recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Žiovulys
**Žiovulys** – nesąlyginis kvėpavimo refleksas, kuris priverčia plačiai išsižioti, giliai įkvėpti ir greitai iškvėpti. Kai žiovaujama, visame procese dalyvauja daug kūno dalių. Pirmiausiai, atsidaro burna ir nusileidžia smakras. Tai leidžia įkvėpti kiek galima daugiau oro. Kai įkvepiama, įkvėptas oras užpildo plaučius, deguonis kraujagyslėmis pasiekia smegenis, suintensyvėja širdies plakimas, iš plaučių pasišalina susikaupęs anglies dioksidas. Atsipalaiduoja pilvo preso raumenys ir diafragma nusileidžia žemyn. Po to dalis oro iškvepiama atgal.

Paplitusi nuomonė, kad žiovaujama pavargus, norint miego ar nuobodžiaujant, tačiau mokslininkai mano, kad tai yra kur kas daugiau nei vien tik tokia priežastis. Apie žiovulį ir jo funkcijas kol kas žinoma labai nedaug ir padaryta nedaug tyrimų šiuo klausimu, tačiau keletas teorijų yra. Labiausiai paplitusios 3 teorijos:

Teorijos
--------

### Fiziologinė teorija

Kai įkvepiamas didelis kiekis deguonies ir iškvepiama daug anglies dioksido. Ši teorija aiškina kodėl žiovaujama po kelis, grupėmis. Didelėje grupėje anglies dioksido kiekis yra padidėjęs, trūksta oro, todėl organizmui pritrūksta deguonies. Tačiau, jei žiovaujama dėl deguonies trūkumo, tai kodėl nežiovaujama sunkiai dirbant ar darant intensyvius pratimus? Šiai teorijai patikrinti specialistai darė eilę eksperimentų. Eksperimente dalyvaujantiems žmonėms patalpoje buvo padidintas deguonies kiekis, tačiau tai žiovulio nesustabdė. Anglies dioksido sumažinimas taip pat rezultatų nedavė – žiovaujančių nesumažėjo.

### Evoliucijos teorija

Kai kurie tyrinėtojai mano, kad žiovulys yra paveldėta savybė iš mūsų ankstyvųjų protėvių, kurie žiovaudavo tyčia, taip stengdamiesi parodyti dantis ir įbauginti kitus.

### Nuobodulio teorija

Labiausiai paplitusi nuomonė yra tai, kad žiovulys kyla iš nuobodulio, nuovargio ar esant mieguistumui. Nors žiovaujama pavargus, tačiau ši teorija nepaaiškina kodėl sportininkai žiovauja prieš prasidedant varžyboms.

Neseni tyrimai parodė, kad žiovulio paskirtis gali būti sustiprinti kraujo tekėjimą ir atvėsinti smegenis, nes manoma, kad tai pagerina smegenų veiklą. Jei ši hipotezė teisinga, žiovulys indikuoja ne tik nuovargį, bet ir perėjimą į aktyvesnę, dėmesingesnę būseną.

Katės, šunys, netgi žuvys žiovauja. Manoma, kad žiovulys taip pat gali būti ir bendravimo forma. Nei viena teorija kol kas iki galo nėra patvirtinta.

Keli faktai apie žiovulį
------------------------

* Žiovaujame vidutiniškai 6 sekundes.
* Širdies darbo tempas žiovavimo metu gali padidėti net iki 30 %.
* 55 % žmonių taip pat nusižiovaus, pamatę ką nors žiovaujantį.
* Akli žmonės taip pat ima žiovauti, išgirdę garso įrašą kaip kažkas žiovauja.
* Skaitymas apie žiovulį priverčia jus žiovauti.
* Sportininkai dažnai žiovauja prieš varžybas.

Nuorodos
--------

1. ↑
**Bandužių kapinynas** – I a. – XIII a. kapinynas Klaipėdos pietrytinėje miesto dalyje, prie Bandužių kaimo kapinių.

Tyrimai
-------

1935 m. kapinyną tyrinėjo Klaipėdos krašto ir miesto muziejaus vedėjas Emilis Nauburas. 1931–1939 m. Klaipėdos Kraštotyros muziejaus (dabar Klaipėdos Mažosios Lietuvos istorijos muziejus) archyvų knygoje įrašytas 101 dirbinys iš Bandužių kapinyno. Tačiau didžioji dalis šio rinkinio dingo Antrojo pasaulinio karo metais. Spėjama, kad išlikę 6 radiniai yra iš Bandužių kapinyno. Tai tordiruota žalvarinė antkaklė su kabliuku ir kilpele (VII a. – IX a.), žalvarinė lankinė segė aguoniniais galais (VIII a. – IX a.), žalvarinė pasaginė segė gyvuliniais galais, pasaginė žalvarinė segė žvaigždiniais galais (X a. – XIII a.), žalvarinis emaliuotas kamanų apkalas (II a.), žalvarinė emaliuota apskritine segė (II a.).

Lietuvos istorijos institutas kapinyną tyrė 1974 m. (vadovė Laima Vaitkunskienė) ir 1985–1989 m. (vadovas Jonas Stankus). Ištirtas daugiau, kaip 3500 m² plotas, rasta daugiau, kaip 100 I a. – XIII a. kapų.

I a. – VIII a. kapuose rasta papuošalų – 1,25 m ilgio ir 1,12 kg sveriantis krūtinės papuošalas, segių, antkaklių, įv. smeigtukų, apyrankių. II a. – III a. kapuose rasta Romos monetų, darbo įrankių (dalgių, įmovinių kirvių), ginklų (įmovinių ietigalių). Kai kurie kapai su akmenų vainikais. IX a. – XIII a. kapuose mirusieji sudeginti, rasta bronzinių papuošalų (antkaklių, segių), ginklų (plačiaašmenių pentinių kovos kirvių, kalavijų ar jų dalių, įmovinių ietigalių), įvairių darbo įrankių, buities ir prekybos reikmenų (kirvių, skaptų, spynų su raktais, svarstyklių ir svarelių). Dalis kapinyno sunaikinta statant Bandužių mikrorajoną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mažosios Lietuvos istorijos muziejus
2. ↑  Linas Tamulynas. *Bandužių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 603 psl.
*Šis straipsnis apie upę. Apie ankštinę daržovę skaitykite straipsnyje Sėjamasis žirnis.*

| Žirnelis |
| --- |
|  Žirnelis žemupyje, prie Pašvenčio |
| **Ilgis** | 4,0 km |
| **Ištakos** | Žirniškių miškas (Jurbarkų sen.) |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Žirnelis** – upelis Jurbarko rajone, įtekantis į Nemuno intaką Šventąją už 2,7 km nuo jos žiočių Pašvenčio kaime. Vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012324, ilgis – 4,0 km.

Prasideda Žirniškių miške, Karšuvos girioje ties Žirniškiais. Teka į pietus, lygiagrečiai keliui  **147**  Tauragė–Pašventys , nuo jo nutolęs apie 0,5 km. Žemupyje suformuotas Pašvenčio tvenkinys, prie kurio įrengta poilsio zona, kairiajame krante yra įsikūrusi Pašvenčio girininkija. Gretima teritorija patenka į Žirniškių miško pušies genetinį draustinį. Žemiau tvenkinio užtvankos vamzdžiu prateka plentą ir įsilieja į Šventąją jos kairiajame krante.

Intakai: Šoktakis (kairysis).

Įsikūrusios gyvenvietės: Žirniškiai, Pašventys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos frakcijos 2019-2023 m. kadencijoje:██ Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų aljanso koalicijos „Krikščioniškų šeimų sąjunga" frakcija: 20 

 ██ Darbo partijos frakcija: 3 

 ██ Lietuvos Socialdemokratų partijos frakcija: 2 

**Šalčininkų rajono savivaldybės taryba** – Šalčininkų rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Josif Rybak – 1995–2003 m.
* Leonard Talmont – 2003–2009 m.
* Zdzislav Palevič – nuo 2009 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Šalčininkų rajono taryba 1990–1995 m.
* Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Šalčininkų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
Aikė fon Repgovas, *Oldenburger Sachsenspiegel*
**Aikė fon Repgovas** (neteis. rusif. *Rephofas*; vok. *Eike von Repgow*, *Eike von Repkow*, *Eike von Repchow*; g. apie 1180 m. – mirė apie 1235 m. Repgow, nuo 1287 m. vad. Reppichau, Kėtenas, Anhaltas) – vokiečių teisininkas (šefenas), Saksų veidrodžio sudarytojas, saksų valdininkas (ministerialis).

Manoma, kad mokėsi Magdeburgo katedros mokykloje (tuo metu valdant vyskupui Wichmann von Seeburg). Mokėjo lotynų kalbą, išmanė kanonų teisę.

Aikė fon Repgovas buvo prisiekusysis teisėjas, šefenų teismo narys (šefenas, *Schöffen*). Turėjo teisę dalyvauti Grafo teismo (vad. *Thing*) posėdžiuose ir sėdėti ant šefenų suolelio. Aikė Repgovas taip pat buvo valdininkas (ministerialis), tarnavo kunigaikščiui Heinrich I (Anhaltas). Tarp 1220–1232 m. grafo Hoyer von Falkenstein (Harz) pavedimu Saksonijoje surinko paprotinės, lenų bei dvarų teisės normas, suvedė į rinkinį *Sachsenspiegel*, vėliau išplitusį Vokietijos imperijoje ir Europoje.

Eike von Repgow taip pat yra Saksų pasaulio kronikos (*Sächsische Weltchronik*) autorius. Kronika yra įvairių šaltinių kompiliacija.

Atminimas
---------

Žymiojo saksų šefeno atminimas įamžintas paminkluose, stovinčiuose Vokietijos miestuose kaip Magdeburgas, Dessau, Reppichau, Halberstadt, taip pat Falkensteino pilyje (Harcas).

Išnašos
-------

1. ↑  „Mirror of the Saxons". *World Digital Library*. 1295-1363. Nuoroda tikrinta 2013-08-13.

Nuorodos
--------

* Biografinis-bibliografinis žinynas biografija
|  |
| --- |
| Kleopatra Pantazi |
|  
Kleopatra 1992 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1963 m. (~60 metų)  Atėnai, Graikijos vėliava Graikija |
| Žanrai | pop |

**Kleopatra Pantazi** (žinoma kaip ***Kleopátra*** (gr. Κλεοπάτρα); g. 1963 m. Atėnuose) – graikų dainininkė, žinoma dėl savo stipraus, emocinio balso. Atlikėja gimė 1963 metais Atėnuose, ji yra žinoma kaip Graikijos atstovė 1992 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, vykusiame Švedijoje. Su graikiškais motyvais apipinta daina „Olou tou kosmou i Elpida" (liet. *Visos pasaulio viltys*) Kleopatra pasiekė 5 vietą. Šis rezultatas išliko geriausias iki 2001 metų.

2003 m. su savo vyru Christos Lagos planavo įrašyti naują albumą, tačiau Christos tais metais žuvo automobilio avarijoje ir albumo išleidimas buvo atšauktas.

Diskografija
------------

* 1992 – *Cleopatra*
* 1994 – *Ola Ta S’Agapo*

Nuorodos
--------

* Daina *Olou tou kosmou i Elpida*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Sophia Vossou  *„I Anixi"*** |  **Graikijos atstovė Eurovizijoje**1992 | Po to:**Katy Garbi  *„Ellada, Hora Tou Fotos"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gunung Apio ugnikalnis Bandos salose
**Bandos salos** (indonez. *Kepulauan Banda*) – vulkaninės kilmės dešimties salų grupė Bandos jūroje, apie 140 km nuo Seramo salos ir apie 2000 km į rytus nuo Javos. Priklauso Indonezijos Molukų provincijai. Pagrindinis miestas ir administracinis centras yra Bandanaira, esantis to paties pavadinimo saloje.

Pirmieji europiečiai atradę salas 1511 m. buvo portugalai (Antonio d'Abreva). 1599 m. juos iš salų išvarė olandai. Vietiniams gyventojams alfurams nužudžius admirolą Verhoesveną, iki 1626 m. olandai išžudė salų gyventojus ir galutinai užvaldė Bandos salas. Didžiulius muskatinių riešutų medžių plotus olandai išnuomojo perkeneriams (plantacininkams), kurie darbui atsivežė vergų. 1860 m. vergija buvo panaikinta.

Salų gyventojai alfurai ir amboniečiai, iš įvairių Indonezijos salų atvežtų vergų palikuonys. Tarpukaryje buvo apie 7000 gyv. dabar - 15 000 gyv.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Amazonė*Amazonas* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Amazonės vėliava |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Administracinis centras** | Puerto Ajakučas |
| **Savivaldybių skaičius** | 7 |
| **Gubernatorius** | Liborio Guarulla |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 157 293 |
| **Plotas** | 180 145 km² |
| **Tankumas** (2011) | 0,87 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | VE-Z |
|  |
|  **Vikiteka** | AmazonėVikiteka |

**Amazonės valstija** (isp. *Estado Amazonas*) – valstija, užimanti pietinę Venesuelos dalį. Ribojasi su Bolivaro valstija šiaurėje ir šiaurės rytuose, iš pietų ir rytų supa Brazilija (Roraima ir Amazonė), o vakaruose ribojasi su Kolumbija. Tai 2-a pagal plotą ir 24-a pagal gyventojų skaičių šalies valstija. Administracinis centras – Puerto Ajakučas.

Valstija pavadinta pagal Amazonės upę, nors didžioji valstijos dalis yra Orinoko baseine. 1864 m. sudaryta kaip federalinė valda, o valstija tapo 1994 m.

Geografija
----------

Didžiąją valstijos dalį, ypač šiaurės rytinę pusę, užima Gvianos plokščiakalnis, valstijos teritorijoje iškylantis iki 2832 m (Marahuakos k.). Tarp kalnagūbrių yra lygumų plotų, įdubų. Pietvakariuose paviršius leidžiasi link Amazonės žemumos. Didžioji Amazonės valstijos dalis yra Orinoko baseine. Ši upė kerta visą valstiją. Į ją teka Ventuaris, Okamas, Padamas ir daug kitų upių. Pietvakariniu pakraščiu teka Amazonės baseinui priklausanti Negro upė, kuri natūraliu Kasikjarės kanalu jungiasi su Orinoko baseinu.

Amazonės valstijos teritorijoje vyrauja Amazonijos džiunglės, tarp plokščiakalnių yra savanos ruožų. Įsteigti 4 nacionaliniai parkai, yra vaizdingų stalkalnių (Autana, Japakana ir kt.).

Valstijos simbolis – brazilinė hevėja.

Gyventojai
----------

Amazonės valstija yra mažiausiai gyventojų turinti ir rečiausiai apgyvendinta Venesuelos valstija. Dauguma gyventojų susitelkę šiaurės vakaruose ir prie Kolumbijos sienos. Čia gyvena didžioji dalis Venesuelos indėnų, jie sudaro 45,8 % valstijos gyventojų. Pagrindinės tautos: piaroa, janomamai, jekuanai, banivai, piapokai, salibai

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Amazonė padalinta į 7 savivaldybes (skliaustuose – administracinis centras):

* Aukštutinis Orinokas (La Esmeralda)
* Atabapas (San Fernando de Atabapas)
* Aturesas (Puerto Ajakučas)
* Autana (Isla Ratonas)
* Manapiarė (San Chuan de Manapiarė)
* Maroa (Maroa)
* Rio Negras (San Karlos de Rio Negras)

* Duidos uolosDuidos uolos
* Tirikino upėTirikino upė
* Atabapo prieplaukaAtabapo prieplauka
* Amazonės indėnaiAmazonės indėnai

|  |  |
| --- | --- |
|  **Venesuelos valstijos ir teritorijos** |  |
| **Valstijos:** Amakuro Delta | Amazonė | Ansoategis | Apūrė | Aragva | Barinasas | Bolivaras | Falkonas | Gvarikas | Jarakujus | Karabobas | Kochedesas | Lara | Merida | Miranda | Monagasas | Nueva Esparta | Portugesa | Sukrė | Sulija | Tačira | Truchiljas | Vargasas 
**Kitos teritorijos:** Sostinės apygarda | Federalinės valdos |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Polabės slavų buvusios apgyvendintos žemės
**Polabės slavai** – tai slavų genčių grupė, gyvenusi apie Elbės upę ir į rytus nuo jos. Šių slavų genčių kalbos priskiriamos vakarų slavų kalbų pogrupiui. Jie į germanų žemes atsikėlė VII a. pastariesiems ėmus migruoti į pietus ir dėl to labai praretėjus gyventojų kiekiui į rytus nuo Elbės. Polabės slavai išplito apie Elbės upę, tai yra (šiaurėje į pietus nuo Baltijos jūros, š.v. – iki Kylio rytų ir p.r. prieigų, vakaruose – iki Magdeburgo rytų prieigų ir į rytus nuo Zalės upės, p.v. – iki Frankonijos, pietuose – iki Sudetų ir rytuose – iki anuometinės vakarų Lenkijos pakraščių.

Polabės slavai pagal TSRS didžiąją enciklopediją buvo trijų genčių (obodritai, veletai ir Luzitanijos sorbai). Pagal Bavarų geografo surinktą medžiagą 830 metais iš Regensburgo, nurodytos šios (su genčių sąjungomis):

* Ranai gyveno Riugeno saloje ir palei šią salą žemyne. Kartais priskiriami prie veletų genčių sąjungos.

* Obodritai:
	+ (lot. *bethenici*
	+ drevanai
	+ linonai
	+ moričianai
	+ polabai
	+ rarogai
	+ travjanai
	+ vagrai
	+ varnai

* Veletai:
	+ redarai (pagrindinė veletų genčių sąjungos gentis)
	+ chižanai
	+ circipanai
	+ dolenėnai
	+ hevelai – gyveno apie Hafelio upę, kuri yra Vokietijos Brandenburgo žemėje.
	+ sprevanai
	+ ukranai
	+ užpėnėnai (lot. *circipani*

* Sorbų tautos protėvių genčių sąjunga:
	+ cutai
	+ dalemincai
	+ koledai
	+ liusičiai
	+ milčanai
	+ žermuntai
	+ žiticai

XVIII a. pirmojoje pusėje Polabės slavai beveik visi buvo galutinai suvokietinti, išskyrus sorbus, kurie iki šiol išlaikė savo kalbą, kultūrą ir gyvena Kotbuso apylinkėse ir į pietus nuo jo – Vokietijos rytuose.

Polabės slavų genčių nuo VII a. apgyvendintoje teritorijoje, dabar įsikūrę tokie svarbūs Vokietijos šiaurės rytų ir rytų dalies miestai kaip Berlynas, Liubekas, Rostokas, Šverinas – š.r. ir Dresdenas, Leipcigas, Chemnicas, Halė – šalies rytuose.
**Listeriozė** – gyvūnų ir žmonių užkrečiamoji liga.

Sukėlėjas
---------

Listeriozę sukelia *Listeria monocytogenes*, gramteigiamos lazdelės formos Listeriaceae bakterijos. Jos yra ypač atsparios aplinkos poveikiui.

Pavojus žmogui
--------------

Listeriozė labiausiai pavojinga nėščioms moterims, naujagimiams ir suaugusiems asmenims su imunodeficitu.
Patekusios į žmogaus organizmą bakterijos gali pakenkti daugeliui organų, todėl ligos simptomai gali būti labai įvairūs.
Liga gali pasireikšti karščiavimu, raumenų skausmais, angina, akių junginės uždegimo požymiais, limfmazgių uždegimu, kartais vėmimu ar viduriavimu.

Jei pakenkiama nervų sistema, liga pasireiškia stipriais galvos skausmais, sprando sustingimu, pusiausvyros sutrikimu, net traukuliais.
Nėščioms listeriozė gali pasireikšti ūmios viršutinių kvėpavimo takų infekcijos ar gripo požymiais.
Listeriozė gali būti persileidimo, naujagimio listeriozės ar vaisiaus mirties priežastis.
Inkubacinis ligos periodas gali tęstis nuo 3 iki 70 dienų, dažniausiai apie 3 savaites.
Užsikrėtusiems naujagimiams listeriozės požymiai pasireiškia po 3-5 dienų.

Šaltiniai
---------

* Apie listeriozę Archyvuota kopija 2007-05-05 iš Wayback Machine projekto. ULPKC
| *Pokémon Go* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Niantic, Inc. |
| Leidėjas | Niantic, Inc. |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2016 m. liepos 6 d. |
|
| Žanras (-ai) | Išplėstinės realybės atvirojo pasaulio žaidimas |
| Režimas | Vieno žaidėjo, daugelio žaidėjų |
|
| Reitingai | PEGI 3+ |
| **Platforma** | iOS, Android |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | Unity |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija |  |
| Pirmtakas |  |
| Kitos dalys |  |
| pokemongo.com |

**Pokémon Go** – nemokamas, išplėstinės realybės atvirojo pasaulio mobiliųjų telefonų žaidimas, išleistas 2016 m. liepos 6 d.

Žaidėjai naudodamiesi telefono GPS ir kameros funkcijomis turi pagauti „Pokémon" serijos personažus, juos plėtoti, atlikti įvairias kitas užduotis. Šie personažai atsiranda naudojant išplėstinės realybės pasaulį. Žaidimas yra nemokamas, tačiau turi ir papildomų mokamų funkcijų.

„Pokémon Go" buvo įvertintas įvairiais atsiliepimais. Jis buvo giriamas už inovatyvų ir tikrovišką realaus pasaulio perteikimą, tačiau išleidimo metu žaidimas susilaukė daug techninių nesklandumų. Žaidimas greitai tapo populiariausiu mobiliuoju žaidimu, JAV rinkoje jis aplenkė iki tol pirmavusį „Candy Crush Saga". Žaidimo išleidimas ženkliai padidino leidėjo „Nintendo" akcijų vertę.

Žaidime naudojama išplėstinė realybė profesionalių medikų buvo giriama už galimybę pagerinti žaidėjų psichinę ir fizinę būklę, tačiau tuo pačiu metu buvo kritikuojama dėl kai kurių nelaimingų atsitikimų žaidžiant.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pokémon Go launches in U.S. on iOS and Android

Nuorodos
--------

* Oficiali žaidimo svetainė
**Kleopas Grincevičius** (1917 m. birželio 28 d. Mosteikiai, Nemakščių valsčius – 1972 m. rugpjūčio 23 d. Vilnius) – Lietuvos matematikas, fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1946 baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras.

Nuo 1946 m. Vilniaus universiteto, 1952–1971 m. dar ir Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1958–1960 m. Matematinės analizės katedros vedėjas. Nuo 1966 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Paskelbė mokslinių darbų apie tiesių kompleksą ir hiperkompleksą trimatėje ir daugiamatėje projekcinėje erdvėje, tiesių kompleksų dvejetą. Sukūrė neholonominių ir pusiau holonominių kompleksų geometrijos pagrindus.

Bibliografija
-------------

* Projektyvinė geometrija, su P. Vašku, 1966 m.

Įvertinimas
-----------

* 1970 m. – LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kleopas Grincevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 176 psl.
**Informacinės visuomenės plėtros komitetas** (IVPK) – valstybinė įstaiga prie Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijos, dalyvaujanti formuojant valstybės informacinių ir ryšių technologijų kūrimo Lietuvoje politiką ir koordinuojant jos įgyvendinimą.

Pagrindinė komiteto misija ir siekis – planuoti, organizuoti ir koordinuoti informacinės visuomenės plėtros procesus, siekiant atviros, išsilavinusios, nuolat besimokančios ir žiniomis savo veiklą grindžiančios visuomenės plėtros. Siekiama, kad tokios visuomenės nariai turėtų galimybę ir gebėtų savo veiklos srityse efektyviai naudotis šiuolaikinių informacinių ir ryšių technologijų priemonėmis.

IVPK strateginis tikslas – siekti, kad Lietuvoje būtų sukurta moderni informacinė visuomenė, kad šios visuomenės nariai savo veiklą grįstų informacija bei žinojimu, kad naudotųsi naujausių technologijų teikiamomis galimybėmis.

IVPK taip pat yra įpareigotas stebėti, kaip laikomasi iškeltų reikalavimų valstybės ir savivaldybių institucijų interneto svetainėse ir konsultuoti minėtų svetainių administratorius dėl iškylančių klausimų.

Komitetas įsteigtas 2001 m. liepos 1 d. kaip atskira institucija prie Vyriausybės, 2010 m. birželį pakeistas IVPK statusas – iš įstaigos prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės jis tapo įstaiga prie LR Susisiekimo ministerijos. IVPK direktoriaus pareigas nuo 2010 m. liepos eina Valdas Kišonas.

Nuorodos
--------

* IVPK internetinė svetainė Archyvuota kopija 2011-09-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Amasijaturk. *Amasya* |
| --- |
| *Amasijos panorama* |
|  |
| 

AmasijaAmasija

40°39′0″ š. pl. 35°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.65000°š. pl. 35.83333°r. ilg.﻿ / 40.65000; 35.83333﻿ (Amasija)Koordinatės: 40°39′0″ š. pl. 35°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.65000°š. pl. 35.83333°r. ilg.﻿ / 40.65000; 35.83333﻿ (Amasija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Amasijos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 85 851  |
| **Altitudė** | 411 m |

**Amasija** (turk. *Amasya*) – miestas Turkijos šiaurėje, prie Ješil Irmako upės; provincijos centras. 74,4 tūkst. gyventojų (2000 m.). Tekstilės (šilko), maisto (cukraus), keramikos pramonė. Apylinkėse auginami vasimedžiai, vystoma šilkininkystė. Netoli miesto kasamos rusvosios anglys, cinko, alavo rūdos.

Istorija
--------

Architektūros paminklai: tvirtovės griuvėsiai, mečetės (XIII-XIV a.), mauzoliejai (XIV-XV a.), ligoninė (XIV a.). Senovėje miestas buvo Ponto karalystės sostinė (tada vadinta **Amasėja**). Viduramžiais – Trapezunto imperijos miestas. XII a. priklausė Seldžiukų valstybei. 1392 m. Amasiją užėmė osmanų sultonas Bajazitas I.
| Gorganasگرگان |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

GorganasGorganas

36°50′0″ š. pl. 54°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.83333°š. pl. 54.43333°r. ilg.﻿ / 36.83333; 54.43333﻿ (Gorganas)Koordinatės: 36°50′0″ š. pl. 54°26′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.83333°š. pl. 54.43333°r. ilg.﻿ / 36.83333; 54.43333﻿ (Gorganas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Golestano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 350 676  |
| **Altitudė** | 1 350 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Gorganas |

**Gorganas** (pers. گرگان = *Gorgān*) – miestas šiaurės Irane, ~400 km į šiaurės rytus nuo Teherano; Golestano provincijos centras. Miestas įsikūręs 30 km nuo Kaspijos jūros, prie kurios turi savo avanportą – Bender Šachą (į jį veda geležinkelis). Yra tarptautinis oro uostas. Svarbus žemės ūkio centras (prekyba tabaku, ryžiais, aliejiniais augalais). Medvilnės ir ryžių valymas, aliejaus, tabako pramonė, tradicinių kilimų gamyba. Veikia Gorgano žemės ūkio, medicinos, islamo studijų universitetai.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo neolito laikų, minima Avestoje (kaip *Vəhrkāna* – 'vilkija'), buvo Achemenidų satrapija (𐎺𐎼𐎣𐎠𐎴 = *Varkāna*). Senovėje buvo svarbus Hirkanijos krašto miestas, III–VII a. – jo sostinė. Sasanidų laikais (V–VI a.) miestą ir apylinkės juosė Didžioji Gorgano siena (viena didžiausių pasaulyje). XIII a. Gorganą nusiaubė Zakaridų antpuolis, o vėliau miestą galutinai sunaikino mongolai. Nuo to laiko iki 1937 m. miestas vadintas ***Astarabadu*** (pers. استرآباد = *Astarābād* – 'žirgų miestas'). Kadžarų laikais buvo svarbus politinis ir religinis centras.

Galerija
--------

* Gorgano didžiosios sienos liekanosGorgano didžiosios sienos liekanos
* Gorgano rūmaiGorgano rūmai
* Miesto reginysMiesto reginys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 119
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Informacijos skleidimo laisvė** – žiniasklaidos bei pavienių asmenų teisė prieinamomis priemonėmis informuoti apie įvykius, reikšti vertinimus, jei tik ši informacija bei vertinimai remiasi bendražmogiškomis humanizmo nuostatomis. Tai vienas iš kertinių demokratinės visuomenės ir teisinės valstybės principų, galiojantis daugelyje šiuolaikių valstybių. 

Įstatymais yra draudžiama antihumaniška informacijos sklaida (karo, nacionalinės nesantaikos kurstymas ir pan). Demokratinės visuomenės susiduria su žiniasklaidos priemonių nepriklausomumo problema, skverbimosi į jas specialiųjų tarnybų pajėgomis, siekiant manipuliuoti visuomenės nuomone.

Laisvė reikšti įsitikinimus, gauti ir skleisti informaciją negali būti ribojama kitaip, kaip tik įstatymu, jei tai būtina apsaugoti žmogaus sveikatai, garbei ir orumui, privačiam gyvenimui, dorovei ar ginti konstitucinei santvarkai.

Laisvė reikšti įsitikinimus ir skleisti informaciją nesuderinama su nusikalstamais veiksmais – tautinės, rasinės, religinės ar socialinės neapykantos, prievartos bei diskriminacijos kurstymu, šmeižtu ir dezinformacija. Tą ne kartą savo nutarimuose yra pabrėžusios Europos valstybių konstitucinės justicijos institucijos.

Konstitucinė laisvo informacijos skleidimo teisės negaliojo totalitarinėse valstybėse Nacistinėje Vokietijoje, Sovietų Sąjungoje, jų nesilaikoma Kinijoje, Šiaurės Korėjoje. Už jas kovoja tiek demokratinės valstybės, tiek ir žmogaus teisių organizacijos.

Lietuvos Respublikoje šios teisės buvo įtvirtintos 1992 m. spalio 25 d. referendume, priėmus patobulintą konstituciją. LR Konstitucinis Teismas viename sprendimų 2005 metais pažymėjo, kad iš Konstitucijos įstatymų leidėjui kyla pareiga įstatymu nustatyti tokį teisinį reguliavimą, kuris leistų užkirsti kelią dezinformacijos skleidimui.
| **Gunaras Bindėlatv. *Gunārs Binde*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1933 m. gruodžio 27 d. (89 metai) |
|  |
| Veikla | latvių fotografas |

**Gunaras Bindė** (latv. *Gunārs Binde*, g. 1933 m. gruodžio 27 d. Tiltiniai, Bejos valsčius) – latvių fotografas.

Biografija
----------

Dalyvavo daugiau, kaip 150 tarptautinių fotografijos parodų, individualios parodos surengtos Lietuvoje (Kaunas – 1967 m. Šiauliai – 1977 m. Vilnius – 1978 m. Klaipėda – 1979 m.), Estijoje ir daugelyje kitų Europos šalių, Rusijoje, JAV, jose pelnė daugiau, kaip 60 apdovanojimu. 1966 m. režisavo dokumentinį filmą apie fotografiją „Alio, Maskva", kino žurnalą „Menas". Iliustravo grožinės literatūros knygų (Imantas Zieduonis. Epifanijos 1978 m.). Jo aktus spausdino žurnalas „Nemunas".

Nuo 1964 m. fotoklubo „Ryga", 1989-2002 m. Latvijos fotomenininkų sąjungos, nuo 1997 m. Latvijos profesionalių fotografų asociacijos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Žvirgždas. *Gunaras Bindė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 189 psl.

Nuorodos
--------

* Binde Gunārs. World Press Photo Archyvuota kopija 2010-07-04 iš Wayback Machine projekto.
* Izstāde "Meistars. Gunārs Binde. Fotogrāfija" Rīgas mākslas telpā
| Inga*Инга* |
| --- |
| 

IngaInga

52°58′50″ š. pl. 101°58′20″ r. ilg.﻿ / ﻿52.98056°š. pl. 101.97222°r. ilg.﻿ / 52.98056; 101.97222﻿ (Inga (Irkutskas))Koordinatės: 52°58′50″ š. pl. 101°58′20″ r. ilg.﻿ / ﻿52.98056°š. pl. 101.97222°r. ilg.﻿ / 52.98056; 101.97222﻿ (Inga (Irkutskas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
| **Rajonas** | Čeremchovo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 125  |

**Inga**, **Inginskas** (rus. *Инга*) – kaimas 75 km į pietvakarius nuo Čeremchovo, Rytų Sajano kalnų slėnyje, Bolšaja Belajos (Angaros baseinas) kairiajame krante, ties Uriko žiotimis, Čeremchovo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

Lietuviai
---------

Po Antrojo pasaulinio karo priklausė Čeremchovo miško pramonės ūkiui. Miškui kirsti ir plukdyti į Ingą 1941 m. buvo atvežta tremtinių, tarp kurių buvo ukrainiečiai, baltarusiai, lietuviai, latviai. 1951 m. spalio mėn. iš Lietuvos atvežtos dar 24 šeimos, 84 žmonės. 1953 m. vėl ištremta ukrainiečių. Lietuviai 3 metus gyveno barakuose miške, apie 7 km nuo Ingos. Iškirtę gretimus miškus atkelti į Ingą. 1958 m. tremtiniai paleisti iš tremties; daliai lietuvių neleista apsigyventi Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Inga (Irkutskas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 129 psl.
**Klaipėdos rajono apylinkės teismas** – apylinkės teismas Lietuvoje, vienas iš 4 teismų, priskiriamų Lietuvos uostamiesčiui (kiti – Miesto apylinkės, Apygardos ir Klaipėdos apygardos administracinis teismas). Klaipėdos rajono apylinkės teismas yra bendrosios kompetencijos teismas, nagrinėjantis civilines ir baudžiamąsias bylas bei pagal kompetenciją įstatymų priskirtas administracinių teisės pažeidimų bylas. Taip pat įstatymų nustatytais atvejais apylinkės teismo teisėjai atlieka ikiteisminio tyrimo teisėjo funkcijas bei kitas apylinkės teismo kompetencijai įstatymų priskirtas funkcijas. Veiklos teritorija – Klaipėdos rajono savivaldybė. Apylinkės teismo išnagrinėtas baudžiamąsias ir civilines bylas apeliacine instancija peržiūri Klaipėdos apygardos teismas. Klaipėdos rajono apylinkės teisme dirba 12 valstybės tarnautojų ir 9 darbuotojai (pagal darbo sutartis).

Adresas: Klaipėdos g. 1,

Istorija
--------

1947 m. rugpjūčio 13 d. įsteigtas Klaipėdos rajono liaudies teismas.

1971 m. kovo 2 d. po pastatų rekonstrukcijos teismas pradėjo veikti dabartiniame pastate.

1991 m. sausio 1 d. Klaipėdos rajono liaudies teismas pervadintas į Klaipėdos rajono teismą, 1992 m. kovo 12 d. – į Klaipėdos rajono apylinkės teismą.

Teismo pirmininkai
------------------

* 1965–1976 m. Algimantas Pliuškevičius
* 1976–1977 m. Donata Leketienė
* 1977–1985 m. Pranas Žeimys
* 1987–1990 m. Kęstutis Stasiulis
* 1990–1992 m. Marija Jurevičiūtė
* 1992–1993 m. Zigmas Pocius
* 1993–1994 m. Egidijus Vilkys
* 1994–1995 m. Vitalijus Guntis
* 1995–1999 m. Juozapatas Jurgaitis
* 1999–2009 m. Alvydas Žerlauskas
* 2009-2014 m. Vandalinas Vainius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klaipėdos rajono apylinkės teismas Archyvuota kopija 2010-05-27 iš Wayback Machine projekto. (Apygardos teismo inf.)
2. ↑  Teismo pirmininkas Alvydas Žerlauskas Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (biografija)


Klaipėdos apygardos teismo teritorijoje esantys apylinkės teismai

Klaipėdos miesto |
Palangos miesto |
Klaipėdos rajono |
Kretingos |
Plungės |
Skuodo |
Šilalės |
Šilutės |
Tauragės |
| ***Gorbačiovas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Gorbaciof |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Stefano Incerti |
| Scenaristas (-ai) | Diego De SilvaStefano Incerti |
| Metai | 2010 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Gorbačiovas** (it. *Gorbaciof*) – 2010 m. Italijoje sukurta drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Toni Servillo – Gorbačiovas
* Mi Yang – Lila
* Geppy Gleijeses – advokatas
* Gaetano Bruno – arabas
* Hal Yamanouchi – Lilos tėvas
* Salvatore Ruocco
* Loredana Simioli
* Francesco Paglino

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Marino, dirbantis kalėjime kasininku, aplinkinių pramintas Gorbačiovu dėl dėmės ant kaktos. Jis gyvena vienas ir laisvą laiką leidžia lošdamas kortomis pokerį. Restorane, kuriame vakarais vyksta lošimas, jis pamato kinę Lilą, restorano savininko dukterį, ir šią įsimyli. Merginai irgi pradeda parikti keistas vyras, nors ji pati visiškai nemoka itališkai. Norėdamas išgelbėti Lilą nuo prostitucijos, į kurią ją ketina įtraukti tėvas, Marino duoda šiam didelę sumą pinigų, kad padengtų jo skolas. Jis pats įsiskolina kolegoms, kitiems lošėjams, kol situacija tampa grėsminga. Marino ketina pabėgti iš miesto kartu su Lila, tačiau, kad gauti pinigų, su dviem bendrais nusprendžia įvykdyti apiplėšimą...

Apdovanojimai
-------------

* David di Donatello (nominacija) – geriausias grimas
* Globo d'oro (nominacija) – geriausias aktorius (T. Servillo), geriausia kinematografija
* Bastijos filmų festivalis – geriausias aktorius (T. Servillo)
* Nastro d'argento (nominacija) – geriausias antrojo plano aktorius (G. Gleijeses)
| **Liutauras Navickas** |
| --- |
| Gimė | 1960 m. gruodžio 20 d. (62 metai)Šiauliuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos operos dainininkas, pedagogas |
| Organizacijos | Lietuvos konservatorija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos konservatorijaLietuvos operos ir baleto teatras |

**Liutauras Navickas** (g. 1960 m. gruodžio 20 d. Šiauliuose) – Lietuvos operos dainininkas, pedagogas.

Biografija
----------

1986 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją. Nuo 1987 m. Lietuvos konservatorijos dėstytojas, nuo 1994 m. – Lietuvos operos ir baleto teatro solistas. Nuo 2008 m. Vilniaus konservatorijos dainavimo metodinės grupės vadovas, mokytojas.

Dalyvavo tarptautiniuose konkursuose Belgijoje, Ispanijoje, Australijoje. Stažavosi 1991 m. Kopenhagoje, 1996 m. Barselonoje.

Vaidmenys
---------

* Artūras – Gaetanas Donicetis. „Liučija di Lamermur",
* Polonė – Vinčencas Belinis. „Norma",
* Barinkajus – Johanas Štrausas. „Čigonų baronas",
* Josefas – Johanas Štrausas. „Vienos kraujas".

Šaltiniai
---------

1. ↑   Liutauras Navickas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Švicai |
| --- |
|  |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Šveicarijos Alpės |

**Švicai** – mėsinių pieninių galvijų veislė, susiformavusi Šveicarijos Alpėse. Iš kitų veislių švicai ryškiai išsiskyrė maždaug prieš 100 metų. Nors sunku nustatyti, kada tiksliai veislė susiformavo, tačiau manoma, kad tai galėjo

būti XIX a. pirmoje pusėje. Švicai buvo eksportuoti į daugelį pasaulio šalių, kuriose dėl aukšto produktyvumo susilaukė labai palankaus įvertinimo. Jų pienas, turintis apie 4 % riebalų ir 3,5 % baltymų, labai tinka sūrių gamybai. 

Švicai yra žinomi kaip labai stambūs galvijai didelėmis, tankiais plaukais, tarsi kailiu apžėlusiomis ausimis. Švicų karvių veršingumo laikotarpis ilgas. Tai ištvermingi, labai ramaus būdo, atsparūs tiek karščiui, tiek ir šalčiui, nereiklūs laikymo sąlygoms ir pašarams galvijai. Jų spalva - pilkai dvyla. Lietuvos žalųjų galvijų gerinimui švicų buliai pradėti naudoti 1984 metais, o 1987 metais iš Austrijos buvo įvežta ir veršingų švicų veislės telyčių. 2006 m. Lietuvoje buvo 46 švicų veislės karvės. Vidutiniškai iš švicų karvės buvo
primelžta po 6023 kg. 4,43 % riebumo ir 3,47 % baltymingumo pieno.
**Laukininkų centras** – Klaipėdos krašto lietuvių politinė partija, veikusi 1934–1939 m.

Istorija
--------

Susikūrė susivienijus Mažųjų laukininkų susivienijimui ir Ūkinės autonomijos partijai. Rūpinosi lietuvių valstiečių ūkiniais reikalais, siekė neleisti, kad valstiečiai pasiduotų vokiečių dvarininkų ir nacių partijų įtakai. Reikalavo, kad visų įstaigų tarnautojai mokėtų lietuvių kalbą, siekė, kad centrinėse administracinėse įstaigose ir lietuvių įmonėse dirbtų daugiau lietuvių.

Laukininkų centras dalyvavo Klaipėdos krašto seimelių ir apskričių savivaldybių rinkimuose ir veikloje, bendradarbiavo su kitomis Klaipėdos krašto lietuvių organizacijomis. Laukininkų centras buvo palankus tautininkams, jį rėmė Lietuvos Respublikos vyriausybė. Jam daugiausia priklausė lietuviai mažažemiai ir vidutiniai valstiečiai. Turėjo 12 narių tarybą, 1936 m. buvo 55 skyriai, apie 1490 narių; 1938 m. – 54 skyriai ir 1318 narių.

1939 m. kovo 23 d. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą Laukininkų centras nustojo veikęs. Pirmininkai: Mykolas Žvilius, Jurgis Reisgys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilius Ašmys, Petronėlė Žostautaitė. *Laukininkų centras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 613 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Slovėnijos istorinis regionas:Goriška |
| --- |
|  |
| Šalis | vakarų Slovėnija |
| Tautos | slovėnai |
| Valstybės | Goricijos ir Gradiskos grafystė |
|  |
| Goriška užima šiaurinę Pajūrio dalį (Nr. 1) |

**Goriška** (slovėn. *Goriška*) – tradicinės vakarų Slovėnijos regionas pasienyje su Italija, kurio pagrindinis miestas yra Nova Gorica. Tai vienas iš 8 tradicinių Slovėnijos regionų. Praktiškai sutampa su statistiniu Goricos regionu (slovėn. *Goriška regia*).

Goriška yra didesnės tradicinės srities Slovėnijos Pajūrio arba Primorskos (slovėn. *Primorska*) dalis. Prieš I pasaulinį karą Goriška buvo Austrijos Goricijos ir Gradiskos grafystės dalis, grafystės sostinė buvo Goricija (slovėn. *Gorica*).
  
Po II pasaulinio karo regioną aneksavo Italijos karalystė ir įjungė į administracinį Italijos regioną *Julijaus Marką* (kitaip dar *Julijaus Venecija*). Fašistinės Italijos laikais regionas buvo smarkiai italizuojamas. Po Antrojo pasaulinio karo buvo nustatytos dabar esančios sienos:

* dauguma slovėnų gyvenamų Goricijos ir Gradiskos žemių buvo perduotos Slovėnijai (tuometinės Jugoslavijos respublikai).
* Goricijos miestas ir kai kurie gretimi kaimai palikti Italijai.

Goriškos občinos
----------------

| Ajdovščina | Bovecas | Brda | Cerkno | Idrija |
| Kobaridas | Kanal ob Soči | Miren-Kostanjevica | Nova Gorica | Renče-Vogrsko |
| Šempeter-Vrtojba | Tolminas | Vipava | Komenas (dabar priskiriama Karsto regionui) | Sežana (dabar priskiriama Karsto regionui) |
| Paūdronių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Paūdronių piliakalnisPaūdronių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°25′42.6″ š. pl. 25°37′27.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.428500°š. pl. 25.624250°r. ilg.﻿ / 54.428500; 25.624250Koordinatės: 54°25′42.6″ š. pl. 25°37′27.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.428500°š. pl. 25.624250°r. ilg.﻿ / 54.428500; 25.624250 |

 |
| Vieta | Šalčininkų rajonas |
| Seniūnija | Turgelių seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 50x32 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1965 |
| Registro Nr. | / 25192 /A1587 |

**Paūdronių piliakalnis**, *Pilies Kalnas* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 25192; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1587) Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Paūdronyse, Turgelių seniūnija. Pasiekiamas 1,4 km pavažiavus nuo Tabariškių keliu pro pasieniečių bokštą Paūdronių kaimo pusėn į pietus, Baltarusijos sienos link, už antros sodybos kairėje pasukus į kairę rytų kryptimi lauko keliuku link čia esančio nedidelio karjero, nuo jo dirvonuojančiu ožnugariu paėjus į rytus 200 m, yra jo gale, miško pakraštyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Merkio dešiniojo kranto aukštumos kyšulyje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 50x32 m dydžio, kiek iškilusiu viduriu, nuožulnėjančiu šiaurės rytų galu. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Aikštelės pietvakarių pakraštyje supiltas 20 m ilgio, 0,5 m aukščio, 10 m pločio pylimas, kurio išorinis 2,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į negilią, plačią, greičiausiai natūralią įdubą. Šlaitai vidutinio statumo, 10 m aukščio, pastatinti.

Piliakalnis apardytas duobių bei karo meto apkasų, apaugęs mišku. 

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 8700 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Papiškių piliakalnis 23 km | Didžiosios Kuosinės piliakalnis 17 km |  |  |
| Turgelių piliakalnis 8 km |  |  |
| Sangėliškių piliakalnis 12 km | Bėčionių piliakalnis 22 km  Kurmelionių piliakalnis 7 km | Ščepanavičių piliakalnis 20 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2, p. 426-427.
* Arūnas Strazdas. Nauji piliakalniai // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. Vilnius, 2000. p. 119.
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius. 2001. T. 8, p. 30 (Nr. 21).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Paūdronys
**Klaipėdos rajono savivaldybės taryba** – Klaipėdos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Klaipėdos rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Klaipėdos rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Klaipėdos rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

1990 m. Klaipėdos rajono tarybos pirmininku (meru) išrinktas Juozapas Paliakas. Jis pareigas ėjo iki kadencijos pabaigos - 1995 m. Juozapas Paliakas tapo pirmuoju demokratiškai išrinktu Klaipėdos rajono savivaldybės vadovu po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo.

Tarybos nariai
--------------

* Juozapas Paliakas
* Česlovas Tarvydas

Veikla
------

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-11-17 iš Wayback Machine projekto.
**Pūtvė** arba ***Pūtvininkai*** – svarbi XV a. pr. baltų pilis, stovėjusi Karšuvoje. Ji gynė į šiaurę nuo Karšuvos buvusią centrinę Žemaitijos dalį, kurią XIV a. trečiajame dešimtmetyje kryžiuočiai jau pasiekdavo, kėlę pavojų jos pagrindiniams centrams (1329 m. Medvėgalio puolimas).

Pūtvės pilis istoriografijoje įsitvirtino po 1861 m. išsamiai paskelbus Petro Dusburgiečio kroniką. Pilies pavadinimas kilęs nuo dabartinio Pūtvės kaimo, nors XIV a. rašytiniuose šaltiniuose minima pilies vardo šaknis „Puten". Sprendžiant pagal ją, pirminis pilies vardas buvo Putinė ar Putininkė.

Manoma, kad pilis stovėjo ties dabartiniu Pūtvės kaimu Šilalės rajone, XIX a. Akmenos upės nuplautame piliakalnyje arba kiek toliau į šiaurę esančiame Indijos piliakalnyje. Tarp 1307 ir 1315 m. šią pilį porą kartų nusiaubė kryžiuočiai (sudegino papilį). Pūtvę išdavė jos viršininkas Spūdas. Vėliau pilis, matyt, atstatyta. 1328 m. vokiečiai vėl nusiaubė Pūtvę; vėliau pilis nebeminima.

Pūtvės kaime saugomas Pūtvės akmuo su pilėnų atminties datomis „1307–2007".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pūtvė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑  Gintautas Zabiela. Pūtvės pilis *lituanistika.lt*
3. ↑  *Spūdas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
4. ↑  *Pūtvė (pilis)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 478

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos pilys
**Goran Jerkovic**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1986 m. lapkričio 10 d. (36 metai) |
| Gimimo vieta | Lionas, Prancūzija |
| Ūgis | 186 cm |
| Svoris | 78 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Buriram United F.C. |
| **Numeris** | 20 |
| **Pozicija** | puolėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2005-2008 2008-2010 2010-2011 2011-2012 2012  2012/2013 | AS Lyon DuchèreROC de Charleroi-Marchienne FK Žalgiris FK Tauras Tauragė Esteghlal Buriram United F.C. | ? (?)20 (6)9 (1)17 (17)15 (6) 12 (16) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 05 vasario 2013. |

**Goran Jerkovic** (g. 1986 m. lapkričio 10 d.) – serbų kilmės Prancūzijos futbolininkas, puolėjas.

Karjera
-------

Atstovavo Prancūzijos ir Belgijos žemesnių divizionų ekipoms. 

2010 m. birželio mėnesį A lygos rungtynių metu su „Šiauliais" futbolininkas patyrė sunkią priekinio kryžminio raiščio ir vidinio menisko traumą ir iškrito iš rikiuotės mažiausiai pusei metų. Atsigavęs po traumos 2011 m. sezone pratęsė kontraktą su „Žalgiriu", tačiau vėliau kontraktas abipusiu susitarimu buvo nutrauktas.. 

Tarpsezonio metu puolėjas pasirašė kontraktą su Tauragės „Tauro" ekipa. Atstovaudamas "Tauro" ekipai puolėjas įmušė net 17 įvarčių.

2012 m. perėjo į Irano klubą Esteghlal. 

Rungtyniavo Tailande, kur atstovavo Buriram United FC.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Statistika iš www.futbolinis.lt