recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vladas Nausėdas** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. liepos 2 d.Žakainiai, Naumiesčio valsčius, Tauragės apskritis |
| Mirė | 1983 m. birželio 6 d. (71 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | žurnalistas, pedagogas, vertėjas, kultūros istorikas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vladas Nausėdas** (1911 m. liepos 2 d. senuoju stiliumi birželio 19 d. Žakainiuose, dab. Šilutės rajonas – 1983 m. birželio 6 d. Klaipėdoje) – Lietuvos žurnalistas, pedagogas, vertėjas, kultūros istorikas, redaktorius.

Biografija
----------

1931 m. baigė Tauragės mokytojų seminariją. Vytauto Didžiojo universitete studijavo vokiečių kalbą ir literatūrą, 1940 m. baigė Vilniaus universitetą.

Dirbo žurnalo „Akademikas" redakcijoje, 1937-1939 m. jo redaktorius, redagavo leidinius „Jaunoji Lietuva", „Darbas", „Vairas". Nuo 1938 m. Kauno radiofono redaktorius.

1941 m. išvežtas į Sverdlovsko srities lagerius. 1947 m. sugrįžo į Lietuvą, dirbo Šilutės ir Klaipėdos miestų švietimo skyriuose bei mokyklose.

Periodikoje paskelbė eilėraščių, straipsnių, išvertė J. V. Gėtės, H. Heinės, F. Šilerio kūrinių, „Nibelungų giesmę" 1980 m.

Bibliografija
-------------

* *Lietuviškos mokyklos Prūsijoje XVI-XVIII a.*, studija, 1959 m.
* *Mokinių raštingumo kėlimo būdai*, metodinė brošiūra, 1959 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 355 psl.
Koordinatės: 54°52′27″ š. pl. 26°14′12″ r. ilg.﻿ / ﻿54.87417°š. pl. 26.23667°r. ilg.﻿ / 54.87417; 26.23667

| Tumkų ežeras |
| --- |
| Ežero pakrantėEžero pakrantėEžero pakrantė |
| Vieta | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Plotas | 0,86 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,6 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,8 m |
| Didžiausias gylis | 9,2 m |
| Tūris | 0,00416 km³ |
| Įteka | Klevelė, bevardis upelis |
| Išteka | Klevelė |
|  |
|  Vikiteka | Tumkų ežeras |

**Tumkų ežeras** (blrs. *Тумскае*) – ežeras Gudijoje, Gardino srities Astravo rajone, 34 km į šiaurės rytus nuo Astravo. Patenka į Saročios ežeryną. Ilgis – 3,22 km, plotis iki 0,45 km. Baseino plotas – 172 km². Vandens skaidrumas – 1,9 m.

Dubaklonis pailgas, vingiuotas, jo gylis nuo 3–7 iki 10–18 m. Krantai žemi. Atabradas smėlėtas, iki 2 m pločio, giliau yra sapropelio nuogulų. Vandens augalai siekia 2,2–2,7 m gylį.

Tumkų ežeras priklauso Neries baseinui. Prateka Klevelės upė (Neries intakas), per ją sąsmauka jungiasi su gretimu Kaimyno ežeru. Vakaruose įteka upelis iš Halodno (Halubino) ežero.

Prie ežero įsikūrę kaimai: Tumkai, Podlipjė, Horševičai. XIX a. ežeras dar buvo žinomas kaip Soročia.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Энцыклапедыя прыроды Беларусі. У 5-і т. Т. 5. Стаўраструм – Яшчур / Рэдкал. І. П. Шамякін (гал. рэд.) і інш. – Мн.: БелСЭ ім. Петруся Броўкі, 1986
2. ↑  *Sorocze*. Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich, T. XI (Sochaczew — Szlubowska Wola). Warszawa, 1890, 82 psl. **(**lenk.**)**
*Kitos reikšmės – Birutė (reikšmės).*
Koordinatės: 55°37′47″ š. pl. 26°53′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62972°š. pl. 26.88694°r. ilg.﻿ / 55.62972; 26.88694

| Birutė |
| --- |
| Vieta | Baltarusija, Breslaujos rajonas |
| Plotas | ~0,15 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,95 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Didžiausias gylis | 5,8 m |
| Tūris | 0,00046 km³ |

**Birutė** (blrs. *Бiруце, Бiрутэ*; rus. *Бируте*) – ežeras Vakarų Baltarusijoje, Breslaujos rajone.

Išsidėstęs 10 km į vakarus nuo Breslaujos, prie Ūsionių kaimo. Vandens telkinys netaisyklingo ovalo formos, išilginė ašis eina iš šiaurės–vakarų į pietryčius.

Ilgis – 0,83 km, didžiausias plotis – 0,27 km; bendras plotas apie 0,15 km². Didžiausias gylis 5,8 m, kranto linijos ilgis 1,95 km. Vandens baseino plotas – apie 13 km². Nors ežeras priskiriamas ešeriniam-kuojiniam tipui, veisiasi ir linai, lydekos bei kitos žuvys. Krantai daugiausiai aukšti, apaugę krūmokšniais ir negausiais medžiais.

Vandens telkinys prataka jungiasi su Ūsios ežeru ir upeliu – su Rakos ežeru.

Šaltiniai
---------

* Бируце (Бирутэ) озеро (д. Усяны Браславский р-н Витебская обл.)[neveikianti nuoroda]
* Ežeras žemėlapyje
* Vaizdas iš kosmoso
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°36′58″ š. pl. 27°1′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61611°š. pl. 27.02500°r. ilg.﻿ / 55.61611; 27.02500

| Druvetas |
| --- |
| DruvetasDruvetasDruvetas |
| Vieta | Baltarusija |
| Plotas | 36,14 km² |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 6 m |
| Didžiausias gylis | 12 m |
| Tūris | 0,2235 km³ |
| Įteka | Usvica, Zolvica, Raka, Akuniouka, 7 kiti upeliai |
| Išteka | Druja |

**Druvetas** (rus. *Дривяты*, blrs. *Дрывяты*) – ežeras Baltarusijoje, Vitebsko srities Breslaujos rajone. Didžiausias iš Breslaujos ežerų ir penktas pagal dydį Baltarusijoje.

Aukštis virš jūros lygio – 129 m. Ilgis – 9,86 km. Plotis – 4,5 km. Skaidrumas – 2,4 m. Baseino plotas – 423 km². 6 salos, bendras plotas – 0,92 km². Šiaurinis krantas iškilęs iki 20 m virš vandens. Rytinis krantas smarkiai raižytas, jame dvi seklios įlankos. Pietiniai krantai žemi ir pelkėti.

Breslaujos ežerų nacionalinio parko dalis. Šiauriniame krante įsikūrus Breslauja. Vandens lygį reguliuoja Breslaujos HE.
| Ūsia |
| --- |
| Vieta | Baltarusijos vėliava Baltarusija, Breslaujos rajonas |
| Plotas | ~0,2 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,9 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Didžiausias gylis | 17,3 m |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ūsia

  |
| **Koordinatės** |  55°38′1″ š. pl. 26°52′42″ r. ilg.﻿ / ﻿55.63361°š. pl. 26.87833°r. ilg.﻿ / 55.63361; 26.87833Koordinatės: 55°38′1″ š. pl. 26°52′42″ r. ilg.﻿ / ﻿55.63361°š. pl. 26.87833°r. ilg.﻿ / 55.63361; 26.87833 |

**Ūsia** (blrs. *Уся*) – ežeras Vakarų Baltarusijoje, Breslaujos rajone.

Telkšo 10 km į vakarus nuo Breslaujos, prie Ūsionių kaimo. Vandens telkinio forma artima apskritimui. Ilgis – 0,68 km, didžiausias plotis – 0,45 km; bendras plotas apie 0,2 km². Maksimalus gylis 17,3 m, kranto linijos ilgis 1,9 km. Vandens baseino plotas – apie 18 km². Krantai aukšti, vietomis siekia 8 m. Pakrantės augmenijos juosta siekia 35 m. Rytinėje pusėje iškilusi krūmokšniais apaugusi 0,25 ha ploto sala. Dugnas pakrantėje smėlėtas, o viduryje, esant didesniam gyliui kaip 2–3 m, – dumblėtas. Upeliuku jungiasi su Reispo ežeru ir prataka – su Birutės ežeru.

Šaltiniai
---------

* Уся Archyvuota kopija 2022-01-24 iš Wayback Machine projekto.
* Ežeras žemėlapyje
* Vaizdas iš kosmoso
| Svierys |
| --- |
| Svierio ežerasSvierio ežerasSvierio ežeras |
| Vieta | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Plotas | 22,28 km² |
| Kranto linijos ilgis | 31,15 km |
| Vidutinis gylis | 4,7 m |
| Didžiausias gylis | 8,7 m |
| Tūris | 0,1043 km³ |
| Išteka | Svirica |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Svierys

  |
| **Koordinatės** |  54°48′25″ š. pl. 26°28′28″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80694°š. pl. 26.47444°r. ilg.﻿ / 54.80694; 26.47444Koordinatės: 54°48′25″ š. pl. 26°28′28″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80694°š. pl. 26.47444°r. ilg.﻿ / 54.80694; 26.47444 |

**Svierys** (blrs. *Свір*) – ežeras Baltarusijos šiaurės vakaruose, Medilo ir Smurgainių rajonų paribyje, Strėčios upės baseine. Į ežerą įteka nedidelės upės – Smolka (*Смолка*) ir Didysis perakopas (*Вялікі Перакоп*).

Ežere salų nėra, jo ilgis – 14,12 km, plotis – 2,27 km. Ežeras ištįsęs iš šiaurės vakarų į pietryčius. Baseino plotas – 364 km². Rytinis šlaitas 12-15 m aukščio, vietomis iki 25 m. Krantai statūs, vietomis susiliejantys su šlaitu. Vakarinis šlaitas 3-5 m aukščio, krantai žemi, vietomis pelkėti. Vandens skaidrumas – 1 m.

Svierio ežeras yra vienas didžiausių komercinės žvejybos centrų Baltarusijoje. Ežero vandenyse gyvena paprastieji karšiai (*Abramis brama*), paprastieji karpiai (*Cyprinus carpio*), europinės lydekos (*Esox lucius*), europiniai upiniai unguriai (*Anguilla anguilla*), paprastosios kuojos (*Rutilus rutilus*), lynai (*Tinca tinca*), ešeriai (*Perca fluviatilis*), vėgėlės (*Lota lota*) ir kitos žuvys.

Prie ežero įsikūręs Svierių miestelis, įkurta sanatorija. Svierio ežeras priskirtas Naručio nacionalinio parko teritorijai.

Taip pat skaityti
-----------------

* Baltarusijos ežerai

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  cricuwr.by / Морфометрические параметры озер Минской области; *tinklapis rusų k.*
2. ↑  pasaulio-vardai.vlkk.lt / Svierys
3. 1 2 3  web.archive.org / myadel.info / Озеро Свирь; *tinklapis rusų k.* | straipsnio data: 27 июля 2014
|  |
| --- |
| Mikėnų kalba |
| Kalbama | Pietų Balkanai, Kreta |
| Kalbančiųjų skaičius | Mirusi |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | - |
| Kilmė | indoeuropiečių helėnų   mikėnų |
| Rašto sistemos | Linijinis B raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | gmy |
| Geografinis paplitimas |
|  |
| „Iliadoje" paminėtų vietų žemėlapis: manoma, kad geografiniai duomenys daugiausia atitinka bronzos amžių, kai vyravo mikėnų kalba, todėl juos galima naudoti vertinant kalbos arealą |

**Mikėnų kalba** – senovės Graikijos civilizacijos kalba, seniausia graikų kalbos forma, kuri buvo paplitusi žemyninėje Graikijoje ir Kretoje nuo XVI iki XI a. pr. m. e. prieš dorėnų invaziją. Mikėnų kalba išsaugota užrašų, padarytų linijinio B rašto forma, sukurta Kretoje anksčiau nei XIV a. pr. m. e. Dauguma šio rašto paminklų yra išsaugoti molinių lentelių pavidalu, rastų senoviniame Knoso mieste Kretos centre ir Pilase, esančiame Peloponeso pietvakariuose. Šio rašto molinių lentelių dar rasta pačiuose Mikėnuose, Tirinte, Tėbuose ir Chanijoje, vakarinėje Kretoje. Kalba buvo pavadinta senovės graikų polio Mikėnų vardu, kur buvo rasti pirmieji šio laikotarpio rūmai.

Molio lentelė su užrašu mikėnų kalba
Lentelių įrašai ilgą laiką buvo neiššifruoti, buvo iškeliamos fantastiškiausios hipotezės dėl kalbos, kuria jos buvo parašytos, kol 1952 m. šio darbo neatliko Maiklas Ventrisas ir nebuvo įrodyta, kad lentelėse – ankstyvoji graikų kalbos forma. Šiuose tekstuose daugiausia pateikta ūkinio pobūdžio sąrašų ir aprašymų. Nepaisant to, įrašai suteikia daug informacijos apie Mikėnų kultūrą, egzistavusią iki vadinamųjų Graikijos tamsiųjų amžių. Vadinamasis „Kafkanijos akmenukas", rastas netoli Olimpijos, datuojamas XVII a. pr. m. e. autentiškumo atveju galėtų būti seniausias mikėnų kalbos užrašas ir todėl seniausias graikų kalbos paminklas. Tačiau jis atrodo šiuolaikine klastote.

Linijinį B raštą sudaro apie 200 skiemenų ženklų ir logogramų. Mikėnų kalbos garsai nėra visiškai atvaizduojami. Iš esmės ribotas skiemenų skaičius turi reikšti daug didesnį skiemenų skaičių, kurį fonetine prasme geriau atspindėtų abėcėlės raidės. Rašto sistemoje yra maždaug 87 skiemenų ir daugiau nei 100 ideografinių ženklų. Šios ideogramos arba „žymintys" ženklai simbolizuoja daiktus ar prekes. Jie neturi fonetinės vertės ir niekada nėra naudojami kaip žodiniai ženklai rašant sakinį. Daugelis ženklų yra tapatūs ar panašūs į esančius linijiniame A rašte, tačiau jame užkoduota dar nežinoma kalba ir neaišku, ar panašūs ženklai turėjo tas pačias fonetines reikšmes.

Literatūra
----------

* Chadwick, John. The Mycenaean World. – Cambridge UP, 1976. – ISBN 0521290376.
* Ventris, Michael and Chadwick, John. Documents in Mycenaean Greek. – 2nd ed. (1973). Cambridge UP, 1956. – ISBN 0521085586.

Šaltiniai
---------

Vikižodynas (Mikėnų kalba)

Laisvajame žodyne yra terminas **Mikėnų kalba**

1. ↑  Chadwick, John (1976). *The Mycenaean World*. Cambridge UP. ISBN 0-521-29037-6. `{{cite book}}`: Kursyvas arba paryškinimas čia negalimas: `|publisher=` (pagalba)
2. ↑  The writing of the Mycenaeans
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje ar jo dalyje netvarkingai nurodytos išnašos.**Jūs galite padėti Vikipedijai sutvarkydami išnašas ar pašalindami perteklines nuorodas į šaltinius. |

| Elke Sommer |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Elke Schletz |
|  |
| Gimė | 1940 m. lapkričio 5 d. (83 metai)Berlynas, Vokietija |
|  |
| Šalis |  Vokietija JAV |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Inger Liza Anderson „Premija" (1963 m.) |
| Apdovanojimai |
| Auksinis gaublys (1964 m.) |

**Elkė Zomer** (vok. *Elke Sommer*; g. 1940 m. lapkričio 5 d.) – vokiečių aktorė.

Biografija
----------

Elkė gimė pastoriaus barono Peterio von Schletz šeimoje Berlyne. Vykstant karui, jie buvo evakuoti į kaimą neroli Erlangeno. Baigusi mokyklą, ji išvyko gyventi į Angliją, kur tikėjosi pagerinti savo anglų kalbos žinias.

1958 m. ją, atostogaujančią Italijoje, pastebėjo režisierius Vittorio De Sica, pasiūlęs pirmąjį vaidmenį kine. Elkė su motina tuo metu atostogavo Viaredže ir nusprendė dalyvauti vietiniame grožio konkurse „Mis Viareggio Turistica", kurį laimėjo.

Elkė pakeitė savo pavardę į lengviau ištariamą „Zomer" ir po kurio laiko persikraustė gyventi į JAV.

7 dešimtmetyje ji tapo žinoma Holivudo aktore ir vadinta to laikotarpio sekso simboliu. 1964 m. kaip geriausia debiutantė ji laimėjo Auksinį gaublį ( filmas „Premija") ir vaidino su tokiais aktoriais kaip Peter Sellers, Bob Hope, Paul Newman ir Dean Martin. 

8 dešimtmečio viduryje ji daugiausia vaidino Europos režisierių filmuose. Vėliau susidomėjo tapyba. 1981 m. kartu su Bob Barker vedė grožio konkursą „Mis Universe".

Šeima
-----

1964-1981 m. buvo ištekėjusi už 17 metų vyresnio Holivudo naujienų rašytojo Joe Hyamso. Elkė patyrė keletą persileidimų ir šeima pradėjo griūti, tačiau vyras ilgus metus nesutiko skirtis.

1993 m. ji ištekėjo už 8 metais jaunesnio menedžerio Wolfo Waltherio.

Dalinė filmografija
-------------------

* Premija (1963)
* Lėlytės (1965)
* Pavojingesnės už vyrus (1967)
* Cepelinas (1971)
* Dešimt mažų indėnų (1974)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  nm0813961/ Elke Sommer Biography Archyvuota kopija 2012-08-29 iš Wayback Machine projekto. at IMDb.com

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elke Sommer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
| Rita Faltoyano |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Rita Gacs |
|  |
| Gimė | 1978 m. rugpjūčio 5 d. (45 metai)Budapeštas, Vengrija |
|  |
| Šalis |  Vengrija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |
| Apdovanojimai |
| AVN apdovanojimas (2003 m.) |

**Rita Faltojano** (tikrasis vardas – *Rita Gacs*; g. 1978 m. rugpjūčio 5 d. Budapeštas) – iš Vengrijos kilusi pornografinių filmų aktorė.

Biografija
----------

Ritos motina 1974 m. tapo „Mis Vengrija" , o tėvas – buvęs Europos ir olimpinis vandensvydžio čempionas. Ji taip pat turi 3 jaunesnius brolius. Rita daug laiko praleisdavo savo krikštatėvių ūkyje, kur susidomėjo žirgais ir netrukus pradėjo dalyvauti įvairiose varžybose. Greta šio pomėgio ji taip pat pradėjo lankyti plaukimo bei gimnastikos treniruotes ir net 3 kartus tapo Vengrijos jaunių plaukimo čempione.

Jau nuo 16 tėvai ėmė ją skatinti dalyvauti įvairiuose grožio konkursuose. Jau studijuojant universitete, viename iš TV organizuotų grožio konkursų į ją dėmesį atkreipė pornografinių filmų prodiuseris ir pasiūlė vaidmenį filme.

Juosta, režisuota Pierre Woodmano, vadinosi „No Sun, No Fun" ir buvo sukurta 2000 m.
Viso iki 2013 m. Rita suvaidino daugiau kaip 260 pornografinių filmų ir pelnė ne vieną apdovanojimą.

2004 m. ji kartu su dar keliomis aktorėmis buvo deportuota iš Meksikos, kur dalyvavo erotiniame festivalyje, apkaltinus pažeidus asmenis su turistinėmis vizomis taikomus apribojimus.

Asmeninis gyvenimas
-------------------

Rita kurį laiką draugavo su kolega aktoriumi Ramon Nomar.

2005–2008 m. ji buvo ištekėjusi už kito aktoriaus, Tommy Gunn.

Apdovanojimai
-------------

Rita Faltojano ir Puma Swede

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Ninfa Award | Best Supporting Actress  (kartu su Monique Covet) | laimėjo |
| Venus apdovanojimas | Best Actress – Eastern Europe | laimėjo |
| 2003 | AVN apdovanojimas | Female Foreign Performer of the Year | laimėjo |
| 2004 | European X Award | Best Actress | laimėjo |
| 2007 | AVN apdovanojimas | Best Oral Sex Scene | nominacija |
|

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Faltoyano Biography[neveikianti nuoroda] at IMDb.com
2. ↑  „rita-faltoyano". Nuoroda tikrinta March 28, 2013. `{{cite web}}`: Cite has empty unknown parameter: `|1=` (pagalba)
3. ↑   Archyvuota kopija 2007-07-09 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rita Faltoyano** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
| Žaliasiai (Šiekštys) |
| --- |
| Ežeras Žaliasiai nuo apžvalgos bokštoEžeras Žaliasiai nuo apžvalgos bokštoEžeras Žaliasiai nuo apžvalgos bokšto |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,164 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,44 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Žaliasiai (Šiekštys)

  |
| **Koordinatės** |  55°19′58″ š. pl. 26°10′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33278°š. pl. 26.18139°r. ilg.﻿ / 55.33278; 26.18139Koordinatės: 55°19′58″ š. pl. 26°10′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.33278°š. pl. 26.18139°r. ilg.﻿ / 55.33278; 26.18139 |

**Žãliasiai** (arba ***Šiekštys, Žaliasis***) – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Ignalinos miesto pietrytinėje dalyje. Netaisyklingos formos. Ilgis pietvakarių-šiaurės rytų-šiaurės kryptimi iki 0,97 km, plotis iki 0,29 km. Altitudė 161,3 m. Krantai daugiausia aukšti arba labai aukšti, pietvakariniai – žemi, o šiaurinis vietomis pelkėtas. Pakrantės miškingos. Pietvakariuose išteka upeliukas link Agarinio ežero (Rudinės upės baseinas).

Šiaurinėje ežero pakrantėje yra įrengtas Lietuvos žiemos sporto centras, šiaurvakarinėje – pastatytas Vilkakalnio (Ignalinos) apžvalgos bokštas. Pietinėje pakrantėje įsikūrusi sodų bendrija.

Etimologija
-----------

Ežero pavadinimas kilęs nuo žodžio *žalias, žalia*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Žaliasiai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 635
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 397
**Procentinis punktas** – dviejų statistinių dydžių, išreikštų procentais ir skaičiuojamų nuo tos pačios bazės, skirtumo matavimo vienetas. Pavyzdžiui, 3 % ir 5 % absoliutinis skirtumas sudaro 2 procentinius punktus. Ši sąvoka skiriasi nuo procentinio skirtumo, kuris apskaičiuojamas lyginamų dydžių skirtumą (pokytį) dalijant iš bazinio (lyginamojo, pradinio) dydžio. Pavyzdyje pateiktas procentinis padidėjimas sudarytų (5 %-3 %)/3 % = 66 %. 1 procentinį punktą sudaro 100 bazinių punktų.
Pavyzdys iš įmonės pelno (nuostolio) ataskaitos:

Skirtumo procentiniais punktais ir procentinio skirtumo palyginimas|  | 2011 | 2012 |
| Pardavimai, EUR | 100 000 | 100 000 |
| Grynasis pelnas, EUR | 10 000 | 15 000 |
| Grynasis pelnas, % | 10 % | 15 % |
| Procentinis 2012 ir 2011 m. grynojo pelno skirtumas | (15 000 – 10 000) / 10 000 \* 100 % = 50 % |
| 2012 ir 2011 m. grynojo pelno skirtumas procentiniais punktais | 15 - 10 = 5 procentiniai punktai |
| 2012 ir 2011 m. grynojo pelno skirtumas baziniais punktais | 1500 – 1000 = 500 bazinių punktų |

Taikymas
--------

Procentiniai punktai yra naudojami lyginant du procentinius dydžius. Nurodžius procentinį skirtumą, būtų nevaizdu ir sudėtinga suprasti, kas turima galvoje, nes yra kalbama apie procentų procentinį pokytį. Pavyzdžiui, sakinys „palūkanų norma nuo 5 % padidėjo 1 %" reiškia, kad palūkanų norma padidėjo iki 5,05 %, o ne iki 6 %. Jei palūkanų norma iš tikrųjų padidėjo iki 6 %, turėtų būti sakoma „palūkanų norma nuo 5 % padidėjo 1 procentiniu punktu" arba „palūkanų norma nuo 5 % padidėjo 20 %".
Procentiniais punktais arba baziniais punktais dažnai įvardijamas įvairių oficialiai skelbiamų finansinių rodiklių pokytis. Pavyzdžiui, JAV Federalinio Rezervo pranešimuose palūkanų normos pokyčiai dažnai yra nurodomi procentiniais punktais.

Vartojimo klaidos
-----------------

Žiniasklaidoje greičiausiai dėl šnekamosios kalbos įtakos dažnai painiojamos procentinių punktų ir procentų sąvokos. Pavyzdžiui, nedarbo lygiui Šakių rajone per 2010 m. kovą sumažėjus nuo 13,4 proc. iki 12,4 proc. interneto svetainėje buvo paskelbtas straipsnis klaidingu pavadinimu „Nedarbas sumažėjo vienu procentu". Iš tikrųjų nedarbo lygis šiuo atveju sumažėjo 7,46 procento arba vienu procentiniu punktu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  procentinis punktas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-03).
Kvadratinės lygties {\displaystyle ax^{2}+bx+c=0} sprendinys, koeficientai {\displaystyle a,b,c}, čia {\displaystyle a} yra nelygus {\displaystyle 0}.
**Algebra** (arab. ‏الجبر‎ = *al-jabr* – atstatymas, atitaisymas) – matematikos šaka, tirianti veiksmų su įvairiais dydžiais (reiškiamais raidėmis) bendrąsias savybes, nepriklausomas nuo tų dydžių kilmės.

Algebroje sprendžiami dydžių sistemose kylantys uždaviniai, kai dydžių sistemos klasifikuojamos pagal veiksmų savybes. Skirtingai nei matematinėje analizėje ar funkcijų teorijoje, algebroje nėra ribos sąvokos.

Pagal algebrines sistemas – elementų aibes, kurioms apibrėžti veiksmai ir jų atlikimo taisyklės (pvz. grupė, žiedas, kūnas) – algebra skirstoma į smulkesnes šakas:

* Tiesinė algebra, tirianti tiesines erdves
* Grupių teorija, tirianti grupes bei jų savybes
* Kūnų teorija, tirianti kūnų plėtinius:
	+ Algebrinių lygčių teorija
	+ Algebrinių skaičių kūnų teorija
	+ Algebrinių funkcijų kūnų teorija
* Žiedų teorija, tirianti žiedų struktūrą ir savybes
	+ Idealų teorija
	+ Algebrų teorija
	+ Normuotoji algebra
* Struktūrų teorija, tirianti algebrines sistemas, kuriose sudėtis ir daugyba yra komutatyvios bei asociatyvios operacijos (struktūras).

Istorija
--------

Algebra yra viena seniausių matematikos šakų, atsiradusi senovės Rytų civilizacijose, kur buvo ieškoma apibendrintų metodų panašiems uždaviniams spręsti. Algebros ištakų randama 4000 metų senumo rankraščiuose iš Babilonijos, Egipto, Indijos, Kinijos. Antikinėje Graikijoje algebrinius uždavinius reikšdavo geometriškai, tik apie 250 m. Diogantas pamėgino atskirti algebrą nuo geometrijos.

Jau VI amžiuje indų matematikai naudojo nulį ir neigiamus skaičius, nežinomųjų dydžių žymėjimą, o 825 m. Chorizmi išleista „Knyga apie atstatymą ir priešpastatymą" laikytina pirmuoju algebros vadovėliu. Iš atstatymą reiškiančio arabiško žodžio *al – jabr* („al džabr") kilo ir algebros pavadinimas.

Iki XVI a. algebra daugiausiai naudota tik lygčių sprendimui. XVI a. prie sparčios algebros pažangos prisidėjo italų matematikai N. Tartaglia, G. Cordano, L. Ferrari, o prancūzas Fransua Vijetas (1540–1603) sutvarkė algebros simboliką. 1637 m. Renė Dekartas išleido veikalą *La Géométrie*, kuriame pristatė savo analizinės geometrijos atradimą ir priėmė dabartinį algebros žymėjimą.

1799 m. vokiečių matematikas F. Gausas įrodė pagrindinę algebros teoremą. XIX a. pirmoje pusėje N. Abelis ir E. Galois ženkliai prisidėjo prie algebros vystymo, taip pat pradėjo naudoti visai naujas sąvokas, kurios dabar sudaro grupių, kūnų, žiedų ir struktūrų teorijų pagrindą.

Pirmasis į Lietuvą pakliuvęs algebros vadovėlis – 1733 m. *Alpha matheseos*, pagal kurį Vilniaus universitete algebra dėstyta nuo XVIII a. antrosios pusės. Pirmas vadovėlis lietuvių kalba – M. Šikšnio *Elementarinė algebra*, išleistas 1921–1926 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  algebra(parengė Alfonsas Matuliauskas). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-02-03).
| **Vladas Vertelis** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. liepos 19 d. (65 metai)Rozalimas, Pakruojo rajonas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vladas Vertelis** (g. 1958 m. liepos 19 d. Rozalime, Pakruojo rajonas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1985 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1982–1984 m. Šiaulių rajono laikraščio „Leninietis" jaunesnysis korespondentas, korespondentas, skyriaus vedėjas, redaktoriaus pavaduotojas. 1985–1987 m. Šiaulių statybos tresto savaitraščio „Statyba" redaktorius, 1987–1990 m. – Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava", nuo 1988 m. „Šiaulių naujienos" atsakingasis sekretorius. 1989–1991 m. bulvarinio pobūdžio laikraščio „Neįdomus momentas" leidėjas ir redaktorius. Nuo 1990 m. – dienraščio „Šiaulių kraštas" vyriausiasis redaktorius. Daugiausia rašė politikos temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 554 psl.
| **Vytautas Baltakis** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. spalio 3 d. (94 metai)Aluotos, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, feljetonistas |

**Vytautas Baltakis** (g. 1929 m. spalio 3 d. Aluotose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskritis) – Lietuvos žurnalistas, feljetonistas.

Biografija
----------

1950 m. baigė Vilniaus ekonominį technikumą. 1950 m. dirbo „Valstiečių laikraščio" redakcijoje, 1951–1952 m. – Švenčionėlių rajono laikraščio „Naujas gyvenimas" atsakingasis sekretorius, 1952–1959 m. – Dūkšto rajono laikraščio „Komunizmo švyturys" redakcijoje. 1960–1989 m. Zarasų rajono laikraščio „Pergalė" (vėliau „Tarybinė žemė", „Zarasų kraštas") redakcijos žemės ūkio skyriaus vedėjas. Bendradarbiavo respublikiniuose laikraščiuose, Lietuvos radijuje, Utenos apskrities laikraštyje „Utenis". Spausdino straipsnius, korespondencijas, apybraižas, feljetonus įvairiomis žemės ūkio temomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 51 psl.
| **Vytautas Budnikas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. gruodžio 20 d. (72 metai)Taujėnėliai, Ukmergės rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Sausio 13-osios atminimo medalis |

**Vytautas Budnikas** (g. 1951 m. gruodžio 20 d. Taujėnėliai, Ukmergės rajonas) – Lietuvos žurnalistas, rašytojas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Ukmergės vidurinę mokyklą, 1978 m. – Vilniaus prekybos technikumą, 1984 m. – žurnalistiką Vilniaus universitete. 1991 m. stažavo Prancūzijos dienraštyje „La Voix Du Nord", 1995 m. – Švedijos Lundo universiteto Raulio Valenbergo institute.

Dirbo gamyklose, parduotuvėse, profesinių sąjungų įstaigose. 1989–1990 m. savaitraščio „Lietuvos profsąjungos" redaktoriaus pavaduotojas, redaktorius, nuo 1991 m. savaitraščio „Pozicija" vyr. redaktorius, „Pozicijos" leidybos centro vyriausiasis redaktorius, žurnalų „Kryžkelės", „Pozicija. Nuomonės" leidėjas. 

1990 m. Lietuvos žmogaus teisių gynimo asociacijos steigėjas ir signataras, jos vicepirmininkas, nuo 2005 m. pirmininkas.

Lietuvos rašytojų sąjungos jaunųjų rašytojų sekcijos narys. NDJ tarybos narys. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys nuo 2015 metų.

Bibliografija
-------------

* Lietuva ir žmogaus teisės I dalis, 2008 m.
* Lietuva ir žmogaus teisės II dalis, 2010 m.

Įvertinimas
-----------

* Sausio 13-osios atminimo medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 75 psl.
| **Wyndham Lewis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1882 m. lapkričio 18 d.Amherstas, Naujoji Škotija, Kanada |
| Mirė | 1957 m. kovo 7 d. (74 metai)Londonas |
|  |
| Veikla | anglų dailininkas, rašytojas, dailės kritikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Wyndham Lewis |

**Persis Vindamas Luisas** (angl. *Percy Wyndham Lewis*, 1882 m. lapkričio 18 d. Amherstas, Naujoji Škotija, Kanada – 1957 m. kovo 7 d. Londonas) – anglų dailininkas, rašytojas, dailės kritikas.

Biografija
----------

1898–1901 m. mokėsi Slado dailės mokykloje Londone. Vienas vorticizmo pradininkų ir žymiausių teoretikų. 1914 m. su kitais vorticizmo atstovais leido žurnalą „Blast". Per Pirmąjį pasaulinį karą buvo karo dailininkas, nutapė batalinių kompozicijų („Baterijos kiautas" 1919 m.). Per Antrąjį pasaulinį karą gyveno JAV, Kanadoje, 1945 m. grįžo į Londoną. Nuo 1946 m. žurnalui „The Listener" rašė meno kritikos straipsnius, iškėlė F. Bekono talentą.

Kūriniams būdingas emocingumas, ekspresyvi raiška; ankstyviesiems įtakos turėjo kubizmas ir ekspresionizmas, vėlesniems – futurizmas, siurrealizmas. Žymiausi kūriniai – „Barselonos kapituliacija" (1936 m.), „T. S. Elioto portretas" (1938 m.).

Parašė novelių (rinkiniai „Tarr" 1918 m. „Menas būti valdomam" / *The Art of Being Ruled* 1926 m. „Dievo beždžionės" / *The Apes of God* 1930 m.), atsiminimų („Nepadori užduotis" / *Rude Assignment* 1950 m.); kai kuriuose kūriniuose rėmė nacizmą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Persis Vindamas Luisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 61 psl.
**Zakristijonas** (lot. *sacrista*) - krikščioniškos bendruomenės (bažnyčios) tarnautojas, pagalbininkas liturginėse apeigose, krikščioniškoje benduomenėje; bažnyčios „ūkvedys", prižiūrėtojas. Paprastai pasaulietis žmogus.

Zakristijonas yra bendruomenės samdomas darbuotojas. Kai kuriose parapijose jis dirba visuomeniniais pagrindais, negaudamas jokio užmokesčio arba dirbdamas už simbolinį atlyginimą (nebūtinai finansinį). Kai kuriose parapijose apskritai nėra tokios pareigybės - dėl tam tinkamų asmenų trūkumo, retai vykstančių pamaldų ir kitų priežasčių. Zakristijonas rūpinasi liturgija, bažnytinių švenčių ir su jomis susijusių apeigų organizavimu, bažnyčia ir jos ūkiu, pastatų, kiemo, kai kur ir prie bažnyčios esančių įstaigų (pvz. krikščioniško darželio) priežiūra, remontu, įrengimu, atnaujinimu, saugumu. Funkcijų ir kompetencijos apimtis skiriasi kiekvienoje bendruomenėje. Ji priklauso nuo organizacijos dydžio, veiklos, valdomų išteklių, renginių, finansavimo. Liturgijos reikmenų, drabužių laikymui bažnyčioje gali būti speciali tam skirta vieta - zakristija.

Ankstyvosiose bažnyčiose zakristijono pareigas ėjo ostiarjeris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zakristijonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014. 552 psl.
**Zarasų kraštas** – *lietuviškos minties savaitraštis*, leistas nuo 1932 m. rugpjūčio 14 d. iki 1940 m. birželio mėn. Zarasuose, Šiaulių g. 28.

Istorija
--------

Iki 1932 m. lapkričio 12 d. leido Juozas Gaigalas, vėliau – Lietuvių tautininkų sąjungos Zarasų apskrities valdyba. Spausdino E. Rozeno spaustuvė Zarasuose. Išėjo 382 numeriai.

Informavo apie Zarasų apskrities įvykius, svarstė žemės ūkio, prekybos, kultūros, švietimo ir kt. klausimus.

Bendradarbiavo V. Butkys, V. Dainoras, B. Girčys, Pranas Kunca, P. Kriukelis, J. Lekas, A. Tolutis, Jonas Triponis, S. Valiukėnas, Juozas Žagrakalys ir kt.

Redagavo Jonas Binkevičius, J. Chmeliauskas, J. Gaigalas, Pranas Gipiškis, Aleksandras Matekūnas, A. Matiukas, Jonas Valiukonis, Antanina Žagrakalienė-Čeilytkaitė. 

Nuo 1989 m. „Zarasų kraštu" pavadintas Zarasuose leidžiamas rajono laikraštis „Tarybinė žemė".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 572 psl.

Nuorodos
--------

* „Zarasų kraštas". E-paveldas.lt
| **Zenonas Lapinskas** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. birželio 10 d.Kamajai |
| Mirė | 1991 m. lapkričio 10 d. (63 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | mokytojas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1975 m. – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Zenonas Lapinskas** (1928 m. birželio 10 d. Kamajuose, Rokiškio apskritis – 1991 m. lapkričio 10 d. Kaune) – Lietuvos mokytojas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1947 m. baigęs Rokiškio 1-ąją vidurinę mokyklą, Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą.

1948–1951 m. Rokiškio 1-osios vidurinės mokyklos mokytojas, 1951–1957 m. – direktorius. 1958–1961 m. Rokiškio rajono laikraščio „Po spalio vėliava" redaktorius, 1962–1968 m. – Kaišiadorių rajono laikraščio „Į komunizmą" redaktorius. 1968–1990 m. – Lietuvas radijo ir televizijos Kauno vyriausiosios redakcijos vyriausiasis redaktorius. Daugelį metų buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos Kauno skyriaus pirmininkas.  Buvo apsilankęs daugiau nei 20 pasaulio šalių.

Bibliografija
-------------

* *Anapus miško, panemunėj*, „Mintis", 1969 m.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. – Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 263 psl.
**Šakių spaustuvė** – spaustuvė, veikusi nuo 1945 m. Šakiuose.

Istorija
--------

Spaustuvė įkurta 1945 m. kartu su Šakių apskrities laikraščio „Tikruoju keliu" redakcija Griškabūdyje. 1947 m. perkelta į Šakius. 1950 m. ėmė spausdinti vietoje laikraščio Tarybiniu keliu pradėjusį eiti Šakių rajono laikraštį „Socialistinis kelias", o nuo 1951 m. – ir Kudirkos Naumiesčio rajono laikraštį „Kolektyvinis darbas", Šakių ir Plokščių MTS politinių skyrių laikraščius „Kolūkiečių draugas" ir „Komunizmo keliu".

1963 m. Šakių spaustuvė gavo linotipą, 1976 m. tapo Kauno „Raidės" spaustuvės skyriumi ir spausdino Šakių rajono laikraštį „Draugas", kuris 1963 m. pakeitė anksčiau ėjusį laikraštį „Socialistinis kelias". 1980 m. Vilkaviškio spaustuvei įsigijus ofsetą, „Draugas" buvo renkamas Šakiuose, o spausdinamas Vilkaviškyje. Vėliau Šakių spaustuvė spausdino blankus, smulkius spaudinius.

Direktorius Juozas Bilinskas – 1973–1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 482 psl.
**Šeima** – mėnesinis iliustruotas žurnalas šeimai, leistas nuo 1970 m. Kaune, 1974–2002 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Leistas kaip atkurtas 1940–1941 m. Kaune ėjęs to paties pavadinimo žurnalas. 1940 m. leido Švietimo liaudies komisariatas, 1941 m. – Lietuvos TSR valstybinė leidykla. Išėjo 9 numeriai. 1970–1988 m. ėjo kaip LTSR Švietimo ministerijos ir „Šviesos" leidyklos mėnesinis leidinys tėvams. Nuo 1989 m. – iliustruotas žurnalas šeimai. Steigėja ir leidėja UAB „Šeima". Tiražas 1940 m. ir 1970 m. – 8000 egz. 1981 m. ir 1989 m. – 160 000 egz. 1993 m. – 25 000 egz. 1997 m. – 7500 egz.

Rašė šeimos narių santykių, vaikų auginimo ir auklėjimo, šeimos ir visuomenės ryšių temomis.

Redakcijoje dirbo Danguolė Čepienė, Algirdas Dulkinas, Zeferinas Jonutis, Vitas Katilius, V. Kavaliauskienė, Eglė Kulvietienė, Vytautas Juozas Leščinskas, Tomas Srėbalius.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* Vincas Žilionis – 1940–1941 m.
* J. Laužikas – 1970–1971 m.
* Jonas Barcys – 1972–1973 m.
* Albinas Jarusevičius – 1974–1995 m.
* Birutė Jonuškaitė–Augustinienė – 1995–2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 485 psl.
Šiaurės sala
**Šiaurės sala** (maor. *Te Ika-a-Māui*, angl. *North Island*) – viena iš dviejų didžiųjų N. Zelandijos salų.

Geografija
----------

Salos plotas – 113 729 km². Pagal dydį, tai antroji N. Zelandijos sala; pasaulyje ji užima 14 vietą. Nuo Pietų salos Šiaurės salą skiria Kuko sąsiauris. Krantai vingiuoti, ypač salos šiaurėje. Šiaurės salos centre yra *Vulkaninė plynaukštė*. Joje yra vulkanų (aukščiausias Ruapehu, 2797 m), geizerių; dažni žemės drebėjimai. Salos šiaurinėje dalyje vyrauja lygumos. 1894 m. saloje įkurtas pirmasis Naujojoje Zelandijoje Tongariro nacionalinis parkas. Šiaurės saloje yra ilgiausia N. Zelandijos – Vaikato upė (*Waikato River*). Saloje ir didžiausias – Taupo ežeras (*Lake Taupo*). Auga mišrieji miškai. Klimatas subtropinis.

Didžiausi miestai
-----------------

2011 m. saloje gyveno apie 3 360 000 žmonių. Didžiausi salos miestai:

* Oklendas (Auckland) – apie 1,2 mln. gyv.
* Velingtonas (Wellington) – apie 300 tūkst. gyv.
* Hamiltonas (Hamilton) – apie 100 tūkst. gyv.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šiaurės sala (North Island)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 148 psl.
Šv. Lauryno įlanka
**Švento Lauryno įlanka** (pranc. *Golfe du Saint-Laurent*, angl. *Gulf of Saint Lawrence*) – didžiausia pasaulyje estuarija, esanti Atlanto vandenyne, prie pietrytinių Kanados krantų.

Susidaro išplatėjus Šv. Lauryno upei, nešančiai vandenis iš Didžiųjų ežerų. Nuo vandenyno atskirta Niufaundlando ir Keip Bretono salomis. Jungiasi Kaboto sąsiauriu. Šiaurėje remiasi į Labradoro pusiasalį. Įlankoje yra Antikosčio, Princo Edvardo, Magdalenos salos. Pagal hidrologinį režimą Šv. Lauryno įlanka laikoma pusiau uždara. Plotas 249 tūkst. km². Gylis iki 538 m. Potvynių aukštis iki 2 m. Nuo gruodžio iki gegužės įlanką dengia ledai. Pasitaiko ledkalnių. Žvejyba. Pavasarį į įlankos pakrantes susirenka tūkstančiai ruonių vesti jauniklių.

Svarbiausi uostai: 

* Kvebekas,
* Set Ilis (Šv. Lauryno upės žiotyse).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šventojo Lauryno įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 367 psl.
Švento Kryžiaus kalnų padėtis Lenkijoje
**Švento Kryžiaus kalnai** (lenk. *Góry Świętokrzyskie*) – kalnagūbris Lenkijos pietuose, aukščiausia Kelcų-Sandomiero aukštumos vieta. Nusidriekę iš šiaurės vakarų į pietryčius per 80 km. Aukštis iki 612 m (Lysicos k.). Sudaryti iš kvarcitų, smiltainio, klinties, vietomis perdengti moreninėmis nuogulomis. Būdingas kalvų–kalvagūbrių kraštovaizdis, vietomis susidariusios kuestos.

Kalnų pašlaitėse auga ąžuolų, pušų miškai, šlaituose – bukų ir kėnių miškai. Įsteigtas Švento Kryžiaus kalnų nacionalinis parkas.

* Nuobirynas pašlaitėje
* Uolingas šlaitas
* Kalnų miškai
* Kalnuose augantis senas Barteko ąžuolas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šventojo Kryžiaus kalnai (Góry Świętokrzyskie)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013. 366 psl.
2. ↑  *Свентокшиские\_горы*,Большая советская энциклопедия, T. XXIII (Сафлор—Соан). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
*Kitos reikšmės – Šviesa (reikšmės).*
**Šviesa** – JAV lietuvių visuomenės, kultūros, politikos, mokslo, meno ir literatūros trimėnesinis žurnalas, ėjęs 1934 m. vasario mėn. – 1980 m. sausio 3 d. Niujorke.

Istorija
--------

Leido 1915 m. įkurta Amerikos lietuvių darbininkų literatūros draugija. 1934–1936 m. redagavo Rojus Mizara, 1936–1980 m. – Antanas Bimba.

Žurnalo redakcinėje kolegijoje dalyvavo Antanas Bimba, Jonas Gasiūnas, A. Gilmanas, Jonas Kaškaitis, Rojus Mizara, Leonas Prūseika, V. Senkevičius, Domas Šolomskas, Kazimieras Vidikas-Tauras ir kt.

Be jų, „Šviesoje" dar bendradarbiavo F. Abekas (Mikalojus Akelaitis), Vincas Andrulis, Pranas Balsys, Vincas Bovinas, Stasys Jasilionis, Aleksas Jasutis, Juozas Jurginis, Antanas Metelionis, A. Petrika, Kotryna Petrikienė-Jankauskaitė, Bronius Pranskus-Žalionis, J. Siurba, Romas Šarmaitis ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 497 psl.

Nuorodos
--------

* „Šviesa". E-paveldas.lt
*Švietimo darbo* puslapiai
**Švietimo darbas** – mėnesinis Švietimo ministerijos žurnalas, leistas 1919–1930 m. Kaune.

Istorija
--------

Spausdino „Dirvos" spaustuvė Marijampolėje, Valstybės spaustuvė Kaune, Ryto spaustuvė Klaipėdoje. Išėjo 135 numeriai. Leido priedus „Švietimo ministerijos programos", „Švietimo ministerijos aplinkraščiai ir įsakymai" ir kt.

Rašė švietimo, mokslo, istorijos, kultūros temomis, svarstė mokymo metodikos, dėstymo psichologijos ir kt. problemas.

Bendradarbiavo Vytautas Augustaitis, Jonas Avižonis, Viktoras Biržiška, Kazimieras Būga, Antanas Busilas, Tadas Ivanauskas, Jonas Jablonskis, Augustinas Janulaitis, Vladimiras Lazersonas, Pranas Mašiotas, Vincas Ruzgas, Antanas Smetona, Jonas Strimaitis, Matas Šalčius, Juozas Tūbelis, Vincas Vilkaitis, Antanas Vireliūnas, Juozas Žilevičius ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Redakcinė komisija Antanas Busilas, Pranas Mašiotas, Antanas Vireliūnas
* Vincas Krėvė-Mickevičius,
* Antanas Kasakaitis,
* Antanas Vireliūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 498 psl.

Nuorodos
--------

* „Švietimo darbas". E-paveldas.lt
*Kitos reikšmės – Švyturys (reikšmės).*
1983 m. žurnalo „Švyturys" viršelis
**Švyturys** – nepriklausomas politikos, visuomenės gyvenimo, kultūros ir literatūros iliustruotas mėnesinis žurnalas, leistas 1949–1999 m. Vilniuje.

Istorija
--------

Iš pradžių ėjo kaip laikraščio „Tiesa" leidinys; iki 1990 m. Nr. 5 leido LKP CK leidykla kaip politinį-visuomeninį ir literatūrinį iliustruotą žurnalą. Nuo 1991 m. steigėja ir leidėja – UAB „Švyturys". Tiražas 1949 m. – 7000 egz. 1981 m. – 133 200 egz. 1989 m. – 182 500 egz. 1997 m. – 11 000 egz. Nuo 1991 m. buvo leidžiamas priedas vaikams „Švyturiukas" (vyriausias redaktorius Vytautas Misevičius, tiražas 25 000 egz.).

Žurnale dirbo ar bendradarbiavo: J. Albertavičius, Osvaldas Aleksa, Antanas Ališauskas, Stasys Arnašius, Eimutis Balaišis, Stanislovas Algimantas Balčiūnas, Rimantas Budrys, Klaudijus Driskius, Algirdas Dulkinas, Ilja Fišeris, Aronas Garonas, Leonardas Grudzinskas, Juozas Jurevičius, Pranas Kasiulis, Vytautas Jonas Lukoševičius, Juozas Macevičius, Danielius Mickevičius, Vladas Mikėnas, Vytautas Misevičius, Alfonsas Pakeltis, Algirdas Pocius, Liudvikas Ruikas, Jonas Sadaunykas, Tomas Sakalauskas, Algimantas Semaška, Eugenijus Šiško, Juozas Šiupšinskas, Laimonas Tapinas, Jonas Tadas Teseckas, Augustas Uktveris, V. Usinavičius, Vytautas Žemaitis.

Vyriausieji redaktoriai
-----------------------

* Vladas Mozūriūnas – 1949–1954 m.
* Alfonsas Bieliauskas – 1954–1970 m.
* Jonas Lapašinskas – 1971–1977 m.
* Antanas Viršulis – 1977–1984 m.
* Juozas Baušys – 1985–1999 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 498-499 psl.
„Žaliasis pasaulis" 1997 m.
**Žaliasis pasaulis** – nepriklausomas aplinkosauginiam švietimui skirtas savaitraštis, leidžiamas nuo 1990 m. rugsėjo mėn. Vilniuje.

Istorija
--------

Įsteigtas kaip savaitraštis, pradžioje ėjo pavadinimu „SOS: laikraštis ne vien ekologams". Įsteigė bei leido tuometinis Aplinkos apsaugos departamentas. 1991 m. sausio mėnesio laikraščio „SOS" Nr. 2 (10) tiražas, nespėjus redakcijai laikraščio atsiimti iš spaustuvės Vilniuje, Spaudos rūmuose TSRS kariuomenės sunaikintas. Nr. 3 (11) išėjo spausdintas senoje spaustuvėje, Maironio gatvėje primityvia spausdinimo technika. Dalis šio laikraščio tiražo dalinta nemokamai Vilniuje, Nepriklausomybės aikštėje, Parlamentą gynusiems žmonėms. Paskutinis numeris tokiu pavadinimu – Nr. 51 (109) išėjo 1992 m. gruodžio 17-24 d.

Nuo 1993 m. sausio 1 d. mėnraštis „Žaliasis pasaulis", leidinio steigėju ir leidėju tapo viešoji įstaiga „Ekologinio švietimo centras". 1997 m. ėjo šešiolikos puslapių dukart per mėnesį, 1998 m. – kas 10 dienų (rugpjūtyje nebuvo leidžiamas), nuo 1999 m. sausio 1 d. vėl eina keturis kartus per mėnesį kaip savaitraštis. Tiražas 1990 m. – 13 100 egz. 1997 m. – 3500 egz. 2010 m. 2100 egz. platinamas tik prenumeratoriams.

Rašo gamtos apsaugos, ekologijos teorijos ir praktikos klausimais. 

Bendradarbiavo Valentinas Baltrūnas, Dalia Brazauskienė, Zenonas Butkevičius, Leonardas Grudzinskas, Vytautas Leščinskas, Danius Lygis, Selemonas Paltanavičius, Alvidas Remesa, Evaldas Vėbra ir kiti

Redaktoriai
-----------

* Augustas Uktveris – nuo 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Laikraščio „Žaliasis pasaulis" istorija
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 576 psl.

Nuorodos
--------

* „Žaliasis pasaulis"
**Žemaitis** – *žemaičių savaitraštis*, apskrities laikraštis, ėjęs 1925–1931 m. Telšiuose.

Istorija
--------

Leido Mečislovas Gedvilas, A. Jonikas, Mykolas Šaikūnas, Aleksandras Tornau, nuo 1931 m. – „Žemaičiui" leisti bendrovė. Spausdino „Inkaro" spaustuvė Kretingoje, „Perkūno" spaustuvė Telšiuose. Išėjo 449 numeriai. Leido priedą „Pliumpis". 1931 m. Nr. 1 išėjo su antrašte „Sekmadienio žemaitis".

Propagavo demokratijos idėjas, svarstė; ekonomikos, žemės ūkio, kultūros, sveikatos ir kt. Žemaitijos krašto klausimus, informavo apie užsienio ir vietos įvykius.

Bendradarbiavo K. Bagdonas, V. Gečius, T. Mikuckis, Juozas Milvydas, L. Narbutas, P. Rimkus, Vladas Napoleonas Selenis, V. Šaulys, Jonas Valickis ir kt.

Redagavo Mečislovas Gedvilas, A. Jonikas, K. Juzumas, V. Mockus, N. Radys, M. Šaikūnas, Aleksandras Tornau, Vincas Žilionis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 579 psl.

Nuorodos
--------

* „Žemaitis". E-paveldas.lt
**Žiemgala** – Žiemgalos krašto kultūros laikraštis, nuo 1990 m. spalio 5 d. leistas Pakruojyje ir žurnalas, nuo 1998 m. leidžiamas Kaune, V. Krėvės pr. 111-66.

Istorija
--------

Pirmasis numeris išėjo kaip „Žiemgalos kraštiečių draugijos" ir Pakruojo rajono laikraščio „Auksinė varpa" literatūros ir meno priedas, 2-asis – šios draugijos etninės kultūros, literatūros ir meno laikraštis, o nuo 3-ojo ėjo kaip krašto kultūros leidinys, nuo 1998 m. žurnalas. Steigėja ir leidėja – Pakruojo rajono kraštiečių draugija „Žiemgala", nuo 1998 m. Viešoji įstaiga „Žiemgalos leidykla". Tiražas 1990 m. – 1500 egz. 1996 m. – 500 egz.

Rašo apie Šiaurės Lietuvos (Žiemgalos) istoriją, kultūrą, tradicijas, papročius, įžymius iš šio krašto kilusius žmones, Lietuvos ir Latvijos kultūrinius ryšius.

Redaktoriai
-----------

* Jonas Nekrašius – 1990–1995 m.
* Vytautas Didžpetris – nuo 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 583 psl.

Nuorodos
--------

* „Žiemgala"
Koordinatės: 55°43′15″š. pl. 26°14′30″r. ilg.﻿ / ﻿55.7209433°š. pl. 26.2416025°r. ilg.﻿ / 55.7209433; 26.2416025


|  Zarasų Visų Šventųjų cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Всех Святых |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Zarasų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Zarasai |
| **Adresas** | Kauno g. 16 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1885 m. |

**Zarasų Visų Šventųjų cerkvė** stovi Zarasuose, miesto kapinėse.

Cerkvė 2016 m.

Istorija
--------

Pirmoji medinė cerkvė Zarasuose pastatyta 1838 m. iždo lėšomis. 1885 m. ji perkelta į kapines ir pašventinta Visų Šventųjų garbei. XX a. pradžioje mieste buvo dar dvi cerkvės – sentikių ir vientikių. 

1877 m. Zarasuose taip pat iždo lėšomis pastatyta mūrinė Viešpaties Atsimainymo cerkvė (*церковь Пребражения Господня*). 1936 miesto taryba nusprendė šią cerkvę iš centro perkelti į K. Būgos gatvę. Švietimo ministerija tam skyrė lėšų. Cerkvę perstatė apie 1938 m. Viešpaties Atsimainymo cerkvė 1941 m. sudegė. Tikintieji meldėsi kapinėse stovinčioje Visų Šventųjų cerkvėje.

1946 m. parapijoje buvo 300 tikinčiųjų. Sovietų valdžia ją įregistravo 1947 metais.

Cerkvėje buvo Dievo Motinos paveikslas, puošęs Suvieko unitų vienuolyną. [reikalingas šaltinis]

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Zarasų Visų Šventųjų cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Eparchijos puslapis: Visų Šventųjų cerkvė