recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mykolas Gudėnas** (1906 m. birželio 21 Rupinskai, Ignalinos valsčius – 1956 m. rugpjūčio 20 d. Vilnius) – Lietuvos pedagogas, Rytų Lietuvos visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1920 m. mokytojavo Švenčionių apskrities lietuvių „Ryto" draugijos pradžios mokyklose. 1926 m. įgijo mokytojo cenzą. 1926–1936 m. redagavo Lietuvių mokytojų sąjungos Švenčionių skyriaus almanachą „Švietimo takais". Už lietuvybės puoselėjimą lenkų administracijos ne kartą teistas ir baustas, 1933 m. liepos mėn. – 1934 m. vasario mėn. kalintas. Vėliau šios draugijos pirmininko pavaduotojas ir draugijos mokyklų inspektorius. 1939 m. rugsėjo 17 d. TSRS kariuomenei užėmus Vilniaus kraštą, buvo suimtas ir kalintas. 1939 m. lapkričio mėn. – 1940 m. liepos mėn. – Vilniaus miesto pradinių mokyklų inspektoriaus padėjėjas, 1940–1944 m. liepos mėn. – inspektorius. 1940–1941 m. antitarybinio pogrindžio veikėjas, 1941 Birželio sukilimo dalyvis. 1941–1944 m. Lietuvos antinacinio pasipriešinimo veikėjas. 1943 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1944 m. pabaigoje NKVD suimtas, kalintas, ištremtas į Sibirą. Į Lietuvą grįžo 1956 m. sunkiai sirgdamas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Buchaveckas. *Mykolas Gudėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 258 psl.
| **Mykolas Karosas** |
| --- |
| Gimė | 1878 m.Apsas |
| Mirė | 1955 m. lapkričio 13 d. (~77 metai)Šeduva |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas, draudžiamosios lietuvių spaudos platintojas |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Mykolas Karosas** (1878 m. Apsas – 1955 m. lapkričio 13 d. Šeduva) – Lietuvos kunigas, visuomenės veikėjas, draudžiamosios lietuvių spaudos platintojas.

Antkapis Šeduvos bažnyčios šventoriuje

Biografija
----------

Baigęs Kauno kunigų seminariją nuo 1901 m. Šėtos ir Darbėnų vikaras, platino draudžiamąsias lietuvių knygas. 1902–1905 m. Alūkstos vikaras, organizavo lietuvių chorą, meno sekciją. 1905 m. Salų, o 1906–1910 m. Vabalninko vikaras, čia dirbdamas įsteigė draugijų, ūkininkų būrelių, knygyną, švietimo kursus, platino lietuvišką spaudą. Nuo 1907 m. – Lietuvių mokslo draugijos narys. 1910–1925 m. Raseinių vikaras, po Pirmojo pasaulinio karo – vienas iš Raseinių gimnazijos steigėjų, jos pirmasis direktorius. Nuo 1926 m. Šeduvos klebonas. Bendradarbiavo katalikų ir dešiniosios krypties spaudoje. 1951 m. suimtas, Ypatingojo pasitarimo nutarimu kalintas lageryje, 1954 m. paleistas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Mykolas Karosas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 481 psl.
**Mykolas Habermanas** (lenk. *Michał Haberman*, vok. *Michael Habermann*, 1763 m. – 1851 m.) – verslininkas ir mecenatas.

Biografija
----------

Habermanų giminės koplyčia-mauzoliejus Smalėnuose
Į tuometinę Suvalkų guberniją atvyko iš Bohemijos (dabartinė Čekijos Respublika). Kirto senovinę girią kolonizuoti skirtose vietose ir prekiavo mediena. Pirko Šeipiškės dvarą su 661 margu žemės, Smalėnų ir Akatninkų palivarkus. Įkūrė kaimus: Rudauką, Teklinavą (pavadintą mirusios žmonos Teklės vardu), Kristanovą, Baraniškes; pastatė malūną, prie kurio vėliau įsikūrė Muravoto Tilto gyvenvietė.

Iš dvarininko Katarskio pirkto Smalėnų palivarko vietoje įkūrė Smalėnų kaimą, į kurį pakvietė prekybininkus žydus bei amatininkus vokiečius iš Prūsijos ir planavo paversti kaimą miesteliu. Netrukus pradėjo veikti gelumbės fabrikas, pastatyta liuteronų bažnyčia ir judėjų sinagoga. 1838 m. gavo leidimą statyti katalikų bažnyčią ir steigti vienuolyną. Nors statybos tik prasidėjo, bet jau 1839 m. į Smalėnus atvyko pirmieji vienuoliai – reformuoti pranciškonai (mažesnieji broliai). Įsteigtoje vienuolyno mokykloje jaunuolius mokė ir brolis Augustinas, joje mokėsi ir žinomas kompozitorius Juozas Kalvaitis, pasižymėjęs JAV lietuvių spaudos darbuotojas Domininkas Tomas Bačkauskas.

Verslas su tekstilės fabriku sužlugo, Smalėnai vėl virto kaimu, o pats Mykolas Habermanas mirė. Palaidotas savo prie vienuolyno statytoje šv. Mykolo Archangelo koplyčioje, kurioje ilsisi ir kiti jo šeimos nariai.

Šaltiniai
---------

* Dzieje Klasztoru Reformatorów i Parafii Św. Izydora Oracza w Smolanach 1839 – 1997 Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Sigitas Činga** |
| --- |
| Gimė | 1979 m. sausio 6 d. (44 metai)Lietuva Panevėžys |
| Sutuoktinis (-ė) | Vita |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Kauno technologijos universitetas |

**Sigitas Činga** (g. 1979 m. sausio 6 d. Panevėžyje) – Lietuvos ir Panevėžio miesto savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1997 m. baigė Panevėžio Juozo Miltinio vidurinę mokyklą, 2000 m. – Panevėžio aukštesniąją technikos mokyklą, 2008 m. – verslo administravimą Kauno technologijos universitete.

2003–2008 m. AB „Panevėžio statybos trestas" vadybininkas. Nuo 2009 m. UAB „Aukštaitijos vandenys" statybos direktorius.

2003–2015 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos narys, 2002–2018 m. Panevėžio miesto skyriaus pirmininkas.

VšĮ krepšinio klubo „Panevėžys" valdybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2012-06-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2018-10-07 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
| **Sigitas Šiupšinskas** |
| --- |
| Gimė | 1964 m. rugpjūčio 14 d. (58 metai)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Rita |
| Vaikai | Urtė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir savivaldybių politinis veikėjas, LR vidaus reikalų viceministras |
|  |
| Alma mater | 
* 1987 m. Kauno technologijos universitetas;
* 2007 m. Mykolo Romerio universitetas.

 |

**Sigitas Šiupšinskas** (g. 1964 m. rugpjūčio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos ir savivaldybių politinis veikėjas, LR vidaus reikalų viceministras.

Biografija
----------

1987 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 2007 m. – Mykolo Romerio universitetą.

1992 m. – Vilniaus rajono savivaldybės Juodšilių apylinkės viršaičio pavaduotojas.
1993 m. – LRV kanceliarijos konsultantas savivaldybių klausimais.
1998 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos direktorius.
2005 m. Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarijos Lietuvos Respublikos Prezidento patarėjas viešojo administravimo, regioninės politikos, vietos savivaldos klausimais. Nuo 2009 m. kovo 17 d. LR vidaus reikalų ministro patarėjas, nuo 2009 m. gegužės 25 d. LR vidaus reikalų viceministras.

2014 m. jungiamajame suvažiavime įsteigta Lietuvos laisvės sąjunga, tapo šios politinės partijos pirmininko pavaduotoju. 

Vedęs. Žmona – Rita. Dukra – Urtė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sigitas Šiupšinskas Archyvuota kopija 2005-03-05 iš Wayback Machine projekto. (CV)
Susivienijimo pastatas
**Lietuvos gamybinis susivienijimas „Sigma"** – gamybinis susivienijimas, įkurtas 1966 m. jo centras buvo Vilnius, Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla. Sunyko atkūrus Lietuvos nepriklausomybę.

Istorija
--------

Iškaba 2007-aisiais
Susivienijimas įkurtas 1966 m. iš pradžių vadinosi **Skaičiavimo ir organizacinės technikos įmonių susivienijimas „Sigma"**, apjungė septynias įmones ir tris projektavimo-konstravimo organizacijas. Nuo 1971 m. vadinosi **Skaičiavimo technikos gamybiniu-techniniu susivienijimu „Sigma"**. Nuo to laiko vienijo penkias įmones ir dvi projektavimo-konstravimo organizacijos, visi turėjo juridinio asmens teises. Generalinės direkcijos funkcijas vykdė Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla.

1966 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla buvo apdovanota Darbo raudonosios vėliavos ordinu, 1970 m. jai suteiktas Vladimiro Lenino vardas.

1991 m. buvo nutraukta didžiųjų skaičiavimo mašinų gamyba, todėl susivienijimas išnyko.

Struktūra
---------

### Biurai

* **Skaičiavimo mašinų specialus konstravimo biuras**

Biuro tikslas buvo tirti perforacinės skaičiavimo technikos panaudojimo sritis, jų efektyvaus eksploatavimo sąlygas ir kurti naujus skaičiavimo kompleksus, jų komponentus.
* **Automatizacijos priemonių specialus konstravimo-technologinis biuras**

Buro tikslas buvo ruošti gamybos kompleksinę technologiją, nestandartinių mechanizacijos ir automatizacijos priemonių kūrimas bei gamyba, cechų ir gamyklų mechanizavimas bei automatizavimas, kitų įmonių ir paties susivienijimo automatizuotos gamybos valdymo sistemos kūrimas ir vystymas. Taip pat tyrė ekonominio efektyvumo kėlimo problemas.
### Gamyklos

* **Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla**

Vykdė visų skaičiavimo kompleksų pirmųjų pramoninių serijų išleidimą, jų generalinį surinkimą, centralizuotą pagalbinę ir aptarnaujančią gamybą.
* **Telšių skaičiavimo mašinų gamykla**

Gamino perforatorius.
* **Panevėžio tiksliosios mechanikos gamykla**

Gamino grafikus skaitantį įrenginį „Siluetas", atminties įrenginius su magnetiniais diskais, duomenų iš perfojuostų perrašymo į perfokortas įrenginius ir kt. Gamino ir įvairius buitinės paskirties gaminius.
* **Tauragės skaičiavimo mašinų elementų gamykla**

Gamino tipinius pakeitimo elementus, įvairias plataus vartojimo prekes.
* **Pabradės skaičiavimo prietaisų gamykla „Modulis"**

Gamino kai kuriuos skaičiavimo mašinų elementus (transformatorius, maitinimo blokus, loginius elementus, laidų pynes ir kt.), plastikinius dirbinius. Gamino ir buitinės paskirties gaminius: lempučių girliandas, litavimo komplektus ir kt.
### Sportas

* FK Sigma Vilnius

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Skaičiavimo technikos gamybinis techninis susivienijimas „Sigma"*. Sud. A. Paulavičius. Vilnius: Eksperimentinis meninio konstravimo biuras, 1974. – 28 p.:iliustr.
2. ↑  V. Bagočiūnas. *Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla*. Vilnius: „Mintis", 1973. – 147 p.:iliustr.
**Sigitas Serbenta** (g. 1939 m. birželio 26 d. Tupikuose, Šakių raj.) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija
----------

Lankė Žvirgždaičių septynmetę ir Kudirkos Naumiesčio vidurinę mokyklą. 1958–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys). 1970–1975 m. choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Raupėno ir doc. Jono Motiekaičio klasės).

Nuo 1963 m. rudens – Kybartų kultūros namų meno vadovas, suorganizavo pagyvenusių žmonių mišrųjį chorą. 1964 m. iš B. Šulskio perėmė kultūros namų mišrųjį chorą, kurį parengė 1965 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui – pelnė ketvirtąją vietą. Kybartų muzikos mokykloje vaikus mokė griežti akordeonu. 1966 m. Jonavos kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą, vadovavo Jonavos baldų kombinato dainų ir šokių liaudies ansamblio chorui, Jonavos vaikų muzikos mokykloje dėstė akordeoną.

Nuo 1969 m. – Kauno valstybinio mišriojo choro dainininkas, vėliau – chormeisteris. 1972–1977 m. – „Kauno audinių" mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą išmokė įvairių kūrinių, dalyvavo koncertuose, parengė 1974 m. Kauno miesto dainų šventei ir 1975 m. respublikinei dainų šventei Vilniuje. Keletą metų vadovavo Kauno mokytojų namų mišriajam chorui, kurį parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei ir 1977 m. meno mėgėjų festivaliui.

Nuo 1974 m. – Kauno miesto vyrų choro „Perkūnas" chormeisteris – dirigentas, nuo 1979 m. – meno vadovas ir dirigentas. Chorą išmokė nemaža lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, koncertavo Kaune, Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose, Lenkijoje, Vokietijoje, Vengrijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje, parengė 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų. 1985 m. respublikinei dainų šventei parengė ir „Kauno baldų" gamybinio susivienijimo vyrų chorą. Daug metų vadovavo Kauno vilnų gamybinio susivienijimo „Drobė" mišriajam chorui, kuris pajėgė atlikti sudėtingesnius kūrinius, dažnai koncertavo, dalyvavo Kauno miesto bei 1975, 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse, konkursuose laimėjo prizinių vietų. Dar vadovavo Kauno konditerijos fabriko mišriajam chorui, buvo Kauno politechnikos instituto vyrų choro chormeisteris.

1988 m. chorvedys išvyko į Alytų, suorganizavo miesto ikimokyklinių įstaigų darbuotojų moterų chorą ir jį parengė 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei. Vadovavo Alytaus įmonių vokaliniams ansambliams, akompanavo šokėjams.

S. Serbenta buvo rajoninių ir regioninių dainų švenčių Kybartuose, Jonavoje, Vilkaviškyje, Marijampolėje, Alytuje, Prienuose dirigentas ir Kauno miesto dainų švenčių dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Sigitas Stonys** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. spalio 1 d. (57 metai)Šereitlaukis, Šilutės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Rasa |
| Vaikai | Agnė, Rūta |
|  |
| Partija | Liberalų demokratų partija, Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | 1988 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

**Sigitas Stonys** (g. 1965 m. spalio 1 d. Šereitlaukyje, Šilutės rajonas) – Lietuvos ir Pagėgių savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1983 m. baigė Vilkyškių vidurinę mokyklą.

1988 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius elektrikas.

2003 -2010 Pagėgių savivaldybės administracijos Vilkyškių seniūnijos seniūnas. 2010 -2015 asociacijos Vietos veiklos grupės „Pagėgių kraštas" administracijos vadovas. 2015 -2019 Pagėgių savivaldybės mero pavaduotojas. 

Nuo 2001 m. Liberalų demokratų partijos, partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Pagėgių skyriaus narys. Nuo 2020 m. nepriklauso jokiai partijai.

2003 m. 2007 m. 2010–2011 m.2011-2015, 2015-2019 bei nuo 2019 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Rasa, vaikai Agnė, Rūta.

Apdovanojimai: 2010 Už nuopelnus Tauragės apskričiai, 2013 Už nuopelnus Pagėgių kraštui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-03 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Uždunojės Sečė** (rus. *Задунайская Сечь*, angl. *Trans-Danubian Sich*) – buvusių Zaporožės Sečės kazokų bendruomenė Osmanų imperijoje 1775–1828 m. Ji buvo įsikūrusi Dunojaus žiotyse, kur jie atsikraustė likvidavus Naująją Sečę (rus. *Новая Сечь*), o jos žemes išdalinus dvarininkams. Pradžioje jie buvo įsikūrę kairiajame Dunojaus krante (dabartinio Vilkovo apylinkėse), o vėliau persikėlė į dešinįjį Dunojaus krantą. Prie Uždunojės Sečės prisijungdavo nemažai iš Ukrainos pabėgusių baudžiauninkų.

Po 1812 m. Bukarešto taikos sutarties Uždunojės Sečės padėtis suprastėjo. Į ją mažiau beateidavo naujų žmonių. Osmanų imperija reikalavo vis intensyvesnės karinės tarnybos, kas kazokams nepatiko. Jiems tekdavo dalyvauti osmanų baudžiamosiose ekspedicijose bulgarų, serbų žemėse ir kitur Balkanuose.

Prasidėjus 1828–1829 m. Rusijos-Turkijos karui Uždunojės kazokai, vadovaujami košo atamano O. Hladkio perėjo į Rusijos kariuomenės pusę.

Po karo jie sudarė pagrindinę Azovo kazokų kariuomenės dalį.
| ***Uždrausti sapnai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sogni mostruosamenteproibiti |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Neri Parenti |
| Scenaristas (-ai) | Neri ParentiLaura ToscanoFranco Marotta |
| Metai | 1982 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Uždrausti sapnai** (it.  *Sogni mostruosamente proibiti*) – 1982 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Paolo Villaggio – Paolo
* Janet Agren – Dalija
* Alessandro Haber – komisaras Rovere
* Antonio Allocca – policininkas Lamana
* Sophia Lombardo – Marina
* Alida Valli – Marinos motina
* Camillo Milli
* Paul Muller
* Chris Avram

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Paolo – drovus komiksų autorius, sukūręs personažą Daliją. Paolo gyvena kartu su itin negražia sužadėtine Marina ir jos viskuo nepatenkinta motina moterims priklausančiame viešbutyje „Nosferatu", o jo paties gyvenimas nuobodus ir nelaimingas. Viena, kas praskaidrina jo kasdienybę: fantazijos, kuriose jis superherojus, gelbstintis gražuolę Daliją iš pačių sudėtingiausių situacijų. Ir vieną dieną jis parduotuvėje pamato merginą, neįtikėtinai panašią į jo sukurtą personažą. Šią persekioja du vyrai norintys atimti mikrofilmą ir mergina paslepia saldainių dėžėje, kuri atsiduria pas Paolo. Prasideda virtinė nesusipratimų, nes mikrofilmo nori ir Dalija, ir jos persekiotojai, o pasimetęs Paolo beviltiškai įsimyli merginą ir nebesupranta ar ši reali, ar tik jo fantazija.
| **Citrus tachibana** |
| --- |
| *Citrus tachibana* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Rūtiniai  *( Rutaceae)* |
| Gentis: | Citrinmedis  *( Citrus)* |
| Rūšis: | Miltuotasis citrinmedis  *( Citrus tachibana)* |

 |

**Miltuotasis citrinmedis** (*Citrus tachibana*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos citrinmedžių (*Citrus*) genties augalų rūšis. Sinonimai: *C. leocarpa hort.*; *Citrus aurantium var. tachibana*.

Tai 3 m ar aukštesnis diploidinis (2n = 18) medis. Lapkočiai trumpi, labai siaurai sparniški. Žiedai smulkūs. Vaisius – miltuotasis apelsinas. Citrinvaisiai kiek paplokšti, 2-3 cm skersmens, geltoni, lygia žievele, su 6-8 skiltelėmis. Vaisiai valgomi, sultys kartokos.

Laukiniai auga Taivane ir Pietų Japonijoje. Vienintelė laukinė citrinmedžių rūšis Japonijoje. Atsparus šalčiui ir sniegui.

Nuorodos
--------

* Miltuotojo citrinmedžio nuotraukos (bendras vaizdas, lapas, spygliuota šaka ir kt.)
* Miltuotojo citrinmedžio žiedas Archyvuota kopija 2007-06-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Eulemur rubriventer** |
| --- |
| Rudapilvis lemūras (*Eulemur rubriventer*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Šeima: | Lemūriniai  *( Lemuridae)* |
| Gentis: | Rudieji lemūrai  *( Eulemur)* |
| Rūšis: | Rudapilvis lemūras  *( Eulemur rubriventer)* |

 |
| Binomas |
| ***Eulemur rubriventer***I. Geoffroy, 1850
Arealas |

**Rudapilvis lemūras** (*Eulemur rubriventer*) – lemūrinių (*Lemuridae*) šeimos primatas.

Požymiai
--------

Kūnas apie 35-40 cm ilgio, uodega – iki 45-50 cm ilgio. Svoris apie 1,6-2,4 kg. Kailis ilgas ir tankus. Patinėlių nugara, krūtinė ir pilvas kaštoninės rudos spalvos, uodega žymiai tamsesnė, beveik juoda. Viršutinė galvos dalis ir snukis tamsiai geltoni, po akimis yra baltos dėmės. Dėl tankaus kailio kaukolė prie ausų atrodo stačiakampės formos. Patelių nugara taip pat kaštoninės spalvos, o uodega juoda, tačiau krūtinė ir pilvas – šviesiai pilki. Galva atrodo mažiau kampuota, viršutinė dalis nėra tamsi, o baltos dėmės po akimis yra gerokai mažesnės arba jų nėra išvis.

Paplitimas ir gyvenamosios vietos
---------------------------------

Rudapilviai lemūrai yra endeminė Madagaskaro rūšis. Paplitę rytinėje salos dalyje nuo Caratananos kalnyno šiaurėje iki Andringitros kalnyno pietuose. Dažnesni aukštesnėse vietose ir randami iki 2400 m aukštyje virš jūros lygio.

Gyvenimo būdas ir mityba
------------------------

Gyvena grupėmis po 2-5 individus. Minta vaisiais, taip pat lapais.
| **Zigmantas Citavičius** |
| --- |
|  |
| Zigmantas Citavičius |
| Gimė | 1833 m. rugpjūčio 11 d.Padubysys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1863 m. balandžio 6 d. (29 metai)Tytuvėnai, Rusijos imperija |
| Tėvas | Stanislovas Citavičius |
| Motina | Vincenta Marchlevičiūtė |
|  |
| Veikla | Dvarininkas, sukilėlis, karininkas. |

**Zigmantas Citavičius** (1833 m. rugpjūčio 11 d. Padubysyje, Rusijos imperija – 1863 m. balandžio 6 d. Tytuvėnuose, Rusijos imperija) – dvarininkas, 1863 m. sukilimo dalyvis, Raseinių apskrities karinis viršininkas.

Biografija
----------

Gimė 1833 m. rugpjūčio 11 d. Padubysyje, tėvas Stanislovas Citavičius, motina Vincenta Marchlevičiūtė. Baigė Sankt Peterburgo kadetų mokyklą ir įstojo į kavalerijos dalinius. 1853 m. suteiktas karininko laipsnis. 1856 m. mirus tėvui grįžo prižiūrėti šeimos žemių, apsigyveno Šaukoto dvare. Prasidėjus 1863 m. sukilimui paskirtas Raseinių apskrities kariniu viršininku. Būdamas viršininku rūpinosi gyventojų apginklavimu bei ginklų pirkimu iš Prūsijos karalystės. Tytuvėnų miške subūręs 300 vyrų būrį, už kelių kilometrų nuo miestelio, ant Tytuvos upelio kranto, vietovėje, vadinamoje Čigonpieve buvo įsitvirtinę ir ruošėsi švęsti Velykas, bet vietinio valstiečio išduoti, buvo rusų kuopos surasti ir apsupti. Rusijos kariuomenė sužinojusi apie stovyklos vietą balandžio 5 d. pradėjo stovyklos puolimą. Kitą dieną per kautynes žuvo pats Z. Citavičius ir 40 jo bendražygių. Taip pat žuvo jo adjutantas Stankevičius, 5 sukilėliai pateko į nelaisvę. Priešas paėmė 50 šautuvų, 35 dalgius, kardų ir kitų reikmenų. Likusius sukilėlius surinko Z. Citavičiaus būryje kavalerijai vadovavęs Mykolas Puidokas (buvęs Tytuvėnų dvaro ekonomas). Tytuvėnų regioniniame parke yra paminklinis akmuo, pastatytas 1968 metais. Jis žymi sukilėlių palaidojimo vietą. Kelias, vedantis prie kapo, pavadintas sukilėlių keliu. Viena ilgiausių Tytuvėnų gatvių 1992 m. savivaldybės sprendimu pavadinta Zigmanto Citavičiaus vardu.

* Paminklas šalia Šaukoto bažnyčios Z. Citavičiui ir jo bendražygiamsPaminklas šalia Šaukoto bažnyčios Z. Citavičiui ir jo bendražygiams
* Z. Citavčiaus palaidojimo vietaZ. Citavčiaus palaidojimo vieta

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zigmantas Citavičius † 1863.04.06
2. ↑  Tytuvėnų regioninio parko istorija
| **Zigmantas Revkovskislenk. *Zygmunt Rewkowski*** |
| --- |
| Gimė | 1807 m. liepos 24 d.Vilnius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1893 m. gruodžio 25 d. (86 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus gimnazija |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Zigmantas Revkovskis** (lenk. *Zygmunt Rewkowski*, 1807 m. liepos 24 d. Vilnius, Rusijos imperija – 1893 m. gruodžio 25 d. ten pat) – Vilniaus universiteto profesorius.

Biografija
----------

Zigmantas Revkovskis gimė 1807 m. liepos 24 d. Vilniuje. Baigė Vilniaus gimnaziją. Įstojo į Vilniaus universitetą, kurį baigė 1827 m. Buvo Pranciškaus Norvaišos mokinys. 1828 m. gilinosi matematikos žinias Sankt Peterburge. Grįžęs iš Sankt Peterburgo kažkiek laiko dirbo geodezijos srityje. 1829 m. Zigmantas Revkovskis Vilniaus universitete paskirtas vadovauti naujai įsteigtai tikimybių teorijos katedrai.
Yra parašęs disertaciją „Apie tikimybių skaičiavimo atsiradimą ir raidą", kuri pasak kai kurių šaltinių, buvo išspausdinta 1829 m. Vilniuje.
Revkovskis parengė paskaitų programą, kuri buvo siųsta recenzuoti į Sankt Peterburgo Mokslų akademiją.

Uždarius Vilniaus universitetą, Revkovskis dirbo mokytoju. 1832 m. įstojo studijuoti į Vilniaus medicinos – chirurgijos imperatoriškąją akademiją.

1833 m. Zigmantas Revkovskis buvo areštuotas dėl to, kad slėpė 1831 m. sukilimo dalyvį. Jis buvo teisiamas ir jam paskirta bausmė – tremtis į Kaukazą. Kaukaze kariuomenėje buvo pakeltas karininku. Tarnybą baigė generolo laipsniu.
Po 1850 Z. Revkovskis buvo reabilituotas, dirbo kelių inžinieriumi.

Į Vilnių Zigmantas Revkovskis grįžo tik po 50 metų nuo tremties pradžios, t. y. 1882 metais. Mirė Vilniuje 1893 m.

Zigmantas Revkovskis yra įrašytas į Lietuvos rekordų knygą kaip jauniausias Vilniaus universiteto profesorius (juo tapo būdamas 23 metų).

Nuorodos
--------

1. ↑  Redaktorius Rolandas Pavilionis. Vilniaus universiteto istorija 1579–1994, Valstybinis leidybos centras, 1994.ISBN 9986-09-047-4.
2. 1 2 3 4  A.Piročkinas, A.Šidlauskas. Mokslas senajame Vilniaus universitete. Vilnius: Mokslas, 1984.
3. 1 2  Visuotinė lietuvių enciklopedija apie Zigmantą Revkovskį
4. ↑  Z.Žemaitis. Vilniaus universiteto profesorius Z.Revkovskis, 1963 m. t.3.
5. ↑  J.Kubilius ir kiti. Vilniaus universiteto istorija 1803–1940. Vilnius: Mokslas, 1977.
6. ↑  Vytautas Navaitis: „Rekordų knyga – galimybė pakeisti gyvenimą", 2014. [neveikianti nuoroda]
**Zigmantas Stankevičius** (1942 m. rugsėjo 30 d. Kaišiadoryse), choro dirigentas, kultūros darbuotojas.

Biografija
----------

Baigęs Kaišiadorių 1-osios vidurinės mokyklos devynias klases, 1960–1964 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Sapranavičius). 1972–1977 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. P. Bekerio klasė).

Nuo 1964 rudens Utenos rajoninių kultūros namų direktorius ir rajkoopsąjungos mišriojo choro vadovas. Tarnaudamas sovietinėje armijoje, vadovavo karių chorui.

Nuo 1966 vėl Utenos rajoninių kultūros namų direktorius ir vaikų muzikos mokyklos mokytojas, vadovavo miesto vokaliniams ansambliams, buvo kultūros namų mišriojo ir vyrų choro chormeisteris. 1974 subūrė Utenos miesto moterų chorą, kuris surengė koncertų, dalyvavo 1975 respublikinėje dainų šventėje, 1977 meno mėgėjų festivalyje Vilniuje pelnė laureato vardą. 1976–1978 chorvedys buvo Utenos rajono kultūros skyriaus vedėjas.

Nuo 1978 rudens Lietuvos liaudies meno rūmų (vėliau Lietuvos mokslinio metodinio kultūros centro) darbuotojas. Buvo leidybinio skyriaus vedėjas, darbo su vaikais ir jaunimo skyriaus vedėjas, 1982–1986 direktoriaus pavaduotojas klubiniam darbui. 1986–1989 Lietuvos žemės ūkio darbuotojų profsąjungos kultūros skyriaus vedėjas, 1989–1991 Lietuvos profsąjungų kultūros centro direktorius, 1991–1993 Vilniaus kultūros mokyklos direktorius, nuo 1993 Lietuvos kultūros ministerijos Turto disponavimo ir privatizavimo skyriaus vyr. specialistas, 1994–1998 šios ministerijos Turto investicijų skyriaus vadovas.

Z. Stankevičius buvo Utenos rajono dainų švenčių organizatorius, dirigentas ir vyr. dirigentas, meno mėgėjų kolektyvų konsultantas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Zigfrydas. Nibelungų žiedas*** |
| --- |
|  |
| Filmo plakatas |
| Pavadinimas | Siegfied |
| Kilmės šalis |  Vokietija |
| Režisierius | Sven Unterwaldt |
| Prodiuseris (-iai) | Herman Weigel |
| Scenaristas (-ai) | Tom Gerhardt  Herman Weigel |
| Metai | 2005 |
| Žanras | Komedija |
| Trukmė | 89 min. |
| Kalba | vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

**Zigridas** (vok. *Siegfied*) – vokiška komedija, kuri pasirodė 2005 m. Režisavo Sven Unterwaldt.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Senovėje karaliavo blogis. Ir, atrodė, kad nebeliko vilties, bet tuomet pasirodė Zygfridas. Šis vyrukas stebino savo milžiniška jėga. Įsimylėjo jisai Burgundijos karaliaus seserį gražuolę Krimgildą. beviltiškas atvejis. Todėl su savo draugu iškeliavo ieškoti mylimosios. Zygfridas sužinojo, kad Krimgilda savo pilyje su nekantrumu jo laukia, tačiau blogio jėgos dar niekada nebuvo tokios galingos, o jas nugalėti sugebėtų tik narsiausias iš narsiausiųjų. Jeigu Dievas neapleis ir draugas neišduos, viskas susiklostys laimingai.

Veikėjai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Tom Gerhardt: Siegfried
* Dorkas Kiefer: Kriemhild
* Volker Büdts: Hagen
* Axel Neumann: Alberich
* Jan Sosniok: Gunther
* Daniela Wutte: Anita
* Michael Brandner: Mime
* Mirco Nontschew: Giuseppe
* Simon Solberg: Torwächter „Herr Kaiser"
* Markus Maria Profitlich: Metzger
* Janine Kunze: Uschi
* Mirja Boes: Gabi
* Diana Frank: Karin

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMBD svetainėje (anglų k.)
* filmportal.de
* prisma.de (su ištrauka)
Vladimiras Čiaginas
**Vladimiras Genadijevičius Čiaginas** (rus. *Чагин, Владимир Геннадиевич*, g. 1970 m. sausio 5 d.) – autosporto lenktynininkas iš Rusijos. Čiaginas septynis kartus yra laimėjęs Dakaro ralį sunkvežimių kategorijoje (2000, 2002, 2003, 2004, 2006, 2010, 2011 m.). Šis jo rezultatas yra pirmas ralio istorijoje. Antroje vietoje yra šešis kartus triumfavęs čekas Karel Loprais.

2011 m. vasario 15 d. Čiaginas pranešė, kad pasitraukia iš lenktynių. Tiesa, iš „Kamaz" komandos jis nepasitraukė, o tapo jos direktoriumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Владимир Чагин пересел в кресло директора «КАМАЗ-Автоспорт»


| Sporto pozicijos |
| --- |
| Prieš tai:**Karel Loprais** | **Dakaro raliosunvkežimių klasės nugalėtojas**2000 | Po to:**Karel Loprais** |
| Prieš tai:**Karel Loprais** | **Dakaro raliosunvkežimių klasės nugalėtojas**2002-2004 | Po to:**Firdausas Kabirovas** |
| Prieš tai:**Firdausas Kabirovas** | **Dakaro raliosunvkežimių klasės nugalėtojas**2006 | Po to:**Hans Stacey** |
| Prieš tai:**Firdausas Kabirovas** | **Dakaro raliosunvkežimių klasės nugalėtojas**2010-2011 | Po to:**Gérard de Rooy** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Benino respublika** – trumpai (1967 m. rugsėjis) egzistavusi separatistinė valstybė dabartinės Nigerijos teritorijoje. Respublika buvo Benino įlankos pakrantėje, pavadinta pagal sostinę Benino miestą.

Iki 1967 m. rugpjūčio būsima respublikos teritorija buvo Nigerijos Vidurio vakarų valstija (angl. *Mid-Western state*). Rugpjūtį ją okupavo Biafros kariuomenė, judėjusi link Lagoso.
Biafros lyderis *Emeka Odumegwu Ojukwu* paskyrė *Albert Nwazu Okonkwo* (Biafros armijos medicinos tarnybos majoras igbas) laikinuoju užimtos teritorijos kariniu administratoriumi. Okonkvas šias pareigas ėjo 1967 m. rugpjūčio 17 – rugsėjo 19 d.

Kai rugsėjį Nigerijos kariuomenė turėjo netrukus atsiimti Vidurio vakarų valstiją, 1967 m. rugsėjo 19 d. 7 val. ryto vienpusiai buvo paskelbta, kad sukurta Benino respublika, o Okonkvas yra jos valdytojas.

Respublika gyvavo kiek daugiau nei vieną dieną. 1967 m. rugsėjo 20 d. Nigerijos kariuomenė užėmė valstijos teritoriją. Daug Benino respublikos valdininkų ir kai kurie igbai civiliai kartu su Biafros kariuomene pasitraukė už Nigerio upės.

Benino respublika buvo nepripažinta nei vienos pasaulio valstybės, jos nespėjo pripažinti net Biafra.
| ***Kraštas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Край (Kray) |
| Kilmės šalis |  Rusija |
| Režisierius | Aleksejus Učitelis (Алексей Учитель) |
| Prodiuseris (-iai) | Aleksejus Učitelis (Алексей Учитель) |
| Scenaristas (-ai) | Aleksandras Gonorovskis (Александр Гоноровский) |
| Kompozitorius | Devidas Holmsas |
| Vaidina | Vladimiras Maškovas (Владимир Машков)Anjorka Šrechel |
| Metai | 2010 |
| Žanras | Istorinė drama |
| Trukmė | 110 min. |
| Kalba | Rusų, vokiečių |
| Platintojas | Централ Партнершип |
| Biudžetas | 11 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Kraštas** (rus. *Край*) – 2010 m. rusų režisieriaus Aleksejaus Učitelio (rus. *Алексей Учитель*) istorinė drama pasakojantis apie žmogaus kovą už gyvenimą, meilę, savo svajones ir už galimybę būti laisvam.

Filmo premjera įvyko 2010 m. rugsėjo 9 d. Kanadoje, Toronto tarptautiniame kino festivalyje (Toronto Film Festival)).

Aktoriai
--------

* Vladimiras Maškovas (Владимир Машков) – Ignatas
* Anjorka Šrechel – Elza
* Julija Peresilda (Юлия Пересильд) – Sofija
* Aleksejus Gorbunovas (Алексей Горбунов) – Kolyvanovas
* Sergejus Germašas (Сергей Гармаш) – NKVD majoras
* Vladas Bagdonas – depo meistras

ir kt.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta pokario metais Sibire. Lokomotyvo mašinistas Ignatas – karo didvyris, nužygiavęs iki Berlyno, – atvyksta į tremtinių gyvenvietę Sibiro glūdumoje dirbti mašinistu. Valdyti lokomotyvą, jausti šios mašinos galią, greitį, laisvę, riziką ir azartą – štai tai, kuo gyvena Ignatas. Per ledinį vėją ir apsnigtus taigos miškus jis gena savo lokomotyvą į nežinomybę, kur jam lemta sutikti savo likimą. O taigoje nuo viso pasaulio slepiasi vokiečių mergina Elza, kuri pragyvenusi keletą metų miško žieminėje, kovoja, lyg laukinis žvėris, dėl išgyvenimo...

Nuorodos
--------

* **(**rus.**)** Roksfilms svetainė Archyvuota kopija 2010-10-22 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  Festivalio programa
| Sičangas西昌 |
| --- |
| *Sičangas bei Čiongo ežero* |
|  |
| 

SičangasSičangas

27°53′0″ š. pl. 102°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.88333°š. pl. 102.25000°r. ilg.﻿ / 27.88333; 102.25000﻿ (Sičangas)Koordinatės: 27°53′0″ š. pl. 102°15′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.88333°š. pl. 102.25000°r. ilg.﻿ / 27.88333; 102.25000﻿ (Sičangas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Sičuanas |
| **Prefektūra** | Liangšano i autonominė prefektūra |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 481 796  |
| **Altitudė** | 1 542 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sičangas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Sičángas |

**Sičangas** (kin. 西昌, pinyin: *Xīchāng*, nuos. ꀒꎂ = *Op Rro*) – miestas Kinijoje, pietų Sičuane, prie Aningo upės ir Čiongo ežero. Liangšano ijų autonominės prefektūros centras. Geležinkelio stotis prie Čengdu–Kunmingo linijos, praeina Pekino–Kunmingo greitkelis, yra oro uostas. Miesto apylinkėse yra Sičango palydovų paleidimo centras.

Istorija
--------

Hanių dinastijos laikais dabartinio Sičango vietoje minima Čiongdu (*Qiongdu*) karalystė. Vėliau buvo Dali valstybės sudėtyje. XIII a. miestas prijungtas prie Junano ir buvo vadinamas Dziandu (*Jiàndū*) arba Dziančangu (*Jiànchāng*). XIX a. buvo kiniško vaško gamybos centras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Azija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Sičángas.
| **АЕК-971** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | automatas (šturmo šautuvas) |
| **Konstruktorius** | Sergejus Kokšarovas |
| **Šalis** | Rusija |
| **Sukurtas** | ~197? |
| **Gamintas** | Kovrovo mašinų gamykloje |
| **Naudotojai** | Rusijos Vidaus reikalų ministerija |
| **Kalibras, mm** | 7,62, 5,45 |
| **Šovinys, mm** | 7,62×39 mm, 5,45×39 mm |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 800-900 |
| **Svoris, kg** | 3,3 (be dėtuvės) |
| **Ilgis, mm** | 965 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 880 |
| **Taikymo tolis, m** | 300 |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** | 1000 |
| **Dėtuvė** | 30 |

**АЕК-971** – rusiškas automatas, sukurtas konstruktoriaus Sergejaus Kokšarovo Kovrovo mechanikos gamykloje.

Ginklas sukurtas TSRS Gynybos ministerijos 1978 m. paskelbtam naujo automato konkursui.

Konstrukcija
------------

Automato AEK variantai:

* AEK-971 – 5,45x39 mm šovinys (M74)
* AEK-972 – 5,56x45 mm šovinys
* AEK-973 – 7,62x39 mm šovinys

Didžiausias automato AEK-971 ypatumas – subalansuota automatika (tokią turi ir AK-107, AK-108). Jos esmė – šūvio metu uokse priešpriešiais sinchroniškai juda dvi vienodos masės, dėl ko automato masės centras nejuda. Šios dvi masės – spynos rėmas ir specialus priesšvoris. Ši sistema padidina taiklumą šaudant trumpomis serijomis. Lyginant su AK-74 taiklumas didesnis 15-20 %.

Automato AEK-971 konkurentas AN-94 šiek tiek taiklesnis šaudant dvišūvėmis serijomis. Šaudant ilgesnėmis serijomis (3–5, 7–10 šūvių) AEK-971 yra taiklesnis. Be to, AEK-971 0,5 kg lengvesnis, paprastesnis ir pigesnis už AN-94.

Šaudant serijomis šaudymo glaustumas dukart geresnis negu AK-74 (šaudant 5,45 mm šoviniais) ir AKM (šaudant 7,62 mm).

AEK-971 korpusas (apsodo lovelis, rankenos, buožė) – metalinis, aptrauktas plastiku.

Automatas naudoja standartines AK-74 ir AK-47 dėtuves.

Šaudo trimis režimais – po 1 šūvį, po 3 šūvius ir serijomis.

Prie automato gali būti tvirtinamas peilinis durtuvas (rus. *штык-нож*) ir povamzdinis granatsvaidis.

Nuorodos
--------

* AEK-971 (Russia) Archyvuota kopija 2010-09-13 iš Wayback Machine projekto.
* Two New Russian Assault Rifles Vie To Unseat AK-47[neveikianti nuoroda]
| **Standžialapė hifenė** |
| --- |
|  |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Tipas: | Induočiai*( Tracheophyta)* |
| Klasė: | *Liliopsida**( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Arekažiedžiai*( Arecidae)* |
| Šeima: | Arekiniai*( Arecales)* |
| Gentis: | Hifenė*( Hyphaene)* |
| Rūšis: | Standžialapė hifenė*( Hyphaene coriacea)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Hyphaene coriacea***Gaertn. 1788 |
| Sinonimai |
| Southern Lala Palm |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
* **Vikiteka**Vikiteka

 | 
* GBIF: **2735733**
* ITIS: **817205**
* NCBI: **145693**

 |

 |

**Standžialapė hifenė** (*Hyphaene coriacea*) – arekinių (*Arecales*) šeimos palmė. Palmės gimtinė – Pietų Afrika, Somalis, Kenija, Tanzanija, Malavis, Mozambikas ir Madagaskaras.

Augalo morfologija
------------------

Standžialapė hifenė yra nedidelio dydžio palmė – iki 5 m aukščio. Kamienas tiesus, dantytas (ryškiai matosi nukritusių lapų pėdsakas). Lapas spiralės formos – pirštuotas. Lapkotis melsvai žalias, lapalakštis 400 х 35 mm.

Žydi vasarą (lapkričio–vasario mėn). Vyriški ir moteriški žiedai žydi ant atskirų medžių, vyriškasis žiedas daugiau išsišakojęs. Žiedas iki 1 m ilgio šluotelė. Rudi vaisiai prinoksta per dvejus metus ir tiek pat laiko gali išlikti ant medžio kol nukris.
Vaisiai 3-6 х 1,5-4 cm dydžio. Kiekvieno vaisiaus viduje yra viena sėkla.

Vardai
------

Standžialapė hifenė dar vadinama: angl. *Doum Palm, Ilala Palm, Lala Palm, Southern Lala Palm*, pranc. *Palmier Pain D´épice, Palmier-Doum*, *kin. Fei Zhou Lü*, malag. *Sata, Satrana*.

Panaudojimas
------------

Standžialapė hifenė naudojama medienai, iš plaušo pinami krepšiai, o lapų – dembliai. Palmės vaisiai maistui nenaudojami, juos ėda drambliai ir pavianai.

Kvazulu-Natalio provincijos Tongato regione iš standžialapės hifenės gaminamas *Ubusulu* palmių vynas.

Išnašos
-------

1. 1 2  Southern Lala Palm
2. ↑  Hyphaene coriacea Gaertn. Archyvuota kopija 2012-01-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Ubusulu Palm Wine Carves a Niche Archyvuota kopija 2007-07-31 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Hyphaene coriacea Gaertn. Archyvuota kopija 2004-11-19 iš Wayback Machine projekto.
**Stanislava Jareckaitė** (g. 1941 m. sausio 10 d. Lavėnų k. Pasvalio r.) – choro dirigentė, pedagogė, socialinių mokslų (edukologijos) daktarė.

Biografija
----------

1958–1962 m. choro dirigavimo mokėsi Panevėžio muzikos technikume (dėst. K. Dubikaitytė), 1962–1967 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. H. Perelšteino klasė).

Nuo 1967 m. rudens Anykščių vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir choro vadovė, buvo ir rajoninių kultūros namų mišriojo choro dirigentė.

Nuo 1972 m. Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų Mokyklinės chorvedybos katedros vyr. dėstytoja, 1987 m. apgynė kandidatinę disertaciją, nuo 1988 m. Muzikos pedagogikos katedros vedėja, nuo 1993 m. Klaipėdos universiteto Menų fakulteto docentė. Parašė ir paskelbė metodinių darbų ir mokslinių straipsnių, dalyvauja mokslinėse konferencijose.

1972–1976 m. Klaipėdos berniukų choro „Gintarėlis" chormeisterė, 1976–1987 m. Klaipėdos Ktistijono Donelaičio vidurinės mokyklos vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro (60 dalyvių) vadovė. Chorą išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių sudėtingesnių kūrinių, dažnai koncertavo uostamiestyje, dainavo Vilniuje ir Rygoje. Gerai pasirodė 1977 m. respublikinės moksleivių dainų šventės konkurse, 1978 m. III Stasio Šimkaus chorų konkurse pelnė pirmąją vietą, prizines vietas laimėjo 1979 ir 1983 m. mokyklų chorų zoninėse ir respublikinėse varžybose. 1984 ir 1986 m. respublikiniuose „Dainų dainelės" konkursuose vaikinų vokalinis ansamblis ir solistai pelnė laureatų vardus.

Stanislava Jareckaitė buvo Anykščių rajono dainų švenčių dirigentė, 1977, 1979, 1982 ir 1984 m. Klaipėdos miesto moksleivių dainų švenčių dirigentė, mokyklų chorų konsultantė.

Nuo 1996 m. Lietuvos muzikos mokytojų asociacijos pirmininkė, nuo 1998 m. pirmininko pavaduotoja, nuo 1997 m. šios organizacijos laikraščio „Mūsų gaida" redakcinės kolegijos pirmininkė, 1994–1997 m. Lietuvos muzikos mokytojų kvalifikacinės komisijos narė, nuo 1997 m. Muzikinio ugdymo kvalifikacinės komisijos prie Lietuvos švietimo ir mokslo ministerijos narė. Sudarė leidinį „Mokinių vokalinis ugdymas" (1993).

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| ***Pinus aristata*** |
| --- |
| Akuotuotoji pušis (*Pinus aristata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Eilė: | *Pinales*  *( Pinales)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Akuotuotoji pušis  *( Pinus aristata)* |

 |
| Binomas |
| ***Pinus aristata***Engelm. |
| Akuotuotosios pušies paplitimo arealas |

**Akuotuotoji pušis** (*Pinus aristata*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos spygliuočių medžių rūšis, paplitusi vakarų JAV (Uoliniuose kalnuose – Kolorade, Naujojoje Meksikoje, Arizonoje).

Tai vidutinio aukščio medis, užaugantis iki 5-15 m aukščio, kamieno skersmuo siekia iki 1,5 m. Žievė pilkšvai ruda, stora, atplaišėjusi. Spygliai 2,5-4 cm ilgio, susitelkę po 5. Kankorėžiai kiaušiniškai cilindriški 5-10 cm ilgio ir 3-4 cm pločio (užsivėrę). Sėklos 5 mm ilgio, su 10-20 mm ilgio skristuku; išplatinamos vėjo, amerikinių riešutinių.

Auga kalnuose, 2500-3700 m aukštyje, šaltose ir sausose klimatinėse sąlygose. Dažnai suformuoja medžių ribą. Akuotuotoji pušis yra labai ilgaamžis medis. Atskiri individai išgyvena beveik iki 2500 metų. Visgi už akuotąją pušį ilgaamžiškesnė yra artima gajoji pušis (*Pinus longaeva*).

Spygliai ir kankorėžis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Akuotuotoji pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Akumuliatorius** – įtaisas skirtas valdomai kaupti, išsaugoti bei atpalaiduoti tam tikros rūšies energiją.

Išsaugotos valdomos energijos pavidalai gali būti įvairūs:

* Elektrocheminė reakcija
* Termocheminė reakcija
* Hidromechaninė
* Pneumatinė
* Mechaninė
* Potencinė
* Kinetinė
* Terminė

Elektros akumuliatorius (antrinis elementas)
--------------------------------------------

Tai cheminis elektros srovės arba maitinimo šaltinis, kurio veiklą galima po išsikrovimo atstatyti įkraunant, t. y. praleidžiant juo srovę priešinga kryptimi, negu iškraunant.
Išsikraunant akumuliatoriui, cheminė energija virsta elektros energiją, o jį įkraunant, atvirkščiai, elektros energija virsta chemine.  

Cheminių srovės šaltinių konstrukcija gali būti labai įvairi, bet iš esmės akumuliatorius, kaip ir galvaninis elementas, susideda iš dviejų elektrodų – pirmos rūšies laidininkų, kuriuos skiria elektrolito – antros rūšies laidininko sluoksnis.
  

Akumuliatoriai rūšiuojami pagal elektrolito tipą:

* Rūgštinis akumuliatorius
* Šarminis akumuliatorius

Hidraulinis akumuliatorius
--------------------------

Tai nesuspaudžiamo hidraulinio skysčio slėginis indas kuriame energija kaupiama panaudojant išorinę jėgą. Ta jėga dažniausiai gaunama suslegiant dujas, suspaudžiant spyruoklę ar pakeliant svorį.  

Praktinis panaudojimas – hidroforas. Hidrofore vanduo pumpuojamas į talpą kurioje yra oro. Vanduo patekdamas į talpą suspaudžia likusį orą, taip sukaupiama energija ir sudaromas vandens slėgis.

Šiluminė talpa
--------------

Tai prietaisas kaupti šilumą. Dažniausiai didelis izoliuotas rezervuaras su vandeniu, druskos tirpalu ar išlydyta druska – šilumos nešėju. Šilumos nešėjas parenkamas pagal darbinę temperatūrą, šiluminę talpą, cheminį agresyvumą bei kainą.
  
Šiluminis akumuliatorius dažnai naudojamas šiluminėse saulės jėgainėse.
| **Maiklas Bondasangl. *Michael Bond*** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. sausio 13 d.Niuberis, Berkšyro grafystė, Anglija |
| Mirė | 2017 m. birželio 27 d. (91 metai) |
| Tautybė | britas |
|  |
| Veikla | vaikų rašytojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Meškiukas, vardu Pedingtonas" |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1997 m. Britanijos imperijos ordinas |

**Maiklas Bondas** (angl. *Michael Bond*, g. 1926 m. sausio 13 d. Niuberyje, Berkšyro grafystėje, Anglijoje – m. 2017 m. birželio 27 d.) – anglų vaikų rašytojas. Sukūrė žymųjį meškiuko Pedingtono personažą.

1997 m. Maiklas Bondas apdovanotas Britanijos imperijos ordinu.

Biografija
----------

Paminklas Maiklui Bondui ir meškiukui Pedingtonui Londone
Būsimasis rašytojas gimė 1926 m. Vaikystėje mokėsi dramos ir vaidybos. Vėliau įstojo į Karališkąsias oro pajėgas, tarnavo Egipte. 1945 m. pardavė pirmosios novelės autorines teises vienam anglų žurnalui ir panoro tapti rašytoju. 1947 m. Bondas pradėjo dirbti BBC: kūrė radijo vaidinimus, dirbo operatoriumi.

1957 m. viename prekybos centre Bondas pamatė pliušinį meškiuką – jis lentynoje sėdėjo vienas ir atrodė labai liūdnai. Rašytojas nupirko meškiuką savo žmonai, ir jiedu pavadino žaisliuką Pedingotonu – pagal netoli namų esančios traukinių stoties pavadinimą. Meškiukas Bondui taip patiko, jog jis ėmė kurti apie jį istorijas, net negalvodamas jų publikuoti. Visgi 1958 m. išėjo pirmoji knyga „Meškiukas, vardu Pedingtonas" (angl. *A Bear Called Paddington*). 

1967 m. Bondas paliko darbą BBC ir atsidėjo vien tik rašymui. Rašytojas sukūrė kelias dešimtis knygų vaikams, beveik pusė iš jų – apie meškiuką Pedingtoną.

Nuorodos
--------

* M. Bondo biografija (anglų k.) Archyvuota kopija 2016-07-12 iš Wayback Machine projekto.
* Apie M. Bondą ir jo knygas, *Rubinaitis*, 2008 m. Archyvuota kopija 2016-08-26 iš Wayback Machine projekto.