recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Antanas Nesteckis** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. sausio 26 d. (67 metai)Pelaičiai, Plungės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė |
| Vaikai | Saulius, Tomas |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1982 m. Lietuvos komunistų partija, 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Antanas Nesteckis** (g. 1956 m. sausio 26 d. Pelaičiuose, Plungės rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Kauno rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Rietavo vidurinę mokyklą, 1979 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos Elektrifikacijos fakultetą, inžinierius elektrikas. 2008 m. Lietuvos žemės ūkio universitete įgijo vadybos ir verslo administravimo magistro kvalifikaciją.

1979–1987 m. Kauno rajono „Pirmūno" kolūkio vyr. energetiko pavaduotojas, vyr. energetikas. 1987–1992 m. Kauno rajono „Balandžio" kolūkio valdybos pirmininkas.

1992–1996 m. ir 2012–2016 m. LR Seimo narys. 1996–1997 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie LR finansų ministerijos viršininkas. 1997 m. „Tauro" banko Kauno filialo valdytojas. 1997–1998 m. Lietuvos ir Šveicarijos įmonės draudimo kompanijos „Vicura" ekonomikos direktorius, 1999–2002 m. draudimo kompanijos „Baltic polis" Kauno filialo direktorius.

2002–2011 m. Kauno apskrities Valstybinės mokesčių inspekcijos viršininkas. 2011–2012 m. Kauno miesto savivaldybės administracijos direktorius, 2012 m. – direktoriaus pavaduotojas. 2017–2019 m. Kauno rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2019 m. Kauno rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1990–1995 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 1995–2012 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 2000–2003 m. valdybos narys.

1982–1989 m. Lietuvos komunistų partijos, 1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys, nuo 2001 m. LSDP Finansų komisijos narys.

Žmona Nijolė, sūnūs Saulius ir Tomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2012-01-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Antanas Milčius** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. liepos 2 d.Rusija Aleksotas, Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | (?)Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos darbo federacijaLietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Karaliaučiaus universitetas |

**Antanas Milčius** (1895 m. liepos 2 d. Aleksotas, Kaunas – (?) JAV) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Aleksoto liaudies mokykloje, 1906–1914 m. – Kauno berniukų gimnazijoje, dalyvavo ateitininkų veikoje. 1914–1918 m. Maskvos universiteto Teisės fakulteto studentas. 1926 m. vasario mėn. Karaliaučiaus universitete apgynė teisės daktaro laipsnį.

Dalyvavo 1917 m. Peterburgo lietuvių seime. 1918 m. rudenį grįžo į Lietuvą, nuo 1919 m. pradžios iki 1920 m. gegužės 15 d. Kauno apygardos teismo valstybės gynėjo padėjėjas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

1926 m. gruodžio 20 d. – 1928 m. gegužės 7 d. valstybės kontrolierius,  A, Smetonos atleistas iš pareigų ir suimtas už nepaklusnumą. Vėliau advokatas. 1939–1944 m. Sedos vidurinės mokyklos direktorius.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV. 1970 m. gegužės 15 d. minint Steigiamojo Seimo 50-metį, kartu su kitais 6 emigracijoje gyvenusiais buvusiais Steigiamojo Seimo nariais: E. Draugeliu, M. Galdikiene, M. Krupavičiumi, J. Pakalka, J. Pronckumi, K. Škirpa pasirašė kreipimąsi pasaulio Parlamentų, Senatų nariams ir kitoms demokratinėms šalių institucijoms dėl Lietuvos okupacijos.

Literatūra
----------

* Milčius Antanas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 40.
* Milčius Antanas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 459.
* Veilentienė A. Milčius Antanas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 255–256.
* Veilentienė A. Milčius Antanas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 384–386.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Antanas Mickus** |
| --- |
| Gimė | 1898 m.Armeniškiai |
| Mirė | 1973 m. spalio 19 d. (~75 metai)Veliuona |
|  |
| Veikla | fotografas |

**Antanas Mickus** (1898 m. Armeniškiai, Seredžiaus valsčius – 1973 m. spalio 19 d. Veliuona) – Lietuvos fotografas.

Biografija
----------

Savamokslis, fotografuoti pradėjo apie 1925 m. fotografijos spausdintos Lietuvos periodinėje spaudoje. Apie 1928 m. atidarė fotoateljė Veliuonoje. 1951–1952 m. pogrindinės organizacijos „Lietuvos laisvės varpas" narys. 1952–1955 m. politinis kalinys, kalintas Šilutės kalėjime, vėliau – Kurske.

Fotografavo Veliuonos krašto žmones, įvykius, šventes, darbus, apylinkes. Sukūrė fotografijas: „Gedimino paminklo atidengimas", „Veliuona iš Nemuno salos", „Baržų statykla" (visos 1925 m.), „Vytauto paminklo atidengimas" (1930 m.), „Veliuonos panorama nuo Gedimino kapo kalno" (apie 1930 m.), „Nemuno potvynis" (1932 m.), „Šventadienis" (apie 1935 m.), „Keliaujantis muzikantas su savo šunimis" (apie 1937 m.). Iš fotografijų išspausdinta atvirukų, Veliuonos vaizdų bukletas (1935 m.). Išliko apie 3000 jo sukurtų stiklo negatyvų. Jo fotografijas 2002 m. eksponavo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Antanas Mickus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 36 psl.
| **Antanas Nesavas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. balandžio 5 d.Veiveriai, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1995 m. balandžio 30 d. (47 metai)Tbilisis, Gruzija |
|  |
| Veikla | filosofas, diplomatas |
|  |
| Alma mater | 1971 m. Vilniaus universitetas |

Antanas Nesavas
**Antanas Nesavas** (1948 m. balandžio 5 d. Veiveriuose, Marijampolės apskritis – 1995 m. balandžio 30 d. Tbilisyje, Gruzija) – Lietuvos filosofas, diplomatas.

Biografija
----------

1966 m. baigė vidurinę mokyklą Kaune, 1971 m. Vilniaus universiteto (VU) Istorijos fakultetą. Nuo 1974 m. dirbo VU Filosofijos istorijos katedros dėstytoju. 1975 m. apgynė filosofijos mokslų kandidato disertaciją. Nuo 1980 m. dirbo LSSR MA filosofijos katedroje. 1989–1991 m. studijavo Freiburgo, Konstanco universitetuose (VFR).

1991 m. dirbo LR užsienio reikalų ministerijos Vakarų Europos šalių skyriuje. 1992 m. 3 mėnesius mokėsi Londono ekonomikos mokykloje. 1992 m. balandžio 24 d. paskirtas LR ambasados Jungtinėje Karalystėje patarėju politikai. Nuo 1993 m. liepos 1 d. LR laikinasis reikalų patikėtinis. Nuo 1994 m. gegužės 4 d. iki komandiruotės į Gruziją 1994 m. rugsėjo 24 d. LR užsienio reikalų ministerijos patarėjas. Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) misijos Gruzijoje narys. 1995 m. naktį iš balandžio 29 d. į 30 d. žuvo autokatastrofoje Tbilisyje.

VU Filosofijos fakulteto periodinio leidinio „Problemos" vienas iš steigėjų, redaktorių, autorių. Susipažinęs su Vokietijos, Didžiosios Britanijos šalių akademiniu, kultūriniu ir politiniu gyvenimu dalyvavo įvairiuose mokslo simpoziumuose, politiniuose disputuose. Nuo 1992 m. bendravo su Jungtinės Karalystės sostinėje gyvenančiais lietuviais. 1994 m. pradžioje jo iniciatyva įkurta Britanijos-Lietuvos draugija (*British-Lithuanian Society*).

Bibliografija
-------------

* Liberalizmas Lietuvoje XIX a. II pusėje / Rimantas Vėbra, Antanas Nesavas. – Vilnius, 1975. – 12 p.

Vertimai:

* Traktatas apie žmogiškojo pažinimo principus / George Berkeley (redagavo Giedrė Bautrėnienė). – Vilnius: Mintis, 1988. – 158 p. – ISBN 5-417-00020-5
* Psichoanalizė ir religija = Psychoanalysis and religion / Erich Fromm (iš anglų k. vertė Algirdas Degutis ir Antanas Nesavas). – Vilnius: Mintis, 1981. – 144 p.
* Thomas Luckmann knygos „Nematoma religija" (*The invisible religion*) rankraščio vertimas

Šaltiniai
---------

* Europos Lietuvis, Nr. 19, 1995 m. gegužės 6-12 d.
| **Antanas Pavilonis** |
| --- |
| Gimė | 1847 m.Elmininkai, Anykščių raj. |
| Mirė | 1918 m. lapkričio 24 d. (~71 metai)Joniškis |
| Palaidotas (-a) | Joniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios šventorius |
| Tėvas | Jonas Pavilonis |
| Motina | Julijona Puodžiūnaitė-Pavilonienė |
|  |
| Veikla | kunigas prelatas |

**Antanas Pavilonis** (1847 m. Elmininkuose - 1918 m. lapkričio 24 d. Joniškyje) – kunigas prelatas. 

Parengė ir **Rymo Žemaičio** slapyvardžiu išleido poleminę brošiūrą „Kalba dviejų žmogų Kazimiero ir Antano apie Katalikų Bažnyczios pamatą" (1891 m. kitas leidimas – 1894 m.). Bendradarbiavo laikraščiuose „Wienybė Lietuwninku" (nuo 1886 m.), „Žemaičių ir Lietuvos apžvalga" (1891–1896 m.), „Lietuvos apžvalga" (nuo 1901 m.), publikacijas pasirašinėjo **Žemaičio**, **Rymo Žemaičio**, **Kunigo** ir kitais slapyvardžiais. Daug jo straipsnių, literatūrinių bandymų ir pamokslų išliko rankraščiuose, išbarstytuose po įvairius archyvus.

A. Pavilonis sukaupė apie 500 knygų asmeninę biblioteką, kurią po jo mirties perėmė sūnėnas kunigas Stanislovas Pavilonis. Šioje bibliotekoje buvo saugomas po Antano Baranausko mirties A. Paviloniui perduotas Šventojo Rašto Senojo testamento vertimas.

Palaidotas Joniškio bažnyčios šventoriuje. Kapą ženklina paminklas su kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Antanas PAVILONIS". Anykštėnų biografijų žinynas. 2013-07-24. Nuoroda tikrinta 2014-04-17.
| **Miklausė Marija** |
| --- |
|  |
| Miklausės krikštas. (Rusų XVI a. miniatiūra iš Iliustruotojo metraščių sąvado) |
| Gediminaičiai |
| Gediminaičių stulpai |
| Gediminaičių stulpai |
|  |
| Mirė | 1405 m. spalio 30 d.Tverėje |
| Tėvas | Kęstutis |
| Motina | Birutė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ivano Michailovičiaus |
| Vaikai | Aleksandras,Ivanas,Jurijus |

**Miklausė Marija** (rus. *Микловса Мария*; g. ? – m. 1405 m. spalio 30 d. Tverėje) – Lietuvos kunigaikštytė, Tverės didžioji kunigaikštienė.

Tėvai – Lietuvos didieji kunigaikščiai Birutė ir Kęstutis; seserys: Ona Danutė, Rimgailė; broliai: Vytautas Didysis, Tautvilas, Žygimantas. 1377 m. ištekėjo už Tverės didžiojo kunigaikščio Ivano Michailovičiaus, taip sustiprindama karinę sąjungą tarp LDK ir Tverės Didžiosios kunigaikštystės. Ryšiai tarp šių valstybių užsimezgė dar anksčiau, LDK didysis kunigaikštis Algirdas buvo vedęs Ivano Michailovičiaus tetą Julijoną. Vėliau ginkluoti tveriečiai 1422 m. padėjo Vytautui Didžiajam kovoti su kryžiuočiais.

Miklausė Marija pagimdė tris sūnus: Aleksandrą, Ivaną ir Jurijų. Palaidota Tverės Šventojo Išganytojo cerkvėje. Po jos mirties kunigaikštis Ivanas Michailovičius vedė Dorogobužo kunigaikštytę Jevdokiją, su kuria vaikų neturėjo.

Šaltiniai
---------

* Ivano Michailovičiaus moneta (rus.)
* Biografiniai duomenys (rus.)
* Ivano Michailovičiaus biografija Brokhauso ir Jefrono enciklopedijoje (rus.)[neveikianti nuoroda]
**Rusijos mokslų akademijos Miklucho–Maklajaus etnologijos ir antropologijos institutas** (rus. *Институт этнологии и антропологии им. Н. Н. Миклухо-Маклая РАН*) – vienas svarbiausių Rusijos mokslų akademijos kultūrinės, socialinės ir fizinės antropologijos studijų centrų, veikiantis Maskvoje.

Istorija
--------

Įkurtas 1933 m. Leningrade (dab. Sankt Peterburgas), 1943 m. evakuotas į Maskvą. Ištakos oficialiai siejamos su Petro I laikais įsteigta kunstkamera, 1947 m. pavadintas vardu N. Miklucho–Maklajaus, kuris 1871–1877 m. tyrinėdamas Naująją Gvinėją ieškojo galimybių paversti ją Rusijos kolonija. Tarybiniu laikotarpiu institutas veikė ne tik kaip mokslo institucija, bet ir kaip vienas analitikos bei propagandos centrų.

Veikla
------

2008 m. buvo 18 padalinių, dirbo daugiau kaip 200 specialistų. Oficialiais duomenimis, kasmet išleidžiama apie 50 monografijų. Svarbesni tęstiniai leidiniai: kasmet leidžiamas leidinys „Rasės ir tautos" (Rasy i narody), žurnalas „Etnografinė apžvalga" (Ėtnografičeskoe obozrenie), „Antropologijos žinynas" (Vestnik antropologu), „Rusijos etnografo biblioteka" (Biblioteka Rossijskogo etnografą) ir kiti.

Etninės kultūros, istorijos, etninių grupių tarpusavio santykių ir konfliktų tyrimai daugiausia atliekami buvusios TSRS ir buvusiose socialistinėse šalyse. XXI a. pradžioje pirmenybė teikiama tyrimams Rusijoje, NVS šalyse. Siekiama padėti Rusijos federacijos politinei vadovybei vykdyti efektyvesnę vidaus ir užsienio politiką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ramūnas Trimakas. *Miklucho–Maklajaus etnologijos ir antropologijos institutas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 87 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2014-02-11 iš Wayback Machine projekto.
| Vilštetasvok. *Willstätt* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė ir tradicinė fachverkinė architektūra* |
|  |
| 

VilštetasVilštetas

48°32′00″ š. pl. 7°53′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.53333°š. pl. 7.88333°r. ilg.﻿ / 48.53333; 7.88333﻿ (Vilštetas)Koordinatės: 48°32′00″ š. pl. 7°53′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.53333°š. pl. 7.88333°r. ilg.﻿ / 48.53333; 7.88333﻿ (Vilštetas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Badenas-Viurtembergas Badenas-Viurtembergas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 9 985  |
|  |
| **Kirčiavimas** | Vi̇̀lštetas |

**Vilštetas** (vok. *Willstätt*) – miestas vakarų Vokietijoje, Badeno-Viurtembergo žemėje, Fraiburgo regione, Ortenau apskrityje. Gyventojų skaičius beveik 10 tūkst. asmenų pagal (2018 m. gruodžio 31 d. duomenis).

Istorija
--------

Pirmą kartą paminėtas rašytiniuose šaltiniuose 1323 m. Nuo 1538 m. vietos didikų giminė palaikė reformacijos idėjas ir šiose žemėse paplito reformacija. Čia būta pilies, dėl kurios priešininkai kovojo 1643 m. kai vyko mūšiai Trisdešimties metų kare. Vėlesniais metais (1672–1678 m.) per Prancūzijos ir Nyderlandų karus šią pilį puolė prancūzai.

Po Antrojo pasaulinio karo apie istorinį miesto centrą išaugo nauji kvartalai ir pats miestas išaugo, tačiau ir šiandien yra išlikęs senamiestis su fachverkine architektūra.

Sportas
-------

Labiausiai kaimą garsina sporto klubas „SC Sand", kurio moterų komanda žaidžia aukščiausiose lygoje.

Stadionas
---------

Namų rungtynes žaidžia Orsay stadione (2000 vietų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Vi̇̀lštetas.
2. ↑

Nuorodos
--------

* SC Sand oficiali svetainė
* SC Sand (moterų futbolo komanda) Soccerway
Koordinatės: 54°38′57″š. pl. 24°56′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.64906°š. pl. 24.9358754°r. ilg.﻿ / 54.64906; 24.9358754


| Bažnytėlė |
| --- |
|  |
|  |
| Duomenys |
| **Šalis:** |  Lietuva |
| **Administracinė priklausomybė:** | Trakų rajonas |
| **Salų skaičius:** | 1 |
| **Ilgis:** | ~100 m |
| **Plotis:** | ~75 m |
| **Gyventojų skaičius:** | negyvenama |
| Žemėlapis |

**Bažnytėlė** – sala Galvės ežere, esanti apie 50 m į pietryčius nuo Karaimų salos. Saloje stovėjusi nedidelė Šv. Jurgio graikų apeigų cerkvė, kurią Vytautas Didysis pastatė antrajai žmonai Julijonai Alšėniškei, vėliau saloje buvęs Sapiegų mauzoliejus. Cerkvės liekanos 1992 m. registruotos Kultūros vertybių registre (unikalus kodas 17340), 2005 m. pripažintos didesnio objekto (unikalus kodas 27125) dalimi.

Bažnytėlės ir Karaimų salas jungusio tilto liekanos – mediniai poliai – aptikti 1996 m. povandeninių archeologinių tyrimų, vykdytų Torunės universiteto profesoriaus Andrzej Henryk Kola, metu. Nustatyta, jog tiltas buvo 4 m pločio. 1997 m. tyrimus pratęsė Zenonas Baubonis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trakai iki septynioliktojo šimtmečio
2. ↑  Dėl objektų neįrašymo į Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą
3. ↑  *Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais* (PDF). pp. 260–261.

Nuorodos
--------

* Trakai 17 a. pradžioje (rekonstrukcinis piešinys) (autorius Juozas Kamarauskas)
**Bažnyčios ir valstybės atskyrimas** – frazė aptinkama 1802 metų Tomo Džefersono laiške Danburio baptistams, kuriame jis mini pirmąją Jungtinių Amerikos Valstijų pataisą, kuriančią „atskyrimo sieną" tarp bažnyčios ir valstybės. Tačiau tai tik atspindėjo sąvoką, kurios originalios formos sukūrimas dažnai priskiriamas anglų politikos filosofui Džonui Lokui. Ši frazė pirmąkart buvo cituota JAV Aukščiausiajame teisme 1878 metais, ir tada eilėje bylų prasidėjusių 1947 metais. Todėl politinėse diskusijose padidėjo šio sąvokos populiarumas. 

Sąvoka buvo pritaikyta daugelyje šalių, priklausomai nuo galiojančios teisinės tų šalių struktūros bei vyraujančių pažiūrų būdingo religijos vaidmens visuomenėje atžvilgiu. Panašus laicizmo principas yra pritaikytas Prancūzijoje ir Turkijoje. Tuo tarpu kelios pasaulietinės šalys, tokios kaip Norvegija, išsaugojo konstitucinį oficialios valstybinės religijos pripažinimą.

Bažnyčios ir valstybės atskyrimo sąvoka yra gretinama su kitomis tarptautinėmis socialinėmis ir politinėmis idėjomis, įskaitant sekuliarizaciją (supasaulietinimą), tikėjimo laisvę ir religinį pliuralizmą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jefferson's Letter to the Danbury Baptists (June 1998) – Library of Congress Information Bulletin
2. ↑  Feldman, Noah (2005). *Divided by God*. Farrar, Straus and Giroux, pg. 29
**Edukologija** (lot. *educatio* – švietimas, ugdymas; gr. logos – mokslas) – socialinis mokslas, tiriantis įvairiapusį žmogaus ir grupių ugdymą(si).

Kartais, siekiant nuvertinti edukologijos fundamentalumą, ji laikoma taikomuoju mokslu. Tai iš dalies teisinga, tačiau tirdama ugdymo praktiką (vyksmą) ji išryškina jos fundamentaliuosius dėsnius ir dėsningumus, t. y. besikartojantį ryšių ir santykių pradą, įgalinantį kurti įvairias teorijas. Taip „praktinis mokslas" palaipsniui tampa fundamentaliuoju mokslu.

Pedagogika tiria vaikų, andragogika – suaugusiųjų mokymą(si), žinių perteikimą, taip pat ir ugdymą, o edukologija akcentuoja ugdymo ir ugdymosi procesus, trunkančius nuolat ir nesiejamus su konkrečia profesija, specialybe, o taikant visa tai žmogui kaip asmenybei.

Nuo 1965 m. liepos mėnesio UNESCO ekspertų konferencijos mokymasis visą gyvenimą (angl. *lifelong education*) laikomas vienu esminių šiuolaikinio mokslo, technikos ir technologijos pažangos prielaidų.

Žinomiausi švietėjai
--------------------

Konfucijus, Sokratas, Platonas, Aristotelis, Kvintilianas, šv. Augustinas, Komenskis, Ruso, Pestalocis, Herbartas, Dystervėgas, Ušinskis, Diuji, Selje, Rerichas ir kt.

Lietuvos edukologai
-------------------

Vabalas-Gudaitis, S. Šalkauskis, J. Laužikas, M. Lukšienė, L. Jovaiša, B. Bitinas, L. Šiaučiukėnienė, J. Vaitkevičius, V. Jakavičius, P. Jucevičienė ir kt.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Edukologija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Edukologijos pradmenys
| **Jelizaveta Bojarskaja** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Jelizaveta Bojarskaja |
| Visas vardas | Jelizaveta Bojarskaja |
| Gimė | 1985 m. gruodžio 20 d. (37 metai)Leningradas, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Jelizaveta Bojarskaja** (rus. *Елизаве́та Миха́йловна Боя́рская*, g. 1985 m. gruodžio 20 d. Leningrade) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Aktorės tėvas Michailas Bojarskis, labiausiai žinomas kaip muškietininkas, įkūnijęs legendinį d`Artanjaną.

Pirmąjį vaidmenį filme gavo atsitiktinai. Vieną dieną Bojarskių bute suskambo telefonas. Telefoną paėmė 15-metė Liza. Skambinusysis paklausė, ar Michailas Bojarskis namuose, tačiau garsusis muškietininkas buvo filmavimo aikštelėje. Tada balsas telefone pakvietė Lizą nusifilmuoti filme. Debiutas įvyko trileryje „Mirties raktai", kuriame suvaidino paauglę narkomanę Alisą, turtingų tėvelių dukrą.

Pirmasis reikšmingas vaidmuo filme buvo Tanjos vaidmuo filme „Pirmasis po Dievo" (2005). Vėliau įkūnijo Verą filme „Tu manęs nepaliksi", kur vaidino kartu su savo tėvu Michailu Bojarskiu. 

Populiarumo susilaukė Timuro Bekmambetovo filmas „Likimo ironija. Tęsinys" (2007). 

Buvo planuota, kad filme „Muškietininkų sugrįžimas, arba kardinolo Mazarino lobiai" atliks d'Artanjano dukters vaidmenį, tačiau šį vaidmenį atliko Lianka Gryu. Bojarskaja atsisakė šio vaidmens, nes vaidino filme „Admirolas", bei juostoje „Aš grįšiu". Filme „Admirolas" (2008 m.) ji vaidino admirolo Aleksandro Kolčiako mylimąją Aną.

Vaidino filmuose „Nepasakysiu", „Penkios nuotakos", „Rungtynės", „Pelenė", „Įprotis atsisveikinti", „Kurjeris iš rojaus", „Galvų medžiotojai", „Būsena: Nemokama", „Anna Karenina. Vronskio istorija. ILWT grupė turi Elizavetai Bojarskajai skirtą dainą „Liza".

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| **Jelena Nikolajeva** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Елена Андреевна Николаева |
| Visas vardas | Елена Андреевна Николаева |
| Gimė | 1983 m. vasario 9 d. (40 metų)Maskva, RTFSR |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Jelena Nikolajeva** (rus. *Елена Николаева*, g. 1983 m. vasario 9 d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

1998 m. baigė I. A. Moisejevo baleto mokyklą-studiją. 2006 m. baigė GITIS (O. L. Kudriašovo kursas).

Vaidino pagrindinius vaidmenis spektakliuose „Švediškas mačas", „Figaro. Vienos dienos įvykiai", „Elektra", „Meilužės" ir kiti. Teatro kritikė Oksana Kušliajeva rašė: „Elektra Jelena Nikolajeva, atrodo, yra tragiška herojė. Pikta, bjauri, stipri, ji muša šiame plastikiniame narve, įnirtingai užkalbina, šaukia į dangų. Nikolajevos aistringai, su deramu tragišku patosu ištartas Euripido tekstas, jos monotoniškas nešvarių vyriškų marškinėlių plovimas, įvedimas į transą – visa tai primena heroję, kurią galima pamatyti „pažangiame" tragedijos pastatyme, kur režisieriai įvairiomis šiuolaikinėmis priemonėmis bando prasiveržti į neracionalią sferą".

Kritikai labai palankiai įvertino jos Brigitos vaidmenį spektaklyje „Meilužės".

Nuo 2003 m. vaidino filmuose. Atliko pagrindinius vaidmenis filmuose „Pavasario skambučio istorija", „Mergaitė", „Aistros fonograma", „Kvankos", „Salos" ir TV serialuose „Plunksnas ir kardas", „Aš" grįšiu", „Mano antroji pusė", „Froido metodas", „Dvi žiemos ir trys vasaros", „Mamytės", „Vestuvės ir skyrybos", „Miša viską gadina".

2008 m. II tarptautiniame Andrejaus Tarkovskio kino festivalyje „Veidrodis" ji gavo specialų festivalio prezidento prizą už filmą „Mergaitė".

2010 m. XVIII tarptautiniame kino aktorių festivalyje „Žvaigždynas" ji gavo žiūrovų apdovanojimą už vaidmenį filme „Aistros fonograma".

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Jelingės runų akmenys, pilkapiai ir bažnyčia |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Danijos vėliava Danija |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iii |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 697 |
| **Regionas**\*\* | Europa ir Šiaurės Amerika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 1994  (18-oji sesija) |
| 

Jelingės runų akmenys šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Jelingės runų akmenys |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Jelingės runų akmenys** (dan. *Runestene i Jelling*) yra Danijoje, Jutlandijoje, Jelingės mieste.

Runos − tai senieji skandinavų rašmenys. Tūkstantį metų − nuo maždaug III a. po Kristaus iki XIII a. Skandinavijoje nevartota jokių kitų rašmenų.

Pirmieji runų užrašai datuojami II m. e. a. Paskutinieji − iš XVIII a. Runų periodizacija skirstoma į du etapus: pirmasis − senųjų runų periodas (*äldre runor*) 200−750-ieji metai ir jaunųjų runų, arba kitaip vadinamų trumpašakių runų, periodas (*yngre, kortkvistrunor*) 750−1050-ieji metai.

Kartais akmenis puošia meniški margi paveikslai. Nors spalvas per šimtmečius iš dalies sunaikino vėjas ir krituliai, kai kur dar yra išlikusių jų fragmentų. Tokie neįprasti runų pavyzdžiai yra du akmenys Jelingėje. Mažesnįjį ir senesnįjį iš jų, žmonos *Tyros* garbei, X a. viduryje (apie 955 m.) pastatė Danijos karalius Gormas, Jelingo dinastijos įkūrėjas. Didesnysis priklauso Gormo sūnui Haroldui, Pietų Norvegijos užkariautojui, žinomam kaip Haroldas Mėlyndantis. Akmenyje užfiksuotas liudijimas, kaip Haroldas Danijoje įvedė krikščionybę: sudėtingo runų ornamento viduryje aiškiai matomas Nukryžiuotasis.

1994 m. Jelingės runų akmenys įtraukti į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Nuorodos
--------

* Jelingės runų akmenys (danų k.)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Danijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Jelingės runų akmenys, pilkapiai ir bažnyčia (1994) · Roskildės katedra (1995) · Kronborgo pilis (2000) · Vatų jūra (2009, kartu su Nyderlandais ir Vokietija) · Stevnso glintas (2014) · Kristiansfeldas, Moravitų bažnyčios gyvenvietė (2015) · Par Force medžioklės kraštovaizdis šiaurinėje Zelandijoje (2015) · Kujataa Greenland: norvegų ir inuitų žemdirbystė prie amžinojo įšalo ribos (2017) | Danijos vėliavaDanijos vėliava |

 |
| **Clitocybe odora** |
| --- |
| Melsvoji tauriabudė (*Clitocybe odora*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Tauriabudė  *( Clitocybe)* |
| Rūšis: | Melsvoji tauriabudė  *( Clitocybe odora)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Melsvoji tauriabudė** (lot. *Clitocybe odora*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, tauriabudžių (*Clitocybe*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Stipraus anyžių kvapo, kepurėlė, lakšteliai ir kotas melsvai žali.

Vaisiakūniai vidutinio dydžio. Kepurėlė 3–7 cm skersmens, kartais didesnė, iškili, su gūbreliu, senesnių grybų – paplokščia, įdubusi, matinė, melsvai žalia, žalia, išblunkanti iki pilkai žalsvos. Lakšteliai tankūs, nežymiai nuaaugtiniai melsvai žali. Kotas 3–6×0,5–2 cm, kepurėlės spalvos, vienodo storumo, elastingas. Trama žalsva, melsva, plona, nekarti, stipraus anyžių kvapo. Sporos 6–8×3,5–5 μm.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai melsvai žalios spalvos.

Auga grupelėmis, kartais po keliolika ir daugiau vaisiakūnių. Valgoma, bet gal būtų vertesnė parfumerijos pramonėje. Vienas kvapiausių lakštabudinių grybų. Dažna.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 115 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Melsvoji tauriabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gentiana cruciata**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Melsvasis gencijonas (*Gentiana cruciata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Gencijoniniai  *( Gentianaceae)* |
| Gentis: | Gencijonas  *( Gentiana)* |
| Rūšis: | Melsvasis gencijonas  *( Gentiana cruciata)* |

 |

**Melsvasis gencijonas** (*Gentiana cruciata*) – gencijoninių (*Gentianaceae*) šeimos žolinių daugiamečių augalų rūšis. Paplitusi Eurazijoje.

Aukštis 10-50 cm. Lapai pailgi, lygiakraščiai. Žiedai taurelės pavidalo, mėlyni ar violetiniai, su keturiais vainiklapiais, žiedkočiai trumpi. Žydi nuo birželio iki rugsėjo. Vaisius – sausa dėžutė.

Auga sausų kalvų pašlaitėse, sąžalynuose. Lietuvoje sparčiai nykstanti rūšis, bet auga daugelyje rajonų, tik nepastebėta šiaurrytinėje ir pietvakarinėje dalyse bei Pajūrio žemumoje. Saugomas, įtrauktas į Lietuvos raudonąją knygą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lata*Lata* |
| --- |
| 

LataLata

10°43′24″ p. pl. 165°47′47″ r. ilg.﻿ / ﻿10.72333°š. pl. 165.79639°r. ilg.﻿ / 10.72333; 165.79639﻿ (Lata)Koordinatės: 10°43′24″ p. pl. 165°47′47″ r. ilg.﻿ / ﻿10.72333°š. pl. 165.79639°r. ilg.﻿ / 10.72333; 165.79639﻿ (Lata) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Saliamono Salų vėliava Saliamono Salos |
| **Provincija** | Temotu provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 553  |

**Lata** – Saliamono Salų Temotu provincijos centras. 2007 metais jame gyveno 553 gyventojai. Mieste yra keletas poilsio namų, paštas, telekomo ofisas ir parduotuvės.

Turi oro uosto taką, iš kurio atliekami skrydžiai į Makiro salą ir Honiaros miestą. Laivyba nereguliari, bet paprastai galima rasti transportą į Honiarą ar aplinkines salas. Yra kelionės aplink Nendo ar Rifų salas.

Pagrindinė Temotu provincijos ligoninė – Lata ligoninė taip pat įsikūrusi mieste.

Vienintelė pastovi oro paslauga suteikiama „Solomon Islands Air" kompanijos. RAMSI regioninės pagalbos misija kas dvi savaites vykdo sraigtasparnio skrydžius.

Per etninius neramumus 2003 m. Latos mieste nebuvo jokių su tuo susijusių įvykių. Pagrindinė priežastis buvo per tolimas atstumas nuo sostinės Honiaros.

Lata įsikūrusi šiaurės vakarų Nendo salos dalyje. NASA nuotrauka.
| **Petras Cirtautas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1854 m.Veiviržėnai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1919 m. gruodžio 27 d. (~65 metai)Rietavas, Lietuvos respublika |
|  |
| Veikla | Gydytojas |
|  |
| Alma mater | Dorpato universitetas |

**Petras Cirtautas** (1854 m. Veiviržėnuose, Rusijos imperija – 1919 m. gruodžio 27 d. Rietave, Lietuvos Respublika) – Lietuvos gydytojas ir labdarys.

Biografija
----------

Gimė ir augo pasiturinčių ūkininkų Gasparo Cirtauto ir Marcijonos Skomantaitės – Cirtautienės dešimties vaikų šeimoje. Rietavo kunigaikštis Oginskis du iš jų leido į mokslus: būsimą Žemaičių vyskupą Gasparą Cirtautą ir Petrą. Pastarasis baigė medicinos studijas Dorpato universitete, besimokydamas priklausė studentiškai korporacijai Konventas Polonia. Po mokslų įsikūrė Rietave, ilgus dešimtmečius būdamas vienintelis gydytojas visoje apylinkėje.

P. Cirtautas krašto žmones ne tik gydė, bet ir švietė – kartu su žmona Elena Sakelaite, kilusia iš Pavandenės dvaro, aktyviai pasireiškė kultūrinėje veikloje.
Cirtautų šeima dalyvavo 1911 m. steigiant Blaivybės draugijos Rietavo skyrių, taip pat 1914 m. įkuriant biblioteką prie minėtos organizacijos. P. Cirtautas rūpinosi nealkoholinės arbatinės atsiradimu ir išlaikymu, jo žmona 1908 m. dalyvavo steigiant Rietavo vartotojų draugiją, taip pat Labdarių draugiją (veikė 1910–1914 m.). Pinigai pastarajai organizacijai buvo renkamos organizuojant lietuviškus vakarus miestelyje – lėšų reikėjo prieglaudai išlaikyti ir beturčių šelpimui.

Cirtautai užaugino penkis vaikus: Viktorą, Eleną, Mariją, Ireną ir Petrą. Žinomas Lietuvos kompozitorius Vytautas Barkauskas yra jų vaikaitis.

Šaltiniai
---------

* Gydytojas Petras Cirtautas (1854–1919) // www.limis.lt[neveikianti nuoroda]
**Petras Bendorius** (tikroji pavardė *Bendoravičius*, 1863 m. Matlaukys – 1906 m. lapkričio 19 d. Ūdrija) – Lietuvos pedagogas, tautosakos rinkėjas.

Biografija
----------

1884 m. baigęs Veiverių mokytojų seminariją mokytojavo Ūdrijos mokykloje ir kitose Suvalkų gubernijos mokyklose.

1887 m. Rusijos geografų draugijai įteikė tautosakos tekstų, etnografinių ir archeologinių aprašų rinkinį, už kurį buvo apdovanotas draugijos sidabro medaliu. Keletą rinkinio dainų išspausdino Eduardas Volteris „Lietuviškoje chrestomatijoje" (2 d. 1901–1904 m. rusų kalba). Rusijos geografų draugijos archyve yra jo rankraščiai: „Apraszimas rastiniu daiktu", „Pilekalnis", „Swodba Dzūkuose", „Kriksztynos", „Szermenys", „126 dainos", „Mislys", „Patarlės", 1891 m. „Kalvarijos pavietas".

Panaikinus spaudos draudimą parengė lietuviškus pradžios mokyklos vadovėlius:

* Vaikų žvaigždutė, 1 d. 1905 m. 1916 m. 2 d. 1906 m.
* Aritmetikos uždavinių ir pavyzdžių rinkinys, su P. Daugirdu, 1 d. 1906 m. 1920 m. 2 d. 1910 m. 1918 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Petras Bendorius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 46 psl.
| **Petras Dimša** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. spalio 30 d.Šadžiūnai, Veisiejų valsčius |
| Mirė | 2020 m. rugsėjo mėn. (~82 metai) |
| Palaidotas (-a) | Šiluvos kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita Dimšienė |
|  |
| Veikla | aktorius, televizijos režisierius, poetas |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Leningrado valstybinis teatro, muzikos ir kinematografijos institutas |

**Petras Dimša** (1938 m. spalio 30 d. Šadžiūnuose, Veisiejų valsčiuje – 2020 m. rugsėjo 9 (?) d.) – Lietuvos televizijos režisierius, aktorius, poetas.

Biografija
----------

1958 m. baigė Veisiejų vidurinę mokyklą. 1959–1970 m. Vilniaus lėlių teatro aktorius. 1962 m. baigė Vilniaus kultūros švietimo technikumą. 1965 m. kartu su poetu Martynu Vainilaičiu įkūrė Berniuko Žirniuko teatrą. Nuo 1971 m. dirbo Lietuvos televizijoje, Vilniaus universitete dėstė televizijos režisūrą. 1977 m. baigė Leningrado valstybinį teatro, muzikos ir kinematografijos institutą, kur įgijo televizijos ir kino režisieriaus specialybę.

Daugelio televizijos filmų režisierius ir aktorius, vaidino populiariuose televizijos serialuose „Giminės", „Dapkai ir Butkai". 1972 m. sukurto 4 dalių TV filmo „Tadas Blinda" (rež. Balys Bratkauskas) antrasis režisierius. Išleido keletą poezijos knygelių. Nuo 1998 m. Petro Abukevičiaus vardo premijos iniciatorius ir komisijos vadovas.

2013 m. liepos 17 d. vairuodamas automobilį Vilniuje, Oslo gatvėje, mirtinai partrenkė dviračiu važiavusį 24 metų menininką Šarūną Surblį. P. Dimšos kraujyje rasta 1,67 promilės alkoholio. 2015 m. kovo 3 d. dėl šio įvykio nuteistas 6 metams nelaisvės. Pravieniškėse organizavo renginius, statė spektaklius, parašė Pravieniškių metriką – eiliuotą šimto eilučių kūrinį, skirtą vietovės istorijai. 2018 m. gruodžio mėn. Kauno apygardos teismo sprendimu paleistas iš Pravieniškių pataisos namų-atvirosios kolonijos pirma laiko dėl jo amžiaus, sunkios ligos, teigiamos veiklos įkalinimo įstaigoje.

Urna su palaikais palaidota Šiluvos kapinėse.

Filmografija
------------

* 1993–2010 m. LTV serialas „Giminės" (rež. Saulius Vosylius)
* 1996 m. LTV serialas „Nepaprasti Tučkaus ir jo viršininko nuotykiai" (rež. Augustinas Gricius, Vaidas Lekavičius)
* 2003 m. TV serialas „Dapkai ir Butkai" (rež. Valdas Babaliauskas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dviratininką automobiliu prieš mėnesį partrenkęs aktorius Petras Dimša galėjo būti neblaivus, 2013-08-13
2. ↑  Per avariją dviratininką pražudęs aktorius Petras Dimša nuteistas kalėti 6 metus, 2015-03-03
3. ↑  Dviratininką pražudęs aktorius Petras Dimša anksčiau laiko išleidžiamas į laisvę, 2018-12-14
| **Petras Butkus (1890)** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. lapkričio 18 d.Rusija Vaiduloniai, Šeduvos valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1947 m. spalio mėn. (~57 metai)Lietuva Šeduva |
| Sutuoktinis (-ė) | Ona Marcinkevičiūtė Butkienė (1900–1983) |
| Vaikai | Vytautas, Aldona, Julija , Danguolė |
| Trečiojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos ūkininkų sąjunga |

**Petras Butkus** (1890 m. lapkričio 18 d. Vaiduloniai, Šeduvos valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1947 m. spalio mėn. Šeduva) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Šeduvos vidurinėje mokykloje, vėliau privačiai įvairiuose kursuose. Iki 1925 m. gyveno savo ūkyje, nuo 1929 m. Panevėžyje.

Nuo 1905 m. jo rašinius Balandžio, P. Laukinaičio, Kurmio slapyvardžiais spausdino „Vilniaus žinios", „Lietuvos ūkininkas", „Šaltinis", „Viltis", „Vienybė". 1915–1917 m. redagavo Šeduvos jaunimo pavasarininkų slaptai leidžiamą laikraštėlį „Darželis", kuris buvo platinamas Panevėžio, Šiaulių ir Kėdainių apskrityse.

Nuo jaunų dienų buvo aktyvus visuomenininkas: 1909–1911 m. Šeduvos Blaivijos draugijos pirmininkas, 1912–1915 m. Šeduvos Žemės ūkio draugijos pirmininkas, 1912–1916 m. Šeduvos Pavasarininkų draugijos pirmininkas. 1918–1919 m. Šeduvos parapijos komiteto pirmininkas, 1920–1929 m. Šeduvos valdybos tarybos pirmininkas. Smulkaus kredito draugijos pirmininkas.

1923 m. kartu su kitų savivaldybių atstovais buvo deleguotas į ekskursiją Švedijon, Geteborgo miesto įkūrimo 300-ųjų įkūrimo metinių proga surengtoje žemės ūkio parodoje bei apžiūrėti to krašto žemės ūkio sutvarkymo. Grįžęs atskiru leidiniu išspausdino apybraižą „Ekskursija į Švedija".

1920–1929 m. Panevėžio apskrities tarybos pirmininkas. Pieno Perdirbimo bendrovės valdybos narys. 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai.

Nuo 1928 m. Lietuvos Žemės ūkio rūmų narys, nuo 1935 m. Žemės Ūkio Rūmų valdybos narys. Nuo 1929 m. Panevėžio apskrities valdybos narys.

1945 m. vasario mėn. TSRS okupacinės valdžios areštuotas ir ištremtas į Kareliją-Suomiją. Dirbo Belomoro kanalo statybose. 1946 m. grįžo paliegęs, jau visai ligonis. Mirė 1947 m. spalio mėnesį. Jį priglaudė Šeduvos žemė. 1948 m. jo žmona, Šeduvos gimnazijos direktorė, su šeima buvo ištremta į Sibirą, Krasnojarsko kraštą. Sūnus Vytautas žuvo tremtyje. 1957 m. į Lietuvą grįžo žmona ir dvi dukros, viena liko tremtyje.

Literatūra
----------

* Butkus Petras. Lietuvių enciklopedija, t. 3, Bostonas, p. 386.
* Petras Juknevičius. Panevėžio apskrities valdybos narys Petras Butkus Archyvuota kopija 2010-06-13 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Petras Baršauskas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. spalio 10 d. (69 metai)Kaunas |
| Tėvas | Kazimieras Baršauskas |
|  |
| Veikla | inžinierius energetikas, KTU rektorius |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Kauno politechnikos institutas |

**Petras Baršauskas** (g. 1953 m. spalio 10 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius energetikas.

Biografija
----------

Tėvas Kazimieras Baršauskas. 1960–1971 m. mokėsi S. Nėries vidurinėje mokykloje. 1977 m. baigė Kauno politechnikos instituto (KPI) Elektrotechnikos fakultetą, įgijo inžinieriaus energetiko kvalifikaciją. Žaidė Kauno „Kelininko" futbolo komandoje. 1986 m. Leningrado aviacinių prietaisų gamybos institute apgynė kandidatinę disertaciją „Mažos galios asinchroninių mašinų trumpai sujungtų rotorių kokybė ir jos kontrolė masinės gamybos sąlygomis", technikos mokslų kandidatas. 2002 m. suteiktas habilituoto socialinių mokslų daktaro laipsnis (2018 m. atšauktas).

1977–1980 m. dirbo inžinieriumi energetiku kelių statybos medžiagų susivienijime „Granitas". 1980–1983 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) aspirantas, 1984–1987 m. asistentas, nuo 1989 m. docentas. 1987–1988 m. KPI mokslo sekretorius, 1989–1990 m. KPI prorektoriaus pavaduotojas mokslui. 1992–2002 m. KTU tarptautinių ryšių ir infrastruktūros prorektorius. 2002 m. KTU Europos instituto profesorius. Nuo 2003 m. ISM universiteto išorinių ryšių prorektorius. Nuo 2004 m. profesorius. Nuo 2011 m. gegužės 31 d. iki 2017 m. spalio 25 d. KTU rektorius.

1990–1991 m. stažavo Aberdyno universitete (Didžioji Britanija). 1991–1992 m. vadovavo keliems projektams Didžiojoje Britanijoje. Nuo 1992 m. Tarptautinės integracijos centro „Baltoskandija" direktorius. 1994–1997 m. atstovavo Danijos industrijos konfederacijai Lietuvoje, jam vadovaujant buvo vykdoma daugiau kaip 15 tarptautinių projektų, įkurtos kelios bendros įmonės.

Plagijavimo skandalas
---------------------

2017 m. spalio 11 d. plagijavimu rašant habilitacinį darbą apkaltintas Kauno technologijų universiteto rektorius Petras Baršauskas atsistatydino iš pareigų. Skundą Akademinės etikos ir procedūrų kontrolieriaus tarnybai pateikė buvęs Vytauto Didžiojo universiteto rektorius Algirdas Avižienis.
KTU akademinės etikos kolegija po automatinio P. Baršausko publikacijos patikrinimo paskelbė, kad monografijoje esama citavimo problemų, tačiau plagiato nėra. 

2017 m. spalio 17 d. Lietuvos Respublikos akademinės etikos ir procedūrų kontrolierius dr. Vigilijus Sadauskas sprendimu SP-22 Petrą Baršauską pripažino pažeidus akademinę etiką, t. y. plagijavus. 2018 m. kovo 1 d. VGTU Senatas panaikino P. Baršauskui suteiktą socialinių mokslų daktaro laipsnį.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Naujuoju KTU rektoriumi išrinktas profesorius Petras Baršauskas
3. ↑  *Petras Baršauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. - 677 psl.
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  *P. Baršauskui panaikintas daktaro laipsnis*, Kauno diena, 2018-03-01
| **Romualdas Juodeika** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. vasario 9 d.Margininkai, Kėdainių apskritis |
| Mirė | 1983 m. rugsėjo 12 d. (50 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, rašytojas |
|  |
| Alma mater | 1963 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Romualdas Juodeika** (1933 m. vasario 9 d. Margininkuose, Kėdainių apskritis – 1983 m. rugsėjo 12 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, rašytojas.

Biografija
----------

1951 m. baigė vidurinę mokyklą. Nuo 1952 m. Jonavos rajono laikraščio „Kolektyvinis darbas" redakcijos literatūrinis darbuotojas, atsakingasis sekretorius. 1963 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. Iki 1968 m. Kėdainių rajono laikraščio „Tarybinis kelias" redaktorius. 1976–1983 m. leidyklos „Vaga" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, biuletenio „Naujos knygos" vyriausiasis redaktorius.

Bibliografija
-------------

* Laukinės aguonos: romanas. – Vilnius: Vaga, 1986. – 298 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 196 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Romualdas Morkevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. birželio 1 d. (65 metai)Šilutė |
| Vaikai | Greta, Benas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 2006 m. PDP |
|  |
| Alma mater | 1981 m. Kauno politechnikos institutas |

**Romualdas Morkevičius** (g. 1957 m. birželio 1 d. Šilutėje) – Lietuvos ir Kauno rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Kauno politechnikos institutą, elektros sistemų inžinierius. 1981–1984 m. Šiaulių elektros tinklų eksploatacijos inžinierius. 1984–1985 m. Šiaulių elektros tinklų Raseinių rajono viršininko pavaduotojas, 1985–2004 m. viršininkas. 2004 m. AB „Vakarų skirstomieji tinklai" filialo Šiaulių elektros tinklų direktorius. 2004–2005 m. AB „Vakarų skirstomieji tinklai" Skyrių valdymo tarnybos Šiaulių regiono vadovas. 2005 m. UAB „Eugensa" Klaipėdos filialo direktorius. 2005–2006 m. Lietuvos ir Norvegijos UAB „Norvelita" ūkio dalies direktorius. 2006 m. LR Seimo nario Andriaus Baranausko padėjėjas. 2006–2010 m. Kauno apskrities viršininkas.

Nuo 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos narys.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chamaenerion angustifolium** |
| --- |
| Siauralapis gaurometis (Chamaenerion angustifolium)Siauralapis gaurometis (*Chamaenerion angustifolium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Nakvišiniai  *( Onagraceae)* |
| Gentis: | Gaurometis  *( Chamaenerion)* |
| Rūšis: | Siauralapis gaurometis  *( Chamaenerion angustifolium)* |

 |

**Siauralapis gaurometis** (*Chamaenerion angustifolium*) – nakvišinių (*Onagraceae*) šeimos gauromečių *(Chamaenerion*) genties augalas.

Daugiametis, iki 150 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas paprastas arba viršūnėje kiek šakotas, apvalus, plikas. Lapai pražanginiai, lancetiški, 5-12 cm ilgio, 0,7-2,0 cm pločio. Žiedai iki 3 cm skersmens, netaisyklingi, susitelkę ilgose kekėse stiebo viršūnėje. Vainiklapiai šviesiai rožiniai. Vaisius – 4-9 cm ilgio, ankštaros pavidalo dėžutė. Sėklos smulkios, pailgos, su skrituliukais.

Žydi birželio – rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir šakniastiebių palaipomis.

Auga skynimuose, miškuose, kirtimuose. Vaistams bei maistui vartojami lapai. Gauromečių lapai renkami iki Joninių, kai šie augalai pražysta purpurine spalva.

Sudėtis
-------

Lapuose yra 10-20 % rauginių medžiagų, 15 % gleivių, iki 150 mg % askorbino rūgšties, flavonoidų.

Savybės
-------

Gauromečio arbatžolės
Augalas medingas ir aliejingas, lapai vartojami kaip žaliosios arbatos pakaitalas. Jauni lapai, stiebai tinka salotoms. Pasak liaudies medicinos, gauromečio arbata tinka lėtiniams uždegimams gydyti, slopina piktybinių ląstelių augimą, gerina medžiagų apykaitą. Kadangi šioje arbatoje nėra kofeino, ją galima gerti ir prieš miegą. Gauromečiai gydo uždegimą ir ramina, taigi, geriant tokią arbatą, gali pagerėti miegas. Geriama mažais kiekiais keletą kartų per dieną.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Siauralapis gaurometis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Venturi latakas
**Venturi latakas** (angl. *Venturi flume*) – latakas, naudojamas nešmenis plukdančių tėkmių debitams matuoti suspaudžiant tėkmę ir sukeliant vietinę patvanką.

Venturi latako panaudojimas
---------------------------

* Naudojami dideliems vandens kiekiams matuoti;
* Tinka upelių ir nuotekų (valytų ir nevalytų) debito matavimui.

Veikimo principas
-----------------

Venturi latako schema: *H-latako aukštis, h1 – vandens lygis prieš susiaurėjimą, h2 – vandens lygis sąsiauryje, B – latako plotis, b – sąsiaurio plotis*
Venturi latake vandens tėkmė teka per žinomos geometrijos lataką su žinomu nuolydžiu. Yra matuojamas tik vienas parametras – vandens lygis latake prieš susiaurėjimą.

Konstrukcija
------------

Venturi latakai montuojami gelžbetoniniame latake, kuris gali būti įrengtas lauke ar patalpoje. Latako korpusas pagal poreikį gaminamas iš įvairių medžiagų, o dažniausiai iš metalo arba plastiko. Paprastai venturi latakai įrengiami su ultragarsiniu lygio davikliu.

Latakas susideda iš keturių pagrindinių dalių: srauto įtekėjimo dalies, susiaurėjimo dalies, sąsiaurio (angos) ir išėjimo difuzoriaus.

Venturi latako geometriniai matmenys priklauso nuo tėkmės srauto matavimo ribų. Vandens kiekiui iki 70 m³/h  projektuojami iki 2 m ilgio latakai, 500 m³/h – iki 4 m, iki 4000 m³/h  – iki 10 m.

Šaltiniai
---------

* Ecoranga [interaktyvus] 2016. Prieiga per internetą:
* Interautomatika [interaktyvus] 2016. Prieiga per internetą:
* Aleksandro Stulginskio universitetas [interaktyvus] 2012. Prieiga per internetą:
Radioteleskopas
**Ventspilio tarptautinis radioastronomijos centras** (*VIRAC*, latv. *Ventspils Starptautiskais radioastronomijas centrs*, rus. *Вентспилсский международный радиоастрономический центр*) – Radioastronomijos tyrimų įstaiga, esanti Irbenėje, 30 km šiauriau nuo Ventspilio (Latvija). Priklauso Europos radiointerferenciniam tinklui (EVN). Centre yra radioteleskopas.

Dalyvavo kuriant pirmąjį latvišką palydovą „Venta-1".

Istorija
--------

1971 m. įsteigta kosminės žvalgybos stotis „Žvaigždė" (rus. *Звезда*, taip pat vad. „Žvaigždutė", *Звёздочка*). Centras vadintas „Ventspilis-8" (*Вентспилс-8*). 1994 metais pasitraukus sovietinei kariuomenei buvo pavaldus Latvijos mokslų akademijai. 2004 metais perduotas Ventspilio universitetiniam koledžui (Ventspilio aukštoji mokykla).

Direktorius Valdis Avotiņš.

Nuorodos
--------

* Ventspils High-Technology Park: Ventspilio tarptautinis radioastronomijos centras Archyvuota kopija 2008-06-06 iš Wayback Machine projekto.