recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Sidetracked***|  |
| Periodiškumas | 3-ys numeriai per metus;  svetainė atnaujinama beveik kasdien. |
| Kategorijos | ekstremalus sportas, ekstremalus turizmas |
| 

---

 |
| Vyriausiasisredaktorius | John Summerton |
| Steigėjas | John Summerton |
| Pirmasisleidimas | skaitmeninis: 2011 m. birželio mėn.  popierinis: 2014 m. balandžio mėn. |
| Kompanija | „Captive Minds" |
| Adresas | Londonas, Jungtinė Karalystė |
| Kalba | anglų k. |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** www.sidetracked.com |

**„Sidetracked"** – skaitmeninis ir spausdinamas žurnalas, kuriame pateikiami asmeniniai nuotykių ieškotojų pasakojimai. Specializuojasi ekstremalaus turizmo bei ekstremalaus sporto apžvalgoje. Žurnalas nuo 2011 m. buvo leidžiamas skaitmeniniu pavidalu, o 2014 m. pasirodė pirmasis spausdinto žurnalo numeris.

Ypatybės
--------

Tiek svetainėje nemokamas turinys, tiek spausdinto žurnalo turinys skiriasi. Taip siekiama pritraukti skaitytojus per visuomeninius tinklus. Tai naujosios bangos prabangus žurnalas, kuris labiau primena knygą nei vienadienį žurnalą.

Nuotykių fondas
---------------

Šis leidinys ne tik aprašo, bet ir skatina ekspedicijas. Kasmet įdomiausią pasiūlymą pateikę skaitytojai gali padengti savo kelionių lėšas kitų „Sidetracked" žurnalo skaitytojų aukų ir ekstremalaus sporto įmonių paramos dėka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Guardian: The best independent travel magazines
2. ↑  Financial Times: The new breed of travel magazines
3. ↑  The adventure fund of Sidetracked magazine Archyvuota kopija 2016-03-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Žurnalo svetainė
* Nuotykių fondas Archyvuota kopija 2016-03-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Virvės
**Virvė** – lankstus ilgas cilindrinis tekstilės gaminys, susuktas, suvytas arba supintas iš siūlų, verpalų gijų, pusverpalių. Virvę sudaro iš įvairių medžiagų gaminami siūlai, tankiai suvyti tarpusavyje. Dėl tokios sandaros virvė yra tvirta, lanksti ir gali atlaikyti didelį svorį.

Tradiciškai virvės gaminamos iš pluoštinių augalų pluošto – kanapių, linų, medvilnės, koiro (kokoso pluošto), džiuto, sizalio, šiaudų. Dabar virvės dažniausiai vejamos iš sintetinio pluošto – polipropileno, nailono, poliesterių, polietileno, aramidų ir kt. Taip pat gaminamos ypač tvirtos metalinės virvės – trosai. Virvė vejama iš plonų gijų į vieną stambesnę giją, tada kelio stambesnės gijos suvejamos tarpusavyje. Gijų gausa padeda tolygiau paskirstyti svorį ir didina virvės keliamąją galią.

Virvių panaudojimas labai platus. Jos visų pirma naudojamos keliant, tempiant, kabinant įvairius daiktus, taip pat surišimui, pririšimui, įvairių agregatų valdymui.

Jau priešistoriniais laikais naudoti įvairių augalų stiebai, šakos daiktų tvirtinimui, kėlimui. Tuomet ir sugalvota, kad keletą tokių stiebų galima suvyti tarpusavyje taip padidinant jų patvarumą. Virvių žymių Europos keramikoje randama jau prieš 28 tūkst. metų. Lasko urve, datuojamame 15 tūkst. m. pr. m. e. rasta suakmenėjusių virvių liekanų. Egiptiečiai jau buvo įvaldę virvių pynimo techniką, jas pynė daugiausia iš vandens augalų. Taip pat naudotas datulių pluoštas, žolė, linai, papirusas, oda, gyvūnų plaukai. Kinijoje virvėms gaminti naudotas kanapių pluoštas. II–I tūkstm. pr. m. e. virvių vijimas buvo paplitęs daugelyje kraštų.

* Virvių gausa senoviniame laiveVirvių gausa senoviniame laive
* Virvių vijimo mašinaVirvių vijimo mašina
* Egiptietiška virvė (II tūkstm. pr. m. e.)Egiptietiška virvė (II tūkstm. pr. m. e.)
* Metaliniai trosaiMetaliniai trosai
| **Aldona Žemaitytė-Petrauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1945 m. liepos 31 d. (77 metai)Simokai, Šakių apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Antanas Petrauskas |
|  |
| Veikla | žurnalistė |
|  |
| Alma mater | 1970 m. Vilniaus universitetas |

**Aldona Žemaitytė-Petrauskienė** (g. 1945 m. liepos 31 d. Simokuose, Šakių apskritis) – Lietuvos žurnalistė.

Biografija
----------

1970 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką. 1975–1989 m. savaitraščio „Literatūra ir menas" redakcijos dailės ir architektūros skyriaus, publicistikos skyriaus vedėja. 1989–1990 m. laikraščio „Vilniaus balsas" steigėja ir redaktorė. 1990–2003 m. kultūros laikraščio ir žurnalo „Dienovidis" vyriausioji redaktorė. 2000–2004 m. žurnalo „Į laisvę" redaktorė, žurnalistė. 2007–2009 m. Amerikos lietuvių dienraščio „Draugas" kultūrinio priedo „Kultūra" redaktorė, almanacho „Žurnalistika 2008" projekto vadovė.

1986–1987 m. Lietuvos architektų sąjungos konsultantė. 1992–1993 m. Lietuvos žurnalistų draugijos pirmininkė. 1994–1996 m. Lietuvos katalikų leidėjų asociacijos pirmininkė. Lietuvos žurnalistų ir leidėjų etikos komisijos narė, Lietuvos žurnalistų sąjungos su kitomis valstybės institucijomis skelbiamų konkursų vertinimo komisijų pirmininkė ir narė. „Į laisvę" fondo lietuviškai kultūrai ugdyti tarybos ir valdybos, Lietuvos žurnalistų sąjungos tarybos, Lietuvos kultūros fondo valdybos narė.

1988 m. TV filmo „Apraudotieji mūsų namai" scenarijaus autorė. Daugelio knygų sudarytoja ir redaktorė.

Bibliografija
-------------

* Tarybinė civilinė teisė: inžinierių-statybininkų kvalifikacijos kėlimo neakivaizdininių kursų konspektas. – Kaunas, 1968. – 51 p.
* Amžino įšalo žemėje (sudarytoja). – Vilnius: Vyturys, 1989. – 303 p.: iliustr. – ISBN 5-7900-0354-0
* Baisioji naktis: Nidos gyventojų, 1991-ųjų sausio 12-13-osios naktimis budėjusių Vilniuje, prie Televizijos bokšto, prisiminimai (sudarytoja). – Neringa: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2005. – 55 p.: portr. – ISBN 9986-31-123-3
* Kazimieras Antanavičius: tamsa ištirpsta šviesoje. – Vilnius: Valstybės žinios, 2006. – 146 p.: iliustr. – ISBN 9986-18-149-6

Įvertinimas
-----------

* 2002 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas
* 2005 m. Vytauto Gedgaudo premija
* Juozo Kazicko premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 579 psl.
2. ↑  Svarbūs ir išnykę upeliai, ir nuskriausti žmonės, 2007-05-12[neveikianti nuoroda]
3. ↑
| Sidnėjaus uosto tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Sidnėjus, Australija |
| **Ilgis** | 1149 m |
| **Plotis** | 49 m |
| **Aukštis** | 49 m |
| **Pastatytas** | 1932 m. |

**Sidnėjaus uosto tiltas** – plieninis arkinis tiltas per Sidnėjaus uosto įlanką. Tiltas naudojamas geležinkelio, kelių transporto ir pėsčiųjų susisiekimui tarp Sidnėjaus centrinio verslo rajono ir šiaurinės miesto dalies. Metalinė tilto arka yra aukščiausia pasaulyje – ji iškyla į 134 m aukštį. Pagal ilgiausio tarpatramio ilgį (503 m) Sidnėjaus uosto tiltas yra šeštas tarp arkinių pasaulio tiltų. 

Tilto projekto autorius – Ralfas Frymanas (1880–1950), kurio kiti garsūs tiltai yra Viktorijos krioklio tiltas (1905) tarp Zambijos ir Zimbabvės, Birčenafo tiltas (1935, Sidnėjaus tilto mažesnė kopija) Zimbabvėje. Tiltą statė 1400 darbininkų, statyba pradėta 1924 ir baigta 1932 m. Statybai panaudota 53 000 t plieno ir rankomis įkalta 6 milijonai kniedžių. Statant tiltą žuvo 16 žmonių. Šiuo metu tilto važiuojamoje dalyje įrengtos 8 automobilių eismo juostos ir du geležinkeliai.

2007 m. kovo 19 d. tiltas įtrauktas į Australijos valstybinio kultūros paveldo sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sidney Harbour Bridge, Australian Government. Arhyvuota 2012-05-12. Nuoroda tikrinta 2020-01-04.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sidnėjaus uosto tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Virėjai
**Virėjas** – virtuvėje dirbantis maisto ruošos specialistas. Jis atlieka pirminį kulinarinį produktų apdorojimą, gamina šaltuosius ir karštuosius patiekalus, desertus, gėrimus, nesudėtingus konditerinius gaminius. Naudojasi įvairiomis receptūromis, apskaičiuoja maistui pagaminti reikiamų produktų kiekį. 

Virėjo kvalifikaciją galima įgyti profesinio rengimo ir panašiose mokyklose. Ką tik mokslus baigęs jaunuolis dažniausiai įsidarbina pagalbiniu darbininku virtuvėje. Įgijus patirties gali atsirasti galimybė pakilti iki virėjo padėjėjo, vėliau - ir iki virėjo pareigų.

Jei virėjo karjera klostosi sėkmingai, galiausiai tampama virtuvės šefu (pranc. *Chef de Cuisine*) - bene aukščiausia profesinio meistriškumo pozicija, iki kurios galima tikėtis pakilti. Virtuvės šefas organizuoja ir kontroliuoja patiekalų gaminimą, vadovauja likusiam virtuvės personalui.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Virėjas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Virėjo profesija, mokymo įstaigos Lietuvoje
* Universiteto žurnalistas. Kulinarijos studijos: čia ir svetur
* Kulinaro profesija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

William Durant
**William C. Durant** (1861 m. gruodžio 8 d. – 1947 m. kovo 18 d.) buvo vienas iš amerikiečių automobilių industrijos pradininkų, General Motors ir Chevrolet įkurėjas, bei žmogus sukūręs holdingo sistema su skirtingomis markėmis ir automobilis linijomis.

Durant gimė Bostone, Masačusetso valstijoje. Jis buvo Mičigano gubernatoriaus Henry H. Crapo anūkas. Kai jis bandė tapti Buick kompanijos menedžeriu 1904 metais jam pasisekė ir jis greitai tapo kompanijos prezidentu. 1908 metais įkūrė General Motors ir prijungė Oldsmobile, Oakland (dabar Pontiac) ir Cadillac kompanijas.

1910 metais Durand susidūrė su finansiniais sunkumais ir bankai perėmė kontroję, nušalindami jį nuo GM valdybos. Tada jis tapo partneriais su Louis Chevrolet 1911 metais įkūrė Chevrolet kompanija ir 1915 metais sugrįžo į GM vadovo vietą prijungdamas prie koncerno Chevrolet, tačiau vėl jį prarado 1920 metais.

1921 metais jis įkūrė Durant Motors, tačiau kompanija žlugo 1933 metais.

Po Durant Motors žlugimo, Durant ir jo antroji žmona gyveno mažame pensione. Jis iki mirties valdė Boulingo salę Flinte, Mičigano valstijoje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Naikintuvai P-51 Mustang yra vienas žinomiausių Antrojo pasaulinio karo eskortinių naikintuvų.
**Eskortinis naikintuvas** (angl. *escort fighter*) – Antrojo pasaulinio karo laikų naikintuvas, skirtas (tinkamas) lydėti bombonešius iki taikinio ir atgal. Skiriamasis bruožas – didelis veikimo spindulys, kad naikintuvai galėtų pridengti bombonešius visame kelyje. 

Dar prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo sukurta daug dvivariklių sunkiųjų naikintuvų, turėjusių talpius degalų bakus. Šie naikintuvai neretai negalėjo atlikti eskortinių funkcijų, nes juos įveikdavo gerokai vikresni vienvarikliai naikintuvai. Karo eigoje buvo sukurta vienvariklių tolimų nuotolių naikintuvų, kurie naudodami numetamus bakus, galėjo atlikti ir eskortines funkcijas. 

Pokario dešimtmečiais ėmus naudoti reaktyvinius variklius, kurie lėmė mažus veikimo spindulius, pasidarė sunku kurti eskortinius naikintuvus, 6-7 dešimtmečiais buvo suformuluota *prasiveržimo naikintuvų* (angl. *penetration fighter*) koncepcija, bet tokie naikintuvai taip ir nebuvo gaminami.

Liuftvafė
---------

Britanijos mūšio metu Liuftvafė kaip eskortinius naikintuvus naudojo *Messerschmitt Bf 109* ir *Messerschmitt Bf 110*, kurie bazavodsi Prancūzijoje. Nors skraidė iš gana netolimų aerodromų, Bf 109 veikė ties veikimo spindulio riba, todėl neilgai galėdavo saugoti bombonešius, nes kitaip pristigdavo degalų keliui atgal. Tuo tarpu Bf 110, sukonstruoti būtent bombonešiams lydėti, buvo nepakankami efektyvūs oro mūšiuose, juos lengvai įveikdavo britų oro pajėgų *Supermarine Spitfire* ir *Hawker Hurricane*. Bf 110, lydėdavę *Heinkel He 111* ir *Junkers Ju 88* vidutinius bombonešius, numesdavo savo vežtas lengvas aviacines bombas ir trumpai kaudavosi su britų naikintuvais.
**Vilemas van Alstas** (ol. *Willem van Aelst*, 1627 m. Delftas, Nyderlandai – 1683 (1687, ?) m. Amsterdamas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, dirbęs natiurmorto žanre.

Biografija
----------

Vilemas van Alstas gimė 1627 m. Delfte. Jo tėvas buvo notaras. Van Alstą apmokė dėdė Evert van Aelst (1602–1657), kuris buvo natiurmortų tapytojas. 1643 m. Vilemas van Alstas paminėtas Delfto Šv. Luko tapytojų gildijos nariu. 1645−1649 m. Van Alstas gyveno Prancūzijoje, po to keliavo į Italiją. Florencijoje Van Alstas tapo hercogo Ferdinando II de Medičio tapytoju, dirbo kardinolams Džian Karlui ir Leopoldui Medičiams, kuriems sukūrė bent 11 paveikslų. Van Alstas palaikė ryšius su tuo metu Florencijoje dirbusiais Nyderlandų dailininkais Matthias Withoos ir Otto Marseus van Schrieck, priklausė šiaurinės Europos dalies dailininkų draugijai Italijoje *Schildersbent*. 1656 m. Van Alstas grįžo į Olandiją, apsistojo Amsterdame. Nuo 1658 m. Van Alstas pasirašinėjo *Guillmo van Aelst* vardu arba savo pravarde iš Italijos laikų − *Vogelverschrikker* („baidyklė"). 1672 m. jis minėtas dailininkų komisijoje įvertinti italų paveikslų kolekciją Amsterdame. Paskutinis Vilemo van Alsto darbas datuotas 1687 m. Tikriausiai iškart po to dailininkas mirė (kitu teigimu, galėjo mirti 1683 m. arba vėliau). Jis turėjo žmoną ir tris vaikus.

Vilemas van Alstas kūrė 4 tipų natiurmortus: gėlių kompozicijas, vaisių kompozicijas, pusryčių stalus ir paukščių kompozicijas (pastarosios dažnai su medžioklės inventoriumi). Jo natiurmortai buvo paveikti Jan Davidsz. de Heem tapybos, iš kurios jis pasiskolino tamsų foną, išreikštą gėlių lapų vaizdavimą, gėlių stiebų vaizdavimą. Van Alsto natiurmortuose dominuoja šalta mėlynų, violetinių ir žalių spalvų paletė. Nyderlandų natiurmorto žanre Van Alstas įnešė inovacijų: asimetrinių motyvų, sukuriančių diagonalią kompozicinę liniją. Van Alstas paliko kiek daugiau nei 60 natiurmortų, jo pasekėjais buvo Maria van Oosterwyck, Rachel Ruysch, Jan van Huysum. Van Alsto dailė paveikė William Gowe Ferguson, Elias van den Broeck ir Simon Verelst kūrybą.

Darbų galerija
--------------

* „Natiurmortas su vaisiais, vaza ir moliusko kiautu" (1653, Piti rūmai, Florencija)
* „Natiurmortas su paukščiais" (1658, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Gėlių natiurmortas su laikrodžiu" (1663, Mauricheisas, Haga)
* „Natiurmortas su vaisiais" (1664, Thyssen-Bornemisza muziejus, Madridas)
* „Natiurmortas" (1671, Mauricheisas, Haga)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Willem van Aelst** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* museothyssen.org
* wga.hu
| **Alejo Carpentier** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1904 m. gruodžio 26 d.Lozana, Šveicarija |
| Mirė | 1980 m. balandžio 24 d. (75 metai)Paryžius, Prancūzija |
| Palaidotas (-a) | Kolumbo kapinės |
| Tėvas | Chorchė Chulianas Karpentjė |
| Motina | Lina Valmont |
| Sutuoktinis (-ė) | Emilija Kvedaraitė |
|  |
| Veikla | rašytojas, poetas |
|  |
| Alma mater | Havanos universiteto Architektūros mokykla |
| Žinomas (-a) už | romano „Šios žemės karalystė" autorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Servanteso premija (1977 m.) |

**Alechas Karpentjeras i Valmontas** (*Alejo Carpentier y Valmont*, g. 1904 m. gruodžio 26 – 1980 m. balandžio 24 d.) – prancūzų ir rusų kilmės Kubos romanistas, eseistas ir muzikologas, padaręs didžiulę įtaką Lotynų Amerikos literatūrai žymiojo bumo laikotarpiu.

Gimė Lozanoje, Šveicarijoje prancūzų architekto ir rusų kalbos mokytojos šeimoje, tačiau nuo septynerių augo Kuboje. Nors buvo gimęs Europoje, visą savo gyvenimą save laikė kubiečiu. Daug keliavo po Prancūziją, Pietų Ameriką ir Meksiką, kur susitikdavo su žymiais Lotynų Amerikos kultūros ir meno atstovais. Karpentjeras domėjosi Lotynų Amerikos politika, po Kubos revoliucijos buvo išreiškęs prielankumą Fidelio Kastro režimui. Prieš tai jis priešinosi Kubą valdžiusiam autoritariniam Cherardo Mačado režimui, už ką 1927 m. buvo 40 dienų kalintas. 1928 m. savo valia pasitraukė į Paryžių, kuriame praleido iki 1936 m. Buvo grįžęs į Kubą. Vėliau gyveno Haityje ir Venesueloje, o į Kubą sugrįžo jau po Batistos režimo nuvertimo. 1966 m. paskirtas dirbti Kubos ambasadoje Paryžiuje.

Kūrybai būdinga psichologiškumas, siurrealizmo ir magiškojo realizmo bruožai. Žymiausi kūriniai – romanai *Ecué–Yamba-O*, „Šios žemės karalystė" (*El reino de este mundo*), „Gaudynės" (*El acoso*), „Pradingę pėdsakai" (*Los pasos perdidos*), istoriografinis romanas „Švietimo amžius" (*El siglo de las luces*), veikalas „Kubos muzika" (*La música en Cuba*). Taip pat yra parašęs eilėraščių, novelių.

1977 m. apdovanotas Servanteso premija. Alecho Karpentjero romanai „Šios žemės karalystė", „Gaudynės", „Švietimo amžius" yra išverstas į lietuvių kalbą.

Mirė 1980 m. Paryžiuje. Palaidotas Havanoje esančiose Kolumbo kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Belnap 1993, pp. 263–264
2. ↑  Bergh, 1972, p. 19
3. ↑  Alejo Carpentier – Visuotinė lietuvių enciklopedija (vle.lt)
4. ↑  Kubos literatūra – Visuotinė lietuvių enciklopedija (vle.lt)

Literatūra
----------

* Belnap, Jeffrey Grant (1993), *The Post-Colonial State and the 'Hybrid' Intellect: Carpentier, Ngugi, and Spivak*, Irvinas, Kalifornija, JAV: Kalifornijos universitetas
* Bergh, Klasu Müller, ed. (1972), *Asedios a Carpentier*, Santjagas de Čilė: Editorial Universitaria
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Willi Apel** (1893 m. spalio 10 d. Konitz, dab. Chojnice, Vokietija – 1988 m. kovo 14 d. Blumingtonas, Indiana, JAV) – JAV amerikiečių muzikologas.

Biografija
----------

Willi Apel studijavo Berlyne fortepijono muziką ir muzikologiją. 1936 m. apgynė disertaciją („Accidentien und Tonalität in den Musikdenkmälern des 15. und 16. Jahrhunderts"), emigravo į JAV. Čia nuo 1936 m. iki 1943 m. dėstė „Longy School of Music" mokykloje, nuo 1938 m. iki 1942 m. Harvardo universiteto bei Radcliffe College profesorius, nuo 1950 m. iki 1970 m. Indianos universiteto muzikologijas dėstytojas. Nuo 1963 m. emeritas.

Po jo mirties jo žmona įkūrė fondą senosios muzikos sudentams remti (Indianos universiteto Muzikos mokykloje, „School of Music").

Bibliografija
-------------

* *Harvard Dictionary of Music* (leidėjas), 11944
* *The Notation of Polyphonic Music 900-1600*, 1942
* *Masters of Keyboard*, 1947
* *Vargonų ir klavyrinės muzikos istorija iki 1700 m.*, 1967
* *Italų smuikų muzika XVII a.*, 1983 ISBN 3-515-03786-1
| Eskuintlaisp. *Escuintla* |
| --- |
| 

EskuintlaEskuintla

14°17′0″ š. pl. 90°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.28333°š. pl. 90.78333°r. ilg.﻿ / 14.28333; 90.78333﻿ (Eskuintla)Koordinatės: 14°17′0″ š. pl. 90°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿14.28333°š. pl. 90.78333°r. ilg.﻿ / 14.28333; 90.78333﻿ (Eskuintla) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Gvatemalos vėliava Gvatemala |
| **Departamentas** | Eskuintlos departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 156 313  |
| **Altitudė** | 355 m |

**Eskuintla** (isp. *Escuintla*) – miestas pietvakarių Gvatemaloje, į pietvakarius nuo Gvatemalos miesto, prie Guakalatės upės. Departamento centras.

Plentai į Macatenangą, Puerto Kecalį, Gvatemalą, Akachutlą. Eskuintla yra vienas svarbiausių pramoninių šalies centrų. Cukraus pramonė, žuvies apdirbimas. Apylinkėse auginamos cukranendrės, tabakas, verčiamasi gyvulininkyste. Svarbus tranzitinis punktas tarp Gvatemalos miesto ir Puerto San Chosė bei Puerto Kecalio uostamiesčių.

Šaltiniai
---------

1. GUATEMALA, *citypopulation.de*
2. ↑  GUATEMALA, *citypopulation.de*
**Alechas Garsija** (port. *Aleixo Garcia* arba port. *Alejo García*, m. 1525 m. dab. Paragvajuje) – portugalų keliautojas, dalyvavęs keliose ekspedicijų po Pietų Ameriką. Tarnavo Ispanijai, tyrinėjo La Platos sritį, Boliviją, Paragvajų.

Dalyvavo Juan Diaz de Solís ekspedicijoje (1515-1516 m.), kurios tikslas buvo rasti vandens kelią į Ramųjį vandenyną. La Platos pakrantėje kolonizatoriai buvo užpulti indėnų, todėl išsigelbėjusieji patraukė atgal link Ispanijos. Dalis grįžtančių laivų sustojo prie Santa Katarinos salos (dab. Brazilija). Aleixo Garcia iš čia patraukė į žemyną, kur gyveno tarp indėnų gvaranių. Iš jų išgirdo istoriją apie turtingą baltąjį karalių, gyvenantį kažkur vakaruose.

Po aštuonerių metų Garsija suorganizavo ekspediciją, norėdamas atrasti legendinio baltojo karaliaus žemes. Jos metu jis atrado didelį krioklį Paranos baseine: Igvasu krioklio atradimas priskiriamas Alvar Núñez Cabeza de Vaca, todėl pasak Paragvajaus istoriko Efraím Cardozo, Garsija galėjęs atrasti netoliese esanti Mondajaus krioklį. 1524–1525 m. Garsijos vedama 2000 gvaranių ekspedicija keliavo tolyn į Gran Čiaką. Jis buvo pirmasis europietis kirtęs šį regioną ir pirmasis pasiekęs Inkų imperijos rytines sienas (aštuoneriais metais anksčiau negu inkus pasiekė Francisco Pizarro). Čia ekspedicija atrado daug sidabro, tačiau jai grįžtant buvo užpulta pajagvų, kurie ir nužudė Alechą Garsiją (dab. Paragvajuje, netoli San Pedro).

Alecho Garsijos kelionės atgarsiai paskatino kitus konkistadorus La Platos baseino upėmis ieškoti legendinių sidabro kalnų.

Nuorodos
--------

* Apie Aleixo Garcia kelionę
| Suešanas |
| --- |
| Suešanas nuo rytinės viršūnėsSuešanas nuo rytinės viršūnės |
| **Aukštis** | 3886 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Taivano vėliava Taivanas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Suešanas

  |
| **Koordinatės:** | 24°23′0″ š. pl. 121°13′48″ r. ilg.﻿ / ﻿24.38333°š. pl. 121.23000°r. ilg.﻿ / 24.38333; 121.23000Koordinatės: 24°23′0″ š. pl. 121°13′48″ r. ilg.﻿ / ﻿24.38333°š. pl. 121.23000°r. ilg.﻿ / 24.38333; 121.23000 |
|  |
|  **Vikiteka** | Suešanas |

**Suešanas** (kin. 雪山, pinyin: *Xuě Shān* 'Sniego kalnas') – kalnas Taivane, pasienyje tarp Taidžongo miesto Hepingo rajono ir Miaoli apskrities miesto Tainano. Tai antras pagal aukštį kalnas Taivane ir Rytų Azijoje, siekiantis 3886 m aukštį virš jūros lygio. Stūkso Šeipos nacionaliniame parke, šiaurinėje Žongjango kalnagūbrio dalyje. Pagal kalną pavadintas Suešano kalnagūbris.

Kalno viršūnė
XIX ir XX a. vakariečiams kalnas buvo žinomas ***Silvijos kalno*** pavadinimu. Valdant japonams, 1923 m. kalnui suteiktas ***Cugitakajamos*** (次高山) vardas, pažodžiui reiškiantis 'Antras aukščiausias kalnas', nes net tuomet Japonijos imperijoje aukštesnis buvo tik Jušanas, kuris taip pat yra Taivane. Abu šie kalnai aukščiu lenkia Fudžį. 1937 m. buvo numatyta kalną ir jo apylinkes įtraukti į Cugitakos-Taroko nacionalinį parką (次高タロコ国立公園).

Suešano kalnų perėjoje yra dvi kalnų trobelės. Pirmoji, Čikos trobelė, yra 2 km atstumu nuo pradinio taško, antroji, 369 trobelė, – 6,9 km atstumu. Abi trobelės paprastos konstrukcijos, turi bunkeriuose randamas lovas. Kalno viršūnė yra už 10,9 kilometrų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  "Central and Eastern China, Taiwan and Korea" Peaklist.org. Nuoroda tikrinta 2011-11-24.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Baroque pop |
| Stilistinė kilmė | Poprokas, baroko muzika, klasikinė muzika |
| Kultūrinė kilmė | XX a. 7 deš. JAV ir Jungtinė Karalystė |
| Tipiški instrumentai | Vokalas, styginiai instrumentai, klavesinas, valtorna |
| Išvestiniai žanrai | Philadelphia soul, chamber pop |

**Baroque pop** – poproko subžanras, sujungiantis roko ir klasikinės muzikos elementus. Žanras atsirado XX a. 7 dešimtmetyje, pop atlikėjams pradėjus savo kūriniuose naudoti klavesiną bei styginius instrumentus. Kartais, priklausomai nuo naudojamų instrumentų, žanras dar vadinamas **baroque rock**.

Žanro populiarumas sumažėjo aštuntame dešimtmetyje, išpopuliarėjus pankrokui, disco ir sunkiajam rokui. Tačiau ir toliau buvo kuriami šio žanro kūriniai. Aštuntame dešimtmetyje iš šio žanro išsivystė Philadelphia soul žanras, o devintame dešimtmetyje – chamber pop.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| LDK-Maskvos karas (1512-1522) |
| --- |
| Priklauso: LDK-Maskvos karai |
| Smolensko apgultis (XVI a. graviūra)Smolensko apgultis (XVI a. graviūra) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1512-1522 m. |
| Vieta | Smolensko vaivadija |
| Rezultatas | Smolensko žemės (23 tūkst. km2) atiteko Maskvos Didžiajai Kunigaikštystei |
| Priežastis | LDK sutartis su Krymo chanatu, totorių reidai į MDK |

 |
| Konflikto šalys |
|  LDK Lenkijos karalystė |  Maskvos Didžioji Kunigaikštystė |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  Žygimantas Senasis |  Vasilijus III |

**LDK–Maskvos karas** (1512–1522) – ketvirtasis karas (kartais vadinamas *Dešimtmečiu karu*) tarp Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ir kylančios Maskvos Didžiosios Kunigaikštystės dėl dominavimo Rytų Europoje.

Priešistorė
-----------

1508 m. spalio 8 d. buvo pasirašyta taikos sutartis, kuri užbaigė trečiąjį LDK karą prieš Maskvą. Pagal ją LDK pripažino Maskvos teritoriją, kiek buvo užimta Ivano III, o Maskvos Didžioji Kunigaikštystė atsisakė pretenzijų į kunigaikščių Glinskių žemes, kuriuos priėmė savo globon (M. Glinskiui su šalininkais leista išvykti į Maskvą). Abi pusės pasižadėjo neliesti viena kitos pripažintų žemių ir laisvai praleisti per savo teritoriją kitos valstybės pasiuntinius ir pirklius.

Karo eiga
---------

Karo pretekstu laikomos Maskvos kunigaikščio sesers Elenos įkalinimas, LDK sutartis su Krymo chanatu ir šio 1512 m. gegužės-spalio mėnesiais pradėti reidai į Maskvos valdas.

1512 m. lapkritį Maskva paskelbė karą ir patraukė Smolensko link. Smolenskas buvo apgulamas tris kartus:

* 1513 m. sausio-vasario mėn.
* 1513 m. vasarą.
* 1514 m. gegužės-rugpjūčio mėn. Rugpjūčio 1 d. miestas kapituliavo.

1513 m. Maskva pasirašė sutartį su Šventosios Romos imperijos imperatoriumi Maksimilijonu I dėl bendros kovos prieš Lenkiją ir LDK.

1514 m. rugsėjo 8 d. Konstantino Ostrogiškio vadovaujama Lietuvos kariuomenė Oršos mūšyje sutriuškino Maskvos kariuomenę, vadovaujamą Ivano Čeliadino.

1517 m. Konstantino Ostrogiškio, Jonušo Svierčiovskio ir Jurgio Radvilos Heraklio vedama LDK ir Lenkijos kariuomenė nesėkmingai bandė užimti rusų Opočkos tvirtovę.

Paliaubos
---------

1522 m. rugsėjo 14 d. sudaryta Paliaubų sutartis – nors ir laimėjusi 1514 m. Oršos mūšį, tačiau pagal paliaubų sąlygas atidavė Smolenską Maskvai, sutarties trukmė – 5 metai, ji buvo pratęsiama 1526 ir 1532 m. Po Vasilijaus III mirties 1533 m. Elena Glinskaitė pasiūlė Žygimantui Senajam sudaryti taikos sutartį, tačiau vietoj jo LDK 1534 m. vasario mėnesį pateikė ultimatumą grįžti prie 1508 m. sutartimi nustatytų sienų. Ultimatumas buvo atmestas ir rugpjūčio mėnesį prasidėjo penktasis LDK-Maskvos karas (Starodubo karas).
Koordinatės: 54°03′51″š. pl. 23°35′52″r. ilg.﻿ / ﻿54.0641°š. pl. 23.5977°r. ilg.﻿ / 54.0641; 23.5977

 *Kitos reikšmės – Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia.*

|  Paveisininkų šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Lazdijų |
| **Savivaldybė** | Lazdijų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paveisininkai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1938 m. |

**Paveisininkų šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paveisininkų kaime, 7 km į pietvakarius nuo Veisiejų, Veisiejo ežero rytiniame krante. Pasiekiama link Paveisininkų dalį kelio važiuojant nuo plento  **2503**  Veisiejai–Kapčiamiestis  pagal kelio nuorodą į Paveisininkų piliakalnį („4 km"), paskutinį kilometrą nuo ūkininko sodybos – sezoniniu keliuku palaukėmis.

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos. Paveisininkų parapija yra viena mažiausių Lietuvoje.

Istorija
--------

Antkapis šventoriuje bažnyčios fundatorei
Kapčiamiesčio vikaro Albino Krūvelio rūpesčiu 1938 m. pastatyta laikina medinė bažnyčia ir klebonija. Bažnyčią konsekravo vyskupas Antanas Karosas. Po Antrojo pasaulinio karo paskirtas klebonas Pranas Aušiūra 1946–1951 m. slėpėsi klebonijoje. Vėliau bažnyčia uždaryta, liturginiai objektai buvo perduoti buvusiam Ateizmo muziejui, iki 1990 m. neveikė.

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, bebokštė. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Pastato vidus dviem poromis stulpų padalintas į tris navas. Vidurinė – aukštesnė ir platesnė už šonines. Ją pratęsia stačiakampė presbiterija, abipus kurios, šoninių navų tąsoje, atitvertos zakristijos. Bažnyčia utilitarios architektūros, itin paprastų formų, panaši į gyvenamąjį namą su aukštu dvišlaičiu stogu. Pastato gale yra plačios dvivėrės durys, šoninėse sienose – nedideli stačiakampiai langai. Viduje sienos ir plokščios lubos iškaltos lentomis. Yra trys altoriai. Didįjį altorių sudaro tik mensa, tabernakulis ir paveikslas. Panašūs ir šoniniai altoriai. Viduriniosios navos gale, virš pagrindinio įėjimo, įrengtas vargonų choras.

Nuorodos
--------

* Lazdijų rajono sakralinis paveldas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
**Barry and Stuart** – škotų iliuzionistų **Barry Jones** ir **Stuart MacLeod** duetas iš Jungtinės Karalystės, dar žinomas kaip **2magicians**. Jie labiausiai išsiskiria išoriškai žiauriais triukais, juoduoju humoru. Ypač kontroversiškai vertinta triukų serija, kuriais Barry ir Stuart pakartojo dalį Biblijoje aprašytų stebuklų (vaikščiojimą vandeniu, numirėlio prikėlimą ir kt.). Vyskupas *Michael Reid* pakomentavo, kad „galbūt tiedu sukčiai galėtų pabandyti būti nukryžiuoti ir pažiūrėti, ar pavyks po trijų dienų prisikelti".

Barry gimė 1982 m. balandžio 16, Stuart - 1980 m. liepos 4 dieną. Abu yra laimėję „Jaunojo metų iliuzionisto" konkursą. Susitiko ir bendrą veiklą pradėjo 1994 m.

Iliuzionistai vedė TV laidą „Magick", kuri 2004 m. tarptautiniuose televizijos apdovanojimuose Montreaux buvo nominuota geriausios komedijos kategorijoje. Taip pat yra kūrę dar kelias su magija susijusių laidų serijas, vienoje jų - *Dirty Tricks* (Nešvarūs triukai) dalyvavo įvairūs žymūs svečiai, kaip kad Penas ir Teleris. Gyvena Londone, atlieka gyvus pasirodymus komedijų klubuose.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2007-08-22 iš Wayback Machine projekto.
| Nova Friburgas*Nova Friburgo* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Nova FriburgasNova Friburgas

22°16′0″ p. pl. 42°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.26667°š. pl. 42.51667°r. ilg.﻿ / 22.26667; 42.51667﻿ (Nova Friburgas)Koordinatės: 22°16′0″ p. pl. 42°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿22.26667°š. pl. 42.51667°r. ilg.﻿ / 22.26667; 42.51667﻿ (Nova Friburgas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Rio de Žaneiro valstija Rio de Žaneiro valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1819 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 184 786  |
| **Altitudė** | 846 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Nova Friburgas |

**Nova Friburgas** (port. *Nova Friburgo*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Rio de Žaneiro valstijoje, 136 km į šiaurės rytus nuo Rio de Žaneiro, aukštai Sera do Maro kalnuose. Plėtojama metalurgija, tekstilės, siuvimo (apatinių rūbų) pramonė. Apylinkėse verčiamasi žemės ūkiu, gėlininkyste, laikomi gyvuliai. Nova Friburgas yra turistinis miestas, kurortas. Veikia Kandido Mendeso (įkurtas 1902 m.), Rio de Žaneiro (1950 m.), Estasio de Sa (1970 m.) universitetai, Šv. Jono Krikštytojo katedra (pastatyta XIX a.). Būdinga šveicariška „alpinė" architektūra. Nova Friburgo savivaldybėje yra aukščiausias Sera do Maro taškas (2316 m), būdingas vėsus klimatas.

Istorija
--------

Iki XIX a. dabartinio miesto žemėse gyveno indėnai puriai. 1818 m. bandydamas sutvirtinti Portugalijos ir Vokietijos ryšius, portugalų karalius Jonas XVI pakvietė į Braziliją keltis vokiečius. 1819–1820 m. į Nova Friburgą atsikėlė 265 Šveicarijos vokiečių šeimos iš Fribūro kantono (pagal jį gyvenvietė ir pavadinta). 1890 m. suteiktos miesto teisės. XX a. pr. pradėta vystyti pramonė.

2011 m. Nova Friburgą nusiaubė liūtys ir jų sukeltos nuošliaužos, žuvo ~820 žmonių, dar ~200 dingo be žinios.

* Apylinkių kraštovaizdžiaiApylinkių kraštovaizdžiai
* Ančietos kolegijaAnčietos kolegija
* Miesto gatvė 1940 m.Miesto gatvė 1940 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nova Friburgas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
| **Pavelas Suškovas** |
| --- |
| Gimė | 1981 m. gruodžio 19 d. (41 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | plaukikas |

**Pavelas Suškovas** (g. 1981 m. gruodžio 19 d. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos plaukikas, 2004 m. vasaros olimpinių žaidynių, vykusių Atėnuose (Graikija), dalyvis. Lietuvos ir Baltijos šalių plaukimo čempionas.

Biografija
----------

Sporto centro „Gintaras" auklėtinis. 2007 m. baigė magistro studijas Klaipėdos universiteto jūreivystės institute. Nuo 2007 m. – bendrovės UNIBLAST direktorius.

Sporto pasiekimai
-----------------

P. Suškovo treneriai buvo N. Jurčiuk (pirmoji, 1987-1996), N. Gurkova (1996-2007).

Lietuvos plaukimo čempionas: 

* 4 × 100 m kombinuotosios estafetės (2002, 2004), 200 m (2004-2006) ir 100 m (2005, 2007) nugara.

Baltijos šalių plaukimo čempionas:

* 200 m (2003-2006) ir 100 m (2004, 2006) nugara, 4 × 100 m kombinuotosios estafetės (2004, 2006) ir 4 × 100 m estafetės laisvuoju stiliumi (2005).

Pasiekė tris Lietuvos plaukimo rekordus: 200 m nugara (1 min. 56,43 sek. - 2004) ir 200 m peteliške (2 min. 02,77 sek. - 2005), 4 × 100 m estafetės laisvuoju stiliumi (7 min. 34,46 sek. - 2005). 

Dalyvaudamas 2004 m. olimpinėse žaidynėse į finalą nepateko. Pasiektas rezultatas: 200 m nugara įveikė per 2 min. 03,54 sek. ir užėmė 26 vietą.

Nuorodos
--------

* Pavelas Suškovas (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-12-17 iš Wayback Machine projekto.
* Pavelas Suškovas Lietuvos sporto enciklopedijoje
Koordinatės: 21°48′ š. pl. 70°45′ r. ilg.﻿ / ﻿21.800°š. pl. 70.750°r. ilg.﻿ / 21.800; 70.750

Pusiasalio kraštovaizdis Džunagadho apylinkėse
**Kathiavaro pusiasalis** (kitaip *Kathijavaro pusiasalis, Katiavaro pusiasalis*, hind. काठियावाड़, gudž. કાઠિયાવાડ = *Kāṭhiyāvāṛ*, angl. *Kathiawar*) – pusiasalis vakarų Indijoje, Gudžarato valstijoje, išsišauna į Arabijos jūrą tarp Kaččho ir Khambhato įlankų. Plotas apie 40 000 km². Paviršiuje vyrauja žemumos (pakrantėse – druskingos pelkės) ir neaukštos (didžiausias aukštis 643 m) bazaltinės plynaukštės (trapai). Pietvakariuose yra nedidelis kristalinių uolienų kalnų masyvas, iškilęs iki 1117 m (Gorathnatho kalnas).

Kathiavaro pusiasalis Indijos žemėlapyje
Klimatas tropinis, rytuose musoninis, vakaruose žemyninis, kritulių ~500 mm per metus (daugiausia vasaromis). Vyrauja savanos, retmiškiai, krūmynai. Yra Giro miško nacionalinis parkas, kuriame gyvena azijiniai liūtai. Auginama soros, medvilnė, sezamas, žemės riešutai, veisiami galvijai.

Didžiausi miestai: Radžkotas, Porbandaras, Bhavnagaras, Džamnagaras. Yra svarbus religinis centras Dvarka.

Katiaavaro pavadinimas kildinamas nuo karių kathų kastos. Šis kraštas seniau dar vadintas Sauraštra arba Sorathu. Čia vartojama atskira gudžaratų tarmė (arba kalba) – sauraštrų kalba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Катхиявар*,Большая советская энциклопедия, T. XI (Италия—Кваркуш). – Москва: Советская энциклопедия, 1973
2. ↑  *Kathiavaro pusiasalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. ↑  Chandrani, Yogesh. „Legacies of Colonial History: Region, Religion, and Violence in Postcolonial Gujarat"
Partijos emblema
Partijos vėliava
**Lietuvos demokratinė darbo partija** (**LDDP**) – Lietuvoje 1990–2001 metais veikusi partija, atsiradusi 1990 m. gruodžio 8 d. pakeitus Lietuvos komunistų partijos (LKP) pavadinimą.

Istorija
--------

Pagrindinė LKP pavadinimo pakeitimo priežastis – „komunistų" vardo nepopuliarumas po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo. Vėliau LDDP šalininkai ėmė neigti savo partijos ryšį su LKP, bet 1990 m. gruodžio 8 d. LKP neeiliniame suvažiavime priimtas nutarimas neįkūrė jokios naujos partijos. Suvažiavimo nutarimas skelbė:

*„Pakeisti Lietuvos komunistų partijos pavadinimą. Toliau ją vadinti LIETUVOS DEMOKRATINE DARBO PARTIJA."*

2001 m. sausį LDDP susijungė su socialdemokratais, taip suformuojant vieną partiją (Lietuvos socialdemokratų partija), kurios pirmininku iki 2007 m. išliko Algirdas Brazauskas.

Pirmininkai
-----------

* Algirdas Brazauskas – 1990–1993 m.
* Adolfas Šleževičius – 1993–1996 m.
* Česlovas Juršėnas – 1996–2001 m.

Nuorodos
--------

* LDDP puslapio archyvas – 2001 m. liepos versija
**Jonas Kazlauskas** (g. 1959 m. birželio 7 d. Rakatanskuose, Alytaus raj.) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

1989 baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1990 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, nuo 1996 m. Piešimo katedros vedėjas, nuo 1997 m. docentas.

Kūryba
------

Nutapė natiurmortų („Natiurmortas su lelijomis" 2001 m.), abstrakcijų („Kompozicija nr. 20" 1997 m.), simbolinių kompozicijų („Karalius" 2004 m.). Paveikslai sodraus kolorito, juose konstruktyvus pradas derinamas su ekspresyviomis dėmėmis ir linijomis. Nuo 1990 dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Lenkija, Rusija, Turkija, Italija, Suomija), individualios parodos: Vilnius 2006 m. Varšuva 1996 m. Helsinkis 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eglė Mikalajūnaitė. *Jonas Kazlauskas (1959)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 674 psl.

Nuorodos
--------

jonaskazlauskas.lt Archyvuota kopija 2019-02-19 iš Wayback Machine projekto. asmeninis puslapis
NGC 5694 spiečiaus branduolys (vaizdas gautas Hablo kosminiu teleskopu)
**NGC 5694** (arba ***Caldwell 66***) – kamuolinis spiečius, esantis Hidros žvaigždyne. Nuo Saulės nutolęs apytikriai 114 100 šviesmečių, o nuo galaktikos centro – 95 800 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 10,17, regimasis skersmuo – 3,6 arkminutės.

Šį spiečių 1784 m. gegužės 22 d. atrado astronomas William Herschel. Savo kataloge objektą jis pažymėjo kaip H II.196 ir įvardijo „blyškiu ūku". C.O. Lampland bei Clyde W. Tombaugh 1932 m. pirmieji įžvelgė paskiras žvaigždes ir nustatė, kad objektas yra kamuolinis spiečius (stebėjimus atliko Lovelio observatorijoje).

Dešimties šviesiausių spiečiaus žvaigždžių ryškis yra apie 16,5. Šis spiečius artėja maždaug 144 km/s greičiu. Skersmuo siekia beveik 120 šviesmečių. Tai vienas seniausių ir tolimiausių Paukščių Tako kamuolinių spiečių. Didžiuma kamuolinių spiečių skrieja orbita apie galaktikos gravitacinį centrą. NGC 5694 yra pakankamai toli nuo galaktikos centro, tad jo gravitacinis ryšys su galaktika yra silpnas, panašu, kad jis skrieja hiperboline trajektorija. Manoma, kad ilgainiui šis spiečius gravitacinį ryšį su galaktika visiškai praras.

Norint pamatyti šį spiečių, reikalingas teleskopas. Šiaurės pusrutulyje jis geriausiai matomas vėlyvą pavasarį iš pietinių platumų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Caldwell 66*. NASA, 2020-09-24. Nuoroda tikrinta 2021-05-20.
2. 1 2 3  *NGC 5694*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-20.
| Mergiškių gamtinis rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| **Vieta:** | Trakų rajonas Lietuvos vėliava Lietuva |
| 

Žemėlapis rodantis Mergiškių gamtinis rezervatas vietą.Mergiškių gamtinis rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 54°36′10″ š. pl. 24°30′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.60278°š. pl. 24.50917°r. ilg.﻿ / 54.60278; 24.50917Koordinatės: 54°36′10″ š. pl. 24°30′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.60278°š. pl. 24.50917°r. ilg.﻿ / 54.60278; 24.50917 |
| **Plotas:** | 1,57 km² |
| **Įkurtas:** | 1996 m. |

**Mergiškių gamtinis rezervatas** priklauso Aukštadvario regioniniam parkui, yra įsikūręs pietryčių Lietuvoje, į vakarus nuo Vilniaus, Trakų rajone, Aukštadvario seniūnijoje. Jis išsidėstęs Trakų miškų urėdijos Aukštadvario girininkijos 8, 9, 14, 15 miško kvartaluose. Tai konservacinio prioriteto griežtos apsaugos teritorija – rezervaciniai miškai, kurioje nevykdoma jokia ūkinė veikla. Lankytis leidžiama tik mokslo tiriamaisiais ar pažintiniais tikslais, suderinus su regioninio parko direkcija.

Mergiškių gamtinio rezervato tikslas – išsaugoti Mergiškių kalvų miško centrinės dalies ekosistemą su skroblynų buveinėmis, į Lietuvos Raudonąją knygą įrašytų rūšių (europinių miežvienių, miškinių eraičinų, svogūninių kartenių, miškinės dirsuolės, purpurinių plokščiavabalių, baltajuosčių juodsprindžių, baltnugarių genių) populiacijas ir buveines.

Rezervatas – Europos Bendrijos saugomų teritorijų tinklo „Natura 2000" dalis.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  .
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Lorenz Koller |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Austrija** |
| Rogučių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Estafetė |
| **Bronza** | 2022 Pekinas | Dvejetai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2021 Kengizė | Estafetė |
| **Sidabras** | 2019 Vinterbergas | Estafetė |
| **Bronza** | 2019 Vinterbergas | Dvejetai |
| **Bronza** | 2019 Vinterbergas | Sprintas |

**Lorenz Koller** (g. 1994 m. rugsėjo 26 d. Insbruke) – Austrijos rogučių sportininkas, olimpinis ir pasaulio prizininkas. Varžosi dvejetų kategorijoje kartu su Thomas Steu.

Biografija
----------

2012 m. duetas dalyvavo jaunimo žiemos olimpinėse žaidynėse. Vaikinų dvejetų varžybose austrai liko 6-oje vietoje, o komandinėje estafetėje kartu su Austrijos nacionaline rinktine pelnė bronzos medalius.

2017 m. Europos čempionate pelnytas pirmasis medalis - sidabras komandinėje estafetėje.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse austrai dvejetų kategorijoje užėmė 4-ą vietą. 2019 m. pasaulio čempionate pelnyti pirmieji medaliai - bronzos medaliai dvejetų ir sprinto rungtyse, bei sidabras mišrios estafetės įskaitoje. 2020 m. Europos čempionai estafetėje.

2022 m. žiemos olimpiadoje austrų duetas dalyvavo dvejose rungtyse. Dvejetų kategorijoje iškovotas bronzos medalis, o mišrios estafetės varžybose kartu su Austrijos nacionaline rinktine pelnytas sidabras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 12 d.
| ***Mergina pagal iškvietimą*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Girlfriend Experience |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Steven Soderbergh |
| Scenaristas (-ai) | David LevienBrian Koppelman |
| Metai | 2009 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 77 min. |
| Kalba | anglų ir prancūzų |
| Biudžetas | 1,7 mln. JAV dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Mergina pagal iškvietimą** (angl.  *Girlfriend Experience*) – režisieriaus Steven Soderbergh sukurta drama, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko buvusi pornografinių filmų aktorė Sasha Grey.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Sasha Grey – Čelsė / Kristina
* Chris Santos – Krisas
* Philip Eytan – Filipas
* Peter Zizzo – Zizo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo veiksmas vyksta 2008 m. JAV prezidento rinkimų ir finansinės krizės fone. Jame rodoma 5 dienos iš brangiai apmokamos „merginos pagal iškvietimą" Čelsės gyvenimo. Ji kuria savo interneto puslapį, bendrauja su įvaizdžio kūrėjais, duoda interviu žurnalistui ir net sprendžia investavimo klausimus.

Per tas dienas ji susipažįsta su trumpam iš Los Andželo atvykusiu rašytoju ir susipyksta su savo vaikinu Krisu.
Lorem ipsum teksto pavyzdysLorem ipsum teksto pavyzdys
**Lorem ipsum** (trump. *lipsum*) yra tekstas naudojamas spaudos ir grafinio dizaino industrijoje jau nuo XVI amžiaus pradžios. Jis naudojamas parodyti grafinio pristatymo elementus, tokius kaip tipografija, dizainas ar šriftas. Jis taip pat kūrimo stadijoje naudojamas kaip kai kurių produktų aprašymų tekstas, prieš tai kai įrašomas tikrasis tekstas.

Tikroji reikšmė
---------------

Tekstas neturi jokios realios reikšmės. Standartinis tekstas yra lotynų kalba:

> 
> Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipisicing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
> 
> 
> 

Ištrauka yra paimta iš 45 m. pr. m. e. parašyto Cicerono etikos teorijos traktato *De finibus bonorum et malorum* (*Apie gėrio ir blogio ribas*, 1.10.32 ir 1.10.33 skirsniai). Ją atrado Hampden-Sydney (JAV) koledžo lotynų kalbos profesorius Richard McClintock.

Yra ir daug teksto variacijų, pridedant papildomų raidžių ir žodžių.

Pavadinimas
-----------

Pavadinimas kilęs iš to paties šaltinio teksto eilučių. Originali eilutė prasidėjo: *Neque porro quisquam est qui do**lorem ipsum** quia **dolor sit amet, consectetur, adipisci** v**elit*** (vertimas: „Niekam nepatinka skausmas jo paties labui, ir niekas jo neieško ar nenori jo turėti, tik todėl, kad tai skausmas…"). Kada tai įgavo dabartinę formą – nežinoma. Manoma, kad tekstą XVI a. sukūrė nežinomas spaustuvininkas. *Lorem ipsum* išpopuliarėjo XX a. 6-ame dešimtmetyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Unknown printer took a galley of type and scrambled it to make a type specimen book.

Nuorodos
--------

* Lorem ipsum generatorius.
* Lorem ipsum generatorius daugeliu kalbų ir kodavimo
*Kitos reikšmės – Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°04′14″š. pl. 24°46′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.070635°š. pl. 24.771092°r. ilg.﻿ / 55.070635; 24.771092

|  Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Bagaslaviškis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1851 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūros |

**Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Bagaslaviškio miestelyje. Savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą.

Parapijoje yra Pyplių koplyčia.

Istorija
--------

1787 m. dvarininkas Ignas Šveikauskis pastatė medinę bažnyčią. 1790 m. įkurta parapija. 1827 m. bažnyčia atnaujinta. 1851 m. pastatyta dabartinė bažnyčia.

1893–1897 m. Bagaslaviškyje kaip altarista gyveno kunigas Silvestras Gimžauskas, Vilniaus krašto lietuvių švietėjas. Jis pirmasis čia pradėjo laikyti lietuviškas pamaldas. 1906 m. pastatyta betoninė klebonija, kurioje kunigo Povilo Burbulio rūpesčiu 1906 m. liepos 7 d. Bagaslaviškyje įvyko pirmasis lietuvių vaidinimas. 1910–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

1918 m. lapkričio 2 d. sudegė bažnyčios stogas. 1920 m. vasario 12 d. lenkai suėmė ir išvežė kleboną Petrą Bertulį. 1965–1986 m. jis čia klebonavo.

Architektūra
------------

Bažnyčia savo forma primena tradicinį gyvenamąjį namą (be apsidės), su trikampiu frontonu ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų kolonomis. Šventorių juosia akmenų mūro tvora su arkiniais vartais. Prie tvoros prišlieta medinė varpinė.

Galerija
--------

* BažnyčiaBažnyčia
* Galinis fasadas – be apsidėsGalinis fasadas – be apsidės
* Varpinė ir kryžiusVarpinė ir kryžius
* Koplytstulpis šventoriujeKoplytstulpis šventoriuje
* VartaiVartai

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bagaslaviškio Šv. Kryžiaus Atradimo bažnyčia
NGC 2516 padrikasis spiečius
**NGC 2516** (arba ***Caldwell 96***, **Pietų Avilys**) – padrikasis spiečius, esantis Laivo Kilio žvaigždyne. Nuo Žemės nutolęs 1300 šviesmečių. Objekto regimasis ryškis – 3,8.

Pirmasis šį spiečių 1751 m. aptiko prancūzų astronomas Nicolas-Louis de Lacaille (stebėjimus atliko Gerosios Vilties kyšulyje). NGC 2516 skersmuo siekia apie 9 šviesmečius, amžius – ~110 mln. metų. Šiame spiečiuje esama apytikriai 100 žvaigždžių. Teigiama, kad Pietų Aviliu jis pramintas dėl panašumo į Aviliu dar vadinamą Mesjė 44 spiečių.

NGC 2516 spiečius matomas plika akimi, o pro žiūronus galima įžiūrėti ir kai kurias paskiras žvaigždes. Be to, šiame spiečiuje yra bent trys regimosios dvinarės žvaigždės (atskiras nares galima įžvelgti nedideliu teleskopu). Teigiama, kad palankiausias metas stebėti šį spiečių yra gruodžio – kovo mėnesiais.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Caldwell 96*. NASA, 2020-09-10. Nuoroda tikrinta 2021-05-23.
2. ↑  *NGC 2516*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-23.
3. 1 2 3  Martin Mobberley (2009), *The Caldwell Objects and How to Observe Them*, Springer Science & Business Media, p. 200, ISBN 978-1-4419-0326-6