recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Anas penelope** |
| --- |
| Cyplė (*Anas penelope*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žąsiniai paukščiai  *( Anseriformes)* |
| Šeima: | Antiniai  *( Anatidae)* |
| Gentis: | Plaukiojančios antys  *( Anas)* |
| Rūšis: | Cyplė  *( Anas penelope)* |

 |
| Binomas |
| ***Anas penelope***Linnaeus, 1758 |

**Cyplė** (*Anas penelope*) – žąsinių (*Anseriformes*) būrio paukštis. Migracijų metu viena dažnesnių ančių.

Išvaizda
--------

Cyplė mažesnė už didžiąją antį. Patino kakta ir viršugalvis balsvai gelsvi. Kita galvos dalis ir kaklas kaštonininės spalvos, aplink akis išmargina smulkiomis juodomis dėmelėmis. Viršutinė kūno dalis pila su smulkiu skersiniu raštu. Antuodegio vidurys baltas, šonai juodi. Didelė dalis viršutinių sparno dengiamųjų plunksnų baltos. Pagurklis ir dalis krūtinės rausvai pilki. Kūno šonai su pilkais ruoželiais. Pilvinė pusė balta. Snapas ir kojos tamsiai pilkos spalvos. Rainelė ruda.

Patelės nugarinė pusė ruda, galva išmarginta tamsiomis dėmelėmis, nugaros plunksnų kraštai šviesūs. Nugarinė pusė ruda su ryškiai rudais plunksnų pakraščiais. Jaunikliai panašūs į patelę.

Paplitimas
----------

Euraijoje cyplė paplitusi nuo Skandinavijos iki Ochotsko jūros. Arealas sieka Barenco jūrą, Kanino, Jamalo, Taimyro pusiasalius, šiaurines Anadyrio baseino sritis. Į pietus paplitusi iki Chankos ežero, Baikalo, Mongolijos, Altajaus, Šiaurės Kazachstano, Volgos vidurupio, pietinės Skandinavijos. Gyvena Britų, Islandijos salose. Žiemoje Vakarų Europoje, Viduržemio jūros pakrantėse, pietinėje ir pietrytinėje Azijoje.

Lietuvoje pastebimos per migraciją, daug cyplių skrenda per Nemuno žemupį, Baltijos pajūrį. Dideli būriai čia sustoja pailsėti, pasimaitinti.

Biologija
---------

Cyplės cyptelėjimas
Veisimosi periodu cyplės apsistoja sekliuose vandenyse, kuriuose gausu augalijos, salelių. Dažnai pasitenkina nedideliais tvenkinėliais, pelkutėmis, paežerių pievomis. Gyvena ir atviruose, ir miškinguose plotuose.

Perėjimo laikotarpiu patinai telkiasi į didelius būrius ir ieško tinkamų šėrimviečių. Skrisdamos cyplės šaukia, todėl jas lengva atpažinti. Iš plaukiojančių ančių bene geriausios skraiduolės. Mėgsta prisijungti prie kitų rūšių ančių.

Lizdus patelės slepia tarp senos žolės, po krūmų šakomis, ant kupstų. Dėtyje paprastai būna 7–10 kiaušinių, jų svoris – apie 45 gramus. Perėjimo laikas – apie 22 dienas. Jaunikliai labai sparčiai auga, jau 45 gyvenimo dieną skraido.

Minta augaliniu maistu. Cyplės dažnai laikosi prie laukių ir kitų nardančių vandens paukščių, todėl dažnai atima iš jų dalį sužvejoto grobio. Šiaurėje cyplės minta miško uogomis. 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Cyplė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Eršego nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Pievos prie Išpanko Pievos prie Išpanko |
| **Vieta:** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Sentgothardas |
| 

Žemėlapis rodantis Eršego nacionalinis parkas vietą.Eršego nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 46°50′0″ š. pl. 16°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.83333°š. pl. 16.41667°r. ilg.﻿ / 46.83333; 16.41667Koordinatės: 46°50′0″ š. pl. 16°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿46.83333°š. pl. 16.41667°r. ilg.﻿ / 46.83333; 16.41667 |
| **Plotas:** | 440 km² |
| **Įkurtas:** | 2002 m. |
|  **Vikiteka:** | Eršego nacionalinis parkas |

**Eršego nacionalinis parkas** (veng. *Őrségi Nemzeti Park*) – nacionalinis parkas Vengrijos vakaruose, Vašo medėje, driekiasi į pietus nuo Rabos upės, greta Slovėnijos ir Austrijos sienų. Įsteigtas 2002 m. Šalimais yra Kermendo ir Sentgothardo miestai.

Eršego pavadinimas suteiktas pagal istorinę Eršego sritį – tai vengrų pasienio juosta, kur gyvenę pasienio perėjų sargybiniai, vengriškai vadinti *Őrség*, sukūrę savitą kultūrą.

Apie 60 % parko užima miškai, ypač spygliuočių. Miškuose išlikę gan gausiai laukinių žvėrių. Telkšo keletas skaidriavandenių ežerų, prasideda Zalos, Kerkos upės, keletas Rabos intakų.

Eršege esti 18 etnografinių kaimų, kurių gyventojai verčiasi tradiciniais verslais: puodininkyste, medinių rykų, baldų gamyba, pynimu, grybų rinkimu ir džiovinimu, bitininkyste. Velemere ir Erisentpeteryje stovi gotikinės bažnyčios.

* 
* 
* Erisentpeterio bažnyčiaErisentpeterio bažnyčia
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Moteris ir keturi jos vyrai** – 1983 m. Lietuvos kino studijoje danų rašytojo H. Drachmano novelės „Romanas kopose" motyvais sukurtas meninis filmas. Drama. Trukmė – 91 min. Atspausdinta 219 kopijų. Filmą kino teatruose pažiūrėjo apie 1,8 mln. žiūrovų.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autorius ir režisierius – Algimantas Puipa
* Kompozitorius – Juozas Širvinskas
* Operatorius – Jonas Tomaševičius
* Dailininkas – Algirdas Ničius
* Kostiumų dailininkė – Viktorija Bimbaitė.

Vaidina
-------

* Jūratė Onaitytė – *moteris*
* Antanas Šurna – *tėvas*
* Vidas Petkevičius – *vyresnėlis*
* Saulius Balandis – *jaunėlis*
* Olita Dautartaitė – *vokietė*
* Povilas Gaidys – *Mauzehundas*
* Valdas Jatautis – *pastorius*
* Kostas Smoriginas – *valkata*
* Jonas Pakulis – *policininkas*
* Eduardas Kunavičius – *smuklininkas*
* Algimantas Kundelis – *teisėjas*
* Janina Lapinskaitė – *Kruvinoji Luiza Nuodytoja*
* Vytautas Paukštė – *nusikaltėlės prižiūrėtojas*
* Povilas Stankus – *kalėjimo viršininkas*
* Vladas Baranauskas
* Albinas Bataitis
* Rytis Gustaitis

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Veiksmas vyksta XIX a. pabaigoje žvejų kaimelyje Baltijos jūros pakrantėje. Pajūryje, rinkdamas medgalius, pagyvenęs žvejas randa ir ištraukia iš vandens skenduolį. Policininkas bando išsiaiškinti tapatybę. Nevietinė Moteris juodais drabužiais atpažįsta savo vyrą. Pagyvenusysis žvejas gyvena su dviem suaugusiais sūnum; Vyresnėlis parplukdo moterį namo, į apsemtą jos kaimą. Keitėsi metų laikai, ir vieną dieną prie žvejų trobos sustojo vežimas: Moters namą nusinešė jūra, ji su skrynia ir kambariniu augalu atvyko pas žveją ir abu jo sūnus. Moteris nėščia, Vyresnėlis prisipažįsta Tėvui visą pavasarį ją lankęs. 1900-ųjų išvakarėse gimsta berniukas. Vyresnysis sūnus veda Moterį ir, norėdamas persirašyti Tėvo skolą sau ir gauti iš bankininko dar vieną paskolą, važiuoja į miestą. Grįždamas namo kopose jis žūsta nuo valkatos rankos. Tėvą už neišmokėtas šeimos skolas nubaudžia kalėti. Tada jaunesnysis brolis veda Moterį. Norėdamas išmaitinti abu brolio sūnus ir besilaukiančią žmoną (Moterį), Jaunėlis įsidarbina skęstančiųjų gelbėtoju, tačiau dirba neilgai – audra pasiglemžia jo gyvybę. Tėvą, kaip vienintelį likusį šeimos maitintoją, paleidžia iš kalėjimo. Netrukus po to policijos pareigūnas praneša, kad rastas vyresniojo sūnaus kūnas, ir sąžiningai grąžina prie palaikų pasilikusius pinigus – tais laikais labai didelę sumą (beveik 150 sidabrinių). Dabar jau abiejų sūnų netekusiam Tėvui tenka rūpintis Moterimi, tapusia jo žmona, ir mažamečiais vaikais – savo anūkais.

Apdovanojimai
-------------

* 1983 m. – pripažintas geriausiu filmu sąjunginėje jaunųjų kinematografininkų apžiūroje Kišiniove, prizas Jūratei Onaitytei;
* 1984 m. – sąjunginio kino festivalio Kijeve prizas ir diplomas Jūratei Onaitytei ir dailininkui A. Ničiui.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Namiūro grafystė** (pranc. *Comté de Namur*, Olandų kalba: *Grafschaft Namen*) – istorinė valstybė dabartinėje Centrinėje Belgijoje, viena iš Septyniolikos Provincijų.

Istorija
--------

Valstybė nuo X a. pradžios vadinta **Lomės grafyste**. 946 m. čia įsitvirtino Namuro dinastija, o 992 m. minimas pirmasis Namiūro grafas. Šį titulą vietos valdytojai gavo iš Žemutinės Lotaringijos karaliaus Karolio I. Namiūras buvo labai maža grafystė, nuolat susidurdavusi su didesniųjų kaimynių – Lježo vyskupijos, Brabanto, Hainauto agresija. Tačiau grafystė sustiprėjo ir tapo svarbiu aktoriumi regione: valdant grafui Henrikui I (1139–96), Namiūras valdė ir teritorijas dab. Liuksemburgo, Belgijos Liuksemburgo teritorijose (Liuksemburgo, Durbuy, La Roche en Ardene grafystės).

Po Henriko sosto atsisakymo 1189 m. įvykęs įpėdinystės karas padalino grafystę perpus. Didesnioji jos dalis (vėliau – Liuksemburgo kunigaikštystė) atiteko Henriko dukteriai Ermesindai, o likusias dalis (Namiūrą) ėmė valdyti Hainauto grafas Boldvinas. Taip nuo 1189 m. grafystėje baigėsi vietinė Namiūro dinastija, ir toliau valdė Flandrijos, Kurtenė, Liuksemburgų dinastijos. Galiausiai 1264 m. čia įsitvirtino Dampjerų dinastija iš Prancūzijos.

1429 m. Namiūro markizas Jonas III, paskutinis vietos monarchas, pardavė grafystę Burgundijos kunigaikštystei, ir soste įsistvirtino Burgundų dinastija. Taip grafystė buvo įjungta į Burgundijos Nyderlandus. 1482 m. ją, kaip ir visus Burgundijos Nyderlandus, paveldėjo Habsburgas Maksimilijonas II. 1548 m. ji tapo viena iš Habsburgų Septyniolikos Provincijų. Burgundų ir Habsburgų laikais labai išaugo Namiūro strateginė reikšmė.

Po Nyderlandų revoliucijos Namiūro grafystė sudarė dalį Pietinių Nyderlandų. 1795 m. ją prijungus prie Prancūzijos, grafystė galutinai panaikinta.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Namiūro grafai

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠventosios Romos imperijos Burgundijos imperinė apygarda (1512–1806) |
| --- |
|  |
| Septyniolika provincijų | 
 Artua grafystė (iki 1659) **·**  Brabanto kunigaikštystė **·**  Drentė (iki 1581) **·**  Flandrijos grafystė **·**  Fryzija (iki 1581) **·**  Groningenas (iki 1581) **·**  Gelderso kunigaikštystė **·**  Hainauto grafystė **·**  Olandijos grafystė (iki 1581) **·**  Limburgo kunigaikštystė **·**  Liuksemburgo kunigaikštystė **·**  Mechelenas **·**  Namiūro grafystė **·**  Overeiselis (iki 1581) **·**  Utrechto arkivyskupija (iki 1581) **·**  Zelandijos grafystė (iki 1581) **·**  Zutfeno grafystė (iki 1581) |  |
|  |
| Grafystės | 
Burgundijos grafystė (iki 1678) |
|  |
| Imperijos miestai | 
Bezansonas |
|  |
| Kitos teritorijos | 
Antverpenas **·** Breda |

 |
**Hill+Knowlton Strategies** – tarptautinis komunikacijos bei ryšių su visuomene agentūrų tinklas. Veikia 71 biuras 40 valstybių (esančių Europoje, Šiaurės ir Lotynų Amerikoje, Afrikoje, Azijoje ir Okeanijoje).

„Hill+Knowlton Strategies" Baltijos šalyse
------------------------------------------

„Hill+Knowlton Strategies" tinklas veikia 3 Baltijos šalyse: Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje.
„Hill & Knowlton Estonia" – pirmoji komunikacijos konsultacijų kompanija Estijoje, veikianti nuo 1994 m. „Hill & Knowlton Tallinn" dirba su tokiomis bendrovėmis kaip „Skype", „Eesti Energia" ir kt. Bendrovei vadovauja Inge Rumessen.

1996 m. veiklą pradėjusios „Hill+Knowlton Strategies Latvia" klientai – Latvijos bendrovės („Ventspils Nafta", „airBaltic" ir kt. Agentūrai vadovauja Janis Austrinsas (Janis Austrins).

„Fabula Hill+Knowlton Strategies" (UAB „Viešųjų ryšių partneriai", nuo 2016 m. gruodžio 1 d. - UAB „Fabula ir partneriai") – Lietuvoje veikianti komunikacijos konsultacijų agentūra, veiklą pradėjusi 1997 m. kaip „Viešųjų ryšių projektai". Nuo 2005 m. atstovauja tarptautiniam komunikacijos agentūrų tinklui „Hill+Knowlton Strategies", bendrovė buvo pervadinta į „VRP | Hill & Knowlton". 2013 m. atsižvelgdama į pokyčius tarptautiniame tinkle, agentūra pakeitė pavadinimą į „VRP Hill+Knowlton Strategies". 2016 m. agentūra tapo „Fabula Hill+Knowlton Strategies".

2000 m. prisijungus kitai Lietuvos viešųjų ryšių bendrovei „Taukačikas ir partneriai" – buvo suformuotas dabartinis agentūros branduolys ir sukurtas pavadinimas (VRP). Nuo 2005 m. bendrovė – pasaulinio tinklo „Hill+Knowlton Strategies" atstovė. Įmonės valdybos pirmininkas – Mykolas Katkus, bendrovės generalinis direktorius – Mindaugas Ardišauskas. 2007 m. „VRP | Hill & Knowlton" įsigijo kontrolinį ryšių su visuomene agentūros „Baltic media partners" akcijų paketą.

Tarp esamų ir buvusių „Fabula Hill+Knowlton Strategies" klientų – tokios bendrovės bei institucijos kaip SEB bankas, „Tele2", „Maxima", „SICOR Biotech/TEVA", LR Finansų ministerija ir kitos. Agentūra buvo dienraščio „Verslo žinios" projekto „Gerbiamiausios Lietuvos įmonės 2008" narė. VRP taip pat dirbo su socialiniais projektais, tokiais kaip festivalis „Sirenos", opera „Užburtoji fleita", muzikos festivalis „Be2gether". 2005 m. pradėtas kurti VRP tinklaraštis buvo pirmasis viešas bendrovės internetinis dienoraštis Lietuvoje.

Išnašos
-------

1. ↑  Pirmoji komunikacijos konsultacijų kompanija Estijoje
2. ↑  Bendrovė pervadinta
3. ↑  „Fabula" – naujas vardas komunikacijos padangėje. VZ.lt, 2016-11-09
4. ↑  „Viešųjų ryšių partneriai"
5. ↑  Baltic media partners
6. ↑  „VRP | Hill & Knowlton" ir dienraščio „Verslo žinios" bendras projektas Archyvuota kopija 2008-01-08 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Bendrovės interneto dienoraštis Archyvuota kopija 2008-03-21 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Pirmas viešas kompanijos dienoraštis šalyje[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Oficiali „Hill+Knowlton Strategies". svetainė
* „Fabula Hill+Knowlton Strategies" svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vidinė organizmo terpė** - organizmo vidinė aplinka, kurią tokiuose gyvūnuose su uždara kraujotakos sistema kaip stuburiniai sudaro audinių skystis, kraujas, smegenų skystis ir limfa. Šių skysčių fizinių savybių ir cheminės sudėties palaikymas yra svarbiausia sąlyga, kad atskiros ląstelės ir visas organizmas galėtų normaliai funkcionuoti. Kitaip tariant, jie labai svarbūs homeostazei.

Organizme nuolat vyksta įvairūs medžiagų mainai, medžiagų skilimas ir naujų susidarymas, homeostazę palaikyti gana sunku. Homeostazės palaikyme labai svarbus kraujas, kuris:

* tekėdamas pro virškinamąjį traktą ir plaučius, pasipildo maisto medžiagomis ir deguonies molekulėmis, kurios po to iš jo pereina į audinių skystį,
* pabuvojęs šalinimo organuose (inkstuose, plaučiuose, kepenyse ir t.t) nusikrato tų apykaitos produktų, kurie pateko iš audinių skysčio.

Organizmo vidinės terpės pagrindą sudaro vanduo. Dauguma medžiagų patenka į organizmą kaip vandeniniai tirpalai, ir šalinami iš jo taip pat vandeninių tirpalų pavidalu. Vanduo pasiskirstęs į ląstelinį (intersticinį) ir neląstelinį (ekstracelinį). Pastarąjį sudaro kraujo plazmos vanduo ir tarpląstelinis vanduo.

Nariuotakojuose, turinčiuose atvirą kraujotakos sistemą, vidinę terpę sudaro hemolimfa ir audinių skystis, nors riba tarp šių medžiagų yra neaiški, kadangi jų neriboja membranos ar epiteliai.

Vidinė terpė užtikrina medžiagų pernašą organizmo viduje, iš vienos ląstelės į kitą. Ji perneša maisto medžiagas, deguonį ir anglies dioksidą, hormonus ir kitas signalines medžiagas, šalintinas medžiagas ir kt. Vidinėje terpėje keliauja makrofagai.

Vidinėje terpėje vyksta nuolatiniai mainai - vanduo ir įvairios smulkiamolekulės medžiagos kapiliaruose iš kraujo pereina į audinių skystį ir atgal. Limfiniuose kapiliaruose surenkamas audinių skysčio perteklius virsta limfa, kuri limfagyslėmis nuteka ir susimaišo su krauju.
Hilma af Klint apie 1895 metus
**Hilma af Klint** (1862–1944) – Švedijos tapytoja, viena pirmųjų moderniojo meno Švedijos dailininkių. Viena abstrakčiosios dailės pionierių.

Biografija
----------

Hilma af Klint gimė 1862 m. spalio 26 d. Stokholme jūrininkų giminėje, buvo ketvirta iš penkių šeimos vaikų. Jos tėvas Viktoras af Klintas buvo jūrų kapitonas, admirolas. Hilma mokėsi Stokholmo technikos mokykloje ir privačiai pas portretų tapytoją Kerstin Cardon. 1882−1887 m. mokėsi Karališkojoje Stokholmo dailės akademijoje. Po to dirbo profesionaliai, tapė portretus ir peizažus. Nuo 1879 m. pradėjo domėtis spiritualizmu, apsilankė seansuose, galbūt pastūmėta savo jaunesnės sesers mirties ir ankstyvo sąlyčio su teosofija protestantiškoje šeimoje. 1896 m. įkūrė spiritualistinę penkių moterų menininkių grupę „Penki". Jos užsiėmė spiritizmo seansais, kurių metu, pasak jų, kontaktavo su aukštesnėmis būtybėmis iš anapusinio, kito išmatavimo pasaulio. Ši patirtis pakeitė Hilmos af Klint tapybą, ji pradėjo naudoti automatinį rašymą ir išvystė automatinio-intuityvio piešimo metodą. 1900−01 m. ji dirbo piešėja veterinarijos institutui, piešė augalus ir gyvūnus. 

Po 1906 m. Hilma af Klint sukūrė 193 abstrakčių paveikslų seriją bendru pavadinimu „Paveikslai šventyklai". Juos pradėti kurti ir atskleisti žmogaus nemirtinguosius aspektus esą buvo patarta asmens iš anapusinio pasaulio. Hilma esą tebuvusi tik tarpininkė tarp kito pasaulio jėgų ir tapybos paviršiaus. Pirmieji šie paveikslai buvo sukurti 5 metais anksčiau nei V. Kandinskio pirmuoju abstrakčiu kūriniu Vakarų dailėje paskelbta akvarelė. 1908 m. Hilma susitiko su filosofu Rudolf Steiner, kuris patarė nerodyti paveikslų dar 50 metų. Hilma nustojo tapyti, kūrybą pratęsė 1912 m. Ji 1921−1930 m. viešėdavo Dornache Šveicarijoje, lankė Rudolf Steiner paskaitas, ypač domėjosi teosofija ir antroposofija. Hilma af Klint mirė 1944 m. spalio 21 d. Djursholme prie Stokholmo. Ji buvo beturtė, nevedusi ir kūrybinį palikimą (daugiau nei 1000 kūrinių ir 125 užrašų) perleido pusbroliui Erikui su įpareigojimu 20 metų po jos mirties neeksponuoti.

Galerija
--------

* wikiart.org, Hilmos af Klint kūriniai chronologine tvarka

* „Chaosas Nr. 2", 1906 m.
* „Dešimt didžiausių", 1907 m.
* „Balandis Nr. 2", 1915 m.
* „Balandis Nr. 13", 1915 m.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hilma af Klint** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Biografija Stokholmo šiuolaikinio meno muziejaus tinklalapyje
* Gaze, Delia. *Concise Dictionary of Women Artists*. Taylor & Francis, 2001, p. 413
* Julia Voss, 2013
* „The New York Times"
* „The Guardian"
| ***Moterys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Les Femmes |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija |
| Režisierius | Jean Aurel |
| Vaidina | Brigitte Bardot  Maurice RonetAnny Duperey |
| Metai | 1969 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 86 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Moterys** (pranc.  *Les Femmes*) – 1969 m. Prancūzijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Maurice Ronet – Džeromas
* Brigitte Bardot – Klara
* Anny Duperey – Helena
* Christina Holme – Mariana
* Tanya Lopert – Luiza
* Jean-Pierre Marielle – leidėjas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džeromas populiarus rašytojas, tačiau paskutiniu metu jis negali nieko sukurti, nes yra nuolat kankinamas atsiminimų apie nenusisekusius santykius. Jo leidėjas nusprendžia padėti ir nusamdo Džeromui sekretorę Klarą, kuriai šis turi diktuoti savo naują romaną. Džeromo kūrinys yra memuarai apie jo gyvenime buvusias moteris, kurias jis mylėjo ir kuriomis jis naudojosi, tačiau kuo toliau jis rašo knygą, tuo labiau jam pradeda patikti naujoji sekretorė, kuri ne tik užrašo jo mintis, tačiau nevengia kritikuoti ar pasidalinti moteriška įžvalga...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Naminė** – savos gamybos naminė degtinė. Gaminama iš įvairių žaliavų, dažnai pagal tai ir vadinama.

Naminės rūšys
-------------

Skirtingose Lietuvos vietovėse naminė dažnai varoma iš skirtingos žaliavos:

* *bulvinė* – naminė iš bulvių stiebagumbių;
* *burokinė* – naminė iš runkelių;
* *cukrinė* – naminė iš cukraus;
* *ruginė* – naminė iš rugių grūdų;
* *samanė* – dzūkiška naminė degtinė, paprastai ruginė.

Istorija
--------

Pirmieji degtinės bravorai Lietuvoje atsirado dar XIV–XV amžiuose, tačiau 1529 m. įsigaliojęs Lietuvos Statutas apribojo degtinės gamybą bei įvedė mokesčius alkoholiniams gėrimams, todėl gana greitai ėmė rastis nelegalių bravorų, su kuriais ir siejamas *naminės* atsiradimas. Iki XIX a. pradžios legaliuose bravoruose degtinė buvo gaminama iš grūdų, dažniausiai – rugių, gautą spiritą atskiedžiant vandeniu. Tačiau, atsiradus spirito rektifikacijos metodams, vystantis pramonei, didėjant degtinės gamybos apimtims, tapo daug paprasčiau gaminti degtinę, skiedžiant vandeniu etanolį, gautą iš runkelių, bulvių ir pan. Tokios degtinės kokybė buvo prasta, tačiau savikaina – kelis kartus mažesnė.

Dėl suprastėjusios gamyklinės degtinės kokybės bei didelių mokesčių Lietuvos kaimuose ėmė labiau plisti namudinė degtinės gamyba, naudojant tradicinius, dar XV–XVI amžiuose įsisavintus metodus. Naminės degtinės gamyba labiau suklestėdavo karo bei draudimų metais, ypač smarkiai suklestėjo XX a. 9-ame dešimtmetyje, Tarybų Sąjungoje įvedus alkoholio draudimus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°22′23″š. pl. 26°12′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.373069°š. pl. 26.206775°r. ilg.﻿ / 55.373069; 26.206775

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*

|  Vidiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vidiškės |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1906 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Vidiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vidiškių kaime, 4 km į šiaurės rytus nuo Ignalinos.

Istorija
--------

2015 m. rugsėjis
Daugėliškio bažnyčios vizitacijoje 1675 m. minima Vidiškių koplyčia. Vidiškių dvaro savininkas Jonas Kaminskas 1828 m. pastatė bažnyčią, paskyrė jai 30 dešimtinių žemės, kunigui – 200 rb per metus. 1840 m. bažnyčia atnaujinta.

1902–1906 m. pastatyta dabartinė bažnyčia (pastatydino dvarininkas Jonas Kaminskis). Ją 1906 m. konsekravo vyskupas Eduardas Ropas. 1921 m. įkurta parapija.

1880–1883 m. filialistu buvęs Silvestras Gimžauskas (1845–1897) aprūpino parapijiečius anksčiau legaliai leistomis lietuviškomis maldaknygėmis. Lenkijos okupacijos metais parapijiečiai ir klebonai kentėjo nuo Vidiškių Vidiškių dvaro dvarininko Dorochovo savivalės (1934 m. jis nugriovė kleboniją) ir administracijos (1927 m. klebonas Vincas Bobinas kalintas už lietuvišką veiklą). Vilniaus kurija parapijiečių neužstojo, dažnai keitė kunigus. Nuo 1933 m. klebonavęs Zigmas Zeidys suremontavo ir apdengė bažnyčią.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, kryžminio plano, vienabokštė, su žemesne penkiasiene apside, bokšteliais. Šventoriaus tvora metalinė, su mūriniais stulpais.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vidiškių Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Audrius Dzikaras** (g. 1957 m. rugpjūčio 14 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, poetas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1981–1989 m. dirbo dailininku Vilniaus „Dailės" kombinate. 1990–2001 m. žurnalo Krantai meninis redaktorius, 1996–2012 m. bendrovės „UpArtas" direktorius.

Kūryba
------

Nuo 1983 m. dalyvauja parodose. Individualios surengtos Vilniuje (1988 m.), Ronėje (1993 m.). Nuo 1992 m. „Grupės l" narys.

Tapo aliejumi, daugiausia peizažus („Kelias" 1983 m. „Tiltas" 1985 m. „Pirmasis sniegas" 1986 m. „Tamsus peizažas" 1988 m. „Šulinys be rentinio" 1993 m. „Šventykla" 1999 m.). Naudoja metafizinės tapybos raiškos priemones: realūs daiktai sukomponuoti paslaptingoje, sustingusioje, dematerializuotoje aplinkoje. Kūriniai tamsaus prislopinto kolorito.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Audrius Dzikaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 264 psl.

Nuorodos
--------

* AUDRIUS DZIKARAS. Literatūra ir menas. 2004-02-13 nr. 2988[neveikianti nuoroda]
**Audrius Janušonis** (g. 1968 m. gruodžio 21 d. Butrimonyse, Alytaus raj.) – Lietuvos keramikas.

Biografija
----------

1994 m. baigė Vilniaus dailės akademiją, dirba Alytaus dailės mokykloje.

Kūryba
------

Kuria daugiausia figūrines kompozicijas, torsus ir galvas, dažniausiai jų ciklus: „Torsai" nuo 1998 m. „Faunai" nuo 1999 m. „Personalijos" 2000–2004 m. „Amalgama" nuo 2001 m. „Trumpos istorijos" nuo 2003 m. Tarp jų – Albertas Einšteinas, Pablas Pikasas, Frenkas Zapa, kitų XX a. žymių žmonių atvaizdai. Kūryba paremta daugiausia poparto, taip pat ekspresionizmo stilistika, naratyvumu, skulptūrose savitai susilieja ironija (arba groteskas) ir melancholija (Fontanų – pisuarų ciklas, 1994–1998 m. „Žvaigždės. Paskutinė šviesa" 2002 m.) Surengė daugiau kaip 10 individualių parodų, daugiausia Vilniuje, dalyvavo grupinėse parodose Estijoje, Latvijoje, Austrijoje, Airijoje, tarptautiniuose keramikų simpoziumuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gražina Marčiukaitytė. *Audrius Janušonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 531 psl.
| **Aleksandras Trofimovasrus. *Трофимов Александр Степанович*** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. spalio 7 d.Kazanės gubernija |
| Mirė | 1980 m. birželio 15 d. (76 metai)Maskva |
|  |
| Veikla | partinis ir valstybės veikėjas |
| Partija | 1927 m. VKP(b) |
|  |
| Alma mater | 1931 m. Saratovo pedagoginis institutas |

**Aleksandras Trofimovas** (rus. *Трофимов Александр Степанович*, 1903 m. spalio 7 d. – 1980 m. birželio 15 d.) – sovietinis partinis ir valstybės veikėjas.

Biografija
----------

1927–1931 m. studijavo Saratovo pedagoginiame institute. 1931–1937 m. Saratovo švietimo sistemos darbuotojas. 1937–1939 m. VKP(b) Saratovo miesto komiteto sekretorius, II sekretorius. 1939–1946 m. VKP(b) CK partinės kontrolės komisijos įgaliotinis Čitos srityje, Krasnodaro krašte, Azerbaidžiano SSR. 1946 m. lapkričio 24 d. – 1952 m. rugsėjo 22 d. LKP CK II sekretorius, LKP CK biuro narys. 1952–1954 m. SSKP CK aparato darbuotojas. 1954–1957 m. SSKP Balašovo srities komiteto I sekretorius. 1956–1961 m. kandidatas į SSKP CK narius. 1957–1959 m. SSKP CK instruktorius. 1959–1963 m. SSKP Čėčėnijos-Ingušijos komiteto I sekretorius. 1961–1966 m. SSKP Centrinės revizijos komisijos narys. Nuo 1963 m. rugsėjo mėn. – pensijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

  


| Partijos politinės pareigos
 |
| --- |
| Prieš tai:**Aleksandras Isačenka** | **LKP CK II sekretorius**1946–1952 m. | Po to:**Vasilijus Aronovas** |
|  |
| --- |
| Moterų alėja |
|  
Kauno senamiesčio vaizdas |
| Žanras | Drama |
| Režisierius (-iai) | Viktoras Valašinas |
| Vaidina | Liubomiras LaucevičiusDainius SvobonasGabrielė Martirosianaitė |
| Kilmės šalis |  Lietuva |
| Sezonų skaičius | 1 |
| Serijų skaičius | 62 |
| Trukmė | 22 minutės |
| Gamybos kompanija | Videometra |
| Transliacija |
| Originalus kanalas | LNK, TV3 (nuo 2010) |
| Originalus laikotarpis | 2009 m. rugpjūčio 25 d. – 2010 m. gegužės 15 d. |

**Moterų alėja** - nuo 2009 m. iki 2010 m. prodiuserių kompanijoje „Videometra" kurtas lietuviškas draminis serialas apie pramogų pasaulio gyvenimą. Šis serialas buvo rodytas per dvi šalies televizijas - LNK (pirmas sezonas) ir TV3 (antras sezonas).

Tema
----

Serialas buvo filmuotas Kaune, jame pasakojama apie šou biznio tamsiąją pusę. Vieną iš pagrindinių herojų seriale vaidina prodiuseris Mikas Katulis, kuriam gyvenime sekasi viskas, išskyrus santykius su moterimis. O moterų jį supa išties daug – ir motina, ir sesuo, ir dukra, ir buvusi žmona, ir draugė, ir būrys meilužių. Stipri jaunų, talentingų aktorių komanda, kietas šiuolaikiškas siužetas, gera humoro dozė, naujos filmavimų vietos šį naująjį serialą daro išskirtinį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Talentingas prodiuseris Mikas taip įniko į „Kauno ponios" konkurso organizavimo peripetijas, kad pamiršo viską aplinkui. O šalia jam niekada netrūko simpatiškų merginų... Aplink žavų vyrą ratus sukti ėmė Kauno bandito Šliko dukrelė Jolita. Būtent dėl jos Mikas susikivirčijo su savo drauge Kristina, kuri nepakęsdama mylimojo išdavystės bandė žudytis ir dėl to pakliuvo į psichiatrijos ligoninę. Meilės nuotykiais garsėja ir Miko mama Sofija. Buvusi Muzikinio teatro primadona vieną paskui kitą tempiasi naujus kavalierius. Tačiau vienas jų miršta besimaudydamas jos vonioje. Paaiškėjo, kad velionis buvęs garsus tokių patiklių moteryčių mulkintojas. Negana to, jis – Aloyzo, geriausio Miko draugo ir bendradarbio, tėvas. Jis sūnui paliko didžiulį iš moterėlių išviliotą turtą...

Vyksta didžiojo turto dalybų painiava. Sofijai, tuo tarpu, meilės nuotykių maža. Ji netrukus įsimyli žinomą psichiatrą Vincą Bareišą. Šis kaip tik gydo į ligoninę pakliuvusią Miko mylimąją Kristiną. Bareiša Sofijai papasakoja, kad jos sūnaus mergina laukiasi. Tačiau Mikas, regis, nenusiteikęs leistis į avantiūrą su vystyklais. Juolab kad Mikui rūpesčių nuolat pridaro ir jo pirmoji dukra Monika. Tai į muštynes įsivelia, tai avariją padaro. Mikas nusprendžia, kad dukrai reikia veiklos, ir įkiša dirbti į restoraną. Ten pat įsidarbina ir įskaudintos Kristinos brolis Simas – o jis mielai atkeršytų už sesers ašaras...

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Olita Dautartaitė
* Daiva Rudokaitė
* Asta Steponavičiūtė
* Gabrielė Martirosianaitė
* Dainius Svobonas
* Tomas Erbrėderis
* Ričardas Vitkaitis
* Egidijus Stancikas
* Liubomiras Laucevičius
* Antanas Žekas

Nuorodos
--------

* Naujausią lietuvišką serialą „Moterų alėja" rodys LNK (LNK inf. 2009.07.17)
| **Ištvanas Feketė veng. *Fekete István*** |
| --- |
|  |
| Paminklas Ištvanui Feketei |
| Gimė | 1900 m. sausio 25 d.Vengrija Gėlė, Vengrija |
| Mirė | 1970 m. birželio 23 d. (70 metų)Vengrija Budapeštas, Vengrija |
| Tautybė | vengras |
|  |
| Veikla | prozininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Murza", „Lutra" |

**Ištvanas Feketė** (veng. *Fekete István*, 1900 m. sausio 25 d. – 1970 m. birželio 23 d.) – vengrų rašytojas. Labiausiai išgarsėjo animalistine proza vaikams ir paaugliams.

Baigė Žemės ūkio akademiją, todėl visą laiką buvo susijęs su gamta, iš kurios ir sėmėsi įkvėpimo savo kūrybai. Pirmoji Feketės knyga, istorinis romanas „Kopanio turkų vietininko testamentas" (veng. *A koppányi aga testamentuma*), pasirodė 1937 m. Po dvejų metų išėjo ir antroji knyga. Feketės kūryba gimtojoje Vengrijoje iškart įvertinta.

Ypač populiarūs Feketės kūriniai iš paukščių ir gyvulių gyvenimo. Iš viso kūrėjas parašė daugiau nei dvidešimt skirtingos apimties knygų. Pagal kai kuriuos kūrinius pastatyti filmai, sukurta animacijos.

Į lietuvių kalbą išversti du Ištvano Feketės kūriniai: „Murza" (veng. *Bogáncs*) bei „Lutra" (veng. *Lutra*). Pirmojoje knygoje pasakojama apie šuniuko, vardu Murza, nuotykius. Antrasis kūrinys – apie ūdrą. Abi knygas vertė Janina Išganaitytė.

Šaltiniai
---------

* Išganaitytė, Janina. „Apie autorių ir jo kūrybą", iš: Fekete István, *Murza*. Vilnius: Gimtasis žodis, 2004, p. 303.

Nuorodos
--------

* Trumpa I. Feketės biografija (anglų k.) Archyvuota kopija 2016-04-14 iš Wayback Machine projekto.
| Ribiškių kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| **Vieta:** | Rasų seniūnija, Vilnius, Lietuvos vėliava Lietuva |
| 

Žemėlapis rodantis Ribiškių kraštovaizdžio draustinis vietą.Ribiškių kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°39′34″ š. pl. 25°19′24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.65944°š. pl. 25.32333°r. ilg.﻿ / 54.65944; 25.32333Koordinatės: 54°39′34″ š. pl. 25°19′24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.65944°š. pl. 25.32333°r. ilg.﻿ / 54.65944; 25.32333 |
| **Plotas:** | 2,747 km² |
| **Įkurtas:** | 1998 m. |
| **Valdymas:** | Verkių-Pavilnių parkų direkcija |

**Ribiškių kraštovaizdžio draustinis** – saugoma gamtos teritorija Vilniuje, Rasų seniūnijoje, Pavilnių regioniniame parke. Apima plotą tarp Juodojo kelio ( **101**  Vilnius–Šumskas ) šiaurėje, Minsko plento ( **A3**  Vilnius–Minskas ) pietuose, Gurių rytuose ir Ribiškių bei Rasų vakaruose. Įsteigtas 1998 m. gruodžio 10 d. siekiant išsaugoti didžiąsias erozines vėduokles, pasižyminčias ypač raiškiu reljefu, tradicine raguvų dugnuose išsidėsčiusių agrarinių naudmenų ir sodybų mozaika, miškingomis atragių juostomis, botaniniu požiūriu vertingais brandžių ąžuolynų fragmentais, šaltiniuotomis pievomis su retaisiais augalais, baltišką mitologiją menančiu Kaukysos upeliu.

Tai Lietuvoje atitikmens neturintis ledyno sudarytas Rasų-Ribiškių kalvynas, gausiai išraižytas slėnių labirintų. Šiltesnis už ledą vanduo tirpino gruntą, šliaužiančio purvo srautai sparčiai gilino užsimezgusias griovas. Kalvyno sandara gerai matoma miškais neapaugusiose vietose. Ribiškėms būdingos ir spalvingos žemuminių pievų bendrijos, įsikūrusios šaltiniuotose upelių pakrantėse. Iš retesnių augalų sutinkamas melsvasis gencijonas, paprastoji karlina.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-16 iš Wayback Machine projekto.
Prof. Audrius Klimas
**Audrius Klimas** (g. 1956 m. balandžio 15 d. Klaipėdoje) – lietuvių grafikos dizaineris, Vilniaus dailės akademijos Grafinio dizaino katedros profesorius. 2011 – 2019 m. ėjo Vilniaus dailės akademijos rektoriaus pareigas.

Biografija
----------

A. Klimas 1979 m. baigė LTSR Valstybinį dailės institutą (dabar – Vilniaus dailės akademija). Vedęs (žmona Audronė – dailininkė), turi dukras Indrę ir Laurą. Brolis – dvynys Alvydas Klimas 
taip pat dirba dizaino srityje.

Profesionali veikla
-------------------

1981–1985 m. dirbo Liaudies meno draugijos Meno verslų skyriaus vedėju, 1986–1989 m. – leidyklos „Vyturys" meno redaktoriumi. Buvo vienas iš dizaino kompanijos „NaDa" (veikė 1990–1993 m.) įkūrėjų. 1989–2002 m. dirbo UAB „GTech" dizaineriu, o nuo 2002 m. – UAB „Olifėja" dizaineris.

Vienas Lietuvos grafino dizaino asociacijos įkūrėjų, kuriai vadovavo dešimt metų (1996–2006 m.). Dirba knygos, plakato, ženklodaros (*brandingo*) srityse. Tarp reikšmingesnių darbų – Aukščiausiosios Tarybos apsaugos skyriaus (1991 m.), „Mis Lietuva" (1989 m.), „Bravaria" (2006 m.), Nuosaikiųjų konservatorių partijos (2002 m.) logotipai, festivalio „Neringos vasara" (2004, 2005 m.), „Pirmosios Lietuvos meno bienalės" (2005 m.), LR Aplinkos ministerijos (2004 m.), Valdovų rūmų ( 2013 m.) vizualiniai stiliai, „Pasaulinės lietuvių dainų šventės" plakatas (2002 m.). Apipavidalino „Vyturio" leidyklos, „Tėviškės" serijos knygų, A. Rimšos knygą „Lietuvos vėliavos ir herbai". 2001 m. dalyvavo tarptautinėje plakatų parodoje „Golden Bee" Maskvoje. 2008 m. išleido knygą „Lietuvos prekių ženklai. Istorija, funkcija, komunikacija". Lietuvos grafinio dizainerių sąjungos ir Lietuvos grafinio dizaino asociacijos valdybos narys.

2022 m. Tarptautinė dizaino taryba (ICoD) skyrė kasmetinį apdovanojimą už visos karjeros nuopelnus.

Pedagoginė veikla
-----------------

Nuo 1989 m. dėsto Vilniaus dailės akademijos Dizaino katedroje. Nuo 2004 m. A. Klimas vadovauja VDA Dizaino katedros grafinio dizaino studijai. 1998 m. A. Klimui suteiktas docento, 2007 m. – profesoriaus laipsnis. 2010 m. paskirtas VDA prorektorium studijoms, nuo 2011 m. sausio laikinai eina Akademijos rektoriaus pareigas

Nuorodos
--------

A. Klimo portfolio Archyvuota kopija 2008-05-26 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos grafinio dizaino asociacijos internetinėje svetainėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Respublika.lt
2. ↑  Trys lietuviai gavo Tarptautinės dizaino tarybos apdovanojimą už gyvenimo pasiekimus *vz.lt* Archyvuota kopija 2022-11-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Aleksandras Valerianas Jablonovskis** |
| --- |
|  |
| Jablonovskiai |
| Herbas „Prus" |
| Herbas „Prus" |
|  |
| Gimė | 1829 m. balandžio 19 d. |
| Mirė | 1913 m. rugpjūčio 22 d. (84 metai) |
| Tėvas | Petras Jablonovskis |
| Motina | Marijana Pavlovska |
|  |
|  **Vikiteka** | Aleksandras Valerianas Jablonovskis |

**Aleksandras Valerianas Jablonovskis** (lenk. *Aleksander Walerian Jabłonowski*, 1829 m. balandžio 19 d. – 1913 m. rugpjūčio 22 d.) – Lenkijos istorikas ir etnografas.

Biografija
----------

Kilo iš Palenkės bajorų šeimos. Vidurinį išsilavinimą gavo apskrities mokykloje (1837–1842 m.) Dorohičine ir gimnazijoje (1843–1847) Balstogėje. 1847 metais įstojo į Kijevo Šv. Vladimiro universiteto filologijos-istorijos fakultetą, kur iki 1849 metų studijavo slavistiką. Tęsė mokslus Dorpato universitete, studijavo klasikinę ir vokiečių filosofiją, istoriją.

Daug keliavo: aplankė pietų slaviškas žemes, Graikiją, Italiją, Mažąją Aziją, Siriją, Palestiną ir Egiptą.

Aleksandro Valeriano Jablonovskio kapas Povonzkų kapinėse, Vašuva
Įsikūręs Varšuvoje, jis kartu su profesoriumi Adolfu Pavinskiu sumanė ir pradėjo įgyvendinti milžinišką istorinį darbą – ATR istorinės medžiagos leidimą. Tuose „istoriniuose šaltiniuose" (*Źródła dziejowe*) Jablonovskis patalpino savo svarbiausius darbus:

* *Starostwa ukrainne w pierwszej połowie XVII w.* (т. V)
* *Ziemia wołyńska w polowie XVI w.*
* *Wołyń i Podole* (т. XIX)
* *Ukraina* (т. XX, XXI)
* *Ukraina. Kijow – Bracław* (т. XXII)
* *Zieime ruskie – Ruś Czerwona* (т. XVIII).

Jogailos universiteto 500-mečio jubiliejaus proga Krokuvoje Jablonovskis parašė Kijevo akademijos istoriją su antrašte *Akademja kijowo-mohilańska, zarys historyczny na tle rozwoju ogólnego cywilizacji zachodniej na Rusi*. Jablonovskis – puikus istorijos ir pietvakarių Rusijos geografijos žinovas, šio krašto žmonių gyvenimo tyrinėjimui ir skirta didelė dalis jo darbų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  ВТ-ЭСБЕ|Яблоновский, Александр Валериан
| **Mikalojus Mianovskis** |
| --- |
| Gimė | 1783 m.Luckas |
| Mirė | 1843 m. balandžio 16 d. (~60 metų)Šalčininkai |
| Tėvai | Motiejus Mianovskis |
| Sutuoktinis (-ė) | Antonina Misevičiūtė |
| Vaikai | Antanas, Konstantinas ir Aleksandras (dvyniai), Jonas |
|  |
| Pareigos | Vilniaus universiteto rektorius |
|  |
| Išsilavinimas | gydytojas akušeris |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Šventojo Vladimiro III laipsnio ordinas, Švento Stanislovo ordinas |

**Mikalojus Mianovskis** (1783 m. Luckas – 1843 m. balandžio 16 d. Šalčininkai) – Lietuvos gydytojas akušeris, fiziologas, filosofijos (1802 m.) ir medicinos (1807 m.) daktaras.

Biografija
----------

1805 m. baigė Vilniaus universitetą. 
1810–1832 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, skaitė fiziologijos, anatomijos kursus. 1816 - 1818 metais Mianovskis tobulinosi užsienyje. Nuo 1818 m. Mikalojus Mianovskis vadovavo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto akušerijos katedrai. jam buvo pavestas ir papildomas vaikų ligų kursas. Po 1822 m. Mianovskis buvo Medicinos instituto prefektas. Išleido miologijos vadovėlį.
1819–1825 m. Mikalojus Mianovskis tapo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto dekanu, 1831–1832 m. rektorius.

Uždarius universitetą, Mianovskis buvo 1832–1842 m. Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškosios akademijos Akušerijos katedros ir klinikos vedėjas; profesorius. 1832–1833 m. ir 1839–1842 m. Vilniaus medicinos–chirurgijos imperatoriškosios akademijos rektorius.

Mikalojus Mianovskis pagerino akušerijos dėstymą. Pirmasis Lietuvoje nurodė, kad nėščioji privalo laikytis tam tikro režimo ir higienos. Dalyvavo Vilniaus medicinos draugijos, įkurtos 1805 m. veikloje. Parašė akušerijos vadovėlį „Gimdymo meno mokslas moterims", 1818 m. 2 leidimas 1825 m. lenkų kalba.

M.Mianovskis priklausė masonų ložei "Uolusis lietuvis".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013, p.688. ISBN 978-5417-01062-0.
2. ↑  Redaktorius Rolandas Pavilionis. Vilniaus universiteto istorija 1579–1994, Valstybinis leidybos centras, 1994, p. 137. ISBN 9986-09-047-4.
3. ↑  *Mikalojus Mianovskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 19 psl.
4. ↑  Stanislovas Moravskis. Keleri mano jaunystės metai Vilniuje: atsiskyrėlio atsiminimai. Iš lenkų kalbos vertė Reda Griškaitė, Mintis, Vilnius, 1994, p. 443. ISBN 5-417-00676-9.
**Audrius Ramonas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1979 m. gruodžio 7 d. (43 metai) |
| Gimimo vieta | Telšiai, Lietuva |
| Ūgis | 178 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| –1998  1999  2000  2001–2002 2003–2005 | Žalgiris-2 Lokomotyvas VilniusPolonija VilniusFK Geležinis Vilkas Sūduva Marijampolė |  |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2001  20?? | U-21 rinktinė Lietuva Lietuva | 2 0(0) 0 0(0) |
|  Treniruotos komandos |
| 2016–2019 2021–2021- | Sūduva (vartininkų treneris)Lietuva Lietuva (vartininkų treneris)Žalgiris (vartininkų treneris) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Audrius Ramonas** (g. 1979 m. gruodžio 7 d.) – Lietuvos vartininkas, futbolo treneris.

Žaidėjo karjera
---------------

Komandos, kuriose žaidė: Vilniaus „Geležinis vilkas", Vilniaus „Ardena", Vilniaus „Polonija", Marijampolės „Sūduva".

Trenerio karjera
----------------

Baigęs karjerą ėmėsi trenerio veiklos: dirbo vartininkų treneriu „Sūduvos" futbolo klube ir treniravo Lietuvos rinktinės vartininkus. Tarp 2003 ir 2019(?) m. buvo „Sūduvos" futbolo klubo nariu.

2016 m. vasarą jis buvo vienas iš pirmųjų lietuvių, kurie siekė įgyti UEFA A vartininkų trenerių licencijas.

2021 m. Valdas Ivanauskas buvo paskirtas Lietuvos nacionalinės rinktinės vyr. treneriu. Patvirtinti trys talkininkai: trenerio asistentas Tomas Ražanauskas, vartininkų treneris Audrius Ramonas bei fizinio rengimo treneris iš Vokietijos Thomas Klimmeck. Su treneriu ir jo štabu pasirašytos sutartys iki šio atrankos ciklo pabaigos.

2022 m. gruodžio 23 d. prisijungė prie Vilniaus „Žalgirio" klubo trenerių štabo.

Rinktinės
---------

2001 m. birželio 5 d. žaidė rungtynėse prieš Rumunijos U-21 rinktinę. Buvo kapitonu ir sužaidė visas rungtynes. Lietuviai nugalėjo rezultatu 1:0.

2001 m. rugsėjo 4 d. žaidė rungtynėse prieš Gruzijos U-21 rinktinę. Sužaidė visas rungtynes. Rungtynės vyko Gruzijoje ir lietuviai jose patyrė pralaimėjimą rezultatu 1:4.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2021-08-05 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* fksuduva.lt
* lietuvosfutbolas.lt
* transfermarkt.com trenerio profilis
* transfermarkt.com žaidėjo profilis
* LFE
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ribojantys veiksniai** – veiksniai, kurie riboja siekius, dydžius, tendencijas.
  
Sąvoka taikoma ekonomikoje, ekologijoje.

Ekonomika
---------

Esant bet kokiai tendencijai, ją stabdo ribojantys veiksniai, į kuriuos atsižvelgiama planuojant ar tyrinėjant reiškinius ar tendencijas. Jei sakoma, kad įdiegus naują technologiją prekių savikaina sumažėjo, tai nereiškia, kad yra tokia technologija, kurią įdiegus prekių gamyba nieko nekainuos, nes egzistuoja ribojantys veiksniai.   

Dabar išsivysčiusioms valstybėms pigiau importuoti naftą negu ją išgauti savo teritorijoje. Jei naftos kaina pradėtų augti, vienas iš stabdančių jos kainos veiksnių būtų išsivysčiusiose valstybėse esančių telkinių eksploatacija.   

Ribojančius veiksnius galima skirstyti į išorinius ir vidinius.   

Išoriniai veiksniai:

* Rinkos ribotumas
* Išteklių ribotumas
* Konkurentai
* Kiti

Vidiniai veiksniai:   

* Žmogaus galimybių ribotumas
* Įmonės pajėgumų ribotumas
* Kiti

Ekologija
---------

Ekologijoje *ribojančiais veiksniais* vadinami ekologiniai veiksniai, kurie ekosistemoje labiausiai riboja populiacijos gebėjimą daugintis ir/ar išgyventi:

* ištekliai - aktualus jų stygius. Pvz.:
	+ stepėse medžių paplitimą riboja vandens stoka, todėl stepėje medžiai auga ten, yra daugiau nei įprasta stepėje, vandens (prie upių, vietose su aukštu gruntinių vandenų lygiu).
	+ šaltomis žiemomis Lietuvoje zylių išgyvenimą riboja ne tiek šaltis, kiek prieinamo tinkamo maisto kiekis.
	+ šaltomis žiemomis, užšalus vandens telkiniams, žuvų išgyvenimą sekliuose ežeruose riboja deguonies koncentracija vandenyje po ledu.
* sąlygos:
	+ rūgščių kritulių parūgštintuose ežeruose ekosistemų biomasę riboja vandens pH.
	+ Lietuvoje baltųjų amūrų gebėjimą daugintis riboja vandens temperatūra (ji turi būti 20-30 °C) vasarą. Todėl jie dauginasi tik labai karštomis vasaromis.
Ląstelė: 3. Ribosomos ant endoplazminio tinklo
**Ribosomos** (lot. *ribosomata*) – nedidelės ląstelės dalelės (organelės), kuriose vyksta baltymų sintezė. Ląstelė gali turėti kelis milijonus ribosomų, kurių dydis 20-30 nanometrų. Ribosomos yra citozolyje, taip pat ant endoplazminio tinklo membranų. Daugiausia ribosomų randama intensyviai besidauginančiose audinių ląstelėse. Paprastai ribosomos išsidėsto grupėmis – poliribosomomis. Polisomą sudaro nuo 7 iki 70 ribosomų. Manoma, kad ribosomos susidaro branduolėlyje, o paskui iš branduolio patenka į citoplazmą.

Ribosomų sandara
----------------

Ribosoma susideda iš dviejų nevienodų **subdalelių** (subvienetų), kurių kiekviena susidaro atskirai. Jos susijungia tik tada, kai iRNR prisijungia prie mažesniosios subdalelės. Ribosomoje iRNR slenka tarp subdalelių ir teikia informaciją baltymo biosintezei. Be to, siūliška iRNR molekulė panašiai kaip perlų vėrinį keletą ribosomų gali sujungti į polisomą (poliribosomą).

Stambesnės **80 S** ribosomos (S – sedimentacijos konstanta svedbergais) aptinkamos eukariotinių ląstelių citoplazmoje. Jos gali būti susijungusios su endoplazminiu tinklu. Jų subdalelės sintetinamos ląstelės branduolyje. Eukariotinė ribosoma sudaryta iš 78 ribosominių baltymų ir keturių ribosominių RNR. Jai formuojantis reikalinga GTP.

Prokariotinėse ląstelės yra smulkesnių **70 S** ribosomų. 70 S ir 80S ribosomos skiriasi RNR, baltymų sudėtimi bei subdalelių dydžiu. Kiekvienoje subdalelėje yra viena didelė rRNR molekulė, o didžiojoje subdalelėje dar yra 1-2 trumpos rRNR. Ribosomose ypač daug magnio.

Funkcijos
---------

* Baltymų biosintezė

Išnašos
-------

1. ↑  GTP-dependent Formation of a Ribonucleoprotein Subcomplex Required for Ribosome Biogenesis


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLąstelės organoidai |
| --- |
|  |
| 
Akrosoma · Blakstienėlė/Žiuželis · Branduolys · Centrosoma · Endoplazminis tinklas · Goldžio kompleksas · Ląstelės sienelė · Lizosomos · Mitochondrijos · Peroksisomos · Plastidės · Plazminė membrana · Ribosomos · Centriolės · Vakuolės |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Apie miestą Armėnijoje žr. Armaviras (Armėnija)*.

| Armavirasrus. *Армавир* |
| --- |
|              |
| *Kazino ir boulingo centras* |
|  |
| 

ArmavirasArmaviras

45°00′00″ š. pl. 41°07′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.00000°š. pl. 41.11667°r. ilg.﻿ / 45.00000; 41.11667﻿ (Armaviras (Rusija))Koordinatės: 45°00′00″ š. pl. 41°07′00″ r. ilg.﻿ / ﻿45.00000°š. pl. 41.11667°r. ilg.﻿ / 45.00000; 41.11667﻿ (Armaviras (Rusija)) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnodaro kraštas Krasnodaro kraštas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 199 500  |

**Armaviras** – miestas Krasnodaro krašte (Rusija), kairiajame Kubanės krante, netoli Urupo žiočių, 202 km į rytus nuo Krasnodaro. Svarbus susisiekimo mazgas. Išvystyta mašinų, metalo, chemijos, medienos, maisto, lengvoji, statybų pramonė.

Yra lingvistikos universitetas, institutai (pedagogikos, pravoslavų, karinės aviacijos, finansų ir ekonomikos), Kubanės valstybinio technologijos universiteto filialas. Veikia dramos teatras, kraštotyros muziejus, išlikęs armėniškasis soboras (1848 m.).

Istorija
--------

Armavirą 1839 m. įkūrė kalnų armėnai, persikėlę iš musulmoniškių čerkesų kaimų (aūlų) ir ginami rusų krikščionių, ir pavadino *Армянский аул*. 1848 m. pervadintas į Armavirą taip pagerbiant Didžiosios Armėnijos sostinę IV–II a. pr. m. e. Armavyrą. 1914 m. gavo miesto teises.

Žymūs žmonės
------------

Mieste gimė vienas žymiausių Rusijos futbolininkų Nikita Simonianas (1926–).

Miestų partnerystė
------------------

* Armėnija Armaviras, Armėnija