recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mia Leneice Darden**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Mia Leneice Darden |
| Gimimo data | 2000 m. birželio 10 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Aliso Vjechas, Kalifornija, JAV |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FK Transinvest |
| **Numeris** | 24 |
| **Pozicija** | puolėja |
| Jaunimo klubai |
|  | Tulsa Golden Hurricane |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2023  2023  2024– | FK VilniusMFA Žalgiris-MRU  FK Transinvest | 09 00(9)12 0(14)02 00(2) |
|  |

**Mija Leneis Darden** (angl. *Mia Leneice Darden*; 2000 birželio 10 d.) – amerikiečių futbolininkė, puolėja. Žaidė Lietuvoje, atstovavo FK Vilnius, MFA Žalgiris-MRU ir FK Transinvest.

Karjera
-------

Kilusi iš kalifornijos. Studijavo ir futbolą žaidė Tulsa Golden Hurricane ekipose. Baigusi studijas išvyko į Europą.

### FK Vilnius

2023 m. prisijungė prie FK Vilnius. 2023 m. balandžio 16 d. debiutavo moterų A lygoje prieš „Gintros" klubą. Šis susitikimas baigėsi nulinėmis lygiosiomis.

2023 m. gegužės 7 d. pelnė du įvarčius rungtynėse prieš FC Hegelmann. Vilnietės iškovojo pergalę rezultatu 3-1.

2023 m. gegužės 14 d. pelnė tris įvarčius rungtynėse prieš Joniškio „Saned". Vilnietės iškovojo pergalę rezultatu 3-1.

### MFA Žalgiris

2023 m. vasarą perėjo į MFA Žalgiris-MRU. 2023 m. rugpjūčio 5 d. debiutavo klube moterų A lygos rungtynėse prieš Utenos Utenį. Mia Darden pelnė net keturis įvarčius ir svariai prisidėjo prie žalgiriečių pergalės rezultatu 11-1.

### Transinvest

2024 m. sezone atstovavo FK Transinvest. 2024 m. kovo 16 d. debiutavo moterų A lygoje prieš „Gintros" klubą. Šis susitikimas baigėsi šiauliečių pergale 2-0.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | @ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2024** | **FK Transinvest** | 1 | 0 | 2024-03-18 |
| **2023** | **MFA Žalgiris-MRU** | 12 | 14 |
| **2023** | **FK Vilnius** | 9 | 9 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

* 2023 m. moterų A lygos sezone pelnė 23 įvarčius ir pagal rezultatyvumą buvo trečia lygoje.

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Nuorodos
--------

* [ SOCCERWAY]
* lietuvosfutbolas.lt
* [ Globalsportsarchive]
**Aurelijus Kazys Zuoza** (g. 1960 m. gegužės 21 d. Kaune) – Lietuvos sporto mokslininkas, socialinių mokslų (edukologija) daktaras, docentas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą, 1986 m. – LVKKI aspirantūrą.

1989 m. Baltarusijos kūno kultūros institute apgynė pedagogikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją tema „Kryptingų kūno kultūros pamokų įtaka pradinių klasių moksleivių fiziniam parengtumui".

Nuo 1982 m. dirba Lietuvos kūno kultūros akademijoje: krepšinio, tinklinio, teniso katedros dėstytojas, 1990–1991 m. šios katedros vedėjas, nuo 1996 m. docentas, nuo 2008 m. sportinių žaidimų katedros vedėjas.

2005–2006 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Kūno kultūros katedros docentas. LKKA moterų tinklinio ir paplūdimio tinklinio komandos „Atletas" (1982–2009), Lietuvos moterų paplūdimio tinklinio rinktinės, Europos (1997, 2003) ir pasaulio (1998) čempionatų dalyvės, treneris. Lietuvos moterų paplūdimio tinklinio lygos prezidentas (nuo 1996).

Nuo 2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Ilona Judita, vaikai Andrius, Ieva.

Apdovanojimai
-------------

* LTOK Olimpinė žvaigždė (2010)
* KKSD aukso medalis už nuopelnus Lietuvos sportui (2010).

Kūryba
------

* Knygos „Žaidimai. Teorija ir didaktika" bendraautoris (knygos leidimai 1994; 1998; 2002).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dėl Kauno miesto savivaldybės tarybos nario įgaliojimų nutrūkimo prieš terminą ir šios savivaldybės tarybos nario mandato naujam savivaldybės tarybos nariui pripažinimo". *2019 m. vasario 18 d. sprendimas Nr. Sp-109*. Lietuvos Respublikos vyriausioji rinkimų komisija. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.

* Lietuvos sporto enciklopedija
| Druskininkų partizano J. Karnausko atminimo ženklas |
| --- |
|  |
| 

Druskininkų partizano J. Karnausko atminimo ženklasDruskininkų partizano J. Karnausko atminimo ženklas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°01′13″š. pl. 23°58′45″r. ilg.﻿ / ﻿54.020173°š. pl. 23.979047°r. ilg.﻿ / 54.020173; 23.979047Koordinatės: 54°01′13″š. pl. 23°58′45″r. ilg.﻿ / ﻿54.020173°š. pl. 23.979047°r. ilg.﻿ / 54.020173; 23.979047 |

 |
| Vieta | Druskininkų savivaldybė |
| Seniūnija | Drsukininkai |
| Aukštis | 1,6 m |
| Plotas | 4 m² |
| Naudotas | Pastatytas 2002 m. |

**Tipinis atminimo ženklas partizanui Juozui Karnauskui–*Nemunėliui* atminti** yra Druskininkuose, Nemuno kairiajame krante, priešais garlaivių prieplauką, V. Kudirkos g. 20.

Paminklas
---------

Ženklas betoninis, tipinis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį cokolį. 

Atminimo ženklo memorialinis užrašas
Pagrindinio fasado plokštumose yra įgilintas memorialinis tekstas:  
„ŠIOJE VIETOJE / 1948 08 10 ŽUVO / DAINAVO APYGARDOS / ŠARŪNO RINKTINĖS / A. JUOZAPAVIČIAUS / GRUPĖS PARTIZANAS / JUOZAS KARNAUSKAS / – NEMUNĖLIS • G. 1930 M"

Tipinio atminimo ženklo aukštis – 1,6 m. 

Paminklinės teritorijos plotas – 4 m².

J.Karnausko-Nemunėlio nuotrauka

Istorija
--------

Lietuvos laisvės armijos Dainavos apygardos Šarūno rinktinės A. Juozapavičiaus partizanų grupės grandies vadas Juozas Karnauskas–*Nemunėlis* (g. 1930 m.) 1948 m. rugpjūčio 10 d. buvo išsiųstas į Druskininkus atlikti užduotį. Grįždamas prie Nemuno ties perkėla pateko į saugumiečių pasalą. Per susišaudymą žuvo, nukovęs vieną saugumietį, o kitą sužeidęs. Jo kūnas buvo įmestas į Mergelių Akių ežerą.

Druskininkų visuomeninės organizacijos „Atmintis", Vytautų klubo, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių bendrijos, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos ir Sąjūdžio Druskininkų skyrių iniciatyva, kartu su Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centru partizano J. Karnausko žuvimo vietoje 2002 m. rugpjūčio 11 d. buvo pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas, Vilnius).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žuvo didvyris Nemunėlis. – Druskonis, 2002 m. rugpjūčio 9–15 d. – Nr. 32

Nuorodos
--------

* Druskonis, 2002 m. rugpjūčio 9–15 d. – Nr. 32 Archyvuota kopija 2009-02-21 iš Wayback Machine projekto.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras
| Vilniaus OMON |
| --- |
|  |
| Veikimo laikas | 1988–1991 m. |
| Valstybė | TSRS vėliava TSRS |
| Lojalumas | TSRS |
| Pavaldus | Lietuvos SSR vidaus reikalų ministerija(1988–1990 m. kovas),Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija(1990 m. kovas – 1991 m. sausis),SSRS vidaus reikalų ministerija(1991 m. sausis–rugpjūtis) |
| Rūšis | ypatingos paskirties būrys |
| Dydis | 150 |
| Būstinė | Vilnius |
| Vadovybė |
| Vadas | majoras Boleslavas Makutinovičius |
| Štabo viršininkas | Vladimiras Razvodovas |

**Vilniaus OMON** (rus. *Вильнюсский ОМОН*) – SSRS OMON dalinys Vilniuje, veikęs 1988–1991 m. 1991 m. sausio-rugpjūčio mėn. buvo tiesiogiai pavaldus SSRS vidaus reikalų ministerijai. Po 1991 m. rugpjūčio pučo buvo išformuotas. Dalinyje buvo 150 žmonių. Būrys buvo ginkluotas automatais, kulkosvaidžiais, snaiperiniais šautuvais, granatsvaidžiais, šarvuotaisiais transporteriais..

Istorija
--------

Viniaus OMON bazė, dabar – Europos humanitarinio universiteto Studijų korpusas
Įkurtas 1988 m. SSRS vidaus reikalų ministro įsakymu kovai su organizuotu nusikalstamumu ir masiniais viešosios tvarkos pažeidimais.

Apie pusė būrio narių buvo lietuviai.

### Dalyvavimas 1991 sausio įvykiuose

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Sausio įvykiai (1991 m.).*
Iki 1991 m. pradžios dalis būrio karių, buvusio Lietuvos nepriklausomumo šalininkais, iš būrio išėjo. Apie du trečdalius būrio narių palaikė SSRS pusę. Kadangi tuometinė Lietuvos valdžia norėjo panaudoti būrį kaip Lietuvai pavaldų dalinį, būrio karininkai nutarė pereiti į SSRS vyriausybės pusę. 1991 m. sausį (naktį iš 11 į 12 d.) Vilniaus OMON kariai užėmė būrio bazę ir toliau pakluso tik SSRS VRM vadovybei.

Vėlesnėmis dienomis būrys užėmė dalį valstybinių objektų Vilniuje, puldinėjo Lietuvos muitinės postus, nuginklavo kai kurias vietinės milicijos grupes.

Buvo įtariama, kad Vilniaus OMON būrio kariai 1991 m. liepos 31 d. dalyvavo Medininkų muitinės posto užpuolime.

Po 1991 m. rugpjūčio pučo Vilniaus OMON būriui buvo pateiktas ultimatumas – būrys nuginkluojamas ir lieka Lietuvoje arba išvedamas į Rusiją. Dalis būrio karių liko Lietuvoje, o apie 60 žmonių lėktuvu buvo išgabenti į Rusiją.

Rusijoje Vilniaus OMON būrio likučiai buvo įkurdinti Dzeržinskio vardo divizijos bazėje. Vėliau šie OMON būrio nariai buvo įdarbinti vidaus reikalų ministerijos organuose, bet 1992 m. sausį praktiškai visi jau buvo atleisti iš vidaus reikalų ministerijos sistemos.

1991 m. sausį tarybinis žurnalistas Aleksandras Nevzorovas (*Александр Невзоров*) apie Vilniaus OMON būrį sukūrė propagandinį heroizuojantį filmą „Mūsiškiai" (*Наши*).

Vadai
-----

* Vytautas Rakickas – 1988–1989 m.
* Erikas Kaliačius – 1989–1991 m.
* Boleslavas Makutinovičius – 1991 m.

Nuorodos
--------

1. ↑  Вильнюсский ОМОН предали?
2. ↑  Невзоров. НАШИ

* Призрак Родины Archyvuota kopija 2013-03-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Linas Ryškus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1970 m. gegužės 15 d. (53 metai)Kaunas |
| Vaikai | Elena, Marija |
|  |
| Veikla | aktorius, prodiuseris, režisierius |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Vilniaus universitetas, 1996 m. Lietuvos muzikos akademija |

**Linas Ryškus** (g. 1970 m. gegužės 15 d. Kaune) – Lietuvos prodiuseris, režisierius ir aktorius.

Biografija
----------

1987 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1992 m. Vilniaus universiteto Filosofijos fakultetą, 1996 m. Lietuvos muzikos akademijos Kino ir TV fakultetą, 2002 m. Kanados kino institutą.

1998–2000 m. TV3 vyr. prodiuseris. 2000 m. laidos „Robinzonai" prodiuseris ir režisierius. 2001–2003 m. Lietuvos nacionalinio radijo ir televizijos vyr. prodiuseris. 2004–2008 m. 5 kanalo generalinis direktorius ir filmų įgarsintojas. 2009–2011 m. TV3 laidos „Dar pažiūrėsim" scenaristas, 2010–2011 m. aktorius. 2011–2012 m. BTV laidos „Šeštasis pojūtis" vedėjas. Nuo 2013 m. sausio mėn. iki 2019 m. balandžio mėn. Lietuvos ryto TV generalinis direktorius.

Išsiskyręs. Buvusi žmona Gabija Jaraminaitė-Ryškuvienė (g. 1972 m.), aktorė. Gyvenimo draugė Edita Užaitė (g. 1981 m.), aktorė, TV laidų vedėja. Pora turi dukrą (g. 2011 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Menininkas, tapęs direktoriumi, 2006-11-04[neveikianti nuoroda]
2. ↑  „Lietuvos ryto" televizijai vadovaus Ryškus, 2013-01-07
3. ↑  „Lietuvos ryto" televizijos vadovas L.Ryškus prabilo apie gyvenimo pamokas ir santykius su žmona (papildyta) Archyvuota kopija 2014-05-13 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Užaitei ir Ryškui gimė dukra
| Druskininkų senosios miesto kapinės |
| --- |
| Kapinių vartai |
| 

Druskininkų senosios miesto kapinėsDruskininkų senosios miesto kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°00′46″š. pl. 23°58′21″r. ilg.﻿ / ﻿54.012763°š. pl. 23.972462°r. ilg.﻿ / 54.012763; 23.972462Koordinatės: 54°00′46″š. pl. 23°58′21″r. ilg.﻿ / ﻿54.012763°š. pl. 23.972462°r. ilg.﻿ / 54.012763; 23.972462 |

 |
| Vieta | Druskininkų savivaldybė |
| Naudotas | nuo 1858 m. |

**Druskininkų senosios miesto kapinės** – kapinės, esančios Druskininkų mieste, šalia Druskonio ežero.

Istorija
--------

Kapinės įkurtos XIX a. Pirmasis miestelio gyventojas čia buvo palaidotas 1858 m. –tai buvo iš Lenkijos Kongreso karalystės kilęs Druskininkų bažnyčios elgeta. Kapinėse vienoje pusėje buvo laidojami katalikai, kitoje stačiatikiai. Centrinėje dalyje yra ir vietinių protestantų tikėjimą išpažinusių miestiečių kapų. Katalikų pusėje yra jau nebeveikianti vietinių turtuolių *Kiersnovskių* statyta neogotikinio stiliaus koplyčia.

Kurorto turtuoliai, tiek katalikai, tiek stačiatikiai buvo įsirengę didesnius šeimų ir net giminių kapus. Katalikų pusėje yra *O‘Brien De Lacy*, *De‘ Nizo*, *Kiersnovskių*, *Grudzinskių* ir kiti kapai. Seniausieji – šalia koplyčios. Kapinėse išlikęs 1864 m. palaidoto garsaus gydytojo *Ksavero Volfgango* kapas. Taip pat 1878 m. palaidoto kurorto populiarintojo daktaro Jono Pileckio kapas. Kapinėse palaidoti M.K.Čiurlionio tėvai Konstantinas ir Adelė Čiurlioniai. Kapinėse įkurtas simbolinis nacių nužudyto Druskininkų kunigo Boleslovo Valeikos kapas.

Stačiatikių kapinių pusėje yra Druskininkų Šv. Gabrieliaus cerkvės griuvėsiai bei *Erbšteinų–Džulijanių* šeimos kripta (šnekama, kad čia palaidoti Niujorko mero Rudolfo Džiulijanio protėviai).

* Erbšteinų–Džulijanių šeimos koplyčiaErbšteinų–Džulijanių šeimos koplyčia
* Stačiatikių cerkvėStačiatikių cerkvė
* PaminklaiPaminklai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 42491 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Literatūra
----------

* Jadwiga Siedlecka, „Druskienniki nad Niemnem: przewodnik turystyczny", Warszawa 1997
* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6, s.134

Nuorodos
--------

* Lankytinos vietos: Pažinkime kitokius Druskininkus
* Kultūros paveldo registras Archyvuota kopija 2020-01-12 iš Wayback Machine projekto.
* Fotogalerija (*livejournal.com*)
* Senosios Druskininkų miesto kapinės (Senamiesčio įžymybės)
**Girmavos piliakalniai** – du prūsų piliakalniai Sembos pusiasalyje, Girmavos gyvenvietėje (Žuvininkų apskritis, nuo 1946 m. rus. *Русское – Russkoje*, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sritis) ir prie jos.

Piliakalniai
------------

Pirmasis piliakalnis yra miestelio pietrytinėje pakraštyje, Girmavos upės dešiniajame krante. Piliakalnį iš šiaurės ir rytų juosia pelkės ir upelio slėnis, iš pietų – 3 m aukščio pylimas. Šlaitai 12 m aukščio. Piliakalnio aikštelė beveik apvali, 64 x 60 m dydžio. Aikštelėje yra 0,8 m storio kultūrinis sluoksnis. 54°50′20″ š. pl. 20°00′50″ r. ilg.﻿ / ﻿54.83889°š. pl. 20.01389°r. ilg.﻿ / 54.83889; 20.01389

Antrasis piliakalnis yra 2,5 km į šiaurės vakarus nuo miestelio, aukštumoje, aikštelės altitudė – 89 m virš jūros lygio. Šlaitai 16 m aukščio. Piliakalnio aikštelė ovali, 110 x 42 m dydžio. Aikštelės pakraščius juosia 3 m aukščio pylimas, už jo iškastas 2 m gylio ir 15 m pločio (viršuje) griovys ir 7 m aukščio spiralės formos pylimas. Piliakalnio pietrytinėje pusėje buvo įvažiavimas. Ant piliakalnio stovėjo prūsų medinė pilis, XIV a. vid. Vokiečių ordinas pasistatydino mūrinę, apie 1507 m. pilis apleista. 1890 m. pilies griuvėsiai buvo sutvirtinti, 1936-1942 m. restauruoti. 54°51′20″ š. pl. 20°00′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.85556°š. pl. 20.00278°r. ilg.﻿ / 54.85556; 20.00278

Tyrimai
-------

1826 m. antrąjį piliakalnį aprašė J. Guise. XIX a. pab. kasinėjo H. Boeningkas. Piliakalnio aikštelėje rastos 7 x 2,2 m dydžio pilies griuvėsių liekanos, 3 m aukščio sienos liekanos su 1340-1360 m. freskomis. 1950 m. žvalgomuosius tyrimus atliko F. Gurevič, 1976 m. – V. Kulakovas. Aikštelėje rastas 0,8 m storio kultūrinis sluoksnis. 

Pasak padavimų, piliakalnyje užkasti lobiai, kuriuos saugo spirale susisukusi gyvatė. Manoma, kad čia buvo prūsų Šventvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Girmavos piliakalniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 702 psl.
55°31′01″š. pl. 25°36′33″r. ilg.﻿ / ﻿55.5170°š. pl. 25.6092°r. ilg.﻿ / 55.5170; 25.6092

| Utenio stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Lietuva Utena, Užpalių g. 100 |
| Renovuotas | 2013 m. rugsėjo 5 d. |
| Savininkas | FK Utenis |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 3000 žiūrovų |

**Utenio stadionas** – įvairios paskirties stadionas Utenoje, Užpalių g. 100. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Stadiono talpa – 3000 žiūrovų. Namų rungtynes stadione žaidžia futbolo klubas FK Utenis vyrai ir MFK Utenis merginos. Vyksta lengvosios atletikos varžybos.

Istorija
--------

1988 m. rugsėjo 25 d. stadione vyko pirmasis Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio organizuotas mitingas Lietuvoje.

2013 m. stadionas rekonstruotas ir pritaikytas lengvosios atletikos varžyboms.

LFF taurės finalai
------------------

Utenio stadione 2003 m. 2014 m. ir 2019 m. vyko LFF taurės finalai. 

### 2003 m.

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos futbolo taurė 2003 m.*.
2003 m. spalio 18 d. LFF taurės finale žaidė Vilniaus „Žalgiris" ir Panevėžio „Ekranas". Vilniaus „Žalgiris" nugalėjo rezultatu 3–1. Vilniečiams įvarčius pelnė Mindaugas Grigalevičius, Igoris Steško (iš 11 m baudinio) ir Artūras Steško. Priešpaskutinę pagrindinio laiko minutę ekraniečiams įvartį pelnė Povilas Lukšys.

### 2014 m.

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos futbolo taurė 2013–2014 m.*.
2014 m. gegužės 17 d. vyko LFF „Druskininkų Hermio" finalinės varžybos tarp Vilniaus „Žalgirio" ir Gargždų „Banga". Žalgiris rungtynes laimėjo 2–1. Vilniečiams įvarčius pelnė Jakub Wilk ir Linas Pilibaitis, Gargždų komandai – Evaldas Grigaitis.

### 2019 m.

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos futbolo taurė 2019 m.*.
2019 m. rugsėjo 29 d. stadione įvyks LFF taurės finalas.

Galerija
--------

* Stadiono prieigosStadiono prieigos
* Įėjimo vartaiĮėjimo vartai

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Rekonstruoto stadiono atidarymo šventė". Lietuvos lengvosios atletikos federacija. 2013-09-06. Suarchyvuotas originalas 2014-02-27. Nuoroda tikrinta 2013-09-06.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2014-05-20 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2019-08-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Utenio stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nuotraukų galerija
* utenosutenis.lt: Utenio stadionas
* soccerway
| Kulikovo mūšis |
| --- |
| Dmitrijus Donietis mūšio sūkuryje, Adolphe Ivon paveikslas (1850). |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1380 m. rugsėjo 8 d. |
| Vieta | Kulikovo laukas, Tulos sritis |
| Rezultatas | Maskvos kunigaikštystės pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Maskvos Didžioji KunigaikštystėVladimiro-Suzdalės kunigaikštystė | Aukso orda |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Dmitrijus DonietisVladimiras DrąsusisAndrius AlgirdaitisDmitrijus Algirdaitis | Mamajus |

**Kulikovo mūšis** (rus. *Куликовская битва*) įvyko 1380 m. rugsėjo 8 d. Mūšio metu Maskvos didžiojo kunigaikščio Dmitrijaus Doniečio vadovaujamos rusų pajėgos sutriuškino Aukso ordos karvedžio Mamajaus vadovaujamus mongolus ir samdinius.

Priešistorė
-----------

Tai buvo antrasis mongolų pralaimėjimas po mūšio prie Vošos (Okos) 1378 m. rugpjūčio 11 d. Abiejuose mūšiuose Dmitrijui pavyko primesti totoriams nepalankias mūšio lauko sąlygas. Totorių raiteliams reikėjo daug vietos, kad galėtų atakuoti iš flangų, o rusai kovojo gerai apsaugotose gynybinėse pozicijose. Vošos mūšyje rusų pozicijas saugojo upė ir kalva, kuri trukdė mongolų kariuomenei. Rusų kontrpuolimas nustūmė totorius į upę.

Mūšio eiga
----------

Kulikovo mūšyje situacija susiklostė panašiai. Mamajus apie tai, kad rusų kariuomenė yra netoliese sužinojo pavėluotai, dėl to priešininkai vėl jam primetė nepalankias mūšiui sąlygas. Rusų flangus iš dešinės saugojo pelkės, o iš kairės miškai ir upelis (Smolka). Dėl to Mamajaus kariai buvo priversti su savo kavalerija pulti tiesiai rusų pozicijas ir patyrė daug nuostolių. Donskojus buvo teisingai paskirstęs rezervus – jie buvo kairiajame flange, kurį Krymo emyro totoriams pavyko pralaužti. Vis dėlto pergalę nulėmė būtent veržlus Tochtamyšo vadovaujamų totorių puolimas prieš Krymo emyro kariuomenę. Mamajaus kariuomenė patyrė triuškinamą pralaimėjimą. Pažymėtina, kad priešininkų kariuomenės buvo ginkluotos bei atrodė beveik vienodai, nes Maskvos kunigaikščiai įvairiu laiku laikė save arba Aukso ordos vasalais, arba vienais iš jos valdovų ir pilnai kopijavo tiek totorių kovos taktiką, tiek kariuomenės ginkluotę. Pilnai tikėtina, kad vieninteliai pėstininkai kovos lauke buvo emyro Mamajaus pasamdyti genujiečiai.

Mūšio šaltiniai
---------------

 Paminklas Kulikovo lauke
Mūšis paminėtas rusų tautosakoje („Legenda apie bajorą Zacharijų Tiutčevą", sakmės apie Ilją iš Muromo). Didžiausias istorinis šaltinis apie Kulikovo mūšį yra XV-XVI a. „Sakmė apie Mamajaus mūšį" («Сказание о Мамаевом побоище»). XV a. pabaigoje buvo paruoštas sąrašas (помянник) su žuvusiųjų mūšyje Maskvos bajorų ir Belozero kunigaikščių vardais.

Pasekmės
--------

Po mūšio išaugo Maskvos statusas tarp Rusios kunigaikštysčių. Ji galėjo tikėtis Aukso ordos karinių būrių paramos kovose su kitomis Rusijos kunigaikštystėmis bei LDK. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kulikovo mūšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai ir nuorodos
---------------------

1. ↑  МАМАЙ • Большая российская энциклопедия - электронная версия
| Bišpilio piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Bišpilio piliakalnisBišpilio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°05′09″ š. pl. 22°45′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.08583°š. pl. 22.75639°r. ilg.﻿ / 55.08583; 22.75639 |

 |
| Vieta | Jurbarko rajonas |
| Seniūnija | Jurbarkas |
| Aukštis | 17-20 m |
| Plotas | 58x28 |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkstantmečio I p. - XIV a. |
| Žvalgytas | 1960 |

**Jurbarko piliakalnis** arba **Bišpilio piliakalnis**, dar vadintas Višpiliu, Viešpiliu – piliakalnis Jurbarko rajono savivaldybės teritorijoje, Jurbarko šiaurės vakarų pakraštyje, Imsrės kairiajame krante.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnį iš šiaurės, vakarų ir pietų juosia upės slėnis ir jos pakrančių daubos, rytuose yra aukštuma. Šlaitai nuo upės yra statūs, jie siekia 17–20 m aukščio. Piliakalnio aikštelė 58x28 m dydžio, jos pietvakarinis galas smailesnis. Ji nuo aukštumos atskirta 5 m aukščio pylimu, kuris juosia aikštelės šiaurės rytų, pietryčių ir iš dalies pietinį galus.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1960 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. Aikštelėje ir aukštumoje už pylimo rasta žiestos keramikos, lanko ir arbaleto strėlių antgalių, kitų radinių, datuojamų XI a.–XIV a. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Istorija
--------

Manoma, ant piliakalnio stovėjo medinė Kolainių pilis, XIII a. pabaigoje - XIV a. pradžioje priklausiusi Panemunių (Nemuno) gynybinei sistemai, 1291 m. sudeginta kryžiuočių.

Piliakalnio aikštelė
Manoma, kad 3 km į pietvakarius nuo Mituvos žiočių 1259 m. buvo pastatyta Georgenburgo pilis, viena seniausių kryžiuočių pilių prie Nemuno, šie po 1260 m. Durbės mūšio ją apleido, lietuviai sugriovė. Maždaug tuo pat metu ant Jurbarko piliakalnio pilį pasistatė lietuviai. 1336 m. kryžiuočiai atnaujino Georgenburgo pilį, pavadino ją Jurgenburgu. Iki XV a. pradžios vyko lietuvių kovos su kryžiuočiais. 1403 m. Vytauto kariuomenė paskutinį kartą sudegino Jurgenburgo pilį. Po Žalgirio mūšio 1410 m. gyvenvietė pradėjo plėstis. Po 1422 m. Melno taikos nustačius Lietuvos ir Vokiečių ordino sieną miestelis atiteko Lietuvai, tapo jos pasienio punktu, svarbiu prekybos centru.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Kiukiškių piliakalnis 24 km | Meškininkų piliakalnis 6 km | Kalnųjų piliakalnis 34 km |  |
| Opstainio piliakalnis 36 km  Vilkyškių piliakalnis 36 km |  | Antkalniškių piliakalnis 8 km |
| Sudargo piliakalniai 11 km | Georgenburgas 2 km | Kukarskės piliakalnis 5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bišpilio piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 43 psl.
2. ↑  Vincas Brazauskas, Kazys Misius. *Bišpilio piliakalnis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 41 psl.

Nuorodos
--------

* Jurbarko piliakalnis
Geležinis frontas  
*Eiserne Front*|  
1932 m. Vokietijos socialdemokratų partijos rinkiminis plakatas su „trijų strėlių" simboliu, simbolizuojančiu pasipriešinimą monarchizmui, nacizmui ir marksizmui-leninizmui. |
| Veiklos teritorija | Vokietija |
| Ideologija | AntifašizmasAntileninizmasAntimonarchizmasRespublikonizmasDemokratinis socializmasSocialdemokratijaLiberalioji demokratijaAntitotalitarizmasAntiautoritarizmas |
| Priešininkai |  NSDAP Vokietijos komunistų partija |

**Geležinis frontas** (vok. *Eiserne Front*) – Veimaro respublikos sukarintoji organizacija, kurią sudarė socialdemokratai, profsąjungų nariai ir liberalai. Jos pagrindinis tikslas buvo ginti liberaliąją demokratiją nuo kraštutinių dešiniųjų ir kraštutinių kairiųjų totalitarinių ideologijų. Geležinis frontas daugiausia priešinosi nacių partijos sparnui Sturmabteilung (SA) ir Vokietijos komunistų partijos sparnui *Antifaschistische Aktion*. Nors formaliai nepriklausoma, ji buvo glaudžiai susijusi su Vokietijos socialdemokratų partija (SPD). „Trys strėlės", iš pradžių sukurtos Geležiniam frontui, per 1932 m. lapkričio mėn. parlamento rinkimus tapo gerai žinomu socialdemokratų simboliu, simbolizuojančiu pasipriešinimą monarchizmui, nacizmui ir marksizmui-leninizmui. Vėliau „Tris strėles" perėmė ir pati SPD.

Paveldas
--------

„Trys strėlės" tapo socialdemokratų pasipriešinimo totalitarinėms nacizmo ir sovietinio valstybinio socializmo ideologijoms simboliu. Pastaruoju metu šį simbolį pasisavino Amerikos antifašistiniai judėjimai kartu su vėliavomis, istoriškai kilusiomis iš Vokietijos komunistų partijos *Antifaschistische Aktion*. Antifa priešinosi Geležiniam frontui, kurį laikė buržuaziniu ir fašistiniu, nes „Trijų strėlių" logotipas buvo naudojamas ir pasipriešinimui su Antifa susijusiai partijai KPD reikšti.

Geležinio fronto vėliavą priėmė MLS komandos „Portland Timbers" sirgaliai ir ji dažnai matoma jų rungtynėse. 2019 m. Major League Soccer uždraudė šią vėliavą kaip dalį kovos su „politiniais simboliais", nors po kelių savaičių lyga atšaukė šį draudimą.

Išnašos
-------

1. ↑  „The Iron Front: Weimar Social Democracy between Tradition and Modernity". *Between Reform and Revolution: German Socialism and Communism from 1840 to 1990* (1 leid.). Berghahn Books. 2009. ISBN 978-1-57181-120-2. JSTOR j.ctt9qcp9v. Nuoroda tikrinta 2024-02-23.
2. 1 2 3  Potthoff, Heinrich; Faulenbach, Bernd (1998). *Sozialdemokraten und Kommunisten nach Nationalsozialismus und Krieg: zur historischen Einordnung der Zwangsvereinigung*. Klartext. p. 27.
3. ↑  Rosenberg, Eli (2019-08-31). „There is an anti-fascist rebellion brewing in the Pacific Northwest. And soccer is at the center of it". *The Washington Post* (anglų). Nuoroda tikrinta 2021-01-07.
|  |
| --- |
| Greenstream dujotiekis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Libijos vėliava Libija, Italijos vėliava Italija |
| **Nutiestas palei** | Vafa – (Viduržemio jūra – Sicilija) – Džela |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Eni, National Oil Corporation |
| **Operatorius** | Agip Gas BV |
| **Rangovai** | Saipem |
| **Pradėtas** | 2003 m. |
| **Atidarymas** | 2004 m. spalio 7 d. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 520 km |
| **Jungties pajėgumai** | 11 mlrd. m³ per metus |
| **Skersmuo** | 800 mm |
| **Kompresorinės stotys** | Melitos kompresorinė stotis |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Greenstream dujotiekis** – tarpvalstybinis povandeninis magistralinis dujotiekis, jungiantis Libijos ir Italijos gamtinių dujų perdavimo sistemas.

Dujotiekiu tiekiamos dujos iš Vafos dujų telkinio Libijoje, šalia sienos su Alžyru, per Viduržemio jūrą į Italijai priklausančios salos Sicilijos miestą Dželą.

Istorija
--------

2003 m. pradėti dujotiekio tiesimo darbai. 2004 m. spalio 1 d. pradėti dujofikacijos ir testavimo darbai. Tų pačių metų spalio 7 d. dujotiekis oficialiai atidarytas. Atidarymo ceremonijoje dalyvavo Italijos premjeras Silvio Berlusconi ir Libijos vadovas Muammar al-Gaddafi.

2011 m. Libijos revoliucijos ir karo metu dujotiekio veikla sustabdyta. 2012 m. veikla atkurta.

2014 m. amazigų protestuotojai užėmė dujotiekio infrastruktūrą ir sutrikdė dujų tiekimą į Italiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Italy's Libyan gas imports step up Archyvuota kopija 2022-04-30 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  GreenStream, Libya
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Dėmesio! Straipsnis šiuo metu yra aktyviai redaguojamas.**Prašome nedaryti straipsnio pakeitimų, kol šis pranešimas yra rodomas. Tokiu būdu išvengsime redagavimo konfliktų.Norėdami sužinoti kas dirba prie straipsnio ir kada prasidėjo redagavimo sesija, skaitykite redagavimo istoriją. |

**Oreli-Antuanas de Tunanas** (*Orélie-Antoine de Tounens*, 1825 m. gegužės 12 d. – 1878 m. rugsėjo 17 d.) – Prancūzijos teisininkas, nuotykių ieškotojas, pasiskelbęs Patagonijos ir Araukanijos karaliumi.

Gimė Šurnjako miestelyje pietų Prancūzijoje. 1852 m. baigė teisės studijas Perigė mieste. Dirbo prokuroru savo gimtajame miestelyje, vėliau Paryžiuje, Bordo. Dalyvavo Perigė masonų ložės susirinkimuose, kur domėjosi įvairiais mokslais, kėlė konstitucinės monarchijos idealą. 1858 m. perskaitęs Alonso de Ersiljos veikalą *La Araucana* nusprendė nukeliauti į Čilę ir pamatyti Araukaniją.

1859–1860 m. lankėsi Kokimbe ir La Serenoje, kur pramoko mapučių kalbos. 1860 m. de Tunanas atvyko į Valdiviją, kur apsistojo pas vietinį prancūzų prekeivį, o vėliau su dviem gidais iškeliavo į mapučių žemes (Nasimientą). Ten jį priėmė genties vadas Kilapanas, tuo metu ruošęsis pulti ispanus. Jis tikėjosi, kad per de Tunaną mapučiams pavyktų užsitikrinti prancūzų paramą. 1860 m. lapkričio 17 d. O.-A. de Tunanas pasiskelbė Araukanijos karaliumi (konstitucinės monarchijos principu). Su mapučių vadais sukūrė šalies vėliavą ir konstituciją. Jis parašė keletą straipsnių spaudoje, kur išdėstė mapučių poziciją ir ragino juos paremti, taip pat Čilės laikraštyje *El Mercurio* paskelbė Araukanijos konstituciją, jos kopiją nusiuntė Čilės prezidentui Manueliui Montui Toresui. O.-A. de Tunanas teigė, kad mapučiai niekada nepripažino jokios svetimšalių valdžios, todėl gyvendami savo prigimtose žemėse turi teisę į savo valstybę.

Į de Tunano pareiškimus daug dėmesio nebuvo kreipiama, tačiau 1862 m. generolas Kornelijus Saavedra Rodrigesas suėmė prancūzą ir įkalino jį Los Ancheleso kalėjime. Saavedra laikė de Tunaną pamišėliu, teismas jį pripažino nepakaltinamu. O.-A. de Tunanas per Valparaiso uostą išsiųstas atgal į Prancūziją.

1870 m. O.-A. de Tunanas bandė grįžti į Čilę, bet sužinojęs, kad K. Saavedra už jo galvą pažadėjęs atlygį, neišsilaipino, o 1874 m. buvo deportuotas į Argentiną. 1873 m. Prancūzijos teisme jo kaip suvereno statusas nebuvo pripažintas. Po jo mirties keletas asmenų pasiskelbė pretendentais į Patagonijos ir Araukanijos karalystės titulą.

Šaltiniai
---------
Threads|  |
| Forma | dukterinė įmonė |
| Pramonė | informacinės technologijos |
| Įkurta | 2023 m. liepos 5 d. |
| Paslaugos | socialinis tinklas |
| Holdingas | Meta Platforms |
| Tinklalapis | www.threads.net |

**„Threads"** – nemokama mikrotinklaraščių bei socialinių tinklų paslauga, kurią nuo 2023 m. vysto bendrovė „Meta Platforms". Turi daugiau nei 130 mln. aktyvių vartotojų.

2023 m. liepą pradėjo veikti JAV bei daugybėje kitų valstybių. Platforma netruko sparčiai išpopuliarėti ir vos per savaitę pasiekė 100 mln. užsiregistravusių vartotojų. Anot „Meta" atstovų, paleidimą Europoje apsunkino žemyne galiojantys griežti privatumo reikalavimai – įmonei teko gauti leidimą iš Europos Komisijos. ES rinkai pristatyta 2023 m. gruodžio 14 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Threads now reaches more than 130 million monthly users, says Meta, up 30M from Q3". *TechCrunch*. 2024-02-01. Nuoroda tikrinta 2024-02-13.
2. ↑  „Lietuvoje po truputį prigyjanti „Threads" programėlė sutraukė ir įžymybes: ekspertė sėkmės vertinti neskuba". *M360*. Delfi. 2023-12-19. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Purmalių piliakalnis |
| --- |
| Purmalės upelis piliakalnio papėdėje |
| 

Purmalių piliakalnisPurmalių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°46′14.6″ š. pl. 21°08′16.8″ r. ilg.﻿ / ﻿55.770722°š. pl. 21.138000°r. ilg.﻿ / 55.770722; 21.138000 |

 |
| Vieta | Klaipėdos rajonas |
| Aukštis | 9 m |
| Plotas | 10x30 |
| Naudotas | 1 tūkstantmetis - XIII a. |
| Žvalgytas | 1963 |
| Tirtas | 1980 ir 1986 m. |
| Registro Nr. | A413KP / 23773, 23774, 5188 / AR470 |

**Purmalių piliakalnis su gyvenviete** (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A413KP, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR470) – piliakalnis Klaipėdos miesto savivaldybės teritorijoje, Labrenciškėje. Pasiekiamas senuoju keliu Klaipėda – Palanga (Kretingos gatve) iš karto už miesto pasukus į dešinę už paskutinio pastato dešinėje čia einančiu lauko keliuku, pereinančiu į taką, yra 250 m į dešinę rytuose nuo šio plento, prieš Purmalės upelį, šiaurės rytų kryptimi už kalvos keteros nusileidus į Purmalės slėnį.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Purmalės dešiniajame krante, jo šiaurinis ir rytinis kraštai remiasi į upelį. Šlaitai nuo upelio statūs, 9 m aukščio. Aikštelė ovali, orientuota šiaurės – pietų kryptimi, 10 m ilgio, 30 m pločio. Joje buvusios kapinaitės. Vakariniame ir pietiniame jos kraštuose supiltas puslankio formos 35 m ilgio, 2 m aukščio, 18 m pločio pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a. 

Aikštelės šiaurinė dalis nuplauta Purmalės, pylimas apardytas duobių. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.

Į pietryčius nuo piliakalnio 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 1980 ir 1986 m. Iki 40 cm storio jos kultūriniame sluoksnyje rasta lipdytos ir apžiestos keramikos, perdegusių akmenų, kuolo vieta.

Tyrimai
-------

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1963 m. atliko Lietuvos istorijos institutas. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Palangos piliakalnis 21 km | Nagarbos piliakalnis 21 km  Rūdaičių piliakalnis 20 km | Eketės piliakalnis 3 km  Valėnų piliakalnis 9 km |  |
|  |  | Gerduvėnų piliakalnis 18 km  Antkalnio piliakalnis 18 km |
|  | Žardės piliakalnis 11 km  Laistų piliakalnis 12 km | Jakų piliakalnis 7 km  Dovilų piliakalnis 16 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 142 (Nr. 615).

* Crome H. 1937. Karte und Verzeichnis der vor - und frühgeschichtlichen Wehranlagen in Ostpreußen // Altpreußen. Juni. Heft 3, p. 125 (Nr. 29).
* Crome H. Verzeichnis der Wehranlagen Ostpreußens // Prussia. 1940. Bd. 34, p. 105.
* Hollack E. Erläuterungen zur vorgeschichtlichen Übersichtskarte von Ostpreußen. Glogau, Berlin, 1908.
* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.133
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.64

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
1998 m. Steven Spielberg režisuota karinė drama „Gelbstint eilinį Rajaną" laimėjo 5 Oskarus.
**Karinis filmas** – filmo žanras, kurio dėmesio centre – karas, ypač sausumos, jūrų ir oro karinių pajėgų mūšiai. Šios scenos perteiktos pagal dramos žanrą. Ypač daug karinių filmų sukurta XX a.

Režisieriaus Samuel Fuller teigimu, „karinių filmų tikslas – emociškai ar asmeniškai perteikti žiūrovui karo veiksmą".

Kariniuose filmuose dažnai rodomos kovų, išlikimo ir pabėgimo, pasiaukojimo scenos, paliečiamos kovos beviltiškumo ir nežmoniškumo, karo poveikio visuomenei temos, moralinės ir žmogiškos karo problemos. Daugiausiai pastatoma karinių filmų, paremtų II pasauliniu karu. Kariniuose filmuose istorijos būna išgalvotos, paremtos biografija arba istorija.

Tokios šalys kaip Kinija, Indonezija, Japonija ir Rusija karinius filmus kuria pagal savo tradicijas, istorinius mūšius ir paliečia tokius žanrus kaip veiksmo, istoriniai ir romantiniai filmai.

Pagrindiniai karinių filmų subžanrai yra šie: dokumentika, komedija, propaganda, filmai apie povandeninius laivus, animacija, anti karo filmai, filmai apie karinius kalinius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Neale 2000, p. 117.
2. ↑  Manchel, Frank (January 1990). *Film Study: An Analytical Bibliography*. Fairleigh Dickinson Univ Press. p. 200. ISBN 978-0-8386-3186-7.
3. ↑  Macnab, Geoffrey (20 October 2014). „Fury, film review: Brad Pitt stars as an unsympathetic hero in muted war movie". The Independent. Nuoroda tikrinta 5 March 2015.

Literatūra
----------

* Neale, Stephen (2000). *War Films*. Psychology Press. pp. 117–124. ISBN 978-0-415-02606-2. `{{cite book}}`: `|work=` ignoruotas (pagalba)
**Kauno koncentracijos stovykla** (vok. *Konzentrationslager (KZ) Kauen*) – koncentracijos stovykla veikusi Kauno gete nuo 1943 m. rugsėjo 15 d. iki 1944 m. liepos 14 dienos.

Istorija
--------

1943 m. birželio 21 d. vokiečių SS ir policijos vadas H. Himmleris įsakė Ostlando SS ir policijos vadui F. Jeckelnui iki 1943 m. rugpjūčio 1 d. visus Ostlande esančius getus pertvarkyti į koncentracijos stovyklas. Žydams turėjo būti uždrausta dirbti už stovyklos ribų, dalis getuose kalinamų žydų turėjo būti išsiųsti dirbti į skalūnų kasyklas Estijoje, darbui netinkami žydai (seneliai, ligoniai, mažamečiai vaikai) turėjo būti sunaikinti. Geto valdymą iš civilinės valdžios (Kauno miesto komisariato) turėjo perimti SS. Getas buvo svarbus vokiečių civilinės valdžios pajamų ir pasipelnymo šaltinis, todėl vokiečių civilfervaltungas stengėsi kuo ilgiau uždelsti geto perdavimą SS valdžion. 

Kauno getą SS į savo rankas perėmė tik 1943 m. rugsėjo–spalio mėnesį. Kauno koncentracijos stovyklos komendantu buvo paskirtas SS oberšturmbanfiureris Wilhelm Göcke. Žydų kontrolė dar labiau sugriežtėjo. Namai vėl buvo sunumeruoti, kiekvieno namo (bloko) seniūnas privalėjo kasdien tikrinti gyventojų skaičių. Aleksoto ir Šančių stovyklų žydai buvo aprengti dryžuotais drabužiais. Visi geto gyventojai po 22 val. privalėjo būti savo butuose. Išimtis padaryta tik tiems, kurie dirbo naktinėse pamainose arba kitur atliko svarbias tarnybines pareigas. Tie gyventojai, kurie dvi dienas iš eilės nebuvo randami savo butuose po 22 val. policijos viršininko galėjo būti baudžiami: perkeliami į blogesnius butus, butai užantspauduojami, o neatsiradus jo gyventojui, turtas perduodamas geto socialinės rūpybos skyriui. Pažeidusieji nustatytą tvarką taip pat galėjo būti baudžiami 14 parų arešto.

Buvo įsteigta koncentracijos stovyklos komendantūra (komendantas – W. Göcke, apsaugos viršininkas – SS unteršarfiureris Josefas Pilgramas, darbo jėgos panaudojimo viršininkas – SS oberšarfiureris Franzas Aueris). Žydai turėjo dirbti tik izoliuotose stovyklose, civilinėse įstaigose mieste dirbti buvo draudžiama. Geto pavertimas koncentracijos stovykla sukėlė žydams didelę baimę ir nerimą. Daug kas manė, kad Kauno getas netrukus bus likviduotas, kaip tai padaryta su Vilniaus getu (1943 m. rugsėjo mėn.). Vis dėlto Kauno getas išliko iki pat nacių okupacijos pabaigos. Apie 4 tūkst. geto kalinių buvo paskirstyti darbo stovyklose už geto ribų – Aleksote ir Šančiuose. Gete liko apie 8 tūkst. žmonių, didesnė pusė dirbo geto dirbtuvėse.

1944 m. kovo 27–28 dienomis Kauno gete įvykdyta „vaikų akcija". Jos metu buvo sunaikinta apie 1 300 vaikų ir senelių – didžioji dauguma išvežti į Aušvicą ir ten nunuodyti, likusieji – sušaudyti IX forte. Liepą getas buvo sunaikintas: liepos 8 d. išplukdyta 1 200, liepos 10 d. – dar 900 žydų. Liepos 12 d. Gestapas ėmė padeginėti geto namus, o išbėgančius žmones šaudyti. Vyrai buvo išvežami į Dachau, o moterys – į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Iš viso likviduojant getą žuvo apie 2 000 ir išvežta į koncentracijos stovyklas apie 6 000 žydų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kauno geto likvidavimas 1944 metais
**Aaron Ramsey**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Aaron James Ramsey |
| Gimimo data | 1990 m. gruodžio 26 d. (33 metai) |
| Gimimo vieta | Karfilis, Velsas |
| Ūgis | 1,78 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Cardiff City FC |
| **Numeris** | 10 |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–20082008–20192010–201120112019–202220222022–2023 2023– | Cardiff City FCArsenal FC→ Nottingham Forest FC (skol.)→ Cardiff City FC (skol.)Juventus FC → Rangers FCOGC NiceCardiff City | 016 00(1)262 0(40)005 00(0)006 00(1)049 00(5)007 00(2)027 00(1)009 00(3) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2005–20082007–20092008–2012 | Velso U-17Velso U-21Velsas VelsasJungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė | 015 00(2)012 00(2)084 0(21)005 00(1) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2024 m.. |

**Aronas Džeimsas Remzis** (*Aaron James Ramsey*, g. 1990 m. gruodžio 26 d.) – Velso futbolininkas, saugas. Atstovavo Velso rinktinei.

Karjera
-------

Futbolininko karjerą pradėjo Cardiff City FC jaunimo komandoje. Pagrindinės komandos sudėtyje debiutavo 2007 m. balandžio 28 d. paskutinę žaidimo minutę pakeitęs Paul Parry. Tapo jauniausiu klubo žaidėju, kada nors atstovavusiu Kardifo klubui. Iš viso žaidė 22 rungtynėse, įskaitant ir 2008 m. FA Taurės finalą.

2008 m. persikėlė į Londono Arsenal klubą. 2013–14 m. sezone buvo vienas pagrindinių komandos žaidėjų, pelnė 16 įvarčių bei padėjo laimėti 2014 m. FA Taurės finalą prieš Hull City AFC.

Velso rinktinėje debiutavo būdamas 17-os, 2008 m. lapkričio 19 d. išvykos rungtynėse prieš Daniją, kurios buvo laimėtos 1–0.

2019 m. vasario 11 d. pasirašė ketverių metų trukmės sutartį su Juventus FC klubu, į kurį perėjo 2019 m. liepos 1 d.

2022 m. rugpjūčio 1 d. pasirašė sutartį su OGC Nice (Prancūzija). 2022 m. rugpjūčio 7 d. įmušė išlyginamąjį įvartį prieš „Tulūzą". Šis susitikimas baigėsi lygiosiomis 1-1. 2023 m. liepos 15 d. sutartis su OGC Nice buvo nutraukta bendru sutarimu.

Nuo 2023 m. liepos 15 d. priklausė Cardiff City.

Rinktinės
---------

Kitados atstovavo Velso jaunimo rinktinėms, o 2008 m. debiutavo nacionalinėje rinktinėje.

Atstovavo Didžiosios Britanijos futbolo rinktinei 2012 m. olimpinėse žaidynėse.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Kataras 2022 | I etapas | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| **Žemyno čempionatai** |
| Prancūzija 2016 | pusfinalis | 5 | 1 | 2 | 0 | 0 |
| Europa 2020 | aštuntfinalis | 4 | 1 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aaron Ramsey signs for Juventus!
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
**Latvijos universiteto Lyvių institutas** (lyv. *Lețmō Iļīzskūol Līvõd institūt*, latv. *Latvijas Universitātes Lībiešu institūts*) – aukštojo mokslo įstaiga, įkurta 2018 m. rugpjūčio 21 d. Rygoje, Latvijoje.

Latvijos universiteto Lyvių institutas – pirmoji mokslo įstaiga Latvijoje ir pasaulyje, kurios veikla sutelkta į lyvių kalbą, tautosaką, etnografiją, archeologiją, antropologiją ir naujųjų laikų kultūrą bei istoriją, šių ir kitų sričių tarpusavio sąveikos tyrimus, taip pat institutas skiria didelį dėmesį žinių apie lyvių paveldą sklaidai, siekia, kad jos būtų prieinamos plačiajai visuomenei. Institutas tiria, kokį poveikį latvių kalbos ir tautos formavimuisi padarė lyvių, senosios vietinės tautos, kalba ir kultūra.

Lyvių institutas bendradarbiauja su užsienio finougristikos centrais: Tartu, Helsinkio, Upsalos, Trumsės, Getingeno, Budapešto ir kitais universitetais. Institutas bendradarbiauja ir su lyvių bei kitomis visuomeninėmis organizacijomis, vietos valdžiomis ir verslininkais.

Pirmasis Lyvių instituto direktorius (nuo 2018 m.) – lyvių kalbininkas V. Ernštreitas. Instituto adresas – Kronvalda bulvāris 4-220
Rīga, LV-1010, Latvija.

Nuorodos
--------

* Latvijos universiteto Lyvių instituto svetainė *(latvių, anglų k.)*

Pastabos
--------

1. ↑  Lyvių kalboje yra dvi žodžio 'universitetas' formos: *iļīzskūol* ir *iļļiskūol*. Šiuo atveju forma *iļīzskūol* vartojama oficialiajame pavadinime ir kasdienėje rašyboje, o *iļļiskūol* – instituto emblemoje.

Išnašos
-------

1. ↑  „universitāte". Līvõkīel-ēstikīel-lețkīel sõnārōntõz. Nuoroda tikrinta 2024-01-31.
2. ↑  „Nuodibināts lībiešu institūts". Livones.net. 2018-08-21. Nuoroda tikrinta 2021-09-04.
3. 1 2 3  Imants Vīksne (2018-09-25). „Lībieši izcīna vietu akadēmiskajā telpā". nra.lv. Nuoroda tikrinta 2021-09-03.
4. 1 2  „LU Lībiešu institūts". Latvijas Universitāte. Nuoroda tikrinta 2021-09-03.
5. ↑  „LU Lībiešu institūts". Livones.net. Nuoroda tikrinta 2021-09-04.
**Augalų genų bankas** (**AGB**) – Lietuvos Respublikos aplinkos ministerijos administruojama biudžetinė įstaiga, kurios paskirtis įgyvendinti gamtos išteklių naudojimo politiką, koordinuoti augalų nacionalinių genetinių išteklių išsaugojimo ir tyrimo darbus ir saugoti augalų genetinę medžiagą. Buveinės adresas – Stoties g. 2, Akademija, LT-58343 Kėdainių rajonas.

Sėklų saugojimas
----------------

1997 m. Šiaurės šalių genų bankas suteikė finansinę paramą ir Nacionaliniame augalų genetinių išteklių koordinaciniame centre, Lietuvos žemdirbystės institute buvo įkurta ilgalaikė sėklų saugojimo saugykla. Nuo 2004 m. saugykla priklauso Augalų genų bankui. Sėklos į Augalų genų banką priimamos kiekvienais metais, vieną kartą per metus. Remiantis AGB nuostatomis sėklos turi būti išvalytos, neligotos, nepažeistos kenkėjų bei ne mažesnio kaip 75 % daigumo.

2017 m. saugykloje laikyta 3318 pavyzdžių iš 201 augalų rūšių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Lietuvos Respublikos augalų nacionalinių genetinių išteklių įstatymas". *2001 m. spalio 9 d. įstatymas Nr. IX-533*. Lietuvos Respublikos Seimas. Nuoroda tikrinta 2024-03-12.
**Hal Robson-Kanu**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Thomas Henry Alex „Hal" Robson-Kanu |
| Gimimo data | 1989 m. gegužės 21 d. (34 metai) |
| Gimimo vieta | Londonas, Anglija |
| Ūgis | 1,85 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–2016200820092016–2021 | Reading→Southend United (skol.)→Swindon Town (skol.)West Bromwich Albion | 198 0(24)022 00(5)020 00(4)143 0(21) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2007–2008200920102010–2021 | Anglijos U-19Anglijos U-20Velso U-21Velsas Velsas | 002 00(0)001 00(0)004 00(2)046 00(5) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Tomas Henris Aleksas „Halas" Robsonas-Kanu** (g. 1989 m. gegužės 21 d. vakarų Londone) – buvęs Velso futbolininkas, saugas. Atstovavo Velso futbolo rinktinei.

Karjera
-------

Futbolininko karjerą pradėjo Arsenal klube. Būdamas 15-os tapo Reading klubo auklėtiniu. 2007 m. baigęs akademiją buvo skolinamas Southend United ir Swindon Town futbolo klubams. 2009 m. grižo į Reading FC. Football League Championship 2011–2012 m. sezone su klubu laimėjo čempionatą. 2012 m. debiutavo Premier League, kurioje pasirodė daugiau nei 100 kartų.

Rinktinė
--------

Iš pradžių Robson-Kanu atstovavo Anglijos U-19 ir U-20 rinktinėms. 2010 m. atstovavo Velso U-21 rinktinei. Pagrindinėje komandoje debiutavo tų pačių metų gegužės 23 d. rungtynėse prieš Kroatiją. Pirmąjį įvartį pelnė 2013 m. kovą rungtynėse prieš Škotiją.

2016 m. birželio 11 d. pelnė pergalingą (2–1) įvartį UEFA Euro 2016 rungtynėse prieš Slovakijos rinktinę.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Prancūzija 2016 | pusfinalis | 5 | 2 | 0 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive