recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kalkuonės valsčiuslatv. *Kalkūnes pagasts* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Regionas** | Sėlija |
| **Savivaldybė** | Aukštutinės Dauguvos savivaldybė |
| **Administracinis centras** | Kalkuonė |
| **Įkūrimo data** | 1864 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 730 |
| **Plotas** | 67,2 km² |
| **Tankumas** (2022) | 26 žm./km² |

**Kalkuonės valsčius** (latv. *Kalkūnes pagasts*) – valsčius pietryčių Latvijoje, Aukšžemėje, į pietus nuo Daugpilio, netoli Dauguvos ir Laukesos santakos. Centras – Kalkuonė.

Geografija
----------

Valsčius šiaurėje siejasi su Daugpilio miestu, rytuose – su Laukesos, pietuose – su Medumo, vakaruose – su Sventės valsčiumi. 

**Didžiausios gyvenvietės:** Kalkuonė, Birkeneliai, Galdniekai, Kališai, Kumpiniškiai, Lilienfeldė, Muitos, Palabiškiai, Papušiniai, Peliušinai, Randenė, Romaniškiai, Samsonovka, Sykumai, Uteniškiai, Varaviksnė.

**Upės:** Laukesa, Pakracė.

**Vandens telkiniai:** Sventės ežeras, Viškerių ežeras, Pelečinos ežeras, Cerinių ežeras.

Istorija
--------

Valsčius įsteigtas 1864 m. apjungus keturis kaimų valsčius: Kalkuonės su 74 ūkiais, Klopmansrodės su 20 ūkių, Didrichšteino su 16 ūkių ir Medumo su 49 ūkiais, taip pat Birkenelių, Berkovų, Kalyžių, Vasariškių, Neifeldo, Grecbergo, Kleimansrodės, Liginiškių ir Gecenšteino palivarkus, taip pat 4 mažai apgyvendintas vietas: Gryvą, Nyderkūnus, Judovką, Liginiškius. Iš pradžių priklausė Kuršo gubernijai (rus. *Калкунская волость*), 1919 m. atiteko Lenkijai (lenk. *gmina Kałkuny*), 1920 m. – Latvijai.

1925 m. valsčius sujungtas su Laukesos valsčiumi. 1945 m. valsčiuje įsteigtos Kalkuonės, Laukesos, Majos ir Maltos seniūnijos, bet 1949 m. valsčius panaikintas, jo teritorija priskirta Gryvos rajonui, 1955 m. – Alūkstos rajonui, nuo 1956 m. – Daugpilio rajonui. 1990 m. valsčius atkurtas, 2009 m. priskirtas Daugpilio savivaldybei.

| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
|
| 1864–1915 m. | Alūkstos apskritis | Kuršo gubernija |
| 1919 m. | Vilniaus apygarda |
| 1919–1920 m. | Breslaujos apskritis |

Ekonomika
---------

Per valsčių eina keliai  **A6**  Kaunas–Zarasai–Daugpilis , A13 (Latvija) ir geležinkelis Vilnius–Daugpilis. 1873 m. nutiesta geležinkelio linija Radviliškis–Kalkuonė. Veikia bendrovės „Pallada", „Žabo", „Zilā Lagūna", Daugpilio eksperimentinė gamykla, taip pat G. Gorkino (410 ha), V. Gorkino (117 ha), V. Pavlovskio (88,7 ha) žemės ūkiai.

Gyventojai
----------

2010 m. sausio 1 d. valsčiuje gyveno 2520 žmonių, iš jų 19.7% latviai, 49,7% rusai, 19,2% lenkai, 7,6% baltarusiai, 2,0% lietuviai, 1,3% ukrainiečiai, 0,5% kitų tautybių. Ikimokyklinio amžiaus – 147, moksleiviai – 309, darbingo amžiaus – 1566, pensininkų – 498. Gyveno 10 daugiavaikių šeimų.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. 
4. ↑
5. ↑  Valsčiaus skaičiai[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Valsčiaus taryba Archyvuota kopija 2010-01-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Highway** yra ketvirtas studijinis grupės Free albumas išleistas 1970 metais. Šis albumas buvo išleistas nepaprastai greitai po sėkmingo grupės pasirodymo Isle Of Wight Festival. Išleidusi populiarų Fire and Water albumą grupė tarsi atsipalaidavo ir šis kūrinys yra labiau linkęs į savistabą, primena pirmuosius grupės darbus. Albumas nenukrypsta nuo Rodgers'o ir Fraser'io pramintos jau vagos, išlaiko labai panašų stilių. Dėl jau užtarnauto pripažinimo jį įrašyti buvo kiek lengviau. Tačiau tai buvo paskutinis grupės albumas įrašytas saugiai ir sėkmingai. Dėl būsimų nesėkmių buvo kaltas emociškai nestabilus Paul Kossoff, to vis didėjantis polinkis vartoti narkotikus ir grupės iširimas, po kurio ji iš esmės nebeatsikūrė tokia kaip seniau. Kai kas taip pat kaltina Kossoff'o dievaičio Jimi Hendrix mirtį.

Dainos
------

1. "The Highway Song" 4.14
2. "The Stealer" (Fraser/Rodgers/Kossoff) 3.14
3. "On My Way" 4.04
4. "Be My Friend" 5.45
5. "Sunny Day" 3.07
6. "Ride on a Pony" 4.17
7. "Love You So" (Rodgers/Kirke) 4.54
8. "Bodie" 3.05
9. "Soon I Will Be Gone" 3.01

Papildomos dainos
-----------------

1. "My Brother Jake" 2.49
2. "Only My Soul" 2.27
3. "Ride on a Pony" - BBC Session 4.27
4. "Be My Friend" - BBC Session 5.34
5. "Rain" - Alternate Version 3.54
6. "The Stealer" - Single mix 3.21
**Giedrius Žutautas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1974 m. kovo 15 d. (48 metai) |
| Gimimo vieta | Gargždai, Lietuva |
| Ūgis | 1,85 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1991-19921992-19931993-19951995-199619971998199819992000-2001200220022003 | Banga GargždaiROMAR MažeikiaiSirijus KlaipėdaFBK KaunasKAMAZ Nabereznye CelnyTorpedo-ZIL MoskvaSpartak NalcikFBK KaunasMetalurgs LiepajaBanga GargždaiŠviesa VilniusPiritas Klaipėda | ???26 (2)23 (0)5 (0)14 (0)?22 (0)??? |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1996–1999 |  Lietuva | 12 (0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2010 m.. |

**Giedrius Žutautas** (g. 1974 m. kovo 15 d. Gargžduose) – buvęs Lietuvos futbolininkas, Lietuvos rinktinės žaidėjas.

Karjera
-------

Giedrius Žutautas sportuoti pradėjo Gargžduose Vaikų ir jaunių sporto mokykloje. 1986 metais išvyko į Panevėžio sporto mokyklą – internatą, o 1991 metais grįžo į Gargždus. Profesionalią karjerą G. Žutautas pradėjo 1991 metais Gargždų Bangoje, kuri tuo metu rungtyniavo antrojoje Lietuvos futbolo pakopoje. 1992 metais futbolininkas perėjo į Mažeikių ROMAR, tačiau ten ilgai neužsibuvo – 1993–1995 metais G. Žutautas atstovavo Klaipėdos Sirijui. Įpusėjus 1995–1996 metų sezonui G. Žutautas persikėlė į FBK Kaunas, kuriam atstovavo iki 1996–1997 metų sezono vidurio. 1997–1998 metais futbolininkas rungtyniavo Rusijoje: 1997 metais – Naberežnyje Čelnų KAMAZ, rungtyniavusiame aukščiausioje Rusijos futbolo pakopoje, 1998 metų sezoną pradėjo Maskvos Torpedo-ZIL (dabar vadinasi – FK Moskva) ekipoje, tuo metu žaidusioje trečiojoje Rusijos futbolo pakopoje (II lygos Vakarų zona), tačiau sužaidęs tik 5 rungtynes perėjo į antrojoje Rusijos futbolo pakopoje rungtyniavusį Nalčiko Spartak. Iš Rusijos G. Žutauto karjera vėl pasuko į Lietuvą – FBK Kaunas sudėtyje futbolininkas rungtyniavo 1999 metų pavasarį (antra 1998–1999 metų sezono pusė) ir trumpąjį 1999 metų sezoną (tapo Lietuvos čempionu). Vėliau G. Žutautas darsyk išbandė savo jėgas užsienyje – Latvijos Liepojos Metalurgs klube. Ten jis žaidė du sezonus (2000–2001 metais). 2002 metų sezoną pradėjo trečioje Lietuvos futbolo pakopoje rungtyniavusioje Gargždų Bangoje, o įpusėjus sezonui persikėlė į vieną iš antrosios pakopos lyderių Vilniaus Šviesą (dabar – FC Vilnius). 2003 metais G. Žutautas žaidė antrojoje Lietuvos futbolo pakopoje rungtyniavusiame Klaipėdos Rodovite.

1996–1999 metais G. Žutautas rungtyniavo Lietuvos rinktinėje. Debiutavo Baltijos taurės susitikime su Latvija 1996 metų liepos 8 d. o paskutinį kartą Lietuvos garbę gynė 1999 metų birželio 26 d. draugiškose rungtynėse su Argentina. Iš viso per trejus metus (1996–1997 ir 1999) sužaidė 12 rungtynių.

Baigęs profesionalaus futbolininko karjerą G. Žutautas išvyko į JAV. Laisvalaikiu žaidžia Čikagos lietuvių futbolo lygoje.

Sąsajos
-------

G. Žutauto brolis Darius Žutautas taip pat profesionalus futbolininkas.

Pasiekimai
----------

Lietuvos čempionas (1999)

Nuorodos
--------

* Futbolinis.lt
* National-football-teams.com
| ***Calcarea*** |
| --- |
| Įvairios kalkinės pintys |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Pintys  *( Porifera)* |
| Klasė: | Kalkinės pintys  *( Calcarea)* Bowerbank, 1864 |

 |
| **Poklasiai** |
| * Calcinea
* Calcaronea
 |

**Kalkinės pintys** (*Calcarea*) – tai vienintelės pintys, turinčios skeleto spikules, sudarytas iš kalcio karbonato (aragonito arba kalcito, iš kurio moliuskai augina savo kriaukles). Forma įvairi. Lyginant su kitomis pintimis, šios dažniausiai smulkios – retai didesnės nei 15 cm ir neišvaizdžios, jas sunku pastebėti (pvz. kalkinė pintis), tačiau yra ir kelios ryškiaspalvės rūšys.

Visos šios pintys yra jūrinės. Plačiai paplitusios pasaulyje, tačiau dauguma rūšių sutinkamos sekliuose tropiniuose vandenyse. Gyvena sekliame vandenyje: plyšiuose, po uolų atbrailomis, ant jūrinių dumblių.

Klasifikacija
-------------

Iš maždaug 15 000 pinčių rūšių tik 400 priklauso kalkinėms pintims. 

Kalkinės pintys atsirado Kambre, o didžiausia jų rūšinė įvairovė buvo Kreidos periode. Pagal naujausius molekulinius tyrimus galima spręsti, kad kalkinių pinčių klasė turėtų būti laikoma atskiru tipu, pirmuoju išsiskyrusiu iš gyvūnų karalystės (*Animalia*); kitos klintys priklausytų *Silicarea* tipui.

Kalkinės pintys skirstomos į du poklasius ir septynis būrius:

Klasė ***Calcarea***

* Poklasis *Calcinea*
	+ Būrys *Clathrinida*
	+ Būrys *Leucettida*
	+ Būrys *Murrayonida*
* Poklasis *Calcaronea*
	+ Būrys *Baerida*
	+ Būrys *Leucosolenida*
	+ Būrys *Lithonida*
	+ Būrys *Sycettida*

Nuorodos
--------

1. ↑  Calcareous sponge. (2009). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica 2009 Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica.

* UCMP: Calcarea
**Hierofanija** (iš sen. gr. ἱερός – „šventas" ir *φαίνειν* – „atgimstantis, nešantis šviesą") – šventybės apraiškos simbolis. Hierofanija gali būti bet koks realus objektas – medis, dangus, akmuo, ugnis, saulė, gyvūnas, gamtos reiškiniai ir kt. tačiau šventenybė nesutampa su pačiu objektu. Hierofanijos skiriasi priklausomai nuo laikotarpio, vyraujančio religijos tipo ir kultūros.

Pavyzdžiui, lietuvių religijoje perkūnija, lietus, kruša laikomi dangaus dievo Perkūno hierofanija, žemė – Žemynos hierofanija. Mezoamerikoje saulė ir mėnulis buvo svarbi dievų apraiška, tačiau šie dangaus kūnai buvo ar yra hierofanija daugelyje pasaulio tautų. Fiziologiniai dalykai, ypač kraujas daugelyje kultūrų – svarbi auka dievams. Įvairios kitos aukos dievams (žolelės, maistas, gyvūnai, ginklai, lobiai) irgi tampa hierofanija. Ja gali tapti ir ritualai, šokiai, burtai, skirti dievybėms.

Hierofanijos terminą įvedė rumunų religijotyrininkas Mirča Elijadė. Krikščionybėje dievo apraiška įvardinama kaip teofanija ir turi siauresnę prasmę nei hierofanija.

Išnašos
-------

1. ↑  *Sacrum*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
| Koscianaslenk. *Kościan* |
| --- |
|              |
| *Viešpaties Jėzaus bažnyčia* |
|  |
| 

KoscianasKoscianas

52°05′0″ š. pl. 16°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.08333°š. pl. 16.65000°r. ilg.﻿ / 52.08333; 16.65000﻿ (Koscianas)Koordinatės: 52°05′0″ š. pl. 16°39′0″ r. ilg.﻿ / ﻿52.08333°š. pl. 16.65000°r. ilg.﻿ / 52.08333; 16.65000﻿ (Koscianas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Didžiosios Lenkijos vaivadija |
| **Apskritis** | Kosciano apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 24 059  |
| **Plotas** | 8,75 km² |
| **Tankumas** (2008) | 2 750 žm./km² |
| **Altitudė** | 80 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Koscianas |

**Koscianas** (lenk. *Kościan*) – miestas pietvakarių Lenkijoje, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, į pietvakarius nuo Poznanės, prie Kosciano kanalo; apskrities (pavieto) centras. Per miestą eina Poznanės–Vroclavo geležinkelis ir plentas. Maisto (cukraus, pieno, mėsos, vaisių ir daržovių perdirbimo, vyno, malimo), baldų, poligrafijos pramonė, cheminės aparatūros, statybinės keramikos, techninių dujų, komunalinės įrangos gamyba. Kosciano apylinkėse vykdoma gamtinių dujų gavyba.

Yra XIV a. Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia, XV a. gotikinė renesansinė Šv. Dvasios bažnyčia, XVII a. pr. Švč. Mergelės Marijos Angelų Karalienės koplyčia, 1907 m. neobarokinė Viešpaties Jėzaus bažnyčia, XIV–XV a. gotikinių mūrinių miesto sienų liekanos, XVIII a. pab. klasicistinė rotušė, XVII–XIX a. gyvenamieji namai.

Istorija
--------

Koscianas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1242 m. miesto teisės suteiktos apie 1310 m. Viduramžiais karališkasis miestas, pilies ir žemės teismų buveinė, amatų centras (garsėjo gelumbės audimu, kailių dirbimu).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Koscianas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| Duklios perėja |
| --- |
| Paminklas Duklos perėjoje, pastatytas 1962 m.Paminklas Duklos perėjoje, pastatytas 1962 m. |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Slovakijos vėliava Slovakija, Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Aukščiausias taškas** | 502 m |
| **Koordinatės** | 49°25′3″ š. pl. 21°41′45″ r. ilg.﻿ / ﻿49.41750°š. pl. 21.69583°r. ilg.﻿ / 49.41750; 21.69583Koordinatės: 49°25′3″ š. pl. 21°41′45″ r. ilg.﻿ / ﻿49.41750°š. pl. 21.69583°r. ilg.﻿ / 49.41750; 21.69583 |

**Duklios perėja** (svk. *Dukliansky priesmyk*, lenk. *Przełęcz Dukielska*) – strateginė kalnų perėja Rytų Karpatų Laboreco aukštumoje Slovakijos ir Lenkijos pasienyje, netoli vakarinės Ukrainos sienos.

Geografija
----------

Duklios perėja yra 502 m aukštyje virš jūros lygio – žemiausia tarp kalnų perėjų pagrindiniame Karpatų kalnagūbryje. Ji yra piečiau Duklios Lenkijoje (Pakarpatės vaivadija) ir į šiaurės rytus nuo Prešovo Slovakijoje (Prešovo kraštas, Svidnyko raj.). Šis rajonas pripažįstamas kaip rytų ir vakarų slavų kultūrų susidūrimo vieta. Pro čia ėjo senasis pirklių kelias iš Lenkijos į Vengriją, dabar tai automobilių kelias, jungiantis Prešovą Slovakijoje su Krosnu Lenkijoje.

Istorija
--------

Abiejų Pasaulinių karų rytų frontuose perėja vaidino strateginį vaidmenį. 1944 m. rudenį dėl jos kontrolės mėnesį vyko didelis Duklios perėjos mūšis, kuriame Vermachtas stabdė Tarybinės Armijos veržimąsi susijungti su Slovakijos nacionalinio sukilimo pajėgomis.

* Perėja Slovakijos pusėjePerėja Slovakijos pusėje
* Valstybinė sienaValstybinė siena
* Mūšio vietojeMūšio vietoje
* Karo memorialasKaro memorialas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Duklios perėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Mūšis dėl Duklios
* Michalak J. *Dukla i okolice*, Krosno, 1996

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Dùklios pérėja.
| Kaljubasقليوب |
| --- |
| 

KaljubasKaljubas

30°12′0″ š. pl. 31°12′20″ r. ilg.﻿ / ﻿30.20000°š. pl. 31.20556°r. ilg.﻿ / 30.20000; 31.20556﻿ (Kaljubas)Koordinatės: 30°12′0″ š. pl. 31°12′20″ r. ilg.﻿ / ﻿30.20000°š. pl. 31.20556°r. ilg.﻿ / 30.20000; 31.20556﻿ (Kaljubas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Egipto vėliava Egiptas |
| **Muhafaza** | Kaljubijos muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 110 156  |

**Kaljubas** (arab. قليوب = *Qalyūb*, kopt. ⲕⲁⲗⲓⲱⲡⲉ) – miestas Egipto šiaurėje, Kaljubijos muchafazoje, Nilo deltoje, šiaurinėje Kairo aglomeracijos dalyje. Per miestą eina geležinkelis ir plentas, jungiantys Kairą su Aleksandrija. Verčiamasi daugiausia tekstilės pramone (medvilnės valymas, medvilninių ir šilkinių audinių gamyba). Prekyba apylinkėse auginama medvilne, javais, vaisiais. Veikia laikraščio „Al-Ahram" leidykla.

Istorija
--------

Kaljubas šaltiniuose minimas nuo 641 m. arabams užkariaujant Egiptą. Miesto statybai panaudotos Heliopolio liekanos. Ajubidų valdymo laikais Kaljube pastatyta Didžioji mečetė (1182 m. perstatyta 1735–1736 m.). 1804–1805 m. miestas nuniokotas mameliukų. Iki XIX a. vid. Kaljubas buvo muchafazos centras (vėliau perkeltas į Banhą). 2006 m. Kaljube įvyko didelė geležinkelio avarija, kurios metu žuvo 58 žmonės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 188
2. ↑  *Kaljubas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
| ***Kalėdos Bostone*** |
| --- |
|  |
| Filmo plakatas |
| Kilmės šalis |  JAV   Kanada |
| Režisierius | Neill Fearnley |
| Prodiuseris (-iai) | Julian Grant |
| Scenaristas (-ai) | Stephanie T. Baxendale |
| Vaidina | Marla Sokoloff  Patrick J. Adams |
| Metai | 2005 |
| Žanras | Drama, komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | ABC Family |
| **IMDb įrašas** |

**Kalėdos Bostone** (angl. *Christmas in Boston*) – amerikiečių ir kanadiečių romantinė komedija, kuri pasirodė 2005 m. Kai kuriose šalyse žinomas anglišku **Instant Message** pavadinimu.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Net 13 metų (nuo 1992 m.) mergina ir vaikinas susirašinėja, bet jie nėra matę vienas kito. Pasirodo, kad ji nusiuntė savo geriausios draugės Eilinos nuotrauką, o jis atsiuntė savo draugo Metjū nuotrauką. O 2005 m. Bostone turėjo įvykti žaislų gamintojų konferensija. Setas dirba vienoje iš firmų ir privalo joje dalyvauti, o Džina, žurnalistė. Tiesa, ji iki šiol rašė nekrologus ir tai yra jos galimybė parodyti save. Į pasimatymus jie nusiunčia savo draugus Metju ir Eiliną. Jie apsimetinėja ir bando padaryti įspūdį vienas kitam. Tuo tarpu tikrieji Setas ir Džina susipažįsta konferencijoje.

Veikėjai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Marla Sokoloff : Gina. Džina, žurnalistė, kuri nuo mokyklos laikų susirašinėjo su Setu.
* Patrick J. Adams : Seth. Setas, Žaislų firmos darbuotojas.
* Lindy Booth : Ellen. Eilina, Džinos geriausia draugė.
* Jonathan Cherry : Matt. Metjū, Seto geriausias draugas.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb svetainėje (anglų k.)
* allmovie.com svetainėje (anglų k.)
| Lotsė |
| --- |
| Pietinis Lotsės šlaitas.Pietinis Lotsės šlaitas. |
| **Aukštis** | 8516 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Nepalo vėliava NepalasKinijos vėliava Kinija |
| **Kalnynas** | Himalajai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1956 m. gegužės 18 d.Šveicarija Ernst Reiss ir Fritz Luchsinger |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Lotsė

  |
| **Koordinatės:** | 27°57′42″ š. pl. 86°56′00″ r. ilg.﻿ / ﻿27.96167°š. pl. 86.93333°r. ilg.﻿ / 27.96167; 86.93333Koordinatės: 27°57′42″ š. pl. 86°56′00″ r. ilg.﻿ / ﻿27.96167°š. pl. 86.93333°r. ilg.﻿ / 27.96167; 86.93333 |
|  |
|  **Vikiteka** | Lotsė |

**Lotsė** (nep. ल्होत्से  = *Lhotse*; kin. 洛子峰, pinyin: *Luòzǐ Fēng*) – ketvirtas pagal aukštį pasaulio kalnas, išsidėstęs Himalajuose, tarp Kinijos (Tibeto) bei Nepalo (Khumbu). Lotsė yra 8516 m aukščio ir priklauso Everesto (8848 m) masyvui. Nepalo pusėje šalia Lotsės įsikūręs Sagarmathos nacionalinis parkas, įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Geografija
----------

Kalną sudaro trys viršūnės: pagrindinė – 8516 m, centrinė Lotsė – 8413 m bei Lotsė Šar – 8383 m. Nepaisant to, jog Lotsės santykinis aukštis yra vos 610 m, kalnas, o ypač pietinis šlaitas, yra labai status. Dėl to į Lotsę pietiniu šlaitu yra įkopę vos keli alpinistai, o daugelis bandymų baigdavosi nesėkmėmis.

Kopimai
-------

Lotsės viršūnė pirmą kartą pasiekta 1956 m. gegužės 18 d. Tai padarė šveicarai Ernst Reiss ir Fritz Luchsinger.

1986 m. Lotsės viršūnę pasiekė garsus italų alpinistas Reinholdas Mesneris, tapdamas pirmuoju alpinistu, kuriam pavyko įkopti į visas aukštesnes nei 8000 m viršūnes.

1988 m. lenkas Krzysztof Wielicki tapo pirmuoju į Lotsę įkopusiu žiemą.

Centrinė Lotsės viršūnė pirmą kartą pasiekta tik 2001 m.

Išnašos
-------

1. ↑  www.peakware.com Archyvuota kopija 2010-01-02 iš Wayback Machine projekto. *Informacija apie Lotsę*
2. ↑  www.summitpost.org
Koordinatės: 37°34′36″ š. pl. 126°58′31″ r. ilg.﻿ / ﻿37.57667°š. pl. 126.97528°r. ilg.﻿ / 37.57667; 126.97528

Įėjimas į muziejų.
Ekspozicijos dalis.
**Korėjos nacionalinis rūmų muziejus** (kor. 국립고궁박물관 = *Gungnip gogung bangmulgwan*) – Pietų Korėjos valstybinis muziejus, esantis Seule, Gjongbok rūmuose. Įkurtas 1992 m. o 2007 m. perkeltas į dabartines patalpas.[1]

Muziejus skirtas pristatyti daugiau nei 40 000 objektų kolekciją, susijusią su 1392–1910 m. Korėją valdžiusia Džiosono dinastija. Tarp jų yra 14 objektų iš Pietų Korėjos Nacionalinių vertybių sąrašo. Muziejų sudaro per tris aukštus išdėstytos ekspozicijos, skirtos karališkiesiems simboliams, metraščiams, valstybinėms apeigoms, mokslui ir švietimui, rūmų architektūrai, kasdieniam didikų gyvenimui, rūmų menams (tapybai, muzikai) ir kt.[2]

Per metus muziejus sulaukia apie pusantro milijono lankytojų.[3]

Šaltiniai
---------

1. ↑  History, National Palace Museum of Korea
2. ↑  Ben Jackson. *Museums & Galleries: Displaying Korea's Past and Future*. The Korea Foundation, 2011
3. ↑  TEA-AECOM 2016 Theme Index and Museum Index: The Global Attractions Attendance Report, Themed Entertainment Association. pp. 68–73.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
|  |
| --- |
| Dulce Pontes |
|  
Dulce Pontes 2009 m. Vienos festivalyje |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Dulce José Silva Pontes |
| Gimė | 1969 m. balandžio 8 d. (54 metai)  Montijas, Portugalijos vėliava Portugalija |
| Žanrai | fado, pop, klasikinė, pasaulio muzika |
| Aktyvumo metai | 1988–dabar |
| Svetainė | dulcepontes.net |

**Dulce José da Silva Pontes** (g. 1969 m. balandžio 8 d. Montijuje) – viena populiariausių Portugalijos dainininkių. Atlieka pop, fado, taip pat klasikinės muzikos kūrinius.

Karjera
-------

Dulce dar vaikystėje išmoko groti pianinu, vėliau mokėsi konservatorijoje Lisabonoje. Jos muzikinė karjera prasidėjo 1988 metais, kai pasirodė miuzikluose „Enfim sós" ir „Quem tramou o Comendador". 1991 metais atlikėja su daina „Lusitana Paixão" dalyvavo *Festival da Canção* konkurse ir jame užėmė pirmą vietą. Su šiuo kūriniu atlikėja pasirodė tarptautiniame 1991 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, jame užėmė aštuntą vietą iš 22 dalyvių, tai vienas aukščiausių Portugalijos rezultatų šiame konkurse. Po metų Dulce išleido debiutinį albumą „Lusitana", kuriame daugiausiai sudarė pop stiliaus kūriniai. Jos antrojo studijinio albumo „Lágrimas" (1993) dainas įkvėpė tradicinis iš Portugalijos kilęs muzikos stilius fado, su modernaus stiliaus elementais. Garsiausia albumo daina tapo „A Canção do Mar", kuri yra filmo „Primal Fear" (liet. *Pirmykštė baimė*) garso takelis.

Per savo karjerą Dulce Pontes bendradarbiavo su daugybe tarptautinių atlikėjų, tokiais kaip Cesária Évora, Caetano Veloso, Marisa Monte, Carlos Núñez, keltų muzikos grupė „The Chieftains", George Delaras ir Baskų muzikos atlikėjas Kepa Junkera.

Turi sūnų José Gabriel (gimęs 2002 m.) ir dukrą Maria José (g. 2009 m.).

Diskografija
------------

* *Lusitana* (1992)
* *Lágrimas* (1993) (liet. *Ašaros*)
* *Brisa do Coração* (1995) (liet. *Širdies brizas*) – albumas įrašytas gyvai 1995 m. gegužės 6 d. koncerte Porte
* *Caminhos* (1996) (liet. *Keliai*)
* *O Primeiro Canto* (1999) (liet. *Pirmoji daina*)
* *Best Of* (2002)
* *Focus* (2003) – su Ennio Morricone
* *O Coração Tem Três Portas* (2006) (liet. *Širdis turi trejas duris*)
* *Momentos* (2009) (liet. *Akimirkos*)

Galerija
--------

* Dulce Pontes 2009 m. Vienos festivalyjeDulce Pontes 2009 m. Vienos festivalyje
* Dulce Pontes 2009 m. Vienos festivalyjeDulce Pontes 2009 m. Vienos festivalyje
* Dulce Pontes 2009 m. Vienos festivalyjeDulce Pontes 2009 m. Vienos festivalyje

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dulce Pontes** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė – dulcepontes.net
* Dulce Pontes svetainėje Last.fm

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Nucha  *„Há sempre alguém"*** |  **Portugalijos atstovė Eurovizijoje**1991 | Po to:**Dina  *„Amor d'água fresca"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Korėjos istorija** |
| **Įvykių chronologija** |
| **Godžiosonas** |
| **Ankstyvasis Samguk laikotarpis:** |
|     Okdžio, Tonge, Bujo |
| **Samguk laikotarpis:** |
|     Šila, Pekčė, Kogūrija |
| **Suvienytosios Šilos laikotarpis:** |
|     Šila, Balhė |
| **Vėlyvasis Samguk laikotarpis:** |
|     Šila, Vėlyvoji Pekčė, Vėlyvoji Kogūrija |
| **Korius** |
| **Džiosono dinastija** |
| **Korėjos imperija** |
| **Japonijos okupacija Korėjoje** |
| **Korėjos padalijimas:** |
|     Pietų Korėja, Šiaurės Korėja |
|     Korėjos karas |

**Korėjos padalijimas** – Korėjos istorijos laikotarpis nuo 1945 iki 1948 m. kuomet šalis buvo padalinta į pietinę ir šiaurinę dalis, administruojamas atitinkamai JAV ir Sovietų Sąjungos. Laikotarpis baigėsi atskirų Šiaurės ir Pietų Korėjos valstybių įkūrimu.

Korėjos padalijimas
-------------------

Po Japonijos pasidavimo Antrajame Pasauliniame kare 1945 m. rugpjūčio 15 d. laimėjusios šalys turėjo nuspręsti tolimesnę Korėjos padėtį. Pagal 1943 m. gruodžio 1 d. Kairo deklaraciją, Korėja turėjo tapti nepriklausoma, tačiau tai turėjo būti daroma palaipsniui, su kitų šalių priežiūra. Jomis tapo JAV ir Sovietų Sąjunga, pasidalinusios Korėją nuo 38 lygiagretės atitinkamai į pietinę ir šiaurinę dalį. Rugpjūčio 24 d. sovietai įžengė į Pchenjaną ir įsteigė savo karinę valdžią, o po kelių savaičių, rugsėjo 8 d. amerikiečiai įkūrė Jungtinių Valstijų karinę valdžią Seule. Nors šalyje vyko aktyvios diskusijos, kokia turėtų būti Korėja po nepriklausomybės atgavimo (kapitalistinė, korporatyvistinė, socialistinė ar komunistinė), veikiamos prasidedančio Šaltojo karo, abi pusės siekė, kad būsima valstybė atitiktų jų globalius strateginius tikslus, ir palaikė joms palankias šalies politines jėgas. Dėl to su Sovietų Sąjungos pagalba šiaurėje įsitvirtino stalinistinis-komunistinis vienpartinis režimas su Kim Ir Senu priešakyje, o pietuose - JAV palaikoma demokratinė santvarka, kurioje vyravo konservatyvūs dešinieji.

Bandymai suvienyti
------------------

1947 m. buvo atnaujintos JAV ir Sovietų Sąjungos derybos dėl Korėjos suvienijimo, tačiau jos vyko nesėkmingai. Tų pačių metų rugsėjį JAV iškėlė Korėjos klausimą Jungtinių Tautų organizacijos generalinėje asamblėjoje, kuri pasiūlė surengti visuotinius visą Korėjos teritoriją apimančius rinkimus. Tačiau šiaurinė dalis šį pasiūlymą atmetė, atsisakydama į savo teritoriją įleisti JT komisiją ir planas sužlugo.

Šiaurės ir Pietų Korėjos įkūrimas
---------------------------------

1948 m. liepos 17 d. pietinėje dalyje įsigaliojo naujoji konstitucija ir rugpjūčio 15 d. buvo oficialiai įkurta Korėjos Respublika. Šiaurinėje dalyje konstitucija įsigaliojo rugsėjo 9 d. ir tą pačią dieną buvo paskelbtas Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos įkūrimas.

Kita informacija
----------------

* Šiaurės Korėjos istorija
* Pietų Korėjos istorija

Literatūra
----------

Adrian Buzo. *The making of modern Korea*. Routledge, 2002. 46-65 psl.
Kalybos būdu pagamintas baltiškas kryžius
**Kalyba** – dailės rūšis, kuomet iš metalų gaminami įvairūs, daugiausia taikomosios dekoratyvinės dailės, dirbiniai – papuošalai, skulptūros, reljefai, buities reikmenys, monetos, interjero ir eksterjero elementai (tvorelės, vartai, grotos, baliustrados, iškabos ir kt.). Kalybos dirbiniai dažnai būna dažomi, emaliuojami, dekoruojami, raižomi, paauksuojami. 

Lietuvoje kalyba prasidėjo I m. e. tūkstantmetyje – tada iš metalo gaminti ginklai, papuošalai, karių ir jų žirgų aprangos elementai. Nuo 1489 m. Vilniuje veikė monetų kalykla, ten taip pat buvo kalami ir medaliai, papuošalai. XVI-XVIII a. kalybos technika buvo kuriami sakraliniai dirbiniai, grotos, pertvaros, skrynių apkaustai, varpinių, koplytstulpių kryžiai, baltiškieji kryžiai (saulutės). Metalo kaliniais buvo puošiamos karietos, vežimai, rogės. XIX a. įsigalėjus metalo štampavimo technologijai kalybos praktinė reikšmė sumenko, tokiu būdu daugiau gaminti dekoratyviniai dirbiniai (žvakidės, šviestuvai, skulptūros, kompozicijos, papuošalai), fasadų, viešųjų erdvių elementai (iškabos, fontanai, tvorelės, grotos).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalyba*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 184
| Kalmiusas |
| --- |
| Kalmiusas Donecke Kalmiusas Donecke |
| **Ilgis** | 209 km |
| **Baseino plotas** | 5070 km² |
| **Vidutinis debitas** | 6,2 m³/s |
| **Ištakos** | Donecko kalvagūbris |
| **Žiotys** | Azovo jūra |
| **Šalys** | Ukraina |

**Kalmiusas** (ukr. *Кальміус*) – upė pietryčių Ukrainoje, Donecko srityje. Prasideda Donecko kalvagūbrio pietiniame šlaite šalia Jasynuvatos miesto. Teka į pietus. Įteka į Azovo jūrą Mariupolyje.

Intakai: Bachmutka, Bohoduchova, Hruzka, Osykova (kairieji), Šyroka, Berestova, Mokra Volnovacha, Stolova, Kalčykas (dešinieji). Kalmiusas užšąla gruodį, atitirpsta kovą. Vanduo naudojamas drėkinimui, ant upės įrengtos keturios užtvankos. Šiaurės Doneco-Donbaso kanalu jungiasi su Šiaurinio Doneco upe. Prie Kalmiuso įsikūręs Doneckas, Kalmiuskė ir Mariupolis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 188
| ***Policininkė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La Femme flic |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Yves Boisset |
| Metai | 1980 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Policininkė** (pranc. *La Femme flic*) – 1980 m. Prancūzijoje sukurta kriminalinė drama.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna ir užsispyrusi policininkė Korina Levase po konflikto su viršininkais iš Paryžiaus perkeliama į nedidelį miestelį. Čia ji atlieka nesvarbius pavedimus ir dirba kaip sekretorė, nes vietinis policijos komisaras nepatenkintas merginos atvykimu ir tuo, kad jo nuovadoje dirba moteris. 

Nuvykusi užfiksuoti dingusios mergaitės artimųjų parodymų, Korina užčiuopia didesnio nusikaltimo pėdsakus ir atskleidžia veikiantį vaikų prostitucijos tinklą, kuriam vadovauja turtingiausia ir įtakingiausia miestelio šeima. Ji siekia kartu su savo viršininku ir prokuroru apkaltinti šeimą, tačiau šie atsisako ją paremti ir eiti prieš įtakingus miestelėnus. Korina dar bando su kolegomis rinkti įkalčius, tačiau netrukus supranta negalėsianti nieko įrodyti ir yra priversta pasitraukti iš tarnybos.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Miou-Miou – inspektorė Korina Levase
* Jean-Marc Thibault – komisaras Porelis
* Francois Simon – gydytojas Govide
* Alex Lacast – inspetorius Simbertas
* Leny Escudero
* Niels Arestrup

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.frenchfilms.org
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kairėje – *7,65×25 mm Borchardt*, dešinėje – *7,63×25 mm Mauser*
**7,65×25 mm Borchardt** – 7,65 mm kalibro pistoleto šovinys, vokiečių konstruktoriaus Hugo Borchardto sukonstruotas jo sukurtam pistoletui *Borchardt C-93*.

Remiantis šiuo šoviniu vėliau buvo sukurtas šovinys 7,63×25 mm Mauser, kuris buvo praktiškai tokio paties dydžio, tačiau turėjo galingesnį parako užtaisą.

Vėliau tęsiant šią liniją atsirado šoviniai *7,65×21 mm Parabellum*, *7,62×25 mm Tokarev* ir *9×19 mm Parabellum*.

Charakteristikos
----------------

* tūtelės tipas – cilindrinė, su kakleliu, su grioveliu
* kulkos kalibras – 7,86 mm
* kakliuko skersmuo – 8,46 mm
* petelio skersmuo – 9,6 mm
* pagrindo skersmuo – 9,86 mm
* dugnelio skersmuo – 9,98 mm
* tūtelės ilgis – 25,15 mm
* šovinio ilgis – ? mm
* kulkos tipas – apvalkalinė (FMJ)
* kulkos masė – 5,5 g
* kulkos greitis – 390 m/s
* kulkos energija – 423 J
Koordinatės: 15°41′49.51″ š. pl. 108°25′26.66″ r. ilg.﻿ / ﻿15.6970861°š. pl. 108.4240722°r. ilg.﻿ / 15.6970861; 108.4240722

Namčungbo vieta Vietname.
Hai Vano perėja
**Namčungbo** (viet. *Nam Trung Bộ* – „Pietų Centrinis krantas") – regionas vidurio pietų Vietname. Jį sudaro Danango savivaldybė ir septynios provincijos. Kartais dvi pietinės provincijos (Nintuanio provincija ir Bintuanio provincija) priskiriamos Dongnambo regionui.

Namčungbo visada buvo vartai į Taingujeno regioną. Šis regionas labai kalnuotas, tad infrastruktūros plėtra sudėtinga, bet turistus vilioja tokios vietos kaip Fatietas, Niačangas ir Danangas. Turistus taip pat vilioja Čampos kultūrinis palikimas, jos architektūra ir muziejai. Namčungbo yra mažiau išsivystęs nei Dongnambo ir Hongha delta, bet turi tokius pramonės centrus kaip Danangas ir Niačangas.

Provincijos
-----------

| Nr. | Provincija/Savivaldybė | Plotas (km²) | Gyv. skaičius (2007 m.) | Gyv. tankumas (žm./km²) | GDP vienam žmogui (milijonai Vietnamo dongų, 2007 m.) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Danangas | 1 256 | 805 400 | 641 | 18,98 |
| 2 | Kvangnamo provincija | 10 438 | 1 484 300 | 142 | 8,76 |
| 3 | Kvangngajaus provincija | 5 153 | 1288 900 | 250 | 7,82 |
| 4 | Bindinio provincija | 6 040 | 1 578 900 | 261 | 9,57 |
| 5 | Fujeno provincija | 5 061 | 880 700 | 174 | 8,43 |
| 6 | Kanhojos provincija | 5 218 | 1 147 000 | 220 | 16,1 |
| 7 | Nintuanio provincija | 3 363 | 574 800 | 171 | 6,66 |
| 8 | Bintuanio provincija | 7 837 | 1 170 700 | 149 | 11 |
| 9 | Visas regionas | 44 367 | 8 930 700 | 201 | 10,76 |

Išnašos
-------

1. ↑  General Statistics Office (2009): Socio-economical Statistical Data of 63 Provinces and Cities. Statistical Publishing House, Hanoi
2. ↑  calculations based on General Statistics Office (2009): Socio-economical Statistical Data of 63 Provinces and Cities. Statistical Publishing House, Hanoi
Gegnė viename iš Orešeko tvirtovės bokštų.

 *Šis straipsnis apie gegnes statiniuose. Apie gegnę heraldikoje skaitykite straipsnyje „Ševronas".*
**Gegnė** – statybinė konstrukcija, laikanti vienšlaitį arba dvišlaitį stogą. Stogo danga tvirtinama prie grebėstų arba lentų pakloto, padėtų ant gegnių.

Gegnės gali būti remtinės arba kabančiosios.

Remtinės vienašlaičio stogo gegnės dažniausiai remiasi į mūrločius, padėtus ant sienų, dvišlaičio – vienu galu į mūrlotį, kitu į porinę gegnę. Skėtimo jėgą laiko sienos. Kai gegnės ilgos (ilgesnės nei 5 m), jos dar paremiamos ramsčiais arba ilginiais; suremtų gegnių poros neretai sujungiamos sąvaržomis.

Kabančiosios gegnės sudarytos iš suremtų gegnių poros. Jų kiti galai sujungti styga, priimančia stogo skėtimo jėgą.

Dažniausiai gegnės daromos iš pjautos medienos, kartais iš rąstų arba gelžbetonio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gegnė*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IV t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.IV: Gariga-Jančas, 26 psl.
|  |
| --- |
| Vaikų literatūros premija |
| Įteikiamas už | vaikų literatūros kūrinius, jų populiarinimą |
| Vieta | Vilnius |
| Šalis | Lietuva |
| Atlygis | 100 MGL |
| Pirmasis apdovanojimas | 2004 m. |

**Vaikų literatūros premija** – literatūrinė premija, skiriama rašytojams už ikimokyklinio ir mokyklinio amžiaus vaikų literatūros kūrinius, taip pat kultūros, švietimo darbuotojams ar asmenims už reikšmingiausius darbus populiarinant vaikų literatūrą. Premiją 2004 m. įsteigė Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija. Teikiama kiekvienų metų balandžio 2 dieną - Tarptautinę vaikų knygos dieną.

Premijos tikslas - skatinti vaikų literatūros kūrybą, knygų skaitymą, ugdyti vaikų estetines, bendražmogiškąsias ir pilietines vertybes, skleidžiant naujas, originalias kūrybos iniciatyvas. Vertinami kandidatų pastarųjų 3 metų darbai vaikų literatūros srityje, meninė ir pedagoginė kūrinio (kūrinių) vertė, naujumas, originalumas, reikšmė lietuvių literatūrai.

Premijos dydis – 100 minimalių gyvenimo lygių, mokama iš valstybės biudžeto lėšų. Iš jų 60 MGL - už nuopelnus vaikų literatūros srityje (už literatūros kūrinį /kūrinius) ir 40 MGL už nuopelnus vaikų literatūros ir skaitymo populiarinimo srityje.

Premijos laureatai
------------------

Jos laureatais yra tapę rašytojai Lina Žutautė, Martynas Vainilaitis, Vytautas V. Landsbergis, Vytautė Žilinskaitė, Ramutė Skučaitė, Gintarė Adomaitytė, Kęstutis Kasparavičius, Gendrutis Morkūnas, Vytautas Račickas, Violeta Palčinskaitė, Vilė Vėl, Kristina Gudonytė, literatūrologai Kęstutis Urba, Vincas Auryla, Gražina Skabeikytė-Kazlauskienė, Asta Gustaitienė, Šiaulių apskrities Povilo Višinskio viešosios bibliotekos Vaikų literatūros skyriaus vedėja Aldona Šiaulienė, Nacionalinės M. Mažvydo bibliotekos Vaikų literatūros centro Informacijos skyriaus vedėjai Roma Kišūnaitė, Vilniaus apskrities A. Mickevičiaus viešosios bibliotekos Vaikų skyriaus vyriausioji bibliotekininkė Marta Rudytė, žurnalas „Rubinaitis".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paskelbti Vaikų literatūros premijos laureatai

Nuorodos
--------

* Vaikų literatūros premija Archyvuota kopija 2015-05-18 iš Wayback Machine projekto.
| **Guru Nanakas** |
| --- |
|  |
| Guru Nanako freska |
| Visas vardas | Gurū Nānak |
| Gimė | 1469 m. balandžio 15 d.Rai Bhoi Ki Talvandis, Pandžabas, Mogolų imperija (dab. Pakistanas) |
| Mirė | 1539 m. rugsėjo 22 d. (70 metų)Kartapuras, Pandžabas, Mogolų imperija (dab. Pakistanas) |
| Tautybė | pandžabas |
| Sutuoktinis (-ė) | Sulakni |
| Vaikai | Šričandas, Lakšmidasas |
| Religija | sikhizmas |
|  |
| Veikla | poetas, mistikas, guru |

**Guru Nanakas Devas** (pandž. ਗੁਰੂ ਨਾਨਕ ਦੇਵ = *Gurū Nānak Dēv*; g. 1469 m. balandžio 15 d. – m. 1539 m. rugsėjo 22 d.) – indų dvasinis mokytojas (guru), poetas, sikhizmo religijos pradininkas. Pandžabe jis garbinamas ne tik sikhų, bet ir musulmonų bei hinduistų.

Apie jo gyvenimą žinoma iš pasakojimų rinkinio, vadinamo *Janamsākhīs*. Tiesa, dauguma pasakojimų sukurti jau po Nanako mirties. Gimė Rai Bhoi Di Talvandyje (dab. Nankana Sahibas, netoli Lahoro), valdininko šeimoje. Pasak tradicijos, kartą vaikystėje Nanakas nuskendo Kali Beino upėje, bet po 3 dienų pasirodė, ir pasakė, kad „ten nėra nei hindų, nei musulmonų". Tada Nanakas pradėjo skleisti savo mokymą, kuris išsirutuliojo į sikhizmą.

Guru Nanakas atliko keletą didelių kelionių – pirmosios metu keliavo link Bengalijos ir Asamo, antrosios – per Tamilnadą į Šri Lanką, trečiosios – per Kašmyrą, Ladaką į Tibetą, ketvirtosios – į Bagdadą ir Meką. Nanakas vedė Batalos ryžių pardavėjo dukterį Sulakni ir susilaukė dviejų sūnų – Šričando ir Lakšmidaso. Tačiau jiems savo guru papročio neperdavė, o titulą perleido savo ištikimam mokiniui Angadui.

Nanako mokymai, užrašyti poetiškai, įtraukti į sikhų šventraštį *Guru Granthą*. Nanakas mokė, kad Dievas yra vienas, neperprantamas ir neturintis savybių (šis mokymas priskiriamas *nirgun bhakti* atšakai), bet besireiškiantis visose religijose. Pabrėžė savanaudiškumo atsisakymą, nepalaikė asketizmo, bet palaimą siejo su Dievo savybių šlovinimu, sąžiningu ir doru elgesiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nānak*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 146
| Geffen Records |
| --- |
|  |
| Pagrindinėbendrovė | Universal Music Group |
| Įkurta | 1980 m. |
| Įkūrėjas | David Geffen |
| Žanras | Įvairūs |
| Kilmės šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Vieta | Santa Monika, Kalifornija |
| Tinklalapis | Geffen Records |

**Geffen Records** – Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, priklausanti „Universal Music Group".

Istorija
--------

### Pradžia

„Geffen Records" buvo įkurta 1980 metais. Kompaniją įkūrė David Geffen, kuris taip pat 1970 m. įkūrė kitą įrašų kompaniją „Asylum Records". Geffen kartu su „Warner Bros. Records" pagalba sukūrė „Geffen Records". „Warner" finansavo kompanijos išlaidas, o Geffen tapo valdytoju.

„Geffen Records" pirmasis atlikėja buvo disko žvaigždė Donna Summer, kurios auksinis albumas „The Wanderer" tapo pirmuoju kompanijos išleistu įrašu. Kitas išleistas įrašas buvo „Double Fantasy", kurį atliko John Lennon ir Yoko Ono. Tai buvo pirmasis Lennon albumas su nauja medžiaga. Po dviejų dienų, kai albumas pasiekė topus, Lennon buvo nužudytas Niujorke. Albumas tapo pirmuoju „Geffen" #1 vietos albumu ir buvo parduotas kelių milijonų tiražu (dabar albumo teisės priklauso „EMI").

„Geffen Records" kiti garsūs atlikėjai buvo: Quarterflash, Oxo, Asia, Wang Chung, Kylie Minogue ir Sammy Hagar.

Per trumpą laiką su „Geffen Records" pasirašė labai garsios muzikos ikonos, tokios kaip Elton John, Cher, Don Henley, Joni Mitchell, Neil Young, Peter Gabriel ir Jennifer Holliday. Dešimtmečio pabaigoje kompanija pradėjo daugiau eksploatuoti roko muziką. Garsūs roko muzikantai pasirašę su „Geffen" buvo: Whitesnake (tiktai JAV), Guns N' Roses, Tesla ir Aerosmith. Paskui, 1990 metais, „Geffen" sukūrė subsidiarinę įrašų kompaniją „DGC Records", kuri labiau sutelkė dėmesį į kitus muzikos žanrus ir vėliau paskatino alternatyvaus roko iškilimą.

Geffen įrašų kompanijos
-----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Universal Music Group*.
* American King Music
* Doggystyle Records
* Flawless Records
* Kon Live Distribution
* DGC Records

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Geffen Records atlikėjai

Nuorodos
--------

* Geffen Records
**Poligrafija** (gr. polys – didelis, gausus + *grapho* – rašau) – 1. pramonės šaka, apimanti visus spaudos technikos būdus; 2. spauda; pramoninis spausdinimas.

Spausdinimo įrenginys
Poligrafija – technikos šaka, apimanti spaudos produkcijos gamybos būdus. Klasikiniai spaudos būdai: iškiliaspaudė, plokščiaspaudė ir giliaspaudė. Tai taip pat pramonės šaka, apimanti spaudos produkciją, kitaip poligrafijos pramonė.

Yra trys poligrafijos procesų grupės: formų gaminimo, spausdinimo ir spaudos produkcijos apdorojimo. Tekstas spaudos formai renkamas rinkimo mašinomis – monotipu arba linotipu, kompiuteriu, rankomis arba fotografiniu būdu, perrašomas rašomąja rinkimo mašinėle. Iš iliustracijų iškiliaspaudei padaromos klišės, ofsetui ir giliaspaudei iliustracijos montuojamos su tekstu ir fotomechaniniu arba fotocheminiu būdu pagaminamos spaudos formos. Spausdinama spaustuvėse spausdinimo mašinomis, poligrafiniais dažais.

Spaudos produkcijos apdorojimas apima brošiūravimą, ir įrišimą.

Prie poligrafijos priskiriami ir kiti dauginimo būdai, pvz. fleksografinė spauda, trafaretinė spauda.

Istorija
--------

Poligrafijos pradžia – J. Gutenbergo apie 1440 m. išrastas knygų spausdinimo būdas, naudojant liejamąsias literas ir presą. XVI a. poligrafija tapo manufaktūra. 1796 m. A. Zėnefelderis (Vokietija) išrado plokščiaspaudę (litografiją). XIX a. pr. 1810 m. F. Kenigui (Vokietija) išradus spausdinimo mašiną, spausdinimas labai pagreitėjo. XIX a. 6-ojo dešimtmečio pab. klišes pradėta gaminti fotocinkografijos būdu. Teksto rinkimas pradėtas mechanizuoti, O. Mergentaleriui (JAV) 1884 m. išradus linotipą. Išradus rotacines spausdinimo mašinas, pagreitėjo didelių tiražų spausdinimas. 1905 m. išrastas ofsetas. Apie XX a. vid. pradėta kompleksinė poligrafijos procesų mechanizacija ir automatizacija.

Poligrafija Lietuvoje
---------------------

Lietuvoje pirmoji knyga iškiliaspaude rankinėmis staklėmis buvo išspausdinta 1522 m. Vilniuje, P. Skorinos spaustuvėje. 1821 m. Vilniaus universiteto spaustuvėje įkurta litografija. Nuo XIX a. 6-ojo dešimtmečio atsirado plokščiojo spausdinimo mašinų. 1906 m. Vilniuje imta naudoti linotipą ir rotacinę spausdinimo mašiną. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą Vilniuje įkurta cinkografija. 1928 m. Kauno „Spindulio" spaustuvėje pradėta spausdinti ofsetu, 1938 m. – giliaspaude. Nuo 1953 m. ofseto formos gaminamos fotomechaniniu būdu, įdiegtas fotografinis teksto rinkimas. Nuo 1990 m. pradėtos plačiai naudoti kompiuterinės sistemos.

Šaltiniai
---------

* Žurnalistikos enciklopedija, Vilnius, 1997
* Kompiuterinis tarptautinių žodžių žodynas
Pusiaujinės koordinatės.
**Pusiaujinė koordinačių sistema** – plačiausiai naudojama dangaus koordinačių sistema. Ši sistema yra panaši į geografinę koordinačių sistemą. Žemės pusiaujo projekcija į dangaus sferą yra dangaus pusiaujas, kuris dalina dangaus sferą į 2 dalis: šiaurinį dangaus pusrutulį su šiaurės poliumi ir pietinį dangaus pusrutulį su pietų poliumi. Koordinačių tinklą sudaro **deklinacijos apskritimai** arba **valandiniai apskritimai** (nors iš esmės tai didieji dangaus sferos pusapskritimiai jungiantys šiaurinį ir pietinį dangaus polius) ir **dangaus lygiagretės** (mažieji apskritimai, lygiagretūs dangaus pusiaujo plokštumai). Astronomai naudoja dvi pusiaujinių koordinačių sistemas.

**Pirmojoje pusiaujinėje koordinačių sistemoje** šviesulio koordinatės yra:

* deklinacija ({\displaystyle \delta }) – lankas išilgai deklinacijos apskritimo tarp šviesulio ir dangaus pusiaujo, išreikštas kampiniais vienetais. Deklinacija šiaurinėje dangaus dalyje matuojama nuo 0° iki 90°, pietinėje nuo 0° iki -90°.
* valandinis kampas ({\displaystyle H}) – dangaus pusiaujo lankas matuojamas nuo pietinio taško iki deklinacijų apskritimo, einančio per šviesulį (vakarų kryptimi), išreiškiamas laiko vienetais nuo 0h iki 24h.

Dėl parinio dangaus sukimosi šviesulių deklinacija išlieka pastovi, o valandinis kampas kinta tolygiai laikui bėgant. Norėdami turėti nekintamas visas koordinates, turime naudoti atskaitos sistemą, besisukančią kartu su dangaus sfera. Joje naudojama koordinatė rektascensija, kuri yra susieta su (beveik) nejudančiu dangaus sferos tašku – pavasario lygiadienio tašku.

**Antrosios pusiaujinės koordinačių sistemos** koordinatės yra:

* deklinacija ({\displaystyle \delta }) – lankas išilgai deklinacijos apskritimo tarp šviesulio ir dangaus pusiaujo, išreikštas kampiniais vienetais. Deklinacija šiaurinėje dangaus dalyje matuojama nuo 0° iki 90°, pietinėje nuo 0° iki -90°.
* rektascensija ({\displaystyle \alpha }) – dangaus pusiaujo lankas, tarp deklinacijų apskritimų, kertančių pavasario lygiadienio ir šviesulio taškus. Rektascensija matuojama nuo pavasario lygiadienio taško į rytus (priešinga kryptimi nei valandinis kampas) nuo 0h iki 24h.

Kairėje šviesulys kulminuoja stebėtojo meridiane, tai H=0, tada rektascensija lygi žvaigždiniam laikui. Dešinėje pavasario lygiadienio taškas kulminuoja stebėtojo meridiane (žvaigždinis laikas lygus 0).

Koordinačių transformacijos
---------------------------

Žinant stebėtojo geografinę platumą {\displaystyle \phi } galima perskaičiuoti pusiaujines koordinates į horizontines koordinates.
Jei δ-deklinacija, H-valandinis kampas, tada horizontinės koordinatės h – aukštis, A-azimutas randamos:

{\displaystyle \sin h=\sin \phi \cdot \sin \delta +\cos \phi \cdot \cos \delta \cdot \cos H}

{\displaystyle \cos A\cdot \cos a=\cos \phi \cdot \sin \delta -\sin \phi \cdot \cos \delta \cdot \cos H}

{\displaystyle \sin A\cdot \cos a=-\cos \delta \cdot \sin H}

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dangaus sfera

Nuorodos
--------

* Koordinačių transformacijos **(**angl.**)**
Seserys Giedrė ir Ramutė (kairėje) Jasudytės savo kūrinių parodoje Vilniuje, Dailės parodų rūmuose, 1981 m.
**Giedrė Konstancija Jasudytė** (1935 m. spalio 12 d. Utenoje – 2008 m. liepos 16 d. Utenoje) – Lietuvos keramikė.

Biografija
----------

1958 m. baigė Kauno Stepo Žuko dailės mokyklą. 1964 m. baigė Lietuvos dailės institutą (mokėsi pas A. Ličkutę, J. Mikėną). Nuo 1969 dirbo Vilniaus *Dailės* kombinate. Nuo 1964 dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje (Baltijos šalyse, Čekijoje, Vengrijoje, Rusijoje); individualios Vilniuje (1981, 1996), Kaune (1997, visos su R. A. Jasudyte), Utenoje (2005). Sukūrė dekoratyvinės keramikos (*Mergaitė su balandžiu* 1965, *Piesta ir kaušas* 1967, *Baltasis avinėlis* 1996), skulptūrinių (*Apsižvalgymas* 1987, *Restauracija* 1989) kompozicijų, vazų komplektų (*Liaudiškai* 1991, *Geldos* 1993). Nuo 1965 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė. Sesuo – tekstilininkė Ramutė Aleksandra Jasudytė.

Kūryba
------

Sukūrė dekoratyvinės keramikos („Mergaitė su balandžiu" 1965 m. „Piesta ir kaušas" 1967 m. „Baltasis avinėlis" 1996 m.), skulptūrinių („Apsižvalgymas" 1987 m. „Restauracija" 1989 m.) kompozicijų, vazų komplektų („Liaudiškai" 1991 m. „Geldos" 1993 m.). Kūriniams būdinga rami, aptaki, monumentali forma, raiški faktūra, plastiškumas, saikingas dekoras, tautodailės įtaka. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Taikomosios dailės muziejus.

Nuo 1964 m. dalyvauja parodose Baltijos šalyse, Čekijoje, Vengrijoje, Rusijoje, Suomijoje, Japonijoje. Individualios parodos:

* Vilnius – 1981 m. 1996 m. su R. A. Jasudyte
* Kaunas – 1997 m. su R. A. Jasudyte
* Utena – 2005 m.

Bibliografija
-------------

* Aldona Liškutė, monografija, 1971 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrė Konstancija Jasudytė. Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2008-04-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Giedrė Konstancija Jasudytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 812 psl.