recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Zebrai Etošos nacionaliniame parke
**Etošos duburys** – Namibijos šiaurės dykumose tįsančio druskingo didžiulio ežero, išdžiuvusio prieš milijonus metų, duburys.

Šis duburys yra dalis daug didesnio reiškinio, Etošos baseino, kuris sykiu su Okavango delta Botsvanoje ir daugybe kitų mažesnių duburių bei ežerų kadaise, geologų nuomone, sudarė didžiausią ežerą pasaulyje. Prieš milijonus metų šį ežerą maitinusios upės išdžiuvo. Netekęs gyvybingumo šaltinio, dėl nuolatinio garavimo ir nutekėjimų galiausiai išnyko ir pats ežeras. Dabar Etoša liko kaip nedidelis buvusio pavidalo pavyzdys – (4800 km²) 130 km ilgio ir 50 km pločio balta druska nuklota įduba.

Šią nykią druska aptraukto molio dykynę, plytinčią iki tolimų horizontų, čia gyvenantys *ovambai* vadina Etoša – „miražų ežeru" arba „sauso vandens vietove".

Etošos duburį kryžmai raižo kapiliarinis gyvūnų takų tinklas, tolumoje susieinantis į įvairias išsibarsčiusias oazes – akį rėžiančias žalumos salas. Šios oazės Namibo druskos dykumoje yra neišdžiūstantys šaltiniai ir vandens duobės, palaikantys vienos didžiausių Žemėje laukinių gyvūnų sankaupos gyvybes.

1907 m. bušmėnų medžioklės plotai buvo paskelbti medžioklės rezervatu – Etošos medžioklės parku. Vienu metu jis apėmė beveik Islandijos dydžio teritoriją ir buvo didžiausias medžioklės rezervatas pasaulyje. Tačiau 1967 m. šis draustinis buvo sumažintas suteikus erdvės vietinėms gentims ir tapo Etošos nacionaliniu parku.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Encyclopædia Britannica – Etosha Pan.*

Nuorodos
--------

* Etošos nacionalinis parkas Archyvuota kopija 2007-11-13 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Etošos duburys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 54°0′37″ š. pl. 23°58′12″ r. ilg.﻿ / ﻿54.01028°š. pl. 23.97000°r. ilg.﻿ / 54.01028; 23.97000


| Mergelių Akys |
| --- |
| Ežeras nuo lieptelio |
| Vieta | Druskininkų sav. Lietuva |
| Plotas | 0,009 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,56 km |
| Išteka | Vijūnėlė |

**Mergelių Akys** (arba ***Mergelės Akys***) – mažas pelkėtas ežerėlis pietų Lietuvoje, Druskininkų savivaldybėje, apie 1,5 km į pietvakarius nuo Druskininkų centro. Telkšo pušynų apsuptoje raistingoje dauboje. Ežeras sudarytas iš dviejų ovalo formos ežerėlių, sujungtų tarpusavyje ~ 7 m pločio ir ~ 40 m ilgio sąsiauriu. Pietinės ežero dalies skersmuo 0,11 km × 0,08 km, šiaurinės dalies – 0,06 km × 0,04 km. Altitudė 88,8 m. Krantai pelkėti, apžėlę vandens augalais. Šiaurėje išteka Vijūnėlės upelis (į Vijūnėlės tvenkinį).

Iki Mergelių Akių veda poilsinis takas, rytiniame krante įrengtas lieptelis.

1944–1953 m. į ežerą buvo metami nukauti apylinkių partizanai. Dabar jų atminimui pakrantėje stovi paminklas.

Pakrantėje stovi paminklas Druskininkų apylinkėse žuvusiems Dainavos apygardos Merkio (vėliau Kazimieraičio) rinktinės partizanams atminti. 1944–1953 m. nužudytų laisvės kovotojų kūnus okupantai sumesdavo į ežerėlį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. 1 2
**Janis Krūminis**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1930 m. sausio 30 d. |
| Gimimo vieta | Raiskumo valsčius dab. Pargaujos sav. Latvija Latvija |
| Mirties data | 1994 m. lapkričio 20 d. (64 metai) |
| Mirties vieta | Ryga |
| Ūgis | 2,18 m |
| Svoris | 140kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Vidurio puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1954–19641964–1969 | Rygos ASKRygos VEF |  |
| Šalies rinktinė |
| 1956-1964 | Tarybų Sąjunga SSRS |  |
|  |

**Janis Krūminis** (latv. *Jānis Krūmiņš*; 1930 m. sausio 30 d. – 1994 m. lapkričio 20 d.) – buvęs latvių krepšininkas, atstovavęs Tarybų Sąjungos rinktinę. Dėka savo didelio ūgio (218 cm), jis buvo pirmasis aukštaūgis centras, eilę metų dominavęs po Europos krepšiais. Žaisdamas su TSRS vyrų krepšinio rinktine, jis laimėjo tris Europos čempionatus (1959, 1961, 1963), tris kartus iškovojo olimpinius sidabro medalius (1956, 1960, 1964).

Biografija
----------

J. Krūminis unikalus tuo, kad atėjo į krepšinį tik būdamas 23 metų, prieš tai bandęs save įvairiose sporto šakose – nuo bokso iki ieties metimo. Treneris Aleksandras Gomelskis sugebėjo įtikinti Krūminį, kuris nuo jauno amžiaus dirbo miškų ūkyje rinkdamas sakus, rimtai užsiimti sportu. Gomelskis pažymėjo, kad techninis darbas su kamuoliu Janiui buvo nelengvas, tačiau latvio kruopštumas ir drausmė greitai davė vaisių. Praėjus dvejiems metams po to, kai Krūminis pirmą kartą paėmė krepšinio kamuolį į rankas, jis tapo TSRS čempionu, o po metų laimėjo 1956 m. Olimpinių žaidynių sidabrą Melburne.

Su Rygos ASK klubu, kuriame vyr. treneriu dirbo Gomelskis, jis keturis kartus laimėjo TSRS čempionatus (1955-1958), tris kartus iškovojo Europos čempionų taurę (1958–1960). Žurnalistų pavadintas „garsiausiu visų laikų Latvijos krepšininku".

Remiantis 2006 m. Rusijos laikraščio „Sport-Express" atlikto tyrimo duomenimis, siekiant nustatyti geriausią sovietinį XX a. krepšinio puolėją, Krūminis užėmė trečią vietą po Arvydo Sabono ir Vladimiro Tkačenkos.

Baigęs sportinę karjerą, Krūminis tapo žinomu menininku metalo kalėju, o dalis jo kūrinių buvo atlikta pagal skulptorės žmonos Inesos eskizus. Su ja turėjo tris vaikus – du sūnus ir dukterį.

Be sporto pasiekimų, Krūminis prisimenamas ir dėl neįprastos baudų metimo technikos – jis kamuolį išmesdavo nuleidęs rankas, „iš apačios". Nežiūrint to, pasiekdavo 90 proc. taiklumą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Как лесник стал звездой баскетбола *«Комсомольская правда» от 20 апреля 2002 года*
2. ↑  Andris Rupais. Basketbola leģendas pusgadsimta svētkos Rīgā! // TVNET , 05. novembris (2007)
3. ↑  Баскетбол. Лучшие игроки века. Центровые *«Спорт-Экспресс» от 28 ноября 2006 года*
4. ↑  „Krumins at work". *baltic-course.com*.
5. ↑  „Самые знаменитые советские баскетболисты-гиганты". Спорт-Экспресс. 2013-07-26. Nuoroda tikrinta 2017-07-15.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jānis Krūmiņš** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* FIBA profilis 1
* FIBA profilis 2
* Profilis *sports-reference.com* Archyvuota kopija 2020-04-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| XXL |
| Kilmė |  Lietuva |
| Žanrai | Šokių muzika, reivas |
| Aktyvumo metai | 1995 – 1999 (arba 2003 m.) |
| Įrašų kompanija | Koja Records |
| Nariai |
| *Prieš išsiskirstant:* Ilja Sivakov, Genadijus Sokolskis-DJ Gesha |
| Buvę nariai |
| Robertas Rezgevičius,  Ramūnas Stankevičius |

**XXL** – buvusi Lietuvos reivo muzikos grupė iš Klaipėdos.

Istorija
--------

Grupė susikūrė 1995 m. Pirmąkart koncertavo Kauno sporto halėje kaip apšildančioji grupė „Capella" grupės koncerte. Pirmojo koncerto metu grupės nariai buvo Genadijus Sokolskis, Ramūnas Stankevičius, Robertas Rezgevičius ir Simonas (pavardė nenurodyta). Tais pačiais metais išleido debiutinį albumą „Senelis šaltis ir vasara", kuris iškart tapo populiarus jaunimo tarpe. XXL dalyvavo „Paramoje", „Didžiosiose lenktynėse" ir daugelyje kitų renginių. Grupė iširo 1999-2003 metais.

Muzikos stilius ir temos
------------------------

XXL buvo viena pirmųjų šokių muzikos grupių Lietuvoje. Grupės muzika buvo vertinama nevienareikšmiškai - dalis piktinosi XXL dainų tekstais, kuriems būdingas slengas, žargonas ir necenzūrinė kalba, tuo tarpu kiti ją vertino kaip smagią šokių muziką, o tekstus priėmė kaip juokelius. Išleidus dainą „Lėktuvėlis" dalis radijo stočių atsiskė ją transliuoti, tačiau hitas tapo labai populiarus.

Dažnos dainų temos — seksas, alkoholis („Savaitėlė"), narkotikai („Lėktuvėlis"), netradicinė meilė („Rožinė svajonė" ir „Papartėlis") ir smurtą („Duok į snukį"). Grupės kūriniai dažniausiai buvo perkurtos arba perdarytos to meto garsių atlikėjų (DJ Bobo, Ice MC, 2Unlimited ir kitų) dainos. Grupės atstovai yra pareiškę: „Mes išmokėme pasaulį kopijuoti muziką".

2020 m. kartu su atlikėju Krisčiu perdarė vieną žymiausių kūrinių „Lėktuvėlis".

Diskografija
------------

### Albumai

* *Banga* (1997 m.)
* *Greatest Hits* (1996 m.)
* *Kaktusas* (1995 m.)
* *Savaitėlė* (1995 m.)
* *Senelis Šaltis Ir Vasara* (1994 m.)

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Buvę „XXL" nariai atvirai – apie pakvaišusią 10-ojo dešimtmečio sceną, to meto pavojus ir dabartį (15min.lt)
2. 1 2  [ Legendinės lietuvių grupės „XXL" narys DJ Gesha: policija mušdavo už neformalią išvaizdą.
3. 1 2 3  Skandalingąjį „XXL" kūrinį „Lėktuvėlis" perdainavęs Kristis: šios dainos neklausydavo nebent mano tėvai (Lrytas.lt)
4. ↑  XXL (Music.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Adaptacijos sindromas** – organizmo, patekusio į labai nepalankias sąlygas, nespecifinių reakcijų visuma.

Yra du adaptacijos sindromo tipai:

* vietinis uždegiminis sindromas, kai nepalankios sąlygos veikia tik kurią nors organizmo vietą
* bendrasis sindromas, kai nepalankios sąlygos veikia visą organizmą ir gali sukelti stresą.

Sindromo ištiktas organizmas serga. Esant bendrajam sindromui, sutrinka organizmo fiziologinės funkcijos, homeostazė (vidaus terpės sudėties pastovumas), atsiranda pavojaus stadija (organizmas kaupia jėgas). Vėliau prasideda rezistencijos (atsparumo) stadija, per kurią homeostazė atsistato, organizmas įgyja atsparumą veikiančiam dirgikliui ir gali pasveikti.

Jeigu organizmas neprisitaiko prie tebeveikiančių dirgiklių, prasideda išsekimo stadija. Pavojaus ir išsekimo stadijoje organizmas gali žūti. Šioje stadijoje vyrauja disimiliacija, o rezistencijos stadijoje - asimiliacija.

Veikiant sindromui, padidėja antinksčių žievė, susilpnėja čiobrialiaukės ir limfinės sistemos funkcija, atsiranda skrandžio ir dvylikapirštės žarnos kraujuojančių opų. Sindromui svarbią reikšmę turi hipofizė, hipotaliamas, antinksčiai.

Adaptacijos sindromo terminą 1936 m. pasiūlė Hans Selye (Hansas Seljė).
| Čačanis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Peru Peru |
|  |
| Aukštis | 6057 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | ? m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 16°11′29″ p. pl. 71°31′47″ v. ilg.﻿ / ﻿16.19139°š. pl. 71.52972°r. ilg.﻿ / 16.19139; 71.52972Koordinatės: 16°11′29″ p. pl. 71°31′47″ v. ilg.﻿ / ﻿16.19139°š. pl. 71.52972°r. ilg.﻿ / 16.19139; 71.52972 |

**Čačanis** (isp. *Chachani*, keč. *Chhachani*) – ugnikalnis Pietų Peru, Anduose, Arekipos departamente, aukščiausias iš trijų ugnikalnių, supančių Arekipą. Aukštis 6057 m.

Dėl sauso klimato, kalno viršūnėje nėra pastovių ledynų. Ugnikalnio veikla nėra žinoma. Čačanis – populiarus turistinis objektas, į kalno viršūnę rengiami žygiai. Ugnikalnio pavadinimas kečujų kalba reiškia „sijoną" ir dažnai minimas vietinėse legendose.

Nuorodos
--------

* Čančani ugnikalnių duomenų bazėje Archyvuota kopija 2008-02-15 iš Wayback Machine projekto.
**Aleksandra Juozapėnaitė-Eesmaa** (1943 m. birželio 3 d. Graužiniuose, Molėtų valsčius - 2012 m. lapkričio 22 d. Taline, Estija) – Lietuvos pianistė, pedagogė.

Biografija
----------

1960–1962 m. studijavo Lietuvos konservatorijoje O. Šteinberg klasėje, 1966 m. baigė Maskvos konservatoriją, 1969 m. šios konservatorijos aspirantūrą. 1976–1977 m. stažavo Paryžiaus konservatorijoje Klodo Helfero ir Ivonos Loriod klasėje. 1968–1977 m. dėstė Lietuvos konservatorijoje. Nuo 1977 m. dėsto Estijos muzikos akademijoje, nuo 2002 m. profesorė.

Europos šalyse surengė solo koncertų, koncertavo ir su simfoniniais orkestrais. Repertuarą sudaro klasikiniai ir XX a. kompozitorių, tarp jų – lietuvių (Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, Juozas Gruodis, Jonas Nabažas, Feliksas Bajoras, Vytautas Barkauskas, Valentinas Bagdonas, Osvaldas Balakauskas) ir estų kūriniai fortepijonui. Suredagavo lietuvių ir estų kompozitorių kūrinių fortepijonui, buvo daugelio jų pirmoji atlikėja. M. K. Čiurlionio, J. Vitolo tarptautinių konkursų žiuri narė.

Įvertinimas
-----------

* 1960 m. tarptautinio pianistų konkurso Minske laureatė (III vieta)
* 1968 m. Čiurlionio pianistų konkurso I premija ir prizas už geriausią M. K. Čiurlionio kūrinių interpretaciją
* 1999 m. Gedimino 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

* Lietuvos Ryto straipsnis Archyvuota kopija 2012-11-28 iš Wayback Machine projekto.

### Išnašos

1. ↑  *Aleksandra Juozapėnaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čogolisa |
| --- |
| Čogolisa nuo K2Čogolisa nuo K2 |
| **Aukštis** | 7665 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Pakistano vėliava Pakistanas |
| **Kalnynas** | Karakorumas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Čogolisa

  |
| **Koordinatės:** | 35°36′44″ š. pl. 76°34′15″ r. ilg.﻿ / ﻿35.61222°š. pl. 76.57083°r. ilg.﻿ / 35.61222; 76.57083Koordinatės: 35°36′44″ š. pl. 76°34′15″ r. ilg.﻿ / ﻿35.61222°š. pl. 76.57083°r. ilg.﻿ / 35.61222; 76.57083 |

**Čogolisa** (balt. *Chhogolingsa*), dar vadinama **„Nuotakos kalnu"** – viršukalnė Karakorume, Mašerbrumo masyve, šiaurės Pakistane (Gilgitas-Baltistanas). Stūkso greta Baltoro ledyno. Aukštis – 7665 m (36-as pagal aukštį kalnas pasaulyje, 14-as Pakistane).

Turi keletą viršūnių, iš kurių aukščiausia pietvakarinė.

Į kalną bandyta užkopti jau 1909 m. kuomet italų didiko, Abruco princo Luidžio Amadėjaus ekspedicija pasiekė 7498 m aukštį iš bazės Čogolisos „balne" (6335 m). Nors dėl blogų oro sąlygų viršūnė nebuvo pasiekta, bet buvo pamuštas tuometinis įkopimo aukščio rekordas. 1958 m. į Čogolisos II viršūnę (7654 m) įkopė japonų ekspedicija, vadovaujama T. Kavabaros. Į aukščiausią viršūnę buvo įkopta tik 1975 m. (austrų ekspedicija, vadovaujama Eduard Koblmuller).
| **Clupea harengus membras** |
| --- |
| StrimelėStrimelė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Silkiažuvės  *( Clupeiformes)* |
| Šeima: | Silkinės  *( Clupeidae)* |
| Gentis: | Paprastosios silkės  *( Clupea)* |
| Rūšis: | Atlantinė silkė  *( Clupea harengus)* |
| Porūšis: | Strimelė  *( Clupea harengus membras)* |

 |
| Binomas |
| ***Clupea harengus membras***Linnaeus, 1761 |
|  FishBase |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Strimelė** (*Clupea harengus membras*) – silkiažuvių žuvis. Dydis 25-30 cm, svoris – 40-80 g. Tai Atlantinės silkės (*Clupea harengus*) porūšis, prisitaikęs gyventi apysūrėje Baltijos jūroje. Kūnas plokščias. Nugara tamsi, šonai sidabriškos spalvos. Žvynai nedideli, ploni ir lengvai iškrintantys.

Strimelės laikosi dideliais būriais paviršiniuose vandens sluoksniuose. Pavasarį dažnai migruoja į Kuršių marias. Auga lėtai, subręsta 2-3 metų amžiaus. Neršia pakrantėse, apie 5-15 m gylyje, ant dumblių, smėlio ir kitokio kieto substrato.

Svarbi verslinė žuvis, sudaro apie 30-40 proc. visų Baltijoje sugaunamų žuvų. Tai gausiausia žuvis Lietuvos ekonominėje zonoje. Pagrindinė žūklė vyksta priekrantėje, netoli strimelių nerštaviečių. Žvejojamos tralais bei tinklais. Draudžiama žvejoti mažesnes nei 16 cm ilgio strimėles.
**Ilga kelionė per kopas** (latv. *Ilgais ceļš kāpās*, rus. *Долгая дорога в дюнах*) – 1980–1981 m. Rygos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas 7–ių serijų meninis filmas. Melodrama. Pirmą kartą filmas per TV parodytas 1982 m. liepos 2 d.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autoriai – Dmitrijus Vasiliu, Olegas Rudnevas
* Režisierius – Aloizas Brenčas
* Operatorius – Janis Murnieks
* Kompozitorius – Raimondas Paulas
* Dailininkas – Gunaras Balodis.

Vaidina
-------

* Lilita Ozolinia – *Marta*
* Juozas Kisielius – *Artūras*
* Romualdas Ramanauskas – *Richardas*
* Eduardas Pavulsas – *Jokūbas Ozolsas, Martos tėvas*
* Lidija Freimanė – *Artūro mama*
* Uldis Dumpis – *Manfredas*
* *taip pat* Liudmila Čiursina, Ivanas Ryžovas, Liubovė Sokolova, Jegenijus Žarikovas ir kiti.

Siužetas
--------

Filme vaizduojama latvio žvejo Artūro ir gražuolės Martos meilės istorija nuo 1939 m. iki septintojo dešimtmečio pradžios.

Šis filmas – vienas pirmųjų TSRS sukurtų serialų – buvo ypač populiarus. Pagrindinius vyrų vaidmenis atliko lietuvių aktoriai. Seriale pirmą kartą SSRS kinematografijoje paliestos latvių SS legiono, Baltijos šalių partizanų kovų, pokario tremčių temos.

Nuorodos
--------

* Ilga kelionė per meilės kopas
* Filmo ištraukos Archyvuota kopija 2011-05-01 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   (Kino-teatr.ru inf.)
**Finansų teisės magistras** – akademinis kvalifikacinis teisės laipsnis, suteikiamas baigus podiplomines teisės magistro studijas finansų teisės ir finansų srityje.

Vokietijoje
-----------

Finansų ir teisės magistro (angl. *LL.M. Finance*) laipsnį galima įgyti Frankfurte, Vokietijos bankininkystės centre, kuriame veikia ES institucijos, yra daug bankų, kitų finansų bei kredito įstaigų, institucijų. Vokietijos Frankfurto universiteto Teisės ir finansų institute vykdoma tarptautinė finansų teisės magistro programa anglų kalba, baigusiems teisės arba ekonomikos bakalauro studijas. Trukmė – 1 metai.

Studijų kaina – 15 000 €. Yra galimybė gauti stipendiją visoms ar dalinėms studijų mokesčio išlaidoms padengti.
Hertie fondas skiria 3 stipendijas studijų mokesčiui sumokėti. Pretenduoti gali ekonomikos ar teisės bakalaurai, pasiekę labai aukštų akademinių rezultatų (informacija apie stipendijas bei paraiškų formas galima rasti ILF tinklalapyje).

ILF *LL. M. Finance* programos absolventai iš Lietuvos – VU Teisės f. absolventai „Glimstedt" verslo teisės advokatas dr. Paulius Markovas (į 2002 m.-2003 m. programą įstojęs pirmu numeriu), teisininkė Joana Baublytė (2006–2007 m.), „LAWIN" bei teisininkas Linas Čižauskas (2006–2007 m.).

Lietuvoje
---------

Lietuvoje finansų teisė kaip akademinė teisės disciplina dėstoma teisės studentams kaip privalomasis arba pasirenkamasis dalykas. MRU Teisės fakultete yra gilinamoji finansų teisės magistro programa, trukmė – 1,5 m. (dieninė, neakivaizdinė f.).

Nuorodos
--------

* Oficialus Teisės ir finansų instituto Frankfurte tinklalapis **(**angl.**)**
* MRU TF finansų teisės magistro programos aprašas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aloiza Paškevič – Kairienė – Ciotka** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1876 m. liepos 15 d.Peščinoje, Lydos apskrities Vosyliškių valsčiuje |
| Mirė | 1916 m. lapkričio 5 d. (40 metų) |
|  |
| Veikla | baltarusių poetė ir įžymi revoliucinė bei baltarusių tautinio atgimimo veikėja. |
|  |
|  **Vikiteka** | Aloiza Paškievič |

**Aloiza Paškevič – Kairienė – Ciotka** (1876 m. liepos 15 d. Peščinoje, Lydos apskrities Vosyliškių valsčiuje – 1916 m. lapkričio 5 d.) – baltarusių poetė ir įžymi revoliucinė bei baltarusių tautinio atgimimo veikėja.

Biografija
----------

Kilusi iš dvarininkų, 1894–1900 m. Vilniuje mokėsi Prozorovos privačioje septynmetėje mergaičių seminarijoje. 1901–1904 m. studijavo aukštuosiuose P. Lesgafto pedagoginiuose kursuose Sankt Peterburge. 1906–1908 m. Krokuvos universitete studijavo literatūrą, lankė teatro studiją, 1911–1912 m. tęsė studijas Lvovo universitete.

Dar Peterburge įsitraukė į akademinio jaunimo revoliucinį judėjimą. 1904 m. grįžusi į Vilnių bičiulio Jono Biliūno padedama įsidarbino felčere neseniai įsteigtoje Naujosios Vilnios (tada Vileika) psichiatrijos ligoninėje. dalyvavo 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose, rašė ugningus, kovon šaukiančius eilėraščius, skaitė juos mitinguose. Artimai bendravo su pažangia baltarusių, lietuvių, rusų inteligentija – dailininku M. K. Čiurlioniu, poetu Janka Kupala, Marija Šlapeliene ir kitais. Vengdama suėmimo išvyko studijuoti į Krokuvą, bet susirgusi džiova gydėsi Zakopanėje, kur tuo metu gyveno Jonas ir Julija Biliūnai.

1911 m. vasario 20 d. Vilniuje, šv. Rapolo bažnyčioje, ištekėjo už inžinieriaus ir socialdemokratų lyderio Stepono Kairio. Po metų studijų Lvove grįžusi į Vilnių įsitraukė į kultūrinę veiklą, suorganizavo dramos mėgėjų būrelį, rašė žurnalui „Naša niva", redagavo jaunimui skirtą žurnalą „Lučynka", dalyvavo lietuvių kultūros draugijos „Rūta" veikloje.

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui nuėjo dirbti gailestingąja sesele Vilniaus užkrečiamųjų ligų barakuose. Vilnių užėmus vokiečiams organizavo viešąsias valgyklas varguomenei. 1916 m. nuo jos gimtajame krašte siautusios šiltinės mirė tėvas. Tėvų dvare liko padėti nuo epidemijos kenčiantiems gimtojo krašto žmonėms. Belankydama sergančiuosius, pati užsikrėtė šiltine ir netrukus mirė, ten ir palaidota.

Ciotka
------

Kūrybai būdingas romantinis pakilumas, tautosakos įvaizdžiai, revoliucijos metais – patriotizmas ir revoliucingumas. Ne visada jai buvo lengva žodžiais išreikšti savo išgyvenimus bei jausmus, ji dažnai ilgai ir lėtai triūsė, kol reikalingos mintys įgaudavo tinkamą formą popieriuje. Be poezijos rašė apsakymus, kuriuose vaizdavo sunkų caro valdžios slegiamą Baltarusijos valstiečių gyvenimą.

Atminimas
---------

Lvovo universitete prie sienos pritvirtinta memorialinė lenta. Baltarusijos Ščučino rajono Ostrynos mieste jos vardu pavadinta vidurinė mokykla, Naujojoje Vilnioje – gatvelė. Ostrynoje ir Ščiučine pastatyti paminklai.
| Čoko*Chocó* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Čoko departamento vėliava | Čoko departamento herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| **Administracinis centras** | Kibdo |
| **Savivaldybės** | 24 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 544 800 |
| **Plotas** | 46 530 km² |
| **Tankumas** (2020) | 12 žm./km² |

**Čoko** (isp. *Chocó*) – departamentas Kolumbijos šiaurės vakaruose, Panamos pasienyje, tarp Karibų jūros ir Ramiojo vandenyno. Administracinis centras – Kibdo.

Departamentas išsidėstęs labai sunkiai pasiekiamoje vietoje, apribotas Vakarų Kordiljeros ir kitų kalnų masyvų. Beveik visą teritoriją dengia upių vagojama selva. Svarbiausia upė – Atratas. Klimatas šiltas ir labai drėgnas. Ljoro savivaldybėje per metus iškrenta apie 13300 mm kritulių – tai viena drėgniausių pasaulio vietų.

Auginami bananai, kukurūzai, ryžiai, kakava, kokosai. Gyvulininkystė. Medienos pramonė. Aukso, sidabro, platinos, vario, molibdeno gavyba. Čoko – labiausiai ekonomiškai atsilikęs Kolumbijos departamentas.

Etninė sudėtis
--------------

* Metisai ir baltieji – 5,43 %
* Indėnai – 11,9 %
* Juodaodžiai – 82,68 %

Šaltiniai
---------

1. ↑  COLOMBIA, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Kolumbijos departamentai** | Flag of Colombia |
| Amazonė | Antiokija | Arauka | Atlantikas | Bojaka | Bolivaras | Čoko | Gvachira | Gvainija | Gvavjarė | Kaldas | Kaketa | Kasanarė | Kauka | Kindijus | Kordoba | Kundinamarka | Magdalena | Meta | Narinjas | Putumajas | Risaralda | San Andresas ir Providensija | Santanderas | Sesaras | Sukrė | Šiaurės Santanderas | Tolima | Huila | Valje del Kauka | Vaupesas | Vičada |
Koordinatės: 56°5′9.967″ š. pl. 24°34′14.412″ r. ilg.﻿ / ﻿56.08610194°š. pl. 24.57067000°r. ilg.﻿ / 56.08610194; 24.57067000

| Barklainių dvaras |
| --- |
| Vieta | Barklainiai, Krinčino seniūnija,Pasvalio rajonas |
| Įkurtas | XVI a. |
| Bajorų giminės | Butkevičiai, Ropai |

**Barklainių dvaras** – Barklainiuose, Pasvalio rajone, Krinčino seniūnijoje, važiuojant iš Pasvalio pro Krinčiną, link Gulbinėnų.

Yra išlikę keletas Barklainių dvaro statinių, pastatytų maždaug XIX a. septintajame dešimtmetyje. Plyti mišriojo stiliaus dvaro parkas. 

Rašytiniuose šaltiniuose vietovė pirmą kartą paminėta 1604 m. Tuomet Barklainių dvaras priklausė Laurynui Butkevičiui. XIX a. Barklainius valdė baronas Liudvikas fon Ropas (von Ropp), kuris apie 1863 m. dvaro žemėse pasistatė iki šiol išlikusius mūrinius rūmus ir keletą ūkinių pastatų. Valdant baronui, prie rūmų užveistas parkas. Išlikusios Ropų giminės kapinaitės.

Dvaro rūmai vienaaukščiai, pastato vidurinėje dalyje – mezoninas. Rūmų stilistikoje žymi vokiečių architektūros mokyklos įtaka (dvaro savininkas buvo vokiečių kilmės). Mezonino fasade išryškinti pusapskričių arkų langai, jo viršuje – dekoratyvinė sienelė, kurios linijos primena antikinę graikų architektūrą.

Iki šių dienų išliko iš lauko akmenų mūryti ūkiniai pastatai, kaip antai tvartai, svirnas, buvusi dvaro oficina, rūkykla. Buvusios pieninės likęs tik aukštas raudonų plytų kaminas ir pamatai. Nors dvaras gyvenamas, pastatas apleistas.

Šalia rūmų esama geometrinio plano parko (19 ha), kuriame auga nemažai senų ąžuolų, klevų, liepų. Už rūmų yra aikštė, kurią juosia mažalapių liepų alėja. Alėjų ilgis – apie 200 m, plotis – 12 m. Parke auga 14 rūšių vietinių medžių ir 17 introdukuotų rūšių bei formų, tarp jų – 6 augalotos didžiosios melsvaspyglės pocūgės (skersmuo – 35–45 cm), paprastieji glaustašakiai ąžuolai ir juodosios piramidinės tuopos.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
Japoniški VI–VII a. (Kofun laikotarpis) tiesūs kalavijai.
**Čokutas**, *čokuto* (angl. *chokutō*; jap. 直刀 'tiesus kalavijas') – tiesus vienašmenis japoniškas kalavijas, kokie buvo naudojami Japonijoje iki X a.[1] Čokutai buvo pėsčiųjų kalavijai, naudojami duriamosioms ir kertamosioms atakoms, juos nešiojo pakabintus prie juosmens.[2]

Istorija
--------

Čokutai yra ankstyviausi kalavijai Japonijos kalavijų istorijoje. Jie buvo sukurti dar prieš Japonijoje kalavijų kaldinime imant naudoti diferencinį atleidimą. Čokutų geležtės būdavo *hira-zukuri* ir *kiriha-zukuri tsukurikomi* stilių, kuo šie kalavijai smarkiai skyrėsi nuo vėlesniųjų kalavijų tačių ir katanų geležčių, kurios retai buvo tokių stilių.
Čokutų skiriamasis bruožas buvo tiesios geležtės, panašios kaip senovinių kalavijų Kinijoje Trijų valstybių laikotarpyje. Čokutų geležtės labai panašios į *shikomizue* (užmaskuotų lazdų kalavijų) geležtes, tad jas neretai painioja.

Lenktos kalavijų geležtės atsirado kartu su kalavijais, tačiau Azijoje ir Viduriniuose Rytuose jos paplito kartu su Mongolų imperija. Kamakuros šiogūnato kariai japonai, susidūrę su mongolais tiesiogiai įsitikino lenktų kalavijų geležčių efektyvumu ir mirtinumu. Ėmusios plisti pradžioje silpnai lenktos geležtės ėmė palaipsniui išstumti tiesias čokutiškas geležtes, ypač kai buvo įsitikinta jų efektyvumu raitosiose kirstynėse.

### Nykimas

Kofuno laikotarpio čokutų kaip ir daugelis kitų to meto kalavijų buvo veiksmingumas buvo pagrįstas geležtės mase. Čokutais daugiausia kirsdavo, o ne durdavo. Plintantys katanos tipo kalavijai su vienašmene lenkta geležte ir tobulesne gamybos technologija paskatino tobulesnių fechtavimo technikų (pvz. *iaidō*) atsiradimą.

Išliko labai nedaug pilnų čokutų komplektų. Jų pakako perprasti čokutų įvairovę, kuri visada sekė kiniškų ir korėjietiškų kalavijų modelius. Tai matyti viename paskutinių Kofuno laikotarpio japoniškų kalavijų tipų – vienašmeniuose *warabitetō* (jap. 蕨手刀).

Galerija
--------

* *Curugis* (kitaip *ken*) - dviašmenis tiesus Kofuno laikotarpio kalavijas (V a.).
* VI-VII a. japoniškų tiesių kalavijų rankenos
* Viršuje du Kinijos Sui dinastijos kalavijai, apačioje - japoniškas kalavijas su makštimi (Kofuno laikotarpis).
* Kofuno laikotarpio pabaigos (VI a.) japoniškų kalavijų rankenos.

Nuorodos
--------

1. ↑  The connoisseur’s book of Japanese swords, Kōkan Nagayama, Kodansha International, Mar 30 1998, P.12
2. ↑  *The Japanese sword*, Kanzan Satō, Kodansha International, May 30, 1983 P.28
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Petras Aleksandras Čapskis** |
| --- |
| Čapskiai |
| Čapskių herbas |
| Čapskių herbas |
|  |
| Gimė | 1660 m. |
| Mirė | 1717 m. (~57 metai) |
| Tėvas | Pranciškus Miroslavas Čapskis |
| Sutuoktinis (-ė) | Tereza Ko, Komnstancija Gninska |
| Vaikai | Jonas Ansarijus, Rozalija Eva, Magdalena |

**Petras Alekasndras Čapskis** ( g. apie 1660, m. 1717 m.), Kulmo kaštelionas.

Biografija
----------

Malborko pakamario Pranciškaus Miroslavo sūnus. Elbingo kašteliono Jano Krizostomo, Kulmo vyskupo Tomo Pranciškaus brolis.

1701-1710 buvo Krušivcos kaštelionas. 1710-1717 buvo Kulmo kaštelionu. Kitos pareigos:Radzinsko ir Klecko seniūnas (1696).

Neturi būti painiojamas su Petru Alekasndru Čapskiu (1685-1737), Pamario vaivada, Karūnos didžiojo iždininko Jono Ansgarijaus Čapskio ir Knyšinsko seniūno Tomo tėvu.

Literatūra
----------

"Polski Słownik Biograficzny" ( tom 4, str. 193)
Šiaurės Vakarų teritorijų vėliava
**Šiaurės Vakarų teritorijų vėliava** – viena oficialių Kanados Šiaurės Vakarų teritorijų simbolių. Vėliava – stačiakampė, vertikaliai padalinta į tris juostas: mėlyna, balta, mėlyna. Centre įterptas Šiaurės Vakarų teritorijų herbas. Mėlyna spalva simbolizuoja teritorijų vandens telkinius, o balta – sniegą. Vėliava išrinkta 1968 m. paskelbtame konkurse. Jos kūrėjas – Robert Bessant, aštuoniolikmetis iš Manitobos. Vėliava įteisinta 1969 m. sausį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Whitney Smith. „flag of the Northwest Territories". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-10-30.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Kanados administracinių vienetų vėliavos |
| --- |
|  |
| Provincijos | 
Alberta · Britų Kolumbija · Kvebekas · Manitoba · Naujasis Bransvikas · Naujoji Škotija · Niufaundlandas ir Labradoras · Ontarijas · Princo Edvardo sala · Saskačevanas |
|  |
| Teritorijos | 
Jukonas · Šiaurės Vakarai · Nunavutas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čolomaisp. *Choloma* |
| --- |
| *Miesto vaizdas* |
|  |
| 

ČolomaČoloma

15°38′0″ š. pl. 88°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.63333°š. pl. 88.00000°r. ilg.﻿ / 15.63333; 88.00000﻿ (Čoloma)Koordinatės: 15°38′0″ š. pl. 88°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿15.63333°š. pl. 88.00000°r. ilg.﻿ / 15.63333; 88.00000﻿ (Čoloma) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Hondūro vėliava Hondūras |
| **Departamentas** | Korteso departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1894 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 152 172  |

**Čoloma** (isp. *Choloma*) – miestas Hondūro šiaurėje, Korteso departamente, šiaurinis San Pedro Sulos priemiestis. 152,1 tūkst. gyventojų (6-as pagal dydį šalies miestas). Per miestą eina San Pedro Sulos-Puerto Korteso plentas. Maisto pramonės centras. Laisvojoje ekonominėje zonoje įsikūrę daug gamyklų.

Istorija
--------

Prieš užkariavimą dabartinio miesto vietoje gyveno iš majų kilusi indėnų šikakų gentis, o vietovė vadinta Tolomaku. Iki XVII a. čia veikė pranciškonai, tačiau 1739 m. misijos sugriautos sukilimo, nukreipto prieš ispanų valdžią. 1894 m. įkurta gyvenvietė El Paraisas, o nuo 1933 m. vadinama Čoloma. Miestas iškilo kaip cukraus ir bananų eksporto centras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Petr Mrázek |
|  |
|  Asmeniniai duomenys  |
| Gimė | 1992 m. vasario 14 d.Ostrava, Čekija |
| Ūgis | 188 cm |
| Svoris | 82 kg |
|  Klubai |
| Pozicija | Vartininkas |
| Karjera | 2008-*dabar* |
| *NHL* klubas | Karolinos „Hurricanes" |
| Buvusios komandos | Detroito Red WingsFiladelfijos Flyers |
|  Nacionalinė rinktinė  |
| Čekijos vyrų ledo ritulio rinktinė | 2012–*dabar* |

**Petras Mražekas** (ček. *Petr Mrázek*; g. 1992 m. vasario 14 d.) – Čekijos ledo ritulininkas, žaidžiantis Karolinos „Hurricanes" klube, NHL lygoje. Rungtyniauja vartininko pozicijoje.

Karjera
-------

Mražekas karjerą pradėjo HC Vitkovice klubo jaunimo komandoje 2008 m. 2008 m. vasarą Mrazekas persikėlė į Šiaurės Ameriką, kur prisijungė prie Ontarijo ledo ritulio lygos klubo Ottawa 67's trims sezonams.

2012-13 m. sezone Mrazek debiutavo NHL Detroito Red Wings komandoje, 2014-15 sezone jis tapo antruoju vartininku, po metų –pirmuoju. 2017-18 m. sezono viduryje jis buvo pakeistas į Filadelfijos Flyers, nors vėliau vasarą prisijungė prie Karolinos Hurricanes.

Žaidė už Čekijos komandą 2012 m. pasaulio ledo ritulio čempionate, laimėjo bronzos medalius. Tais pačiais metais jis žaidė U20 pasaulio čempionate, kur buvo išrinktas geriausiu turnyro vartininku.

Klubai
------

* Čekijos vėliava Čekija HC Vítkovice (2008)
* Čekijos vėliava Čekija HC Vítkovice U20 (2008-2009)
* Kanados vėliava Kanada Ottawa 67's (2009-2012)
* Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos Toledo Walleye (2012-2013)
* Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos Grand Rapids Griffins (2012-)
* Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos Detroit Red Wings (2013-2018)
* Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos Philadelphia Flyers (2018)
* Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos Carolina Hurricanes (2018-)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiaurės pusrutulis
Šiaurės pusrutulio teritorija, pažymėta geltonai
**Šiaurės pusrutulis** – Žemės rutulio dalis, esanti į šiaurę nuo pusiaujo. Tai taip pat dangaus sferos dalis, į šiaurę nuo dangaus pusiaujo. Žemės šiaurinėje pusrutulio dalyje gyvena didžioji visos planetos gyventojų dalis.

Arktika yra regionas į šiaurę nuo Šiaurės poliaračio. Jam būdingas klimatas su šaltomis žiemomis ir vėsiomis vasaromis. Dažni krituliai yra sniegas. Vasarą būna dienų, kai Saulė visą parą nenusileidžia (poliarinė diena), o žiemą – visą parą nepateka (poliarinė naktis). Šių dienų skaičius priklauso nuo vietos poliaračio atžvilgiu. Ant paties poliaračio tokia para būna viena, o prie Šiaurės ašigalio jų būna keli mėnesiai.

Tarp Šiaurės poliaračio ir Vėžio atogrąžos yra Šiaurės vidutinės platumos.

Šiauriniame pusrutulyje virš paviršiaus judantys daiktai linkę suktis į dešinę dėl Koriolio efekto. Dėl to ciklonai į šiaurę nuo ekvatoriaus sukasi prieš laikrodžio rodyklę, o pietų pusrutulyje – pagal laikrodžio rodyklę. O jūrų srovės Šiaurės pusrutulyje sukasi pagal laikrodžio rodyklę, o Pietų pusrutulyje – atvirkščiai.

Žemynai, esantys šiaurės pusrutulyje
------------------------------------

* Visa Azija, išskyrus Indoneziją
* visa Europa
* visa Šiaurės Amerika
* maža Pietų Amerikos dalis, į šiaurę nuo Amazonės upės
* maždaug 2/3 Afrikos, teritorija, esanti į šiaurę nuo Kongo.

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **šiaurės pusrutulis**
1 – dumblo apdorojimas  
 2 – Džiovinimo įrenginys  
 3 – Deginimo krosnis su ardynu  
 4 – išmetamų dujų šilumokaitis  
 5 – maža dujų turbina  
 6 – utilizuojamo šalinamo oro valymas  
 7 – Džiovinimo įrenginio šalinamo oro valymas
**Nuotekų dumblo deginimas** – tai nuotekų dumblo apdorojimo technologija, skirta žymiai sumažinti dumblo kiekius nuotekų valyklose. Deginant dumblą išgaunama šiluminė energija yra naudojama dumblo džiovinimui ir elektros energijos gamybai.

Nuotekų dumblo deginimo technologija
------------------------------------

Dumblo deginimas vyksta deginimo krosnyje su ardynu (ketaus grotelės krosnyse: jis dedamas pakuros apačioje – ant jo dega kuras), kurio zonose įrengtas individualus valdymas ir oro tiekimas. Pelenų pašalinimas iš ardyno vyksta automatiškai. Iš ardyno karštos dūmų dujos teka į šilumokaitį, kuris perduoda šiluminę energiją į mažos dujų turbinos suslėgtą technologinį orą, o turbinos gamina elektrą. Taip pat, šilumokaitis pašildo siurbiamą orą ištekančiomis išmetamosiomis dujomis prieš degimo kamerą. Ataušintos dūmų dujos tiekiamos į šalinamo oro valymo įrenginius. Azoto oksidų valymas vykdomas pakopiniu deginimu ir dūmų dujų recirkuliacija. Išmetamosiose dujose esančios rūgščios kenksmingos dujos, tokios kaip SO2 ir HCl, šalinamos sausu sorbcijos procesu. Šalinamo oro valymas vykdomas plautuve, kuris „išplauna" dulkių daleles ir cheminius junginius iš šalinamo oro. Organiniai junginiai, galintys sukelti kvapus, yra absorbuojami ir biologiškai skaidomi toliau esančiame biofiltre.

Deginimo nauda ir efektyvumas
-----------------------------

Nuotekų dumblas
Pagrindinis tikslas, kurio siekiama naudojant šią dumblo apdorojimo technologiją, yra esminis dumblo kiekio sumažinimas. Dėl to labai sumažėja kaštai ir tarša, susijusi su dideliu dumblo kiekio transportavimu į galutinio panaudojimo ar deponavimo vietas. Energijos kiekis, kuris yra gaunamas deginant dumblą, yra apytikriai lygus energijos kiekiui, kuris sunaudojamas dumblui paruošti (išdžiovinti) ir sudeginti.

Deginimo trūkumai
-----------------

Pagrindinis aplinkosaugos požiūriu neigiamas dumblo deginimo aspektas yra kenksmingos medžiagos išmetamose dujose, reikalaujančios dujų išvalymo. Kitas aspektas – pavojingos cheminės medžiagos šlake, dėl ko šlakas gali būti priskirtas pavojingų atliekų grupei ir šalinamas į specialius pavojingų atliekų šalinimo įrenginius.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-06-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  [neveikianti nuoroda]
Tvirtovės schema

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lomžos tvirtovė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Lomžos tvirtovė** (lenk. *Twierdza Łomża*) – Rusijos imperijos kariuomenės 1896–1914 m. pastatyti įtvirtinimai aplink Lomžos miestą, šalia Piontnicos kaimo ir Narevo upės.

Istorija
--------

Tvirtovės projektas buvo sukurtas 1887 metais. 1889 m. į vakarus ir pietus nuo Lomžos miesto buvo pastatyti IV ir V fortai. 1896 m. prasidėjo I, II ir II fortų statybos aplink Piontnicos kaimą. Šie trys fortai sudaro 1,5 km liniją supančią Piontnicos kaimą iš šiaurės rytų. Šiaurėje linija atsiremia į Narevo upę, o pietuose į Narevo upės pelkes. 1920 m. lenkų ir bolševikų karo metu šiuose įtvirtinimuose nuo liepos 28 d. iki rugpjūčio 1 d. lenkų kareiviai gynėsi nuo bolševikų atakų. 1939 m. rugsėjo 7-10 d. Lomžos mūšio metu šiuose įtvirtinimuose lenkų kareiviai gynė Lomžos miestą nuo Trečiojo Reicho kariuomenės. Iki šių dienų yra išlikę Piontnicos fortai ir IV fortas. Viename iš Piontnicos fortų, III forte yra įsikūręs muziejus ir šaudykla.

* Piontnicos fortas
* Piontnicos fortas

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie tvirtovę (lenk.).
| ***Nuotrauka per valandą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | One Hour Photo |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Mark Romanek |
| Prodiuseris (-iai) | Christine Vachon |
| Scenaristas (-ai) | Mark Romanek |
| Vaidina | Robin WilliamsConnie NielsenMichael Vartan |
| Metai | 2002 |
| Žanras | Psichologinė drama |
| Trukmė | 96 |
| Kalba | Anglų |
| Platintojas | Fox Searchlight Pictures |

**Nuotrauka per valandą** (angl. *One Hour Photo*) – 2002 m. JAV filmas, režisuotas Mareko Romaneko. Vaidina Robin Williams, Connie Nielsen, Michael Vartan ir kiti.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pagrindinis filmo veikėjas Saimoras nebe pirmą dešimtmetį ryškina nuotraukas ir džiugina žmones nuostabių akimirkų vaizdais. Deja, jis vienišas jis svajoja kad bus laimingos šeimos nariu. Pati laimingiausia ir darniausia jo klientų šeima – Jorkinai. Šeimos nuotraukomis apklijuotos Saimoro namų sienos ir vyras žūtbūt siekia palenkti į savo pusę Jorkinų sūnų Džeiką tačiau netikėtai atsiskleidžia tiesa – tobuli santykiai tėra vien tik vaidyba, nes Džeiko tėvas Jorkinas yra neištikimas žmonai. Saimoro galvoje gimsta sumanymas – atskleisti neištikimybę ir išardyti šeimą.

Aktoriai
--------

* Robin Williams – Saimoras Parišas
* Connie Nielsen – Nina Jorkina
* Michael Vartan – Vilas Jorkinas
* Dylan Smith – Džeikas Jorkinas
* Gary Cole – Billas Ovensas
* Eriq La Salle – Džeimsas Van Der Zi
* Clark Gregg – Polas Autbridžas
* Erin Daniels – Maja Barson

Nuorodos
--------

* Official website
* One Hour Photo svetainėje Internet Movie Database
| **Rimvydas Milašius** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. liepos 5 d. (60 metų)Kaunas |
| Tėvai | Ligija Milašienė, Vytautas Milašius |
|  |
| Veikla | tekstilės inžinierius, technologas |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutas |

**Rimvydas Milašius** (g. 1962 m. liepos 5 d. Kaunas) – Lietuvos tekstilės inžinierius, technologas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvai Ligija Milašienė, Vytautas Milašius. 1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1988 m. technikos mokslų kandidatas. Nuo 1998 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, nuo 2007 m. Tekstilės technologijos katedros vedėjas; profesorius. 1985–2003 m. Lietuvos tekstilės instituto mokslo darbuotojas, 1998–2003 m. instituto Tarybos pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys techninė tekstilė, tekstiliniai kompozitai, nanopluoštinės struktūros. Paskelbė daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių, dalį jų užsienio spaudoje, padarė 5 išradimus iš aviacijai ir kosmonautikai skirtų tekslilinių kompozitų.

Bibliografija
-------------

* Tekstilės eksperimento atlikimas, 2000 m.
* Tekstilės eksperimento teorija ir praktika, 2006 m.
* Techninės tekstilės medžiagos ir jų savybės, 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimvydas Milašius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 787 psl.
Požeminis nuotakyno kanalas Paryžiuje
Kanalizacija (Paryžiuje
Šachta (Brighton)
Antikos laikų kanalizacija (Atėnai, Graikija)
**Nuotakynas**, *kanalizacija* – vamzdynų ir kitų inžinerinių įrenginių ir statinių sistema nuotekoms surinkti ir nukreipti tekėti.

Nuotakynai skirstomi pagal nuotekų rūšis:

* buitiniai – surenkantys buitines nuotekas iš virtuvių, vonių, tualetų ir t. t.
* paviršiniai – surenkantys kritulių, sniego tirpsmo ir pan. nuotekas
* gamybiniai – surenkantys gamybos atliekinį vandenį.

Nuotakynus sudaro:

* pastatų viduje esančios vamzdynų dalys,
* požeminiai kanalai bei vamzdžiai,
* siurblinės ir kiti inžineriniai įrengimai.

Kaimo vietovėje sodyba gali turėti savo nuotakyną, kuris surenka buitines nuotekas į sodybos valymo įrenginius arba į rezervuarą, kuriam prisipildžius nuotekos pervežamos į centralizuoto valymo įrenginius.

Surinktas vanduo valomas arba tiesiai patenka į vandens telkinius (pvz. upes). Kanalizacijai gali priklausyti valymo įrenginiai.

Kanalizacija buvo žinoma dar Antikos laikais (pvz. Atėnai turėjo nuosavą sistemą). Pagal rūšis gali būti namų ūkio (pvz. gyvenamojo namo), įmonės, miesto kanalizacija.

Nuorodos
--------

1. ↑  Lietuvos respublikos aplinkos ministro 2007 m. spalio 8 d. įsakymas Nr. D1-515 „Dėl aplinkos ministro 2006 m. gegužės 17 d. įsakymo Nr. D1-236 „Dėl nuotekų tvarkymo reglamento patvirtinimo" pakeitimo" (Žin. 2007, Nr. 110-4522)

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nuotakynas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Požeminės infrastruktūros institutas Vokietijoje
Baro akvedukas
**Baro akvedukas** – akmeninis akvedukas šiaurinėje Baro Senojo miesto pusėje (4 km į šiaurę nuo miesto centro). Tai vienintelis Juodkalnijoje likęs akvedukas ir vienas iš trijų didžiausių išlikusių akvedukų (kiti du - *Diokletiano akvedukas* ties Splitu ir *Skopjės akvedukas* Makedonijoje) buvusioje Jugoslavijoje.

Istorija
--------

Baro akvedukas
Akvedukas buvo pastatytas Osmanų imperijos valdymo laikais XVI-XVII a. Jis tiekė vandenį iš už 3 km esančio Rumijos kalno šaltinio į Baro Senąjį miestą. 

1979 m. balandžio 15 d. Juodkalnijos žemės drebėjimas sugriovė akveduką. Vėliau jį atstatė, todėl jis gali būti naudojamas ir šiandien.

Konstrukcija
------------

Akvedukas pastatytas iš laužtų ir grubiai apskaldytų akmens luitų. Jis turi 17 didelių skirtingo dydžio arkų, jį laiko 17 masyvių stulpų. Vanduo teka akveduko viršuje esančiu vamzdynu, kurį sudaro sujungti 12 cm skersmens ir 30 cm ilgio akmeniškosios keramikos vamzdžiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zemljotres od 15. aprila 1979. godine (Accessed 2009-04-06.) Archyvuota kopija 2007-09-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Turistička organizacija Bar (Accessed 2010-08-25) Archyvuota kopija 2014-02-01 iš Wayback Machine projekto.
**Joniškio rajono taryba** – Joniškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – Joniškio rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Joniškio rajono taryba.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Joniškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos nariai
--------------

* Vytautas Adomaitis, tarybos pirmininkas
* Valdas Falkauskas,
* Regina Leknickienė,
* Kostas Vozbutas,
* Gediminas Zabarauskas
* Romaldas Gadeikis
* Adomas Julius Murza

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2019-03-09 iš Wayback Machine projekto.
**Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokykla** (angl. *London School of Economics and Political Science*, **LSE**) – vienas žymiausių pasaulio universitetų ekonomikos, socialinių mokslų srityse. Vieta - Londonas. Britų universitetų G-5 grupės, Russell grupės, Association of Commonwealth Universities, European University Association, Community of European Management Schools, Association of Professional Schools of International Affairs bei Universities UK narys. Šūkis – "Atpažinti dalykų priežastis (lot. *Rerum cognoscere causas*). Įkurtas 1895 m.

8 700 studentų (*full-time*, 2009); 2/3 - ne Jungtinės Karalystės piliečiai, pusę – atvykėliai iš ne ES valstybių. 1 460 darbuotojų (vad. *full-time*, 2009 m.). Per 90 000 alumnų.

Draugijos
---------

Per 150 draugijų. Baltijos šalių draugija vienija 21 studentą (1/2 narių – lietuviai, 1/3 – latviai, likusieji – estai). Baltijos šalių draugijos prezidente išrinkta ekonomikos pirmakursė Laura Narbutaitė. Sekretorė estė, o finansininkas latvis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviai studentai Londone kol kas priveria duris į gimtinę (2008 m.)

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Londono ekonomikos ir politikos mokslų mokykla** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali LSE universiteto tinklavietė (anglų k.)
|  |
| --- |
| Nacra 17 |
|  |
| Duomenys |
| **Įgula** | 2 |
| **Tipas** | Katamaranas |
| **Korpuso ilgis (LOH)** | 5,25 m |
| **Stiebas** | 2,59 m |
| **Korpuso svoris** | 141 kg |
| **Groto plotas** | 14,65 m² |
| **Stakselio plotas** | 4 m² |
| **Spinakerio plotas** | 19,5 m² |
| Raida |
| Metai | 2011 |
| Dizaineris | Morrelli & Melvin, Nacra Sailing |
| Olimpinė klasė |

**Nacra 17** – dvivietis sportinis katamaranas.

Istorija
--------

Nacra 17 burlaiviai suprojektuoti 2011 m. o masinė prekyba prasidėjo po metų. 2012 m. gegužę Tarptautinė buriavimo federacija rinkosi tarp Nacra 17 ir Viper katamaranų naujai mišrių lyčių įgulos rungčiai 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse ir 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Rinkimus laimėjo Nacra 17 klasės burlaivis. 2013 m. įvyko pirmasis Nacra 17 klasės pasaulio čempionatas.

### Pasaulio čempionai

| Metai | Šalis |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Prancūzijos vėliava Prancūzija | Billy Besson | Marie Riou |
| 2014 | Prancūzijos vėliava Prancūzija | Billy Besson | Marie Riou |

### Europos čempionai

| Metai | Šalis |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Nyderlandų vėliava Nyderlandai | Mandy Mulder | Coen De Koning |
| 2014 | Ispanijos vėliava Ispanija | Iker Martinez | Tara Pacheco |

Nuorodos
--------

* Oficiali Nacra svetainė