recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antanas Radzevičius** (1884 m. balandžio 23 d. Vilkaičių k. Kruopių valsč. Šiaulių apskr. – 1956 m. gegužės mėn. Perth Amboy, NJ – JAV) – vargonininkas, vargonų statytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Muzikos pradėjo mokytis pas Kruopių miestelio vargonininką B. Burkauską (mokytojui padėdavo taisyti vargonus). Išmokęs vargonuoti, nuo 1901 m. savarankiškai vargonininkavo Garliavoje, iš kur keletą metų važinėjo į Kauną pas Juozą Naujalį gilinti žinių. Tuomet Garliavoje Szymanskio firma iš Varšuvos statė naujus vargonus, ir Antanas buvo nuolatinis darbininkas. Dar vargonininkavo Czezerske (Čečerske) ir Jiezne.

1905 m. atvykęs į JAV, iš pradžių vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Petro ir Povilo lietuvių parapijoje Elizabethe, NJ, o vėliau Newarke, NJ. Vadovavo Šv. Cecilijos ir Vyčių 29-osios kuopos chorui, suorganizavo orkestrėlį. Su chorais statė Miko Petrausko operetes ir W. R. Herberto dramos veikalus, nemažai koncertavo, dalyvavo tautiniuose renginiuose. Dirbdamas muzikos žinias gilino pas M. Petrauską ir *Damroch Music Academy New York*. Kartu mokėsi ir statyti vargonus *Will Harrison Organ Co*, Bloamfielde, NY, ir *American Master Organ Co*, Lakeview, NY.

1908–1909 m. tobulinosi statyti elektroninės sistemos vargonus *American Master Organ Co*, Lakeview. Vėliau šį darbą pradėjo dirbti savarankiškai. 1910 m. įkūrė savo *Anthony Radzewiez Pipe Organ Co*, Newarke. 1911 m. lietuvių parapijai Patersone, NJ, pastatė pirmuosius skalines sistemos vargonus.

1921 m. savo firmą Newarke išplėtė ir pavadino *Radd Organ Corp* vardu. Iš pradžių firmoje dirbo daug darbininkų ir turėjo pakankamai užsakymų, bet netrukus ji bankrutavo. 1923 m. įmonę atgaivino Millbury, NY, ir joje tvarkytis A. Radzevičiui padėjo trys jo sūnūs. Įmonė pastatė apie 100 naujų vargonų ir nemažai jų atnaujino lietuviškose bažnyčiose, bet daugiausia lenkų ir kitų tautybių bažnyčiose, mokyklose, teatruose. Jo statytų vargonų galima užtikti daugelyje JAV miestų ir miestelių. Svajota pastatyti didžiulius paskutinės technikos vargonus ir Lietuvoje, bet šį sumanymą įgyvendinti sutrukdė Antrasis pasaulinis karas.

1941 m. įmonei užsidarius, A. Radzevičius vargonininkavo ir vadovavo chorams lietuvių ir lenkų parapijose Eastone, PA, Short Hills ir Perth Amboy parapijose. Su Newarko choru ir kaip solistas yra išleidęs plokštelių, įkalbėjęs monologų. Buvo ALRK Vargonininkų sąjungos organizatorius (1911 m.), aktyvus jos narys ir Centro valdybos ilgametis iždininkas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pirmoji Vašingtono konferencija**, taip pat žinoma kaip **Arcadia konferencija** (pagal kodinį konferencijos pavadinimą), vyko Vašingtone, Jungtinėse Valstijose nuo 1941 metų gruodžio 22 iki 1942 metų sausio 14 dienos. Tai buvo pirmasis strateginis susitikimas tarp Jungtinės Karalystės ir Jungtinių Valstijų vadovų, po to kai JAV įstojo į Antrąjį pasaulinį karą. Valstybių delegacijoms vadovavo britų premjeras Vinstonas Čerčilis ir JAV prezidentas Franklinas Ruzveltas

Nors Ruzveltas bandė susikoncentruoti į Jungtinių Valstijų karines pastangas kare su Japonija, po pastarosios Perl Harboro užpuolimo prieš porą savaičių – gruodžio 7 dieną, JAV vyriausybės delegacija sutiko, kad laimėti karą galima tik, jei pirmasis sąjungininkų tikslas bus – nugalėti Nacių Vokietiją (strategija „Europa pirmiausia"). 1941 metų gruodžio 11 dieną Adolfui Hitleriui paskelbus Jungtinėms Valstijoms karą, toks JAV delegacijos sprendimas buvo daug labiau politiškai priimtinesnis, nei kitu atveju, jei Hitleris nebūtų paskelbęs karo. Konferencijoje taip pat sutarta suvienyti karinius išteklius į vieną vykdant Europos karo veiksmų teatro operacijas.
|  Bielsko Šv. Trejybės kapinių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Bielsk Podlasko stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Bielsko valsčius |
| **Gyvenvietė** | Bielskas |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | XVIII a. |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bielsko Šv. Trejybės kapinių cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Bielsko Šv. Trejybės kapinių cerkvė** (lenk. *Cerkiew cmentarna Świętej Trójcy w Bielsku Podlaskim*) – cerkvė, esanti Bielsko mieste. Cerkvė priklauso Bielsko Rūpestingosios Dievo Motinos parapijai. Dabartinė medinė cerkvė pastatyta XVIII a. amžiuje.

Istorija
--------

Pirmoji cerkvė šioje vietoje buvo pastatyta 1533 m. jos statybas finansavo karalienė Bona Sforza. 1596 m. atiteko unitams. 1774 m. dėl prastos būklės cerkvė sugriuvo. XVIII a. pabaigoje – XIX a. pradžioje cerkvė buvo atstatyta, 1839 m. ją perėmė stačiatikiai. 1966 m. spalio 3 d. cerkvė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie cerkvę ir nuotraukos (lenk.);
* Aprašymas apie cerkvę (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).
| **Marselis Mosas** |
| --- |
|  |
| Marselis Mosas |
| Gimė | 1872 m. gegužės 10 d.Epinalis |
| Mirė | 1950 m. vasario 1 d. (77 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | prancūzų sociologas ir antropologas |
|  |
|  **Vikiteka** | Marcel Mauss |
| Parašas |
|  |

**Marselis Mosas** (pranc. *Marcel Mauss*; 1872 m. gegužės 10 d. – 1950 m. vasario 1 d.) – prancūzų sociologas ir antropologas, labiausiai žinomas kaip savo dėdės, Emilio Diurkheimo (vienas sociologijos pradininkų) palikimo saugotojas ir darbų tęsėjas bei prancūzų antropologinės mokyklos pradininkas.

Nuo 1902 m. Mosas buvo religijotyros profesorius Paryžiaus Aukštųjų mokslų praktinėje mokykloje. 1925 m. įkūrė Etnologijos institutą. Mosas tyrinėjo senųjų ir dabartinių pirmykščių visuomenių religines praktikas, vėliau atsidėjo vien šiuolaikinėms socialinės antropologijos problemoms. Kartu su E. Diurkheimu prisidėjo prie Analų mokyklos atsiradimo Prancūzijoje, sukūrė vadinamąją prancūziškąją sociologinę mokyklą, leido žurnalą *L’Année Sociologique* (nuo 1901 m.), kuriame skleidė E. Diurkheimo idėjas ir sociologinius metodus. Po šio mirties (1917 m.) jis tapo žurnalo redaktoriumi.

1947 m. išleidęs Etnografijos vadovėlį, Mosas padėjo pagrindus etnografinių lauko tyrinėjimų metodologijos studijoms. Jis išskyrė tris antropologijos lygmenis: etnografiją – detalų papročių, tikėjimų ir socialinio gyvenimo studijavimą; etnologiją – empiriškai pagrįstą regioninį palyginimą; antropologiją – abiejų pirmųjų pagrindu kuriamą teorinį, filosofiškai išvystytą apibendrinimą apie visuomenę ir žmoniją. Daug dėmesio skyrė dovanos socialinei prasmei (resiproksija).

Domėjosi hinduizmu, lyginamąja religijotyra, lyginamosiomis civilizacijų studijomis. Teigė, kad senovės bendruomenėse santykiai buvo grindžiami ekvivalentiškumo principu, kad visos tautos yra civilizuotos, bet skirtingos. Žmogų suvokė kaip vientisą individą, kuris savyje jungia biologinius, socialinius ir psichologinius ypatumus. Tyrė įvairių kultūrų religinius, teisinius, ekonominius ir mitologinius aspektus.

Bibliografija
-------------

Pagrindiniai veikalai:

* Esė apie aukojimo kilmę ir funkcijas (*Essai sur le nature et la fonction du sacrifice*, 1899 m.)
* Maginių galių kilmė (*Esquisse d‘une theorie generale de la magie*, 1904 m.)
* Esė apie dovaną (*Essai sur le don: forme et raison de l‘echange dans les societes archaiques*, 1923–1924 m.)
* Kūno technika (*Techniques du corps*, 1934 m.)
* Etnografijos vadovėlis (*Manuel d‘ethnographie*, 1947 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytis Čiubrinskas. SOCIALINĖS IR KULTŪRINĖS ANTROPOLOGIJOS TEORIJOS. Kaunas: VDU, 2007.
2. ↑  *Marcel Mauss*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
| **Apistogramma agassizii** |
| --- |
| Agasio nykštukė (patinėlis) akvariume
 (Apistogramma nijsseni)Agasio nykštukė (patinėlis) akvariume |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Teleostei)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Daugiaspalvės ešeržuvės  *( Cichlidae)* |
| Gentis: | Nykštukinės daugiaspalvės  *( Apistogramma)* |
| Rūšis: | Agasio nykštukė  *( Apistogramma agassizii)* |

 |

**Agasio nykštukė** (*Apistogramma agassizii*) – daugiaspalvių ešeržuvių (*Cichlidae*) šeimos žuvų rūšis.

Gyvena Pietų Amerikoje, Amazonės regione, stovinčiame ar lėtai tekančiame vandenyje. Spalva gelsvai rusva, išilgai kūno ligi pat uodegos eina plati tamsi juosta. Patinėliams būdinga pailgėjusi ieties pavidalo uodega. Uodega oranžinė, mėlynais krašteliais, o nugaros pelekas - vienspalvis, taip pat oranžinis. Nugarėlė violetinės spalvos, o ant galvos ir kūno - daug mažų mėlynų taškelių. Patinėliai užauga maždaug iki 8 cm, patelės – 6 cm.

Laikomos akvariumuose. Rekomenduojama laikyti vieną patinėlį ir kelias pateles, kitos žuvytės akvariume turėtų būti mažesnės ir neagresyvios, tokiu būdu išvengiama konfliktų, kadangi šios žuvys yra teritorinės ir gina savo gyvenamą vietą. Akvariume jiems būtina dažnai keisti bent dalį vandens, kad nesusikauptų dideli nitratų kiekiai, kuriems šios žuvys yra labai jautrios.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS)
2. 1 2 3 4
3. ↑
4. 1 2
5. 1 2


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Agasio nykštukė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Markantonijus Raimondis** (it. *Marcantonio Raimondi*, apie 1480–1534 m.) – XVI a. pr. italų renesanso grafikas, geriausiai žinomas graviūromis pagal Rafaelio piešinius.

Biografija
----------

Markantonijus Raimondis gimė apie 1480 m. kažkur netoli Bolonijos. Mokėsi Frančesko Frančijos dirbtuvėse Bolonijoje. Jo anksčiausios graviūros figūriniame vaizdavime ir kompozicijomis rodė F. Frančijos įtaką, bet peizažo ir šešėliuotės vaizdavimas atskleidė, kad M. Raimondis buvo susipažinęs su Luko van Leideno grafikos darbais. 1506−1508 m. M. Raimondis gyveno Venecijoje, kur taip susižavėjo A. Diurerio graviūromis, kad, pasak Dž. Vazario, nukopijavo visą seriją A. Diurerio graviūrų ir pardavinėjo jas vietoj originalų. Apie tai Niurnberge informuotas A. Diureris 1506 m. padavė M. Raimondį į teismą.

Po trumpos viešnagės Florencijoje apie 1510 m. M. Raimondis apsigyveno Romoje, kūrė graviūras pagal Rafaelio, Mikelandželo ir jų pasekėjų kūrinius. 1513 m. jis susipažino su Rafaeliu, kuris jam parūpindavo piešinių graviūroms sukurti. Jomis M. Raimondis daugiausiai išgarsėjo. Jis į graviūras perkeldavo Rafaelio figūrines kompozicijas, bet peizažo ir šešėliuotės bei kitų detalių atlikimas priklausydavo nuo jo. Iš viso jis sukūrė daugiau nei 300 graviūrų, kurios reikšmingai prisidėjo prie italų renesanso dailės estetikos išplatinimo Europoje. Tarp jo mokinių − Marco Dente, Agostino dei Musi ir Giovanni Jacopo Caraglio. 1520 m. mirus Rafaeliui M. Raimondis dirbo pagal Dž. Romano dizainus ir užsitraukė nešlovę, kai sukūrė keletą pornografinių graviūrų. 1527 m. Romą užėmus nevaldomai Karolio V kariuomenei, M. Raimondis išsipirko iš nelaisvės ir pabėgo iš Romos visiškai skurdžias. Mirė 1534 m. Bolonijoje.

Darbų galerija
--------------

* „Marsas, Venera ir Kupidonas" pagal A. Mantenją (?), 1508 m. „Marsas, Venera ir Kupidonas" pagal A. Mantenją (?), 1508 m.
* „Kūdikių žūdynės Betliejuje" pagal Rafaelį, apie 1511 m. „Kūdikių žūdynės Betliejuje" pagal Rafaelį, apie 1511 m.
* „Lukrecija" pagal Rafaelį, apie 1514 m. „Lukrecija" pagal Rafaelį, apie 1514 m.
* „Šv. Šeima" pagal Rafaelį, apie 1518 m. „Šv. Šeima" pagal Rafaelį, apie 1518 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marcantonio Raimondi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* Britų muziejaus informacija
| **Paul Dirmeikis** |
| --- |
|  |
| Povilas Dirmeikis |
| Gimė | 1954 m. gruodžio 6 d. (68 metai)Čikaga |
| Tėvas | Tomas Bronius Dirmeikis (1910–1961) |
| Motina | Paule Le Digol (1911–2005) |
|  |
| Veikla | kompozitorius, poetas, dainininkas, tapytojas |

  

**Paul Dirmeikis** (liet. *Povilas Dirmeikis*, g. 1954 m. gruodžio 6 d. Čikagoje, JAV) – Prancūzijos ir Lietuvos kompozitorius, poetas, dainininkas, tapytojas.

Biografija
----------

Tėvas Lietuvos žurnalistas, redaktorius, teisininkas Tomas Bronius Dirmeikis,
motina Paule Le Digol. Mirus tėvui 1963 m. su motina išvyko į jos gimtinę Bretanėje, vėliau apsigyveno pietų Prancūzijoje, netoli Tulono. 1970 m. įstojo į Draginjano mokytojų seminariją (*École Normale d’instituteurs*), nuo 1975 m. dirbo mokytoju, tačiau 1976 m. Paryžiuje sutiko vokiečių kompozitorių Karlheincą Štockhauseną (*Karlheinz Stockhausen*), kuris 1977 m. jį pakvietė į savo muzikinį projektą. Įsteigė gyvosios poezijos ansamblį „l’Eveilleur", pradėjo kurti dainas, dainavo klasikinę poeziją, daugiausia – bretonų kompozitorių dainas. 1980–1986 m. dalyvavo daugelyje vietinių ir regioninių projektų, festivalių, bendradarbiavo su įžymiais Prancūzijos dainų rašytojais ir dainininkais Jacques Bertin, Gilles Elbaz, Jean Vasca. Nuo 2002 m. po kelerių metų tylos, kuria elektroninę ir avangardinę mikrotonalinę muziką kompiuteriu kameriniams ansambliams.

Nuo 2003 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.

Bibliografija
-------------

* *Limbes Creusée*s, Éditions St-Germain, 1975.
* *La Peur*, Éditions Le Cherche-Midi, 1977.
* *Le Souffle du Temps* – *Quodlibet pour Karlheinz Stockhausen*, Éditions Telo Martius, 1999.
* *L’Epaule d’Orphée* suivi de *L’Anneau des frontières*, Éditions de L’Eveilleur, 2012.
* *Gwerz*, Éditions de L’Eveilleur, 2013.
* *Les Belles Choses*, Éditions de L’Eveilleur, 2014.
* *Je te réunirai,* Éditions de L’Eveilleur, 2015.

Diskografija
------------

* Loup Rouge, LP EVE 001, L’Eveilleur (1984)
* Message laissé à Pondichéry le 18 novembre 1973, CD EVE 002, L’Eveilleur (1988)
* 17 Métacompositions (2002), DVD audio EVE 003, L’Eveilleur (2004)
* Entre parenthèses, (31 poèmes de René Guy Cadou) digipack 2-CD EVE 004, L’Eveilleur (2008)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Paul Dirmeikis. Asmeninė svetainė anglų kalba

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė  (prancūzų k.)
| **Veronica hederifolia**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Gebenlapė veronika (*Veronica hederifolia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Gyslotiniai  *( Plantaginaceae)* |
| Gentis: | Veronika  *( Veronica)* |
| Rūšis: | Gebenlapė veronika  *( Veronica hederifolia)* |

 |

**Gebenlapė veronika** (*Veronica hederifolia*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos žolinis vienmetis arba dvimetis augalas. Paplitęs didesniojoje Europos dalyje (išskyrus šiaurę ir pietus), Vidurinėje Azijoje, Kaukaze, Artimuosiuose Rytuose, Irane, vietomis Pietų Azijoje, Šiaurės Amerikoje.

Augalo stiebas gulsčias arba kylantis, 8–30 cm (kartais iki 60 cm) aukščio. Lapai apskriti, skiautėti, su 3–7 skiautėmis. Taurelės skiltys plačios, pamatas širdiškas, kraštai blakstienoti, vaisiams išaugus ji padidėja ir atsilenkia atgal. Vainikėlis 2–2,5 mm pločio, šviesiai mėlynas arba violetinis.

Auga šviesiuose miškuose, pakelėse, laukuose, šabakštynuose. Lietuvoje gebenlapė veronika labai reta, įrašyta į Raudonąją knygą. Auga Kuršių nerijoje (Juodkrantės kraštovaizdžio draustinyje).

* Požymiai
* Augalas
* Augalas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-16 iš Wayback Machine projekto.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gebenlapė veronika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Tilamukai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | <50 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos (Oregono vėliava Oregonas) |
| Kalba (-os) | anglų, tilamukų† |
| Religijos | tradicinė religija, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | kiti pakrantės sališai (ypač sailecai) |

**Tilamukai** (*Tillamook*, sav. *Nehalem*) – indėnų sališų tauta (pakrančių sališai), gyvenanti JAV, Oregono valstijoje. Jų tradicinės žemės driekėsi nuo Tilamuko kyšulio šiaurėje iki Saileco upės baseino pietuose. Tai toliausiai pietuose gyvenanti pakrančių sališų tauta. Populiacija nežinoma (1990 m. – 50 žmonių). Gimtoji tilamukų kalba išnyko 1972 m. vartoja anglų kalbą.

Buvo paplitę egzogaminiai kaimai. Santuoka patrilokalinė (su 5 dienų atidirbimo žmonos šeimoje papročiu). Vėliau jaunavedžiai naują gyvenamą vietą pasirinkdavo laisva valia. Tarp vadų buvo paplitusi poligamija. Namai statyti iš lentų (kartais – pusiau žeminės), juose gyvendavo po kelias šeimas. Tikėjimui būdingas dvasių-globėjų kultas. Būdingas mitas apie Vaikų žemę, kurioje gyvena sielos iki gimdamos.

Kultūriškai ženkliai skiriasi su kitų pakrančių sališų, paveikti Kalifornijos indėnų kultūros.

Dėl ligų ir karų su baltaisiais populiacija labai sumenko. Tilamukai persimaišė su sailecais ir kitomis tautomis, gyvena padrikai.
 Dauguma patenka į Saileco rezervaciją Linkolno apygardoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Boas, Franz. „Traditions of the Tillamook Indians", *Journal of American Folklore*, v. 11 (1898), pp. 23–38.
2. ↑  *Салиши*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Būdingas Durgos mūrtis pūdžos metu
**Durgos pūdža** (beng. দুর্গা পূজা), dar žinoma kaip ***Durgotsava***, ***Šarodotsabas*** („rudens šventė") – viena svarbiausių religinių hinduistų švenčių; skirta deivės Durgos garbei. Švenčiama daugiausia Vakarų Bengalijoje, taip pat Orisoje, Asame, Džarkhande, Manipure, Tripuroje ir kitur. Tai svarbiausia bengalų nacionalinė šventė, švenčiama bengalų, gyvenančių tiek Indijoje, tiek už jos ribų. Durga Pūdža yra švenčiama penkias dienas. Jos data nustatoma pagal tradicinį hinduistų (Mėnulio) kalendorių vyksta Kartiko mėnesį, tarp 6 ir 10 dienų (spalio antrojoje pusėje). Ši šventė skirta pagarbinti deivei Durgai – motinai Žemei – bei pažymėti rudens laikotarpį (savo prasme panaši į Šiaurės Indijoje populiarią Divali šventę).

Nors Durgos garbinimo papročiai Bengalijoje buvo žinomi jau nuo XI–XIV a. bet ženklus šios deivės kultas susidarė tik XVI–XVII a. o pati Durga Pūdžos tradicija išsivystė jau Britų Indijos laikais (šaltiniuose minima nuo 1711 m. Ahomo karalystėje). XVIII a. ji tapo svarbia Bengalijos aristokratų (zamindarų) švente, o vėliau tapo bengalų nacionalizmo, pasipriešinimo britų kultūrai elementu.

Durgos pūdžos pradžią žymi ryte atliekamos mantros, skaitiniai, skirti deivės Durgos garbei. Per „All India radio" transliuojama dviejų valandų programa, kurioje rečituojama „Devymahatmja" – religinis tekstas apie deivės Durgos (Čandės) pergalę prieš demoną Mahišasurą. Tai Markandėjos puranos dalis, sukurta ~V a. Tada visur – gatvėse, aikštėse – pradedami statyti *pandal* – laikini statiniai iš bambuko ir audeklų – kuriuose atliekami aukojimai deivės Durgos statulėlėms (*mūrčiais*). Šios statulėlės pagaminamos iš vaško, nudažomos ir išpuošiamos. Be pačios Durgos, savo dešimtyje rankų laikančios ginklus, dar vaizduojamas liūto puolamas Mahišasura bei 4 Durgos vaikai – Lakšmė, Sarasvatė, Ganeša ir Kartikėja. Prie deivės murti, kuriai aukojami žiedlapiai, sindūras, savo pasirodymus atlieka būgnininkai, grojantys skardžiais *dhak* būgnais, atliekamas *aarti* aukojimo ritualas ir ritualinis šokis. Durgos pūdžos metu miestai spalvingai išpuošiami, žmonės pasipuošia naujais rūbais, dalyvauja tiek religinėse apeigose, tiek pasaulietinėse pramogose.

Paskutiniąją šventės dieną (visoje Indijoje švenčiama kaip Dašera) vyksta Durgos nešimo ritualas. Murti išimamos iš pandalų ir nešamos gatvėmis lydint gausiai žmonių miniai, skanduojančiai „Šlovė Motinai Durgai", ir būgnininkų būriui. Tada murti įleidžiamos į vandenį, taip simbolizuojant Durgos sugrįžimą pas Šivą. Po to, šventės dalyviai lanko vieni kitus, vaišinasi saldumynais.

* Festivalio dalyvės, išsitepusios sindūruFestivalio dalyvės, išsitepusios sindūru
* Durgai aukojami žiedlapiaiDurgai aukojami žiedlapiai
* Aarti apeigos*Aarti* apeigos
* Aarti šokis*Aarti* šokis
* Durgos gabenimo ceremonijaDurgos gabenimo ceremonija
* Durga Pūdžos metu išpuošta KolkataDurga Pūdžos metu išpuošta Kolkata
| Masajos ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Nikaragva Nikaragva |
|  |
| Aukštis | 635 m |
|  |
| Tipas | Kaldera |
|  |
| Amžius | apie 9000 |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2008 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 11°58′58″ š. pl. 86°09′43″ v. ilg.﻿ / ﻿11.98278°š. pl. 86.16194°r. ilg.﻿ / 11.98278; 86.16194Koordinatės: 11°58′58″ š. pl. 86°09′43″ v. ilg.﻿ / ﻿11.98278°š. pl. 86.16194°r. ilg.﻿ / 11.98278; 86.16194 |

**Masajos ugnikalnis** (isp. *Volcán Masaya*) − ugnikalnis Nikaragvoje, 20 km į pietryčius nuo Managvos.

Ugnikalnis susiformavo prieš 9000 metų. Jo aukštis siekia 635 m. Ugnikalnis kalderos formos. Vietiniai indėnai vulkaną vadina *Popogatepe* (išvertus reiškia „ugnies kalnas"). Ispanų konkistadorai vulkaną vadino *La Boca del Infierno* („pragaro gerklė"). Kad išvytų piktąsias dvasias, XVI a. ant kraterio krašto jie pastatė kryžių.

Masajos ugnikalnis priklauso Nikaragvos nacionaliniam parkui. Jis yra vienas iš šešių aktyvių Nikaragvos ugnikalnių.

Paskutinis ugnikalnio išsiveržimas įvyko 2008 m. Tačiau 2012 m. gegužės mėn. ugnikalnis vėl suaktyvėjo. Žinybų duomenimis, per trumpą laiką vulkano krateryje užregistruoti 24 sprogimai.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Masajos ugnikalnis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Masaja (anglų k.)
**Žeberklas** – svaidomasis žvejojimo ir medžiojimo įrankis. Primityviausias, iš kaulo arba rago pagamintas žeberklas, vartojamas nuo ankstyvojo paleolito iki šiol Afrikos, Okeanijos ir Amerikos pirmykščių genčių. Raginis žeberklas su išpjaustytomis užkarpomis Lietuvos teritorijoje buvo vartojamas nuo vėlyvojo paleolito; mezolite žeberklas buvo su titnago užkarpomis. Nuo I tūkstantmečio pr. m. e. II pusės žvejybai dažniausiai naudoti žeberklai, turintys geležinius daugiadančius antgalius.

XIX a. ir XX a. pirmoje pusėje kaimo kalviai gamino įvairius žeberklus: su lenktomis užkarpomis, įkaltomis į kotą; sukaltomis į lentelę užkarpomis, pritvirtintą prie žeberklakočio; iškirstus iš 1 geležinės plokštelės, įtvirtintos į kotą ir kt.

Žeberklu draudžiama žvejoti nuo XIX a. pabaigos.

Žodžio kilmė
------------

Žodis *žeberklas* (anksčiau *žuberklas*) kilęs nuo žodžių *žuvis* + *besti* („smeigti, durti").

Taip pat skaitykite
-------------------

* Harpūnas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žeberklas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė
2. ↑  Vincas Urbutis. Baltų etimologijos etiudai / Vilnius, „Mokslas", 1981. 127 p.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Maršrutiniai taksi Rostove prie Dono
**Maršrutinis taksi** – privačiai įmonei priklausanti keleivių pervežimo priemonė (taksi), gabenanti keleivius nustatytais maršrutais. Keleivių pervežimui naudojami specialiai tam pritaikyti keleiviniai mikroautobusai. Tokios transporto priemonės populiarios Bulgarijoje, buvusiose TSRS valstybėse, tame tarpe daugumoje didesnių Lietuvos miestų. Dažniausiai maršrutiniai taksi naudojami miestuose, kur paprastai kursuoja tais pačiais maršrutais, kaip ir autobusai ar troleibusai (dalyje miestų maršrutinio taksi numeris sutampa su tuo maršrutu kursuojančio autobuso numeriu). Nors maršrutinio taksi bilieto kaina paprastai didesnė, nei autobuso ar troleibuso, tačiau šios transporto priemonės keleivių vertinamos dėl didesnio greičio, lankstesnio grafiko, galimybės sustoti netik autobusų stotelėse. Kartais maršrutiniai taksi vyksta ir užmiesčio maršrutais.

Maršrutiniai taksi išpopuliarėjo dar TSRS laikais, kuomet buvo naudojami ne tik miestuose, bet ir tolimiems reisams (pvz. Maskva-Jalta). Praktiškai visi to meto maršrutiniai taksi buvo mikroautobusai RAF-2203 „Latvija". Po TSRS žlugimo susikūrus laisvajai rinkai bei atsiradus galimybei steigti individualias įmones, maršrutinių taksi skaičius smarkiai išaugo, kadangi buvo didelis poreikis mobilesniam transportui. Maršrutiniams taksi pradėti naudoti iš Vakarų Europos atgabenti padėvėti mikroautobusai, ypač Mercedes-Benz TN. Rusijoje taip pat naudoti vietinės gamybos „GAZelle". Maršrutiniai taksi dažnai susilaukia kritikos iš miestų valdžios dėl pavojingo vairavimo, eismo taisyklių pažeidimų, autobusų linijos užėmimo, neskaidrios mokesčių politikos, tuo pačiu, maršrutiniai taksi sumažina miesto viešojo transporto pajamas.

Maršrutiniai taksi būna ne tik privatieji – dalis autobusų parkų taip pat naudoja mikroautobusus užmiesčio ar tarpmiestiniams maršrutams, kuriuose pervežama nedaug keleivių.
*Kitos reikšmės – Durpynas (reikšmės).*
Traksėdžių durpynas (Šilutės raj.)
**Durpynas** – vieta, kur yra durpių; durpinė pelkė. Tai biologinis objektas, ekosistema, apimanti kompleksą augmenijos ir jos likučių, susidarančių esant padidėjusiai drėgmei. Dažniausiai formuojasi reljefo pažemėjimuose. Skirtingose geomorfologinėse sąlygose išskiriami žemapelkinių, pereinamųjų ir aukštapelkinių durpynų tipai, besiskiriantys pagal rūšių sudėtį. Durpių kaupimosi procese, sumažėjus mineralinei mitybai, durpynas gali kisti nuo žemutinio iki viršutinio tipo.

Lietuvos durpynai
-----------------

Lietuvoje durpynu laikomas didesnio nei 30 cm storio durpių klodas. Lietuvoje durpynai užima apie 9,9 proc. (650 tūkst. ha) šalies ploto, iš jų durpių įmonės naudoja tik apie 0,2 proc. šalies ploto, arba 2,16 proc. (14 tūkst. ha) nuo visų ištirtų durpių telkinių ploto. Įvairiu detalumu yra tirti 6685 durpynai, tačiau iš jų tik 830, t. y. 12,5 proc. yra pripažinti durpių telkiniais, kurių ištekliai gali būti panaudoti.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Durpynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-05.
3. ↑  Lietuvos pelkės ir durpynai. Sąvokos, paplitimo dėsningumai ir moksliniai tyrimai
4. ↑  Lietuvos durpynai (*peat.lt*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sugebėjimai** – individualiosios psichofiziologinės ir psichologinės ypatybės (dėmesio, pojūčių, suvokimo, atminties, mąstymo, vaizduotės), padedančios sėkmingai atlikti tam tikrą veiklą, sužinoti, išmokti bei įgyti įgūdžių. Individualios asmenybės savybės, kurios lemia tam tikros veiklos sėkmę ir pasireiškia savita šiai veiklai būtinų žinių, mokėjimų ir įgūdžių dinamika. Gebėjimai – išugdyti, išlavinti gabumai, pavyzdžiui, grojimas, skaitymas, rašymas, skaičiavimas, kalbėjimas.

Sugebėjimų terminą psichologai dažnai vartoja kaip gabumų sinonimą, bet sugebėjimų reikšmė yra kiek platesnė (iš dalies apima ir mokėjimus, ir įgūdžius).

Sugebėjimų požymiai
-------------------

* Sugebėjimai yra tik tos ypatybės, kurios padeda išmokti ir atlikti tam tikrą veiklą.

Sugebėjimų rūšys
----------------

* Bendrieji - tai tos asmens pažinimo arba asmenybės ypatybės, kurios yra būtinos visiems darbams.

Tai sugebėjimas sutelkti dėmesį, įsiminti ir atgaminti. Bendrieji protiniai sugebėjimai - sugebėjimas suvokti tai, kas svarbiausia, išskirti esminius ir neesminius, tipiškus ir netipiškus požymius, sugebėjimas lyginti, susisteminti, klasifikuoti, apibendrinti ir abstrahuoti, konkretizuoti, nustatyti kiekybės - kokybės, priežasties - pasekmės santykius, kiekio ir erdvės santykius, sugebėjimas išreikšti vaizdus ar mintis žodžiais, pagrįsti savo teiginius, tikslingai elgtis, motyvuoti savo veiksmus ir kt.

* Specialieji arba grupiniai sugebėjimai - tai individo psichofiziologinių ir psichologinių ypatybių derinys, nuo kurio priklauso, kaip lengvai ir produktyviai atliekamos užduotys. Pvz. gali būti matematiniai, meniniai ar muzikiniai sugebėjimai.
* Specifiniai sugebėjimai - tai viena dvi psichofiziologinės ar psichologinės ypatybės, garantuojančios didelę sėkmę siauroje veiklos srityje, pvz. absoliuti muzikinė klausa, sugebėjimas mintyse atlikti daugybos ir dalybos arba šaknies traukimo veiksmus su dideliais skaičiais ir kt.

Veiksniai
---------

Gebėjimai priklauso nebūtinai nuo talento, bet jiems susiformuoti svarbūs ir ugdymas bei jau įgytų, išmoktų dalykų lavinimas. Tam įtakos turi žinios, patirtis, branda, kompetencija.

Asmeniniai veiksniai:
Motyvacija, valia, interesai, kryptingas domėjimasis, smalsumas.

Ugdymo prielaidos
-----------------

Nauji gebėjimai gali būti įgyti tik tada, jei yra jų prielaidos, tai yra tam tikri gabumai ar jų užuomazgos. Ypatingų gabumų pagrindu gali būti atskleidžiamas ir ugdomas talentas (pvz. motorinis talentas sporte gali atsiskleisti kaip ypatingas vikrumas žaidžiant, judant sporto aikštelėje ir kitur).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Gabumai
* Talentas
* Kompetencija
| **Vera Gornostajeva** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. spalio 1 d.Maskvoje |
| Mirė | 2015 m. sausio 19 d. (85 metai)Maskvoje |
| Tautybė | rusė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vadimas Knorre |
| Vaikai | Ksenija Knorre |
|  |
| Veikla | rusų pianistė, pedagogė |
| Sritis | muzika (fortepijonas) |
| Organizacijos | Maskvos valstybinė P. Čaikovskio konservatorija |
| Pareigos | Profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | aukštasis |
| Alma mater | Maskvos valstybinė P. Čaikovskio konservatorija |
| Doktorant. vadovas | Heinrich Neuhaus (1888—1964) |
| Žymūs studentai | Eteri Andžaparidzė, Pavel Jegorov, Dina Yoffe, Valerijus Sigalevič, Semionas Kručinas, Aleksandras Paley, Aleksandras Slobodianikas, Michailas Kollontai, Vadimas Cholodenko |

**Vera Gornostajeva** (rus. *Вера Васильева Горностаева*; 1929 m. spalio 1 d. Maskvoje – 2015 m. sausio 19 d. Maskvoje) – tarybinė ir rusų pianistė, muzikos pedagogė, muzikos ir visuomenės veikėja, publicistė, Maskvos valstybinės P. Čaikovskio konservatorijos profesorė, Maskvos muzikų sąjungos prezidentė.

Biografija
----------

1952 m. baigė Maskvos valstybinę P. Čaikovskio konservatoriją, 1955 m. – aspirantūrą, po kurios iš karto pradėjo mokyti ir pradėjo koncertinę veiklą.

Nuo 1955 m. iki 1959 m. dėstė muzikos Gnešino institute, o nuo 1959 m. – Maskvos konservatorijoje. Profesorė nuo 1966 m.

Mokiniai – Eteri Andžaparidzė, Pavel Jegorov, Dina Yoffe, Valerijus Sigalevič, Semionas Kručinas, Aleksandras Paley, Aleksandras Slobodianikas, Michailas Kollontai, Vadimas Cholodenko.

Šeima
-----

Vyras Vadimas Knorre, fizikas. Dukra – Ksenija Knorre, Maskvos valstybinės Piotro Čaikovskio konservatorijos profesorė.

Anūkai – Lika Kremer bei lietuvių kilmės pianistas (bei jos mokinys) Lukas Geniušas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jean-Pierre Thiollet, *88 notes pour piano solo*, Neva Editions, 2015, p.52. ISBN 978 2 3505 5192 0

Nuorodos
--------

* Biografija
Dikas išvyksta į kelionę. 1884 m. žurnalo vaikams iliustracija.
**Tikėjimas iš troškimo** (angl. *wishful thinking*) – teiginių formavimas taip, kaip maloniau girdėti (ne pagal esamus įrodymus, racionalumą ir kitus panašius kriterijus).

Iš dviejų visais kitais požiūriais vienodai pagrįstų (ar nepagrįstų) idėjų žmonės įprastai labiau linkę teisinga laikyti tą, kuri labiau pageidaujama. Tačiau specifinėmis aplinkybėmis (pavyzdžiui, gresiant dideliam pavojui) būna ir atvirkščiai. Tikėjimas iš troškimo nėra vien neigiamas dalykas: jis gali pozityviai paveikti taip tikinčio elgesį, pagerindamas padėtį (Pigmaliono efektas). Tačiau tokiam tikėjimui būdingas „sprogimas į realybę", kuomet nepagrįsti tikėjimai sugriūva. Jei laukta kažko labai gero, po to seka didelis nusivylimas. Tuo nusivylimu gali būti ir bauginama: pavyzdžiui, šaltinyje klausiama, kas bus paaiškėjus, jog vėjo energija bei Europos Sąjunga yra nieko nevertos – straipsnio rašymo metu 2011 metais vargiai tai atrodė akivaizdu.

Žmogus turi su šiuo reiškinių susijusių regėjimo ypatumų. Labai trokštami ar pavojingi objektai žmogui atrodo esantys arčiau nei neutralūs, net jei atstumas iki objektų visais atvejais tas pats. Tie ypatumai koreliuoja su konkretaus žmogaus polinkiu tikėti iš troškimo.

Argumentas iš didelio noro priskiriamas *apeliavimo į emocijas* argumentacijos klaidų grupei.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Dunning, D.; Balcetis, E. (2013). „Wishful Seeing: How Preferences Shape Visual Perception". *Current Directions in Psychological Science* **22**: 33–37. doi:10.1177/0963721412463693.
2. ↑  Rosenthal, Robert; Jacobson, Lenore (1992). *Pygmalion in the classroom : teacher expectation and pupils' intellectual development.* (Newly expanded ed.). Bancyfelin, Carmarthen, Wales: Crown House Pub. ISBN 978-1904424062.
3. ↑  Booker, Christopher (9 April 2011). „What happens when the great fantasies, like wind power or European Union, collide with reality?". *Telegraph.co.uk*.
4. ↑  Cole, S.; Balcetis, E.; Dunning, D. (2012). „Affective Signals of Threat Increase Perceived Proximity". *Psychological Science* **24** (1): 34–40. PMID 23160204. doi:10.1177/0956797612446953.
| Masafrait. *Città di Massafra* |
| --- |
| *Masafros savivaldybės vieta Taranto provincijoje* |
|  |
| 

MasafraMasafra

40°35′0″ š. pl. 17°7′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.58333°š. pl. 17.11667°r. ilg.﻿ / 40.58333; 17.11667﻿ (Masafra)Koordinatės: 40°35′0″ š. pl. 17°7′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.58333°š. pl. 17.11667°r. ilg.﻿ / 40.58333; 17.11667﻿ (Masafra) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Taranto provincija |
|  |
| **Meras** | Martino Carmelo Tamburrano |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 32 448  |
| **Plotas** | 125 km² |
| **Tankumas** (2010) | 260 žm./km² |
| **Altitudė** | 110 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 74016 |
| **Tel. kodas** | 099 |

**Masafra** (it. *Massafra*, gr. Messaphros) – miestas Italijoje, Apulijos regione, Taranto provincijoje.

Istorija
--------

Pagal vieną iš hipotezių, Masafrą įkūrė V a. Afrikos provincijos gyventojai, bėgantys nuo vandalų. Tačiau miestas pirmąkart paminėtas X a. kai jį valdė lombardų gastaldas.

Normanams užėmus Pietų Italiją, miestas atiteko Robert Guiscard sūnėnui, kuris atstatė pilį. Taranto kunigaikštystei kaip laisvas miestas Masafra priklausė iki 1463 m. Miestas atiteko Antonio Piscitello 1484 m. Masafrą nusiaubė Karolio VIII kariai 1497 m. Po to miestas atiteko Artusio Pappacoda, kurio šeima valdė pusantro šimto metų. Vėliau miestą valdė Carmignano ir Imperiale šeimos.

Išnašos
-------

1. ↑  Giuseppe Blandamura, *Choerades Insulae*, Taranto, Tipografia Arcivescovile, 1925.
| **Algirdas Jurevičius** |
| --- |
| Gimė | 1972 m. kovo 24 d. (51 metai)Vievis |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Vytautas Jurevičius |
| Motina | Elena Jurevičienė |
| Religija | Romos katalikas |
| Telšių vyskupas ordinaras |
| Ėjo pareigas | 2020 m. birželio 1 d. – |
| Ankstesnis | Kęstutis Kėvalas |
|  |
| Veikla | vyskupas |
| Organizacijos | Telšių vyskupija |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2006 m. Vytauto Didžiojo universiteto medalis
* 2017 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės kultūros premijos laureatas
 |

**Algirdas Jurevičius** (g. 1972 m. kovo 24 d. Vievyje) – Telšių vyskupas ordinaras.

Biografija
----------

1991–1996 m. studijavo Kauno kunigų seminarijoje bei su pagyrimu baigė ir įgijo kvalifikacinį teologijos bakalauro laipsnį Vytauto Didžiojo universitete. 1996 m. rugsėjo 15 d. paskirtas Kaišiadorių vyskupijos diakonu.

2000–2004 m. Frankfurte, Vokietijoje studijavo ir baigė filosofijos-teologijos mokyklą bei gavo praktinės teologijos mokslų daktaro laipsnį.

Nuo 2004 m. ėjo Kaišiadorių vyskupo generalvikaro pareigas ir dėstė Vilniaus kunigų seminarijoje. 1998–2008 m. buvo arkivyskupo Teofiliaus Matulionio beatifikacijos bylos notaras, o 2017–2018 m. buvo Teofiliaus Matulionio kanonizacijos bylos postulatorius.

2011 m. dirbo Lietuvos mokslų akademijoje.

2019 m. kovo 1 d. Kauno arkivyskupijoje paskirtas apaštaliniu administratoriumi.

2020 m. birželio 1 d. popiežiaus Pranciškaus paskirtas Telšių vyskupu ordinaru.

Šaltiniai
---------

* „Popiežius Pranciškus Telšių vyskupu paskyrė vyskupą Algirdą Jurevičių", ELTA, 2020–06–01

Išnašos
-------

1. ↑


| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Kęstutis Kėvalas** |  **Telšių vyskupas**2020-dabar | Po to:**-** |
| ***Kraujo broliai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Pasquale Squitieri |
| Vaidina | Fabio TestiFranco NeroClaudia CardinaleLina Polito |
| Metai | 1974 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 130 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kraujo broliai** (it. *I guappi*) – 1974 m. Italijoje sukurtas trileris apie mafiją.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

19 a. pabaigos Italija. Nikola Belizis, svajojantis apie teisininko karjerą, Neapolyje susipažįsta su vienu iš mafijos donu, Gaetano. Pradžioje tarp jų kyla konfliktai, tačiau netrukus jiedu susidraugauja ir, dono padedamas, Nikola tampa nusikalstamo susivienijimo „Kamora" nariu.

Kol Nikola siekia mokslo, Gaetano gauna užduotį neleisti rajone atsidaryti naujai užeigai. Šios šeimininkas nepaklūsta donui ir šis jį nužudo. Policijos inspektorius Ajosa, žinodamas kieno tai darbas, tačiau neturėdamas įrodymų, nusprendžia išprovokuoti Gaetano, išprievartaudamas šio gyvenimo draugę Liučiją. Gaetano mėgina nužudyti policininką ir yra suimamas, o Liučija kreipiasi pagalbos į Nikolą, kuris jau tapo sėkmingu advokatu. Teisme Nikola iškviečia liudyti Liučiją prieš jos valią ir taip visi sužino apie jos išprievartavimą. Ajosa suimamas, o Gaetano po kurio laiko paleidžiamas. Jo bendrai tikisi, kad jis ims keršyti arba bent išvys iš namų Liučiją, mat ši jam užtraukė gėdą, tačiau šis to nepadaro. Tada Gaetano pavedama įvykdyti dar vieną žmogžudystę, tačiau būsima auka prašo prieglobsčio pas Nikolą. Gaetano nusprendžia nepaklusti įsakymui ir nužudomas, o Nikola supranta, kad sekanti neišvengiama „Kamoros" auka bus jis pats...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Fabio Testi – donas Gaetano
* Claudia Cardinale – Liučija
* Franco Nero – Nikola Belizis
* Lina Polito – Nanina
* Antonio Orlando – Paskualė
* Rosalia Maggio – Amalija
* Edoardo Mascia – donas Antonijus
* Raymond Pellegrin – policijos inspektorius Ajosa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šiemulių senosios kapinės |
| --- |
| Bendras kapinių vaizdas iš pietų pusės |
| 

Šiemulių senosios kapinėsŠiemulių senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°52′03″š. pl. 21°38′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.867621°š. pl. 21.638123°r. ilg.﻿ / 55.867621; 21.638123Koordinatės: 55°52′03″š. pl. 21°38′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.867621°š. pl. 21.638123°r. ilg.﻿ / 55.867621; 21.638123 |

 |
| Vieta | Plungės rajonas |
| Seniūnija | Kulių seniūnija |
| Plotas | 0,09 ha |
| Naudotas | XVI a. – XX a.pr. |

**Šiemulių senosios kapinės**, vad. **Marų kapeliais**, yra pietvakariniame Plungės rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Šiemuliuose (Kulių seniūnija), 25 m į rytus nuo kelio Kuliai–Gaudučiai. 

Šiemulių kaimo kapinių vaizdas nuo kelio Gaudučiai–Kuliai
Šiemulių kapinių monumentalus kryžius mirusiems atminti

Kapinės
-------

Įrengtos aukštumos šlaito terasoje, ovalo plano, pailgos šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 48 m ilgio ir 26 m pločio, apjuostos senų ąžuolų, apaugusios lapuočiais medžiais. Laidojimo žymių nesimato. Kapinių viduryje stovi nedidelis, paprastų formų, monumentalus medinis kryžius su lieto metalo Nukryžiuotojo skulptūra. 

Teritorijos plotas – 0,09 ha. 

Pietinėje papėdėje pastatytas kryžiaus su dvišlaičiu stogeliu pavidalo anotacinis ženklas su stačiakampe informacine lenta ir užrašu: „ŠIEMULIŲ KAIMO / KAPINĖS".

Istorija
--------

Veikė XVI–XVIII a. vadinamos *Kapeliais, Marų kapeliais*. Jose laidoti Šiemulių kaimo gyventojai. Nuo 1795 m. mirusius pradėjus laidoti Kulių parapijos kapinėse, senosiose kapinaitėse retsykiais laidoti savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, 1917–1918 m. – dizenterijos aukos. 

Nuo seno kapinėse buvo statomi mažosios memorialinės architektūros statiniai (monumentalūs kryžiai, koplytėlės ir pan.), prie kurių kaimo gyventojai rinkdavosi per gegužines pamaldas paminėti mirusiųjų. 

Vertingos kaip Žemaičių kraštui būdingas etninės kultūros paminklas. Kultūros vertybių registre neregistruotos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Algirdas Florijonas Jurskis** (1915 m. Čitoje, Rusija – 1953 m. rugsėjo 4 d. Sibire, Rusija) – Lietuvos ekonomistas, matematikas, finansininkas, politinis veikėjas ir rezistentas.

Biografija
----------

Grįžęs į Lietuvą 1932 m. baigė Panevėžio gimnaziją. 1932–1936 m. studijavo VDU Matematikos-gamtos fakultete, įgijo diplomuoto matematiko laipsnį. 1936–1939 m. studijas tęsė VDU Teisės fakulteto Ekonomikos skyriuje ir jas baigė diplomuoto ekonomisto laipsniu. Nuo 1931 m. įsitraukė į skautų veiklą, buvo „Vyčio" korporacijos valdybos narys, paskautininkas. 1938–1939 m. buvo VDU studentų atstovybės pirmininkas. 1939 m. pakviestas Statistikos katedros asistentu. 1941–1944 m. Ekonomikos fakulteto prodekanas, dekanas. Bendradarbiavo žurnale „Ekonomika".

1940 m. perkeltas į Vilniaus universitetą, kur Finansų ir kredito katedroje dėstė statistiką, draudimų matematiką, finansinę matematiką ir kt. 1942 m. išrinktas Finansinių mokslų fakulteto prodekanu.

Įsikūrus Lietuvių frontui (LF) buvo Vilniaus LF apygardos vadovaujančiojo centro narys, vienu iš šio centro veiklos organizatorių Vilniaus apygardoje, dalyvavo LF programos aptarimuose Vilniuje. 1945 m. suimtas KGB, nuteistas dešimčiai metų lagerio. Žuvo Karlage, Džezkazgane 1953 m. rugsėjo 4 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šieras |
| --- |
| Šieras ties Šarensi-Vezinu (Prancūzija) Šieras ties Šarensi-Vezinu (Prancūzija) |
| **Ilgis** | 112 km |
| **Baseino plotas** | 2222 km² |
| **Vidutinis debitas** | 30,6 m³/s |
| **Ištakos** | Diferdanžo apylinkės |
| **Žiotys** | Masas |
| **Šalys** | Liuksemburgas, Prancūzija, Belgija |
|  |
|  **Vikiteka** | Šieras |

**Šieras** (pranc. *Chiers*, liuks. *Kuer*) – upė Liuksemburge, Belgijoje ir Prancūzijoje; Maso dešinysis intakas. Prasideda Liuksemburge, Diferdanžo apylinkėse. Toliau teka pietvakarių, vakarų, vėliau šiaurės vakarų kryptimi per Prancūziją (Mertos ir Mozelio, Mezo, Ardėnų departamentais). Neilgu ruožu sudaro Prancūzijos-Belgijos sieną. Įteka į Masą netoli Sedano.

Pagrindiniai intakai – Loisonas ir Otenas.

Svarbesni miestai prie Šiero (visi Prancūzijoje): Lonvi, Longiujonas, Monmedi, Karinjanas.
**Algirdas Kazimieras Jackevičius** (1926 m. rugpjūčio 3 d. Dembavoje – 2020 m. spalio 22 d.) – Lietuvos chirurgas onkologas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1972 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1949 m. Šv. Jokūbo ligoninės gydytojas, nuo 1957 m. Onkologijos instituto bendradarbis, 1992–1995 m. Chirurgijos klinikos vadovas, nuo 1990 m. profesorius. Mokslinio tyrimų svarbiausia sritis – plaučių vėžio ir kitų piktybinių navikų diagnostika ir gydymas.

Studijų metais dainų ir šokių ansamblio „Lietuva" šokėjas.

Bibliografija
-------------

* Ūminis hematogeninis osteomielitas ir jo gydymas, 1956 m.
* Plaučių vėžys, 1975 m.
* Piktybinių navikų gydymas, su kitais, 1984 m.
* Onkologijos vadovėlis, su kitais, 1992 m.
* Lietuvos širdies ir krūtinės ląstos chirurgijos istorija, su kitais, 1995 m.
* Plaučių ir tarpuplaučio navikai, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Jackevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 461 psl.
**Algirdas Gailiūnas** (g. 1948 m. Rukuižiuose, Joniškio rajonas) – teisininkas, Lietuvos apeliacinio teismo (LapT) teisėjas, buvęs Klaipėdos apygardos teismo (KLAT) pirmininkas, LR Konstitucinio Teismo, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Biografija
----------

1964 m. baigė Joniškio rajono Rukuižių aštuonmetę mokyklą, 1967 m. – Joniškio rajono Skaistgirio vidurinę mokyklą, 1972–1977 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1967–1968 m. Joniškio rajono komunalinių įmonių kombinato meistras, 1968–1971 m. tarnavo TSRS kariniame jūrų laivyne, 1971–1972 m. Joniškio KMK kompresoristas, 1977–1978 m. Utenos rajono Žemės ūkio valdybos (vyresnysis) juristkonsultas, 1978–1987 m. Skuodo rajono liaudies teismo pirmininkas, 1987–1990 m. Prienų rajono liaudies teismo pirmininkas, 1990–1993 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo, 1993–1996 m. LR Konstitucinio Teismo, 1996–1998 m. Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas, nuo 1998 m. balandžio iki 2010 m. balandžio Klaipėdos apygardos teismo pirmininkas, vėliau iki
2010 m. birželio mėn. KLAT teisėjas, l. e. teismo pirmininko pareigas, po to iki 2010 m. rugpjūčio KLAT teisėjas, nuo 2010 m. rugpjūčio Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.

Nuo 2002 m. birželio iki 2006 m. birželio mėn. Teisėjų tarybos narys.

Žmona Zita. Dukros Kristina ir Milda. Sūnus Tadas.

Moka rusų, anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gailiūnas Archyvuota kopija 2010-05-23 iš Wayback Machine projekto. (NTA inf.)
2. ↑  Algirdas Gailiūnas[neveikianti nuoroda] („Tūkstantmečio žmonės")



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:' | **Klaipėdos apygardos teismo pirmininkas**1998 - 2010 | Po to:**Arvydas Daugėla** |
| Haleakala |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Havajai Havajai, JAV |
|  |
| Aukštis | 3055 m |
|  |
| Tipas | skydinis vulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas | užgesęs |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1790 m. m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 20°42′0″ š. pl. 156°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.70000°š. pl. 156.25000°r. ilg.﻿ / 20.70000; 156.25000Koordinatės: 20°42′0″ š. pl. 156°15′0″ v. ilg.﻿ / ﻿20.70000°š. pl. 156.25000°r. ilg.﻿ / 20.70000; 156.25000 |

**Haleakala** (hav. *Haleakalā*) − ugnikalnis Ramiajame vandenyne, Havajuose, Maui saloje.

Haleakala yra didžiausias pasaulyje užgesęs ugnikalnis. Haleakalos dubuo yra 34 km diametro ir daugiau nei 800 m gylio. Kraterio viduje stebimas netaisyklingas pliko akmens reljefas su įvairiaspalviais išdegusiais kūgiais ir keisčiausiomis lavos struktūromis. Lavos pagrindą sudarė siera ir geležis, tai ir nulėmė dominuojančius geltonus ir raudonus uolienų atspalvius. Krateryje tarp pelenų ir šlako matyti ir šiek tiek žalumos − pilkšvai švytintys sidabriniai kardakrūmiai. Jie auga dygiais apskritimais, dienos metu saugančiais šaknis nuo karščio, o naktį − nuo šalčio. Krateryje dar yra *Bedugnės Duobės* ir *Spalvoto Pelės Puodo* kūgiai.

Ugnikalnį, esantį 3055 m aukštyje, dažnai apgaubia debesys.

1790 m. pasak vietinių gyventojų, buvo paskutinis Haleakalos išsiveržimas, tačiau, mokslininkų manymu, dar ne paskutinis.

1961 m. buvo įkurtas Haleakalos nacionalinis parkas.

Legenda
-------

Haleakala reiškia „saulės namas". Pagal havajiečių legendą, pusdievis *Maujis* prieš saulėtekį užsiropštęs ant viršūnės, kad, saulei kylant virš kraterio žiedo, sugaudytų visus iki vieno jos spindulius ir surištų virve. Jis privertė saulę pasižadėti lėčiau slinkti dangumi, kad pasėliai gautų daugiau šviesos, o žvejai galėtų ilgiau būti jūroje.

Nuorodos
--------

* Haleakala (anglų k.)