recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Aleksejus Venediktovas** |
| --- |
|  |
| 2024 m. |
| Gimė | 1955 m. gruodžio 18 d. (68 metai)Maskva Rusija |
| Tautybė | rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Veikla | buv. „Echo Moskvy" vyr.redaktorius |
| Sritis | Žiniasklaida |
|  |
| Alma mater | Maskvos valstybinis pedagoginis universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksejus Venediktovas |

**Aleksejus Venediktovas** (rus. *Алексе́й Алексе́евич Венеди́ктов*; (g. 1955 m. gruodžio 18 d. Maskvoje) – rusų pedagogas, žurnalistas. Buvo radijo stoties „Echo Moskvy" laidų vedėju ir vadovu.

Biografija
----------

1978 m. baigė Maskvos pedagoginį universitetą. Dirbo istorijos mokytoju.

### Žiniasklaida

1990 m. įsidarbino radijo stotyje „Echo Moskvy". 1998 m. tapo jos vadovu. Nuo 2002 m. vadovavo dukterinei radijo stoties televizijai „Echo TV Russia".

2012 m. protestuodamas prieš holdingo „Gazprom-Media" planus pakeisti „Echo Moskvy" tarybą, iš jos pasitraukė. Vėliau teigė, kad radijo stotį nuo uždarymo užtarė Vladimiras Putinas.

Buvo Rusijos Federacijos gynybos ministerijos visuomeninės tarybos nariu, priklausė Maskvos visuomeninei tarybai. 

Radijo stočiai pasakojant apie 2022 m. Rusijos invaziją į Ukrainą, Rusijos cenzūros agentūra „Roskomnadzor" uždraudė „Echo Moskvy".

Netrukus dalį „Echo Moskvy" komandos ir jos transliacijas perkėlė į Youtube kanalą „Živoi Gvozd" (liet. „Gyva vinis)".

Giminė
------

Tėvas buvo jūrų karininkas. Senelis Nikolajus Venediktovas tarnavo NKVD, apdovanotas Raudonosios Žvaigždės ordinu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Алексей Венедиктов
2. ↑  Russia Radio Shake-Up Follows Putin Criticism
3. ↑  Ilya Azar. *I'm a Big Boy* interview at Meduza, November 28, 2014 (in Russian)
4. ↑  *Famous media executives, such as Alexei Venedictov, the main editor at Echo of Moscow, were invited* at the official Ministry of Defence website (in Russian)
5. ↑  *Alexei Venediktov: The Composition of the Civic Chamber of Moscow Has Been Fully Shaped* by RIA Novosti, April 11, 2016 (in Russian)
6. ↑
7. ↑  Anton Troianovski (3 March 2022). „Echo of Moscow, a liberal Russian radio station, is shut down". *The New York Times*.
8. ↑  „"Эхо Москвы" возродилось: теперь это "Живой гвоздь"". 11 March 2022.
9. ↑  Венедиктов Николай Андрианович 1910г.р.
**Elena Kutorgienė-Buivydaitė** (1888 m. liepos 28 d. Šiauliai – 1963 m. vasario 13 d. Kaunas, palaidota Petrašiūnų kapinėse) – Lietuvos akių ligų gydytoja, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Sūnus Viktoras Kutorga. Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. 1912 m. baigė Maskvos universitetą. 1912–1916 m. Maskvos, 1916–1922 m. Petrogrado, 1922–1963 m. Kauno medicinos įstaigų akių ligų gydytoja, 1949–1960 m. Kauno II ligoninės vyr. gydytojo pavaduotoja.

Už 1905–1907 m. revoliucinę veiklą Rusijos valdžios suimta ir kalinta. Antrojo pasaulinio karo metais dalyvavo antifašistiniame judėjime Kaune, padėjo karo belaisviams, gelbėjo persekiojamus žydus ir kitų tautybių žmones. Vokiečių okupacijos metų jos dienoraštyje aprašyti karo žiaurumai. Dienoraščio ištraukas pavadinimu „Kauno dienoraštis" rusų kalba 1968 m. paskelbtė žurnalas „Družba narodov" (Maskva) ir 1993 m. „Juodoji knyga" (Vilnius), ivritu – 1974 m. žurnalas „Jalkut Morešet" (Izraelis). Paskelbė mokslinių straipsnių apie akių ligas.

Bibliografija
-------------

* Akių liga trachoma ir kaip su ja kovoti, 1953 m.

Įvertinimas
-----------

* 1990 m. Pasaulio teisuolės vardas ir medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Elena Kutorgienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 341 psl.
**William Gallas**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | William Gallas |
| Gimimo data | 1977 m. rugpjūčio 17 d. (46 metai) |
| Gimimo vieta | Asnjer sur Sena, Prancūzija |
| Ūgis | 1,83 m |
| Svoris | 73 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Tottenham Hotspur |
| **Numeris** | 13 |
| **Pozicija** | Gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1995−19971997−20012001−20062006-20102010- | CaenMarseilleChelseaArsenalTottenham Hotspur | 034 0(0)111 0(5)159 (12)101 (12)27 (0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 1997−19982002-2011 | Prancūzija U-21Prancūzija Prancūzija | 011 0(0)084 0(5) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2011 m.. |

**Vilijamas Galasas** (pranc. *William Gallas*; g. 1977 m. rugpjūčio 17 d.) – futbolininkas, Prancūzijos rinktinės ir Tottenham Hotspur klubo gynėjas.

Karjera
-------

Vilijamas Galasas baigė Clairefontaine Prancūzijos futbolo akademiją. Futbolininko, kaip profesionalo karjerą pradėjo antroje divizijoje žaidžiančiam SM Caen klube, kuris 1996 m. buvo perkeltas į pirmą diviziją. 1997 m. perėjo į Olympique de Marseille klubą, kuriame žaidė ketverius metus. Debiutavo UEFA Čempionų lygoje. 2001 m. gegužės mėnesį už 6,2 milijonų svarų sterlingų perėjo į Chelsea FC. Su komanda yra laimėjęs FA Premier lygą, Anglijos lygos taurę. 2006 m. gegužę kontraktas baigėsi ir 2006 m. rugsėjį perėjo į Arsenal FC. Su nauja komanda pasirašė ketverių metų sutartį ir 2007 m. rugpjūčio 9 d. tapo Arsenal FC kapitonu. 2010 m. rugpjūčio 22 d. pasirašė vienerių metų sutartį su Tottenham Hotspur klubu.

Galasas yra žaidęs už Prancūzijos U-18, su kuria laimėjo Europos čempionatą. 1997 m. žaidė FIFA pasaulio jaunimo čempionate už Prancūzijos U-20 rinktine. 2002 m. spalio 12 d. debiutavoNacionalinėje komandoje prieš Sloveniją. 2006 m. žaidė pasaulio futbolo čempionate. 2011 m. birželio 6 d. nusprendė baigti karjerą nacionalinėje rinktinėje.

Pasiekimai
----------

**SM Caen**

* 1995–1996 Ligue 2 Čempionato laimėtojai

**Chelsea FC**

* 2004–2005, 2005–2006 FA Premier lyga
* 2005 Anglijos lygos taurė
* 2005 FA Community Shield

**Arsenal FC**

Pirma vieta

* 2007 Emirates taurė
* 2007 Amsterdamo turnyras

Antra vieta

* 2006 Anglijos lygos taurė

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Vokietija 2006 | 2 vieta | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Pietų Afrika 2010 | I etapas | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| **Žemyno čempionatai** |
| Portugalija 2004 | ketvirtfinalis | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Austrija-Šveicarija 2008 | I etapas | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  William Gallas profilis svetainėje National-Football-Teams.com
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2011-06-09 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


Džubi kyšulysDžubi kyšulys
Džubi kyšulys Afrikoje

**Džubi kyšulys** (arab. جوبي) – regionas, esantis Maroko pakrantės pietuose prie Vakarų Sacharos ir priešais Kanarų salas.

Istorija
--------

1879 m. Anglija čia įsteigė prekybos postą **Port Viktorija**, bet 1895 m. teritoriją nuo 27°40' lygiagretės ir Dra upės pardavė Marokui.

1912 m. Marokui tapus Prancūzijos protektoratu, Ispanija vedė derybas dėl šios teritorijos koncesijos. 1916 m. liepos 29 d. Vakarų Sacharos kolonijos administratorius Francisko Bens (Francisco Bens Argandoña) užėmė šią teritoriją. Buvo pastatytas oro uostas, kaip tarpinis pašto lėktuvų kilimo ir tūpimo takas. Teritorija užėmė apie 20 000 km², kurioje gyveno 10 000 gyventojų (daugiausiai berberai). Pagrindinis miestas tapo *Villa Bens' (dabar Tarfaja).*

1956 m. Marokui atgavus nepriklausomybę, šią teritoriją dar kurį laiką kontroliavo Ispanija, tik 1958 m. balandžio 2 d. galutinai atiduota Marokui.

27°56′52″ š. pl. 12°55′24″ v. ilg.﻿ / ﻿27.94778°š. pl. 12.92333°r. ilg.﻿ / 27.94778; 12.92333
Jeliu nusėtas įdomių formų uolų dariniais

JeliuJeliu
Jeliu kyšulys Taivanas

**Jeliu** (kin. 野柳, pinyin: *Yěliǔ*) – kyšulys Vanli rajone, Sinbėjuje, Taivane.

Kyšulys sudaro dalį Daliao mioceno formacijos. Jis tęsiasi apytiksliai 1700 m į vandenyną ir susidarė, kuomet geologinės jėgos pastumėjo Datuno kalnus (大屯山) į jūros pusę. Kyšulys nusėtas kraštovaizdyje aiškiai išsiskiriančiomis hudu nuosėdinėmis uolomis, kurios susidarė nuo įvairių rūšių erozijos. Daugeliui jų pagal jų formą suteikti vaizdingi pavadinimai. Geriausiai iš jų žinoma *Karalienės galva* (女王頭), ikoninis vaizdinys Taivane ir neoficiali Vanli rajono emblema. Kiti žymesni uolų dariniai: *Fėjos batas*, *Bičių avilys*, *Rusvosios uolos*, *Jūros žvakės* ir kt.

* Karalienės galva (女王頭)*Karalienės galva* (女王頭)
* Jūros žvakės (燭台石)*Jūros žvakės* (燭台石)
* Rusvosios uolos*Rusvosios uolos*
* Fėjos batas (仙女鞋)*Fėjos batas* (仙女鞋)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Specer, David (2017-11-24). „Taiwan's Top 10 natural wonders". Taiwan News. Suarchyvuotas originalas 2017-11-24. Nuoroda tikrinta 2017-11-27.
Koordinatės: 54°44′49″ š. pl. 25°15′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.74694°š. pl. 25.26528°r. ilg.﻿ / 54.74694; 25.26528

M. Navako „Kablys ir žiedai" (1992-1994 m.), Jeruzalės skulptūrų sodas
K. Jaroševaitės skulptūra Jeruzalės skulptūrų sode
**Jeruzalės skulptūrų sodas** – skulptūrų parkas, esantis Vilniaus Jeruzalėje, Lobio g.

Istorija
--------

Parkas įkurtas 1980 m. skulptoriaus Vlado Vildžiūno iniciatyva. Parke buvo sukurtos V. Vildžiūno skulptūros M. K. Čiurlioniui (Druskininkai), „Lietuviška baladė" (prie Vilniaus Arkikatedros) ir „Barbora Radvilaitė" (Vokiečių g. Vilnius), paminklas L. Stuokai-Gucevičiui ir kt. Gedimino Karaliaus, Petro Mazūro, Mindaugo Navako darbai. 1991 m. parke buvo pastatyta galerija, kurioje šiltuoju metų laiku vyksta kultūriniai renginiai. 2010 m. pradėti galerijos tvarkymo darbai.

Skulptūros
----------

Parke surinkta ir eksponuojama apie 50 skulptūrų iš granito, metalo ir kt. medžiagų. Skulptūrų autoriai – Lietuvos skulptoriai V. Vildžiūnas, Teodoras Kazimieras Valaitis, Vladas Urbanavičius, M. Navakas, P. Mazūras, Ksenija Jaroševaitė, Gediminas Akstinas, Artūras Raila, Algis Lankelis, Kunotas Vildžiūnas, Algirdas Kuzma. Po 2004 m. Marijos Gimbutienės atminimui surengto tarptautinio skulptūros simpoziumo „Žvilgsnis į Senąją Europą" sodas pasipildė japonų ir lenkų menininkų – Goičio S. Kitagavos bei A. Strumilo skulptūromis.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Jeruzalės skulptūrų sodas". vilnius-tourism.lt. Suarchyvuotas originalas 2014-05-19. Nuoroda tikrinta 2014-05-19.
2. ↑  „Unikali ir vienintelė meno erdvė Vilniaus Jeruzalėje". LVPA. Suarchyvuotas originalas 2014-05-19. Nuoroda tikrinta 2014-05-19.
Makaronai su sardinėmis Palerme (Sicilija)
Patiekalas iš *fettuccine* makaronų
**Makaronai su sardinėmis** (it. *pasta con le sarde*, sicil. *pasta chî sardi*) – itališkos virtuvės patiekalas iš makaronų su sardinėmis ir ančiuviais. Italijos agentūros „Prodotto agroalimentare tradizionale" pripažintas tradiciniu patiekalu Sicilijoje. Nors daugiausia siejamas su Palermu, tačiau gaminamas visoje saloje.

Pagrindinės sudedamosios dalys patiekale yra alyvuogių aliejus, svogūnai, makaronai ir smulkiai pjaustytų sardinių ir ančiuvių mišinys. Patiekalas ruošiamas iš įvairių makaronų, tačiau *bukatini* yra tradiciniai. Pagardinimui pridedama laukinių pankolių, šafranų, kedro riešutų, razinų ir druskos. Pabaigai patiekalas pabarstomas skrudintais rupiniais. Pageidautina naudoti šviežias sardines, tačiau jei jų nėra, galima dėti ir konservuotas. Sicilijoje gausu laukinių pankolių, bet kitur gali būti sunku rasti, todėl juos galima pakeisti paprastojo pankolio viršūnėmis.

Kai kuriose patiekalo versijose naudojamas pomidorų padažas. Kulinarinių receptų autorius Pino Correnti teigia, kad vienintelis žinomas tokių makaronų variantas 1886 m. buvo aprašytas italų folkloristo Giuseppe Pitrè.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wolff, C. (2016). *The Spiralizer Recipe Book: From Apple Coleslaw to Zucchini Pad Thai, 150 Healthy and Delicious Recipes*. Adams Media. p. 395. ISBN 978-1-4405-9441-0. Nuoroda tikrinta 2017-05-07.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Hazan, Marcella (2012). *The Essentials of Classic Italian Cooking*. Pan Macmillan. ISBN 9780752228044.
3. ↑  Stefano, George De (2013-10-25). „Pasta with sardines: Sicily's irresistible flavors, in one dish". *Examiner.com*. `{{cite web}}`: Trūksta arba tuščias parametras `|url=` (pagalba)
| Jersikos mūšis |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1281 m. |
| Vieta | prie Dauguvos upės ties Lyvanais (pietryčių Latvija) |
| Rezultatas | LDK pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
|  Vokiečių ordinas | LDK |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  ? | Traidenis |
| Pajėgos |
| nežinoma | nežinoma |
| Nuostoliai |
| nežinoma | nežinoma |

**Jersikos mūšis** – mūšis istorinėje latgalių žemėje Jersikoje, vykęs 1281 m. tarp Livonijos ordino  ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Traidenio kariuomenių.

Jersikos piliakalnis, viduramžiais garsėjęs kaip Latgalos politinis, ekonominis ir prekybos centras, yra ant Dauguvos kranto tarp dviejų raguvų, 9 km už Lyvanų, 48 km į šiaurę nuo Daugpilio, 200 m nuo greitkelio Ryga–Daugpilis, pietryčių Latvijoje.

Per latgalių žemes lietuvių kariai dažnai žygiuodavę gilyn į kraštą, siekę estų kraštus. Lietuva stengėsi pasiekti Dauguvos upę – tuometinį prekybos kelią tarp Rytų ir Vakarų – ir ją kontroliuoti. Lietuviai ne kartą pretendavo į Daugpilį. Daugpilio pilis buvo lietuvių žemių paribyje, gal net žemėse, kurios priklausė Traideniui. Tik 1281 m. lietuviai paėmė Jersiką ir išmainė ją į Daugpilį. Pralaimėtas Jersikos mūšis, kaip ir Karusės (1270 m.) bei Aizkrauklės mūšiai (1279 m.), neleido Ordinui tikėtis įsigalėti net pietinėse kuršių, žiemgalių ir sėlių žemėse, nekalbant jau apie pačią etninę Lietuvą ar Žemaitiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Latgalos valstybės senovės istorijos maršrutai

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos kariuomenės mūšiai
* Alvydas Butkus. Mindaugas ir latgaliai
* Gediminas Kulikauskas. Ordinų raida XIII–XIV amžiuose
* Jersikos pilies įtvirtinimų rekonstrukcija Archyvuota kopija 2012-08-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Poiana richardsonii** |
| --- |
| Afrikinis linzangas (*Poiana richardsoni*)iškamša |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Viveriniai  *( Viverridae)* |
| Gentis: | Afrikiniai linzangai  *( Poiana)* |
| Rūšis: | Afrikinis linzangas  *( Poiana richardsonii)* |

 |
| Paplitimas |

**Afrikinis linzangas** (*Poiana richardsonii*) – viverinių (*Viverridae*) šeimos žinduolis. Rūšis paplitusi Centrinėje Afrikoje – Kamerūne, Pusiaujo Gvinėjoje, Gabone, Konge, Kongo Demokratinės Respublikos šiaurėje. 1974 m. nuo šios rūšies atskirtas Vakarų Afrikos linzangas (*Poiana leightoni*).

Tai smulkus, 33–38 cm ilgio kūno su 35–40 cm ilgio uodega gyvūnas, sveriantis 500–700 g. Kūnas liaunas, ausys apskritos, vidutinio dydžio, snukis smailus. Kailis nuo blyškiai gelsvo iki rudai pilko ar oranžiškai rudo. Papilvė balta arba kreminės spalvos. Ant nugaros – apskritos arba kiaušiniškos tamsiai rudos arba juodos dėmės, kartais pereinančios į dryžius. Uodega su juodais žiedais.

Patelė per metus atveda 1–2 vadas po 2–3 jauniklius.

Gyvena drėgnuosiuose atogrąžų miškuose, tarp jų ir kalnuotose vietovėse (užfiksuoti ~950 m aukštyje). Afrikiniai linzangai gyvena pavieniui arba poromis, aktyvūs tik naktimis. Laikosi medžiuose, įsirengia guolį ~2 m aukštyje. Maitinasi įvairiu maistu – vabzdžiais, mažais paukščiukais, vaisiais, lapais, sėklomis ir kt.

Vietinių gyventojų kartais medžiojami dėl mėsos ar kailio (iš jo gaminami papuošalai, piniginės). Buveinėms pavojų kelia miškų kirtimas.

Tai sunkiai pastebimas, mažai ištyrinėtas gyvūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. ↑  „Poiana richardsonii". IUCN Red List of Threatened Species.
3. ↑  Rosevear, D. R. [in German] (1974). *The carnivores of West Africa*. London: Trustees of the British Museum (Natural History). p. 227.
4. 1 2 3 4 5  *Poiana\_richardsonii*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.
| Okičobis |
| --- |
| Okičobis iš palydovoOkičobis iš palydovoOkičobis iš palydovo |
| Vieta | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV (Floridos vėliava Florida) |
| Plotas | 1890 km² |
| Kilmė | lagūninė |
| Vidutinis gylis | 2,7 m |
| Didžiausias gylis | 6 m |
| Tūris | 5,2 km³ |
| Įteka | Kisimis |
| Išteka | Kalusahatis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Okičobis

  |
| **Koordinatės** |  26°56′0″ š. pl. 80°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.93333°š. pl. 80.80000°r. ilg.﻿ / 26.93333; 80.80000Koordinatės: 26°56′0″ š. pl. 80°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿26.93333°š. pl. 80.80000°r. ilg.﻿ / 26.93333; 80.80000 |

**Okičobis** (angl. *Lake Okeechobee*) – gėlavandenis ežeras pietryčių JAV, Floridoje, Evergleidso regiono šiaurėje. Netaisyklingo apskritimo formos. Seklus (giliausia vieta siekia 6 m). Užima 1890 km² ir yra didžiausias gėlas pietinės JAV dalies ežeras. Okičobio ežeras yra jūrinės kilmės, susidarė prieš maždaug 6000 m. nuslūgus vandenyno lygiui. Dugnas padengtas klintimi. Krantai pelkėti, užliejami. Pakrantėse nemažai salų.

Okičobio ežeras kanalu sujungtas su Atlanto vandenynu. Šiaurėje įteka Kisimio upė. Vakaruose išteka Kalusahačio upė, įtekanti į Meksikos įlanką. Prie ežero yra indėnų seminolų rezervacija, pietiniame krante įsikūręs Kluistono miestas.

Ežere sugaunami didžiažiočiai upėtakiniai ešeriai, krapės, melsvažiauniai saulešeriai, lydekos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 315
*Apie 1211 m. mūšį tarp estų ir riterių žr. Turaidos mūšis (1211)*
54°20′12″š. pl. 9°42′59″r. ilg.﻿ / ﻿54.3366681°š. pl. 9.7163532°r. ilg.﻿ / 54.3366681; 9.7163532

| Turaidos mūšis |
| --- |
| Turaidos pilis |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1298 m. birželio 1 d. |
| Vieta | prie Gaujos upės ties Turaidos pilimi (Latvija) |
| Rezultatas | LDK pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Rygos miestiečiaiLDK |  Vokiečių ordinas |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Vytenis | Livonijos krašto magistras Brunas (*Bruno von Livland*) |
| Pajėgos |
| nežinoma | nežinoma |
| Nuostoliai |
| nežinoma | Magistras Brunas ir 22 riteriai |

**Turaidos mūšis** – mūšis, įvykęs 1298 m. birželio 1 d. prie Gaujos upės ties Turaidos pilimi (vok. *Treiden*) tarp Rygos miesto ir LDK jungtinių pajėgų, vadovaujamų Didžiojo kunigaikščio Vytenio, su Vokiečių ordinu. 

Vytenis savo valdymo metais beveik kasmet vedė kariuomenę į mūšius su Vokiečių ordinu. Ordinas šiuo laikotarpiu stengėsi įsitvirtinti Žemaitijoje, taip sujungdamas savo Prūsijos ir Livonijos šakų teritorijas. 

Didele diplomatine pergale laikoma Vytenio sudaryta sąjunga su Rygos miestu, kuomet tapo saugios kunigaikštystės vakarinės sienos. 1296 m. Livonijos konfederacijoje kilo vidinis konfliktas tarp Rygos arkivyskupijos, Livonijos ordino riterių ir miestiečių. Nesėkmingai tarpininkavęs konfliktuojančioms pusėms ir palaikęs miestiečius, arkivyskupas Johanas III (*Johannes III von Schwerin*) buvo įkalintas. Tai matydamas Vytenis Rygai pasiūlė pagalbą. 1298 m. kovo 30 d. su Rygos miestu bei arkivyskupu sudarė sąjungą prieš Ordiną ir pasižadėjo su savo kariais pagonimis priimti krikščionybę. 

Rygiečiai ir lietuviai sudavė keletą skaudžių smūgių Vokiečių ordinui. Vytenio kariuomenė užėmė Karksi (*Karkhus*) pilį (dab. Estijoje), surengė jos įgulos žudynes, paėmė daug belaisvių. Livonijos pajėgos susirėmė su lietuviais birželio 1 d. prie Gaujos upės. Nors atrodė, kad riteriai laimės, tačiau laiku gautas pastiprinimas iš Rygos arkivyskupo pusės lėmė triuškinantį riterių pralaimėjimą. 
Lietuviai nukovė Vokiečių ordino Livonijos krašto magistrą Bruną (*Bruno von Livland*), Viljandžio (*Fellin*) komtūrą ir 22 riterius (kitais duomenimis – 60). Gavusi pastiprinimą, jungtinė Prūsijos ir Livonijos kryžiuočių kariuomenė birželio 29 d. sumušė rygiečius ir lietuvius prie Adažių (*Neuermühlen*). Pasak kryžiuočių kronikininko Petro Dusburgiečio, pralaimėjusieji čia neteko 4000 karių. Riteriai apsupo ir plėšė Rygą. Tik Danijos karaliui Erikui VI pagrasinus pulti Livoniją padėti arkivyskupui Johanui III, buvo pasiektos paliaubos, konflikte tarpininkavo popiežius Bonifacas VIII. Nors Lietuva ir buvo priversta sudaryti paliaubas su Ordinu, bet jos sąjunga su Ryga nenutrūko dar 15 metų.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos kariuomenės mūšiai
* Viduramžių Lietuva. Chronologija Archyvuota kopija 2012-03-28 iš Wayback Machine projekto.
**Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymai** arba *Vegeberichtai* (vok. *Die Litauischen Wegeberichte*) – XIV a. pabaigos – XV a. pradžios kryžiuočių žvalgų, daugiausia prūsų, pranešimų apie maršrutus į vakarinę Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės dalį, rinkinys.

Sudaryti 1384–1402 m. Tikslas – nurodyti Vokiečių ordinui patogesnius puolimo maršrutus. Aprašyta didesnė Užnemunės, Dzūkijos dalis, Žemaitijos ir Aukštaitijos pietiniai pasieniai, tolimesnės sritys, nurodyti keliai, brastos, upės, pelkės, miškai, užkardos, pilys, sodžiai, didžiojo kunigaikščio ir bajorų kiemai, dėl karų apleistos gyvenvietės.

Nors daugelis geografinių objektų rinkinyje nurodyti gana netiksliai ir dabar juos sunku identifikuoti, „Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymai" – svarbus istorijos šaltinis viduramžių Lietuvos istorinei geografijai ir socialiniams ekonominiams santykiams tirti.

Išspausdintas Theodor Hirsch: Scriptores rerum Prussicarum, Band 2, Teil VI Die Chronik Wigands von Marburg: Originalfragmente, lateinische Uebersetzung und sonstige Überreste, Beilage I: Die litauischen Wegeberichte S. 662–711 1863; reprintas 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 476 psl.

* Kraštas ir žmonės I, parengė Juozas Jurginis ir Aleksandras Šidlauskas, Vilnius, 1983 m.
* Čelkis T. Keliais po viduramžių Lietuvą. I: XIII–XV amžiaus pirmosios pusės sausumos kelių samprata", Lituanistica, 2013, t. 59, Nr. 2 (92), 61–76.
| Jendegajos nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Darvino Kordiljera parke Darvino Kordiljera parke |
| **Vieta:** | Čilės vėliava ČilėMagelano ir Čilės Antarktidos regiono vėliava Magelano ir Čilės Antarktidos regionas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Ušuaja, Puerto Viljamsas |
| 

Žemėlapis rodantis Jendegajos nacionalinis parkas vietą.Jendegajos nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 54°50′0″ p. pl. 68°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿54.83333°š. pl. 68.81667°r. ilg.﻿ / 54.83333; 68.81667Koordinatės: 54°50′0″ p. pl. 68°49′0″ v. ilg.﻿ / ﻿54.83333°š. pl. 68.81667°r. ilg.﻿ / 54.83333; 68.81667 |
| **Plotas:** | 1505,87 km² |
| **Įkurtas:** | 2013 m. |
| **Valdymas:** | Nacionalinė miškų korporacija |
|  **Vikiteka:** | Jendegajos nacionalinis parkas |

**Jendegajos nacionalinis parkas** (isp. *Parque nacional Yendegaia*) – saugoma gamtos teritorija pietų Čilėje, Magelano ir Čilės Antarktidos regione, Čilės Antarktidos provincijoje. Apima Ugnies Žemės salos dalį tarp sienos su Argentina (ir Ugnies Žemės nacionalinio parko), Biglio sąsiaurio, Alberto de Agostinio nacionalinio parko, Asopardo upės ir Almirantasgo fjordo. Įsteigtas 2013 m. žemes išpirkus amerikiečių verslininkams, gamtos saugotojams Daglasui ir Kris Tompkinsams. Parko pavadinimas jaganų kalba reiškia „gili įlanka".

Parkas apima negyvenamus Ugnies Žemės salos plotus su Darvino Kordiljera, ledynais, ežerais, kalnų upėmis. Šiaurėje parkas siekia Fanjano ežero pakraštį, telkšo mažesni Lovenborgo, Erasuriso/Asigamio ežerai, teka Lapatajos, Jendegajos upės, slūgso Italijos, Stapanio ledynai. Veši magelaniniai miškai, plyti kalnų tundra.

Paplitęs Andų lapės Ugnies Žemės porūšis, paplitusios pietinės upinės ūdros, rusvagalvės žąsys, juodaveidžiai ibiai, magelaninės vištelės, Andų kondorai, baltagurkliai medlaipiai, smailiauodegės afrasturos, trumpasnapės australinės papūgos, magelaniniai juodieji geniai. Stepių plotuose gyvena guanakai, tukotukai, jūros pakrantėse – jūrų liūtai, katinės ūdros, Komersono delfinai, pietiniai mažieji ruožuočiai, tikrieji banginiai, orkos, kašalotai.

2018 m. prie Ponsombi užutėkio rasta XVI a. uolų tapybos, priskiriamos jaganams.

Parkas sausuma nepasiekiamas, tik laivu iš Punta Arenaso arba Puerto Viljamso, atplaukiančiu į Estansija Jendegajos prieplauką.

* Estansija JendegajaEstansija Jendegaja
* Asigamio ežeras Jendegajos parkeAsigamio ežeras Jendegajos parke
* Jendegajos upės slėnisJendegajos upės slėnis
* Pingvinai parkePingvinai parke

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  PARQUE NACIONAL YENDEGAIA, *rutadelosparques.org*
| **Virmantas Puidokas** |
| --- |
| Gimė | 1961 m. kovo 15 d. (62 metai)Radviliškis |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Domas, Ieva |
|  |
| Veikla | inžinierius statybininkas |
| Sritis | keliai, geležinkeliai, tiltai, statybinės medžiagos |
| Partija | Lietuvos centro sąjunga |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas (1984) |

**Virmantas Puidokas** (1961 m. kovo 15 d. Radviliškyje) – inžinierius statybininkas, verslininkas, daugiausiai nuveikęs transporto objektų statyboje. Gyvena Panevėžyje.

Biografija
----------

V. Puidokas 1979 m. baigė Radviliškio 2-ąją vidurinę mokyklą, 1984 m. – Vilniaus inžinerinio statybos instituto Miestų statybos fakultetą („Automobilių kelių" specialybė). 1984 m. baigęs institutą, įgijo inžinieriaus statybininko kvalifikaciją, o dar po penkerių metų (1989 m.) – inžinieriaus ekonomisto kvalifikaciją.

Po studijų pradėjo dirbti Panevėžio 5-ojoje kelių statybos valdyboje meistru, darbų vykdytoju. 1992 m. buvo paskirtas AB „Klovainių skalda" komercijos direktoriumi.
1998 m. paskirtas AB „Panevėžio keliai" (dab. AB HISK) generaliniu direktoriumi. V. Puidokui vadovaujant, sukurta viena didžiausių Baltijos šalyse lietuviško kapitalo kelių ir geležinkelių projektavimo ir statybos įmonių grupių. Kita V. Puidoko vadovaujama įmonė – UAB „Skalduva", įkurta 1997 m. dirbo Lietuvos ir Latvijos rinkose.

Stambaus kapitalo įmonei su daugeliu dukterinių kampanijų V. Puidokas vadovavo 23 metus. Kaip smulkusis bendrovės HISK akcininkas, 2021 m. jis buvo atleistas iš pareigų. Po kelerių metų bylinėjimosi dėl bendrovės lėšų iššvaistymo, V. Puidokas laimėjo bylas: atmestos milijoninės pretenzijos, jam išmokėta išeitinė kompensacija.

Kita veikla
-----------

2000 m. su Lietuvos centro sąjunga dalyvavo Savivaldybių tarybų rinkimuose.

Įstros aviacijos muziejaus įkūrėjas, Įstros aerodromo (Panevėžio raj.), porceliano galerijos bendrasavininkis.

Šeima: žmona Irena, vaikai Domas ir Ieva.

Įvertinimas
-----------

* Susiekimo ministerijos apdovanojimas „Garbės kelininko ženklas" (2011)
* Asociacijos „Lietuvos keliai" apdovanojimas „Kelininkų aukso ženklas" (2015)
* Panevėžio prekybos, pramonės ir amatų rūmų padėkos ženklas (2018)
* Asociacijos „Lietuvos keliai" garbės ženklas „Kelininko žvaigždė" (2021)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Studijos VILNIUS TECH Kelių katedroje. Virmantui Puidokui – 60
2. ↑  Teismas vėl palankus buvusiam „Panevėžio kelių" vadovui *vz.lt* 2022-12-21
3. ↑  Teismas: buvusiam HISK vadovui Puidokui bendrovė turi sumokėti 227 tūkst. eurų *lrt.lt* 2022-12-21
4. ↑  Žiniasklaida: 21,47 mln. eurų vertės ginčas tarp „Hisk" ir V. Puidoko baigėsi taika *aina.lt* 2024-01-22
5. ↑  Savivaldybių tarybų rinkimai 2000 m. Virmantas Puidokas *vrk.lt*
6. ↑  Lietuvos dangaus legendoms S. Dariui ir S. Girėnui atminti – „Angelas" *radviliskiokrastas.lt*
7. ↑  Tarp lėktuvų vietą rado ir porcelianinės balerinos *lrytas.lt* 2022-01-10
8. ↑  PRAR paskelbė geriausiuosius *panevezys.lt*

Nuorodos
--------

* Lietuvos turtuoliai. Skelbiamas milijonierių TOP 200. Virmantas Puidokas *tv3.lt* 2017-01-05
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

37°19′ š. pl. 26°32′ r. ilg.﻿ / ﻿37.317°š. pl. 26.533°r. ilg.﻿ / 37.317; 26.533

Salos padėtis Dodekanese
**Patmas** (gr. Πάτμος) – sala Egėjo jūros rytuose, Dodekaneso salyno šiaurėje, netoli vakarinių Mažosios Azijos krantų; priklauso Graikijai, Pietų Egėjo periferijai. Plotas – 34 km².

Salos kranto linija labai vingiuota. Šiaurinę ir pietinę salos dalis jungia siaura sąsmauka. Greta yra smulkios Arkų ir Marato salelės. Paviršius kalnuotas, iškyla iki 269 m (Pranašo Elijo k.). Būdingi subtropiniai krūmynai, sukultūrinti kraštovaizdžiai.

2011 m. Patme gyveno 3047 žmonės. Pagrindinė gyvenvietė – Choras, uostamiestis – Skala. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu (alyvuogės, vynuogės, vaisiai). Patmo sala garsi stačiatikių vienuolynų ir šventyklų gausa. Čia yra įtvirtintas Šv. Jono Patmiečio vienuolynas bei Apokalipsės urvas (UNESCO pasaulio paveldo objektai). 

Teigiama, kad Patme gyveno Šv. Jonas Patmietis, dažnai tapatinimas su apaštalu Jonu. Ši sala minima Apreiškimo Jonui knygoje, kurios įžangoje teigiama, kad būtent čia autorius patyrė aprašomas vizijas. 1088 m. buvo įsteigtas Šv. Jono vienuolynas. Vienuolių valdžia gerokai sumažėjo salos gyventojams praturtėjus iš laivų statybos ir prekybos, todėl sala 1720 m. buvo padalyta tarp vienuolių ir pasauliečių. Dabartinis Patmas siekia išlikti piligrimų bei turistiniu centru.

Galerija
--------

* SkalaSkala
* Choros gatvelėChoros gatvelė
* Šv. Jono Patmiečio vienuolynasŠv. Jono Patmiečio vienuolynas
* Apokalipsės urvasApokalipsės urvas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Patmas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Cicle K degalinė (Vilnius, Lietuva)
**„Circle K"** (iki 2017 m. „Statoil") – Kanados degalinių, greito maisto restoranų tinklas.

1951 m. įkurta Teksase, JAV. 1990 m. bankrutavo, pakeitė keleto savininkų rankas. 2003 m. įsigijo „Alimentation Couche-Tard".

„Statoil", norvegų naftos įmonė, pirmąją degalinę Lietuvoje atidarė 1995 m. Vilniuje, pirmąją automatinę degalinę – 2000 m. Kaune. 1995 m. pirmoji Lietuvoje atidarė automatinę automobilių plovyklą. Kanados „Couche-Tard" bendrovę „Statoil Fuel & Retail" įsigijo 2012 metais – už 2,3 tūkst. degalinių Skandinavijoje, Baltijos šalyse ir Lenkijoje bei kitą infrastruktūrą ji sumokėjo 3,6 mlrd. JAV dolerių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Circle K*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
2. ↑  „History and timeline". *Circle K*. Nuoroda tikrinta 27 February 2020.
3. ↑  „Alimentation Couche-Tard Inc". *International Directory of Company Histories*. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
4. ↑  „„Statoil" degalinės keičia pavadinimą į „Circle K"". *15min*. Nuoroda tikrinta 2022-06-11.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mėnulio vaikai**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorė** | Jurga Ivanauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | Romanas |
| **UDK:** | 821.172-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Mėnulio vaikai |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Vaga |
| **Išleista** | 1988 m. |
| **Formatas** | Kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 251 |
| **ISBN:** | 5-415-00110-7 |

**Mėnulio vaikai** – antroji Jurgos Ivanauskaitės knyga, išleista 1988 m. Romane plėtojamos panašios temos kaip ir pirmojoje rašytojos knygoje „Pakalnučių metai" – vertybių krizė, dvasios kompleksai, alternatyvaus jaunimo mąstysena. 

Kūrinį sudaro dvi dalys, parašytos skirtingų veikėjų – merginos ir vaikino – balsais. „Mėnulio vaikų" siužetas nėra vientisas, galima sakyti, jog romaną sudaro daug trumpų novelių. Kaip ir visai Jurgos Ivanauskaitės grožinei kūrybai, romano tekstui būdingas intensyvus žodynas, veikėjų gausa, suicidinės tendencijos ir t. t. 

Romanas perleistas tris kartus.

Viena pirmųjų Jurgos Ivanauskaitės knygų, įtrauktų į vidurinės mokyklos privalomų skaitinių programą.[reikalingas šaltinis]
**Ragana ir lietus**| 
Pirmojo leidimo viršelis |
| **Autorius** | Jurga Ivanauskaitė |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Žanras** | romanas |
| **UDK:** | 888.2-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Ragana ir lietus |
| **Šalis** | Lietuva |
| **Kalba** | lietuvių |
| **Leidykla** | Vaga |
| **Išleista** | 1993 m. |
| **Formatas** | kietais viršeliais |
| **Puslapių** | 255 |
| **ISBN:** | 5415003363 |
| **ISBN-13:** | 9785415003365 |
| **OCLC:** | 246919471 |

**„Ragana ir lietus"** – 1993 m. pasirodęs Jurgos Ivanauskaitės romanas, laikomas skandalingiausiu autorės kūriniu. Pasirodžius pirmajam leidimui, Lietuvoje dvi savaites drausta jį pardavinėti. Teigta, jog „Ragana ir lietus" neatitinka tautos etinių normų (romane aprašoma pasaulietės ir kunigo meilės istorija).

Romane glaudžiai susipina trys siužetinės linijos – šiuolaikinės moters aistra dvasininkui, viduramžių raganos bei Marijos Magdalietės istorijos.

Romanas išverstas į latvių, estų, kroatų, vokiečių, švedų, čekų, italų, slovėnų kalbas. Lietuvoje perleistas tris kartus.

2007 m. pristatytas Jurgos Ivanauskaitės romanų „Ragana ir lietus", „Placebas" ir „Sapnų nublokšti" motyvais sukurtas filmas „Nuodėmės užkalbėjimas" (rež. Algimantas Puipa).

Nuorodos
--------

* „Ragana ir lietus" vėl Latvijoje[neveikianti nuoroda]
* Latviško „Ragana ir lietus" leidimo iliustracijos
* Romano ištraukas skaito Jurga Ivanauskaitė. 1 dalis. „LRT radijo" archyvas[neveikianti nuoroda]
* Romano ištraukas skaito Jurga Ivanauskaitė. 2 dalis. „LRT radijo" archyvas

Romano leidimai įvairiomis kalbomis
-----------------------------------

* Slovėnų k..Slovėnų k..
* Latvių k.Latvių k.
* Italų k.Italų k.
* Estų k.Estų k.
* Kroatų k.Kroatų k.
* Vokiečių k.Vokiečių k.
* Čekų k.Čekų k.
* Švedų k.Švedų k.
**Konstantin Sarsanija**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1968 m. birželio 11 d. |
| Gimimo vieta | Maskva, Rusija |
| Mirties data | 2017 m. spalio 7 d. (49 metai) |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
|  | FK Dinamo Moskva |
| Profesionalūs klubai\* |
| 1985–198819881988198819891989–199019911991–19921992–1993 | FK Dinamo MoskvaFK Dinamo Moskva 2Krasnaja PresniaFakelSpartak OrženikidzėKrasnaja PresniaArmantierUSL DunkerqueArmantier | 00 0(0)18 0(0)07 0(1)03 0(1)09 0(0)44 0(5)0? 0(?)06 0(1)0? 0(?) |
|  Treniruotos komandos |
| 2006–200820092010-20122013-2017 | Sportakademklub FK Himki FakelFK Atlantas Klaipėda |
|  |

**Konstantinas Sarsanija** (rus. *Сарсания, Константин Сергеевич*; 1968 m. birželio 11 d. Maskvoje – 2017 m. spalio 7 d. ten pat) – buvęs Rusijos futbolininkas, futbolo agentas, treneris.

Žaidėjo karjera
---------------

Pradėjo žaisti Maskvos „Dinamo" vaikų ir jaunimo sporto mokykloje. TSRS pirmenybėse žaidė už pirmosios ir antrosios lygų klubus. Vėliau atvyko į Prancūziją. 1990–1993 m. žaidė „USL Dunkerque" ir „Armantjer" futbolo klubuose.

Trenerio karjera
----------------

Nuo 1994 m. profesionalus futbolo agentas. 1998 m. gavo FIFA licenciją.
Po žaidėjo karjeros pabaigos dirbo FK Vladikaukazo „Alanija" vadybininku. 2006–2008 m. sezonais dirbo Maskvos „Sportakademklub" vyriausiuoju treneriu. Tuo pat metu dirbo sporto direktoriumi Sankt Peterburgo „Zenit" komandoje ir klubo prezidento patarėju žaidėjų perėjimų klausimais. 2008–2009 m. treniravo „FK Himki". 2009 m. dirbo sporto direktoriumi Maskvos „Dinamo".
2010 m. vasario 10 d. paskirtas Rusijos futbolo sąjungos prezidento Sergejaus Furusenko patarėju. 2010–2011 m. dirbo FK Voroniežo „Fakel" klubo vyriausiuoju treneriu. 2012 m. tapo šio klubo prezidentu. 2013–2017 m. dirbo „FK Atlantas Klaipėda" vyriausiuoju treneriu. 2017 m. gegužės 27 d. tapo FK Zenit Sankt-Peterburg sporto direktoriumi.

Galerija
--------

* Atminimo lenta Klaipėdos centriniame stadioneAtminimo lenta Klaipėdos centriniame stadione

Šaltiniai
---------

1. ↑  Константин Сарсания назначен советником президента РФС. Спорт-Экспресс. Новости спорта
2. ↑  Сарсания подал в отставку Archyvuota kopija 2011-11-12 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Константин Сарсания: «Жду встречи с губернатором». Спорт-Экспресс
**Mykolas Kuleša** (1799 m. Vilnius – 1863 m. Balstogė) – vienas garsiausių XIX a. Lietuvos tapytojų.

Biografija
----------

Piešimo mokėsi Vilniaus gimnazijoje pas Joną Damelį. 1818–1821 m. studijavo Vilniaus universitete, įgijo meno mokslų kandidato laipsnį. Dalyvavo studentų slaptų organizacijų veikloje, 1823–1824 m. kalėjo už anticarinę veiklą. Dėstė piešimą privačiai, 1829–1839 m. Kražių kolegijoje, 1839–1844 m. Gardino mokykloje, nuo 1845 m. bajorių merginų institute Balstogėje.

Kūryba
------

Guašu, tempera, aliejumi nutapė nedidelio formato paveikslų, kuriuose vaizdavo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės istorinius įvykius („Lietuvos etmonas", „Husarai atakoje", „Kareivių poilsis"). Nupiešė ir nutapė architektūrinių peizažų (Trakų pilis, Lydos pilis, Krėvos pilis, Kauno pilis, Gardino pilis, Lucko pilis, kitų LDK pilių griuvėsius, Barboros Radvilaitės rūmų liekanas Geranainyse, Gardino sritis, Naugardo ir Pinsko vaizdus), panoraminių ir kamerinių gamtovaizdžių. Nutapė interjerų („Kazimiero koplyčia", Jėzaus bažnyčios Vilniuje vidus), portretų („Aktorės L. Holpertaitės portretas" 1844 m. „Nežinomos moters portretas"), suprojektavo dekoracijų dvarų teatrams. Prisidėjo prie J. K. Vilčinskio „Vilniaus albumo" leidybos. Paryžiuje 1850 m. išleistas jo peizažų albumas „Mykolo Kulešos aplankas". Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rima Rutkauskienė. *Mykolas Kuleša*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 214 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mykolas Kuleša** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **John Byron** |
| --- |
|  |
| 1759 m. Džono Bairono portretas |
| Gimė | 1723 m. lapkričio 8 d.Anglija |
| Mirė | 1786 m. balandžio 10 d. (62 metai)Londonas, Anglija |
| Palaidotas (-a) | Tvikenhamo Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| Tėvai | William Byron, Frances Byron |
| Sutuoktinis (-ė) | Sophia Trevanion |
| Vaikai | 9 |
|  |
| Veikla | jūrininkas, admirolas |
| Organizacijos | Anglijos laivynas |

**Džonas Baironas** (*John Byron*, 1723 m. lapkričio 8 d. – 1786 m. balandžio 10 d.) – Didžiosios Britanijos jūrininkas, admirolas, keliautojas.

Gimė anglų didiko Viljamo Bairono (IV-ojo Bairono barono) šeimoje. 1740 m. dalyvavo Džordžo Ansono organizuotoje kelionėje aplink pasaulį, kurios metu laivas sudužo prie Čilės krantų. Džonas Baironas išsigelbėjo ir po sudėtingos kelionės pasiekė Santjagą. 1745 m. grįžo į Angliją.

1764 m. Džonas Baironas paskirtas fregatos *Dolphin* kapitonu, ir išplaukė į Ramųjį vandenyną ieškoti legendinio pietų žemyno. Tačiau kelionės tikslo nerado ir per 22 mėnesius apiplaukė Žemės rutulį. Kelionės metu aplankė įvairias Okeanijos salas, pasiekęs Folklando (Malvinų) salas ten bandė įkurti bazę – dėl to kilo konfliktas tarp Britanijos ir Ispanijos dėl šių salų priklausomybės.

1769 m. Džonas Baironas paskirtas Niufaundlando gubernatoriumi, 1778 m. gavo viceadmirolo laipsnį. 1779 m. tarnavo Pavėjinių salų jūrų laivyno bazės vadu Antigvoje, dalyvavo Grenados mūšyje prieš prancūzus.

Džonas Baironas užsidirbo pravardę „Blogo oro vėliava" (angl. *Foul-weather Jack*), nes jo laivai sugebėdavo patekti į pačias nuožmiausias audras.

Džono Bairono anūkas buvo žymus britų poetas lordas Džordžas Baironas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *John Byron // British admiral*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  Goebel, Julius (1983). *La pugna por las islas Malvinas – Un estudio de la historia legal y diplomática*. Yale University Press.
| **Kobus ellipsiprymnus** |
| --- |
| Vandeninis ožys (Kobus ellipsiprymnus)Vandeninis ožys (*Kobus ellipsiprymnus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Vandeniniai ožiai  *( Reduncinae)* |
| Gentis: | Vandeniniai ožiai  *( Kobus)* |
| Rūšis: | Vandeninis ožys  *( Kobus ellipsiprymnus)* |

 |
| Binomas |
| ***Kobus ellipsiprymnus***Ogilby, 1933 |
| Paplitimas |

**Vandeninis ožys** (*Kobus ellipsiprymnus*) – vandeninių ožių (*Reduncinae*) pošeimio dykaraginis žinduolis. Rūšis paplitusi Afrikoje: porūšis *defassa* daugiausia Sahelyje ir Didžiųjų ežerų baseine, o *ellipsiprymnus* – pietryčių Afrikoje nuo Pietų Afrikos Respublikos iki Somalio.

Kūnas 1,77–2,35 m ilgio, aukštis ties pečiais 1,20–1,36 m, sveria 160–300 kg. Patinai turi 55–99 cm ilgio išlenktus ragus. Kailis nuo pilko iki rausvarudžio, su amžiumi tamsėja. Kojų apatinė dalis juoda, su žiedais ties kanopomis. Kūnas ir kaklas ilgas, kojos trumpos. Ant sprando turi karčius.

Patelė po 9–9,5 mėnesio nėštumo atsiveda 1 jauniklį. Jis gimsta krūmuose ir ten slapstosi 2–4 savaites. Žindomas 6–7 mėnesius. Išgyvena ~18 metų.

Vandeniniai ožiai gyvena savanose, netoli vandens telkinių. Laikosi laisvos hierarchijos bandomis. Subrendę patinai laikosi atskiromis grupėmis. Minta įvairia žole, turi dažnai gerti vandenį.

Vandeniniai ožiai kartais medžiojami žmonių dėl mėsos. Savanos plėšrūnų (liūtų, hienų, leopardų) grobis.

* Patelė (K. e. ellipsiprymnus)Patelė (*K. e. ellipsiprymnus*)
* Dvi patelės ir jauniklis (K. e. ellipsiprymnus)Dvi patelės ir jauniklis (*K. e. ellipsiprymnus*)
* Grupė vandeninių ožių (K. e. ellipsiprymnus)Grupė vandeninių ožių (*K. e. ellipsiprymnus*)
* Patinas iš šono (K. e. defassa)Patinas iš šono (*K. e. defassa*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2 3 4  *Kobus\_ellipsiprymnus*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vandeninis ožys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Tomas Tomilinas** |
| --- |
|  |
| 2023 m. |
| Gimė | 1983 m. balandžio 22 d. (40 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Kristina Tomilina |
| Vaikai | Milija, Sara, Motiejus Samuelis, Estera |
|  |
| Organizacijos | Seimas |
| Pareigos | Seimo narys |
| Partija | LVŽS (iki 2021),Demokratų sąjunga Vardan Lietuvos (nuo 2022) |
|  |
| Alma mater | VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutas (2005),Mykolo Romerio universitetas (2007) |

2016 m.
**Tomas Tomilinas** (g. 1983 m. balandžio 22 d. Vilniuje) – Lietuvos politikas, Seimo narys.

Biografija
----------

2001 m. baigė Vilniaus Vladislavo Sirokomlės vidurinę mokyklą. 2005 m. VU TSPMI baigė politikos mokslus, 2007 m. MRU viešąjį administravimą.

2004–2008 m. dirbo Seimo narės L. Mogenienės komandoje. 2008–2012 m. Seimo nario A. Bauros padėjėjas. Iki 2016 m. dirbo europarlamentaro B. Ropės biurų vadovu.

2012 m. referendumo dėl naujos atominės elektrinės statybos iniciatyvinės grupės koordinatorius.

Aštuonerius metus dirbo Seimo politinio pasitikėjimo tarnautoju – dalyvavo rengiant ir derinant įstatymų projektus žmogaus teisių, skurdo mažinimo, savivaldos ir verslumo skatinimo srityse.

Vienas Socialinių investicijų valdymo centro, Kritinės minties instituto „Demos" ir asociacijos „Belarus Watch" steigėjų. 2016 m. daugiamandatėje rinkimų apygardoje išrinktas į Seimą. Seimo Socialinių reikalų ir darbo komiteto pirmininko pavaduotojas. Seimo Energetikos komisijos narys, darnaus vystymosi komisijos steigimo iniciatorius.

2021 m. pašalintas iš LVŽS.

2022 m. sausį steigiamajame Demokratų sąjungos „Vardant Lietuvos" suvažiavime išrinktas partijos pirmininko pavaduotoju.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Ropės padėjėjas T. Tomilinas
2. ↑   Archyvuota kopija 2018-11-03 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Tomas Tomilinas išrinktas partijos pirmininko pavaduotoju, Anykšta, 2022-01-30.

Nuorodos
--------

* Biografija (*vrk.lt*)
| **Romas Kalvaitis** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gegužės 28 d. (68 metai)Sitkūnai, Kauno rajonas |
| Tėvas | Vacys Kalvaitis |
| Motina | Genovaitė Špakauskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena |
| Vaikai | Neringa |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1982 m. SSKP, 1999 m. LSDP, 2006 m. TSLK |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Kauno politechnikos institutas |

**Romas Kalvaitis** (g. 1955 m. gegužės 28 d. Sitkūnuose, Kauno rajonas) – inžinierius, Lietuvos ir Radviliškio rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Babtų vidurinę mokyklą. 1973–1978 m. studijavo Kauno politechnikos institute, inžinierius mechanikas.

1978–1980 m. Radviliškio žemės ūkio mašinų gamyklos inžinierius technologas. 1980–1982 m. LLKJS Radviliškio rajono komiteto II sekretorius. 1982–1984 m. tarnavo sovietinėje armijoje (Kovrove). 1984–1990 m. dirbo Radviliškio melioracinės statybos montavimo valdybos partinėje organizacijoje. KGB rezerve turėjo vyr. leitenanto laipsnį.

1990–1993 m. Baisogalos vartotojų kooperatyvo pirmininkas. 1996-2002 m. UAB „Kalvaina" komercijos direktorius. 2002–2019 m. Radviliškio rajono savivaldybės Baisogalos seniūnas, Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narys. Nuo 2019 m. VVG „Radviškio lyderis" Viešųjų ryšių specialistas.

Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narys, 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2006–2012 m. Tėvynės sąjungos narys.

1992–1995 m. Radviliškio rajono tarybos deputatas, 2003 m. 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Lietuvos šaulių sąjungos narys. Žmona Elena, duktė Neringa.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  KGB rezervistai – ir konservatorių gretose, 2012-08-29
3. ↑   Archyvuota kopija 2022-02-19 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
5. ↑  Konservatoriai iš partijos pašalino du buvusius KGB rezervistus, 2012-08-29[neveikianti nuoroda]
6. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Chuanas Rodrigesas Karbrilijas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juan Rodríguez Cabrillo** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Chuanas Rodrigesas Karbrilijas** (isp. *Juan Rodríguez Cabrillo*, port. *João Rodrigues Cabrilho*; g. ~1498-1500 m. – m. 1543 m. sausio 3 d.) – greičiausiai portugalų kilmės Ispanijos keliautojas. Jis tapo pirmuoju europiečiu, pasiekusiu dabartinių Jungtinių Valstijų vakarinę pakrantę.

Nėra žinoma tiksli keliautojo gimimo vieta ir kilmė. Dalis autorių nurodo, kad Kabrilijų giminė kilo iš Kabrilo kaimo Montalegrės savivaldybėje (šiaurės Portugalija). Manoma, kad dalyvavo Panfilo de Narvaeso ekspedicijoje, kuri turėjo sustabdyti be leidimo į Meksiką išvykusį Kortesą. 1519 m. Karbilijo pavardė minima tarp Korteso karių, taigi, jis greičiausiai dalyvavo Tenočtitlano užkariavime, o vėliau Korteso žygiuose į Centrinę Ameriką. 1530 m. įsikūrę Gvatemalos Santjage, 1532 m. buvo išvykęs į Ispaniją, kur vedė Beatrisę Sančes de Ortegą. Vėliau grįžo į Gvatemalą, kur gyveno su šeima, vertėsi prekyba. 1541 m. Agvos ugnikalnio išsiveržimas sugriovė miestą, todėl Kabrilijas persikėlė prie jūros ir ėmė verstis prekių gabenimu jūromis.

1541 m. Pedras de Alvaradas suorganizavo 12 laivų ekspediciją ištyrinėti šiaurinius Ramiojo vandenyno krantus, tačiau užsilaikė Naujojoje Galisijoje, kur bandė numalšinti čičimekų sukilimą, vadovaujamą Fransisko Tenamastlės. Alvaradas žuvo, todėl vicekaralius Antonijus de Mendosa paskyrė Chuan Rodrigesą Kabriliją pratęsti ekspediciją su dviem išlikusiais Alvarado laivais. 1542 m. iš Bara de Naviado (Chaliskas) išvykęs keliautojas pasiekė Kalifornijos pusiasalį ir Kalifornijos įlanką, jau anksčiau atrastus Fransisko de Uljoa. Kabrilijo tikslas buvo rasti mitinį Sibolos miestą bei Aniano sąsiaurį, kuris turėtų jungti abu vandenynus. Keliautojas 1542 m. rugpjūčio 5 d. pasiekė Sedroso salą – toliausią Uljoa pasiektą žemę. Jis tęsė kelionę į šiaurę Kalifornijos pakrantėmis ir pasiekė dabartinio San Diego pakrantes, o kiek vėliau – Los Andželo pakrantes. Spalio 7 d. Kabilijas įplaukė į Kanalo salyną, o spalio 17 d. pasiekė Konsepsjono kyšulį. Dėl stiprių vėjų ekspedicija negalėjo toliau plaukti į šiaurę, blaškėsi po Kanalo salyną. 1543 m. sausio 3 d. Chuanas Rodrigesas Karbrilijas mirė dėl per mūšį su indėnais sulaužytos rankos. Manoma, kad keliautoja buvo palaidotas Santa Katalinos saloje.

Pasibaigus žiemos vėjams, ekspediciją pratęsė Bartolomė Ferelas, pasiekęs Mendosino kyšulį (dab. Kalifornijos šiaurėje). Vėliau keliautojai galbūt pasiekė Oregono pakrantes, bet dėl blogų orų turėjo apsisukti ir 1543 m. balandį grįžo į Chaliską.

Chuano Rodriegeso Kabrilijo garbei pavadinti įvairūs geografiniai objektai Kalifornijoje, San Diege pastatytas paminklas.