recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Titanomyrma lubei*** |
| --- |
| Titanomyrmos palyginimas su kolibriu |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Plėviasparniai  *( Hymenoptera)* |
| Šeima: | Skruzdėlės  *( Formicidae)* |
| Pošeimis: | *Formiciinae*  *( Formiciinae)* |
| Gentis: | *Titanomyrma*  *( Titanomyrma)* |

 |

***Titanomyrma*** (gr. Titan, gr. myrmex – „skruzdėlė") – tai priešistorinė skruzdėlių milžinių gentis. 2020 m. yra apibūdintos trys šiai genčiai priklausančios išnykusių skruzdėlių rūšys:

* *Titanomyrma lubei* (Archibald et al. 2011 m.)
* *Titanomyrma gigantea* (Lutz, 1986 m.)
* *Titanomyrma simillima* (Lutz, 1986 m.)

Taip pat yra atrasta dar viena, tikriausiai gimininga, bet kol kas neapibūdinta rūšis.

Paskutinė atrasta rūšis yra *Titanomyrma lubei*, 2011 m. Vajomingo valstijoje, JAV. Jos kūno ilgis yra apie 5 cm ir gali būti palyginamas su kolibriu. Tai viena iš stambiausių kada nors rastų skruzdėlių. Pavadinta jos atradėjo kolekcininko *Louis Lube* garbei. Ši rūšis gyveno dabartinės Šiaurės Amerikos teritorijoje prieš 50 mln. metų. Rastasis pavyzdys – sparnuota skruzdėlė motinėlė. Spėjama, kad iš Europos į Šiaurės Ameriką ji galėjo patekti perskrisdama nuo vienos salos prie kitos per poliaratį, kai tuomet – eoceno geologinėje epochoje – tose platumose vešėjo subtropiniai miškai.

*Formicium giganteum* ir *Formicium simillimum* rūšys buvo atrastos 1986 m. netoli Frankfurto prie Maino, Vokietijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skruzdėlių-milžinių išplitimas tarp žemynų

Nuorodos
--------

* Milžinės skruzdėlės, kažkada gyvenusios Vajominge Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
* Tarpžemyninis milžinių skruzdėlių išplitimas Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°30′38″š. pl. 25°05′18″r. ilg.﻿ / ﻿55.510612°š. pl. 25.088237°r. ilg.﻿ / 55.510612; 25.088237

Miškų urėdijos kontora
**Anykščių miškų urėdija** – Anykščių rajone veikianti miškų urėdija. Urėdijos kontora įsikūrusi Anykščiuose, Vilniaus g. 101.

Anykščių miškų urėdija įkurta 1958 m. gegužės 1 d. iš Utenos, Panevėžio, Ukmergės ir Kupiškio miškų ūkių miškų ir fondinių žemių. Miškų urėdas – Sigitas Kinderis.

Urėdijos administruojamoje teritorijoje – daugiau nei 54 000 ha miškų. Viename hektare per metus priauga 5,9 m³ medienos. Bendras medienos prieaugis – 298 tūkst.kub.m per metus.

Didžiausi miškų masyvai plyti į šiaurę nuo Anykščių: Šimonių giria, Akmenos miškas, Ramuldavos miškas, Duobulės miškas, Vosgėlių miškas, Pavarių miškas, Andrioniškio girelė, Niūronių girelė.

Kitas stambus miškų masyvas plyti moreninėje lygumoje į vakarus ir pietus nuo Troškūnų. Tai Juostininkų, Troškūnų, Piktagalio, Butleriškio, Žerkiškių, Repšėnų miškai.

Trečias miškų masyvas yra į pietus nuo Anykščių. Čia miškai išsidėstę Šventosios slėnyje: Anykščių šilelis, Šilas, Pavirinčių, Užjudinio miškai.

Urėdijos administruojamoje teritorijoje 45 proc. miškų − privatūs, 34 proc. − valstybiniai, kiti − rezerviniai.

Urėdijos sudėtyje yra 7 girininkijos.

Girininkijos
------------


|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Juostininkų | Troškūnų seniūnija | Juostininkai |
| Kavarsko | Kavarsko seniūnija | Anulynas |
| Mickūnų | Debeikių seniūnija | Mickūnai |
| Mikierių | Andrioniškio seniūnija | Mikieriai |
| Pavarių | Anykščių seniūnija | Pavarės II |
| Svėdasų | Svėdasų seniūnija | Čiukai |
| Troškūnų | Troškūnų seniūnija | Troškūnėliai |

Nuorodos
--------

* Anykščių miškų urėdijos tinklalapis Archyvuota kopija 2021-02-28 iš Wayback Machine projekto.
| Gelindėnų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gelindėnų piliakalnisGelindėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°57′33″ š. pl. 22°00′27.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.95917°š. pl. 22.007750°r. ilg.﻿ / 55.95917; 22.007750Koordinatės: 55°57′33″ š. pl. 22°00′27.9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.95917°š. pl. 22.007750°r. ilg.﻿ / 55.95917; 22.007750 |

 |
| Vieta | Plungės rajonas |
| Seniūnija | Paukštakių seniūnija |
| Plotas | m |
| Naudotas | I tūkstantmetis - XIII a. |
| Žvalgytas | 1948 |

**Gelindėnų piliakalnis** – piliakalnis Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Gelindėnų kaimo, Paukštakių seniūnija. Pasiekiamas keliu Plungė – Lieplaukė, pasukus į Gelindėnus, pavažiavus pro juos link Jonikų, yra ties staigiu kelio posūkiu į kairę, 150 m į dešinę šiaurės kryptimi

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis (Pilalė) įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 24 m ilgio, 26 m pločio šiauriniame krašte, 3 m žemesne rytine puse. Šiauriniame aikštelės krašte supiltas 0,2 m aukščio, 10 m pločio pylimas, kurio išorinis 2 m aukščio šlaitas pastatintas. Šlaitai nuolaidūs-vidutinio statumo, 10 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, aikštelės pietinis galas nuardytas karjero. Jis apaugęs pušimis.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1948 m. atliko Lietuvos istorijos institutas, įtvirtinimų ir kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Istorija
--------

Manoma, kad piliakalnyje stovėjo 1253 m. balandžio 5 d. Livonijos ordino ir Kuršo vyskupo Heinricho rašte dėl pietinių kuršių žemių dalybų minima kuršių pilis *Gelindė*. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Užpelkių piliakalnis 14 km  Grigaičių piliakalnis 10 km | Gegrėnų piliakalnis 12 km  Žernių piliakalnis 9 km | Alsėdžių piliakalnis 7 km  Buožėnų piliakalnis 11 km |  |
| Stanelių piliakalnis 4 km  Surblių piliakalnis 11 km |  | Džiuginėnų piliakalnis 11 km |
| Lekemės piliakalnis 14 km  Stalgėnų piliakalnis 15 km |  | Lauko Sodos piliakalnis 16 km  Paplienijos piliakalnis 15 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 62 (Nr. 201)

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalnių atlasas Archyvuota kopija 2009-04-18 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos piliakalniai
| Bemitas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, Oksidų klasė |
| Cheminė formulė | γ-AlO(OH) |
| Identifikacija |
| Spalva | baltas, pilkšvai blyškiai rudas; gelsvas ar raudonokas jei užterštas; plonos nuopjovos bespalvės |
| Brėžis | blausiai oranžinis |
| Kristalo sistema | ortorombinė |
| Skalumas | labai geras {010}, geras {100}, prastas {001} |
| Lūžimai | nelygus |
| Kietumas pagalMoso skalę | 3,5 |
| Blizgesys | stikliškas, perliškas |
| Lūžio rodiklis | nα = 1,644-1,648 nβ = 1,654-1,657 nγ = 1,661-1,668 |
| Specifinis tankis | 3,02-3,05 |

**Bemitas** (angl. *boehmite, böhmite*) – aliuminio oksido hidroksido (aliuminio oksihidroksido, γ-AlO(OH)) mineralas. Įeina į aliuminio rūdos boksito sudėtį.

Savybės
-------

Dimorfiškas diasporui. Kristalizuojasi ortorombiškai dipiramidiškai, habitas paprastai masyvus. Baltas, o nuo priemaišų priklauso atspalvis – geltonas, žalias, rudas ar raudonas. Blizgesys stikliškas ar perliškas. Plonos nuopjovos bespalvės. Nuo skaidraus iki pusskaidrio. 

Kietumas pagal Moso skalę nuo 3,0 iki 3,5. Savitasis tankis nuo 3,00 iki 3,07. Optiškai anizotropiškas, lūžio rodikliai nα = 1,644-1,648 nβ = 1,654-1,657 nγ = 1,661-1,668.

Retai būna beveik grynas (iki 98%) AlO(OH). Paprastai turi priemaišų:

* Fe2O3 (iki 3,2 %),
* SiO2 (iki 5,3 %),
* TiO2 (iki 4,1 %),

kartais

* CaO (iki 1,8 %),
* MgO (iki 1 %),
* Na2O+K2O (iki 0,6 %),

Šio priemaišos būna mechaninės ar absorbuotos.
  
Gali turėti izomorfinių priemaišų Ga2O3 (iki 0,07 %) ir Sc.

Kilmė ir radavietės
-------------------

Bemitas aptinkamas tropiniuose laterituose ir boksituose, susidariuose iš aliumino-silikatinių pamatinių uolienų. Jis taip pat aptinkamas ir kaip korundo ir nefelino hidroterminės kaitos produktas. Aptinkamas:

* boksitų kloduose su kaolinitu, hidrargilitu bei diasporu,
* nefelino pegmatituose su nefelinu, hidrargilitu, diasporu, natrolitu ir analcimu.

Atradimas ir pavadinimas
------------------------

Mineralą 1927 m. pirmą kartą aprašė J. de Lapparent pagal pavyzdžius, aptiktus *Mas Rouge* (*Les Baux-de-Provence*, Prancūzija) boksituose. Pavadino Bohemijos vokiečių chemiko Johann Böhm (1895–1952), kuris 1925 m. rentgeno spinduliuote tyrė aliuminio oxihidroksidus. Kartais neteisingai teigiama, kad mineralas pavadintas vokiečių geologo Johannes Böhm (1857–1938) garbei.

Nuorodos
--------

1. ↑  Mineral Data Pub. Handbook of Mineralogy
2. ↑
3. ↑
4. ↑  „Boehmite". Webmineral data. Nuoroda tikrinta 2010-07-10.
5. ↑  „Boehmite". Mindat with location data. Nuoroda tikrinta 2010-07-10.
| ***Titas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Titus |
| Režisierius | Julie Taymor |
| Prodiuseris (-iai) | Conchita Airoldi |
| Scenaristas (-ai) | Julie Taymor |
| Vaidina | Anthony HopkinsJessica LangeAlan CummingHarry LennixAngus Macfadyen |
| Metai | 199 |
| Žanras | Drama. |
| Trukmė | 162 min. |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Twentieth Century Fox |
| Biudžetas | 20 mln. dolerių (apytiksliai) |
| **IMDb įrašas** |

**Titas** – 1999 m. režisierės Julie Taymor filmas, pastatytas pagal Šekspyro pjesę „Titas Andronikas". Tai buvo pirmoji šios pjesės ekranizacija kinui, taip pat – Taymor kino režisūros debiutas. Scenarijų rašė pati režisierė. Pagrindinį romėnų karvedžio Tito vaidmenį atliko Anthony Hopkins.

Filmo (skirtingai, nei Šekspyro pjesės) veiksmas vyksta anachronistinėje, siurrealistinėje visatoje, neaišku kokiame laikmetyje ar epochoje. Veikėjai nešiojasi kardus tačiau važinėjasi moderniais automobiliais, o jų apranga ir apskritai aplinka daugiau primena futuristinę senovės Romos kultūros imitaciją. Taip pat daug kostiumų yra užuominos į įvairius realius istorijos laikotarpius, kaip kad Musolinio laikų Italija. Neskaitant anachronizmų, siužetas liko labai artimas Šekspyro kūriniui. Dialogai palikti originalūs – eiliuoti.

„Titas" buvo filmuotas JAV ir Italijoje.

Garso takelį kūrė amerikiečių kompozitorius Elliot Goldenthal.
| **Nicolas Sanson** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1600 m. gruodžio 20 d.Abvilis |
| Mirė | 1667 m. liepos 7 d. (66 metai) |
|  |
| Veikla | kartografas, geografas |

**Nikola Sansonas** (pranc. *Nicolas Sanson*; 1600 m. gruodžio 20 d. Abvilyje – 1667 m. liepos 7 d.) – Prancūzijos kartografas, dviejų karalių (Liudviko XIII ir Liudviko XIV) geografas, laikomas prancūzų kartografijos tėvu.

Biografija
----------

Gimė 1600 m. Pikardijos mieste Abvilyje, turėjo škotiškų šaknų. Išsilavinimą įgijo Amjene pas jėzuitus. 1627 m. susilaukė kardinolo Rišeljė dėmesio, vėliau tapo karališkuoju geografu. Nors mirė 1667 m. tačiau N. Sansono vardu žemėlapiai leisti 1654–1676 m. Jo sūnus Guillaume Sanson taip pat leido žemėlapius, bendradarbiavo su Hubert Jaillot. 1692 m. N. Sansono žemėlapius išleido Hubert Jaillot savo rinkinyje „Atlas nouveau".

Žemėlapiai
----------

N. Sansono žemėlapiai ne tik pasižymėjo tikslumu, bet juose atvaizduota LDK teritorija jau buvo suskirstyta į apskritis (pavietus). Be to, 1681 m. atlasas skirtas istoriniams žemėlapiams, siekiantiems senuosius amžius.

* XVII a. žemėlapiai
* Pasaulio žemėlapis, 1691 m. išleistas H. Žajo Pasaulio žemėlapis, 1691 m. išleistas H. Žajo
* Kuršas ir Žemaitija, 1659 m. Kuršas ir Žemaitija, 1659 m.
* Vilniaus vaivadija ir Trakų vaivadija Vilniaus vaivadija ir Trakų vaivadija
* Naugarduko vaivadija ir Brastos vaivadija Naugarduko vaivadija ir Brastos vaivadija
* Lenkijos karalystės žemėlapis, 1677 m. išleistas N. Vischerio Lenkijos karalystės žemėlapis, 1677 m. išleistas N. Vischerio
* Lenkijos žemėlapis, 1683 m. Lenkijos žemėlapis, 1683 m.
* Rusijos žemėlapis, 1685 m. išleistas H. Žajo Rusijos žemėlapis, 1685 m. išleistas H. Žajo
* Skandinavijos žemėlapis, ~1700 m. išleistas P. Schenko Skandinavijos žemėlapis, ~1700 m. išleistas P. Schenko

* Istoriniai žemėlapiai, išleisti 1681 m.
* 
* 
* Europa Europa
* Europa Europa
* Skandinavija Skandinavija
* Skandinavija Skandinavija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Guiana and Caribana. Loc.gov (tikrinta 2021-12-26).
Koordinatės: 55°04′41″š. pl. 22°59′03″r. ilg.﻿ / ﻿55.078009°š. pl. 22.984157°r. ilg.﻿ / 55.078009; 22.984157

|  |
| --- |
| **Gelgaudiškio Šaltinio specialiojo ugdymo centras** |
| Gelgaudiškio Šaltinio specialiojo ugdymo centras herbasGelgaudiškio Šaltinio specialiojo ugdymo centras herbas |
| Gelgaudiškio Šaltinio specialiojo ugdymo centras |
| **Adresas** | Parko g. 7, Gelgaudiškis |
| **Direktorius(-ė)** | Birutė Navikienė |
| **Mokinių skaičius** | 58 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1966 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 23 |

**Gelgaudiškio „Šaltinio" specialiojo ugdymo centras** – internatinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Gelgaudiškyje (Šakių raj.), Parko g. 7, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba intelekto sutrikimų turintiesiems vaikams. Įstaigos kodas 190823714. Steigėjas Šakių rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Po Pirmojo pasaulinio karo Komaro dvaras buvo išparceliuotas, o rūmuose įsteigta vaikų prieglauda, iki Antrojo pasaulinio karo priklausiusi vienuolėms šaritietėms. Vokiečių okupacijos metais Gelgaudiškio dvaro rūmuose buvo įsikūręs štabas, vėliau – karo ligoninė. Po karo iki 1961 m. čia buvo vaikų namai.

1966 m. rugpjūčio 15 d. įkurta pagalbinė mokykla-internatas. Mokėsi 100 mokinių, dirbo 18 pedagogų. 1992 m. pagalbinė mokykla-internatas pervadintas į specialiąją internatinę mokyklą. 1994 m. mokėsi 117 mokinių, dirbo 39 pedagogai, atidaryta pirma globos grupė Šakių rajono beglobiams vaikams. 1995 m. atidaryta antra globos grupė, pradėjo veikti dvi profesinio rengimo grupės. Mokėsi 125 mokiniai, dirbo 39 pedagogai. 2000 m. globos grupės uždarytos. 2005 m. pakeistas mokyklos pavadinimas į Gelgaudiškio specialioji mokykla. 2012 m. kovo 19 d. pradėjo veikti Gelgaudiškio specialiosios mokyklos padalinys – Neįgaliųjų dienos užimtumo centras Šakių rajono žmonėms su negalia. Vėliau mokykla pavadinta Gelgaudiškio „Šaltinio" specialiojo ugdymo centru.

Pavadinimų kaita
----------------

***Mokyklos pavadinimų kaita***:

* nuo 1966 m. *Gelgaudiškio pagalbinė mokykla-internatas*
* nuo 1992 m. *Gelgaudiškio specialioji internatinė mokykla*
* nuo 2006 m. *Gelgaudiškio specialioji mokykla*
* nuo ~2020 m. *Gelgaudiškio Šaltinio specialiojo ugdymo centras*

Direktoriai
-----------

* 1966 m. Kazys Marozas
* 1994 m. Nijolė Janonytė
* 1995 m. Genovaitė Marija Smagurauskienė
* 2002 m. Birutė Navikienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gelgaudiškio „Šaltinio" specialiojo ugdymo centras *aikos.smm.lt*
2. ↑  Nuo ko viskas prasidėjo. Gelgaudiskiocentras.lt (tikrinta 2022-04-22).

Nuorodos
--------

* Centro svetainė
**Nikolas Pitersonas Berchemas**, trumpiau **Klasas Pitersas Berchemas** (ol. *Nicolaes Pieterszoon Berchem*, 1620 m. spalio 1 d. (?), Harlemas, Nyderlandai – 1683 m. vasario 18 d. Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas-peizažistas.

Biografija
----------

Nikolas Pitersonas Berchemas gimė 1620 m. Harleme. Pakrikštytas spalio 1 d. Jo tėvas Piteris Klasas (apie 1596/1597–1660) buvo natiurmortų tapytojas. Berchemas iš pradžių mokėsi pas tėvą. Pasak Houbraken, po to jis mokėsi pas Jan van Goyen (1596–1656), Claes Moeyaert (1591–1655), Pieter de Grebber (apie 1600–1652/1653), Jan Wils (apie 1600–1666) ir tikriausiais pas pusbrolį Jan Baptist Weenix (1621–1660/1661). 1642 m. Berchemas tapo Harlemo Šv. Luko vardo tapytojų gildijos nariu. 1646 m. jis vedė Catrijne Claes de Groot. Berchemas palaikė ryšius su Jakobu van Reisdaliu (apie 1628/1629–1682). Abu dailininkai 1650 m. atliko bendrą kūrybinę kelionę į Bentheimo miesto apylinkes prie sienos su Vokietija ir 1652 – 1653 m. bendradarbiavo ties keletu paveikslų.

Kūrybinio kelio pradžioje Berchemo kūriniai buvo įtakoti Jakobo van Reisdalio, o dalis jų rodė itališkų motyvų ir stilistikos įtaką. Šiuos motyvus perdavė Nyderlandų dailininkai, pabuvoję Italijoje: Pieter van Laer (apie 1592–1642), Jan Both (1615/1618–1652) ir Jan Asselijn (apie 1610–1652). Berchemo italizuoti peizažai žinomi nuo 1640-ųjų pradžios. Berchemas pats Italijoje apsilankė maždaug 1653 – 1656 m. laikotarpyje. Po to grįžęs į Olandiją Berchemas tapo vienu populiariausių ir žinomiausių Nyderlandų peizažistų. Jo peizažuose dominavo italizuoti šiltų spalvų pastoraliniai ir uostų peizažai su Italijos ir Sen. Romos architektūriniais motyvais. 1677 m. Berchemas persikraustė į Amsterdamą. Vėlyvaisiais metais yra nutapęs alegorinių, mitologinių scenų, kūrė žemėlapių meninį apipavidalinimą. Nikolas Pitersonas Berchemas mirė 1683 m. vasario 18 d. Amsterdame. Tarp jo mokinių buvo Karel Dujardin (apie 1622–1678), Pieter de Hooch (1629–1684), Jacob Ochtervelt (1634–1682), Abraham Begeyn (1637/1638–1697) ir William Romeyn (apie 1624–1694). XVII ir XVIII a. buvo išleista daug graviūrų pagal Berchemo paveikslus ir XVIII a. viduryje jis buvo laikomas vienu iškiliausių olandų XVII a. tapytojų.

Darbų galerija
--------------

* „Romėniškas fontanas su gyvuliais ir moterų figūromis" (1645-46, Dalvičo paveikslų galerija, Londonas)
* „Harlemo miesto siena žiemą" (1647, Franso Halso muziejus, Harlemas)
* „Pietų uosto scena" (1657-59, Voleso kolekcija, Londonas)
* „Piemenys prie romėniškų griuvėsių" (1661, Mauricheisas, Haga)
* „Medžiotojų poilsis" (po 1660, Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Italijos peizažas saulėlydyje" (1670-72, Senoji pinakoteka, Miunchenas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nicolaes Pieterszoon Berchem** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica
* wga.hu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Mašerbrumas |
| --- |
| Kalno vaizdas, 2004 m.Kalno vaizdas, 2004 m. |
| **Aukštis** | 7821 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Kalnynas** | Karakorumas |
| **Pirmasis įkopimas** | 1960 m.George Bell, Willi Unsoeld |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Mašerbrumas

  |
| **Koordinatės:** | 35°38′33″ š. pl. 76°18′39″ r. ilg.﻿ / ﻿35.64250°š. pl. 76.31083°r. ilg.﻿ / 35.64250; 76.31083Koordinatės: 35°38′33″ š. pl. 76°18′39″ r. ilg.﻿ / ﻿35.64250°š. pl. 76.31083°r. ilg.﻿ / 35.64250; 76.31083 |

**Mašerbrumas**, dar žinoma kaip **K1** – viršukalnė Karakorume, Mašerbrumo masyve, šiaurės Pakistane (Gilgitas-Baltistanas). Aukštis – 7821 m (22-as pagal aukštį kalnas pasaulyje, 9-as Pakistane).

1856 m. britų leitenantas Thomas George Montgomerie sukartografavo Karakorumo viršukalnes būdamas nuo jų nutolęs per 200 km. Jis viršukalnes žymėjo iš eilės nuo K1 iki K5. K1 dabar žinomas kaip Mašerbrumas. Šis pavadinimas kilęs iš baltų kalbos, manoma kad reiškia „kalnų karalienė".

Į kalną pirmą kartą įkopta 1960 m. (JAV ekspedicija – George Bell ir Willi Unsoeld).
*Šis straipsnis apie upę. Apie kaimą Latvijoje skaitykite straipsnyje Beržtalis (kaimas).*

| Beržtalis |
| --- |
|  Beržtalis prie Steigvilių kapinių, 2019 m. |
| **Ilgis** | 49 km |
| **Baseino plotas** | 149 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,75 m³/s |
| **Ištakos** | Triškonių apylinkės |
| **Žiotys** | Yslykis |
| **Šalys** | Lietuva, Latvija |
|  |
|  **Vikiteka** | Beržtalis |

**Beržtalis** (latv. *Bērstele*) – upė šiaurės Lietuvoje (Pakruojo rajone) ir pietų Latvijoje (Bauskės savivaldybėje); Yslykio (Lielupės baseinas) kairysis intakas. 

Prie Steigvilių
Beržtalis Žeimelyje
Žeimelyje
Prasideda šalia Triškonių, 6 km į vakarus nuo Linkuvos. Teka į šiaurę, pačiame aukštupyje prateka Triškonių mišką ir Dūčių tyrelio durpyną. Pratekėjęs 38 km, Beržtalis kerta Lietuvos–Latvijos valstybės sieną ir toliau teka Latvijos teritorija. Įteka į Yslykį 14 km nuo jo žiočių, į šiaurę nuo Rundalės.

Intakai: Kerkšnis, Piktakmenis (dešinieji).

Vaga sekli, sureguliuota. Upė vasarą neretai išdžiūsta. Patvenkta 88 ha ploto Baltausių tvenkiniu. Prie Beržtalio esančios gyvenvietės: Triškoniai, Steigviliai, Diržiai, Nociūnai, Žeimelis, Vileišiai, Baltausiai, Geručiai (Lietuva), Mazbėrstelė, Rundalė (Latvija).

Upėvardis kildinamas iš žodžių *beržta* ir latv. *birzstala* („beržynas, biržė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Rainys. *Beržtalis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 240
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 62
Sago kruopos.
**Sagas** – iš tikrojo sago (lot. *Metroxylon sagu*) palmių stiebų gaunamas krakmolas. Jis plačiai naudojamas maistui Naujojoje Gvinėjoje, Molukų salose, rečiau – Malaizijoje, Indonezijoje, Pietų Azijoje.

Siekiant gauti sagą, palmė nukertama, jos kamiene susikaupus didžiausiam krakmolo kiekiui – žydėjimo metu, dar nepradėjus formuotis vaisiams. Kamienas supjaustomas į metro ilgio baslius, jie perskeliami išilgai ir išimama krakmolinga šerdis. Iš vieno medžio jos gaunama 270–350 kg. Tada šerdis užpilama vandeniu ir trinama, kad suirtų audiniai ir išsiplautų krakmolas. Tai daroma kelis kartus, vis iš naujo pakeičiant vandenį. Galiausiai gautas krakmolingas skystis paliekamas nusistovėti, viršutinis vanduo nupilamas, o likusi krakmolo košė išdžiovinama saulėje. Sagas taip pat gaminamas ir pramoniniu būdu, į prekybą dažnai patiekiamas mažų apvalių kruopelių pavidalu.

Naujojoje Gvinėjoje ir aplinkinėse salose sagas naudojamas kaip pagrindinė valgių dalis, iš jo verdama košė, kepami blynai, gaminami saldumynai ir kita. Regione populiarus fermentuoto sago valgis *ega*. Kitose šalyse iš sago dažniausiai gaminami įvairūs desertai.

Kadangi sagas yra beveik grynas krakmolas, jį sudaro daugiausiai angliavandeniai, tačiau turi ir kalcio, magnio, kalio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Craig R. Elevitch. *Traditional Trees of Pacific Islands: Their Culture, Environment, and Use*. PAR, 2006, p. 505
2. ↑  *Utilization of Tropical Foods: Trees*. Food and Agriculture Organization of the United Nations, 1989, p. 3-4
3. ↑  Sago saga Archyvuota kopija 2010-09-20 iš Wayback Machine projekto. The Hindu, 2004-10-18
| *Microsoft Flight Simulator* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Asobo Studio |
| Leidėjas | Xbox Game Studios |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | {{{išleidimo data}}} |
|
| Žanras (-ai) | Lėktuvų valdymo simuliatorius |
| Režimas | Vieno žaidėjo, kelių žaidėjų |
|
| Reitingai |  |
| **Platforma** | Microsoft WindowsXbox Series X ir Series S |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | internetu |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | žr. Microsoft Flight Simulator |
| flightsimulator.com |

**Microsoft Flight Simulator** (dar vadinamas **Microsoft Flight Simulator 2020**) – naujausia lėktuvų valdymo simuliatoriaus „Microsoft Flight Simulator" dalis. Ji buvo išleista 2020 m. rugpjūčio 18 d. Tai yra vienuolikta šio simuliatoriaus dalis ir pirmoji pagrindinė dalis po 2006 m. „Microsoft Flight Simulator X".

Šioje dalyje pilnai simuliuojamas visos Žemės paviršiaus žemėlapis naudojant „Bing Maps" sistemas. Trimačiai objektai simuliuojami „Microsoft Azure" programa.

Iš viso simuliatoriuje yra apie 2 milijonai miestų ir kaimų, 1,5 milijardo pastatų ir 37 000 realių oro uostų. Visa aplinka gali būti atsisiunčiama realiuoju laiku skrendant arba atsisiųsta iš anksto. Iš viso simuliatorius generuoja virš 2 petabaitų informacijos.

Dėl realių oro sąlygų atvaizdavimo galimybių simuliatorius žaidime leidžia tiesiogiai matyti audras, viesulus ar uraganus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Microsoft Flight Simulator will launch on August 18th on PC
2. ↑  Microsoft Flight Simulator takes off August 18 in three editions for PC
3. ↑  List of Microsoft Flight Simulator Airports
4. ↑  Microsoft Flight Simulator 2020 | PRE-ALPHA Gameplay Footage | 737 Captain Review
5. ↑  Chasing Storm Isaias in Microsoft Flight Simulator
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bostono terjeras
**Bostono terjeras** (angl. *Boston terrier*) – šunų veislė kilusi iš JAV. Šie sumanūs, protingi, žaismingi šunys yra vos 34–48 cm aukščio ir sveria iki 11 kg. Jų trumpaplaukis kailis gali būti su tamsiomis juostomis arba juodas su baltomis dėmėmis.

Priežiūra
---------

Dažnai šukuoti nereikia, tai atlikti šepečiu, aptrinti kailį pirštine. Reikia valyti ausis, patrumpinti nagus. Kartais specialiu losjonu iššluostyti snukio klostes.

Charakteris
-----------

Sumanus, protingas, guvus, energingas, supranta humorą, žaismingas, pasitiki savimi, meilus, prieraišus. Puikus sarginis šuo, be reikalo neloja.

Dresūra
-------

Sumanus, todėl lengvai dresuojamas. Labai jautrus šeimininko balso intonacijoms.

Elgesys su kitais gyvūnais ir žmonėmis
--------------------------------------

Puikiai sutaria su vaikais. Kiti šunys ir katė jam nekliudo.

Mankšta
-------

Nemėgsta begalinių pasivaikščiojimų, bet trokšta visur būti su šeiminiku. Šuo lengvas, jį galima nešiotis. Visada pasirengęs žaisti.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bostono terjeras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  



|  |  |
| --- | --- |
| Nebaigta   | *Šis straipsnis apie **šunų veislę** yra **nebaigtas**. Jūs galite prisidėti prie Vikipedijos papildydamas šį straipsnį.* |
*Šis straipsnis – apie geografinį regioną. Apie kultūrinį regioną žiūrėkite Sahelio civilizacija, apie buvusią Eritrėjos provinciją – Sahelis (Eritrėja)*
Sahelio regionas driekiasi per visą Afrikos žemyną beveik 6 tūkst. km ilgio ir iki 1 tūkst. km pločio ruožu nuo Atlanto vandenyno iki Raudonosios jūros
Apytikslės Sachelio zonos kritulių pasiskirstymas per metus, milimetrais (iš šiaurės į pietus – 50, 100, 150, 200, 300, 400, 500, 600, 700 mm). Bet Sahelio, kaip ekoklimatinio regiono supratimą geriausiai apibūdina tik pilkšvos ir melsvos linijos, bei kritulių kiekis nuo 100 mm iki 600 mm per metus
Bandiagaros skardis (Malio pietryčiai)
**Sahelis** (arab. ساحل, *sahil*) – biogeografinis ir ekoklimatinis regionas šiaurinėje Afrikoje, į pietus nuo Sacharos, kuris neretai laikomas jos dalimi.

Geografija
----------

Sahelis kerta šį žemyną siauru ruožu iš vakarų į rytus, nuo Atlanto iki Raudonosios jūros. Tai yra pereinamoji zona tarp Šiaurės Afrikoje esančios Saharos dykumos ir Sudano savanos, esančios Užsachario Afrikoje.

Sahelis eina per šiaurinį Senegalą, pietinę Mauritaniją, centrinį Malį, Burkina Faso šiaurinį pakraštį, Alžyro patį pietinį pakraštį, per vidurio Nigerį, Nigerijos šiaurės rytų pakraštį, Kamerūno šiaurinį pakraštį, vidurio Čadą, Pietų Sudano šiaurinį pakraštį, beveik per visą Sudaną, išskyrus Sudano pačius pietų pakraščius ir šiaurės vakarus, Etiopijos visai nedidelį šiaurinį pakraštį, šiaurės vakarų Eritrėją, nesiekdamas Raudonosios jūros, bei Egipto pietryčių pakraštį.

Gamta
-----

Sahil arabiškai reiškia „krantas". Būtent taip pavadintas Saharos dykumos pietinis pakraštys, mat ši dykuma arabų kultūroje dažnai tapatinama su jūra.

Gamta čia yra pereinamoji iš dykuminio (Saharos) į atogrąžų (Gvinėjos) klimatą, ir pačiame Sahelyje išilgai išskiriami tam tikri ruožai su skirtingomis gamtinėmis sąlygomis: sahelo – saharinis, sahelinis, sudano – sahelinis ir sudaninis.

Prieš 12 500 metų šis regionas buvo Saharos dalis, smėlis bei vėjas suformavo vietos reljefą. Kuriam laikui dykuma buvo atsitraukusi, todėl čia atsirado galimybės susikurti įvairioms valstybėms. Šiuo metu vėl jaučiamas dykumėjimo procesas.

Kultūra
-------

Sahelis nėra vien tik geografinė sąvoka. Gana panašios gamtinės sąlygos nuo seno vienijo čia gyvenusias įvairias tautas. Visos jos dalyvavo transsacharinėje prekyboje, o I mūsų eros tūkstantmetyje, veikiant islamo kultūrai iš šiaurės, užgimė ir suklestėjo Sahelio civilizacija.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* springer.com / Improved climatological precipitation characteristics over West Africa at convection-permitting scales. Ségolène Berthou, David P. Rowell, Elizabeth J. Kendon, Malcolm J. Roberts, Rachel A. Stratton, Julia A. Crook & Catherine Wilcox | Published: 12 April 2019
* eros.usgs.gov / Bioclimatic Regions Map
* youtube.com / Anatomy of Sahel drought, Al Jazeera English / Published on 19 Jun 2012
Koordinatės: 33°59′59″ p. pl. 151°13′59″ r. ilg.﻿ / ﻿33.99972°š. pl. 151.23306°r. ilg.﻿ / 33.99972; 151.23306

Botanikos įlankos palydovinė nuotrauka
**Botanikos įlanka** (angl. *Botany Bay*) – Tasmano jūros dalis, ties Sidnėjumi įsiterpusi į Australijos rytinį krantą, apie 13 km į pietus nuo Sidnėjaus centro. Įlanka 10 km ilgio, 39,6 km² ploto. Vidutinis gylis 11,4 m. Žiotys 1,6 km pločio, šiaurinis ir pietinis kyšuliai pavadinti Džeimso Kuko pirmąją ekspediciją lydėjusių gamtininkų Džozefo Bankso ir Danieliaus Solanderio garbei Bankso ir Solanderio kyšuliais. Įteka Jurgio ir Kuko upės.

Nepaisant nedidelio gylio, įlankoje įrengtas pagrindinis Sidnėjaus krovinių uostas. Į įlanką nusidriekia du Sidnėjaus oro uosto kilimo-tūpimo takai. Įlankos pietinėje pakrantėje yra naftos perdirbimo įmonė, vandens gėlinimo įmonė, nuotekų valymo įrenginiai, smėlio karjeras. Vakarinė pakrantė urbanizuota, yra paplūdimių. Įlankos žiotyse šiaurinėje ir pietinėje pusėje įkurtas Botanikos įlankos nacionalinis parkas.

Čarlzo Goro 1788 m. akvarelė „Botanikos įlanka"
1770 m. balandžio 29 d. įlankos krantuose išsilaipino pirmieji europiečiai Australijos žemyno rytinėje pakrantėje – Anglijos Karališkojo laivyno leitenantas Džeimsas Kukas ir jo vadovaujama ekspedicija. Iš pradžių Kukas pavadino įlanką Dygliauodegių rajų Uostu (*Stingrays Harbour*), bet, ekspedicijos botanikams įlankos pakrantėse radus gausybę naujų augalų rūšių, persigalvojo ir pakeitė pavadinimą į Botanikos įlanką.

Po Dž. Kuko vizito britai planavo įlankos krantuose įsteigti nuteistųjų koloniją. 1788 m. sausio 18 d. į įlanką atvyko pirmoji laivų flotilė su nuteistaisiais, tačiau dėl nederlingo dirvožemio ir gėlo vandens trūkumo kolonija po keleto dienų perkelta į Sidnėjaus įlanką. Sausio 24 d. įlankoje apsilankė prancūzų keliautojas Žanas Fransua La Peruzas. Jo garbei pavadintas Sidnėjaus La Peruzo priemiestis įlankos šiauriniame krante.

Nepaisant to, kad kolonija iškart buvo perkelta į Sidnėjaus įlanką, dar daugelį metų Britų salose šnekamojoje kalboje, dainose kolonija buvo vadinama Botanikos įlankos vardu. 

* Įlankos vaizdas iš pietinio krantoĮlankos vaizdas iš pietinio kranto
* Paplūdimys prie Sidnėjaus oro uosto kilimo-tūpimo takoPaplūdimys prie Sidnėjaus oro uosto kilimo-tūpimo tako
* Paminklas Džeimsui KukuiPaminklas Džeimsui Kukui
* Paminklas La PeruzuiPaminklas La Peruzui

Išnašos
-------

1. ↑  Geographical Names Register Extract, Botany Bay, Geographical Names Board, New South Wales Government. Archyvuota 2019-06-12. Nuoroda tikrinta 2020-05-14.
2. ↑  *Governor Phillip's Instructions 25 April 1787 (GB)*, Museum of Australian Democracy. Archyvuota 2020-03-24. Nuoroda tikrinta 2020-05-14.

Šaltiniai
---------

* Botany Bay, Encyclopædia Britannica. (Archyvuota 2018-07-09. Nuoroda tikrinta 2020-02-04.)
| Livenca |
| --- |
| Livenca ties Meduna di Livenca Livenca ties Meduna di Livenca |
| **Ilgis** | 110 km |
| **Baseino plotas** | 2221,53 km² |
| **Vidutinis debitas** | 102 m³/s |
| **Ištakos** | Gorgaco šaltinis |
| **Žiotys** | Adrijos jūra |
| **Šalys** | Italijos vėliava Italija |
|  |
|  **Vikiteka** | Livenca |

**Livenca** (it. *Livenza*, fr. *Livence, Lighintha*, ven. *Łivensa*) – upė šiaurės rytų Italijoje, Friulio-Venecijos Džulijos ir Veneto regionuose.

Prasideda Polčenigo vietovėje, Alpių priekalnėse telkšančiame Gorgaco (Santisimos) šaltinyje (debitas 15 m³/s). Teka į pietvakarius istorine riba tarp Friulio ir Venecijos Respublikos, vidurupyje sudaro ribą tarp dabartinių Friulio-Venecijos Džulijos ir Veneto regionų. Žemupyje teka plokščia lyguma, įteka į Adrijos jūros Venecijos įlanką ties Kaorle.

Didžiausi intakai: Meduna (kairysis), Meskijas, Montikanas (dešinysis).

Upė vandeninga ištisus metus, po didelių liūčių smarkiai ištvinsta.

Pagrindiniai miestai prie Livencos: Sačilė, Mota di Livenca, San Stino di Livenca, Kaorlė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fiume Livenza
2. ↑
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Įvykio vieta po katastrofos
**Bostono melasos katastrofa** (angl. *Boston Molasses Disaster*) įvyko 1919 m. sausio 15 d. šiaurinėje Bostono kaimynystėje Jungtinėse Amerikos Valstijose. Didžiulis melasos rezervuaras pratrūko ir melasos banga pradėjo bėgti miestelio gatvėmis apie 56 kilometrų per valandą greičiu nusinešdama 21 gyvybę ir sužalodama dar 150 žmonių. Vietiniai turistams vis dar tvirtina, kad karštomis dienomis juntamas melasos kvapas.

Katastrofa
----------

Katastrofa įvyko vietinėje alkoholio gamykloje 1919 m. sausio 15 d. per neįprastai šiltą dieną. Tuo metu melasa buvo pagrindinis Jungtinėse Amerikos Valstijose naudojamas saldiklis. Melasa galėjo būti fermentuojama į romą ar etilo alkoholį. 
Netoli Kyno aikštės 15 metrų aukščio ir 27 metrų pločio melasos rezervuaras, kuriame buvo apie 8,700,000 litrų, pratrūko.
Liudytojai sako, kad pratrūkstant rezervuarui buvo girdėti garsus traškesys, panašus į automatinio šautuvo garsus ir melasai pasipylus pradėjo drebėti žemė. 
Įtrūkimas išleido didžiulę saldiklio bangą kurios aukštis buvo nuo 2,5 iki 4,5 metrų. Ji judėjo 56 kilometrų per valandą greičiu. Melasos banga buvo tokia stipri, kad sugebėjo apgadinti Bostono traukinių stotį bei nustumti traukinį nuo bėgių. Šalia stovėję pastatai buvo tiesiog nušluoti nuo žemės paviršiaus. Keletas kvartalų buvo padengti 60 - 90 cm melasos sluoksniu.

Valymas
-------

Prireikė maždaug 87 000 darbo valandų išvalyti melasai iš akmeninių gatvių, teatrų, namų bei verslo pastatų. Uostas vis dar buvo rudas nuo melasos iki pat vasaros.
Gyventojai padavė „Amerikos Industrinę Alkoholio Kompaniją", kuri įsigijo vietinę gamyklą 1917 m. į teismą ir tai buvo pirmasis tokio pobūdžio teismas Masačiusetse. 
Nepaisant visų Amerikos Industrinės Alkoholio Kompanijos tvirtinimų, kad rezervuarą susprogdino anarchistai (nes alkoholis buvo naudojamas amunicijai gaminti) jiems teko sumokėti 600 000 dolerių sumą (apie 6,6 milijono šiuolaikinių dolerių) dėl padarytos žalos.

Mirtys
------

* Ptrick Breen - 44 metų darbinikas.
* William Brogan - 61 metų karietos vairuotojas.
* Bridget Clougherty - 65 metų namų šeimininkė.
* Stephen Clougherty - 34 metų bedarbis.
* John Callahan - 43 metų grindėjas.
* Maria Distasio - 10 metų mergaitė.
* William Duffy - 58 metų darbininkas.
* Peter Francis - 64 metų kalvis.
* Flamino Gallerani - 37 metų vairuotojas.
* Pasquale Iantosca - 10 metų berniukas.
* James H. Kinneally - (amžius nenustatytas) darbininkas.
* Eric Laird - 17 metų karietos vairuotojas.
* George Layhe - 38 metų gaisrininkas.
* James Lennon - 64 metų karietos vairuotojas, mašinistas.
* Ralph Martin - 21 metų vairuotojas.
* James McMullen - 46 metų meistras.
* Cesar Nicolo - 32 metų transporto agentas.
* Thomas Noonan - 43 metų uosto krovikas.
* Peter Shaughnessy - 18 metų karietos vairuotojas.
* John M. Seiberlich - 69 metų kalvis.
* Michael Sinnott - 76 metų pasiuntinys.
Koordinatės: 53°24′35.28″ š. pl. 2°58′50.52″ v. ilg.﻿ / ﻿53.4098000°š. pl. 2.9807000°r. ilg.﻿ / 53.4098000; 2.9807000


| Liverpulio centrinė biblioteka |
| --- |
|  |
|  |
| **Įkurta** | 1850 |
| **Vieta** | Liverpulis,  Anglija |
| **Lankytojai** | 750 tūkst. (2017) |
| **Interneto svetainė** |  |

**Liverpulio centrinė biblioteka** (angl. *Liverpool Central Library*) – didžiausia viešoji biblioteka Liverpulyje, Anglijoje, Jungtinėje Karalystėje. Bibliotekos kompleksą sudaro keletas šalia vienas kito išdėstytų istorinių pastatų. Dalyje bibliotekos pagrindinio pastato yra įsikūręs Pasaulio muziejus. 

Įėjimas į biblioteką, naudojimasis kompiuterine techniką ir bibliotekos knygų kolekcija nemokamas.

Istorija
--------

Interjeras
1860 m. atidaryta Liverpulio centrinė biblioteka, kartu su Pasaulio muziejumi viename pastate. 1879 m. prie Liverpulio centrinės bibliotekos pastatyta *Pitkono skaitykla*, o 1906 m. kompleksas išplėstas pastačius *Hornbio skaityklą*. Visi trys komplekso pastatai įtraukti į saugotinų architektūros paveldo objektų sąrašą.

2013 m. Liverpulio centrinės bibliotekos interjeras modernizuotas, ant stogo įrengta apžvalgos aikštelė, įrengtas kompiuterinių žaidimų kambarys, kavinė, konferencijų salės.

Bibliotekos apžvalgos aikštelė ant stogo

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liverpool Central Library
2. ↑  LIVERPOOL CENTRAL LIBRARY & RECORD OFFICE
3. ↑  Attractions > Liverpool Central Library Archyvuota kopija 2020-09-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| ***Raudonųjų žmonių žemė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La terra degli uomini rossi |
| Kilmės šalis |  Italija,  Brazilija |
| Režisierius | Marco Bechis |
| Scenaristas (-ai) | Marco Bechis, Luiz Bolognesi |
| Kompozitorius | Domenico Zipoli |
| Vaidina | Claudio Santamaria Ambrósio VilhavaLeonardo Medeiros |
| Metai | 2008 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | portugalų, gvaranių |
| Platintojas | Universal Pictures |
| **IMDb įrašas** |

**Raudonųjų žmonių žemė** arba **Paukščių stebėtojai** (it. *La terra degli uomini rossi - Birdwatchers*) – 2008 m. italų drama, režisuota Čilės/Italijos režisieriaus Marco Bechis. Filme pasakojama apie indėnų gvaranių (kaivų) kovą dėl savo žemės.

Visi filme vaidinę indėnai neturėjo jokios vaidybinės patirties. Nors filmas vaidybinis, tačiau labai artimas šių dienų gvaranių realijoms.

2013 m. Ambrósio Vilhava, kuris realybėje buvo svarbus indėnų teisių aktyvistas, buvo rastas nužudytas.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Brazilijos indėnų kaivų bendruomenė gyvena suvaryta į rezervaciją, o pragyvena vaidindami prieš turistus laukinius ir uždarbiaudami plantacijose. Bendruomenė patiria socialinę dezintegraciją – paplitęs alkoholizmas, dažnos savižudybės. Indėnų vadas Nadio su grupele žmonių nusprendžia grįžti į gimtąją žemę, kurią jau kelias kartas valdo baltieji. Ten jie randa dirbamą žemę, iškirstą mišką, tačiau nepaisant to, įsikuria šalikelėje, prie savo buvusios žemės. Laukui saugoti paskirtas vienas iš fazendos darbininkų. Indėnai sugeba jį nuginkluoti ir įsikuria visame lauke. Neapsikentęs fazendos šeimininkas suorganizuoja vado nužudymą.

Aktoriai
--------

* Claudio Santamaria – Roberto, fazendos darbininkas
* Alicélia Batista Cabreira – Lia
* Chiara Caselli – Beatrice, fazendos savininko žmona
* Abrísio da Silva Pedro – Oswaldo, jaunuolis, besiruošiantis tapti šamanu
* Matheus Nachtergaele – Dimas
* Ambrósio Vilhava – Nádio, indėnų vadas
* Ademilson Concianza Verga – Irineu
* Leonardo Medeiros – Moreira, fazendos savininkas
* Eliane Juca da Silva – Mami
* Fabiane Pereira da Silva – Maria, fazendos savininko dukra

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2010-03-16 iš Wayback Machine projekto.
* The Guardian apžvalga
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Livingstonas*Livingston* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

LivingstonasLivingstonas

17°51′0″ p. pl. 25°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.85000°š. pl. 25.86667°r. ilg.﻿ / 17.85000; 25.86667﻿ (Livingstonas (Zambija))Koordinatės: 17°51′0″ p. pl. 25°52′0″ r. ilg.﻿ / ﻿17.85000°š. pl. 25.86667°r. ilg.﻿ / 17.85000; 25.86667﻿ (Livingstonas (Zambija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Zambijos vėliava Zambija |
| **Provincija** | Pietų provincija |
| **Apskritis** | Livingstono apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 109 200  |
| **Plotas** | 66 km² |
| **Tankumas** (2007) | 1 655 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Livingstonas |

**Livingstonas** (arba ***Maramba***; angl. *Livingstone*) – miestas pietų Zambijoje, Pietų provincijos administracinis centras. Išsidėstęs truputį į šiaurę nuo Zambezės upės, šalia sienos su Zimbabve, apie 11 km nuo Viktorijos krioklio. Didelis turizmo centras (visų pirma dėl turistų, keliaujančių link Viktorijos krioklio), išvystyta pramonė (tekstilė, apranga, mašinų surinkimas, baldai, maisto apdirbimas). Regione auginami kukurūzai, tabakas.

Miestas turi puikią geležinkelio infrastruktūrą – keliais ir geležinkeliais jis susisiekia su Lusaka ir likusia Zambija, Zimbabve (Bulavajas), Botsvana, Mozambiku, PAR. Yra oro uostas (vietiniai skrydžiai ir skrydžiai pietų Afrikoje). Greta Viktorijos krioklio *Mosi – oa-Tunya* nacionalinis parkas, laukinių gyvūnų parkas. Livingstono muziejuje yra senovės Afrikos radinių, škotų keliautojo D. Livingstono atmintini daiktai iš XIX a. vidurio.

Istorija
--------

Vietiniai Livingstono apylinkių gyventojai buvo loziai (*Lozi*). 1905 m. europiečiai įkūrė čia miestą, kadangi pabaigė statyti geležinkelio tiltą per Zambezę. 1907–1935 m. Livingstonas buvo britų Šiaurės Rodezijos (iki 1911 m. – Šiaurės Vakarų Rodezijos) kolonijos administracinis centras.

Žymūs žmonės
------------

* Elie Susman (1880-1957) - Pietų Afrikos kolonijinių šalių verslo magnatas.
**Kainitai** – gnostikų srovė, kurios išpažinėjai tikėjo, kad Jahvė esąs ne tik žemesnysis demiurgas, bet apskritai blogas, nes ydingai sukūręs pasaulį, užkirsdamas kelią žmogaus dieviškajam pradui susijungti su nežinomu tobulu Dievu. Tikėta, kad tikrasis tobulumas pasiekiamas, sulaužius visus Senojo Testamento priesakus (jų laužymas kainitams buvo religinė pareiga). Kainitai siekė ne išganymo materialiajame pasaulyje, bet išsilaisvinimo iš jo.

Kainitai gerbė tradiciškai neigiamai vertinamas Senojo Testamento figūras, kaip antai Kainą, Ezavą, sodomiečius, juos visus laikydami ezoterinės, išganingos išminties (gnozio) nešėjais. Kainitų supratimu, juos nubaudęs iracionalus, pavydus kūrėjas *Hystera* („Įsčios"), egzistuojanti už *Hystera* aukštesnė Išmintis. Taip pat buvo gerbiami Ieva, Judas Iskariotas (jam kainitai priskyrė „išdavystės slėpinį", nes tik vienas Judas žinojęs tikrąją tiesą), būta šių personažų vardu pavadintų evangelijų.

Kainitus mini Irenėjas, Epifanijas (pateikia išsamiausią aprašymą) ir kiti ankstyvosios krikščionybės rašytojai, anot kurių, ši gnosticizmo srovė gyvavo II m. e. a. veikiausiai rytinėje Romos imperijos dalyje. Pasak Origeno, kainitai „visiškai atmetę Jėzų".

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  *Cainites*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2022-06-20.
2. 1 2 3  Everett Ferguson. Encyclopedia of Early Christianity: Second Edition. Routledge, 2013, p. 203.
| ***Žmogus mirė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Un homme est mort |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija JAV |
| Režisierius | Jacques Deray |
| Scenaristas (-ai) | Jean-Claude CarriereJacques DerayIan McLellan Hunter |
| Vaidina | Jean-Louis TrintignantAnn-MargretAngie Dickinson |
| Metai | 1972 |
| Žanras | kriminalinis |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | anglų ir prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Žmogus mirė** (pranc.  *Un homme est mort*) – 1972 m. prancūzų režisieriaus Jacques Deray Los Andžele nufilmuota kriminalinis filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko Jean-Louis Trintignant.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Liusjenas Belonas, samdomas žudikas iš Prancūzijos, atvyksta į Los Andželą, kur turi nužudyti nusikaltėlių klano vadeivą Viktorą Kovačą. Užduotis įvykdoma, tačiau, grįžęs į viešbutį, Liusjenas randa pavogtą pasą, o jį patį ima persekioti kitas samdomas žudikas. Kadangi Liusjenas svetimas mieste ir neturi dokumentų, jis gali pasikliauti tik draugų iš Prancūzijos pagalba. Šie pataria jam kreiptis į Nensę Robson, kuri dirba naktiniame klube ir gali padėti gauti naują pasą.

Persekiojamam kito samdomo žudiko Lenio, Liusjenui pavyksta gauti dokumentus, tačiau paskutinę akimirką jis persigalvoja ir lieka Los Andžele, norėdamas išsiaiškinti keistai susiklosčiusias aplinkybes bei tai, kas jį nusamdė. Suprasdamas, kad vienas su šia užduotimi nesusitvarkys, Liusjenas kviečiasi iš Prancūzijos du pagalbininkus...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jean-Louis Trintignant – Liusjenas Belonas
* Ann-Margret – Nensė Robson
* Angie Dickinson – Džekė Kovač
* Roy Scheider – Lenis
* Umberto Orsini – Aleksas
* Michel Constantin – Antuanas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Raudonieji kraujo kūneliai (eritrocitai)
**Eritropoetinas** (sutrumpintai **EPO**) yra hormonas, kuris aktyvina eritrocitų gamybą. Jį išskiria inkstai, kurie reaguoja į deguonies parcialinio slėgio organizme mažėjimą. Per dieną pagaminama apie 200 milijardų eritrocitų.

Eritropoetiną išgauti iš žmogaus šlapimo pavyko XX a. 8-ame dešimtmečio pradžioje. 1983 m. atskleista aminorūgščių seka. 1989 m. rinkoje pasirodė pirmasis eritropoetino preparatas. Eritropoetinas vartojamas anemijai gydyti.

Dopingas
--------

Kuo daugiau žmogaus kraujo apytakoje yra kraujo kūnelių, tuo geriau dirba visas organizmas, nes ląstelės gauna daug deguonies. Dėl to jau nuo XX a. devintojo dešimtmečio pabaigos eritropoetinas naudojamas kaip dopingas sporte. Dažniausiai jis naudojamas ypatingos ištvermės reikalaujančiose sporto šakose. Eritropoetinas įtrauktas į tarptautinės Antidopingo organizacijos WADA dopingo sąrašą, jo naudojimas draudžiamas.
**Žmogaus aplinkos konferencijos deklaracija** (arba **Stokholmo deklaracija**) – dokumentas, 113 valstybių priimtas 1972 m. Stokholme vykusios Jungtinių Tautų Žmogaus aplinkos konferencijos metu. Joje įteisinti 26 pagrindiniai aplinkosaugos principai ir pridedamas veiksmų planas, turintis 109 rekomendacijas ir penkias rezoliucijas. Manoma, kad konferencijos populiarumas ir šio dokumento priėmimas buvo lūžis, parodantis, kad aplinkosauga tapo tarptautinės svarbos klausimu. Aplinkos apsauga netrukus tapo daugelio šalių valstybinės politikos dalimi, pradėta aktyviau svarstyti tarptautiniu mastu, įkurta speciali tai prižiūrinti JTO institucija – Aplinkos apsaugos programa.

Turinys
-------

Deklaracija prasideda pareiškimais apie aplinkos svarbą, būtinybę ją saugoti, kylančias aplinkos problemas, būtinybę suderinti vystymąsi ir aplinkosaugą. Toliau seka 26 principai, dėl kurių sutaria visos deklaraciją priėmusios šalys. Juose išreiškiamas palaikymas žmogaus teisėms, būtinybė saugoti natūraliuosius išteklius, laukinę gamtą, mažinti taršą, kurti kiekvienoje šalyje valstybinę aplinkos apsaugos politiką, padėti besivystančioms šalims vystytis nedarant žalos aplinkai, vystyti aplinkos tyrimus, kurti standartus, siekti glaudesnio tarptautinio bendradarbiavimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Christian Herter, Jill E. Binder. *The role of the secretariat in multilateral negotiation: the case of Maurice Strong and the 1972 U.N. Conference on the Human Environment*. Foreign Policy Institute, Johns Hopkins University, 1993, p. 1

Nuorodos
--------

* Deklaracijos tekstas Archyvuota kopija 2015-03-14 iš Library of Congress (anglų k.)