recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Janina Grušienė-Vaišvilaitė** (g. 1948 m. birželio 10 d. Pocaičių k. Mažeikių r.) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Židikų vidurinę mokyklą, 1967–1968 m. mokėsi vienerių metų chorvedžių kursuose (diriguoti mokė J. Eivienė) prie Mažeikių vaikų muzikos mokyklos. 1968–1972 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė V. Ūselis).

1972–1980 m. Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1980 m. rudens Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1985 m. chorinio dirigavimo skyriaus vedėja ir choro vadovė, 1996 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija. Chorą parengė 1985 ir 1987 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos jaunimo mažajai dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei Vilniuje.

1990 ir 1991 m. dalyvavo vaikų ir jaunimo chorų festivaliuose „Dainuok, jaunoji Lietuva" – tapo Žemaitijos zonos laureatais, dainavo baigiamuosiuose koncertuose Vilniuje. Choras yra 1995 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų chorų festivalio „Pavasario balsai" laureatas, dainavo baigiamajame koncerte Klaipėdoje, dalyvavo 1996 m. Žemaitijos ir Pamario krašto vaikų ir jaunimo šventėje „Mes Lietuvos vaikai" Klaipėdoje, N. Akmenės dainų vakaruose, 1989 m. dainų šventėje Kretingoje ir 1993 m. moksleivių dainų šventėje Klaipėdoje. Mokytoja dirigavo Mažeikių, Akmenės, Kretingos rajonų ir Klaipėdos krašto dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Memeler Volksstimme** (*Klaipėdos liaudies balsas*) – socialistinės pakraipos dienraštis ėjęs Klaipėdoje vokiečių kalba 1919–1924 metais.

Istorija
--------

Pirmas laikraštis išleistas 1919 m. gruodį. Buvo spausdinamas Vokietijos socialdemokratų partijos lėšomis. Laikraščio redaktorius buvo Erich Bührig. 1924 m. lapkričio 1 d. išspausdintas straipsnis *Die Volksschule ist in Gefahr!* (Liaudies mokykla pavojuje). Straipsnis buvo apie lietuvį mokytoją, kažkurioje krašto mokykloje parašiusį lentoje sakinį: „Lietuva – mūsų tėvynė!" Straipsnyje nenurodyta nei mokytojo pavardė, nei mokykla. Straipsnyje rašoma: „Mes klausiame, nuo kada Lietuva mūsų tėvynė, nuo kada nėra mūsų gražiojo Klaipėdos krašto?" bei „Lietuva negali niekada būti mūsų tėvynė, kol mes dar branginame ir gerbiame savo kultūrą!". 1924 m. pabaigoje laikraščio pavadinimas pakeistas į *Memelländische Volkszeitung* (Klaipėdos krašto liaudies laikraštis).

Literatūra
----------

* Siegfried Mielke. Gewerkschafter in den Konzentrationslagern Oranienburg und Sachsenhausen.: Biographisches Handbuch.. Edition Hentrich Druck. p. 133. ISBN 978-3-89468-268-2.
* Kurt Koszyk (1966). Die Presse der deutschen Sozialdemokratie. sn. p. 141.
* Wilhelm Matull (1973). Ostdeutsche Arbeiterbewegung. Holzner Verlag. p. 373.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Išleidus iš rankų mokyklos kontrolę Klaipėdos krašte Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sorex minutus** |
| --- |
| Kirstukas nykštukas (Sorex minutus)Kirstukas nykštukas (*Sorex minutus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | *Eulipotyphla*  *( Eulipotyphla)* |
| Šeima: | Kirstukiniai  *( Soricidae)* |
| Gentis: | *Sorex*  *( Sorex)* |
| Rūšis: | Kirstukas nykštukas  *( Sorex minutus)* |

 |

**Kirstukas nykštukas** (*Sorex minutus*) – kirstukinių šeimos gyvūnas. Plačiai paplitęs Eurazijoje, įskaitant ir Lietuvą. Aktyvūs visą parą, minta smulkiais vabzdžiais ir kitais bestuburiais. Sveria vidutiniškai 4 gramus. Kaip ir visiems smulkiems žinduoliams jiems yra būdingas greitas metabolizmas, todėl privalo dažnai ir gausiai maitintis.

Dauginimosi sezonas tęsiasi maždaug nuo balandžio iki rugpjūčio. Vienoje vadoje būna 2-8 jaunikliai. Viena patelė per sezoną atveda 5 ir daugiau vadų, nes jaunikliai greitai auga. Vidutinė individo gyvenimo trukmė – šiek tiek daugiau nei 15 mėnesių.

Kirstuko nykštuko (kairėje) ir paprastojo kirstuko palyginimas. Šalia – alaus kamštelis palyginimui

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kirstukas nykštukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Končosas |
| --- |
| Končosas Aldamos apylinkėse Končosas Aldamos apylinkėse |
| **Ilgis** | 910 km |
| **Baseino plotas** | 62 881 km² |
| **Vidutinis debitas** | 100 m³/s |
| **Ištakos** | Vakarų Siera Madrė |
| **Žiotys** | Bravo del Nortė |
| **Šalys** | Meksikos vėliava Meksika |

**Končosas** (isp. *Río Conchos*) – upė šiaurės Meksikoje, Čihuahuos valstijoje; Bravo del Nortės dešinysis intakas. Prasideda Vakarų Siera Madrėje, Bokoinos savivaldybėje, 2825 m aukštyje virš jūros lygio. Aukštupyje kanjonais teka į rytus. Vidurupyje teka plokščiakalniu. Ties Siudad Kamargu pasuka į šiaurę, už Chulimeso kerta Čihuahuos dykumą. Įteka į Bravo del Nortę ties Ochinaga.

Končoso baseinas
Pagrindiniai intakai: Nonoava, Valje de Rosarijas, Floridas, San Pedras, Čuviskaras.

Ant upės įrengta keletas tvenkinių (didžiausias – Toronto, sudarytas Bokilijos užtvankos). Končoso vanduo naudojamas drėkinimui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 223
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kelių transportas
-----------------

2002 m. Trinidade ir Tobage buvo 8,320 km kelių, iš kurių 4,252 km buvo skirti vaikščiojimui. Daugiau apgyvendintose vietose yra ir daugiau kelių, bet dauguma Tobago neturi kelių arba jie yra trumpi, vingiuoti ir prastu paviršiumi. 2000 m. registruotų lengvųjų automobilių buvo 54,050, o sunkvežimių 14,560. Vienintelis Trinidado ir Tobago iš Port of Speino į San Chuaną buvo uždarytas 1968 m.

Jūrų transportas
----------------

Didžiausias Trinidado ir Tobago jūrų uostas yra Port of Speinas. Braitonas taip pat yra svarbus dėl naftos ir asfalto kroviniams. Tokie uostai kaip Chaguaramas, Pointeà-Pierre ir Point Fortinas irgi yra naftos terminalai. Daug garlaivių kursuoja į Europą ir Amerikas.

Oro transportas
---------------

Pagrindinis Piarco Nacionalinis Oro Uostas yra įsikūręs 26 km į pietryčius nuo Port of Speino, o antras oro uostas yra Crown Point'e. 2001 metais šalyje buvo šeši oro uostai, iš kurių trys turėjo asfalto dangą. Trinidado ir Tobago oro linijos, kurios priklauso valdžiai yra susijungusios British West Indian Airways ir Trinidad and Tobago Air Services, buvo įkurtos 1980 m. Skrydžiai jose vyksta vietiniais, regioniniais ir nacionaliniais reisais. 2001 m. oro linijų paslaugomis pasinaudojo 1,123,600 keleivių.
**Biržų rajono savivaldybės taryba** – Biržų rajono savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 25 tarybos nariai. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Merai
-----

* Vytautas Zurba – 1990–1995 m. (rajono tarybos pirmininkas), 1997–2003 m. (meras)
* Jonas Jonušys – 1990–1994 m. (rajono valdytojas)
* Regimantas Ramonas – 1994–1995 m. (rajono valdytojas), 2003–2011 m. (meras)
* Saulius Kubiliūnas – 1995–1997 m.
* Irutė Varzienė – 2011–2015 m.
* Valdemaras Valkiūnas – 2015–2019 m.
* Vytas Jareckas – nuo 2019 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Biržų rajono taryba 1990–1995 m.
* Biržų rajono savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Biržų rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Biržų rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Biržų rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Biržų rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Biržų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
**Skurdumo argumentas** (lot. *argumentum ad lazarum*, pavadinta pagal Lozorių) – manymas, jog teiginys, tikėtina, bus labiau teisingas, jei jo autorius yra neturtingas, ir daugiau abejotinas, jei autorius turtingas.

Turtingesni žmonės, „baltosios apykaklės", geriau atlieka sudėtingas, daug analitinio proto reikalaujančias užduotis (angl. *crystalized intelligence*). Tačiau neturtingieji labiau linkę pripažinti, jog pasaulis nestabilus ir kinta, ir geriau sugeba atsižvelgti į kitus kontekstus, ne vien į savąjį. Filosofai nuo seno siejo šiuos sugebėjimus su išmintimi. Turtingesni žmonės gali turėti daugiau su interesais susijusių apribojimų („angl. *ecological constraints*"), trukdančių neutraliai mąstyti.

Tiesiog intelektas nemažina vidinių konfliktų tarp interesų ir objektyvios teisybės, tačiau išmintis gali tą padaryti. Ši išmintis labiau natūraliai įgaunama augant dirbančiose ir ne itin turtingose šeimose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Justin P. Brienza, Igor Grossmann. „Social class and wise reasoning about interpersonal conflicts across regions, persons and situations". *Proceedings of the Royal Society B*, 2017-12-20. Accessed 2017-12-23. doi:10.1098/rspb.2017.1870
2. ↑  Michael Price. „The lower your social class, the 'wiser' you are, suggests new study". *Science*, 2017-12-20. doi:10.1126/science.aar8218

Taip pat skaitykite
-------------------

* Apeliavimas į kilmę
* Argumentas prieš žmogų
**Menas** (**Minas**, **Menis**) – mitinis Egipto suvienytojas, tapatinamas su Skorpionu, Narmeru arba Aha. Gyveno apie 3100–3000 m. pr. m. e. Įkūrė Memfio miestą, tuometinę Egipto sostinę.

Senovės Egipto legenda pasakoja, kad faraonas Menas suvienijo Aukštutinį ir Žemutinį Egiptą.

* Manetonas, III a. pr. m. e. egiptiečių istorikas, jį vadino Menu. Pasak Manetono, Menas valdė 62 metus ir buvo užmuštas begemoto.
* Herodotas, V a. pr. m. e. graikų istorikas, jį vadina Minu. Herodotas teigė, kad Menas nusausino vietovę, kurioje įkurtas Memfio miestas.
* 19 dinastijos (XIII a. pr. m. e.) dviejuose karalių sąrašuose jis vadinamas Meni.

XIX amžiuje rasta Narmero paletė, pagal kurią Egiptą suvienijo Narmeras, o ne Menas, kaip buvo iki tol manyta. Kai kurie istorikai netgi teigia, kad Menas ir Narmeras buvo vienas ir tas pats asmuo, kiti teigia, kad Menas paveldėjo pradėtą vienyti ar jau beveik suvienytą Egiptą. Dramblio kaulo plokštelėje, rastoje Nakadoje, paminėti Menas ir Aha, kas galėtų nurodyti, kad tai buvo vienas ir tas pats valdovas. Kita nuomone, šie įrašai nurodo tik Aha apsilankymą kažkurioje su Menu susijusioje vietovėje.

Manoma, kad suvienijant Egiptą vyko pilietinis karas tarp dievo Seto ir Horo pasekėjų. Legenda pasakoja, kad vyko kova tarp Seto (Žemutinio Egipto globėjo) ir Horo (Aukštutinio Egipto globėjo). Dievas Horas nugalėjo Setą ir suvienijo Egiptą, tokiu būdu tapęs pirmuoju Egipto karaliumi.

Šaltiniai
---------

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 181
* Encyclopaedia Britannica, 2015 09 04
* Heagy, Thomas C. (2014), "Who was Menes?", *Archeo-Nil* **24**: 59–92

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Ankstyvųjų dinastijų laikotarpis**
**Pirmoji dinastija**
Narmeras →
Menas →
Džeras →
Džetas → 
Merneitė → 
Denas →
Anedžibas →
Semerkhetas →
Kaa |

 |
**Senumo argumentas** (lot. *argumentum ad antiquitatem*), dar žinomas, kaip **tradicijos argumentas**, – loginė argumentacijos klaida, kai kažkuris teiginys laikomas teisingu, nes jis tokiu buvo laikomas ilgą laiką. Taip pat dažnai pasitaiko variacija, kai sakoma, kad kažkas yra gerai, nes „visada (*ilgą laiką*) taip buvo".

Senumo argumentas yra paplitęs turbūt visose gyvenimo srityse.

Logika
------

Tai yra klaida, kadangi idėjos senumas neturi jokio loginio ryšio su jos teisingumu ar klaidingumu. Tačiau kasdieniniame gyvenime senumo argumentu kartais galima pasiremti. Sena idėja, kurios teisingumas buvo daug kartų kvestionuotas, tikrintas ir nepaneigtas, turi daugiau šansų būti teisinga, nei nauja ir dar gerai nepatikrinta idėja. Reikia atkreipti dėmesį, kad idėjos gyvavimo laikotarpis čia turi tik tiek reikšmės, kiek labai per tą laiką ji buvo tikrinta.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Naujumo argumentas
* Apeliavimas į gamtą
* Apeliavimas į kilmę
* Konservatyvizmas
* Krovinių kultas
* Tradicija

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Logical Fallacies and the Art of Debate". *www.csun.edu*. Nuoroda tikrinta 2014-01-29.
2. ↑  Trufant, William (1917). *Argumentation and Debating*. Houghton Mifflin company.
**Janina Spalvienė-Mekytė** (1937 m. kovo 4 d. Gavėnaičių k. Šiaulių r. – 1997 m. kovo 30 d. Mažeikiuose), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Meškuičių vidurinės mokyklos aštuonias klases, 1955–1959 choro dirigavimo mokėsi Šiaulių muzikos mokykloje (dėst. B. Beganskaitė).

Nuo 1959 rudens dirbo Pikelių miestelyje ir vadovavo Bugenių kaimo kultūros namų chorui. 1960 apsigyvenusi Mažeikiuose, vadovavo rajoninių kultūros namų mišriajam chorui, kuris respublikinėje kaimo meno mėgėjų apžiūroje pelnė pirmąją vietą ir buvo atrinktas į 1960 respublikinę dainų šventę. 1960–1992 Mažeikių vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunučių choro vadovė. Vaikus parengė 1969 ir 1977 respublikinėms moksleivių dainų šventėms, dalyvavo chorų konkursuose ir savo rajono įvairiuose renginiuose. 1976–1978 vadovavo Mažeikių kultūros namų mišriajam chorui „Draugystė". Choras dalyvavo respublikiniame konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" Kaune, surengė koncertų, dalyvavo radijo laidoje.

Nuo 1995 mokytoja buvo Mažeikių Švč. Jėzaus Širdies bažnyčios vaikų choro vadovė. 1995 ir 1996 choras dalyvavo Švč. Mergelės Marijos šventėje ir giesmių konkursuose Kretingoje, buvo nufilmuotas Klaipėdos televizijos, įrašyta maža kasetė. J. Spalvienė dirigavo Mažeikių rajono dainų šventėse, buvo jų meno vadovė.
Nusipelnęs asmuo Mažeikiuose. Mirė 1997 metais kovo 30 d. palaidota mažeikių rajono Tirklšlių kapinėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| ***Raudonoji karalienėžudo septynis kartus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La dama rossauccide sette volte |
| Kilmės šalis |  Italija Vokietija |
| Režisierius | Emilio Miraglia |
| Scenaristas (-ai) | Fabio PittorruEmilio Miraglia |
| Kompozitorius | Bruno Nicolaj |
| Vaidina | Barbara BouchetMarina Malfatti |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Raudonoji karalienė žudo septynis kartus** (it.  *La dama rossa uccide sette volte*) – 1969 m. Vakarų Vokietijos ir Italijos kinematografininkų sukurtas giallo stiliaus filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Barbara Bouchet – Kiti Vildenbriuk
* Marina Malfatti – Franciska Vildenbriuk
* Ugo Pagliai – Martinas Hofmanas
* Marino Mase – policijos inspektorius
* Pia Giancaro – Rozmari
* Sybil Danning – Lulu Palm

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dvarininkų Vildenbriukų giminę daugybę metų persekioja prakeiksmas. Kaip pasakoja legenda, prieš daugybę metų tarp dviejų seserų, vadinamų Raudonąja ir Juodąja karaliene, vyko nuolatinė nesantaika, kuri baigėsi tuo, kad Juodoji karalienė nužudė seserį, suduodama jai peiliu septynis smūgius. Raudonoji karalienė prisikėlė iš numirusių ir nužudė Juodąją karalienę bei dar šešis su ja susijusius žmones, taip keršydama už kiekvieną jai padarytą žaizdą. Nuo to laiko kartą per šimtą metų giminėje vyksta kova tarp Raudonosios ir Juodosios karalienių ir dabar vėl ateina lemtingasis periodas, kurio metu Martinas Hofmanas visomis jėgomis stengiasi apsaugoti savo sužadėtinę Kiti nuo giminės prakeiksmo...
|  |
| --- |
| Pinigų padirbinėtojai |
|  
Serialo plakatas |
| Žanras | drama, kriminalinis |
| Režisierius (-iai) | Markas Gorobecas |
| Vaidina | Sergejus PuskepalisAleksandras JackaAgripina SteklovaJanas CaplikasSergejus Druzjakas |
| Kilmės šalis |  Rusija |
| Trukmė | 47 minutės |
| Transliacija |
| Originalus laikotarpis | 2017 m. |

**Pinigų padirbinėtojai** arba **Dideli pinigai** (rus. *Фальшивомонетчики, Большие деньги*) – rusiškas serialas, kuris buvo filmuojamas 2016 m. o pasirodė TV ekranuose 2017 m. Jame vieną iš pagrindinių vaidmenų vaidina lietuvių kilmės aktorius Sergejus Puskepalis.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Majoras Potapovas dirba policijoje ir yra padirbtų pinigų padirbinėtojas. Jo sūnus ruošiasi vesti ir šeimyna sugalvoja parduoti butą ir už tuos pinigus įsigyti du atskirus butus. Kolesnokovas, kuris padirbinėja pinigus, juos leidžia mažomis partijomis. Majoro sūnus nuėjo į banką, tačiau jame įvyko apiplėšimas ir susišaudymas. Vaikinas buvo sunkiai sužeistas, o pinigų į kasą neįnešė. Banko valdytojas atsisakė pripažinti pinigų perdavimo faktą. Šeimynai grėsė prarasti sumokėtus užstatus už du butus, maža to, buvo reikalinga skubi operacija. Tuo pat metu Kolesnikovo sūnėnas parduotuvėje atsiskaitė padirbu banknotu. Majoras atpažino nusikaltėlį, susirado ir patį padirbinėtoją, kuriam pasiūlė bendrabarbiauti (kartu pagaminti partiją padirbtų pinigų).

Veikėjai
--------

* majoras Potapovas (aktorius Sergejus Puskepalis, rus. *Сергей Пускепалис*) – pagrindinis serialo veikėjas, policijos kriminalistas, padirbtų pinigų ekspertas.
* Kolesnokovas (aktorius Aleksandras Jacko, rus. *Александр Яцко*) – pagrindinis veikėjas, pinigų padirbinėtojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* www.kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pinigų multiplikacija** – bendros pinigų masės padidėjimas apyvartoje, įvykdžius pinigų emisiją (išleidus naujus pinigus).

Dabar, kai pinigai nepadengti tauriaisiais metalais, valstybės gali įvykdyti pinigų emisiją. Valstybės išleisti pinigai iš karto atsiduria bankuose. Bankai juos paskolina ir paskolinti pinigai vėl atsiduria bankuose, o kartais tiesiog iš vienos sąskaitos tame pačiame banke pereina į kitą sąskaitą tame pačiame banke ir vėl bankas gali juos skolinti. Tuos pačius pinigus bankas gali tiesiog perskolinti. Toks pinigų masės augimas ir vadinamas *multiplikacija*.

Veiksniai
---------

Atrodytų, kad valstybei išleidus nedidelį kiekį pinigų, bankai juos galėtų perskolinti neribotą kiekį kartų, bet tam yra ribojantys veiksniai:

1. Bankams nurodyta, kokį pinigų kiekį jie turi turėti rezerve. Tai reiškia kiekvieną kartą paskolinus pinigus dalį jų turi pasilikti kaip atsargą, jei dalis indėlininkų nuspręstų paimti pinigus iš banko.
2. Dalis pinigų išimami grynais ir taip cirkuliuoja ūkyje.

Pavyzdžiui, valstybė išleido į apyvartą 100 tūkst. litų. Grynieji pinigai sudarė 10 %, elektroniniai pinigai 90 %. Bankams nurodyta, kad jie turi turėti 10 % atsargų nuo paskolintų pinigų. Tada multiplikaciją apskaičiuosime taip: 100 tūkst. Lt visi išleisti pinigai – 10 tūkst. Lt grynieji pinigai, likusius 90 tūkst. bankai gali tol skolinti, kol jie sudarys 10 % nuo paskolintos sumos: 90 tūkst. Lt x 100 % : 10 % = 900 tūkst. Lt. Viso 900 tūkst. Lt paskolinti pinigai + 10 tūkst. Lt grynieji pinigai = 910 tūkst. Lt. 910 tūkst. Lt. atsiradusių ūkyje : 100 tūkst. išleistų Lt. = 9.1 karto. Multiplikacijos koeficientas 9,1 karto.
|  |
| --- |
| Park Café |
|  
Gast Waltzing |
| Biografija |
| Kilmė | Liuksemburgo vėliava Liuksemburgas |
| Žanrai | pop, džiazas |
| Kūrinių kalbos | prancūzų |
| Aktyvumo metai | 1986–1993 |
| Nariai |
| Maggie Parke  Gast Waltzing  Rom Heck |

**„Park Café"** buvo Liuksemburgo pop ir džiazo grupė, gyvavusi 1986–1993 metais.

Biografija
----------

Grupė suformuota 1986 metais narių Maggie Parke (vokalas), Gast Waltzing (trimitas) ir Rom Heck (gitara). Maggie yra amerikietė, o Gast ir Rom gimė Liuksemburge.

1987 metais išleistas debiutinis albumas „Park Café", o po metų muzikantai buvo festivalio *Le Printemps de Bourges* dalyviai.

1989 m. „Park Café" laimėjo Liuksemburgo nacionalinę atranką į 1989 m. „Euroviziją". Grupė, konkurse atlikusi dainą „Monsieur" (liet. *Ponas*), sugebėjo aplenkti tik du konkurentus ir užėmė 20 vietą. 5 taškus skyrė Prancūzija, 3 – Ispanija.

Trio gyvavo iki 1993 metų ir savo muzikinę veiklą vystė tik Liuksemburge. Per tą laiką išleido du albumus.

Diskografija
------------

* *Park Café* (1987)
* *Monsieur* (1989)

Nuorodos
--------

* Daina *Monsieur*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lara Fabian  *„Croire"*** |  **Liuksemburgo atstovai Eurovizijoje**1989 | Po to:**Céline Carzo  *„Quand je te rêve"*** |
**Pinigų kaina laike** arba *pinigų kaina įvertinant laiko faktorių* – koncepcija, paremta tuo, kad pinigai turi atnešti nuošimčius, pinigų vertė didesnė negu tos pačios sumos pinigų vertė ateityje.

Istorija
--------

Pinigų kaina laike – viena iš fundamentalių finansinių reiškinių, išplėtotų Leonardo Fibonačio 1202 metais. *Pinigų kaina laike* pagrįsta prielaida, kad kiekvienas labiau norės gauti pinigus dabar, negu ateityje, jei viskas lieka vienodai. Dėl to kiekvienas, dėdamas indėlį į banką, reikalauja palūkanų (ir jas uždirba). Pinigai, gauti šiandien, vertesni daugiau, negu pinigai, gauti ateityje, galimų uždirbti palūkanų dydžiu. Jeigu 90 šiandieninių litų po 1 metų padidės iki 100 litų, tai 100 litų po metų kainuoja 90 litų dabar.

Pinigų kaina laike taip pat atsižvelgia ir į bankroto bei infliacijos riziką. 100 piniginių vienetų dabar – patikimas dalykas: juos galima naudoti nedelsiant. Po penkerių metų pinigai gali būti nieko neverti ar paprasčiausiai nesumokėti. Yra ir likutinė pinigų kaina laike, nekompensuojant už nesumokėjimą ir infliacijos riziką, kai paprasčiausiai pageidaujama pinigų *dabar*, o ne *vėliau*. Rinkos ekonomikoje vykdant finansines operacijas svarbiausia yra „Auksinė verslo taisyklė":

Suma, gauta dabar, didesnė už sumą, gautą rytoj.
Šio reiškinio tyrimas buvo svarbus formuojant pinigų kainos laike principą (angl. *time value of money*), kuris yra šiandieninės finansų vadybos kertinis akmuo. Taikant šį principą, šiandieninės įplaukos vertingesnės už būsimąsias.

Pasekmės
--------

Iš pinigų kainos laike seka mažiausiai dvi pasekmės:

* vykdant finansines operacijas, būtina įvertinti laiko faktorių;
* nekorektiškumas (analizuojant ilgalaikes paskolas) sumuojant piniginius dydžius, priskiriamus skirtingiems laiko periodams.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°19′08″š. pl. 26°20′48″r. ilg.﻿ / ﻿55.318874°š. pl. 26.346552°r. ilg.﻿ / 55.318874; 26.346552

|  Paringio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paringys |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | 1819 m. |

**Paringio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paringio kaime, 12 km į rytus nuo Ignalinos, Ringio ežero šiaurės vakarų krante. Turi klasicizmo bruožų.

Istorija
--------

Apie 1620 m. Paringyje pastatyta koplytėlė, kuri išgarsėjo Nukryžiuotojo Jėzaus skulptūra. Jos vietoje apie 1745 m. pastatyta medinė koplyčia. Vietoj medinės 1819 m. sumūryta nauja koplyčia, įrengtas altorius, paskirtas kunigas.

1837 m. birželio 25-ąją, atlaidų dieną (liepos 7 d.), per pamaldas nuo žvakės užsidegė altoriaus užuolaida. Netoliese buvusi dvarininkė Venglinskienė (pagal tradiciją priiminėjo žmonių atneštas aukas – drobę, vašką, linus) nuplėšė degančią užuolaidą. Krintančios kibirkštys uždegė linus. Ugnis apėmė altorių, koplyčią. Kilo panika. Žmonės puolė prie durų ir susigrūdo. Nuo liepsnos ir dūmų žuvo 289 žmonės, tarp jų 3 kunigai. Iš koplyčios spėjo išeiti 50 žmonių. 138 mirusieji palaidoti ties koplyčia, 151 pasiėmė giminės. Po gaisro koplyčia 1838 m. suremontuota ir pašventinta. Nuo 1863 m. nuolatinio kunigo neturėjo. Po Pirmojo pasaulinio karo veikė „Ryto" draugijos mokykla.

1921 m. įsteigta parapija. Klebono Jono Ramelio rūpesčiu 1933 m. bažnyčia suremontuota: uždėtas bokštelis, pristatyta medinė zakristija. J. Ramelio pastangomis įsteigtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius, suburtas parapijos choras. 1966 m. bažnyčia remontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, su bokšteliu, 4 kolonų portiku, šoninėmis koplyčiomis. Šventoriuje stovi vienaaukštė varpinė. Jo tvora mūrinė ir metalinė.

* 
* 
* Bažnyčia 2014 m.Bažnyčia 2014 m.
**Janina Aleksaitė–Macukonienė** (g. 1956 m. Vaitakiemio kaime, Punsko valsčius, Lenkija) – pedagogė, bibliotekininkė, poetė, visuomenininkė.

Biografija
----------

Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Mokėsi Vaitakiemio pradinėje mokykloje, 1975 m. baigė Punsko licėjų. Studijavo bibliotekininkystę ir informatiką Lodzės universitete. Baigusi dirbo Seinų pedagoginėje bibliotekoje, Punsko licėjuje, Punsko pradžios mokykloje, Punsko žemės ūkio mokykloje. Ištekėjusi persikėlė į Dusnyčią, gimė duktė Jurgita. Nuo 1986 m. dirbo Krasnagrūdos pagrindinėje mokykloje, o 2005 m. ją panaikinus – Seinų lietuviškoje „Žiburio" gimnazijoje.

Aktyvi visuomenininkė, Lenkijos lietuvių mokytojų draugijos valdybos narė. Paskelbė keletą mokslinių darbų iš bibliotekininkystės, pedagogikos, lituanistikos sričių. Parašė metodinę knygą Lenkijos mokytojams, dėstantiems lietuvių kalbą. Kuria eiles, yra kelių išleistų poezijos almanachų bendraautorė.

Bibliografija
-------------

* Būki mums motina. (Iš Lenkijos lietuvių poezijos, red. Volanda Višniauskienė, išspausdinti keli J. Macukonienės eilėraščiai), Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, Vilnius 1995
* Lietuvių kūrybos antologija. (Išspausdinti keli J. Macukonienės eilėraščiai). Aušra, Punskas, 2000/01
* Janina Macukonienė. Lietuvių kalbos mokymas VI klasėje (Mokytojo vadovas). Aušra, Punskas, 2005
* Poezijos almanachas 2005 (Sud. Sigitas Birgelis; išspausdinti keli J. Macukonienės eilėraščiai). Aušra, Punskas, 2005
* Žaneta Markevičiene, Janina Macukonienė. Būdvardžių ypatumai Lenkijos lietuvių šnektose. *Acta Baltico Slavica* 30/2006
* Miejsce w sercu – Lenkijos lietuvių poetų rinktinė (Išspausdinti keli J. Macukonienės eilėraščiai), 2009

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2008-03-27 iš Wayback Machine projekto.
* "… rudens danguje…" Iš Janinos Aleksaitės–Macukonienės poezijos Archyvuota kopija 2009-07-28 iš Wayback Machine projekto.
**Raudonoji rotušė** (vok. *Rotes Rathaus*) – rotušė Aleksandro aikštėje, Berlyne, Vokietijoje.

Rotušę nuspręsta pastatyti, kai jos pirmtakė XIX a. pabaigoje jau nebetenkino augančio miesto reikmių. Dabartinis statinys buvo suprojektuotas architekto Hermano Frydricho Vasemano ir pastatytas 1861–1869 m. Architektą įkvėpė municipaliniai italų renesanso pastatai, o bokštas primena Laono katedrą Prancūzijoje. Visą pastatą juosiantis frizas pridėtas 1879 m. Čia įkūnytos miesto istorijos scenos ir asmenys, vaizduojama Berlyno ekonomikos ir mokslo raida.

Per Antrąjį pasaulinį karą rotušė labai nukentėjo. 1951–1958 m. ji buvo rekonstruota ir tapo Rytų Berlyno savivaldybės būstine. Vakarų Berlyno magistratas įsikūrė Šionebergo rotušėje. 1990 m. suvienijus Vokietiją, Raudonojoje rotušėje įsikūrė Berlyno meras ir savivaldybė. 1958 m. priderintos senosios Frico Kremerio skulptūros, vaizduojančios berlyniečius, padedančius atstatyti miestą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Löschburg: *Rathaus …* S. 10.
2. ↑  Horst Ulrich, Uwe Prell, Ernst Luuk: *Berlin Handbuch*. 1992, S. 108.

Koordinatės: 52°31′07″ š. pl. 13°24′30″ r. ilg.﻿ / ﻿52.51861°š. pl. 13.40833°r. ilg.﻿ / 52.51861; 13.40833
Koordinatės: 56°1′33″ š. pl. 23°0′32″ r. ilg.﻿ / ﻿56.02583°š. pl. 23.00889°r. ilg.﻿ / 56.02583; 23.00889


| Paringuvio šiaurinis tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šiaulių rajonas) |
| Plotas | 0,025 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,7 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Didžiausias gylis | 5 m |

**Paringuvio šiaurinis tvenkinys** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, 5 km į šiaurės rytus nuo Kuršėnų. Sudarytas išeksploatavus dalį molio išteklių ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,19 km, plotis – iki 0,16 km. Altitudė 96,5 m. Krantai žemi. Šiaurinis ir rytinis krantai užpelkėję, apaugę krūmynais. Aplinkui plyti pievos. Vandens perteklius nuteka į šiaurrytinėje pusėje tekančią Ringuvą. 60 m į pietus telkšo Paringuvio pietinis tvenkinys. Abu Paringuvio tvenkiniai vietinių gyventojų dar vadinami **drenažo karjerais**, kadangi sovietiniais laikais molį iš jų naudojo Drąsučiuose veikęs drenažo gaminių cechas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
| **Janina Studilina** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Janina Studilina |
| Visas vardas | Яни́на Серге́евна Студи́лина |
| Gimė | 1985 m. rugpjūčio 6 d. (37 metai)Omskas, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Janina Studilina** (rus. *Яни́на Серге́евна Студи́лина*, g. 1985 m. rugpjūčio 6 d. Omske) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Gimė Sibire, Omske. Mama gydytoja, tėvas teisininkas. 

2000 m. baigė S. Z. Kazarnovskio teatro ir muzikos mokyklą. 

2007 m. baigė Finansų akademiją prie Rusijos Federacijos Vyriausybės.

Didžiausio populiarumo ji sulaukė pasirodžius serialui „Ranetki", kuriame vaidino Poliną.

2011 m. baigė Boriso Ščiukino vardo Teatro institutą (V. M. Markinos, V. P. Poglazovos kursai). 

2012-2013 metais ji studijavo Lee Strasberg Teatro ir kino institute Niujorke.

Tuo metu ji vaidino su Gonzalo Vargasu ir Jamesu Bieberiu trilerio „Rusų kambarys" bandomojoje serijoje. 

Pirmasis rimtas vaidmuo filme buvo darbas Fiodoro Bondarčuko filme „Stalingradas", kuriame ji vaidino Mašą.

Ji vaidino TNT kanalo komedijoje „Sala" rus. *«Остров»*, kurioje atliko Olgos vaidmenį.

2019 m. filmavosi komedijoje „Blavus vairuotojas" (rus. *Трезвый водитель*).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Terminas **Stalo teniso diplomatija** (angl. *Ping-pong diplomacy*) apibūdina Šaltojo karo laikų situaciją. 1950–1960 metais JAV ir Kinija bandė pagerinti santykius „normaliomis", įprastomis diplomatijoje priemonėmis, tačiau vadinamosios Varšuvos konsultacijos buvo nevaisingos. Į pagalbą atėjo stalo teniso (angl. *ping pong*) žaidėjai. Pasaulio teniso čempionato 1971 metais Nagojoje (Japonija) metu Kinija pakvietė JAV tenisininkus į Pekiną. Po šio apsilankymo vyko tolesni aukšto rango politikų susitikimai (R. Niksonas 1972 m.), kurių metu atslūgo įtampa ir tarpusavio santykiai pagerėjo. Šiems įvykiams apibūdinti nuo to laiko vartojama sąvoka *Ping-pong diplomatija*.

JAV atstovų pakvietimas į Pekiną buvo ekranizuotas filme „Forestas Gampas", kuriame Tomas Henksas kaip vienas teniso žaidėjų vyksta į Pekiną ir sutinka ten R. Niksoną.
| **Tylopilus felleus** |
| --- |
| Aitrusis pušynbaravykis (*Tylopilus felleus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Pušynbaravykis  *( Tylopilus)* |
| Rūšis: | Aitrusis pušynbaravykis  *( Tylopilus felleus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Aitrusis pušynbaravykis** (lot. *Tylopilus felleus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, pušynbaravykių (*Tylopilus*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–15 cm skersmens, jauna apvaliai iškili, senesnė paplokščia, mėsinga, matinė neblizganti, ruda, su geltonu ar pilku atspalviu. Vamzdeliai 1,5–2,5 cm ilgio, balti, vėliau – rožinės spalvos, poros labai smulkios, paspaudus paruduoja. Kotas 6–12×1–5 cm, į pamatą storėjantis, tik prie kepurėlės su baltų pailgų akelių tinklelių, gelsvai rusvas. Trama balta, spalvos nekeičia, tampri, vėliau – rusva, karti. Sporos 11–15×4–5 μm.

Būdingi požymiai: apatinė kepurėlės pusė rožinė, trama karti, labai panašus į baravyką. Vamzdeliai ir poros rožinės spalvos, kartaus skonio.

Auga pavieniui ir grupelėmis, eglynuose, pušynuose, nuo birželio–liepos iki rugsėjp. Labai dažnas. Nevalgomas: keletą kartų nuvirus kartumą praranda, bet valgiui netinka.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 59 psl.

Nuorodos
--------

* Aitriojo pušynbaravykio nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aitrusis pušynbaravykis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Janina Lašienė-Mackevičaitė** (1897 m. balandžio 11 d. Maralinė, Baisogalos valsčius – 1993 m. liepos 9 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja patologoanatomė, medicinos mokslų daktarė. Patologinės anatomijos viena pradininkių Lietuvoje.

Biografija
----------

Vyras Vladas Lašas, sūnūs Algirdas Lašas ir Liudvikas Lašas, duktė Aldona Janina Lašaitė-Šliažienė. 1922 m. baigusi Berlyno universitetą dėstė Lietuvos universitete (1930–1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas, 1946–1950 m. Kauno universitetas), 1951–1965 m. – Kauno medicinos institute. 1944–1965 m. Patologinės anatomijos katedros vedėja, 1959 m. medicinos mokslų daktarė, nuo 1961 m. profesorė. 1954–1976 m. dar ir Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausioji patologė anatomė. 1954 m. jos iniciatyva įkurta Lietuvos patologų anatomų mokslinė draugija; iki 1965 m. jos pirmininkė.

Aprašė ir suskirstė kraujodaros organų navikines ligas. Parašė mokslinių straipsnių iš belatakių liaukų funkcinės morfologijos, onkologijos, vaikų patologijos.

Bibliografija
-------------

* Naujagimio endokrininės liaukos, su E. Stalioraityte, 1969 m. rusų kalba, LTSR valstybinė premija, 1972 m.
* Patologinė anatomija, vadovėlis, viena autorių, 1973 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Janina Lašienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 555 psl.
**Skraičionių lobis** – XIV–XV a. datuojamas sidabrinių monetinių lydinių ir monetų lobis, 1888 m. aptiktas Skraičionių kaime (dab. Alytaus rajono savivaldybė, Pivašiūnų seniūnija).

Iš viso rasta šešiolika lietuviškų monetų: penkiolika Vytauto valdymo laikotarpiu (1392–1396 m. arba 1401–1413 m.) nukaldintų denarų ir dar viena neidentifikuota Vytauto moneta. Teigiama, kad ant penkiolikos Vytauto monetų buvo pavaizduotas ietigalis su kryžiumi, taip pat būta įrašo *PEČAT*, o viena moneta buvusi su žvėrimi; panašu, jog visų monetų būta išgaubtų (tokia išvada daroma remiantis aprašu). Nurodoma, kad lobyje taip pat galėjo būti vienas Prahos grašis bei lietuviškų monetinių lydinių.

Lobį įsigijo ir Vilniaus senienų muziejui perleido etnografas, archeologas Eduardas Volteris. Apie tai, kas lobiui nutiko vėliau, žinių neturima.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  *Skraičionių lobis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 30
2. 1 2 3 4 5  Eugenijus Ivanauskas. *Skraičionių lobis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-07-27.
3. ↑  Eduardas Remecas. *VYTAUTO MONETOS SU LIŪTU IR MAZGO SIMBOLIU BEI ĮRAŠU PEČAT (APIE 1392–1393 M.)*. Nuoroda tikrinta 2021-07-27.
*Golini* kapavietės (Orvjetas) piešinys, vaizduojantis Aitą (kairėje)
**Aita** (etruskų įrašuose dar sutinkama forma *Eita*) – požemio pasaulio valdovas etruskų mitologijoje. Atitikmuo graikų mitologijoje – Hadas. Aitos sutuoktinė – Persipnei (atitinka graikų Persefonę), pasiuntinys – Turmsas.

Į etruskų panteoną Aita pateko gana vėlai – ikonografijoje ir įrašuose aptinkamas nuo IV a. pr. m. e. Šios dievybės įvaizdžiui didelės įtakos turėjo graikų Hadas. Aita pavaizduotas tik keliuose etruskų kapaviečių piešiniuose, pvz. *Golini* (Orvjetas) bei Orko II (Tarkvinija) kapavietėse. Šių kapaviečių piešiniuose Aita vaizduojamas drauge su sutuoktine Persipnei.

Aita vaizduotas sėdintis soste, su karūna ir skeptru arba dėvintis vilko galvos kepurę. Šis atributas perimtas iš ankstyvesnės etruskų požemio pasaulio dievybės Kalu, turėjusios vilko bruožų. Skirtingai nuo Kalu, Aitos kultas nėra paliudytas, Aita ir jo žmona Persipnei tebuvo mitologinės figūros.

Etruskų mene vaizduojama ir Persipnei pagrobimo scena. Be to, Aita pavaizduotas tapytoje vazoje iš Vulcų (IV a. pr. m. e.), dviejose alebastro urnose iš Volateros (II a. pr. m. e.) bei ant raudonfigūrio stiliaus oinochojės (IV-III a. pr. m. e.). Ant vienos iš urnų su pelenais Aita vaizduojamas kaip barzdotas vyras, vilkintis odiniu apsiaustu, ant jo galvos – kailinė kepurė; Aita laiko didelę lazdą, apie kurią apsivijusi gyvatė. Dievas ruošiasi palydėti į požemio pasaulį žmogų, kurio pelenai buvo urnoje, šio žmogaus dvasia vaizduojama einanti pro vartus į anapusinį pasaulį. Ant mirusiojo galvos – metalinė haruspiko (žynio) kepurė.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Мифы народов мира. *Аита* , А. И. Немировский – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  De Grummond, 2006. *Etruscan Myth, Sacred History, and Legend.* Philadelphia, PA: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology. P. 231.
3. 1 2  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 57.
4. ↑  Jean-René Jannot, 2005. *Religion in Ancient Etruria.* University of Wisconsin Press. P. 153–154.
5. ↑  Helmut Rix, 1991. *Etruskische Texte.* Tübingen: Gunter Narr Verlag.
6. ↑  De Grummond, 2006. *Etruscan Myth, Sacred History, and Legend.* Philadelphia, PA: University of Pennsylvania Museum of Archaeology and Anthropology. P. 229–231.
7. ↑  Jean-René Jannot, *Religion in Ancient Etruria.* University of Wisconsin Press. P. 66-67, 153–154.
8. 1 2  J. Elliott, "The Etruscan Wolfman in Myth and Ritual". *Etruscan Studies* Vol 2 1995. P. 17-33.
9. ↑  Ingrid Krauskopf. 1988. "Aita/Calu. "*Lexicon Iconographicum Mythologiae Classicae* IV. P. 394–399.
10. ↑  Irollo Jean-Marc. Histoire des Étrusques : L’antique civilisation toscane VIIIe-Ier siècle avant Jésus-Christ. – Paris: Librairie Académique Perrin, 2010. – P. 23. – 249 p. – ISBN 2-262-02837-0. – ISBN 978-2-262-02837-4.
11. ↑  *Haynes Sybille*, Etruscan Civilization: A Cultural History. – Los Angeles: The J. Paul Getty Museum, 2000. – 432 p. – P. 342. – ISBN 0-89236-575-7.
| ***Borgmanas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Borgman |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai Belgija Danija |
| Režisierius | Alex van Warmerdam |
| Scenaristas (-ai) | Alex van Warmerdam |
| Metai | 2013 |
| Žanras | drama, trileris |
| Trukmė | 113 min. |
| Kalba | olandų ir anglų |
| Biudžetas | 3,1 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Borgmanas** (angl.  *Borgmanas*) – 2013 m. sukurtas filmas, kurį Nyderlandai pristatė kaip šalies atstovą gauti Oskarą. Alegorinė juosta demonstruota įvairių šalių festivaliuose, taip pat ir „Scanoramoje". 

Pats režisierius a[ie filmą sakė: „- Norėjau sukurti filmą apie blogį, su kuriuo susiduriame kasdien. Apie blogį, kurį įkūnija paprasti, niekuo neišsiskiriantys, mandagūs vyrai ir moterys. Jie veikia su malonumu ir pasididžiavimu, skrupulingai kreipdami dėmesį į detales. Norėjau parodyti, kad blogio sėkla bręsta ne tik tamsiomis, šaltomis žiemos naktimis, bet ir giedromis vasaros dienomis, malonioje saulės atokaitoje".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jan Bijvoet – Kamilis Borgmanas
* Hadewych Minis – Marina
* Jeroen Perceval – Ričardas
* Alex van Warmerdam – Liudvikas
* Tom Dewispelaere – Paskalis
* Sara Hjort Ditlevsen – Stinė
* Elve Lijbaart – Izolda
* Pierre Bokma – kunigas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo pradžioje kunigas su dviem ginkluotais pagalbininkais miško slėptuvėje ieško pasislėpusio Borgmano ir šio pagalbininkų. 
Jiems pavyksta pabėgti ir Borgmanas atsiduria priemiesčio rajone, kur pasibeldžia į namus, prašydamas leisti jam nusimaudyti. Čia gyvena televizijos prodiuseris Ričardas su Marina, 3 vaikais ir tarnaite. Ričardas jo neįsileidžia, o kuomet Borgmanas pareiškia pažįstantis jo žmoną – šį dar ir sumuša. Gailėdama jo, Marina priima Borgmaną į vasarnamį ir pradeda juo rūpintis. Jos santykiai su vyru vis prastėja, o namuose pradeda dėtis keisti dalykai: Borgmanas atsikrato sodininko ir pats gauna jo darbą. Vėliau pasirodo ir jo pagalbininkai, kurie pradeda darbuotis sode, Ričardas netenka darbo, o vaikų auklės Stinės vaikinas pasirodo esantis jį atleidusio viršininko sūnus. Gyvenimas šeimoje tampa nepakenčiamas ir Marina paprašo Borgmano, kad šis atsikratytų jos vyru...

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* AFI festivalis (nominacija) – didysis žiuri prizas
* Atėnų filmų festivalis – geriausias režisierius
* Kanų kino festivalis (nominacija) – Auksinė palmės šakelė (A. van Warmerdam)
* Haifos filmų festivalis – Feodora apdovanojimas (A. van Warmerdam)
* Hamburgo filmų festivalis (nominacija) – Art Cinema apdovanojimas (A. van Warmerdam)
* Nešvilio filmų festivalis (nominacija) – geriausias aktorius (J. Bijvoet)
* Auksinis veršis – geriausia aktorė (H. Milis), geriausias scenarijus, geriausias filmas
* Auksinis veršis (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (A. Malherbe)
* Palm Springs filmų festivalis (nominacija) – geriausias užsienio filmas
* Rembrandt apdovanojimas (nominacija) – geriausias filmas, geriausia Nyderlandų aktorė (H. Milis)

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.scanorama.lt  Archyvuota kopija 2019-07-27 iš Wayback Machine projekto.
| Argūnė |
| --- |
| Argūnė Kinijoje Argūnė Kinijoje |
| **Ilgis** | 1620 km |
| **Baseino plotas** | 164 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 340 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Chinganas |
| **Žiotys** | Amūras |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija Rusijos vėliava Rusija |

**Argūnė** (rus. *Аргунь*, kin. 额尔古纳河, pinyin: *É'ěrgǔnà hé*) – upė Rusijoje (Sibire) ir Kinijoje (Mandžūrijoje); dešinioji Amūro upės ištaka.

Prasideda Didžiojo Chingano kalnuose, Kinijoje. Aukštupyje vadinama *Hailar He*. Pradžioje vingiuoja į vakarus, tačiau pasiekusi Rusijos sieną (Užbaikalės kraštą) pasuka į vakarus ir teka plačiu kalnų slėniu, sudarydama Rusijos-Kinijos sieną. Argūnė, susiliejusi su Šilka, sudaro Amūrą. Užšalusi nuo lapkričio pabaigos iki gegužės pradžios. Nereguliari laivyba nuo Oloči gyvenvietės (428 km nuo žiočių).

Didžiausi intakai: Urovas, Uriumkanas, Gazimuras (kairieji), Genchė, Niuerchė (dešinieji).

Argūnėje veisiasi 60 rūšių žuvys, jų tarpe baltieji amūrai, ketės, sazanai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| Argunas |
| --- |
| Argunas Šatilio apylinkėse Gruzijoje Argunas Šatilio apylinkėse Gruzijoje |
| **Ilgis** | 148 km |
| **Baseino plotas** | 3390 km² |
| **Vidutinis debitas** | 45,6 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas |
| **Žiotys** | Sunža |
| **Šalys** | Gruzija, Rusija |

**Argunas** (rus. *Аргун*, čeč. *ЧІаьнтий-Орг*, gruz. არღუნი) – upė Kaukaze; Sunžos dešinysis intakas (Tereko baseinas). Prasideda Gruzijoje, Chevsuretijoje, Didžiojo Kaukazo ledynuose. Aukštupyje, iki santakos su Šaroargunu, vadinama ***Čanty Argunu***. Toliau teka į šiaurės rytus Čečėnijos teritorija, kerta kalnus Arguno tarpekliu. Žemupyje teka lyguma, tankiai apgyvendintu slėniu. Įteka į Sunžą ties Iljinovskaja.

Arguno aukštupio ir vidurupio baseine gausu senovinių aūlų ir tvirtovių liekanų. Žemupyje prie upės įsikūręs Arguno miestas. Upės pavadinimas kilęs iš čečėnų kalbos žodžio, reiškiančio tarpeklį, įdubą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Аргун*,Большая советская энциклопедия, T. II (Ангола—Барзас). – Москва: Советская энциклопедия, 1970
2. ↑  Аргун. Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона, Т. 2 (3) : Араго — Аутка. С.-Петербургъ, 1890. **(**rus.**)**
**Kurka** – prūsų derlingumo, vaisingumo dievybė.

Istoriografija
--------------

Pirmą kartą paminėta 1249 m. Vokiečių ordino ir prūsų taikos (Christburgo taika) sutartyje, čia ji apibūdinama kaip stabas iš paskutinių tais metais javų varpų. Simonas Grunau ir Lukas Davidas mini Kurką kaip vieną iš šešių aukščiausių prūsų panteono dievų. S. Grunau vadina Kurką maisto ir gėrimo dievu, kurio stabas stovėjęs Šventapilėje, vietovėje, kur augęs ąžuolas. Šalia kūrenta ugnis, joje deginę iškultus javus arba miltus, medų.

Vladimiras Toporovas šias Kurkai skirtas apeigas lygina su latvių javų dievybės Jumio varymo iš lauko papročiu, teigia, kad Kurka yra derlingumo dvasia, kuri gali pakenkti grūdams, o žmogui su ja tinkamai bendraujant – pagausinti derlių. Kiti šaltiniai nurodo, kad Kurka buvo garbinama ten, kur prie vandens stovėjo akmuo. Ten būdavęs aukuras, prie jo – Kurkos stabas. Prūsai aukodavo pirmuosius pavasario vaisius, pirmą pagautą žuvį. Matas Pretorijus Kurką vadina *Curcho* ir kildina iš žodžio gerklė. Kazimieras Būga vardą Kurka siejo su lietuvišku žodžiu *krūmas*. Jis mėgino Kurką kildinti iš slavų *kъrčь*, rusų *корч*, lenkų *karcz* „krūmas, kelmas". Aleksandras Briukneris su prūsų Kurku sieja M. Strijkovskio paminėtąją *Krūminę Pradžių* varpų ir latvių „laukų ir javų" dievą *Ceruoklį*. Jo primenama, kad paminėtieji lietuvių ir latvių dievavardžiai yra susiję su krūmu: „*ceroklis* – krūminis dantis, *kruminas* – taip pat". Šiam semantiniam laukui turbūt skirtina ir *keras*, *keroti*, latvių *cers* „krūmas, keras", *cerot* „keroti", *cerains* „kerotas, išsikerojęs, kuplus". 

Su žemaičiais ribojęsi skalviai šiam dievui taip aukodavę: ant išskobtos lentos sudėdavo grūdus ar žuvis ir ant jų atlikdavo midaus, pieno ar alaus libacijas, o paskui viską sudegindavo savo dievams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Narbutas. *Kurka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 305 psl.
2. ↑  Nijolė Laurinkienė. Rasojančių rugių šventė. Šiaurės Atėnai. 2008-06-13 nr. 896
Astronautas kosmose
**Astronautas** arba **kosmonautas** – pagal specialią kosminių skrydžių programą apmokytas ir aprūpintas asmuo, gebantis pilotuoti erdvėlaivį ir kosminio skrydžio sąlygomis atlikti programoje numatytas užduotis.

Kosmonautais tampama praėjus specialų teorinį, techninį, medicininį ir fizinį pasirengimą. Jo metu kosmonautai mokomi valdyti erdvėlaivius ir šalinti įrangos sutrikimus, dirbti skafandruose išėjus į atvirą kosmosą ir pan. Kosmonautai taip pat gilina fizikos, matematikos, inžinerijos žinias, lavinami fiziškai ir psichologiškai.

Rusijoje toks asmuo yra vadinamas kosmonautu, o JAV, Vakarų Europoje ir kai kuriose kitose šalyse – astronautu.

Jurijus Gagarinas 1961 m. balandžio 12 d. tapo pirmuoju žmogumi, pakilusiu į kosmosą. Kosminiu aparatu Vostok 1 jis Žemę apskriejo per 108 minutes. Tai buvo pirmasis žmogaus pilotuojamas skrydis kosmose. Pirmoji moteris, pakilusi į kosmosą buvo Valentina Tereškova, kosminiu aparatu Vostok 6 tai padariusi 1963 m. birželio 16 d.

Astronautų pagrindinis darbas vyksta erdvėlaivyje arba Tarptautinėje kosmoso stotyje.
Paprastai kosminės kelionės būna rezervuotos profesionaliems astronautams. Daug rečiau skrenda mokslininkai, kosmoso turistai.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Astronautas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Astronautas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
2. 1 2 3 4  *Kosmonautas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006