recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Jonas Kuprionis** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. rugpjūčio 3 d.Kiaušai, Anykščių valsčius |
| Mirė | 1982 m. liepos 8 d. (80 metų)Van Nuys, Kalifornijos valstija |
|  |
| Veikla | miškininkas, pedagogas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Kuprionis** (1901 m. rugpjūčio 3 d. Kiaušai, Anykščių valsčius – 1982 m. liepos 8 d. Van Nuys, Kalifornijos valstija) – Lietuvos miškininkas, pedagogas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1928 m. baigė Žemės ūkio akademiją. 1929–1931 m. dirbo Miškų departamente Kaune. 1929 m. vienas Lietuvos miškininkų draugijos steigėjų. 1929–1940 m. žurnalo „Mūsų girios" redaktorius. Bendradarbiavo laikraščiuose „Lietuvos aidas", „Rytas", „Ūkininkas", Ūkininko patarėjas, „Mūsų laikraštis", žurnaluose „Skautų aidas", „Tautos ūkis" ir kt. 

Propagavo medelynų steigimą, medelių sodinimo šventes, Lietuvos miškų atželdinimą. 1931–1934 m. įkūrė Panemunės parką. 1934–1936 m. Dzūkijos miškų urėdas Alytuje. 1936–1939 m. Miškų departamento referentas. 1940–1941 m. dėstė Žemės ūkio akademijoje, 1941–1944 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Miškininkystės katedros vedėjas; nuo 1941 m. docentas. 1941 m. vadovavo Miškų ūkio komisariatui Vilniuje. Įsteigė miškų želdinimo kabinetą, mokomąjį medelyną ir sėklų tyrimo laboratoriją, tyrė sėklingų metų periodiškumą.

1944 m. pasitraukė į Austriją, vėliau į Vokietiją. 1946 m. persikėlė į JAV. 1950 m. Mičigano universitete įgijo magistro laipsnį. 1951–1952 m. Teksaso medelyno vedėjas. 1952–1970 m. Luizianos politechnikos instituto profesorius; įsteigė Miškininkystės kabinetą, medelyną, retų ir egzotinių augalų parką. 1953–1968 m. redagavo Lietuvos miškininkų sąjungos išeivijoje žurnalą „Girios aidas", bendradarbiavo leidiniuose „Draugas", „Mūsų Vytis", rašė „Lietuvių enciklopedijai".

Literatūra
----------

* Vincas Žemaitis: *Prof. Joną Kuprionį amžinybėn palydint*. "Draugas" 1982 VII 13, nr.144, 5 p.
* *Jonas Kuprionis – miškininkas* (sud. Jonas Bagdonas). – Vilnius: Spauda, 2010. – 476 p. – ISBN 978-9986-485-74-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 253 psl.
2. ↑  *Jonas Kuprionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. - 288 psl.
**Jonas Malala** (*Ἰωάννης Μαλάλας*; 491–578 m.) – Bizantijos kronikininkas, kilęs iš Antiochijos. Vardažodis *Malalas* greičiausiai kilęs iš sirų kalbos ir reiškia „oratorius".

Jonas Malala gimė ir mokėsi Antiochijoje, ten dirbo teisėju, tačiau greičiausiai dėl 540 m. persų antpuolio pasitraukė į Konstantinopolį. Taip pat buvojo Salonikuose, Panėjuje.

Malalo kronika
--------------

Kronikininką išgarsino jo veikalas „Chronografija" (*Χρονογραφία*) – 18 tomų istorinių, religinių, mitologinių žinių rinkinys. Pirmieji ir paskutiniai tomai neišliko. Apima pasaulio istoriją nuo Senovės Egipto mitų iki 563 m. Justiniano sūnėno Marsijano žygio į Šiaurės Afriką. Jonas Malala plačiai aprašė antikinius mitus, senovės istoriją, ją lygino su Biblijos aprašymais. 

„Chronografija" buvo pagrindinis veikalas, kuriuo rėmėsi vėlesni Bizantijos istorikai, o 927 m. Grigorijaus atliktu vertimu į bažnytinę slavų kalbą – slavų metraštininkai. Išliko vienintelis Malalo kronikos graikiško teksto Oksfordo nuorašas, kurį 1831 m. Bonoje paskelbė L. Dindorfas. Yra išlikę du XV a. kronikos bažnytine slavų kalba nuorašai. Vienas jų – *Archyvinis chronografas* saugomas Maskvos Centriniame senųjų aktų archyve, kitas – *Vilniaus chronografas* – saugomas Lietuvos Mokslų akademijos bibliotekos rankraštyne.

1261 m. Malalos kronikos slaviškoje redakcijoje rastas baltų mitologijai ir religijai labai svarbus intarpas, vadinamas Sovijaus mitu. Senovės rusai lietuvius ir kitas baltų tautas, kurios laikėsi mirusiųjų deginimo papročio, pagal Sovijaus vardą vadinę „Sovica". Kronikoje kalbama apie lietuvių mirusiųjų deginimo paprotį, išvardyti lietuvių dievai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rimantas Jasas. Malalo kronika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 131 psl.
2. ↑  „Baltų religijos ir mitologijos šaltiniai" I t. Norbertas Vėlius, Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1996. T.1: 263–264 psl.
| **Jonas Rutenis** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. liepos 4 d.Mintauja, Latvija |
| Mirė | 1991 m. gegužės 17 d. (78 metai)Najenis, Masačiusetso valstija, JAV |
|  |
| Veikla | rašytojas, žurnalistas, dailininkas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Rutenis** (1912 m. liepos 4 d. senuoju stiliumi liepos 21 d.) Mintaujoje, Latvija – 1991 m. gegužės 17 d. Najenyje, Masačiusetso valstija, JAV) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, dailininkas.

Biografija
----------

1932 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune, 1936 m. – Kauno karo mokyklą. Iki 1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje ir studijavo literatūrą Vytauto Didžiojo universitete. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. atvyko į JAV, mokėsi Čikagos technikos ir dailės koledžuose.

Aktyviai bendradarbiavo leidiniuose „Vienybė", „Draugas", „Darbininkas", „Naujienos", „Sportas", „Pasaulio lietuvis".

Bibliografija
-------------

* *Žalgiris*, poema, 1960 m.
* *Karalius Mindaugas*, romanas, 1983 m.
* *Velnias*, drama, 1983 m.
* *Šventieji dūmai*, eilėraščių rinkinys, 1983 m.
* *Čiurlionis*, apysakos, apsakymai, Vaga, 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 435 psl.
| **Jonas Vaidelys** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. birželio 19 d.Pypliai, Zapyškio valsčius |
| Mirė | 1975 m. balandžio 20 d. (70 metų)Čikaga, JAV |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Jonas Vaidelys** (1904 m. birželio 19 d. Pypliai, Zapyškio valsčius – 1975 m. balandžio 20 d. Čikaga, JAV) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1924 m. Kaune baigė J. Tumėno brandos kursus. Lietuvos universitete studijavo literatūrą ir pedagogiką-psichologiją. Nuo 1925 m. bendradarbiavo leidiniuose „Mūsų laikraštis", „Ūkininkas", „Trimitas", „Mūsų Vilnius", „Ūkininko patarėjas" ir kt. 1931-1933 m. redagavo žurnalą „Yla". Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945 m. su kitais įsteigė savaitraštį „Žiburiai", jį redagavo. Gyvendamas JAV, aktyviai bendradarbiavo lietuvių spaudoje. 1974-1975 m. Čikagoje leidžiamo savaitraštis „Sandara" techninis redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 540 psl.
| **Julija Šliažienė** |
| --- |
| Gimė | 1949 m. liepos 13 d. (74 metai)Kretinga |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vytauto Gedgaudo premija,
Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius už nuopelnus Lietuvai |

**Julija Šliažienė** (g. 1949 m. liepos 13 d. Kretingoje) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1967 m. baigė Kretingos vakarinę darbo jaunimo mokyklą, 1973 m. – Vilniaus universitetą, įgydama žurnalistės specialybę. 1973 m. pradėjo dirbti Valstybinio radijo ir televizijos komiteto Programų direkcijoje. Nuo 1976 m. Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos informacijos redakcijos, „Panoramos" žurnalistė, redaktorė. 2006–2007 m. Naujienų tarnybos vadovė. Nuo 2007 m. Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos Viešųjų ryšių departamento direktorė, nuo 2009 m. Vyriausybės Komunikacijos departamento Piliečių ir atviros Vyriausybės skyriaus patarėja.

Rengė laidas mokslo ir švietimo temomis, nuo 1990 m. – su krašto apsauga, teisėsauga ir teisėtvarka susijusiais klausimais.

Bibliografija
-------------

* *Nutolęs laikas:* istorinė publicistika. – Vilnius, 2010. ISBN 978-609-408-119-4

Įvertinimas
-----------

* Atminimo ženklas už nuopelnus išvedant Rusijos kariuomenę iš Lietuvos.
* 2011 m. – Vytauto Gedgaudo premija.
* 2002 m. Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžius už nuopelnus Lietuvai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 492 psl.
| **Julijonas Petronis** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. vasario 26 d. (91 metai)Kurklintiškiai-Kirveliškiai, Ukmergės apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla |

**Julijonas Petronis** (g. 1932 m. vasario 26 d. Kurklintiškiai-Kirveliškiai, Ukmergės apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1950–1952 m. Ukmergės rajono Žemaitkiemio MTS politinio skyriaus laikraščio „Komunizmo statytojas" atsakingasis sekretorius, redaktorius.

1952–1953 m. Ukmergės rajono komjaunimo komiteto sekretorius, 1954–1962 m. Ukmergės rajono laikraščio „Tarybinis kelias" redaktoriaus pavaduotojas. 1966 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. 1966–1990 m. Ukmergės rajono laikraščio „Gimtoji žemė" redaktorius.

1958 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, 1966–1989 m. šios sąjungos valdybos narys.

Bibliografija
-------------

* *Ukmergė*, 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 387 psl.
| **Julius Kaupas (1890)** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1890 m. sausio 7 d.Rusija Gudeliai I, Ramygalos valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1945 m. gegužės 27 d. (55 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos bankininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Valparaiso universitetas |

**Julius Kaupas** (g. 1890 m. sausio 7 d. Gudeliai I, Ramygalos valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1945 m. gegužės 27 d. žuvo autoįvykio metu Kaune.) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Ramygalos pradinėje mokykloje, vėliau tęsė mokslus Liepojos gimnazijoje, bet 1906 m. už revoliucinius ryšius iš jos atleistas. 1909 m. baigė „Saulės" kursus Kaune.

Prieš Pirmąjį pasaulinį karą gyveno Rusijoje, 1911 m. išvyko į JAV, kur nuo 1892 m. gyveno, kunigavo ir JAV lietuvių bendruomeniniame gyvenime veikė jo brolis Antanas Kaupas ir sesuo Marija Kazimiera Kaupaitė.

1911–1914 m. Valparaiso universitete studijavo chemiją ir gamtos mokslus. 1914–1919 m. studijavo sociologijos mokslus Vašingtono katalikiškajame universitete ir Fordhamo universitete Niujorke. Tuo pat metu redagavo lietuviškus leidinius „Moksleivis", „Draugas", „Garsas".  1919 m. grįžo į Lietuvą.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką.

1922 m. sausio 19 d. išrinktas į Tarptautinio banko valdybą. Nuo 1922 m. rugsėjo 28 d. Lietuvos banko direktorius, vėliau, iki 1940 m. birželio 17 d. Lietuvos banko Kauno skyriaus direktorius.

Literatūra
----------

* Kaupas Julius, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 28.
* Kaupas Julius, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1957, t. 11, p. 241.
* Tidikytė L. Julius Kaupas. Gyvenimas ir kūryba, Vilnius, 2004.
* Gaigalaitė A. Kaupas Julius, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 186–187.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 144 psl.
2. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Juozapas Bikinas** |
| --- |
| Gimė | 1875 m. balandžio 16 d.Pajuosčio dvaras, Raguvos valsčius |
| Mirė | 1956 m. balandžio 22 d. (81 metai)Jurbarkas |
|  |
| Veikla | visuomenės veikėjas, kunigas, publicistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Juozapas Bikinas** (1875 m. balandžio 16 d. Pajuosčio dvaras, Raguvos valsčius – 1956 m. balandžio 22 d. Jurbarkas) – lietuvių visuomenės veikėjas, kunigas, publicistas, redaktorius.

Biografija
----------

1892 m. baigė Panevėžio realinę mokyklą, 1898 m. baigė Kauno kunigų seminariją.

1898–1907 m. Endriejavo, Rietavo, Kauno bažnyčių vikaras. Nuo 1907 m. kunigavo Rygoje, 1910–1917 m. redagavo laikraštį „Rygos garsas", nuo 1915 m. jį ir leido. 1918 m. persikėlė į Kauną. 1919–1920 m. redagavo leidinį „Vienybė", 1920–1924 m. dienraštį „Laisvė".  Nuo 1924 m. Jurbarko bažnyčios klebonas, įkūrė našlaičių vaikų ir senelių prieglaudą. Nuo 1935 m. kanauninkas.

Spaudos draudimo metais Rietave buvo įkūręs slaptų mokyklų, knygynėlį, platino lietuviškąją spaudą. Vienas Šv. Kazimiero draugijos įkūrėjų ir darbuotojų. Katalikiškų draugijų (Šv. Juozapo, Šv. Zitos), šalpos komitetų valdybos narys. Pasirašinėjo D. Dumbrės slapyvardžiu. Bendradarbiavo žurnaluose „Draugija", „Šaltinis", „Tėvynės sargas", „Nedėldienio skaitymas", „Židinys ", „Žinyčia", laikraščiuose „Kryžius", „Vilniaus žinios", „Dirva", „Tiesos kelias". Skelbė politinius straipsnius, spausdino vertimus, paskelbė feljetonų, išleido brošiūrų (Ar bus geriaus, kad socializmas gaus viršų?, 1905 m. Bejėgis socializmas, 1920 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 64-65 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Juozapas Bikinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 180 psl.
| **Juozapas Stankevičius** |
| --- |
| Gimė | 1903 m. kovo 19 d.Žardeliai, Barzdų valsčius |
| Mirė | 1974 m. lapkričio 4 d. (71 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | kunigas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Juozapas Stankevičius** (1903 m. kovo 19 d. Žardeliai, Barzdų valsčius – 1974 m. lapkričio 4 d. Kaune. Palaidotas prie Kauno arkikatedros) – Lietuvos kunigas, kanauninkas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Mokėsi Gražiškiuose, Kudirkos Naumiestyje, Kretingoje, Vokietijoje, Žemaičių kunigų seminarijoje. 1930 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto teologijos skyrių, įšventintas kunigu.

Dėstė seminarijoje, dirbo kapelionu, parengė tikybos vadovėlius 5–8 gimnazijų klasėms. 1938–1940 m. „Angelo sargo" organizacijos dvasinis vadovas.1945-1965 m. Kauno arkivyskupijos administratorius, 1949–1957 m. dar ir Kaišiadorių vyskupijos administratorius.

Žurnalistinį darbą pradėjo 1921 m. Spausdino straipsnius leidiniuose „Pavasaris", „Lietuvos aidas", „Tėvynės sargas", „Sargyba", „Tiesos kelias", „Žvaigždė", „Moteris". Vienas iš žurnalo „Šv. Pranciškaus varpelis" steigėjų, ilgametis jo redakcijos narys. Nuo 1932–1934 m. redagavo „Mūsų laikraštį".

1933 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 470 psl.


| Romos katalikų bažnyčios vadovai |
| --- |
| Prieš tai:**Bernandas Sužiedėlis** |  **Kaišiadorių vyskupas**1949–1957 | Po to:**Vincentas Sladkevičius** |
| **Juozas Bakšas** |
| --- |
| Gimė | 1933 m. spalio 20 d.Gerviečiai, Tauragės apskritis |
| Mirė | 1991 m. spalio 4 d. (57 metai)Šakiai |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Juozas Bakšas** (1933 m. spalio 20 d. Gerviečiuose, Tauragės apskritis – 1991 m. spalio 4 d. Šakiuose) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1957 m. baigė Šilutės darbo jaunimo vidurinę mokyklą. 1953 m. dirbo Tauragės MTS politinio skyriaus laikraščio „Už stalininį derlių" redakcijoje, 1956–1965 m. – Šilutės rajono laikraščio „Leninietis" redakcijos literatūrinis darbuotojas, 1965–1989 m. Šakių rajono laikraščio „Draugas" redakcijos atsakingasis sekretorius. 1990–1991 m. šio laikraščio redaktoriaus pavaduotojas. 1989–1991 m. redagavo jo iniciatyva 1989 m. pradėtą leisti rajono kraštotyros mėnraštį „Zanavykas".

Bibliografija
-------------

* *Šakių rajonas*, – Vilnius. Mintis, 1989 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 49 psl.
| **Juozas Buivydas** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. rugpjūčio 13 d.Kaunas |
| Mirė | 1996 m. gruodžio 29 d. (73 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | dailininkas, spaudos darbuotojas |

**Juozas Buivydas** (1923 m. rugpjūčio 13 d. Kaune – 1996 m. gruodžio 29 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Mokėsi Šiauliuose, Kaune, Maskvoje. Spaudoje pradėjo bendradarbiauti 1940 m. Pirmieji darbai išspausdinti savaitraštyje „Kuntaplis". 1940–1941 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" reporteris–apybraižininkas, 1944–1946 m. – žurnalo „Jaunimo gretos" redaktorius. Vėliau žurnalo „Švyturys" atsakingasis sekretorius, žurnalo „Šluota" meninis redaktorius, laikraščių „Tiesa", „Vakarinės naujienos", LKP CK leidyklos dailininkas, laikraščio „Opozicija" bendradarbis.

Dalyvavo respublikinėse ir tarptautinėse karikatūrų parodose, autorinė karikatūrų paroda „Žemės dėmės".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 76 psl.
| **Juozas Chlivickas** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. gegužės 8 d.Pakruojis |
| Mirė | 2004 m. balandžio 10 d. (84 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, dramaturgas, vertėjas, redaktorius |
| Partija | 1943 m. SSKP |

**Juozas Chlivickas** (1919 m. gegužės 8 d. Pakruojyje – 2004 m. balandžio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, dramaturgas, vertėjas, redaktorius.

Biografija
----------

1935–1938 m. mokėsi Kauno Darbo rūmų gimnazijoje suaugusiems. 1935 m. įsijungė į pogrindinę komunistų veiklą. 1937–1939 m. kalėjo Raseinių, Kauno ir Šiaulių kalėjimuose.1940–1941 m. dirbo „Tiesos" redakcijoje. Karo metais – Raudonosios armijos 16-osios lietuviškos divizijos kareivis.

1945–1949 m. Klaipėdos laikraščio „Raudonasis švyturys" redaktorius. 1950 m. laikraščio „Tarybų Lietuva" redaktorius.  1950–1960 m. „Kauno tiesos" redaktorius. 1960–1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos dramaturgijos konsultantas. 1972 m. biuletenio „Sparnai" redaktoriaus pavaduotojas. 1973–1975 m. Eksperimentinio meninio konstravimo biuro leidybinio skyriaus vedėjas.

Kūryba
------

1936 m. žurnale „Mūsų jaunimas" išspausdino pirmąjį apsakymą. 1949 m. kartu su Juozu Gustaičiu parašė agitacinio turinio kaimo kolektyvizaciją paradiškai vaizduojančią pjesę „Obelys žydės", pastatytą Klaipėdos ir Vilniaus teatruose. 1957 m. parašyta pjesė „Neramios širdys", apie komunistų organizuojamus streikus (išleista pavadinimu „Žmogus nori gyventi", 1958 m.). 1972 m. išėjo apybraiža „Žvalgas kasdien pavojuje". Visi kūriniai parašyti socialistinio realizmo maniera.

Iš rusų kalbos išvertė J. ir K. Čapekų, V. Kaverino, V. Rozovo, D. Ugriumovo, N. Vladimovo pjesių.

Bibliografija
-------------

* *Obelys žydės*: 3 veiksmų pjesė. – Vilnius, 1949.
* *Žmogus nori gyventi*: 4 veiksmų drama. – Vilnius, 1958.
* *Žvalgas kasdien pavojuje*: pjesė. – Vilnius, 1972.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 84 psl.
2. ↑
3. ↑  *Juozas Chlivickas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 326
4. ↑   Archyvuota kopija 2008-04-11 iš Wayback Machine projekto.
| **Juozas Krūminas** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. vasario 8 d.Palionė, Gelvonų valsčius |
| Mirė | 1951 m. birželio 1 d. (37 metai)Edmundštalis, Vokietija |
|  |
| Veikla | poetas, vertėjas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Juozas Krūminas** (slapyvardis *Juozas Palionis*, 1914 m. vasario 8 d. senuoju stiliumi sausio 26 d. Palionė, Gelvonų valsčius, Ukmergės apskritis – 1951 m. birželio 1 d. Edmundštalis, palaidotas Špakenberge, prie Hamburgo) – Lietuvos poetas, vertėjas, žurnalistas.

Biografija
----------

Studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Nuo 1937 m. bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos žinios", „Naujoji Romuva", „Prošvaistė", „Pranciškonų pasaulis", „Savaitė", „Žiburėlis". 1940 m. vadovavo dienraščio „Tarybų Lietuva" literatūriniam skyriui. 1941 m. redagavo žurnalą „Pionierius". 1941–1944 m. dirbo Kauno radiofone, leido šapirografuotą pogrindžio laikraščio „Tautos žodis". 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Hafkruge, Noištate bei Geštachte (Šlėzvigas-Holšteinas) karo pabėgėlių stovyklose 1945–1948 m. leido ir redagavo literatūrinį žurnalą „Gintaras" (pirmasis nr. išėjo pavadinimu „Baltija"), parašė vienveiksmių pjesių. Nuo 1948 m. dirbo gimnazijoje Špakenberge. Antrojo pasaulinio karo metais bendradarbiavo laikraštyje „Į Laisvę", „Ateitis", po karo – Vokietijoje einančiame laikraštyje „Tremties metų almanachas", JAV lietuvių periodiniuose leidiniuose „Aidai", „Draugas", „Šv. Pranciškaus varpelis", „Žvaigždė".

Kūryba
------

Romanuose vaizduojami paskutiniai nepriklausomybės metai ir 1940 m. sovietinė okupacija. Poezijoje vyrauja patriotinė tematika, istorinė baladė. Išvertė, su kitais, V. Korolenkos, A. Tolstojaus, Dž. B. Šo, S. Lagerlof ir kt. kūrinių. Paliko kūrybos rankraščių.

Bibliografija
-------------

* Eksperimentai, eilėraščių rinkinys, 1939 m. su D. Pumpučiu
* Kibirkštys naktį, eilėraščių rinkinys, 1940 m.
* Sugrįžimo laivas, eilėraščių rinkinys, 1946 m.
* Naktis viršum širdies, romanas, 1950 m.
* Šeštasis medis, romanas, 1963 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 249 psl.
2. ↑  *Juozas Krūminas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 140 psl.
| **Juozas Lozoraitis** |
| --- |
| Gimė | 1871 m. sausio 10 d.Baltrušiai, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1920 m. rugsėjo 12 d. (49 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | knygnešys, varpininkas, rašytojas, spaudos, visuomenės ir politinis veikėjas |

**Juozas Lozoraitis** (1871 m. sausio 10 d. Baltrušiuose, Vilkaviškio apskritis – 1920 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – knygnešys, varpininkas, rašytojas, Lietuvos spaudos, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, vėliau vertėsi prekyba, dažnai važinėjo į Tilžę, iš kurios parveždavo ir draudžiamos literatūros. Nuo 1895 m. su broliu Jonu veikė „Sietyno" draugijoje. Daug kartų kratytas, kelis kartus suimtas.

1900 m. Paryžiaus parodai surinko apie 200 liaudies meno eksponatų. Nuo 1902 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1905–1907 m. – įvykių Užnemunėje organizatorius ir dalyvis. Per I pasaulinį karą pasitraukė į Rusiją. Maskvoje rūpinosi pabėgėlių šelpimu. Po karo gyveno Utenoje.

Kūryba
------

Nuo 1891 m. bendradarbiavo laikraščiuose „Ūkininkas", „Varpas", „Naujienos", „Vienybė lietuvninkų", „Vilniaus žinios", „Darbininkų balsas". Slapyvardžiai: *Višakis*, *Musė*, *Tilvikas*. 

Rašė prozą, eiles, publicistinius straipsnius. Kūrybai būdinga varpininkų programos nuostatos – Tėvynės meilės, darbo, lygybės idėjų akcentavimas, užuojauta nuskriaustiesiems, smerkiama carinė priespauda. Apysakoje „Kėkštų Simas" propaguojamos žemės ūkio naujovės. „Idėjoje ant mėšlyno" keliama aktuali to meto „lietuviškų šeimynų" problema. Išvertė rusų revoliucinių dainų.

Bibliografija
-------------

* *Idėja ant mėšlyno*, 1900 m.
* *Kėkštų Simas*, apysaka, 1901 m.
* *Našlaitė*, poema, 1905 m.
* *Audra kyla*, rinktinė, Vaga, 1988 m. ISBN 5-415-00023-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 305 psl.
| **Juozas Stilsonas** |
| --- |
| Gimė | 1891 m. rugpjūčio 14 d.Vartai, Marijampolės apskritis |
| Mirė | 1962 m. gegužės 19 d. (70 metų)Bruklinas, JAV |
|  |
| Veikla | spaudos, visuomenės ir politinis veikėjas, redaktorius, vertėjas |

**Juozas Stilsonas-Stasiulevičius** (1891 m. rugpjūčio 14 d. Vartuose, Marijampolės apskritis – 1962 m. gegužės 19 d. Brukline, JAV) – JAV lietuvių spaudos ir visuomenės ir politinis veikėjas, redaktorius, vertėjas.

Biografija
----------

1904 m. atvyko į JAV, baigė Niujorke spaustuvininkų mokyklą ir dirbo įvairiose spaustuvėse.

Nuo 1906 m. Amerikos lietuvių socialistų sąjungos narys, 1915 m. su grupe kairiųjų socialistų nuo jos atsiskyrė ir įsijungė į Amerikos socialistų partiją, išrinktas jos sekretoriumi. 1943 m. ir 1954–1955 m. Lietuvių darbininkų draugijos pirmininkas.

1918–1919 m. vienas iš Čikagoje leidžiamos „Žarijos" redaktorių, 1931–1943 m. Brukline – Naujosios gadynės redaktorius, nuo 1937 m. – vyriausias redaktorius. Taip pat 1908–1917 m. rašė į leidinius „Kova", 1916–1917 m. – „Naujoji gadynė" (Filadelfijoje), nuo 1950 m. – į „Darbą".

Išvertė vokiečių, amerikiečių autorių kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 474 psl.
| **Jurgis Janušaitis** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. rugpjūčio 4 d. (111 metų)Džiugoniai, Panevėžio apskritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Veronika Janušaitienė |
|  |
| Veikla | spaudos darbuotojas ir organizatorius |

**Jurgis Janušaitis** (g. 1912 m. rugpjūčio 4 d. Džiugoniai, Panevėžio apskritis) – Lietuvos spaudos darbuotojas ir organizatorius.

Biografija
----------

1929 m. baigė Kaišiadorių vidurinę mokykla, 1934 m. – suaugusiųjų gimnaziją Kaune.

Nuo 1927 m. bendradarbiavo leidiniuose „Vakarai", „Lietuva", „Lietuvos aidas", „Jaunoji karta", „Karys", „Pašto pasaulis".

Išvažiavęs į JAV, 1952–1984 m. dirbo prekybininku Čikagoje, Market Parke įkūrė didžiausią lietuvių maisto parduotuvę „Parama". Bendradarbiavo lietuvių spaudoje, skelbė reportažus laikraščiuose „Draugas", „Dirva", „Naujienos", „Tėviškės žiburiai", Australijos lietuvių leidiniuose. Žurnalo „Lietuvis žurnalistas" redakcinės kolegijos narys.

1981–1984 m. Lietuvių žurnalistų sąjungos valdybos narys, pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 183 psl.
| **Jurgis Kalakauskas-Kalakonis** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. spalio 8 d.Starkai, Vilkaviškio valsčius |
| Mirė | 1958 m. liepos 7 d. (47 metai)Sidnėjus |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jurgis Kalakauskas-Kalakonis** (1910 m. spalio 8 d. Starkai, Vilkaviškio valsčius – 1958 m. liepos 7 d. Sidnėjus) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Mokėsi Vilkaviškio ir Marijampolės gimnazijose, Vytauto Didžiojo universitete studijavo ekonomiką.

Nuo 1929 m. bendradarbiavo spaudoje. Korespondencijas ir straipsnius spausdino leidiniuose „Suvalkietis", „Sekmadienis", „Karys", „Diena", „Trimitas", „Mūsų rytojus". 1934–1936 m. savaitraščio „Suvalkietis" redaktorius. 1937–1938 m. dirbo laikraštyje „Vakarai", 1938–1940 m. – „Lietuvos aidas". 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946 m. redagavo kultūros laikraštį „Apžvalga". 1949 m. išvyko į Australiją. 1953–1958 m. redagavo savaitraštį „Mūsų pastogė".

1929–1933 slapyvardžiu *K. Jurgysa* išspausdino novelių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 201 psl.
2. ↑  *Jurgis Kalakauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 162 psl.
| **Jurgis Lapinas** |
| --- |
| Gimė | 1856 m. lapkričio 4 d.Aleknavičiai, Pakalnės apskritis |
| Mirė | 1932 m. gegužės 9 d. (75 metai)Senieji Vainotai, Tilžės apskritis |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas. |

„Birutės" pirmininkai. Jubiliejinis atvirukas išleistas 1910 m. draugijos 25-mečio prog. Dešinėje, viršuje: Jurgis Zauerveinas; dešinėje, apačioje: Jurgis Lapinas; kairėje, viršuje: Vilius Bruožis; kairėje, apačioje: Jurgis Mikšas. Centre: Jonas Vanagaitis.
**Jurgis Lapinas** (1856 m. lapkričio 4 d. Aleknavičiai, Pakalnės apskritis – 1932 m. gegužės 9 d. Senieji Vainotai, Tilžės apskritis) – Mažosios Lietuvos visuomenės veikėjas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Gimė pasiturinčio ūkininko šeimoje. Baigęs pradžios mokyklą ir pasimokęs pas Kaukėnų parapijos kunigą privačiai, tėvams pageidaujant, dvejus metus mokėsi Berlyno misionierių mokykloje (pasiuntinių seminarijoje), bet iš jos išstojo. 1878–1879 m. tarnavo Vokietijos kariuomenėje Karaliaučiuje. Grįžęs dirbo tėvų ūkyje Aleknaičiuose.

Nuo 1895 m. dirbo J. Šionkės ir Oto fon Mauderodės spaustuvėse, Tilžėje leistų laikraščių korektorius. Susipažino su Tilžės lietuvių visuomenės veikėjais, įsitraukė į tautinį darbą. Nuo 1895 m. pasirašinėjo Tilžėje leidžiamų lietuvių laikraščių ir žurnalų 1895–1902 m. „Varpo" ir „Ūkininko", 1899–1903 m. „Tėvynės sargo", 1900–1902 m. „Žinyčios", 1902 m. „Varpo" priedo „Naujienos" atsakinguoju redaktoriumi. Buvo oficialus „Varpo" leidėjas. Jo straipsnius spausdino „Lietuviškas laiškas" (nuo 1897 m. „Aušra"), 1897–1898 m. „Nauja lietuviška ceitunga" ir kiti lietuvių periodiniai leidiniai.  1896 m. įsteigė knygyną ir iki 1905 m. intensyviai prekiavo Didžiajai Lietuvai skirta literatūra. Jį gerai pažinojo knygnešiai.

1892 m. su kitais įkūrė Tilžės – Lankos apskrities politinę organizaciją „Lietuviška konservatyvų skyrimo draugystė", buvo jos veikėjas, sekretorius. Nuo 1900 m. blaivybės draugijos „Lietuvos žvaigždė" bibliotekininkas. 1893–1898 m. Birutės draugijos pirmininkas. 1901 m. su kitais įsteigė kultūros švietimo draugiją „Lietuvininkų susivienijimas Prūsuose". XX a. pr. jaunimo draugijose skaitė paskaitas apie lietuvių kultūros istoriją.

1902 m. išleido „Kataliogą lietuviškų knygų gaunamų per J. Lapyną Tilžėje". Jame užregistravo 364 knygas, 2 albumus, 8 natų sąsiuvinius, 4 periodinius leidinius ir paveikslėlių. Jo bendradarbiai buvo Morta Zauniūtė, Ansas Bruožis, Mikas Banaitis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius, Ona Žemaitytė-Narkevičienė. Šimtas knygnešių. V. Lietuvos knygnešio draugija, 1998 m.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 263 psl.
3. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Jurgis Lapinas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 525 psl.
| Pluotinalis |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,224 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,96 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Kliurkė |
| Išteka | Mava (D-1) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Pluotinalis

  |
| **Koordinatės** |  55°50′23″ š. pl. 22°17′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.83972°š. pl. 22.28639°r. ilg.﻿ / 55.83972; 22.28639Koordinatės: 55°50′23″ š. pl. 22°17′11″ r. ilg.﻿ / ﻿55.83972°š. pl. 22.28639°r. ilg.﻿ / 55.83972; 22.28639 |

**Pluotinalis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajone, apie 5 km į rytus nuo Žarėnų, Varnių regioniniame parke. Ilgis iš vakarų į rytus 0,61 km, plotis iki 0,55 km. Altitudė 159,5 m. Susidaręs trikampėje ledo lūstavietėje. Krantai daugiausia žemi ir pelkėti (vakaruose plyti Pluotinės pelkė), tik šiaurinis aukštas (15–35 m), apaugę daugiausia krūmynais. Ežeru iš šiaurės į vakarus prateka Minijos aukštupys Mava (Kliurkė), ir sujungia Pluotinalį su Ilgio bei Didovo ežerais.

Šalia ežero yra Pluotinės, Milkantų, Kegų kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pluotinalis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 405
|  |
| --- |
| Vaidotas Valiukevičius |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Vaidotas Valiukevičius |
| Gimė | 1981 m. gegužės 27 d. (42 metai) |
| Veikla | dainininkas, šokėjas |

**Vaidotas Valiukevičius** (g. 1981 m. gegužės 27 d.) – Lietuvos dainininkas, šokėjas, pagrindinis grupės „The Roop" solistas, be to 2014 metais ikūre The Roop grupe

Baigė Noreikiškių vidurinę mokyklą.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje buvo grupių „Kosmo" ir „Omega" narys. 2005 m. pradėjo solinę karjerą (slapyvardžiu Milanno), debiutinė daina – „Nieko nereikia daugiau" (ji užėmė aukščiausias vietas įvairiuose Lietuvos radijo stočių topuose). Tų pačių metų pavasarį dalyvavo LTV laidoje „Lietuvos dainų dešimtukas", jos pavasario sezone užėmė 1-ąją vietą. Debiutinį albumą išleido 2007 m. birželį. Kelerius metus viešai nebekoncertavo, vadovavo savo įkurtai įmonei.

2014 m. viešai debiutavo su grupe „The Roop" (su kūriniu „Be Mine"). 2018 m. su grupe „The Roop" dalyvavo „Eurovizijos" atrankoje su daina „Yes, I Do" ir užėmė trečią vietą. 2020 m. su grupe „The Roop" laimėjo atranką į 2020 m. Euroviziją su daina „On Fire", tačiau dėl COVID-19 pandemijos konkursas neįvyko. Po metų dar kartą laimėjo atranką į „Euroviziją" (su daina „Discoteque"), finale užėmė 8-ąją vietą.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4
2. 1 2
3. ↑  Gallagher, Robyn (2020-02-19). „Lithuania: THE ROOP's grand final televote figures are revised... increasing their landslide victory". *Wiwibloggs*.
4. ↑  Rasmus (2020-02-15). „Lithuania has decided: The Roop to Eurovision 2020 after winning Pabandom iš Naujo". *Eurovisionworld*.
5. ↑  *„Euroviziją" laimėjo Italija, „The Roop" atiteko 8 vieta*. 15 min.lt. Nuoroda tikrinta 2021-05-23.
Kalvotoji Žemaitija 1993 m.
**Kalvotoji Žemaitija** – Telšių apskrities laikraštis, leidžiamas nuo 1941 m. balandžio 19 d.

Istorija
--------

1941 m. išėjo 9, 1944 m. – 6 numeriai. 1941 m. gegužės 15 d. – 1944 m. spalio 28 d. nebuvo leidžiamas. Iki 1950 m. – Telšių apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Telšių rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – rajono laikraštis, nuo 1995 m. Nr. 21 – apskrities laikraštis. Steigėja ir leidėja UAB „Kalvotoji Žemaitija" redakcija.

1945 m. ėjo vienąkart-dukart per savaitę, 1946 m. 1951 m. – dukart, 1947–1949 m. – dukart-triskart, vėliau – triskart per savaitę, nuo 1990 m. – du kartus, nuo 1995 m. – tris kartus per savaitę. Spausdino Telšių spaustuvė, nuo 1980 m. Šiaulių „Titnago" spaustuvėje. Tiražas 1945 m. – 10 000 egz. 1987 m. – 14 200 egz. 1997 m. – 6600 egz.

Iki 1950 m. gruodžio vadinosi „Tarybų Žemaitija", iki 1962 m. – „Komunizmo aušra", iki 1988 m. – „Komunizmo švyturys", nuo 1988 m. – „Telšių laikraštis", nuo 1991 m. balandžio – „Kalvotoji Žemaitija".

Redaktoriai
-----------

* Julius Antanavičius – 1941 m.
* Antanas Bajarūnas – 1944–1945 m.
* Stasys Zauka – 1945–1946 m.
* Jurgis Endriuška – 1951–1954 m.
* Elijas Joffė – 1954–1955 m.
* Birutė Ona Boreišienė – 1955–1960 m.
* Adolfas Vaseris – 1960–1984 m.
* Česlovas Gedvilas – 1985–1987 m.
* Steponas Algirdas Dačkevičius – nuo 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 203 psl.

Nuorodos
--------

* „Kalvotoji Žemaitija"
*Concordia Discordatium Canonum* – kanonų teisės sąvadas. 1140 m.
**Kanonų teisė** – Romos Katalikų, Anglikonų Bažnyčios bei Rytų krikščionių bažnyčių teisė, teisės sistema (bažnytinės teisės dalis). Kanonų teisė reguliuoja Bažnyčios kaip organizacijos konstitucinę sąrangą, institucijas, subjektus bei jų statusą, veiklą, Bažnyčios subjektų bei narių tarpusavio santykius.

Istorija
--------

Kanonų teisė padėjo pagrindus šiuolaikinei proceso bei baudžiamajai teisei. Iš jos buvo perimtas, pavyzdžiui, kaltės principas, taip pat kertinis sutarčių principas kaip *„pacta sunt servanda"* („sutarčių reikia laikytis"). Kanonų teisėje negali būti normų, prieštaraujančių Dievo ar prigimtiniam įstatymui ir moralei.

Teisės šaltiniai
----------------

Kanonų teisė yra kodifikuota. Pagrindinis norminis teisės aktas Romos Katalikų Bažnyčios teisėje – kanonų teisės kodeksas (*Codex Iuris Canonici*). Pirmą kartą jis priimtas 1917 m. o 1983 m. popiežius Jonas Paulius II apaštaline konstitucija *Sacrae disciplinae leges* patvirtino naujos redakcijos Kanonų teisės kodeksą. Rytų Bažnyčių kanonų kodeksas – *Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium*.

Kanonų teisės mokslas
---------------------

*Pagrindinis straipsnis – Kanonistika*.
Kanonų teisę tiria pasaulietiniai bei religiniai mokslai, pavyzdžiui, kanonistika, teisės istorija. Europoje teisės studijuojama teologijos fakultetuose, teisės fakultetuose kaip teisės istorinė disciplina arba kaip laisvai pasirenkamas bažnytinės teisės dalykas. Suteikiami tokie laipsniai kaip kanonų teisės licenciatas, kanonų teisės daktaras, kanonų ir civilinės teisės daktaras.

Lietuvoje studijuojama aukštosiose mokyklose. VDU Katalikų teologijos fakultete veikia Bažnytinės teisės katedra, rengiamos podiplominės studijos (suteikiamas teologijos magistro laipsnis). Dėstoma kunigų seminarijose, MRU, VU ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Romualdas Zdanys. Kanonų teisė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 336 psl.
2. ↑   Kazimieras Meilius: Bažnyčios mokymas ir jos Kanonų teisė vadovaujasi pamatinėmis vertybėmis, bet ne kintančiais interesais, reliatyvia morale ar pseudovertybėmis.
Karlas Majus (1907 m.)
Namas, kuriame gimė Karlas Majus
**Karlas Majus** (vok. *Karl Friedrich May*, tikras vardas – *Carl Friedrich May*; 1842 m. vasario 25 d. Ernstthal – 1912 m. kovo 30 d. Radebeul, Vokietija) – vokiečių rašytojas, vienas produktyviausių nuotykių srities literatų, kurio kūriniai Vokietijoje dešimtmečiais buvo laikomi labiausiai skaitomi.

Biografija
----------

Gimė labai gausioje audėjų šeimoje, kuri susilaukė keturiolikos vaikų. Iš jų išgyveno vos penki. Lankydamas mokyklą, privačiai dar mokėsi muzikos ir kompozicijos. 1856 m. pradėjo dirbti mokytoju Waldenburgo liaudies mokykloje. Dėl smulkios vagystės buvo pašalintas iš mokyklos ir nuteistas šešioms savaitėms arešto. Keletą metų vertėsi privačiomis pamokomis, rašė pasakas ir apsakymus. Dėl vėl įvykdytų vagysčių ir finansinių sukčiavimų, nuo 1865 m. iki 1869 m. buvo įkalintas Cvikau pilyje. Išleistas, vėl vagiliavo, o nuo 1870 m. iki 1874 m. buvo įkalintas Waldheimo mieste už valkatavimą. Šio kalėjimo pastoriaus įtakos dėka, išleistas į laisvę, grįžo gyventi pas tėvus į Ernstthal, ėmėsi rašyti prozą bei dirbo redaktoriumi pramoginiuose laikraščiuose. Nuo 1878 m. dirbo laisvuoju rašytoju. Nuo 1880 m. pradėjo leisti vadinamąjį knygų Rytų ciklą. 1892 m. išleistas šešių romanų ciklas apie Artimuosius Rytus išgarsino K. Majų. Nuo 1899 m. daug keliavo po Aziją, 1908 m. lankėsi Šiaurės Amerikoje. Nuo 1893 m. iki 1910 m. buvo išleistos garsiausios rašytojo knygos: „Vinetu", „Sidabro ežero turtai", „Old Surehand". K. Majus taip pat išleido poezijos, dramos knygų, autobiografinę knygą „Mano gyvenimas ir siekiai", humoreskų, novelių. 1912 m. netikėtai mirė. Mirties priežastimi nurodoma širdies sustojimas, astma.

Įtaka ir atminimo įamžinimas
----------------------------

K. Majus laikomas labiausiai leidžiamu pasaulyje vokiečių kalba rašiusiu rašytoju. Daug jo kūrinių buvo ekranizuoti, sukurti scenoje, radijo vaidinimų arba komiksų formomis. Daug K. Majaus knygų buvo išversta į lietuvių kalbą (pirmasis kūrinys lietuviškai – romanas „Per dykumą" buvo išleistas dar 1929 m.). Romanai leisti keliais leidimais. Rašytojo atminimui pagerbti veikia jo vardo draugija, Vokietijoje įsteigti keli K. Majaus muziejai, jo vardu (*348 May*) pavadintas vienas iš Asteroidų žiede skriejančių asteroidų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *May Karl (Karlas Majus)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 40 psl.

Nuorodos
--------

* Karlo Majaus draugija
* K. Majaus namas Hohenstein-Ernstthal (muziejus)
* Karl-May muziejus Radebeul
* Vikisvetainė apie Karlą Majų
* Forumas apie Karlą Majų Archyvuota kopija 2009-04-26 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karl May** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Karo aviacijos mokykla** – tarpukario Lietuvos kariuomenės specialioji mokykla aviatoriams rengti. Mokykla veikė 1919 m. ir nuo 1932 iki 1940 m. Kaune. 1919 m. išleidusi pirmąją karo aviacijos lakūnų ir žvalgų laidą, buvo uždaryta. 1919 m. mokyklai vadovavo Konstantas Fugalevičius, Ignas Adamkavičius, Jonas Martynas Laurinaitis. Pirmaisiais mokyklos instruktoriais 1919 m. daugiausia buvo vokiečių lakūnai ir Lietuvos karo lakūnas Pranas Hiksa.

1932 m. Karo aviacijos mokykla buvo atkurta. Joje veikė karininkų ir puskarininkių klasės. Mokslas truko dvejus metus. Baigusiems klases buvo suteikiamas antro rango lakūno vardas. 1937 m. puskarininkių klasė praplėsta, įsteigus oro šaulių ir mechanikų klases, o mokslas prailgintas iki trejų metų. Nuo 1932 m. iki 1940 m. mokyklai vadovavo V. Reimontas. Okupavus Lietuvą, Karo aviacijos mokykla 1940 m. spalio 18 d. buvo panaikinta.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Jonas Pyragius. Karo aviacijos mokykla
2. ↑   Algirdas Gamziukas. Pirmasis lekiotojas
3. ↑  *Karo aviacijos mokykla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 462 psl.
| Karusės mūšis |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1270 vasario 16 |
| Vieta | ties Karuse, (Vakarų Estija |
| Rezultatas | Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| LDKžiemgaliai | Livonijos ordinasDanija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Traidenis |  |
| Nuostoliai |
| 1600 | Livonijos ordino krašto magistras Otonas Luterbergas52 riteriaidanų vadas Eilartasbeveik 600 kariųsužeistas Lealio vyskupas |

**Karusės mūšis** (kartais vadinamas **Karusės ledo mūšiu**) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės mūšis su Livonijos ordino ir Danijos jungtine kariuomene ant užšalusios Baltijos jūros ledo, įvykęs 1270 vasario 16 d. ties Karuse, (Vakarų Estija).

Mūšio prielaidos
----------------

Tuo metu dar vyko Didysis prūsų sukilimas (1260–1274 m.) prieš Vokiečių ordiną, o Lietuva pradėjo kovą su Voluine (tęsėsi 1269–1275 m.), todėl žemaičiai galėjo vykdyti žygius į šiaurę. Pasinaudodamas proga, kaip manoma, Lietuvos didysis kunigaikštis Traidenis užpuolė Livonijos ordiną ir užšalusios Baltijos jūros ledu pasiekė Sarema salą. Grįždami su grobiu prie Muhu sąsiaurio jie susidūrė su jungtine Livonijos ordino ir danų kariuomenės įgula iš Talino.

Livonijos ordinas, jau atsigavęs po 1260 m. Durbės mūšio buvo gerai pasiruošęs - surinkęs didelę armiją jis rengėsi pulti Žemgalą.

Mūšio eiga
----------

Kalavijuočiai ir danai puolė pirmi.
Lietuviai sustatė roges pusračiu ir pasinaudoję jomis kaip barikada, ietimis išbadė į rogių tarpus įsipainiojusius riterių žirgus, o tada ir pranašumo netekusius priešo riterius. Eiliuotosios Livonijos kronikos (XIII a. pab.) duomenimis, žuvo 52 riteriai, Livonijos ordino krašto magistras Otonas Luterbergas (vok. *Otto von Lutterberg*), danų vadas Eilartas ir beveik 600 lengvai ginkluotų karių. Buvo sužeistas Lealio vyskupas.

Mūšio reikšmė
-------------

Tai buvo penktasis didžiausias Livonijos pralaimėjimas 13-ame amžiuje. Livonijos ordino vadovybė Vokiečių ordino didžiojo magistro paprašė atsiųsti pagalbos ir naują krašto magistrą.

Naujasis magistras Andreas Vestfalis (*Andreas von Westfalen*) nusprendė pakelti Livonijos prestižą, 1270 m. sužinojęs apie kitą lietuvių ruošiamą žygį, jis iškeliavo užkirsti kelio. Tačiau lietuviai netikėtai atakavo jo stovyklą ir užmušė patį Andreas ir dar 20 jo riterių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karusės mūšis, Ledo mūšis ties Karuse*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 513 psl.
2. ↑  Stephen Turnbull. Crusader Castles of the Teutonic Knights (2): The Stone Castles of Latvia and Estonia 1185-1560. Osprey Publishing 2004 p.52 ISBN 1-84176-712-3  Archyvuota kopija 2012-11-11 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  William Urban. The Baltic Crusade. Lithuanian Research and Studies Center Chicago, Illinois 1994 ISBN 0-929700-10-4 p.278-280
4. ↑  Tomas Baranauskas. Ar priminsime Europai apie Šiaulių mūšį? Delfi.lt 2006-09-22, tikrinta 2007-10-14
5. ↑   L: R. Varakauskas Ledo mūšis ties Karuse 1270 m. Istorija t. 3 Vilnius 1962.
6. ↑   William Urban. The Baltic Crusade. Lithuanian Research and Studies Center Chicago, Illinois 1994 ISBN 0-929700-10-4 p.278-280
**Karo archyvas** – Lietuvos kariuomenės leidinys, leistas 1925–1929 m. 1935–1940 m. Kaune.

Istorija
--------

Ėjo neperiodiškai. 1925–1929 m. leido Vyriausiojo štabo Karo mokslo skyrius, o 1935–1940 m. – Spaudos ir švietimo skyrius. Spausdino Spindulio spaustuvė, nuo 1935 m. Varpo spaustuvė Kaune. Tiražas 1925 m. – 800 egz. 1929 m. – 200 egz. Išėjo 12 tomų.

Spausdino karo ir Lietuvos kariuomenės istorijos tyrinėjimus, monografijas, karių atsiminimus, dokumentus, Lietuvos istorijos studijas.

1993 m. Vilniuje išleistas Lietuvos krašto apsaugos ministerijos žurnalas „Karo archyvas", kaip atgaivintas 1925–1940 m. Kaune ėjęs to paties pavadinimo leidinys. Nuo 2003 m. leidžia Lietuvos karo akademija.

Bendradarbiavo Vytautas Bičiūnas, Vaclovas Biržiška, Mykolas Biržiška, Stasys Butkus, Marijona Čilvinaitė, Tadas Daugirdas, Zenonas Ivinskis, Jonas Martynas Laurinaitis, Antanas Merkys, Aleksandras Ružancovas, Kazimieras Pakalniškis, Vincas Vitkauskas ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Vytautas Steponaitis – 1925–1940 m.
* Gintautas Surgailis – nuo 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 208 psl.

Nuorodos
--------

* Karo archyvas Archyvuota kopija 2010-06-05 iš Wayback Machine projekto.
| Katanijait. *Catania* |
| --- |
|              |
| *Katanijos reginys Etnos papėdėje* |
|  |
| 

KatanijaKatanija

37°30′00″ š. pl. 15°05′25″ r. ilg.﻿ / ﻿37.50000°š. pl. 15.09028°r. ilg.﻿ / 37.50000; 15.09028﻿ (Katanija)Koordinatės: 37°30′00″ š. pl. 15°05′25″ r. ilg.﻿ / ﻿37.50000°š. pl. 15.09028°r. ilg.﻿ / 37.50000; 15.09028﻿ (Katanija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Katanijos provincija |
|  |
| **Meras** | Salvo Pogliese |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 298 324  |
| **Plotas** | 182,9 km² |
| **Tankumas** (2022) | 1 631 žm./km² |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 95100 |
| **Tel. kodas** | 095 |
|  **Vikiteka** | Katanija |
|  |
| **Kirčiavimas** | Katãnija |

**Katanija** – miestas Italijoje, antras pagal dydį Sicilijos miestas po Palermo ir Katanijos provincijos sostinė. Katanijos miestas yra įsikūręs rytinėje salos pakrantėje, aktyvaus Etnos vulkano papėdėje.

Laivų remonto, radioelektronikos, naftos chemijos pramonė, žemės ūkio įrengimų gamyba. Turizmas, balneologinis kurortas. Yra botanikos sodas, vulkanologijos institutas, astrofizikos observatorija.

Šalia miesto yra antras pagal dydį ir pirmas pagal aptarnautų keleivių skaičių Sicilijos oro uostas – Katanijos–Fontanarozos oro uostas.

2002 m. Katanijos senamiesčio barokiniai statiniai buvo įrašyti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija
--------

Miestas įkurtas VIII a. pr. m. e. graikų kolonistų.

Ši vieta buvo labai stipriai suniokota per 1169 ir 1693 metais įvykusius žemės drebėjimus ir lavos išsiveržimus.

1434 m. buvo pastatytas pirmasis siciliečių universitetas.

Miesto simbolis yra *u Liotru* arba *Fontana dell' Elefante*, kurį sukonstravo 1736 m. Giovan Battista Vaccarini. Tai kūrinys iš sustingusios lavos vaizduojantis dramblį, nugalėtą Obelisko. Legenda sako, kad Vaccarinio tikrasis dramblys buvo kastruotas, ką Katanijos vyrai priėmė kaip jų vyriškumo įžeidimą. Tam, kad juos nuramintų, Vaccarini pridėjo atitinkamas dramblio sėklides prie originalios statulos.

Architektūra
------------

Miesto simbolis – dramblys
Katanijoje, kaip ir didelėje dalyje Sicilijos, vyrauja baroko stiliaus pastatai.
Žymiausios Katanijos Barokinės bažnyčios ir rūmai:

* Katedra (Duomo)
* Šv. Agotos *la Vetere*
* Šv. Agotos *alla Fornace*
* Šv. Pranciškaus
* Šv. Benedikto
* Kolegijos bazilika
* Biokarių rūmai
* Dramblių rūmai
* Reburdonės rūmai
* Čerami vila

Sportas
-------

* Catania FC – futbolo klubas;
* Calcio Catania – buvęs futbolo klubas;

Šaltiniai
---------

1. ITALY: Sicilia, *citypopulation.de*
2. ↑  ITALY: Sicilia, *citypopulation.de*
3. ITALY: Sicilia, *citypopulation.de*
4. ↑  ITALY: Sicilia, *citypopulation.de*
5. ↑  *Catania (Katanija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 734 psl.
6. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 202

Nuorodos
--------

* Katanijos svetainė
Koordinatės: 56°5′15″ š. pl. 22°10′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.08750°š. pl. 22.17500°r. ilg.﻿ / 56.08750; 22.17500

| Gudonas |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,176 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,87 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 2,8 m |
| Įteka | Pagudonė (Tuštupis) |
| Išteka | Gudonas (Tarpija) |

**Gudonas** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajono šiaurės vakaruose, apie 4 km į šiaurės vakarus nuo Gadūnavo, 0,3 km į pietus nuo Plinkšių ežero. Ištįsęs šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,3 km, plotis iki 0,18 km. Altitudė 111,5 m. Giliausia vieta – 2,8 m. Ežeras susidarė rininiame duburyje. Krantai labai statūs, aukšti (10 m), o galai pelkėti (šiaurėje Juodės pelkė). Iš rytų supa Pamarkijos miškas, iš vakarų – Gedrimų miškas. Šiaurėje į Plinkšių ežerą išteka Tarpijos (Gudono) upelis.

Prie Gudono ežero buvo įsikūręs Pagudonės viensėdis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gudonas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 14