ir jame dalyvauti.

Teisinis suinteresuotumas
-------------------------

Teisinis suinteresuotumas - interesas dėl ko nors teisinės baigties, teisinių rezultatų (pvz. teismo proceso, bankroto bylos administravimo pabaigos).

Materialinis teisinis suinteresuotumas pasireiškia tuo, jog teismo sprendimas, kuris bus priimtas konkrečioje byloje, turės tiesioginės įtakos atitinkamų asmenų materialinėms teisėms ir pareigoms. 

Procesinis teisinis suinteresuotumas reiškia dalyvaujančių byloje asmenų siekimą, kad teismas priimtų sprendimą, atitinkantį jų interesus bei užimamą procesinę padėtį byloje.
**Dominika Kopińska**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. spalio 11 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | ... Lenkija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | UKS SMS Łódź |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021– | UKS SMS Łódź | 0? 0(?) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 20xx– | Lenkija Lenkija | x 0(x) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2022. |

**Dominyka Kopinska** (*Dominika Kopińska*, g. 1999 m. spalio 11 d. ...) – Lenkijos futbolininkė, puolėja. Buvo kviečiama į Lenkijos nacionalinę rinktinę.

Karjera
-------

Futbolą žaisti pradėjo Wisła Nowe. 2018–2021 m. atstovavo Medyk Konin.

2021 m. perėjo į UKS SMS Łódź. 2021–2022 m. sezone tapo Ekstraliga čempione.

### 2022–2023 m. moterų čempionių lygos atranka

UEFA moterų čempionų lyga 2022–2023 m. kvalifikacinėse rungtynėse UKS SMS Łódź kovojo 5-oje grupėje. Pusfinalyje varžėsi UKS SMS Łódź ir Briuselio „RSC Anderlecht" (Belgija). O kitame pusfinalyje kovojo „Gintra" prieš Kuopio „Kups" (Suomija). Belgės įveikė lenkes rezultatu 3:2, Po Anos Rendzios ir Dominykos Kopinskos (realizavo 11 m. baudinį) pelnytų įvarčių lenkės pirmavo rezultatu 2:0, bet neišlaikė persvaros ir pralaimėjo. O suomės rezultatu 2:0 nugalėjo Gintrą. Dėl trečios vietos grupėje kovojo lenkės ir šiaulietės.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Lenkijos jaunimo rinktinėms. Nuo 2018 m. kviečiama į nacionalinę rinktinę.

2018 m. rugpjūčio 31 d. debiutavo rinktinėje rungtynėse prieš Baltarusiją. Lenkės nugalėjo varžoves rezultatu 4-1.

Pasiekimai
----------

su UKS SMS Łódź
* 2021–2022 m. Ekstraliga čempionė.

Pelnė 20 įvarčių Ekstralygoje

Šaltiniai
---------

1. ↑  dzienniklodzki.pl: naujienos
2. ↑  Anderlecht 3-2 UKS Lodz (2022-08-18)
3. ↑  FC Gintra 0-2 KuPS (2022-08-18)
4. ↑  Baltarusija 1-4 lenkija (2018-08-31)
5. ↑  RSSSF: 2021–2022 m. sezonas

Nuorodos
--------

* [ Oficiali klubo svetainė]
* kobiecyfutbol.pl (Apie žaidėją)
* SOCCERWAY (Apie žaidėją)
* FLASHSCORE (Apie žaidėją)
* SOFASCORE (Apie žaidėją)
* soccerpunter (Apie žaidėją)
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Muara*Muara* |
| --- |
| 

MuaraMuara

5°02′0″ š. pl. 115°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.03333°š. pl. 115.06667°r. ilg.﻿ / 5.03333; 115.06667﻿ (Muara)Koordinatės: 5°02′0″ š. pl. 115°04′0″ r. ilg.﻿ / ﻿5.03333°š. pl. 115.06667°r. ilg.﻿ / 5.03333; 115.06667﻿ (Muara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Brunėjaus vėliava Brunėjus |
| **Regionas (daerah)** | Brunėjus-Muara |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 3 000  |

**Muara** (malaj. *Muara*) – miestas Brunėjuje, Brunėjaus–Muaros rajone; vienintelis giliavandenis uostas šalyje. Yra Pietų Kinijos jūros pakrantėje, ties Brunėjaus įlankos žiotimis, priešais Muara Besaro salą, į šiaurės rytus nuo Bandar Seri Begavano. Yra plentai į šalies sostinę ir Kvala Belaito miestą šalies vakaruose. Čia yra svarbios „Brunei Shell" naftos ir dujų saugyklos, per Muaros uostą vykdomas naftos ir jos produktų, dujų eksportas. Yra karinio laivyno bazė. Jūros pakrantėje driekiasi paplūdimys.

Istorija
--------

Gyvenvietės pavadinimas malajų kalba reiškia „estuariją". Nuo XIX a. pab. vietovė buvo žinoma kaip *Brooketon*. Čia veikė anglių tiekimo bazė, aprūpinusi kuru garlaivius. Anglis traukiniu gabenta iš *Brooketon Colliery* kasyklos. 1924 m. kasykla buvo uždaryta. Muara iškilo 1973 m. kai čia atidarytas giliavandenis uostas, kuris pradėtas naudoti naftos produktų eksportui.
*Apie gyvenvietę žr. Muchavecas (Brestas)*.

| Muchavecas |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 113 km |
| **Baseino plotas** | 6350 km² |
| **Vidutinis debitas** | 33,6 m³/s |
| **Ištakos** | Mucha ir Vecas |
| **Žiotys** | Bugas |
| **Šalys** | Baltarusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Muchavecas |

**Muchavecas** (brus. ir rus. *Мухавец*, lenk. *Muchawiec*) – upė Baltarusijoje, Bresto srityje; Vakarinio Bugo dešinysis intakas. Susidaro susiliejus Muchos ir Veco upėms netoli Pružanų miesto. Teka daugiausia pietvakarių kryptimi per Polesės žemumas. Įteka į Bugą Breste. Ties Kobrynu Muchavecas sujungtas Bugo-Dniepro kanalu su Pripete. Nuo Kobrino laivuojamas. Žemupys šliuzuotas, patvektas uždaru tvenkiniu. Didžiausi intakai: Dachlovka, Žabinka (dešinieji), Trostianica, Osipovka, Ryta (kairieji).

Muchaveco slėnio plotis vidurupyje 400–500 m, žemupyje 1,5–2 km. Salpa susidariusi iš abiejų pusių, žema, daug kur supelkėjusi. Vaga kanalizuota. Krantai žemi, 0,5–2 m aukščio. Patvinsta kovo mėnesį. Prie Muchaveco įsikūrę Kobryno, Žabinkos ir Bresto miestai.

Galerija
--------

* Muchavecas BresteMuchavecas Breste
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Muchawiec*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. VI (Malczyce — Netreba). Warszawa, 1885, 790 psl. **(**lenk.**)**
| Mua*Muʻa* |
| --- |
| *Langi kapavietė ir kompleksas* |
|  |
| 

MuaMua

21°10′45″ p. pl. 175°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.17917°š. pl. 175.11667°r. ilg.﻿ / 21.17917; 175.11667﻿ (Mua)Koordinatės: 21°10′45″ p. pl. 175°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.17917°š. pl. 175.11667°r. ilg.﻿ / 21.17917; 175.11667﻿ (Mua) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+13) |
|  |
| **Valstybė** | Tongos vėliava Tonga |
| **Salynas** | Tongatapu |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 5 294  |

**Mua** (*Muʻa*) – antras pagal dydį Tongos miestas, esantis Tongatapu salos rytinėje dalyje, *Hahake* apygardoje.

Istorija
--------

Vienu metu (maždaug prieš 2000 m.) Mua buvo Lapita kultūros centras.

Nuo XII amžiaus buvo Tu’i Tonga imperijos sostinė, ir čia rezidavo dviejų lygiagrečių Tongos dinastijų – Tui Tonga ir Tui Haatakalaua atstovai. Miestas buvo padalintas į dvi dalis – **Lapaha** ir **Tatakamotonga**. Lapahoje rezidavo Tui Tonga, čia stovėjo rūmai, skirti jiems ir jų žmonoms. Tatakamotongoje, tuo tarpu, gyveno žemesnio rango didikai.

Nors nuo XVII a. pasaulietinė Tongos dinastija Tui Kanokupolu rezidavo vakarinėje salos dalyje (Kanokupolu vietovėje), Mua oficialiai išliko imperijos sostine ir buvo svarbus religinis centras. Galutinai Tongos sostinė į naują vietą Nukualofoje perkelta tik 1875, kas patvirtinta pirmojoje Tongos konstitucijoje.

Netoli miesto yra *Langi* – Tui Tonga kapai.

Nuorodos
--------

* Miesto ir šalies istorija Archyvuota kopija 2006-03-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterMikaël Kingsbury |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Kanada** |
| Akrobatinis slidinėjimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2018 Pjongčangas | Gūbrinis |
| **Sidabras** | 2014 Sočis | Gūbrinis |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Gūbrinis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2013 Vosas | Gūbrinis |
| **Auksas** | 2015 Kreiščbergas | Dvikova |
| **Auksas** | 2019 Park Sitis | Gūbrinis |
| **Auksas** | 2019 Park Sitis | Dvikova |
| **Auksas** | 2021 Almata | Gūbrinis |
| **Auksas** | 2021 Almata | Dvikova |
| **Sidabras** | 2011 Dyr Valis | Dvikova |
| **Sidabras** | 2013 Vosas | Dvikova |
| **Sidabras** | 2015 Kreiščbergas | Gūbrinis |
| **Bronza** | 2011 Dyr Valis | Gūbrinis |
| **Bronza** | 2017 Siera Nevada | Gūbrinis |

**Mikaël Kingsbury** (g. 1992 m. liepos 24 d.) – Kanados akrobatinio slidinėjimo sportininkas, kuris specializuojasi gūbrinio slidinėjimo rungtyse. Olimpinis ir pasaulio čempionas.

Biografija
----------

2011 m. pasaulio čempionate pelnė savo pirmuosius medalius - sidabrą dvikovos varžybose ir bronzą gūbrinio slidinėjimo varžybose. 2013 m. pirmą kartą tapo pasaulio čempionu. Savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse kanadietis gūbrinio slidinėjimo varžybose iškovojo sidabro medalį.

2015 m. pasaulio čempionate pirmą kartą iškovojo gūbrinės dvikovos rungties aukso medalį. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas dalyvavo gūbrinio slidinėjimo varžybose. Finale kanadietis aplenkė visus varžovus ir tapo olimpiniu čempionu.

2019 m. pasaulio čempionate iškovojo du aukso medalius. 2021 m. iškovojo 5-ą pasaulio čempionatų aukso medalį. Nuo 2011 m. iki 2021 m. sportininkas iš viso pelnė 11-ą medalių pasaulio čempionatuose.

2022 m. žiemos olimpiadoje Kingsbury atrankos etape užėmė 1-ą vietą ir pateko į finalinį etapą. Finale kanadietis nusileido tik švedui Walter Wallberg ir iškovojo sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 5 d.
| **Mikalojus Tarlo** |
| --- |
| Tarlos |
| Herbas „Topor" |
| Herbas „Topor" |
|  |
| Mirė | 1571 m. |
| Tėvas | Jono Tarlos |
| Motina | Dorota Tarnovska |
| Sutuoktinis (-ė) | Jadvyga Stadnicka |
| Vaikai | Jadvyga Tarlo |

**Mikalojus Tarlo** (m. 1571) – Lenkijos valstybinis veikėjas, karaliaus rūmininkas ir sekretorius, karalienės Barboros Radvilaitės pataurininkas (1548–1551), Sandomiro vėliavininkas (1553), Drochojuvsko laikytojas.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Tarlų giminės atstovas, herbo „Topor" savininkas. Karūnos didžiojo taurininko Jono Tarlos (? – 1550) ir Dorotos Tarnovskos jaunesnysis sūnus. Vyresnysia brolis – Liublino vaivada Jonas (apie 1527–1587).

Reformacijos šalininkas, bet po mirties jo vaikai perėjo iš kalvinizmo į katalikybę. Tarnavo rūmininku ir sekretoriumi karaliaus rūmuose. 1548 metais buvo paskirtas naujos karalienės, Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto antros žmonos Barboros Radvilaitės (1520–1551) pataurininkiu. 1553 metais tapo Sandomiro vėliavininku.

Šeima ir vaikai
---------------

Iki 1557 metų vedė Jadvygą Stadnicką (m. po 1604), nuo santuokos su kuria paliko vienintelę dukterį:

* Jadvyga Tarlo (apie 1560–1614), Karūnos raikytojo, Radomo kašteliono Lvovo seniūno ir Sandomiro vaivados Jurgio Mnišeko (apie 1548–1613) žmona. Maskvos caraitės Marinos Mnišek (apie 1588–1614/1615) motina.

Nuorodos
--------

* Mikalojaus Tarlo genealogija
| **Liudas Čičirka** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. rugsėjo 12 d. (66 metai)Pavilkiai, Šilutės rajonas |
|  |
| Veikla | Sunkiaatletis, treneris |
| Organizacijos | Šilutės sporto mokykla |
| Pareigos | Treneris |

**Liudas Čičirka** (g. 1956 m. rugsėjo 12 d.) – Lietuvos sunkiaatletis, rekordininkas, treneris, Šilutės rajono politinis veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. pradėjo lankyti sunkiosios atletikos treniruotes. Treneris – Bronius Mačernis. 1973 m. sunkiaatletis tapo Tarybų Sąjungos jaunių čempionu svorio kategorijoje iki 75 kg. 1974 m. ir 1975 m. Čičirka liko antroje vietoje SSRS jaunimo čempionatuose, o 1976 m. iškovotas bronzos medalis.

1975 m. Čičirka baigė Pagėgių vidurinę mokyklą ir pradėjo studijuoti Kūno kultūros institute.

1981 m. per Lietuvos čempionatą Panevėžyje sportinkas išrovė 160 kg, bei išstūmė 205 kg ir įvykdė tarptautinės klasės sporto meistro normatyvą.

Per savo sportinę karjerą Čičirka 40 kartų gerino Lietuvos nacionalinius rekordus.

1990 m. išrinktas į Šilutės rajono tarybą.

1994 m. Čičirka tapo pasaulio veteranų čempionato nugalėtoju. 1995 m. Čičirkai įteiktas Šilutės rajono „Sidabrinės nendrės" apdovanojimas.

Nuo 1997 m. dirba Šilutės sporto mokykloje sunkiosios atletikos treneriu. Žymūs auklėtiniai – Donatas Anuškevičiu, Tomas Li-čin-chai, Vitalijus Undraitis, Marius Mickevičius, Algimantas Trajanauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sunkiaatlečio Everestas – kaskart iškelti sunkesnę štangą
2. ↑  Daugkartinis Lietuvos sunkiosios atletikos čempionas ir rekordininkas Liudas Čičirka: „Kiekvienam – savas Everestas
3. ↑  1995 m. Liudui Čičirkai, Petrui Jakštui, Evai Labutytei
4. ↑  TRENERIAI
Britų imperijos žemėlapis karalienės Viktorijos valdymo metu (XIX a. pab.). Dominijomis pažymėtos karūnos valdomos teritorijos.
**Dominija** – autonominė valstybė, įėjusi į Britų imperiją ir pripažinusi jos karalių valstybės vadovu. Formalaus dominijos statuso apibrėžimo nebuvo.

Dominijos statusą pirmoji gavo Kanada (1867 m.), vėliau – Australija (1901 m.), Naujoji Zelandija (1907 m.), Pietų Afrikos Sąjunga (1910 m.), Niufaundlandas (1917 m. ), Airija (1921 m.). Imperijos konferencijos 1926 m. paskelbtame pareiškime Jungtinė Karalystė ir dominijos įvardijamos autonominėmis Britų imperijos bendrijomis, jų statusas esąs lygus, jos niekaip nėra subordinuotos viena kitai (nei vidaus, nei užsienio reikaluose); šalis vienijanti ištikimybė monarchui. Vestminsterio statutas 1931 m. įtvirtino dominijos suverenumą – pripažino teisę savarankiškai priiminėti įstatymus.

1949 m. buvo nutarta, kad visateisėmis Sandraugos narėmis šalys gali būti ir nepripažindamos britų monarcho savo suverenu.

1949 m. dominijos statuso atsisakė Airija, o Niufaundlandas įstojo į Kanados konfederaciją. 1961 m. dominijos statuso atsisakė Pietų Afrikos Sąjunga.

Daugelis buvusių dominijų priklauso Tautų Sandraugai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Dominion. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2020-10-30.
2. 1 2 3 4  *Dominija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Rūšupė |
| --- |
| Upelio vaizdas į Skuodo pusę Upelio vaizdas į Skuodo pusę |
| **Ilgis** |  ? km |
| **Ištakos** | Skuodo apylinkės |
| **Žiotys** | Luoba |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Rūšupė |

**Rūšupė** – upelis Lietuvoje, Skuodo rajone; Luobos kairysis intakas (Bartuvos baseinas). Prasideda laukuose į pietryčius nuo Skuodo. Teka šiaurės vakarų kryptimi, kerta kelią  **170**  Mažeikiai–Skuodas  (pastatytas upėvardis „Molupis"), įteka į Luobą greta šiaurės rytinio Skuodo miesto pakraščio. Dalyje ruožo upelio vaga žymi miesto ribą.

Beveik visa vaga paversta melioracijos grioviu, natūralus tik pats žemupys. Rūšupė kartais dar įvardinama ***Molupiu***.

* Pralaida po plentu iš Skuodo į MažeikiusPralaida po plentu iš Skuodo į Mažeikius
* Per Rūšupę (Molupį) eina dviračių takas iš/į SkuodąPer Rūšupę (Molupį) eina dviračių takas iš/į Skuodą
| **Rūta Žarskienė** |
| --- |
| Gimė | 1964 m. sausio 6 d.Vilnius |
| Mirė | 2023 m. birželio 24 d. (59 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
|  |
| Veikla | etnomuzikologė, smuikininkė |
| Sritis | etninė instrumentinė muzika |
| Organizacijos | Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas |
| Pareigos | vyr. mokslo darbuotoja |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija |

**Rūta Šimonytė-Žarskienė** (1964 m. sausio 6 d. Vilniuje – 2023 m. birželio 24 d. ten pat) – Lietuvos etnomuzikologė, smuikininkė.

Biografija
----------

1987 m. baigė Lietuvos konservatoriją (J. Dvariono smuiko klasę), 1992 m. – Lietuvos muzikos akademiją (R. Apanavičiaus etnomuzikologijos klasę). 1991 m. stažavo Helsinkio Sibelijaus muzikos akademijoje. Nuo 1991 m. dirbo Lietuvių literatūros ir tautosakos institute, nuo 2002 m. buvo vyresnioji mokslo darbuotoja, 2002–2017 m. Tautosakos archyvo skyriaus vadovė. 1992–1998 m. folkloro ansamblio „Dijūta" instrumentinės grupės vadovė, nuo 1998 m. ansamblio meno vadovė. 1999 m. apgynė humanitarinių mokslų daktarės disertaciją.

Veikla
------

Rūtos Žarskienės tyrimų sritys: etninė instrumentinė muzika ir muzikavimas, tradicijos kaita ir folklorėjimo procesas, nematerialiojo paveldo išsaugojimas ir sklaida, pučiamųjų instrumentų ansambliai tradicinėje Lietuvos kultūroje, liaudiškasis pamaldumas.

Rūta Žarskienė buvo Tarptautinės tradicinės muzikos tarybos (nuo 2000 m.) ir Europos etnomuzikologijos seminaro (nuo 2002 m.), žurnalo SOTER redakcinės kolegijos (nuo 2016 m.) narė.

Sudarė kompaktinę plokštelę *Tradicinė Žemaitijos dūdų muzika ir giesmės* (2013 m.), parengė folkloro ansamblio „Dijūta" garso albumus *Unksti rytėlio* (2000 m.) ir *Dai lakštava lakštuote* (dvigubas, 2017 m.).

Bibliografija
-------------

* *Skudučiai ir jų giminaičiai. Lyginamieji tyrimai* (1993 m.),
* *Skudučiavimas Šiaurės rytų Europoje* (2003 m.),
* *Suvalkijos dainos ir muzika: 1933–1935 metų fonografo įrašai* (su A. Nakiene, 2003 m.),
* *Aukštaitijos dainos, sutartinės ir instrumentinė muzika: 1935–1939 metų fonografo įrašai* (2004 m.),
* *Žemaitijos dainos ir muzika: 1935–1941 metų fonografo įrašai* (2005 m.),
* *Dzūkijos dainos ir muzika: 1935–1941 metų fonografo įrašai* (2005 m.),
* *Lietuvių etnografinės muzikos fonogramos 1908–1942* (2007 m.),
* *Eduardo Volterio Lietuvoje įrašyti voleliai (1908–1909), saugomi Berlyno fonogramų archyve* (2011 m.),
* *Lietuvių dainos Amerikoje, įrašytos Jono Balio 1949–1951* (2019 m.).

Parengė leidinį *Paklausykit manę, jauno bernelio*, Jauniaus Vyliaus užrašytos suvalkiečių tautosakos rinktinę (su P. Krikščiūnu, A. Žičkiene, 2011 m.).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Mirė etnomuzikologė Rūta Žarskienė. alkas.lt. 2023-06-24. Nuoroda tikrinta 2023-06-25.
2. ↑  Birutė Žalalienė. Rūta Žarskienė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-09-24. Nuoroda tikrinta 2023-06-28.
3. ↑  LLTI
4. ↑  Birutė Žalalienė. *Rūta Žarskienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
"Black Boss" Baltijos porterio, pagaminto Witnica bravore (Lenkija, 2010 m.), butelis
**Baltijos porteris** – iš angliško porterio kilęs tradicinis Baltijos jūros regiono šalių alus. Gaminamas Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Suomijoje, Švedijoje ir Ukrainoje. Šiuo metu didžiausias šio stiliaus asortimentas verdamas Lenkijoje.

Istorija
--------

Iš pradžių taip vadintas eksportinis alaus variantas, kurį Anglijos porterio daryklos gamino Baltijos regionui. Dėl tolimo transportavimo alus virtas su didesniu alkoholio kiekiu (nuo 7,5 iki 9 % tūrio). Ilgainiui, mėgdžiojant anglišką porterį, panašaus tipo alus pradėtas virti vietoje derinantis prie vietos tradicijų ir skonio.

Savybės
-------

Baltijos porteryje dominuoja salyklo derinio sukurti džiovintų vaisių, karamelės ir kavos poskoniai, ir tik labai silpnas apynių aromatas. Šio tamsaus alaus stiprumas dažniausiai būna tarp 7 ir 8,5%.

Dažniausiai gaminamas su apatinės fermentacijos (lagerio) mielėmis arba naudojama šalta fermentacija su elio mielėmis. Yra stipresnis ir mažiau deginto skonio nei angliškas porteris (naudojamos elio mielės ir aukštesnė fermentacijos temperatūra).

Baltijos porterio pavyzdžiai
----------------------------

* Kunigaikščių (gamina Gubernija, Lietuva)
* Utenos porteris (gamina Utenos alus, Lietuva)
* Aldaris Porteris (gamina Aldaris, Latvija)
* Żywiec Porter (gamina Żywiec darykla Cešine, Lenkija)
* Okocim Porter (gamina Okocim darykla, Lenkija, JAV ir Kanados rinkai)
* Saku Porter (gamina Saku, Estija)
* Baltika Porter (gamina Baltika, Sankt Peterburgas, Rusija)
* Stepan Razin Porter (gamina darykla Stepan Razin, Sankt Peterburgas, Rusija)
* Dojlidy Polski (gamina Dojlidy darykla, Balstogė, Lenkija)
* D. Carnegie & Co. Stark Porter (gamina Carlsberg Sverige (Pripps Bryggerier), Geteborgas, Švedija)
* Koff Porter (gamina Sinebrychoff darykla, Kerava, Suomija)
* Limfjords-Porter (gamina Thisted Bryghus darykla Thistede, Danija)
* Львовское Портер (Lvovas, Ukraina)

Nuorodos
--------

1. ↑  aludariųklubas.lt
2. ↑  bjcp.org
3. ↑  aludariųklubas.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Generalisimas** (it. *generale* 'generolas' + *-issimo* 'aukščiausiasis laipsnis') – aukščiausiais karinis laipsnis kai kuriose šalyse.

Istoriškai šis karinis laipsnis suteikiamas karvedžiams, karo metu vadovavusiems kelioms, dažniausiai sąjunginėms kariuomenėms. Nors būta ir atvejų, kai laipsnis buvo suteikiamas tiesiog karališkosios šeimos nariams.

Kartais šis laipsnis buvo naudotas tose šalyse, kur toks vadas turėjo ir politinių įgaliojimų, pavyzdžiui, Japonijoje – siogūnas (šogūnas).

Pirmasis žmogus, gavęs šį karinį laipsnį 1569 metais, buvo 18-metis Prancūzijos karaliaus Karolio IX brolis, vėliau pats tapęs karaliumi Henriku III.

Žymiausi generalisimai:

* Čiang Kai-ši (Kinijos Respublika)
* Franciskas Frankas (Ispanija)
* Rafaelis Truchiljo (Dominikos Respublika)
* Aleksandras Suvorovas (Rusija)
* Josifas Stalinas (Tarybų Sąjunga)
* Kim Ir Senas (Šiaurės Korėja)

Generalisimas Rusijoje ir Tarybų Sąjungoje
------------------------------------------

Rusijos imperijoje generalisimo laipsnį 1695 m. įvedė Petras I. Pagal 1716 m. kovo 30 d. patvirtintą Karių statutą „šis laipsnis suteikiamas tik karūnuotiems asmenims ir valdantiems didiesiems kunigaikščiams, o būtent tiems, kurie valdo kariuomenę. Kai jų nebūna, savo valdžią jie perduoda generolui felmaršalui." Tačiau generalisimo laipsnį Rusijoje suteikdavo ne tik valdančios dinastijos atstovams.

Generalisimo laipsnis nebuvo įtrauktas į „Rangų lentelę", jis buvo aukščiau už pirmą jo klasę. XVIII a. kreipnys buvo rus. *Ваше высокопревосходительство*.

Rusijoje, po Spalio revoliucijos generalisimo laipsnis buvo atšauktas kartu su kitais kariniais laipsniais. Tačiau 1945 m. liepos 26 d. TSRS Aukščiausios Tarybos prezidiumo įsakymu įvestas naujas karinis laipsnis „Tarybų Sąjungos generalisimas" (*Генералиссимус Советского Союза*). Tų pačių metų liepos 27 dieną šis karinis laipsnis suteiktas J. Stalinui.
| **Burkardas Dzenislatv. *Burkards Dzenis*** |
| --- |
| Gimė | 1879 m. liepos 11 d.Dreiliniai, Rygos apskritis |
| Mirė | 1966 m. rugpjūčio 17 d. (87 metai)Deitonas, Ohajo valstija |
|  |
| Veikla | latvių skulptorius |
|  |
| Žinomas (-a) už | Vienas profesionaliosios latvių skulptūros pradininkų |

**Burkardas Dzenis** (latv. *Burkards Dzenis*, 1879 m. liepos 11 d. Dreiliniai, Rygos apskritis – 1966 m. rugpjūčio 17 d. Deitonas, Ohajo valstija) – latvių skulptorius. Vienas profesionaliosios latvių skulptūros pradininkų.

Biografija
----------

1905 m. Sankt Peterburge baigė Centrinę A. Štiglico techninio piešimo mokyklą, 1906 m. Paryžiuje tobulinosi pas O. Rodeną.

1910–1929 m. dailės pedagogas Rygoje, 1920–1941 m. Latvijos dailės muziejaus direktorius. 1922–1944 m. Latvijos dailės akademijos Taikomosios skulptūros studijos vadovas; nuo 1937 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1950 m. emigravo į JAV.

Kūryba
------

Sukūrė portretų – biustų („Žmona", 1906 m. 1922 m. „Ana Brigaderė", 1911 m. „Janis Zalytis", 1921 m. 1925 m.) ir reljefų („Karlis Ulmanis", Linkolno universitetas, XX a. šeštas dešimtmetis), antkapinių paminklų („Adolfas Alunanas", Jelgava, 1913 m. „Rudolfas Blaumanis", Ėrgliai, 1923 m.), taikomosios (pirmasis Latvijos herbas, 1919 m. banknotai, pašto ženklai) ir knygų grafikos kūrinių. Ankstyvosioms skulptūroms įtakos turėjo O. Rodenas, vėlesniųjų – plastika santūri, grįsta realistiniais ir abstrakčių formų deriniais.

1926–1938 m. apdovanotas Prancūzijos, Švedijos, Norvegijos, Belgijos, Latvijos valstybiniais ordinais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Burkardas Dzenis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 258 psl.
Hanns Seidel namas (HSH), Freimano studentų miestelis (Miunchenas)
Studentų miestelis
 Studentų miestelis (vok. *StuSta*)
**Freimano studentų miestelis** (vok. *Studentenstadt Freimann*, šnek. „StuSta" - studentų gyvenvietė, (pa)statyta nuo 1961 iki 1968 ir nuo 1970 iki 1977 m. Miunchene (Bavarija, Vokietija). Iš viso 14 namų, juose - 2478 vietų. Didžiausia studentų gyvenvietė Vokietijoje ir greta Olimpinio kaimelio (šnek. „Olydorf") antrasis pagal dydį Miuncheno studentų tarnybos (*Studentenwerk München*) gyvenamasis rajonas.

Padėtis
-------

Studentų miestelis yra Miuncheno šiaurėje tarp greitkelio A 9 ir Anglų sodo šiaurinės dalis, miesto dalis - Schwabing-Freimann, kampe tarp *Ungererstraße*/*Frankfurter Ring* ir *Föhringer Ring*. Viešojo transporto stotelė - *Studentenstadt* (metro linija Nr. 6, autobusų linijos - 50, 143, 177, 180, 181, 231 ir 233).

Miestelio gatvės pavadintos antinacinio pasipriešinimo dalyvių vardu:

* Willi-Graf gatvė
* Hans-Leipelt gatvė
* Christoph-Probst gatvė.

Nuorodos
--------

* Oficialus Freimano studentų miestelio tinklalapis
* Miuncheno studentų tarnybos informacija Archyvuota kopija 2009-01-31 iš Wayback Machine projekto.
* StuStaCulum
* TribüHne e. V. Archyvuota kopija 2009-06-14 iš Wayback Machine projekto.
* Panoraminiai vaizdai
Notariniai dokumentai tvirtinami antspaudu (foto - Bavarijos notaro antspaudas)
**Teisiškai patvirtintas vertimas** – vertimas, atliktas sertifikuoto vertėjo arba notarizuotas (patvirtintas notariškai). Tam, kad vertimą būtų galima naudoti kaip oficialų dokumentą, jį paprastai reikia oficialiai (notariškai) patvirtinti. Tą gali atlikti ne tik notaras, bet ir konsulinis pareigūnas. Rusijoje - taip pat tam tikrais atvejais ir ligoninės vyriausiasis gydytojas, laivo kapitonas. Vertimą, atliktą teismo vertėjo teismo posėdžio metu, tvirtina teisėjas. Komercinių dokumentų vertimą Rusijoje taip pat gali patvirtinti Rusijos prekybos ir pramonės rūmai.

Notarizuotas vertimas
---------------------

Notarizuotas vertimas - notariškai patvirtintas vertimas; t. y. toks, kurį atliko vertėjas, o jį patvirtino - notaras. Paprastai notaras liudija tik vertėjo parašo tikrumą. *De jure* notaras taip pat gali patvirtinti vertimo tikrumą, jeigu jis moka atitinkamą užsienio kalbą ir imasi tikrinti vertimo (ar net versti pats).

Šaltiniai
---------

1. ↑   «Основы законодательства Российской Федерации о нотариате» Глава XIII. «Свидетельствование верности копий документов и выписок из них, подлинности подписи и верности перевода»
2. ↑  NOTARŲ, LIETUVOS RESPUBLIKOS KONSULINIŲ PAREIGŪNŲ IR SENIŪNŲ ATLIEKAMI NOTARINIAI VEIKSMAI // Lietuvos Respublikos notariato įstatymas
**Fantazija** – vaizduotės veikla ir vaizdinių kompleksas, nuo kitų vaizdinių besiskiriantis tuo, kad jo neatitinka jokia tikra išorinė duotybė. Nors fantazija gali pradžioje remtis prisimenamais tikrų įvykių vaizdais, vis dėlto jos turinys neatitinka jokios išorinės tikrovės, bet iš esmės yra dvasios kūrybinės veiklos padarinys, energijos užplūstų psichinių elementų kombinacijos veikla arba produktas. Fantazija paprastai esti nesąmoningų turinių įsiveržimas į sąmonę arba yra sukelta laukiančios, intuityvios nuostatos.

Karlas G. Jungas išskiria aktyviąją ir pasyviąją fantaziją. Aktyvias fantazijas sužadina intuicija – tai į nesąmoningų turinių suvokimą nukreipta nuostata, kai libido užvaldo visus iš pasąmonės išnyrančius elementus ir lygiagrečios medžiagos asocijavimu suteikia jiems aiškumą ir vaizdumą. Pasyvios fantazijos iškart pasirodo vaizdiniais, nesant išankstinės intuityvios nuostatos. Ji veikiausiai visada kyla iš pasąmonėje vykstančio sąmonei priešingo vyksmo. Pasyvi fantazija dažnai yra ligos, nenormalumo ženklas, tuo tarpu aktyvi fantazija priklauso prie aukščiausių dvasinių žmogaus veiklų, nes joje sąmoninga ir nesąmoninga asmenybė suliejama į bendrą visumą. Fantazija labai gimininga sapnui (šis tėra pasyvi fantazija) – galima išskirti jos išreikštą ir slaptą prasmę. Fantazija yra stipresnė už sapną, nes jai reikia įveikti ovyje būdraujančią sąmonę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carl Gustav Jung. *Psichologiniai tipai*. Vilnius: Margi raštai, 2013.