recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| GauraiГавры |
| --- |
| 

GauraiGaurai

56°55′01″š. pl. 27°52′55″r. ilg.﻿ / ﻿56.91706°š. pl. 27.88193°r. ilg.﻿ / 56.91706; 27.88193﻿ (Gaurai)Koordinatės: 56°55′01″š. pl. 27°52′55″r. ilg.﻿ / ﻿56.91706°š. pl. 27.88193°r. ilg.﻿ / 56.91706; 27.88193﻿ (Gaurai) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Pskovo sritis Pskovo sritis |
| **Rajonas** | Pytalovo rajonas |

**Gaurai** (latv. *Gauri*, rus. *Гавры*) – miestelis Rusijoje, Pskovo sritis, Pytalovo rajonas, netoli plento E262 Ostrovas – Daugpilis, 17 km į pietus nuo Pytalovo (*Abrenės*}, 6 km nuo Latvijos sienos.

Istorija
--------

Sena baltų gyvenvietė, pradėjusi slavėti apie XV a. Jos apylinkes tyrinėjo Augustas Bilenšteinas.

Apie 1875 m. iš Utenos apskrities į Gaurų valsčių, kuriame gyveno daugiausia latviai ir rusai, atsikėlė daugiau kaip 40 lietuvių. Jie čia sudarė Glemžino ir Černolesės kolonijas. 1920–1944 m. Gaurai priklausė Latvijos Abrenės apskričiai. 1930 m. Gaurų apylinkėse gyveno apie 100 lietuvių; vėliau dauguma nutautėjo. 

1944 m. rugpjūčio 23 d. TSRS AT prezidiumo dekretu Gaurai kartu su Abrenės apskritimi atskirti nuo Latvijos ir prijungti prie įkurtos Rusijos Federacijos Pskovo srities. Latvijai atkūrus nepriklausomybę liko Rusijai.  2005 m. municipalinio junginio Gaurų valsčius centras. 2009 m. spalio 11 d. referendume nutarta nuo 2011 m. sujungti Gaurų ir Dubnų valsčius.

| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1920–1925 m. | Rėzeknės apskritis |
| 1925–1945 m. | Gaurų pagastas, Abrenės apskritis |
| 1945–2005 m. | Pytalovo rajonas, Pskovo sritis |
| nuo 2005 m. | Gaurų valsčius, Pytalovo rajonas |

Gauruose išlikę mediniai dvaro rūmai, mūriniai ūkiniai pastatai, keturi tvenkiniai, parko liekanos. Yra vidurinė mokykla, muitinės postas.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1984 m. ir 2005 m.** |
| **1984 m.** | **2005 m.** |
| 340 | 320 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |


|  |
| --- |
| Aplinkinės gyvenvietės |
|  |  | Pytalovas 17 km |  |  |
| Baltinava 14 km |  | Krasnogorodskas 25 km |
| Karsava 20 km |  |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Garšva. *Gaurai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 459 psl.

Nuorodos
--------

* Nuotraukos Panoramio Archyvuota kopija 2008-06-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Georgijus Čičerinasrus. *Гео́ргий Васи́льевич Чиче́рин*** |
| --- |
|  |
| Georgijus Čičerinas |
| Gimė | 1872 m. gruodžio 2 d.Karaulo vietovėje, Tambovo gubernijoje |
| Mirė | 1936 m. liepos 7 d. (63 metai)Maskva, Rusija |
| Palaidotas (-a) | Novodevičės kapinėse |
|  |
| Veikla | tarybinis politinis veikėjas, Rusijos ir Tarybų Sąjungos užsienio reikalų ministras |
|  |
|  **Vikiteka** | Georgijus Čičerinas |

**Georgijus Čičerinas** (rus. *Гео́ргий (Ю́рий) Васи́льевич Чиче́рин*; 1872 m. gruodžio 2 d. Tambovo gubernijos rytinėje dalyje, Karaulo vietovėje – 1936 m. liepos 7 d. Maskvoje – tarybinis politinis veikėjas, Rusijos ir Tarybų Sąjungos užsienio reikalų ministras nuo 1918 m. iki 1930 m.

Biografija
----------

Gimė vokiečių kilmės religingoje dvarininko ir diplomato šeimoje. 1896 m. baigė Sankt Peterburgo universiteto Istorijos-filologijos fakultetą. Nuo 1897 m. pradėjo dirbti Rusijos užsienio reikalų ministerijos archyve. Prijausdamas kairiesiems, nuo 1904 m. įsitraukė į menševikų veiklą. 1905 m. Berlyne įstojo į Rusijos socialdemokratų darbininkų partiją. 1907 m. buvo Berlyne suimtas, nuteistas už svetimo paso naudojimą. Vėliau persikėlė į Paryžių, dirbo partijos laikraščio redakcijoje, dalyvavo Prancūzijos socialistų partijos veikloje. Pirmojo pasaulinio karo metu gyveno Londone, užsiėmė parama Rusijos kalėjimuose buvusiems partijos nariams, agitacija prieš carinę valdžią. Po Vasario revoliucijos vykdė buvusių Rusijos politinių emigrantų grąžinimu į tėvynę. 1917 m. rugpjūčio 22 d. buvo suimtas, tačiau netrukus paleistas. 1918 m. sausį grįžo į Rusiją, įstojo į bolševikų partiją ir buvo paskirtas Rusijos užsienio reikalų liaudies komisaro pavaduotoju. 1918 m. kovo 3 d. pasirašė Bresto taiką, kuria Rusija baigė dalyvavimą Pirmajame pasauliniame kare. 1918 m. gegužės 30 d. paskirtas Rusijos užsienio reikalų liaudies komisaru. Siekė išvesti Rusiją iš tarptautinės izoliacijos. 1919 m. antroje pusėje rėmė Baltijos valstybių pripažinimo idėją. 1920 m. aktyviai dalyvavo Lietuvos ir Rusijos taikos derybose. Vadovavo Rusijos delegacijai Genujos ir Lozanos konferencijose. 1922 m. pasirašė Rapalo taikos sutartį su Vokietija, kuria abi šalys normalizavo santykius. Sutartimi taip pat buvo sudarytos sąlygos pradėti Rusijos ir Vokietijos karinį bendradarbiavimą. Vadovavo Rusijos delegacijai ir Lozanos konferencijoje. Nuo 1925 m. ėmėsi iniciatyvos sudaryti nepuolimo sutartis su TSRS vakarinėmis kaimynėmis. 1926 m. pasirašė nepuolimo sutartį su Lietuva. 1930 m. liepą dėl sveikatos problemų buvo atleistas iš pareigų. Palaidotas Maskvos Novodevičės kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Česlovas Laurinavičius. Čičerin Georgij (Georgijus Čičerinas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 330-331 psl.
**Gimtasai kraštas** – kraštotyros žurnalas, ėjęs 1934–1940 m. Šiauliuose, 1940–1943 m. Kaune, 1943 m. – Vilniuje.

Žurnalas
--------

Žurnalą leido Šiaulių kraštotyros draugija ir Šiaulių Aušros muziejus, nuo 1941 m. dar ir Lietuvos mokslų akademija. Ėjo 4 kartus per metus. Išėjo 31 nr. (17 sąsiuvinių). Tiražas 1935 m. – 524 egz. 1943 m. – 1000 egz. Nuo 1935 m. Nr. 2 (6) leido priedą „Keliaukime". Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. 

Žurnalas skelbė archeologijos, etnografijos, istorijos, muziejininkystės, paminklosaugos, tautosakos mokslinius straipsnius ir medžiagą, bibliografiją, kroniką, recenzijas.

Bendradarbiavo Petras Babickas, Juozas Baldžius (Baldauskas), Vaclovas Biržiška, Balys Buračas, Petras Būtėnas, Marijona Čilvinaitė, Jurgis Dovydaitis, Jurgis Elisonas, Paulius Galaunė, Konstantinas Jablonskis, Juozas Jurginis, Ignas Končius, Antanas Mažiulis, Juozas Mickevičius (1900), Gabrielė Petkevičaitė, Juozas Petrulis, Jonas Puzinas, Vladas Ruokis, Balys Tarvydas ir kiti.

Redaktorius Peliksas Bugailiškis.

Atnaujintas žurnalas leidžiamas nuo 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 14148-149 psl.
2. ↑  Vacys Milius. *Gimtasai kraštas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 666 psl.
3. ↑
| **Gintaras Vinickas** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. gegužės 6 d. (75 metai)Dotnuva-Akademija, Kėdainių apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Gintaras Vinickas** (g. 1948 m. gegužės 6 d. Dotnuva-Akademija, Kėdainių apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kėdainių rajono Dotnuvos-Akademijos Mičiurino vidurinę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus universitetą.

1974–1982 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" korespondentas, atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, Užsienio informacijos skyriaus vyr. korespondentas, skyriaus vedėjas. Nuo 1983 m. laikraščio „Tiesa" vyr. korespondentas, užsienio gyvenimo skyriaus vedėjas, redkolegijos narys. 1994–1996 m. laikraščio „Diena" redakcijos atsakingasis sekretorius, nuo 1997 m. laikraščio „Verslo žinios" atsakingojo sekretoriaus pavaduotojas, atsakingasis sekretorius.

Rašo užsienio šalių gyvenimo ir politikos klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 566 psl.
| **Gijomas Mari Anas Briunaspranc. *Guillaume Marie-Anne Brune*** |
| --- |
|  |
| Gijomas Mari Anas Briunas |
| Gimė | 1763 m. kovo 13 d.Brive-la-Gaillarde, Korezo departamente |
| Mirė | 1815 m. rugpjūčio 2 d. (52 metai)Avinjonas |
|  |
| Veikla | Prancūzijos maršalas, Napoleono karų dalyvis |
|  |
|  **Vikiteka** | Guillaume Marie-Anne Brune |

**Gijomas Mari Anas Briunas** (pranc. *Guillaume Marie-Anne Brune*, gimė 1763 m. kovo 13 d. – mirė 1815 m. rugpjūčio 2 d.) – Prancūzijos maršalas (1804 m.), vienas žymiausių Napoleono I karo vadų, Revoliucijos ir Napoleono karų dalyvis.

Biografija
----------

Gimė 1763 m. kovo 13 d. Brive-la-Gaillarde vietovėje, centro pietų Prancūzijos Korezo departamente, advokato šeimoje. Būdamas 20 metų ir baigęs vietos koledžą įstojo į Prancūzijos kolegiją. 1791 m. prasidėjus Didžiajai Prancūzų revoliucijai susidraugavo su Ž. Dantonu ir kitais revoliucionieriais, įstojo į revoliucinę Nacionalinę gvardiją. Nuo 1793 m. iki 1795 m. malšino rojalistų bruzdėjimus įvairiose Prancūzijoje vietose. 1793 m. paskirtas brigados generolu.

Kovojo kartu su Napoleonu Italijos kampanijoje, pasižymėjo mūšiuose. 1797 m. pakeltas divizijos generolu. 1799 m. sumušė Jungtinės Karalystės ir Rusijos kariuomenes prie Amsterdamo. 1800 m. vadovavo Prancūzijos kariuomenei Italijoje. 1802 m. paskirtas Prancūzijos ambasadoriumi Osmanų imperijoje. 1804 m. tapo Prancūzijos maršalu.

1805 m. paskirtas vadovauti kariuomenei, turėjusiai įsiveržti į Jungtinę Karalystę. 1807 nugalėjo Švedijos kariuomenę Pomeranijoje. Pasirašęs Prancūzijos kariuomenės vardu Švedijos kapituliacijos aktą, Napoleono buvo atleistas iš karo tarnybos. Viena priežasčių galėjo būti respublikoniškos G. Briuno pažiūros. Napoleonui grįžus iš tremties Elboje G. Briunas vėl jį palaikė ir buvo paskirtas kariuomenės pietų Prancūzijoje vadu. Burbonams sugrįžus į valdžią, 1815 m. buvo rojalistų nužudytas Avinjone.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNapoleono maršalai |
| --- |
|  |
|  | 
Augereau • Bernadotas • Berthieras • Besieres • Brune • Davout • Gouvion Saint-Cyr • 
Grouchy • Jourdan • Kellermann • Lannes • Lefebvre • MacDonald • Marmont • Masséna • Moncey • Mortier • Murat • Ney • Oudinot • Pérignon • Poniatovskis • Sérurier • Soult • Suchet • Viktoras |  |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Brune Guillaume Marie Anne (Gijomas Mari Anas Briunas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 530 psl.
| **Henrikas Ernestas Blazas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. sausio 11 d.Ryga |
| Mirė | 1965 m. lapkričio 1 d. (61 metai)Niujorkas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Henrikas Ernestas Blazas** (1904 m. sausio 11 d. Ryga – 1965 m. lapkričio 1 d. Niujorkas) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1924–1930 m. Lietuvos universiteto Humanitarinių mokslų fakultete studijavo lietuvių literatūrą ir filosofiją.

1928–1930 m. jo paties įsteigto laikraščio „Studentas" redaktorius, 1929–1933 m. laikraščio „Naujas žodis", savaitraščio „Diena" ir humoro žurnalo „Vapsva" redaktorius. 1933–1937 m. savaitraščio „Kuntaplis" (su T. Tilvyčiu) steigėjas ir redaktorius, 1938–1940 m. bulvarinio dienraščio „Laikas" leidėjas ir redaktorius. 1942–1943 m. kaip karo korespondentas periodikoje paskelbė reportažų iš Rytų fronto. 1943–1944 m. kalintas Štuthofo koncentracijos stovykloje.

1945–1946 m. Regensburge redagavo savaitraštį „Lietuvių balsas", 1946 m. Visbadene – Lietuvių bendruomenės Vokietijoje oficiozo „Tremtinių žinios" vyriausias redaktorius. 1949 m. persikėlė į JAV. Nuo 1950 m. redagavo laikraštį „Lietuvių kelias", leistą Niujorke, nuo 1953 m. vienas iš leidinio „Monthly Bulletin of the International Peasant Union" redaktorių. Lietuviškosios enciklopedijos bendradarbis. Paskelbė feljetonų, eilėraščių. Parašė atsiminimų apie koncentracijos stovyklą.

Bibliografija
-------------

* Poligrafija, 1933 m.
* Darbas redakcijoje, 1933 m.
* Redakcijos organizacija, su K. Binkiu, 1933 m.
* Interviu ir korespondencijos, 1933 m.
* Raudonasis siaubas, 1941 m. 2 leid. 1942 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 68 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Henrikas Ernestas Blazas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 284 psl.
| Ponta Delgadaport. *Ponta Delgada* |
| --- |
|        |
| *Miesto vartai* |
|  |
| 

Ponta DelgadaPonta Delgada

37°44′0″ š. pl. 25°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.73333°š. pl. 25.66667°r. ilg.﻿ / 37.73333; 25.66667﻿ (Ponta Delgada)Koordinatės: 37°44′0″ š. pl. 25°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.73333°š. pl. 25.66667°r. ilg.﻿ / 37.73333; 25.66667﻿ (Ponta Delgada) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-1)------ vasaros: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Regionas** | Azorai Azorai |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 64 516  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ponta Delgada |
|  |
| **Kirčiavimas** | Pònta Delgadà |

**Ponta Delgada** – miestas Portugalijoje, Azorų salyno San Migelio salos pietinėje dalyje. Azorų autonominio regiono sostinė ir didžiausias miestas. Svarbus transporto centras. Pro miestą eina transatlantiniai jūrų keliai, veikia apsirūpinimo degalais ir smulkaus laivų remonto punktas. Prekybos ir žvejybos uostas, tarptautinis oro uostas. Transatlantinių kabelių ir kitų ryšių stotis. Veikia NATO karinio jūrų laivyno bazė. Išplėtota maisto, tekstilės, siuvimo pramonė. Smarkiai išvystytas turizmas. 1976 m. įsteigtas Azorų universitetas. Veikia C. Machado muziejus, botanikos sodas.

Istorija
--------

Apie 1450 m. dabartinio miesto vietoje buvo žvejų kaimas. 1546 m. gavo miesto teises. 1582 m. šalia miesto įvyko Anglijos ir Prancūzijos karo laivynų mūšis su Ispanijos laivynu. Dėl didelės prekybos miestas suklestėjo XIX a. Tapo trečiuoju pagal dydį Portugalijos miestu. Pirmojo pasaulinio karo metu buvo apšaudytas Vokietijos povandeninių laivų, dėl to vėliau mieste įkurta JAV karinio laivyno bazė.

Architektūra
------------

Išliko XVI a. forto fragmentai, šv. Andriejaus vienuolynas. Barokinės šv. Jono, šv. Sebastijono, Kolegijos bažnyčios.

Sportas
-------

* CD Santa Clara (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ponta Delgada*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 552-553 psl.
| Port of Speinasangl. *Port of Spain* |
| --- |
| *Nacionalinis muziejus ir meno galerija* |
|  |
| 

Port of SpeinasPort of Speinas

10°40′0″ š. pl. 61°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.66667°š. pl. 61.51667°r. ilg.﻿ / 10.66667; 61.51667﻿ (Port of Speinas)Koordinatės: 10°40′0″ š. pl. 61°31′0″ v. ilg.﻿ / ﻿10.66667°š. pl. 61.51667°r. ilg.﻿ / 10.66667; 61.51667﻿ (Port of Speinas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Trinidado ir Tobago vėliava Trinidadas ir Tobagas |
| **Sala** | Trinidadas |
|  |
| **Meras** | Louis Lee Sing |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 49 031  |
| **Plotas** | 13,45 km² |
| **Tankumas** (2000) | 3 645 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Port of Speinas** (angl. *Port of Spain*) – Trinidado ir Tobago sostinė, uostamiestis Trinidado salos šiaurės vakarinėje pakrantėje prie Parijos įlankos. 50,3 tūkst. gyventojų (2010 m.). Pagrindinis šalies verslo centras ir uostas. Išvystyta alkoholinių gėrimų, tabako gaminių, statybos, maisto, tekstilės, chemijos, plastmasės pramonė. Miesto ekonomikoje svarbus turizmo sektorius. Greta Port of Speino yra Piarko tarptautinis oro uostas ir Vest Indijos universitetas, įkurtas 1946 m.

Istorija
--------

Indėnai šiose vietose gyveno dar iki K. Kolumbo – čia buvo jų kaimas *Conquerabia*. 1595 m. atsikėlę ispanai gyvenvietę pervadino *Puerto de España* (lietuvių k. – „Ispanijos uostas"). Po to kai sala 1797 m. atiteko britams, šie gyvenvietės pavadinimą išvertė į anglų kalbą ir pavadino *Port-of-Spain*. 1958-1962 m. miestas buvo Vest Indijos federacijos administracinis centras.

Architektūra
------------

Senamiesčio centre įrengta aikštė su Viktorijos stiliaus fontanu. Aplink aikštę pastatyti svarbiausi pastatai – Parlamento rūmai, 1816-1823 m. statyta gotikinė anglikonų katedra, neorenesansiniai Teisingumo rūmai, Nacionalinė biblioteka. Yra Karališkasis botanikos sodas, valstybinis archyvas, Nacionalinis muziejus ir meno galerija. Daugelis kitų šalia esančių įstaigų ir biurų pastatų – dangoraižiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Port of Spain (Port of Speinas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 595 psl.
**Romų spaustuvė** – spaustuvė, veikusi 1799–1940 m. Vilniuje, kvartale tarp dabartinių Šv. Dvasios, A. Strazdelio ir M. Daukšos gatvių.

Istorija
--------

Įkūrė B. Romas. 1837–1867 m. Romo vardu dirbo dvi spaustuvės, nuo 1867 m. – žydų spaustuvė; nuo penktojo dešimtmečio prie spaustuvės veikė raidžių liejykla. Nuo 1860 m. firma „Našlė ir broliai Romai", nuo 1912 m. – „Našlės ir brolių Romų leidyklos ir spaustuvės akcinė bendrovė".

Svarbiausia Romų spaustuvės produkcija – žydų leidiniai, kurių tiražai buvo gana dideli. 1844–1848 m. išleista 50 leidinių; 75 tomai, kurių apimtis – 1919 spaudos lankų ir 321 750 egz. tiražas. 1912 m. bendras tiražas 477 902 egz. Nors spaustuvė spausdino beveik vien religines knygas, susikūrus akcinei bendrovei imta leisti senosios žydų raštijos paminklus, žydų religijos, mokslo, tautotyros, buities knygas.

Spausdino ir periodinius leidinius: dienraščius „Hazman" (1906 m.) „Der veker" (1906 m.) „Folkscaitung" (1906 m.) „Di cait" (1906 m.) „Di naie caitung" (1906 m.) savaitraščius „Der proletarišer gedank" (1906–1907 m.) „Di idiše virklichkait" (1906–1907 m.) 

Romų spaustuvės vietoje po Antrojo pasaulinio karo įkurta „Vaizdo" spaustuvė. Po 1957 m. atliktos modernizacijos, kurios metu buvo pastatytas naujas korpusas bei mechanizuota didžioji dalis darbo procesų, pagaminamos produkcijos kiekis išaugo beveik du kartus iki 130–160 tūkst. knygų kietais viršeliais bei 250–300 tūkst. smulkesnių leidinių per mėnesį.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Spaustuvė „Vaizdas" ir senamiesčio kontrastai
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 432 psl.
Pediatras Kenijoje 
**Pediatrija** (sen. gr. παιδός = *vaikai* + sen. gr. ἰατρεία = *gydymas*) – medicinos mokslo šaka, tirianti vaiko anatomijos bei fiziologijos ypatybes; vaikų ligas, jų gydymą, profilaktiką, diagnostiką. Pagrindinis pediatrijos tikslas – sudaryti optimalias sąlygas augančiam vaikui fiziškai vystytis, būti atspariam žalingiems veiksniams, palaikyti vaiko sveikatos būklę arba išgydyti vaika ligos atveju. 

Pediatrija gali būti prevencinė, klinikinė, mokslinė, socialinė ir aplinkos.

Pediatrija Lietuvoje
--------------------

Kaip atskira displina pediatrija susiformavo XIX a. pirmoje pusėje. Kai kurie pediatrijos klausimai Vilniaus universitete buvo nagrinėjami jau tada – XVIII a. pabaigoje ir XIX a. pradžioje. 1805 m. LDK gydytojas Andrius Sniadeckis parašė knygą „Pastabos apie vaikų fizinį auklėjimą". 1904 m. Vilniuje įsteigta pirmoji Lietuvoje vaikų ligoninė. 1991 m. Lietuvoje buvo įkurtas Vaikų psichiatrijos ir socialinės pediatrijos centras**.**

Šaltinis
--------

1. 1 2 3 4 5 6  „Pediatrija". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2024-01-25.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
**Karlas Andrė** (angl. *Carl Andre*, 1935 m. rugsėjo 16 d. Kvinsyje, Masačusetse, JAV – 2024 m. sausio 24 d. Niujorke, JAV) – JAV skulptorius ir poetas, minimalistas.

Biografija
----------

Karlas Andrė gimė 1935 m. rugsėjo 16 d. Kvinsyje, Masačusetso valstijoje, JAV. 1951−1953 m. mokėsi Filipso akademijoje Andoveryje vadovaujamas Patriko Morgano. Joje susipažino su bendramoksliu Frenku Stela, kuris atkreipė dėmesį, kad kuriamos skulptūros neapdorotos pusės gali būti lygiai taip pat meno kūriniu, kaip apdirbtoji pusė. Vėliau K. Andrė išbandė keletą profesijų, 1954 m. keliavo į Europą. 1957 m. apsigyveno Niujorke, vėl susitiko F. Stelą. Maždaug apie 1960 m. pradėjo kurti skulptūras, įtakotas K. Brankuzio skulptūros ir F. Stelos juodosios tapybos. Jis prisišliejo prie naujo minimalistinio meno judėjimo, pradėjo kurti eiles, rašydamas žodžius taip, kad jie sudarydavo piešinių įspūdį. 1965 m. įvyko pirmoji K. Andrė personalinė paroda Tibor de Nagy galerijoje Niujorke. Jis kūrė viešąsias instaliacijas. Paprastai jo skulptūros kūrinius sudaro pramoninės gamybos medžiagos: plytos, blokai, metalo lakštai, išdėlioti geometriškomis figūromis be sujungimų. Šie kūriniai galėdavo būti išardomi ir surenkami jei nebeeksponuojami.

1969 m. K. Andrė skelbė menininko pasitraukimo koncepciją ir kontaktų nutraukimą su meno pasauliu, kritikais, muziejais, meno rinka. Tačiau jau po metų, 1970 m. įvyko jo retrospektyvinė paroda Gugenheimo muziejuje. Skandalą sukėlė jo 1976 m. instaliacija Teito galerijoje „Ekvivalentas IV", sudaryta iš 120 plytų. Šis kūrinys buvo vandalizuotas, o žurnalistas Fyfe Robertson prieš televizijos kameras ant jo sėdėjo ir juoko dėlei išėmė vieną plytą. Po ketverių metų Teito galerija nusprendė įsigyti šį kūrinį ir sulaukė kritikos už visuomenės lėšų švaistymą. 1985 m. K. Andrė vėl sulaukė žiniasklaidos dėmesio, kai žuvo jo žmona, menininkė Ana Mendieta, iškritusi pro langą. Skulptorius buvo kaltinamas žmogžudyste, 1988 m. kaltinimai panaikinti, priimta žmonos savižudybės versija. K. Andrė pagrindinės parodos įvyko 1987 m. Van Abės muziejuje Eindhovene, 1996 m. Šiuolaikinio meno muziejuje Oksforde ir 2005 m. Bazelio Kunsthalėje. 2014 m. įvyko menininko stambi retrospektyvinė paroda Dia:Beacon centre Niujorke, kuri sulaukė viešų protestų dėl nepamirštos istorijos su žmona Ana Mendieta.

Kūrinių galerijos
-----------------

* Niujorko šiuolaikinio meno muziejus
* Kūriniai artnet.com svetainėje
* Kūriniai artsy.net svetainėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kennedy, Randy (2024-01-24). „Carl Andre, Austerely Minimalist Sculptor, Is Dead at 88" (anglų). Nuoroda tikrinta 2024-01-25.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Carl Andre** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art*. Oxford University Press, 2009, p. 21-22
* Biografija Gugenheimo muziejaus tinklalapyje
* Encyclopaedia Britannica
| **Justina Vitkauskaitė-Bernard** |
| --- |
| Gimė | 1978 m. sausio 11 d.Kretinga, Lietuvos TSR |
|  |
| Veikla | Politikė |
| Partija | Darbo partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Justina Vitkauskaitė-Bernard** (g. 1978 m. sausio 11 d. Kretingoje) – Lietuvos politikė, Europos parlamento narė.

Biografija
----------

1992 m. baigė Kretingos meno mokyklą. 1998 m. baigė Vilniaus universiteto žurnalistikos ir komunikacijos bakalauro studijas. 2000 m. baigė Vilniaus universiteto filosofijos bakalauro studijas. 2000–2002 m. Lietuvos Respublikos Seimo Pirmininko referentė sekretorė. 2002 m. baigė Lietuvos teisės universiteto viešojo administravimo magistro studijas. 2002–2004 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Viešųjų ir užsienio ryšių skyriaus vadovė. Nuo 2004 m. Darbo partijos narė. 2004–2012 m. Europos parlamento nario padėjėja. 2012–2014 m. Europos parlamento narė, pakeitusi mandato atsisakiusį Viktorą Uspaskichą.

Nuorodos
--------

* Asmeninis tinklalapis Archyvuota kopija 2013-07-18 iš Wayback Machine projekto.;
* Europos parlamentas: EP nariai;
* Kandidatai vienmandatėse apygardose Archyvuota kopija 2008-10-09 iš Wayback Machine projekto.;
* Justina Vitkauskaitė: „prisižadėjau jodiečiams kelionių".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Europos parlamentas: EP nariai
2. ↑  V. Uspaskichą Europarlamente pakeis kretingiškė
| Šatraminių I senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Šatraminių I senosios kapinėsŠatraminių I senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°08′27″š. pl. 21°30′22″r. ilg.﻿ / ﻿56.140819°š. pl. 21.506049°r. ilg.﻿ / 56.140819; 21.506049Koordinatės: 56°08′27″š. pl. 21°30′22″r. ilg.﻿ / ﻿56.140819°š. pl. 21.506049°r. ilg.﻿ / 56.140819; 21.506049 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Mosėdžio seniūnija |
| Plotas | 0,02 ha |
| Naudotas | XVI - XX a. pr. |

**Šatraminių I senosios kapinės**, vad. *Kapeliais, Maro kapais, Senkapiais* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės Skuodo rajono savivaldybės pietvakariuose, Šatraminių kaimo vakariniame pakraštyje, 0,95 km į vakarus nuo kelio Šatraminiai–Palšiai, Šventosios dešiniajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos nedidelėje kalvelėje, iškylančioje 0,5 m virš ją supančios dirvos. Nežymiai ištęsto apskritimo plano, apie 20 m skersmens, apaugusio drebulėmis. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius lygus, žemėja link kraštų. Viduryje stovi pora medinių monumentalių kryžių, iš kurių viename įrėžta 1936 m. data. Aplinkui kapines plyti dirbamas laukas.

Teritorijos plotas – 0,02 ha, perimetras – 62 m.

Istorija
--------

Kapinės veikė XVI–XVIII a. Jose laidoti Šatraminių kaimo gyventojai. Vadinamos *Kapeliais, Maro kapais, Senkapiais*. Kapines uždarius, XIX a. – XX a. pr. jose retsykiais buvo pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, šiltinės aukos. 

Mirusiųjų atminimui nuo seno stovėjo koplytėlė ir trejetas monumentalių kryžių. Koplytėlė XX a. sunyko. Išliko tik 1936 m. atnaujinti du kryžiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kazimieras Prušinkas. Kapinės Mosėdyje ir jo apylinkėje. - Žemaičių žemė – 2005. - Nr. 2. - P. 11

Nuorodos
--------

* Kapinės Mosėdyje ir jo apylinkėje Archyvuota kopija 2007-12-05 iš Wayback Machine projekto.
* Šatraminių kaimo kapinės: Skuodo krašto enciklopedija
**Imtis** (angl. *sample*) – tai iš generalinės aibės (pvz. populiacijos) tyrimui atrinktų asmenų, organizmų, ėminių grupė. Pagrindinis imties parametras – imties tūris (imties elementų skaičius). Imtis yra sudaroma pagal tam tikrus principus, siekiant kad ją tiriant būtų galima norimai tiksliai apibūdinti generalinę aibę (tiriamą populiaciją):

* remiantis atranka, imtis gali būti:
	+ atsitiktinė,
	+ neatsitiktinė;
* remiantis populiacija (generaline aibe), imtis gali būti:
	+ reprezentatyvioji,
	+ nereprezentatyvioji.

Neatsitiktinė imtis
-------------------

*Neatsitiktinė imtis* (angl. *non - random sample*) – tai tokia imtis, į kurią patekti tam tikriems populiacijos individams (generalinės aibės objektams) tikimybė lygi nuliui arba yra daug mažesnė nei kitų (išlikusiojo klaida). Būdingi neatsitiktinių imčių pavyzdžiai gali būti tokie: 1) imtis sudaryta iš telefonų abonentų knygos (į imtį nepateks gyventojai, kurie neturi telefono); 2) gatvėje sutikti žmonės (į imtį mažai pateks darbingo amžiaus žmonių); 3) tyrimo savanoriai. Neatsitiktinės imtys dažniausiai yra nereprezentatyvios ir turi atrankos paklaidą, todėl jų tyrimo rezultatai netinka visai populiacijai (generalinei aibei).

Nereprezentatyvioji imtis
-------------------------

*Nereprezentatyvioji imtis* (angl. *non - representative sample*) – tai tokia imtis, kurios individų ar objektų pagrindinių požymių dažnumas skiriasi nuo populiacijos. Šios imties tyrimo išvadų negalima taikyti visai populiacijai ar generalinei aibei, todėl yra patartina rinktis reprezentatyvios imties sudarymo būdus.

Reprezentatyvioji imtis
-----------------------

*Reprezentatyvioji imtis* (angl. *representative sample*) – tai tokia imtis, kurios individų (objektų) pagrindinių požymių skirstymas atitinka populiaciją (generalinę aibę). Pagrindiniai požymiai dažniausiai būna lytis ir amžius bei kiti tyrimui svarbūs požymiai. Hipotezė apie imties reprezentatyvumą tikrinama statistikos metodais. Reprezentatyviosios imties tyrimo išvadas galima taikyti visai populiacijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kruopis J. *Matematinė statistika Oficialus matmatikos vadovėlis*. Vilnius: Mokslas, 1977. – 364 p.
2. ↑  Petrė Grebeničenkaitė, Erika Tumėnaitė. Matematikos korepetitorius namuose. – Kaunas: Šiaurės Lietuva, 2002. – 229 p. ISBN 9986-705-90-8

Vikižodynas
| Strobelio ežeras |
| --- |
| Žirgai Strobelio ežero pakrantėjeŽirgai Strobelio ežero pakrantėjeŽirgai Strobelio ežero pakrantėje |
| Vieta | Argentinos vėliava Argentina |
| Plotas | 150 km² |
| Kilmė | ledyninė |
| Įteka | Barankosas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Strobelio ežeras

  |
| **Koordinatės** |  48°25′57″ p. pl. 71°11′52″ v. ilg.﻿ / ﻿48.43250°š. pl. 71.19778°r. ilg.﻿ / 48.43250; 71.19778Koordinatės: 48°25′57″ p. pl. 71°11′52″ v. ilg.﻿ / ﻿48.43250°š. pl. 71.19778°r. ilg.﻿ / 48.43250; 71.19778 |
|  |
|  Vikiteka | Strobelio ežeras |

**Strobelio ežeras** (isp. *Lago Strobel*) – ežeras Argentinoje, Patagonijoje, Santa Kruso provincijos vakaruose, 70 km į šiaurės vakarus nuo Gobernador Gregoreso. Telkšo ežeringame Strobelio duburyje Patagonijos plokščiakalnyje, 715 m aukštyje; toliau vakaruose telkšo Kirogos ir Mažasis Kirogos ežerai, aplink – daugybė smulkių ežerėlių. Ilgis 19 km, plotis iki 11 km.

Strobelio ežere gausu lašišų. Aplinkiniuose ežerėliuose aptiktas labai retas, endeminis šalmuotasis kragas (*Podiceps gallardoi*). Krantai daug kur statūs, skardingi, aplink plyti daugiausia šaltosios dykumos. Šiaurinėje pakrantėje yra Estansija El Mirasolio viensėdis.

Ežeras pavadintas XVIII a. šį regioną tyrinėjusio jėzuitų misionieriaus Matiaso Strobelio (*Matías Strobel*, kitaip Mateuso Štrėbelio vok. *Matthaüs Ströbel*) garbei.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Lago Strobel desde Gobernador Gregores, *patagonia.com.ar*
3. ↑   Chebez, Juan Carlos y Bertonatti, Claudio (1994). *Los que se van: especies argentinas en peligro*. Albatros. pp. 111–114.
| **Icikas Meskupas-Adomas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. rugpjūčio 20 d.Ukmergė |
| Mirė | 1942 m. kovo 13 d. (34 metai)Smailiai |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Sara Šapiraitė-Meskupienė |
|  |
| Veikla | komunistinio judėjimo veikėjas |
| Partija | 1929 m. LKP / VKP(b) |

**Icikas Šmuelis Meskupas-Adomas** (1907 m. rugpjūčio 20 d. Ukmergėje – 1942 m. kovo 13 d. netoli Smailių) – komunistinio judėjimo Lietuvoje veikėjas. Žydų kilmės.

Biografija
----------

1924 m. įstojo į LLKJS. 1925–1926 m. LLKJS Ukmergės parajonio komiteto narys, sekretorius. 1926 m. baigė Ukmergės žydų gimnaziją, studijavo Lietuvos universitete. 1927 m. LLKJS Kauno rajono komiteto sekretorius. 1927–1931 m. kalintas. Nuo 1929 m. LKP narys, nuo 1931 m. LLKJS CK narys.

1931–1933 m. gyveno Vokietijoje, leido komunistinę literatūrą ir organizavo nelegalų jos gabenimą į Lietuvą. 1933 m. gegužės mėn. Berlyne suimtas, kalintas Tilžėje. 1934 m. balandžio mėn. išsiųstas į Lietuvą. Nuo 1934 m. gegužės mėn. LLKJS CK sekretorius. 1935–1942 m. LKP CK narys. 1938–1940 m. rugpjūčio 15 d. LKP CK Politbiuro narys. 1938–1942 m. kovo 13 d. LKP(b) CK biuro narys. 1938–1939 m. kalėjo Dimitravo priverčiamojo darbo stovykloje. 1939 m. LKP CK pasiųstas į Maskvą.

1940 m. „Liaudies Seimo" atstovas. 1940 m. rugpjūčio 15 d. – 1942 m. kovo 13 d. – LKP CK II sekretorius. Nuo 1941 m. SSRS AT deputatas. 1941 m. birželio mėn. – 1942 m. kovo 13 d. – LKP(b) CK biuro pogrindinės partizaninio judėjimo grupės vadovas. 1942 m. kovo mėn. iš SSRS su partizanų grupe atvyko į Lietuvą ir žuvo. 1954 m. palaidotas Antakalnio kapinėse.

1934 m. redagavo laikraščius „Darbininkų ir valstiečių jaunimas", 1934–1935 m. „Tiesa". 1931–1933 m. ir 1936–1938 m. dirbo žurnalo „Partijos darbas" redakcinėse kolegijose.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Apdovanotas Tėvynės karo I laipsnio ordinu (po mirties)
* 1960 m. Ukmergės baldų kombinatui suteiktas I. Meskupo vardas
* 1976 m. Ukmergėje atidengtas paminklinis biustas (skulpt. Leonas Žuklys, archit. Sigizmundas Pipynė)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos okupacija ir aneksija 1940 metais Archyvuota kopija 2013-08-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Romas Šarmaitis. *Icikas Meskupas-Adomas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 56
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 376 psl.
4. ↑

  


| Partijos politinės pareigos
 |
| --- |
| Prieš tai:**Motiejus Šumauskas** | **LKP CK pirmasis sekretorius**1938–1940 m. | Po to:**Antanas Sniečkus** |
| Prieš tai:**–** | **LKP CK II sekretorius**1940–1944 m. | Po to:**Vladas Niunka** |
| Portimaunasport. *Portimão* |
| --- |
|        |
| *Miesto pakrantė* |
|  |
| 

PortimaunasPortimaunas

37°8′0″ š. pl. 8°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.13333°š. pl. 8.53333°r. ilg.﻿ / 37.13333; 8.53333﻿ (Portimaunas)Koordinatės: 37°8′0″ š. pl. 8°32′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.13333°š. pl. 8.53333°r. ilg.﻿ / 37.13333; 8.53333﻿ (Portimaunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Regionas** | Algarvė |
| **Apskritis** | Faro apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 44 818  |
|  |
|  **Vikiteka** | Portimaunas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Portimáunas |

**Portimaunas** – miestas pietų Portugalijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, Algarvės regione. Žvejybos ir keleivinis uostai, oro uostas, geležinkelio stotis. Išplėtota katerių ir jachtų, žuvų konservų gamyba, kamštinio ąžuolo žievės apdirbimas, amatai, turizmas. Veikia miesto muziejus.

Istorija
--------

Dabartinio miesto teritorijoje uostas veikė jau finikiečių ir senovės graikų laikais, kuri senovės Romoje išaugo į gyvenvietę. Valdant maurams miestas tapo Algarvės centru. Labai nukentėjo per 1755 m. žemės drebėjimą. 1924 m. Portimaunui suteiktos didžiojo miesto teisės. Tais pačiais metais tapo sekmininkų centru, kurie rengė misijas į Afriką ir Indoneziją.

Architektūra
------------

Mieste išliko XV a. Švč. Mergelės Marijos gotikinė bažnyčia, XVI a. šv. Pranciškaus vienuolynas, XVII a. jėzuitų vienuolynas ir kolegija, šv. Katerinos tvirtovė, Alvoro pilis, šv. Juozapo koplyčia. Istorinime miesto centre gausu gyvenamųjų namų, dekoruotų akmens ir keramikos fasadais.

Sportas
-------

Portimaune organizuojama daug sporto renginių. Labai populiarus buriavimas, jėgos aitvarų ir banglenčių sportas. Šalia miesto veikia autosporto Algarvės trasa. Kasmet vyksta ritminės gimnastikos turnyrai.

* Portimonense SC (futbolas)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Portimão (Portimaunas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 590-591 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Roso jūra
**Roso jūra** – jūra, įsiterpusi į Antarktidos krantą ir sudaro Pietų vandenyno dalį, esančią į pietus nuo vakarų Ramiojo vandenyno, tarp Viktorijos žemės ir *Marie Byrd* žemės.

Pietų vandenynas, Antarktida pietų ašigalyje, Roso jūra

Charakteristikos
----------------

Roso jūros plotas 960 000 km², didžiausias gylis 2500 m. Pusę Roso jūros pietinėje dalyje dengia Roso šelfinis ledynas (500 000 km²). Jūra dažniausiai sekli: dugnas tęsiasi į šiaurę kaip platus šelfas, paskui staiga nusileidžia į Ramiojo vandenyno-Antarkties dubumą. Iš visų Antarktidą juosiančių jūrų Roso jūroje susidaro mažiausiai jūrinio ledo, o vasarą nebūna pako, todėl ji yra labiausiai prieinama laivybai. Vandens temperatūra vasarą siekia iki 2 °C, žiemą laikosi apie –1,9 °C. Druskingumas svyruoja tarp 33 ir 35 ‰.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rosso jūra (Ross sea, Roso jūra)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 322 psl.
| Gudelių ežeras |
| --- |
| Vieta | Alytaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 1,184 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,7 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Vidutinis gylis | 1,4 m |
| Didžiausias gylis | 2,5 m |
| Įteka | Kilminė, G-1, G-2, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Kilminė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gudelių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  54°24′25″ š. pl. 23°51′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.40694°š. pl. 23.86528°r. ilg.﻿ / 54.40694; 23.86528Koordinatės: 54°24′25″ š. pl. 23°51′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.40694°š. pl. 23.86528°r. ilg.﻿ / 54.40694; 23.86528 |

**Gudelių ežeras** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, 10 km į vakarus nuo Alytaus, apie 7 km į pietryčius nuo Krokialaukio. Ilgis šiaurės rytų-pietvakarių kryptimi 2,07 km, plotis iki 1,0 km. Altitudė 72,8 m. Gylis siekia 2,5 m. Ežeras susidarė ledo luisto išgulėtame duburyje. Šiaurės vakaruose yra plati įlanka. Krantai daugiausia statūs, aukšti, tik šiaurės vakaruose ir įlankų galuose žemi ir supelkėję. Yra dvi medžiais apaugusios salos, kurių bendras plotas 0,58 ha (0,53 ha ir 0,05 ha). Atabradas labai siauras, padengtas smėliu, apaugęs nendrėmis, meldais. Dugną dengia molis. Iš rytų prieina Aniškio miškas. Ežero pakrantėse daugiausia plyti dirbami laukai. Į Gudelių ežerą suteka 5 upeliai, tarp jų Kilminė iš Pluvijos ežero, išteka Paežerėlės dešinysis intakas Kilminė. 

Ežere susikaupę dideli dumblo kiekiai: vidutinis dumblo sluoksnis 6,75 m, storiausias – 9,4 m. Vandens apykaita ežere – 0,238 metų.

Šalia ežero įsikūrę Gudelių, Aniškio, Arminų I, Čižikų kaimai, Aniškio sodų bendrija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  *Gudelių ežeras (Alytaus r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 13
| Neveiglas |
| --- |
| Vieta | Alytaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,645 km² |
| Kranto linijos ilgis | 7,26 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,0 m |
| Didžiausias gylis | 11,5 m |
| Įteka | Abista, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Abista |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Neveiglas

  |
| **Koordinatės** |  54°23′12.41″ š. pl. 24°19′20.25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.3867806°š. pl. 24.3222917°r. ilg.﻿ / 54.3867806; 24.3222917Koordinatės: 54°23′12.41″ š. pl. 24°19′20.25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.3867806°š. pl. 24.3222917°r. ilg.﻿ / 54.3867806; 24.3222917 |

**Neveiglas** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 2 km į šiaurę nuo Daugų. Nusitęsęs iš šiaurės vakarų į pietus 3,04 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 136 m. Giliausia vieta (11,5 m) yra pietuose. Kranto linija labai vingiuota, krantai aukšti, statūs, daugiausia apaugę medžiais. Ežeras telkšo ledyno latake (rinoje). Dugnas duobėtas. Šiaurėje yra 0,15 ha ploto sala.

Neveiglu prateka Varėnės intakas Abista (įteka iš Noso ežero, toliau teka į Gilūšį). Pietinė pakrantė miškinga.

Prie Neveiglo yra Būdos, Žvirgždėnų, Melnytėlės kaimai bei Daugų kaimiškosios dalies sodybos. Rytinėje pakrantėje stūkso Daugų piliakalnis, įkurta kaimo turizmo sodyba.

Ežerėvardis *Neveĩglas* neaiškios kilmės: galbūt tai neiginys nuo šaknies *veigl-*, kuri galimai siejasi su žodžiu *viglas* („vikrus"; plg. dakų *vaigas* „greitas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  *Neveiglas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 210
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 229
Koordinatės: 55°27′29″ š. pl. 26°21′38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.45806°š. pl. 26.36056°r. ilg.﻿ / 55.45806; 26.36056

| Dysnykštis |
| --- |
| Dysnykštis nuo MažėnųDysnykštis nuo MažėnųDysnykštis nuo Mažėnų |
| Vieta | Ignalinos rajonas, Lietuva |
| Plotas | 5,552 km² |
| Kranto linijos ilgis | 15,46 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 2,0 m |
| Didžiausias gylis | 5,2 m |
| Įteka | Dysnykščia, 4 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Dysna |

**Dysnykštis** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, apie 6 km į pietus nuo Dūkšto, piečiau Dysnų ežero.

Priklauso Dauguvos baseinui. Plotas 555,2 ha. Ilgis iš vakarų į rytus 4 km, didžiausias plotis 2,4 km. Paviršiaus altitudė 144,6 m. Didžiausias gylis 5,2 m, vidutinis gylis 2,0 m. Kranto linijos ilgis 14,2 km (su salų kranto linijomis 15,46 km). Krantai lėkšti, smėlingi, vakaruose ir rytuose pelkėti (Kamuntavo, Petrikonių, Trako-Aukšliupio pelkės), apaugę krūmais, vietomis – mišku (Dysnalaukio, Gedžiūnėlių, Pušyno miškai). Yra 3,47 ha Liepinės sala ir 0,22 ha salelė. Dugne molingas ir sapropelingas dumblas, aplink Liepinės salą – smėlis.

Šiaurės rytuose įteka Dysnykščia (iš Dysnų ežero) ir 4 bevardžiai upeliai, vakaruose išteka Dysna. Pratakumas 44,7 %. Vandens skaidrumas vasarą 0,5 m, žiemą 2,4 m. Ežero vandens lygis sukeltas, kadangi 1959 m. pastačius Padysnio HE tvenkinį, pakilo Dysnos upės vandens lygis.

Sugaunamos žuvys: lydekos, karosai, kuojos, sterkai, karšiai, lynai, karpiai, ešeriai, pūgžliai, unguriai, vėgėlės, šamai, aukšlės, meknės.

Prie Dysnykščio yra Kazlupiškės, Merlieniškės, Liesniškės kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dysnykštis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 14 psl.
2. ↑  *Dysnykštis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 437
Polis Sezanas, *„Vaza su gėlemis"* (1876)
**Postimpresionizmas** (lot. *post* – po + *impresionizmas*) – XIX a. pabaigos – XX a. pradžios modernistinės dailės kryptys ir grupuotės, kurios pasireiškė Prancūzijoje po impresionizmo. Postimpresionistų kūryboje atsisakoma impresionistinių metodų, pabrėžiamas ryšys tarp vaizduotės ir objektyvios tikrovės, siekiama jausmų ir proto sintezės, savitos regimųjų įspūdžių išraiškos.

Postimpresionizmo dailėje atsispindėjo sudėtingi Vakarų Europos kultūros krizės momentai, reiškėsi įvairios, kartais viena kitai priešingos, kūrybinės individualybės. 

Postimpresionizmo pradžia laikoma paskutinė (aštuntoji) impresionistų paroda, kuri 1886 m. įvyko Paryžiuje. Postimpresionizmo terminas pradėtas vartoti anglų dailės kritiko R. E. Fry prancūzų dailės parodos metu Londone, 1910–1911 m. Jis labiausiai siejamas su prancūzų tapytojų P. Sezano, V. van Gogo, P. Gogeno ir A. de Tulūzo-Lotreko kūryba. Postimpresionizmui iš dalies priskiriama ir tapytojų neoimpresionistų Ž. Sera, P. Sinjako, simbolistų ir kluazonistų O. Redono, E. Bernaro, L. Anketeno, nabių P. Bonaro, E. Viujaro, Moriso Denio, Polio Seriuzjė, vėlyvoji E. Dega, O. Renuaro kūryba, Anri Ruso primityvizmas. 

Lietuvoje postimpresionizmo bruožų būta XX a. trečiojo dešimtmečio pabaigos – 4 dešimtmečio dailėje (J. Vienožinskio, A. Valeškos, V. Vizgirdos, A. Samuolio peizažai).

Galerija
--------

Postimpresionistų tapybos pavyzdžiai:

* „Žvaigždėta naktis", 1889 m. aut. Vincentas van Gogas
* „Manao Tupapau", 1892 m. aut. Polis Gogenas
* „Kortų lošėjai", 1894−95 m. aut. Polis Sezanas
* „Mulen Ruže", 1892−95 m. aut. Anri de Tuluz-Lotrekas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nijolė Žilinskienė. Postimpresionizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVIII (Perk-Pra). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 634-635 psl.
2. ↑  *Postimpresionizmas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 129 psl.
| **Rytis Taraila** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 5 d. (71 metai)Skuodas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Rytis Taraila** (g. 1952 m. rugsėjo 5 d. Skuode) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete.

1971–1972 m. laikraščio „Tiesa" literatūrinis bendradarbis, 1973–1974 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" korespondentas, 1975–1976 m. savaitraščio „Impulsas" redaktorius, 1976–1989 m. laikraščio „Vakarinės naujienos" korespondentas. 1989 m. kartu su V. Tomkumi ir V. Lingiu įkūrė laikraštį „Respublika"; iki 1994 m. vienas iš jo leidėjų ir vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, koncerno TTL direktorių tarybos pirmininkas. 1994–1996 m. dienraščio „Diena" vyriausiasis redaktorius, UAB „Dienos leidykla" valdybos pirmininkas, 1995–1997 m. – AB „Vilspa" generalinis direktorius. Tarptautinės laikraščių leidėjų federacijos (FIFJ) narys. Vilniaus pedagoginio universiteto Socialinės komunikacijos instituto lektorius.

Periodinėje spaudoje paskelbė publicistinių straipsnių, rašinių socialinėmis temomis, žurnalistikos praktikos klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 503 psl.
|  |
| --- |
| Asta Dambravaitė-Raškevičienė |
| Pilnas vardas | Asta Dambravaitė-Raškevičienė |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1971 m. (~53 metai)Lietuva Vilkaviškyje |
| FIDE reitingas | 2089 |
| Aukščiausias reitingas | 2155 (1993 m.) |

**Asta Dambravaitė-Raškevičienė** (g. 1971 m. Vilkaviškyje) – Lietuvos šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų čempionato bronzininkė (1991, 1992, 1997 m.), šachmatų olimpietė. 

Dirba įvairių leidinių maketuotoja.

Sportinė veikla
---------------

Vilkaviškio „Širvintos" šachmatų klubo narė. Pirmasis treneris - Kęstutis Dambrava.

Lietuvos moterų šachmatų rinktinės atsarginė žaidėja 1992 metų Manilos olimpiadoje, Filipinuose (+5 -2 =3).

Šeima
-----

Tėvas - Kęstutis Dambrava, Vilkaviškio „Širvintos" šachmatų klubo vadovas ir treneris.

Sesuo Rita Dambravaitė (g. 1973 m.), šachmatininkė, Lietuvos moterų šachmatų čempionė (1991, 1999 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Reitingai
2. ↑  [ UAB
„Romuvos klinika" inf.]
3. ↑  Asta Dambravaitė (Women's Chess Olympiads)
4. ↑  Treneris būgštauja dėl šachmatų ateities Vilkaviškyje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ailanthus altissima** |
| --- |
| Ailanthus altissima**Aukštasis ailantas** (*Ailanthus altissima*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Muileniečiai  *( Sapindales)* |
| Šeima: | Simarubiniai  *( Simaroubaceae)* |
| Gentis: | Ailantas  *( Ailanthus)* |
| Rūšis: | Aukštasis ailantas  *( Ailanthus altissima)* |

 |

**Aukštasis ailantas** (*Ailanthus altissima*) – simarubinių (*Simaroubaceae*) šeimai priklausanti medžių rūšis. Natūraliai auga šiaurės rytų ir centrinėje Kinijoje bei Taivane. Introdukuotas Europoje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje, JAV.

Aukštasis ailantas – greitai augantis, lapus metantis, 17-27 m aukščio medis. Kamieno skersmuo ~1 m. Lapai sudėtiniai, 30-90 cm ilgio, su 10-41 lapeliu. Lapeliai kiaušiniški, priešiniai 5-18 cm ilgio, 2,5-5 cm pločio. Žiedai smulkūs, auga ant 50 cm ilgio šakelių, gelsvi, sudaryti iš 5 vainiklapių.
*Kitos reikšmės – Barakas (reikšmės).*
**Barakas** (hebr. ‏בָּרָק‏‎) – Senojo Testamento personažas, minimas Teisėjų knygoje, izraelitų karvedys iš Naftalio giminės.

Barakas buvęs iš Kedešo, Abinoamo sūnus. Pasakojama, kad Baraką pasišaukusi pranašė ir teisėja Debora. Ji perdavusi Barakui Dievo paliepimą pasiimti iš Naftalio ir Zabulono giminių dešimt tūkstančių vyrų ir žygiuoti į Taboro kalną. Debora išpranašavusi, kad kanaaniečių valdovo Jabino kariuomenės vadas Sisera su kovos vežimais ir kariauna pasitiksiąs izraelitus prie Kišono upės ir būsiąs Dievo atiduotas į Barako rankas. Barakas sutikęs tik su sąlyga, kad drauge su juo eisianti ir Debora. Ši sutikusi ir jie drauge nuėję į Kedešą. Čia Barakas sutelkęs vyrus iš Zabulono ir Naftalio giminių.

Sisera, sužinojęs, kad Barakas nužygiavęs į Taboro kalną, sutelkęs visus savo vežimus ir pajėgas iš Harošet ha Goimų prie Kišono upės. Barako vedami dešimt tūkstančių vyrų pasileidę nuo Taboro kalno. Sisera pabėgęs pėsčias. Barakas vijęsis jo kovos vežimus ir kariuomenę iki Harošet ha Goimų, izraelitai išžudę visus Siseros karius. Sisera pėsčias pabėgęs į Hebero Kainito žmonos Jaelės palapinę, ši suteikusi jam prieglobstį, tačiau, Siserai užmigus, jį nužudžiusi. Jaelė išėjusi pasitikti Barako ir parodžiusi Siserą, kuris negyvas gulėjęs su palapinės kuoleliu smilkinyje. Paskui Debora ir Barakas giedoję pergalės giesmę.

Izraelitų pergalė pabaigusi dvidešimt metų trukusį kanaaniečių viešpatavimą.

Išnašos
-------

1. 1 2  Biblijos enciklopedija. Alna litera. Vilnius, 1993. 197 psl.
2. 1 2  *Teisėjų knygos 16 skyrius*. BIBLIJA arba ŠVENTASIS RAŠTAS. Ekumeninis leidimas. – Vilnius: Lietuvos Biblijos draugija, 1999.
3. ↑  "Barak", *Jewish Encyclopedia*