recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Benediktas Vasiliauskas** (1907 m. spalio 16 d. Narkūnuose, Gelgaudiškio valsčius – 1977 m. gegužės 7 d. Jurbarke) – valtornininkas, pedagogas, dirigentas, chorvedys.

Biografija
----------

1919–1925 m. mokėsi Jurbarko „Saulės" gimnazijoje, 1927–1931 m. Kauno Vytauto Didžiojo universitete studijavo teisę, 1934 m. Kauno konservatorijoje baigė valtornos klasę, o 1935–1936 m. dar studijavo kapelmeisterio klasėje. Konservatorijoje taip pat mokėsi chorvedybos ir kompozicijos.

Kapelmeisterio klasę baigęs labai gerais pažymiais ir įgijęs karininko laipsnį, vadovavo kariniam orkestrui. Kurį laiką grojo valtorna Kauno radiofono simfoniniame orkestre (dirigentas Balys Dvarionas), dainavo vokaliniame oktete.

1941–1944 m. Kauno konservatorijoje dėstė pučiamųjų instrumentų, muzikos teorijos bei metodikos disciplinas. 1939 m. birželio 9 – 10 d. dalyvavo Kaune surengtoje Baltijos šalių muzikų konferencijoje, buvo veiklus Lietuvos muzikų draugijos narys. Yra vadovavęs Lietuvos valstybinės filharmonijos liaudies instrumentų ansambliui.

1945–1948 m. – Klaipėdos muzikinio dramos teatro antrasis dirigentas ir muzikos mokyklos dėstytojas. Klaipėdoje pradėjus juo domėtis saugumiečiams, 1948 m. išvyko į Jurbarką, kur pasistatė namą ir ūkinius pastatus. Jurbarke išvarė plačią kultūrinę – muzikinę vagą. 1950–1962 m. buvo kultūros namų meno vadovas, mišriojo choro ir pučiamųjų orkestro dirigentas, organizavo koncertus. Taip pat dėstė muziką vidurinėje mokykloje, vadovavo moksleivių chorams, vokaliniams ansambliams ir orkestrams.

Iš Jurbarko kuriam laikui išvyko dirbti į Kidulius (Šakių raj.), kur
buvo įkurta vaikų muzikos mokykla. Su kompozitoriumi J. Gaižausku pastatė jo operetę „Ramunė", turėjusią didelį pasisekimą. 1967 m. išėjęs į pensiją, dar kurį laiką dirbo Jurbarko vaikų muzikos mokykloje.

B. Vasiliauskas organizavo Jurbarko rajono dainų šventes ir buvo jų vyr. dirigentas, savo vadovaujamus kolektyvus parengdavo rajono ir respublikinėms dainų šventėms. Sukūrė dainų chorams ir solistams. Išpopuliarėjo jo harmonizuota liaudies daina „O dalele tu mano".

Adelė ir Benediktas Vasiliauskai išaugino 11 vaikų ir juos išleido į mokslus. Visi lankė vaikų muzikos mokyklas, o trys įgijo specialųjį vidurinį muzikinį išsilavinimą. Sūnus Kęstutis dirbo Jurbarko Antano Sodeikos vaikų muzikos mokykloje. Į muzikos mokslus išleido ir sesers sūnų Kazimierą Biliūną.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Klimas Gusočenka**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1989 m. kovo 9 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 189 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2009–2013201420152015–201720172018201920192020 | FK ŠiauliaiFlota ŚwinoujścieFK Kauno ŽalgirisWisła PuławyFK Kauno ŽalgirisVilniaus VytisFK Atlantas KlaipėdaFK PalangaEkenäs IF | 57 (1)07 (0)17 (0)20 (1)16 (2)10 (0)09 (0)05 (0)12 (0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 1 rugsėjo 2021. |

**Klimas Gusočenka** (g. 1989 m. kovo 9 d.) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo „Šiaulių" klube 2009 m.

Buvo išvykęs į Lenkiją 2014 m. ir atstovavo Flota Świnoujście klubui.

2015 m. žaidė Kauno Žalgiryje. 

2015 m. vasarą persikėlė į Lenkiją ir atstovavo Wisła Puławy klubui.

2017 m. sugrįžo į Lietuvą ir vėl žaidė Kauno Žalgiryje. 

2018 m. žaidė Vilniaus Vytyje, kuris rungtyniavo Pirmoje lygoje. 

2019 m. pirmoje sezono pusėje žaidė Klaipėdos „Atlante".

2019 m. vasarą prisijungė prie „Palangos" klubo. Debiutavo 2019 m. rugpjūčio 3 d. XVIII (18) turo rungtynėse prieš FK Riteriai, kurios baigėsi palangiškių pralaimėjimu rezultatu 0:1.

2020 m. persikėlė į Suomiją ir atstovavo Ekenäs IF klubui.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-03-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* flashscore
* transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Krystyna Janda
**Krystyna Jolanta Janda** (g. 1952 m. gruodžio 14 d. Starachovicėse) – lenkų kino ir teatro aktorė, režisierė, rašytoja, dainininkė; Varšuvos „Polonia" teatro meno direktorė.

Biografija
----------

Baigė Varšuvos Plastikos licėjų (lenk. *Zespół Państwowych Szkół Plastycznych im. Wojciecha Gersona w Warszawie*).

Dar studijų laikas debiutavo A. Čechovo telespektaklyje „Trys seserys" 1974 m. Nuo 1976–1987 m. dirbo Varšuvos „Ateneum" teatre.

Kine debiutavo 1976 m. Andrzej Wajda režisuotame filme „Žmogus iš marmuro" (lenk. *Człowiek z marmuru*). Tačiau ekrane yra pasirodžiusi ir anksčiau. Vaidina dažniausiai stiprias, turtingo vidinio pasaulio moteris. Garsiausi jos vaidmenys filmuose „Žmogus iš geležies" (lenk. *Człowiek z żelaza*), „Tardymas" (lenk. *Przesłuchanie*) ir „Mano mamos gerbėjai" (lenk. *Kochankowie mojej mamy*).

Kaip dainininkė debiutavo 1977 m. Opolėje.

Vaidina kine ir teatre be pertraukų, režisuoja teatre ir televizijoje. Teatre suvaidino apie 60 vaidmenų. Turėjo daug monospektaklių, kurių kiekvienas susilaukė didelio pasisekimo. Turėjo 45 vaidmenis televizijoje ir apie 50 kine.

K. Janda yra viena iš mėgstamiausių režisieriaus A. Wajdos aktorių. Už vaidmenį filme „Tardymas" laimėjo auksinę palmės šakelę Kanų kino festivalyje. Yra laikoma viena didžiausių XX a. aktorių.
| **Ivans Ribakovs** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. birželio 29 d. (62 metai)Zarasai, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Politikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Ivans Ribakovs |

**Ivanas Ribakovas** (g. 1960 m. birželio 29 d. Zarasuose, Lietuvos TSR) – Latvijos rusų kilmės politikas. Latvijos seimo deputatas, politinės partijos Santarvė narys.

Biografija
----------

1977 m. baigė mokyklą Zarasuose. 1982 m. baigė Daugpilio universitetą, kur įgijo fizikos-matematikos mokytojo specialybę. 1982-1983 m. dirbo mokytoju Kolagimoje, Rusijos TSR. Grįžęs į Latviją 1984-1985 m. buvo Rezeknės IV vidurinės mokyklos direktorius, 1986-2002 m. II vidurinės mokyklos direktorius. 2001 m. tapo Rezeknės miesto tarybos pirmininko pavaduotoju. 2002 m. išrinktas į Latvijos seimą, perrinktas 2006 m. 2010 m. ir 2011 metais. Per visas kadencijas dirbo finansų ir biudžeto bei pilietybės įstatymo įgyvendinimo komitetuose.

Nuorodos
--------

* Asmeninis tinklalapis (rus.) Archyvuota kopija 2015-06-29 iš Wayback Machine projekto.
* Informacija apie deputatą (lat.) Archyvuota kopija 2011-10-18 iš Wayback Machine projekto.
* Profilis seimo tinklalapyje (lat.)
* Biografija (lat.) Archyvuota kopija 2012-03-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sébastien Chabal** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Sébastien Chabal |
| Gimė | 1976 m. gruodžio 6 d. (46 metai)Valansas, Prancūzija |
| Tautybė | prancūzas |
|  |
| Veikla | regbininkas |
|  |
|  **Vikiteka** | Sébastien Chabal |

**Sebastienas Šabalas** (pranc. *Sébastien Chabal*; g. 1977 m. gruodžio 8 d.) – Prancūzijos regbio žaidėjas. Jis gimė Prancūzijos mieste Valanse. Jis pradėjo žaisti regbį Dromo departamente Prancūzijoje. Jis žaidžia aštuntoje pozicijoje. S. Šabalas žaidė keliuose profesionaliuose klubuose. Jis pradėjo žaisti klube „Bourgoin". Tada jis nuvyko į Anglijos klubą „Sale Sharks". Jis grįžo į Prancūziją 2008 m. ir žaidė klube „Racing metro". Jis dabar žaidžia „Liono" klube. Jis Prancūzijos rinktinėje pasirodė 62 kartus.

Šabalas yra populiariausias regbio žaidėjas Prancūzijoje, ir žurnalistai rašo apie „Chabalmania". S. Šabalas žinomas dėl ilgos barzdos, ilgus, juodus plaukus ir jo grubios išvaizdos. Prancūzijoje jo pravardė yra „l’Homme des Cavernes" (urvų žmogus). Su šia išvaizda jis pasirodo skelbimuose. 2009 m. jis tapo daugiausiai uždirbančiu prancūzu regbio žaidėju. S. Šabalas sustabdė savo karjerą po 2014 m. sezono pabaigos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – Prastas, beveik publicistinis stilius, mažas nuoseklumas, esamasis laikas apie įvykius, kurie buvo seniai**Jei galite, sutvarkykite.** |

Antrojo pasaulinio karo dalyviai žemėlapyje: Sąjungininkai pažymėti tamsiai žaliai, Ašis – žydrai, ryškiai žaliai pažymėtos šalys prisijungusios prie Sąjungininkų po Perl Harboro užpuolimo.
 *Kitos reikšmės – Sąjungininkai (reikšmės).*
**Sąjungininkai** (angl. *Allies*) – valstybių grupė, Antrojo pasaulinio karo metu kovojusi prieš Ašies sąjungą.

Jungtinė Karalystė ir Prancūzija buvo sąjungininkėmis dar po Pirmojo pasaulinio karo, kuriame sudarė Antantės šerdį. 1938 m. Čekoslovakija sudarė formalią sąjungą su TSRS ir Prancūzija. Tačiau tuo metu Jungtinei Karalystei ir Prancūzijai nepavyko sudaryti sąjungos su TSRS, kuri įsivėlė į konfliktus su Japonija. Norėdamos išvengti karo viena su kita, Vokietija ir Sovietų Sąjunga 1939 m. rugpjūčio 23 d. pasirašė Vokietijos-TSRS nepuolimo paktą, vadinamąjį (Molotovo-Ribentropo paktą). Formali karinė sąjunga tarp Jungtinės Karalystės, Prancūzijos ir Lenkijos buvo sudaryta 1939 m. balandžio 6 d.

Po to, kai 1939 m. rugsėjo 1 d. nacistinė Vokietija įsiveržė į Lenkiją, Europoje prasidėjo Antrasis pasaulinis karas. Rugsėjo 3 d. Jungtinė Karalystė ir Prancūzija (taip pat Australija ir Naujoji Zelandija; Pietų Afrika ir Kanada prisijungė po kelių dienų) paskelbė karą Vokietijai. Tačiau realių karo veiksmų prieš Vokietiją, Prancūzija ir Jungtinė Karalystė nesiėmė - vyko vadinamasis Keistasis karas. Vokietijos-TSRS nepuolimo sutartis galiojo iki 1941 m. birželio 22 d. kai Vokietija užpuolė TSRS. Po Pearl Harboro atakos 1941 m. lapkričio 7 d. prie Sąjungininkų prisijungė ir JAV. Nors Kinija ilgiausiai kariavo tarp Sąjungininkų (prieš Japoniją), oficialiai prisijungė tik po Perl Harboro atakos.

Remiantis 1942 m. sausio 1 d. buvo priimta Jungtinių Tautų deklaracija, susivienijo 26 Sąjungininkų valstybės. Neoficialaus vadinamajo Didžiojo Trejeto (angl. *„The Big 3"*) aljanso, kurį sudarė Jungtinė Karalystė, Tarybų Sąjunga ir Jungtinės Valstijos, priimti sprendimai turėjo lemiamos reikšmės sąjungininkų strategijai karo metu visame pasaulyje.
Regztukas su produktais
**Regztukas**, *regztis*, *tinklelis* (rus. *aвоська, сетка*) – tinklelio pavidalo krepšelis pirkiniams, nupintas iš tvirtos virvelės. Paprastai naudotas pirkiniams iš parduotuvės parsinešti. Tuščias regztukas užima labai mažai vietos, telpa į rankinuką, portfelį ar kišenę. TSRS laikais žmonės dažnai nuolat su savimi nešiodavosi regztukus, nes į juos dėdavo pirkinius, kurių aptikdavo per pietų pertrauką ar po darbo grįždami namo. Tuo metu parduotuvėse nebūdavo veltui dalijamų ar perkamų plastikinių pirkinių maišelių, juos pavaduodavo regztukai.
  
Regztukai plačiai naudoti Tarybų Sąjungoje, tarp jų ir Lietuvoje. Dabar jie išnykę, juos išstūmė plastikiniai pirkinių maišeliai.

Regztukų virvelinės rankenos dažnai būdavo pastorintos užmautu guminiu ar plastikiniu vamzdeliu, kad sunkiai prikrauto regztuko rankenos neįsirėžtų į delną. Naudojant regztukus būdavo naudingas specialus pakabinimo kabliukas, kuris leisdavo regztuką pakabinti ant stalo krašto ar ant vamzdžio visuomeniniame transporte, už kurio laikomasi.. Tai buvo svarbu, nes ant žemės padėjus regztuką jis ir jame esantys pirkiniai galėdavo išsipurvinti, o patys pirkiniai išvirsti, nes regztukas neturi savo formos.

Išradimas
---------

Regztukai buvo išrasti Čekijoje apie 1920 m. Vavržinas Krčilas (ček. *Vavřín Krčil*) gamino plaukų tinklelius. Dingus jų paklausai jis pridėjo rankenas ir taip atsirado regztukai, kurie netrukus tapo populiarūs.

Vartojimo ypatumai
------------------

Privalumai:

* Sulankstytas regztukas užima labai mažai vietos.
* Lengvai skalbiamas ir sparčiai džiūsta.
* Kieti daiktai aštriais kampais regztuko nepraplėšia (aštrus kampas paprastai išlenda pro tinklelio akutę), kas nutinka su plastikiniais paketais.

Trūkumai:

* Matyti viduje esantys pirkiniai.
* Prairus sunkus sutaisyti.

Regztukus naudodavo ne tik pirkiniams nešioti, bet ir:

* Daržovėms saugoti – regztuką su svogūnų ar česnakų ropelėmis kabindavo ant sienos.
* Mėsai, žuviai šaltyje laikyti – žiemą regztuką su sudėtais produktais pro atidarytą langą kabindavo ant namo sienos ar išorinės palangės.
* Vėžiams gaudyti.

Nuorodos
--------

1. ↑  Kabliukas regztukui
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Reichsmaršalo H. Geringo uniforma
Reichsmaršalo H. Geringo maršalo lazda.
**Reichsmaršalas** (vok. *Reichsmarschall* 'Reicho (imperijos) maršalas') – aukščiausias nacistinės Vokietijos karinis laipsnis, aukštesnis už liuftvafės generolą feldmaršalą.

Reichsmaršalo titulas pirmą kartą pasirodė dar iki XII a. Šventosios Romos imperijos laikais. Karo metu reichsmaršalais vadino vyriausius Šventosios Romos imperijos kariuomenės vadus. Tai buvo laikinų pareigų pavadinimas, naudotas XII–XVI a.

Istoriškai reichsmaršalo titulas nebuvo unikalus ar itin prestižinis, kaip kad buvo hitlerinėje Vokietijoje. Vokietijos imperijoje ir Pirmojo pasaulinio karo metais nė vienas Vokietijos kariškis šio laipsnio neturėjo.

Antrojo pasaulinio karo metais vienintelis šio reichsmaršalas buvo Hermanas Geringas (*Hermann Göring*), kuriam šį laipsnį 1940 m. liepos 19 d. suteikė A. Hitleris. H. Geringas buvo vyriausiasis liuftvafės vadas, taip pat turėjo daug kitų titulų, kaip kad Reicho meistras medžiotojas, Keturmečio plano įgaliotasis komisaras.

Hitleris paskyrė Geringą reichsmaršalu, kad nurodytų jį kaip viršesnį kitiems vermachto generaliteto atstovams, irgi gavusiems tą dieną aukštus laipsnius. A. Hitleris buvo pasirinkęs H. Geringą kaip kaip savo įpėdinį Trečiojo Reicho vadovą. Geringui aukštesnis laipsnis buvo svarbus, kad Hitlerio mirties atveju būtų aiški pareigų paveldėjimo seka.
  
Iš tikrųjų A. Hitleris 1945 m. balandžio 30 d. įpėdiniu paskyrė grosadmirolą Karlą Denicą (vok. *Karl Doenitz*). Pats K. Denicas apie pareigų perėjimą sužinojo tik 1945 m. gegužės 1 d. iš Martino Bormano ir Jozefo Gebelso.

Reichsmaršalo skiriamieji ženklai buvo gaminami iš gryno aukso, o maršalo lazda – iš dramblio kaulo. Reichsmaršalo antpečiuose buvo pavaizduotos sukryžiuotos maršalo lazdos ir virš jų – vokiškas erelis.

* Reichsmaršalo pareigybinė vėliava, kairė pusėReichsmaršalo pareigybinė vėliava, kairė pusė
* Reichsmaršalo pareigybinė vėliava, dešinė pusėReichsmaršalo pareigybinė vėliava, dešinė pusė
* Automobilis su reichsmaršalo vėliavaAutomobilis su reichsmaršalo vėliava
* Dešinėje pusėje - H. Geringas su reichsmaršalo uniformaDešinėje pusėje - H. Geringas su reichsmaršalo uniforma
Komanderis *Cross* (už konvojus atsakingas štabo karininkas) kairėje ir kapitonas *Lake* (operacinio skyriaus budintis karininkas) aptarinėje konvojaus maršrutą (1944 m. rugsėjis). 
**Vakarinių prieigų vadovybė** (angl. *Western Approaches Command*) – operatyvinio lygio D. Britanijos karališkojo laivyno štabas Antrojo pasaulinio karo metais, atsakinga už britų laivybos saugumą Vakarinėse prieigose.

Karo pradžioje 1939 m. rugsėjį Vakarinių prieigų vyriausiuoju vadu buvo admirolas *Martin Dunbar-Nasmith*. Vadovybės štabas tuomet buvo įsikūręs Plimute. Admirolas *M. Dunbar-Nasmith* šio štabo vadu buvo iki 1941 m. vasario 17 d. Vakarinių prieigų vadovybė buvo atsakinga už pagrindinių Šiaurės Atlanto konvojų, kurie iš D. Britanijos į Šiaurės Atlantą išplaukdavo pietrytine prieiga piečiau Airijos.

1940 m. birželį kapituliavus Prancūzijai pagrindiniai Šiaurės Atlanto konvojų maršrutai pro šiaurės vakarų prieigas šiauriau Airijos. 1940 m. antroje pusėje štabo bazavimosi vieta Pilute darėsi vis nepatogesnė, tad buvo nutarta štabą perkelti į Liverpulį. 1941 m. vasario 7 d. Vakarinių prieigų vadovybė buvo padalinta, ir jos štabas perkeltas į Liverpulį. Tuo pačiu metu buvo perkeltas ir Karališkųjų oro pajėgų Pakrančių apygardos (angl. *RAF Coastal Command*) štabas.

1941 m. vasario 17 d. nauju Vakarinių prieigų vadovybės vadu buvo paskirtas admirolas *Percy Noble*. Jo pavaldume atsidūrė ne tik Vakarinės prieigos, bet net ir Atlanto konvojų maršrutų vakarinės dalies saugumu besirūpinusios Niufaundlando palydų pajėgos. Vadovaujant šiam admirolui Šiaurės Atlante veikiančioms palydų grupėms buvo įkurtos bazės Grynoke, Londonderyje ir Liverpulyje, sukurta mokymų infrastruktūra, prisidėję prie pergalės Atlante.

1942 m. admirolą *Noble* pakeitė admirolas Maksas Hortonas (*Max Horton*), vadovavęs Vakarinių prieigų štabui iki vadovybės panaikinimo 1945 m. rugpjūčio 15 d. kai karas buvo senokai jau pasibaigęs.

Memorialinė lenta Liverpool, prie buvusio Vakarinių prieigų štabo pastato.
Vadovaujant Hortonui vokiečių povandeninių laivų grėsmė buvo faktiškai pašalinta. Hortonas naudojo vis daugiau eskortinių laivų, kurių vis daugiau buvo priimama į laivyno sąrašus, iš šių laivų sudarydavo *paramos grupes*, kuriomis sustiprindavo užpultus karavanus. Skirtingai negu normalios palydų grupės paramos grupės nebuvo atsakingos už konkretaus konvojaus laivus. Ši aplinkybė paramos grupėms leido daug lengviau naudoti lanksčią taktiką, pvz. atskirti žvalgybos pastebėtus povandeninius laivus ir juos medžioti. Reguliarios palydos grupės laivai, persekiodami priešą, turėdavo grįžti atgal, kad nepaliktų konvojaus be apsaugos. O paramos grupių laivai galėdavo nepaliaujamai sekti priešo povandeninius laivus, kol šie būdavo sunaikinami.

Nuorodos
--------

1. ↑  History of Derby House (Western Approaches Museum) Archyvuota kopija 2008-06-25 iš Wayback Machine projekto. accessed June 2008
| **Dendroaspis viridis** |
| --- |
| Vakarinė žalioji mamba (*Dendroaspis viridis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Aspidai  *( Elapidae)* |
| Gentis: | Mambos  *( Dendroaspis)* |
| Rūšis: | Vakarinė žalioji mamba  *( Dendroaspis viridis)* |

 |

**Vakarinė žalioji mamba** (*Dendroaspis viridis*) – aspidų (*Elapidae*) šeimos gyvatė. Paplitusi Vakarų Afrikoje (Ganoje, Dramblio Kaulo Krante, Toge ir kt.).

Ilgis 1,4 – 2,1 m, nors atskiri individai užauga iki 3 m. Kūnas šviesiai žalias, kartais šiek tiek pilkšvas, gelsvas, su tamsiomis žvynelių ribomis. Paprastai aktyvi dieną, minta paukščiais, smulkiais žinduoliais, driežais. Gyvena drėgnuosiuose miškuose, sutinkama krūmynuose, priemiesčių parkuose, miškeliuose. Deda 6 – 14 kiaušinių, jaunikliai išsirita per 90 – 104 dienas.

Kaip ir kitų mambų, vakarinės žaliosios mambos įkandimas laiku nesuteikus pagalbos yra mirtinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-05-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-01-07 iš Wayback Machine projekto.

Vakarinė žalioji mamba

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vakarinė žalioji mamba** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Aerodrominis benzinvežis
**Benzinvežis** (rus. *бензовоз*; angl. *petrol tank vehicle*) – cisterninis automobilis, pritaikytas benzinui ir kitokiems degalams pervežti. Turi degalų lygio matuoklę, apsauginį vožtuvą, sodintuvus su vandens skirtuvais, įpylimo ir išpylimo atvamzdžius su sklendėmis, apsaugos nuo gaisro priemones, įžeminimą. Benzinvežiai pasižymi aukšto lygio priešgaisrine sauga.

Benzinvežiai būna civiliniai ir kariniai.

Paprastai benzinvežiai pritaikyti tiesiogiai perpilti degalus tiesiai automobilių, vikšrinių ir kitokių mašinų, lėktuvų ir pan. degalų bakus. Tai svarbu aprūpinant degalais karinę techniką lauko sąlygomis, taip pat ir civiliniams benzinvežiams, kai jie tiekia degalus statybinei, kelių, naftotiekių tiesimo technikai, dirbančiai toli nuo stacionarių degalinių.

Lauko sąlygomis naudojami kariniai ir civiliniai benzinvežiai būna padidinto pravažumo, dažnai pritaikyti naudoti bekelėje. Miestuose naudojamiems benzinvežiams naudingas padidintas manevringumas.

Benzinvežių tipai
-----------------

### Pagal cisternos vietą

Pagal cisternos vietą ir sujungimą su automobiliu benzinvežiai būna:

* Cisterninis automobilis – benzinvežis, kurio cisterna įtaisyta ant jo važiuoklės.
* Cisterninė puspriekabė – cisterna įtaisyta puspriekabėje, kurią velka balninis vilkikas.
* Cisterninė priekaba – cisterna įtaisyta priekaboje, kurią velka pakankamo galingumo automobilis ar traktorius.

Automobilio ar priekabos cisternos talpa 1200–8000 l, puspriekabės – 7000–30 000 l.

### Pagal krovinį

Benzinvežiai, pritaikyti vežti tamsiuosius naftos produktus (alyvas, mazutą) paprastai turi gerą termoizoliaciją (termoso tipo) arba šildymo įrangą, kad pervežant jie nesustingtų ir juos būtų galima išleisti.

* Benzinvežio priekabaBenzinvežio priekaba
* Rusiškas karinis benzinvežis ZIL-131Rusiškas karinis benzinvežis ZIL-131
* Aerodrominis benzinvežisAerodrominis benzinvežis
| **Benediktas Gaižauskas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. lapkričio 17 d.Leilėnuose, Tryškių valsčius |
| Mirė | 2018 m. birželio 27 d. (89 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | Lietuvos biologijos mokytojas, ekologas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1988 m. TSRS valstybinė premija |

**Benediktas Gaižauskas** (g. 1928 m. lapkričio 17 d. Leilėnuose, Tryškių valsčius - 2018 m. birželio 27 d. Klaipėdoje) – Lietuvos biologijos mokytojas, ekologas.

Biografija
----------

1959 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1951–1953 m. dirbo mokytoju Klaipėdoje, 1953–1959 m. – Švėkšnos mokykloje, nuo 1959 m. Klaipėdos K. Donelaičio vidurinės mokyklos biologijos mokytojas, nuo 1994 m. mokytojas ekspertas. 1978 m. įkūrė ir vadovauja pirmajam mokyklos gamtos apsaugos muziejui. Jo mokiniai visų respublikinių biologų olimpiadų dalyviai, laimėjo 43 prizines vietas, iš jų 20 pirmųjų. 1990–1992 m. Tarptautinio Baltijos jūros projekto Lietuvos Respublikos moksl. koordinatorius. Skaitė pranešimus tarptautinėse konferencijose Suomijoje, Danijoje, Švedijoje, JAV

Vieninteliame šalyje mokyklos Gamtos apsaugos muziejuje sukaupta per 5 000 unikalių eksponatų, tiriamojo darbo aprašymų, veikia ekspozicija apie Žemę, jos sandarą, turtus ir ekologinę būklę.

Bibliografija
-------------

* Baltijos pajūryje, 1988 m.
* Ekologijos ugdymas mokykloje, 2000 m.
* Gamtos pažinimo kelyje, 2006 m.
* Prisiminimų pasaulis, 2013 m.

Įvertinimas
-----------

* 1988 m. TSRS valstybinė premija
* 2001 m. LR prezidento Valdo Adamkaus premija už aplinkosauginę veiklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benediktas Gaižauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 334 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Badrinathasबदरीनाथ |
| --- |
| *Badrinathas Alaknandos slėnyje* |
|  |
| 

BadrinathasBadrinathas

30°44′0″ š. pl. 79°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.73333°š. pl. 79.48333°r. ilg.﻿ / 30.73333; 79.48333﻿ (Badrinathas)Koordinatės: 30°44′0″ š. pl. 79°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.73333°š. pl. 79.48333°r. ilg.﻿ / 30.73333; 79.48333﻿ (Badrinathas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Utarakhandas |
| **Rajonas** | Čamolio rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 2 438  |
| **Plotas** | 3 km² |
| **Tankumas** (2011) | 813 žm./km² |
| **Altitudė** | 3 300 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Badrinathas |

**Badrinathas** (hind. बदरीनाथ, IAST: *Badrīnāth*) – kaimas šiaurės Indijoje, Utarakhande, Himalajų papėdėje, prie Alaknandos upės (viena Gangos ištakų), 301 km į šiaurę nuo Rišikešo. Už 9 km nuo miesto stūkso Nylkanthos kalnas, už 62 km – Nanda Devi kalnas.

Badrinathas yra svarbus hinduizmo religinis centras, sutraukiantis daug piligrimų (patenka į „keturių romovių" piligriminį kelią). Svarbiausias objektas – Višnui skirta Badrinatho šventykla, stovinti šalia karštųjų versmių.

Istorija
--------

Vietovė siejama su „Bhagavatos puranoje" ir „Mahabharatoje" minima Badario ar Badarikašramo (बदरिकाश्रम) vietove, kur, pasak legendų, Višnus priėmęs dvynišką Naros-Narajanos pavidalą, uoliai asketavo gyvų būtybių labui. Apylinkėse esančiame Manos urve didysis Vjasa, kaip teigiama, sudėstė „Mahabharatą". Ilgą laiką Badrinathas tebuvo kelių namų kaimas, aptarnaujantis negausius piligrimus, bet nuo XX a. pab. vietovę lanko vis daugiau piligrimų.

* Badrinatho šventyklaBadrinatho šventykla
* Miestelis ir srauni Alaknandos tėkmėMiestelis ir srauni Alaknandos tėkmė
* Himalajų kalnaiHimalajų kalnai
JAV 361-osios ekspedicinės eskadrilės bepilotis lėktuvas „MQ-1B Predator" Ali bazėje, Irake.
**Bepilotis orlaivis** – autonomiškai arba nuotoliniu būdu valdomas orlaivis be įgulos. Dažniausiai naudojamas karo tikslais. 

Bepiločiai orlaiviai skirstomi į kovos ir žvalgybos, vienkartinius ir daugkartinius. Plačiąja prasme bepiločiams orlaiviams priskiriamos ir įvairios paskirties valdomosios bei sparnuotosios raketos, bet kartais šiuo terminu vadinami tik vienkartiniai arba daugkartiniai varikliu varomi orlaiviai be įgulos, pakilimui naudojantys aerodinamines jėgas, galintys skraidyti autonomiškai arba valdomi nuotoliniu būdu ir nešti mirtinus arba nemirtinus kovinius užtaisus. Pagal pastarąjį apibrėžimą sparnuotosios raketos nelaikomos bepiločiais orlaiviais, nes jos, kaip ir daugelis valdomųjų raketų, pačios yra vienkartiniai ginklai, nepaisant to, kad neturi įgulos ir kai kuriais atvejais yra valdomos nuotoliniu būdu.

Bepiločiai orlaiviai būna įvairių dydžių, formų, konstrukcijų ir pasižymi įvairiomis savybėmis. Anksčiau tai buvo tiesiog nuotoliniu būdu valdomi orlaiviai, bet pastaruoju metu naudojama vis daugiau savarankiškų bepiločių orlaivių, kurie juda pagal iš anksto užprogramuotą skrydžio trajektoriją arba naudodami sudėtingesnes dinaminio automatizavimo sistemas.

Bepiločiai orlaiviai naudojami šabloninėms arba itin pavojingoms užduotims vykdyti. Šiuo metu jie dažniausiai atlieka žvalgybos ir kovines užduotis. *Bepiločiai kovos orlaiviai* yra skirti antžeminiams ir jūrų taikiniams naikinti (sparnuotoji raketa, planeris su koviniu užtaisu, bepilotis nuotolinio valdymo orlaivis ir kt.) Jų veikimo nuotolis nuo kelių dešimčių
iki kelių tūkstančių km, skrydžio aukštis nuo 50−100 m iki 25−30 km, greitis − nuo ikigarsinio iki viršgarsinio. Leidžiami iš antžeminių leidimo įrenginių, laivų ir lėktuvų. Naudojant bepiločius kovos orlaivius, atliekama nemažai sėkmingų kovinių užduočių, tačiau jie neretai sukelia atsitiktinių civilių aukų ir (arba) netiksliai pasirenka taikinius. *Bepiločiai žvalgybos orlaiviai* yra skirti strateginei, operatyvinei ir taktinei oro žvalgybai sausumos ir jūrų karo veiksmų teatruose. Turi specialią įrangą, kuri sudaro galimybes žvalgyti įvairiais būdais (fotografuojant, stebint radiolokacijos metodais ir kt.) dieną ir naktį. Bepiločiai orlaiviai taip pat vis dažniausiai naudojami civiliniais tikslais, pvz. gesinant gaisrus arba atliekant nekarines saugumo užduotis, kaip antai vamzdynams ar pasieniui stebėti.

Išnašos
-------

1. ↑  Enciklopedinis karybos žodynas - Vilnius : Generolo Jono Žemaičio Lietuvos karo akademija, 2008; 396 p [neveikianti nuoroda]
2. ↑  „The Free Dictionary"  tikrinta 2011-02-18
3. ↑  „Predator Drones and Unmanned Aerial Vehicles (UAVs)", „New York Times", 2010 m. rugsėjo 28 d
4. ↑  Pir Zubair Shah, „Pakistan Says U.S. Drone Kills 13", „New York Times", 2009 m. birželio 19 d
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Musė *Chrysomya megacephala* maitinasi išmatomis
**Koprofagija** (angl. *coprophagia*, iš gr. copros 'išmatos' + *phagein* 'ėsti, ryti')) - ekologinis reiškinys, kai mintama kitų gyvūnų išmatomis.

Koprofagija pagal būdingumą būna trejopa:

* koprofagija yra rūšiai būdingas maitinimosi būdas, kūno sandara, fiziologija, elgsena tam pritaikyti. Tokia koprofagija būdinga mėšlavabaliams, mėšlinėms musėms (*Scathophagidae*) ir kt.
* koprofagija yra proginis maitinimosi būdas, kai tam tikromis aplinkybėmis gyvūnams tai naudinga. Specialių prisitaikymų tokie gyvūnai neturi. Pvz. yra žinoma, kad poliarinės lapės (lot. *Alopex lagopus*) žiemą, stingant maisto, tundroje kartais seka paskui žmones ir radusios ėda išmatas.
* koprofagija kaip patologinis iškrypimas. Pasitaiko žmonėms, sergantiems kai kuriomis psichikos ligomis. Tokia elgsena nėra koprofagija biologine prasme, kadangi tai elgesio sutrikimas, kurio funkcija nėra maitinimasis.

Cekotrofija nėra koprofagija (nors cekotrofiniai gyvūnai ėda savo išmatas), kadangi jos atveju išmatos yra ne maisto (energijos) šaltinis, o virškinimo būdo ypatumas, palengvinantis celiuliozės virškinimą.

Žolėdžių mėšlo koprofagija
--------------------------

Ekologinėse sistemose susidaro dideli kiekiai žolėdžių mėšlo, kadangi didžioji dalis augalinio pašaro celiuliozės lieka nesuvirškinta. Žolėdžių mėšlas yra kaloringas (tebeturi daug energijos), todėl žmonės jį išdžiovintą naudoja kaip kurą (kiziakas), o kai kurie organizmai naudoja kaip maisto šaltinį. Dideli žolėdžių mėšlo kiekiai, nuolat susidarantys savanų, stepių ir kitų panašių biomų biogeocenozėse, buvo ir yra atsinaujinantis maisto išteklis, tad atsirado nemažai organizmų, besispecializuojančių misti žolėdžių mėšlu. Specializuotiems koprofagams būdinga:

* gebėjimas ieškoti kartais retai išmėtyto maisto
* gebėjimas virškinti mėšlo celiuliozę.

Mėsėdžių ir visaėdžių išmatų koprofagija
----------------------------------------

Mėsėdžių išmatų gamtoje susidaro gerokai mažesni kiekiai, nes:
  
a) gyvūnėdžiai sudaro nedidelę gyvūnų dalį ekosistemose, todėl ir jų išmatų susidaro nedaug,
  
b) gyvūnėdžių maistas lengvai suvirškinamas, todėl iš maisto susidaro gerokai mažesnis kiekis išmatų.
  
Šių gyvūnų išmatos gerokai mažiau kaloringos, jose nėra vyraujančios medžiagos (kaip kad celiuliozė žolėdžių mėšle). Dėl visų šių priežasčių neatsirado gyvūnų, specializuotų misti gyvūnėdžių mėšlu, ir juo minta gyvūnai, kurie minta įvairiomis atmatomis.

„Sėjamoji" koprofagija
----------------------

Yra nemažai rūšių (drambliai, pandos, koalos, hipopotamai ir kt.), kuriose jaunikliai suėda nedidelį kiekį suaugusiųjų mėšlo, kad jų virškinimo sistema „užsisėtų" reikiamomis bakterijomis (naujagimių žarnynai būna visiškai sterilūs), padedančiomis virškinti augalinį maistą ir sudarančiomis reikiamą žarnyno bakterinę florą.
| **Diedrich Schroeder** |
| --- |
| Gimė | 1916 m. balandžio 16 d.Aukštumalai, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1988 m. kovo 2 d. (71 metai)Kylis, Vakarų Vokietija |
|  |
| Veikla | Mokslininkas, dirvotyrininkas. |

**Dytrichas Vilhelmas Šrioderis** (1916 m. balandžio 16 d. Aukštumaluose, Vokietijos imperija - 1988 m. kovo 2 d. Kylije, Vakarų Vokietija) – mokslininkas, dirvotyrininkas.

Biografija
----------

Gimė 1916 m. balandžio 16 d. Aukštumaluose. Po karo pradėjo studijuoti Getingeno universitete, baigė studijas 1949 metais. 1951 m. Hanoverio universitete tapo mokslų daktaru ir pradėjo šiame universitete dėstyti. 1954 m. tapo habilituotu mokslų daktaru apsigynęs mokslinį darbą apie dūlėjimą ir dirvodarą Lioso uolienose. 1956 m. buvo pakviestas dirbti į Kylio universitetą, kur dėstė apie dirvotyrą. Nemažai prisidėjo prie dirvotyros mokslo plėtros ir teorinio bei praktinio taikymo. Gilinosi į savo dėstomo dalyko istoriją, tyrinėjo mokslininkų Alexander von Humboldt ir Johann Wolfgang von Goethe darbus. 1962-1963 m. ir 1970-1971 m. buvo Kylio universiteto rektorius. 1974-1981 m. Vokietijos dirvotyrininkų draugijos prezidentas. Mirė 1988 m. kovo 2 d. palaidotas Kylije.

Nuorodos
--------

* Literatūra susijusi su Diedrich Schroeder.

Literatūra
----------

* A. Finck und W. Hoffmann: Diedrich Schroeder zum 60. Geburtstag. In: Landwirtschaftliche Forschung Bd. 29, 1976, vor S. 101 (m. Bild).
* G. W. Brümmer: Diedrich Schroeder zum 60. Geburtstag. In: Mitteilungen der Deutschen Bodenkundlichen Gesellschaft Bd. 23, 1976, S. 243−245.
* E. Graf von Reichenbach: Professor Dr. Dietrich Schroeder zum 70. Geburtstag. In: Zeitschrift für Pflanzenernährung und Bodenkunde Bd. 149, 1986, S. 145−146 (m. Bild).
* Willibald Reichertz: Ostdeutsche als Dozenten an der Technischen Hochschule Hannover (1831–1956). In: Ostdeutsche Familienkunde. XVIII (55. Jahrgang), Nr. 3, Degener & Co, Insingen 2007, S. 109–120.
Dominikonių herbas**Pamokslininkų ordino seserų vienuolija** arba **dominikonės** (lot. *Moniales Ordinis Praedicatorum*, OP), katalikių moterų ordinas, to ordino vienuolės.

Popiežiaus teisių ordinas, jas 1216 m. patvirtino popiežius Honorijus III. Drabužiai kaip ir dominikonų, dar dėvi juodą veliumą. Vadovaujasi Šv. Augustino regula ir savo konstitucija. Vienuolija kontempliatyvi, tikslas – malda ir atgaila, pasišventimas Dievo garbei, Bažnyčiai ir pasaulio išganymui.

Istorija
--------

Pirmąjį dominikonių vienuolyną įkūrė Šv. Dominykas 1206 m. Prouijuje prie Tulūzos. Nuo XIII a. dominikonės kūrėsi Prancūzijoje, Ispanijoje, Italijoje, Čekijoje, Vengrijoje, Lenkijoje ir kitur. Yra 242 vienuolynai, apie 4000 seserų (1997 m.).

Lietuvoje
---------

Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje dominikonės pradėjo kurtis XVII a. viduryje. Dominikonių vienuolynai veikė Naugarduke (1654-1690 m.), Vilniuje (1678-1748 m.). 1938 m. dominikonės įsikūrė Pavilnyje prie Vilniaus. 1948 m. sovietinė valdžia vienuolyną uždarė, veikė pogrindyje. 1995 m. ordino generolo oficialiai patvirtintas, nuo 1996 m. vienuolynas veikia Vilniuje. Yra 13 seserų (2002 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leonardas Jagminas. *Dominikonės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 71 psl.
|  |
| --- |
| Autobuss Debesīs |
|  |
| Biografija |
| Kilmė |  Latvija |
| Žanrai | Rokas, popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1998-dabar |
| Įrašų kompanija | Platforma Records (2003-)Upe (1999-2003) |
| Nariai |
| Martas Kristianas KalninšEmilas ZilbertasArmandas TreilihasErvingas ZnotinšKarlis AuzanasAndrejus Dzenis |
| Buvę nariai |
| Andrejus Grimmas |

**Autobuss Debesīs** – latvių melodinė poproko grupė, kuri tapo žinoma 1999 m. su grupės solisto Marto Kristiano Kalninio tėvo kompozitoriaus Imanto Kalninio dainomis.

Grupę 1998 m. įkūrė du bendramoksliai Martas Kristianas Kalninš ir Emilas Zilbertas, netrukus pakviesdami dar du bendramokslius Ervingą Znotinį ir Armandą Treilihą, taip pat gitaristą Andrejų Grimmą. Kitais metais prie grupės prisijungė violončelininkas Karlis Auzanas. 1999 m. grupė išleido pirmą albumą kasetės formate *Viņa pastarā diena* su Imanto Kalninio muzika ir Viko žodžiais. populiariausia šio albumo daina yra *Sitiet bungas*, kuri tapo didžiuliu hitu visoje Latvijoje.

2001 m. išėjo pirmasis grupės pilno formato albumas *Logs puspavērts*, kuris Latvijoje tapo platininiu, su daugiau nei 16000 parduotų albumo egzempliorių. Šio albumo dainos *Autobuss Debesīs* ir *Ir tikai tveice* sėkmingai pasirodė Latvijos radijo stotyse. Tais pačiais metais grupę paliko Andrejus Grimmas, kurio vietą grupėje užėmė gitaristas Andris Dzenis.

Jau kitais 2002 m. išėjo trečiasis grupės albumas *Domā par mani* ir jo angliška versija *Think Of Me* su tokiais hitais kaip *Tev nebij' laika* ir *Ar straumēm uz jūru*.

2003 m. Autobuss Debesīs patys pradėjo kuri savo dainas, išleisdami naujus radijo hitus *Vēlu rudenī* ir *Viņas soļi*. 2004 m. pasirodė pirmasis pačios grupės sukurtas albumas su pačių kurtomis dainomis *Taureņiem, kaijām un spārēm*.

2005 m. Autobuss Debesīs laikinai atsigręžė į klasikinę muziką, surengdami daugiau nei 20 koncertų visoje Latvijoje. Tais metais grupė leidosi į mėnesio ilgumo koncertinį turą JAV, koncertuodami Amerikos latvių bendruomenėse. Grupė vėl atnaujino veiklą su Imantu Kalniniu, išleisdami naują dainą *Ko gan es varu Tev pasacīt*, kuri buvo pirmasis radiosinglas iš 2006 m. išleisto albumo *Par tavām kurpju šņorēm* su 10 naujų Imanto Kalninio dainų. 2006 m. pabaigoje buvo išleistas kitas albumas *Imanta Kalniņa dziesmu spēles*, kuriame buvo surinktos populiariausios Imanto Kalninio dainos iš filmų ir teatro spektaklių.

Diskografija
------------

* *Viņa pastarā diena* (1999)
* *Logs puspavērts* (2001)
* *Domā par mani* (2002)
* *Think Of Me* (2002)
* *Taureņiem, kaijām un spārēm* (2004)
* *Par tavām kurpju šņorēm* (2006)
* *Imanta Kalniņa dziesmu spēles* (2006)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2006-05-29 iš Wayback Machine projekto.
* Neoficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Įrašų kompanija
|  |  |
| --- | --- |
| Šalis | Portugalija |
|  |
| Trasos pavadinimas | Autódromo Internacional do Algarve |
| Grand Prix |  |
|  |
| Trasos ilgis | 4 692 m |
| Ratų skaičius |  |
| Distancija | km |
| Posūkių skaičius | 18 |
| Trasos rekordas |  |
|  |
| Tinklalapis | autodromodoalgarve.com |

**Algarvės trasa** – 4 692 km ilgio autosporto trasa Portimauno mieste, Portugalijoje.

Trasos statybos buvo baigtos 2008 m. spalio mėnesį, o su visa infrasktruktūra (kartingų trasa, technologijų parku, 5\* viešbučių, sporto kompleksu ir apartamentais) projektas vertinamas apie 250 milijonų eurų.

Trasoje vyksta Formulės 1 bandymai, įvairios motociklų ir kitos autosporto lenktynės.

2009 m. vasario mėnesį pasigirdo kalbos, jog greitu laiku šioje trasoje galėtų vykti ir Formulės 1 lenktynės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2010 m. – Portugalijos GP?



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trasa Algarvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 37°13′19″ š. pl. 8°37′46″ v. ilg.﻿ / ﻿37.22194°š. pl. 8.62944°r. ilg.﻿ / 37.22194; 8.62944
| Marinasit. *Comune di Marino* |
| --- |
| *Marino senamiestis* |
|  |
| 

MarinasMarinas

41°46′00″ š. pl. 12°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.76667°š. pl. 12.66667°r. ilg.﻿ / 41.76667; 12.66667﻿ (Marinas)Koordinatės: 41°46′00″ š. pl. 12°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.76667°š. pl. 12.66667°r. ilg.﻿ / 41.76667; 12.66667﻿ (Marinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Provincija** | Romos provincija |
|  |
| **Meras** | Adriano Palozzi |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 40 431  |
| **Plotas** | 26,10 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 549 žm./km² |
| **Altitudė** | 360 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 00047 |
| **Tel. kodas** | 06 |
| **Tinklalapis** | www.comune.marino.rm.it |
|  **Vikiteka** | Marinas |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Barnabas |

**Marinas** (it. *Marino*) – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje. Miestas yra 21 km į pietryčius nuo Romos.

Istorija
--------

Marino mitrėjumas
lotynų gentys gyveno Marino teritorijoje nuo I tūkst. pr. m. e. Senovėje *Bovillae* (Fratokjė), *Mugilla* (Santa Maria delle Mole, Marino savivaldybės dalis) ir *Ferentum* (dabar Marinas) priklausė Lotynų lygai. Romos respublikos laikais čia patricijai statėsi vilas, bėgdami nuo karščio Romoje.

846 m. *Bovillae*, tuo metu didžiausią gyvenvietę, sugriovė saracėnai ir gyventojai persikėlė į geriau ginamą *Ferentum*, kuris buvo pervadintas į Mariną. Nuo 1090 m. miestas priklausė Tuskulo grafams, vėliau Frangipanei, o po to Orsiniams nuo 1266 m.

1347 m. Mariną nesėkmingai apgulė Cola di Rienzo. Po 50 metų čia kovėsi Alberico da Barbiano ir prancūzų kariai, kurie rėmė antipopiežių Klemensą VII. 1419 m. miestą nusipirko Kolonų šeima ir jį išlaikė iki 1914 m.

Marine lankėsi tokios įžymios istorinės asmenybės kaip Prancūzijos karalius Karolis VIII ir Alfonso II d'Este. Čia gimė Vittoria Colonna ir praleido dalį savo gyvenimo. 1571 m. Marine iškilmingai sutiktas Marcantonio Colonna, Lepanto mūšio didvyris. Šį įvykį mini festivalis.

1870 m. Marinas tapo Italijos karalystės dalimi. 1880 m. kovo 14 d. atidarytas geležinkelis Roma-Čampinas-Marinas. 1906 m. balandžio 1 d. jį pakeitė tramvajaus linija. 1954 m. vietoj tramvajaus pradėti naudoti autobusai.

Miestai partneriai
------------------

* Belgija Anderlechtas, Belgija
* Prancūzija Bulonė-Bijankūras, Prancūzija
* Jungtinė Karalystė Hamersmitas, Didžioji Britanija
* Vokietija Neukelnas, Vokietija
* Nyderlandai Zanstadas, Nyderlandai
* Ispanija Paterna, Ispanija
* Jungtinės Amerikos Valstijos Irvingas, JAV
* Graikija Nafpaktas, Graikija
| **Mečislovas Bulaka** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. rugsėjo 12 d.Kapčiamiestis |
| Mirė | 1994 m. spalio 21 d. (87 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos grafikas, scenografas. |

**Mečislovas Bulaka** (1907 m. rugsėjo 12 d. Kapčiamiestis – 1994 m. spalio 21 d. Vilnius) – Lietuvos grafikas, scenografas.

Biografija
----------

1931 m. baigė Kauno meno mokyklą, mokytojai Mstislavas Dobužinskis, Adomas Galdikas.

1940–1951 m. dėstė Vilniaus dailės institute, 1944–1945 m. instituto rektorius. 1952–1954 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1944 m. docentas. 1954–1960 m. Lietuvos kino studijos dailininkas.

Kūryba
------

Nuo 1931 m. dalyvavo parodose. 1936 m. Kaune, 1997 m. Vilniuje surengtos individualios parodos. Sukūrė medžio raižinių („Miežiapjūtė", „Motina per karą", abu 1932 m.) knygų iliustracijų (Kazys Boruta. „Duona kasdieninė", 1934 m. Jonas Biliūnas. „Beletristika" ir „Liūdna pasaka", abi 1937 m. pastaroji Paryžiaus pasaulinėje parodoje apdovanota aukso medaliu). Raižiniai tikslaus, griežto štricho, ekspresyvūs. Sangvinu sukūrė piešinių (ciklas „Vilniaus senamiesčio vaizdai", 1943–1950 m.). Apipavidalino knygų (Martynas Mažvydas. Pirmoji lietuviška knyga, 1947 m. Antanas Juška. „Lietuviškos dainos" 1954 m. ir „Lietuviškos svotbinės dainos", 1955 m.). Valstybės teatro, Panevėžio dramos teatro spektaklių, kino filmų dailininkas.

Scenografija
------------

* Arturas Mileris. Komivojažerio mirtis, 1958 m.
* Frydrichas Diurenmatas. Fizikai, 1967 m.
* Ignotas grįžo namo, LKS, 1957 m.
* Kalakutai, LKS, 1958 m.
* Tiltas, 1956 m.
* Gyvieji didvyriai, LKS, 1960 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Mečislovas Bulaka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 586 psl.
| **Rytis Jasiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1994 m. |
|  |
| Veikla | Lietuvos buriuotojas |
| Sritis | Burlentės RS:X, Funboard, iQFoil |

**Rytis Jasiūnas** (g. 1994 m.) – Lietuvos buriuotojas, kuris specializuojasi burlenčių rungtyse.

Biografija
----------

Treneris - Gintautas Bernotas.

2012 m. pasaulio jaunimo RS:X čempionate finišavo 23-ioje pozicijoje. 2018 m. startavo pasaulio Funboard slalomo čempionate, kuriame užėmė 22-ą vietą. 2019 m. pasaulio slalomo čempionate liko 19-as. 

Nuo 2020 m. Jasiūnas startuoja iQFoil klasėje. Tais pačiais metais dalyvavo savo debiutiniame Europos čempionate, kuriame liko 32-as. 2021 m. pirmą kartą startavo pasaulio iQFoil čempionate ir užėmė 57-ą vietą.

Nuo 2021 m. tarptautinės organizacijos *Professional Windsurfers Association* viceprezidentas.

2022 m. Europos iQFoil čempionate Jasiūnas pasiekė karjeros geriausią rezultatą užėmęs 25-ą vietą.

Rezultatai
----------

iQFoil klasė

| Turnyras | 2020 | 2021 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- |
| Pasaulio čempionatas |  | 57 |  |
| Europos čempionatas | 32 | 62 | 25 |
|

Išnašos
-------

1. ↑  Lietuvos burlentininkai finišavo Europos čempionate
2. ↑  iqeuropeans2022

Nuorodos
--------

* World Sailing puslapyje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Platycladus orientalis** |
| --- |
| Rytinis tujūnas (*Platycladus orientalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Kiparisiniai  *( Cupressaceae)* |
| Gentis: | **Tujūnas**  *( Platycladus)* |
| Rūšis: | Rytinis tujūnas  *( Platycladus orientalis)* |

 |

**Rytinis tujūnas** (*Platycladus orientalis*) – kiparisinių (*Cupressaceae*) šeimos visažalis spygliuotis medis. Seniau buvo priskiriamas tujų (*Thuja*) genčiai, tačiau dabar išskiriama į monotipinę **tujūnų** (*Platycladus*) gentį. Natūraliai paplitęs šiaurės vakarų Kinijoje, vėliau natūralizuota Rytų Azijoje, Irane.

Lajos forma ovali. 15-kos metų augalo aukštis 0,5-0,6 m, plotis – 0,3-0,4 m. Užauga iki 1,2 m aukščio ir 0,4-0,6 m pločio. Lapai žvyniški, ryškiai auksiniai geltoni.

Auga vidutinio derlingumo ir derlingoje, normalaus drėgnumo priesmėlio ir lengvo priemolio rūgštokoje arba kalkingoje dirvoje. Želdynuose sodinama pavieniui ir nedidelėmis grupėmis saulėtose, gerai matomose vietose, tinka alpinariumams, spalviniams akcentams ir deriniams. Saugoti nuo pavasarinės saulės.

Rytinio tujūno lapai ir kankorėžiai
| Bafalo Grouvasangl. *Buffalo Grove* |
| --- |
| *Pradinė mokykla Bafalo Grouve* |
|  |
| 

Bafalo GrouvasBafalo Grouvas

42°9′59″ š. pl. 87°57′48″ v. ilg.﻿ / ﻿42.16639°š. pl. 87.96333°r. ilg.﻿ / 42.16639; 87.96333﻿ (Bafalo Grouvas)Koordinatės: 42°9′59″ š. pl. 87°57′48″ v. ilg.﻿ / ﻿42.16639°š. pl. 87.96333°r. ilg.﻿ / 42.16639; 87.96333﻿ (Bafalo Grouvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Ilinojus Ilinojus |
| **Apygarda** | Kuko apygarda |
|  |
| **Meras** | Jeff Braiman |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 41 496  |
| **Plotas** | 24,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 680 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Bafalo Grouvas |

**Bafalo Grouvas** (angl.  *Buffalo Grove*) – šiaurinis Čikagos priemiestis JAV, Ilinojaus valstijoje, Kuko ir Lake apygardose, šalia Čikagos tarptautinio O’Hare oro uosto. Pagal 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenis, mieste buvo 41 496 gyventojai. Bafalo Grouvas nuo 1996 m. sujungtas su Čikaga priemiestinio geležinkelio linija, jame veikia keliolika mokyklų, įrengta daug parkų, golfo laukų.

Istorija
--------

Dabartinėje miesto teritorijoje, iki europiečių pasirodymo XIX a. pirmoje pusėje, gyveno odžvibių, odavų ir potavatomi indėnų gentys. Jos 1833 m. Čikagos sutartimi savo žemes užleido Jungtinėms Valstijoms. Pirmosios europiečių grupės vietovėje įsikūrė apie 1840 m. daugiausiai vokiečių emigrantų. 1852 m. pastatyta pirmoji bažnyčia, o 1857 m. mokykla. Bafalo Grouvas ypač sparčiai pradėjo augti po Antrojo pasaulinio karo, daliai Čikagos gyventojų persikeliant gyventi į priemiesčius.

Nuorodos
--------

* Miesto interneto svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pilies atvaizdas Bresto kelio paminkle Varšuvoje. (Statytas 1825 m.)
**Bresto pilis** (blrs. *Берасьцейскі замак* ) – gynybinė pilis Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje, Bresto mieste (dab. Baltarusija).

Istorija
--------

Pilies planas 1657 m.
Stovėjo Bugo ir Muchaveco upių santakoje. Buvo pastatyta X a. norint apsisaugoti nuo jotvingių antpuolių. Penki bokštai, tame tarpe vienas įvažos, per kurį patenkama į piliavietę. XIII a. antrojoje pusėje iškilo akmeninis bokštas, pasak kronikininkų, panašus į įtvirtinimą Kamenece. Ilgą laiką pilis buvo medinių rąstų, XVI a. pabaigoje modernizuota (įrengti bastionai) ir įkomponuota į miesto gynybinę sistemą.

1349 m. ją buvo užėmęs Lenkijos karalius Kazimieras III Didysis, 1379 m. – kryžiuočiai. 1409 m. gruodžio mėn. pradžioje čia susitiko Lenkijos karalius Jogaila, Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas, totorių vadas Dželaletdinas ir pakancleris arkivyskupas Mikalojus Traba. Susitikimo metu buvo aptariamas būsimas karas su kryžiuočiais. 1500 m. pilis atlaikė Krymo chano Menglio Girėjaus vadovaujamos 15 tūkst. totorių kariuomenės apgultį, bet 1648 m. ją užvaldė Bogdano Chmelnickio kazokai. 1657 m. gegužės 7 d. pilį užėmė švedų kariuomenė, bet netrukus ją atkariavo Mikalojaus Radvilos vadovaujami kariai. 

Pilis nugriauta XIX a. pirmojoje pusėje Rusijos caro administracijos įsakymu, senos statybinės medžiagos panaudotos įrengiant Bresto tvirtovę.

Bibliografijaa
--------------

* Вялікае княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 1: Абаленскі – Кадэнцыя. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 684 с.: іл. ISBN 985-11-0314-4