recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Palermo**| **Plotas** | 17,4 km² |
| **Gyventojų sk.** | 256 927 |
| **Gyventojų tankumas** | 14 500 žm./km² |
| ***Komuna*** | C14 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** | * Palermo hipodromas,
* Plaza Italia,
* Buenos Airių botanikos sodas,
* Buenos Airių zoologijos sodas,
* Jorge Newbery oro uostas
 |
| 

---

 |

**Palermas** (isp. *Palermo*) – kvartalas šiaurės rytinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. Rytuose remiasį į La Platos vandenis. 

Kvartalo pavadinimas kilo nuo Šv. Benedikto Palermiečio pranciškonų abatijos, išlikusios iki šių dienų. Čia įsikūrė daugiausia italų imigrantai. Palermas sparčiau augo XIX a. Kvartalas užima didelį plotą – tai vienintelis 14 komuną sudarantis kvartalas.

Palermas – vienas gražiausių Buenos Airių kvartalų. Čia daug sodų ir parkų: Buenos Airių zoologijos sodas, Vasario 3-iosos parkas, Buenos Airių botanikos sodas, Japonų sodai. Taip pat yra Galilėjaus planetariumas, daug sporto klubų, aikščių. Taip pat yra polo stadionas, vietiniams skrydžiams naudojamas Jorge Newbery oro uostas, Palermo lenkynių trąsa.

*Tres de Febrero* („Vasario 3-iosos") parkas
Japoniškas sodas *Tres de Febrero* parke

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
**Trombopoetinas** – hormonas, glikoproteinas, skatinantis megakariocitų aktyvumą kaulų čiulpuose ir reguliuojantis trombocitų sintezę.

Sintezė organizme
-----------------

Trombopoetinas gaminamas daugiausiai kepenyse, nedideliais kiekiais ir inkstuose bei kaulų čiulpuose. Skirtingai nei eritropoetinas, trombopoetinas sintetinamas stabiliu greičiu, o sintezė reguliuojama per jo receptorius. Kraujyje trombopoetinas cirkuliuoja laisvas ir susijungęs su trombocitais. Prie trombocitų prisijungęs hormonas nėra efektyvus ir suardomas kartu su trombocitais per 7–10 dienų. Esant dideliam trombocitų skaičiui (trombocitozei) sujungiamas didesnis hormono kiekis, todėl trombocitų gamyba stimuliuojama mažiau. Sumažėjus trombocitų skaičiui didėja laisvai cirkuliuojančio trombopoetino kiekis, todėl skatinama trombocitų sintezė.

Veikimo mechanizmai
-------------------

Trombopoetinas veikia ne tik megakariocitus, bet ir kamienines kaulų čiulpų ląsteles[1]. Trombopoetinas jungiasi prie receptoriaus kaip ligandas ir stimuliuoja jas per JAK2 signalo perdavimo kelią. Efektyvus yra tik laisvai cirkuliuojantis hormonas, nesujungtas su trombocitais.

Naudojimas medicinoje
---------------------

Trombopoetinas kaip vaistas nėra stabilus junginys, be to jį sunku skirti ligoniams, todėl sukurti sintetiniai trombopoetino receptorių agonistai (eltrombopagas ir romiplostimas), kurie gali būti skiriami sergant imunine trombocitopenine purpura ir kitomis ligomis, kurioms būdinga trombocitopenija[2].

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaushansky et al. Thrombopoietin the primary regulator of platelet production. Trends Endocrinol Metab. 1997 Mar;8(2):45-50.
2. ↑  Wormann et al. Clinical Indications for Thrombopoietin and Thrombopoietin-Receptor Agonists. Transfus Med Hemother. 2013 Oct;40(5):319-325. Epub 2013 Sep 11.
| **Giedrė Čepaitienė** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. rugpjūčio 8 d. (69 metai)Pliorišiuose, Šakių rajonas |
|  |
| Veikla | Lietuvos kalbininkė, pedagogė |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Giedrė Čepaitienė-Kudirkaitė** (g. 1953 m. rugsėjo 8 d. Pliorišiuose, Šakių rajonas) – Lietuvos kalbininkė, pedagogė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1970 m. baigė Kudirkos Naumiesčio Vinco Kudirkos vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus universitetą. 1977-1981 m. studijavo Lietuvių kalbos ir literatūros instituto aspirantūroje, 1984 m. humanitarinių mokslų daktarė.

Nuo 1981 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytoja, 1987 m. docentė, 2003 m. profesorė. 1990-1993 m. buvo Šiaulių miesto savivaldybės Švietimo skyriaus vedėja.

Tyrinėjimų sritis – lietuvių kalbos rašto istorija, didaktika, kalbos etiketas.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių kalbos garsų klasifikacija, 1986 m.
* Kalbos etiketas ir mokykla, 1996 m.
* Lietuvių kalbos etiketas: semantika ir pragmatika, monografija, 2007 m.
* Lietuvių kalbos vadovėliai bendrojo lavinimo vidurinei mokyklai,
* Zanavykų šnektos žodynas, su kitais, parengė, T. 1-3, 2003-2006 m.
* Kornelija, autobiografinė apysaka, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Giedrė Čepaitienė-Kudirkaitė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Gruntinis kelias Vilkaviškio rajone (Vištyčio RP)
**Gruntinis kelias** (dar vadinamas **gruntkeliu**) – kelias, neturintis tvirtos dangos (asfaltbetonio, betono, žvyro). Paprastai tai būna vietinės reikšmės keliai, einantys per miškus, skirti privažiavimui prie sodybų, vandens telkinių, gamtinių, archeologinių paminklų, kartais gali jungti nedidelius kaimus. Skurdesnėse šalyse gruntiniai keliai neretai jungia ir stambias gyvenvietes, miestus.

Dėl tvirtos dangos nebuvimo gruntiniai keliai pasikeitus meteorologinėms sąlygoms (pvz. prasidėjus lietui) gali tapti sunkiai pravažiuojami lengvaisiais automobiliais. Daug gruntinių kelių tinkami važiuoti tik dalį metų – žiemą rečiau naudojami gruntiniai keliai užpustomi, o pavasarį ar vėlyvą rudenį sunkiai pravažiuojami dėl patižusios kelio dangos. Tokiais keliais tada gali pravažiuoti tik sunkvežimiai, traktoriai, padidinto pravažumo lengvieji automobiliai.

* Miško keliukas VengrijojeMiško keliukas Vengrijoje
* Gruntinis kelias per pievas RusijojeGruntinis kelias per pievas Rusijoje
* Gruntinis kelias BrazilijojeGruntinis kelias Brazilijoje

Taip pat skaitykite
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gruntinis kelias** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žvyrkelis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gruntkelis(parengė Linas Vidugiris). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-10-09).
| ***Tronas: palikimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Tron: Legacy |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Joseph Kosinski |
| Prodiuseris (-iai) | Sean BaileyJeffrey SilverSteven Lisbergwer |
| Scenaristas (-ai) | Adam HorowiztEdward Kitsis |
| Vaidina | Jeff BridgesGarrett HedlundBruce BoxleitnerOlivia WildeMichael SheenJames Frain |
| Metai | 2010 12 16-17 |
| Trukmė | 127 minučių |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Walt Disney Pictures |
| Montažas | James Haygood |
| Kinematografija | Claudio Miranda |
| Biudžetas | 170 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Tronas: palikimas** (angl. *Tron: Legacy*) – 2010 metais JAV sukurtas fantastinis ir veiksmo filmas, režisuotas Džosefo Kosinskio. Filme vaidina Džefas Bridžesas, Garetas Hedlundas, Olivija Vaild ir kiti. Tai 1982 metų filmo „Tronas" tęsinys.

27 metų jaunuolio Semo Flino (akt. Garetas Hedlundas) tėvas Kevinas Flinas (akt. Džefas Bridžesas) buvo kompiuterinių žaidimų kūrėjas ir paslaptingai dingo prieš 20 metų. Po ilgų metų tėvo draugas gauna žinutę iš buvusios kontoros. Sūnus leidžiasi apžiūrėti seno tėvo darbo kambario, kur aptinka vis dar veikiantį kompiuterį. Per jį patenka jo į tėvo sukurtą virtualų pasaulį, kuriame šis ir yra užstrigęs visus tuos 20 metų. Prasideda nelengvos kelio atgalios paieškos.

Išnašos
-------

1. ↑  „Tron: Legacy (2010)". *Box Office Mojo*. Amazon.com. Nuoroda tikrinta 2010-12-24.
2. ↑  „'How Do You Know' flops; 'Tron' doesn't; and like the bear himself, 'Yogi' is soft". *Los Angeles Times*. Tribune Company. Nuoroda tikrinta 2010-12-19.
| ***Kupriaus gauja*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | La banda del gobbo |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Umberto Lenzi |
| Scenaristas (-ai) | Umberto LenziTomas Milian |
| Vaidina | Tomas MilianSal Borgese |
| Metai | 1978 |
| Žanras | trileris |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kupriaus gauja** (it.  *La banda del gobbo*) – 1978 m. Italijoje sukurtas trileris. Aktorius Tomas Milian filme atlieka brolių dvynių – Vinčenzo ir Sergio Maracių – vaidmenį. 1976 m. Milian jau atliko kuprotojo Vinčenzo Maracio vaidmenį Umberto Lenzi filme „Ginkluota Roma".

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Tomas Milian – Vinčenzo Maracis / Sergio Maracis
* Pino Colizzi – komisaras Sartis
* Isa Danieli – Marija
* Salvatore Borgese – „Albanas" Milo
* Luciano Catenacci – Adalberto
* Guido Leontini – Mario
* Solvi Stubing – Marika
* Sal Borgese

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pagarsėjęs nusikaltėlis Vinčenzo Maracis, pravarde Kuprius, grįžta į Romą, kad apiplėštų inkasatorių automobilį. Į pagalbą jis pasitelkia 4 sėbrus, tačiau pastarieji nusprendžia pasinaudoti sumaištimi ir atsikratyti vadeiva, kurį lengva atpažinti. Nors sužeistam Kupriui pavyksta pasislėpti, policija ieško būtent jo, o ne kitų gaujos narių. Medžiojamas Vinčenzo, padedamas dvynio brolio Sergio ir savo draugės Marijos, pradeda rengti planą...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Crotalus durissus** |
| --- |
| Tropikinė barškuolė (Crotalus durissus)Tropikinė barškuolė (*Crotalus durissus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Duobagalvės angys  *( Crotalinae)* |
| Gentis: | Barškuolės  *( Crotalus)* |
| Rūšis: | Tropikinė barškuolė  *( Crotalus durissus)* |

 |
| Binomas |
| ***Crotalus durissus***Linnaeus, 1758 |
|  |

**Tropikinė barškuolė**, arba **kaskavela** (*Crotalus durissus*) – barškuolių (*Crotalus*) genties gyvatė, priklausanti angių (*Viperidae*) šeimai, duobagalvių angių (*Crotalinae*) pošeimiui.

Aprašymas
---------

Kūnas apie 1,6 m ilgio, raudonai rudas, su šviesiai geltonomis zigzaginėmis linijomis, einančiomis šonais. Kaklo šonuose yra išilginės šviesios linijos. Galva su plačiu tamsių ir siauru šviesių juostų raštu. 

Tropinės barškuolės gausumas didelis. Brazilijoje tai antra pagal dažnumą nuodingoji gyvatė, todėl didžiausias skaičius ir įgeltų.

Nuodų veikimas pasižymi labai plačiu spektru. Juose yra ir neurotoksinų ir hematoksinų. Įkandus pasireiškia ne tik vietiniai simptomai, bet ir paralyžius, ypač kvėpavimo takų. Mirtingumas apie 70 proc. nuo įkandimų skaičiaus. Gaunama 26-45 mg nuodų sausos masės.

Paplitimas
----------

Paplitusi Centrinėje Amerikoje, taip pat Pietų Amerikoje į pietus iki Argentinos ir Urugvajaus

Gyvena sausose stepėse, savanose ir net dykumose.

Mityba
------

Maitinasi išimtinai graužikais, kuriuos gaudo prietemoje ir naktį.

Veisimasis
----------

Patelės gimdo 10-19 jauniklių, kurie yra 30-35 cm ilkgio.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tropikinė barškuolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Vaivadijos herbas
**Palenkės vaivadijos herbas** (lenk. *Herb województwa podlaskiego*) - Palenkės vaivadijos herbas yra skydo formos ir padalintas į dvi dalis. Raudonoje užsklandoje viršutinėje dalyje vaizduojamas Lenkijos herbas - baltas erelis su karūna ir apatinėje dalyje Lietuvos herbas - Vytis. Herbas pradėtas naudoti nuo 2001 m. vasario 19 dienos. Herbo autorius Tadeusz Gajl. Herbas simbolizuoja tai kad šis regionas priklausė ir Lenkijos karalystei ir Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei.

* Abiejų Tautų respublikos, Palenkės vaivadijos herbas 1514-1795 m.Abiejų Tautų respublikos, Palenkės vaivadijos herbas 1514-1795 m.
* Lenkijos Kongreso karalystės, Palenkės vaivadijos ir Palenkės gubernijos herbas 1816-1844 m.Lenkijos Kongreso karalystės, Palenkės vaivadijos ir Palenkės gubernijos herbas 1816-1844 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Palenkės vaivadijos vėliava.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palenkės vaivadijos herbas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Aprašymas apie herbą (lenk.)[neveikianti nuoroda].
Koordinatės: 55°34′52″ š. pl. 22°49′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58111°š. pl. 22.82111°r. ilg.﻿ / 55.58111; 22.82111

Kelias per Kuprės mišką šalia Žibuoklių
**Kuprės miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Kelmės rajone, 7 km į pietvakarius nuo Kelmės, į šiaurės vakarus nuo Pakražančio. Plotas – 14,2 km². Susideda iš Kuprės, Paprūdžių, Pagojo, Ganyprovos, Rombardiškės, Švedkalnio miškų. Priklauso Tytuvėnų miškų urėdijos Pakražančio girininkijai.

Paviršius kalvotas, būdingi jauriniai smėliai, priesmėliai, vietomis su priemolio podirviu, taip pat velėniniai jauriniai priesmėliai ir priemoliai. Pietrytiniais pakraščiais teka Kražantė, pro miškus – jos intakas Kuprė. Yra karjerų.

Medynų sudėtis:

* pušynai: 50 %
* eglynai: 36 %
* beržynai: 11 %
* juodalksnynai: 1 %
* baltalksnynai: 1 %
* uosynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 27 % miško medžių, pusamžiai medynai – 45 %, pribręstantys – 24 %, brandūs – 4 %.

Kuprės miškuose gyvena briedžiai, stirnos, šernai, taurieji elniai, lapės, kiaunės, usūriniai šunys, kiškiai.

Masyvą skiria vieškelis  **2116**  Pluskiai–Žibuoklės–Katiliškė . Miške iš šalimais įsikūrę Petkiškiai, Pluskiai, Paprūdžiai, Kūprė, Žibuoklės, Morkiškė, Šuneliai, Išlinskiškiai, Juodeikiai, Burbiškė, Šilos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kuprės miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 441
Vaikų stovyklos „Lazurnij" paplūdimys (Artekas)
Gyvenamasis stovyklos pastatas, Artekas
**Vaikų stovykla** - vaikų, paauglių poilsio organizavimo forma; stovykla. Stovyklaujama atskirose stovyklavietėse arba specialiuose stovyklaviečių kompleksuose (pvz. Artekas, Ukraina).

Rūšys
-----

Stovyklos gali būti:

* Sezoninės: veikia mokinių atostogų metu (vasaros, žiemos, rudens arba pavasario)
* Nuolatinės: vyksta ištisus metus.
* Dienos: ryte atvykstama, vakare grįžtama į namus.

Pionierių stovykla
------------------

*Pagrindinis straipsnis – Pionierių stovykla*.

  

Pionierių stovyklos paplito sovietiniais metais visoje TSRS. Organizuotos kaip ideologizuotos vaikų poilsio organizavimo formos. Dabar tokių stovyklų jau nėra.

Programa
--------

Visos stovyklos pagal savo režimą gali labai skirtis. Įprastas aktyvumo ir poilsio ritmas (kėlimasis, laisvalaikis, maitinimasis, poilsis, miegas). Paprastai vyksta renginiai (olimpiada, žaidimai, varžybos), šventės (atidarymas ir uždarymas, valstybinės ar tautinės šventės), gali būti rengiamos ekskursijos, išvykos, turistiniai žygiai, kelionės. Stovyklos gali būti įvairių tematinių profilių: kalbų mokymo, karinio parengimo, sportinės, išgyvenimo, kūrybinės, lyderystės, muzikinės ir pan.

Maitinimas
----------

Valgiaraštis įvairiose stovyklose skiriasi. Paprastai stovykloje yra nuosavas virėjas (kepėjas-konditeris). Maistas vaikų stovykloje paprastai tiekiamas bent 4 kartus (pusryčiai, pietūs, pavakariai, vakarienė, kartais ir antra vakarienė arba naktipiečiai).

Maistas tiekiamas įvairiai: gali būti švediškas stalas arba maitinimas porcijomis. Kiekviena iš šių rūšių turi savo pliusus ir minusus. Švediškas stalas suteikia vaikams galimybę rinktis sau tinkamą maistą, kurio paprastai nebūna bendrojo (viešojo) maitinimo atveju. Tačiau vaikai dažnai patys negali sudaryti produktų, kurių reikia jų aktyviai besivystančiam organizmui, sąrašo. Todėl naudingi, tačiau vaikams mažiau skanūs patiekalai būna išbraukiami iš vaikų raciono stovykloje. Porcijinio meniu atveju mityba yra subalansuota ir atitinka visus standartus. Po adaptacijos laikotarpio vaikai paprastai pripranta prie tokio maitinimo, nors ir pradžioje nevalgo (arba valgo tik iš dalies). Švediškas stalo kartais gali būti nereikalinga prabanga, bet gali būti naudojamas kai kuriais atvejais.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje žinomos stovyklavietės - Giruliai (Klaipėda), Berčiūnai, Panevėžio rajonas (ateitininkų stovyklos). Mokyklose rengiamos dieninės vasaros stovyklos.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vaikų stovykla** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Didžiausias vaikų ir jaunimo stovyklų Lietuvoje ir užsienyje pasirinkimas
* Vaikų stovyklų pedagogikos darbuotojų forumas Archyvuota kopija 2009-02-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Paleotipas** (gr. palaios 'senovinis' + gr. typos 'atspaudas') – knyga, išspausdinta XVI a. pirmoje pusėje. Chronologiniai rėmai yra sąlyginiai, nes paleotipai greičiau žymi paskutinį perėjimo nuo rankraštinės prie spausdintos knygos etapą, kuris įvairiose šalyse pasibaigė skirtingu laiku.

Paleotipuose pasikeitė struktūriniai ir apipavidalinimo elementai, išnyko inkunabulams dar buvę būdingi rankraštinių knygų bruožai.
Paleotipuose:

* pradėjo formuotis antraštinis lapas;
* sumažėjo knygos formatas;
* suvienodinta puslapių numeracija;
* tekstuose rečiau vartoti trumpinimai.

Paleotipais laikomos ir Lietuvoje spausdintos knygos. Tai Pranciškaus Skorinos „Mažoji kelionių knygelė" (1522 m.) ir „Apaštalas" (1525 m.), Martyno Mažvydo „Katekizmas" (1547 m.) ir kt.

Vilniaus universiteto bibliotekoje saugomi 1409 pavadinimų paleotipai.

Nuorodos
--------

* Paleotipų kolekcija Vilniaus universiteto bibliotekoje
Melioracijos griovys pavasarį (Kėdainių rajonas)
**Melioracija** – priemonės, kurios ilgam laikui pagerina dirvožemio vandens, oro, šilumos, maisto medžiagų režimą ir sudaro sąlygas gausiam ir pastoviam žemės ūkio derliui gauti.

B. Bučo „Melioratorius" Ariogaloje
Memorialinis užrašas 1975 m. Mažųjų Mostaičių žemių melioracijai atminti
lot. *melioratio* kilęs iš lot. dalyvio *melioratus* 'gerintas', šis iš veiksmažodžio *meliorare* 'gerinti', o pastarasis iš lot. *melior* 'geresnis'.

Melioracija žemės ūkyje apima keletą dirvožemių gerinimo būdų:

* sausinimas (drenavimas) – per drėgnų žemių sausinimas naudojant atviro (grioviai) ar uždaro drenažo (vamzdynai) sistemas.
* drėkinimas (irigacija) – per sausų žemių drėkinimas tiesiant drėkinimo kanalus, įrengiant lietinimo sistemas ir pan.
* dirvų sudėties gerinimas – druskožemių druskų išplovimas, kalkinimas pelenais.
* kiti būdai.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje aktualiausias buvo per šlapių dirvų sausinimas. Melioracija dažniausiai vykdoma įmirkusiose žemėse, pelkynuose. Klojami drenažo vamzdžiai, kasami melioracijos kanalai, kurie esant drėgmės pertekliui vandenį nuleidžia į vandens telkinius. Taip pat taikomos įvairios agrotechninės priemonės, gerinančios dirvožemio kokybę.

Lietuvoje melioracija intensyviai vykdyta sovietmečiu. Dėl neapgalvotos melioracijos susidarė daug gamtinių problemų: labai padidėjo vandens telkinių tarša chemikalais (iš laukų melioracijos grioviais chemikalai patenka į upes ir ežerus), sunyko kraštovaizdžiai (ištiesintos upelių vagos, iškirsti miškų ir krūmynų plotai), sutrikdytas vandens balansas, nusausintos pelkės (sunaikintos jų ekosistemos).

| Laikotarpis (penkmečiai) | Perduota naudotis nusausintos žemės (tūkst. ha) | Drėkinama žemė (tūkst. ha) |
| --- | --- | --- |
| nauja statyba | iš jo drenažu | rekonstrukcija | nauja statyba | rekonstrukcija |
| 1951–1955 | 233,4 | 15,6 | - | - | - |
| 1956–1960 | 365,9 | 156,5 | - | - | - |
| 1961–1965 | 467,0 | 432,7 | 8,7 | 0,2 | - |
| 1966–1970 | 626,7 | 604,0 | 66,1 | 3,3 | 0,2 |
| 1971–1975 | 708,0 | 693,2 | 43,1 | 19,3 | 0,3 |
| 1976–1980 | 537,0 | 524,9 | 37,2 | 14,3 | 1,6 |
| 1981–1985 | 464,5 | 448,0 | 162,6 | 15,3 | 3,0 |
| 1986–1990 | 388,8 | 376,0 | 194,1 | 9,9 | 2,3 |
|

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Pranas Aleknavičius (2004). „Žemėtvarkos darbai 1944-1990 m.". *Žemėtvarka Lietuvoje*. p. 78. ISBN 9955-9729-0-4.
| Kempnaslenk. *Kępno* |
| --- |
|        |
| *Kempno rotušė* |
|  |
| 

KempnasKempnas

51°17′0″ š. pl. 17°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.28333°š. pl. 17.98333°r. ilg.﻿ / 51.28333; 17.98333﻿ (Kempnas)Koordinatės: 51°17′0″ š. pl. 17°59′0″ r. ilg.﻿ / ﻿51.28333°š. pl. 17.98333°r. ilg.﻿ / 51.28333; 17.98333﻿ (Kempnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Didžiosios Lenkijos vaivadija |
| **Apskritis** | Kempno apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 14 713  |
| **Plotas** | 7,7 km² |
| **Tankumas** (2009) | 1 911 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kempnas |

**Kempnas** (lenk. *Kępno*) – miestas Lenkijos pietvakariuose, Didžiosios Lenkijos vaivadijoje, prie Nesubo upės (Prosnos intakas), 76 km nuo Vroclavo. Apskrities centras. Pro miestą eina Varšuvos-Prahos plentas, yra stotis prie Poznanės-Katovicų geležinkelio linijos. Mašinų (aplinkosaugos įrangos, staklių, chemijos pramonės įrenginių), chemijos, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos, medienos apdirbimo ir baldų gamybos, maisto, siuvimo pramonė. Yra krašto muziejus, 1815 m. klasicizmo stiliaus sinagoga, 1863 m. evangelikų bažnyčia, 1846 m. klasicistinė rotušė, 1911 m. neobarokinė katalikų Šv. Martyno bažnyčia.

Istorija
--------

Sinagoga
Kempnas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1282 m. Tuomet jau ten buvo pilis, vyko prekyba. Vėliau gyvenvietė sumenko, bet suklestėjo XVII a. kuomet čia iš Silezijos atsikėlė daug protestantų, kurie rado čia prieglobstį bei žydų. Kempno žydų bendruomenė buvo viena didžiausių šalyje. XVIII a. miestas buvo gelumbės audimo centras. Nuo XIX a. plėtota pramonė ir prekyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kempnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Kongiariumas** (lot. *congiarium*, iš lot. *congius* 'kongijus, toks tūrio matas') - tam tikros talpos indas senovės Romoje ir Romos imperatorių dalintų dovanų tipas.

Indas
-----

Indo kongiariumo talpa būdavo vienas kongijus (lot. *congius*), kuris buvo lygus šešiems sekstarijams.

Dovana
------

Ankstyvojoje Romos respublikoje kongijais matuodavo alyvą ir vyną, kuriuos tam tikromis progomis dalindavo žmonėms. Taip žodis *congiarium* ėmė reikšti ir humanitarinį dovanojimą žmonėms. Paprastai taip būdavo dovanojami alyva, vynas, grūdai, pinigai, kiti daiktai. Dovanos kareiviams vadinosi *donativai*, nors jas irgi kartais vadindavo *kongiariumais*.

Kongiariumais kartais vadindavo dovanas ar pensijas, kurias duodavo aukštos padėties asmenys savo draugams. 

Fabijus Maksimas (*Fabius Maximus*) Augusto dovanas, teiktas draugams, dėl jų mažumo vadino *heminarijomis*, o ne kongiariumais, nes *hemina* buvo 1/12 kongijaus.

Tiberijus kiekvienam piliečiui davė 75,5 denaro (300 sestercijų) kongiariumą. Kaligula dukart dalino to paties dydžio kongiariumus. Neronas dalino 400 sestercijų kongiariumą.

Trajano valdymas buvo finansiškai sėkmingas, tačiau jo įprotis dalinti Romos piliečiams didžiulius kongiariumus kėlė griežta pasmerkimą. Jo 99 m. kongiariumas, manoma, buvo tokio pat dydžio kaip ir Nervos (75 denarai piliečiui), bet jo antras ir trečias pinigų dalijimai po kiekvieno Dakijos karo buvo itin išlaidūs - kiekvienam piliečiui davė 650 denarų.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3  Smith W. (1870) Dictionary of Greek and Roman Antiquities Archyvuota kopija 2005-10-26 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Bury, John Bagnell. *The Student's Roman Empire*. Harper. 1893. p 436.
**Dulebai**, *dulibai* (rus. *дуле́бы*) – rytų slavų genčių sąjunga, VI a. – X a. pradžioje gyvenusi Vakarų Volynės teritorijoje. Priskiriami Pragos-Korčiako archeologinei kultūrai.

Kur susidarė dulebai iki šiol nėra žinoma, nes dulebų buvimo pėdsakai išsibarstę Centrinėje ir Rytų Europoje. Spėjama, kad dulebai galbūt susiformavo Romos imperijos laikais germanų ar bulgarų genčių kaimynystėje, o vėliau apsigyveno keliuose regionuose. Kai kurie viduramžių šaltiniai nurodo dulebus buvus ne tik Vakarų Volynėje, bet ir šiandieninėje Čekijoje, ties Dunojaus vidurupiu, tarp Balatono ežero ir Mursos upės ir kitur.

VI a. pabaigoje – VII a. pradžioje smarkiai nukentėjo nuo avarų antpuolių. 907 m. dalyvavo kunigaikščio Olego organizuotame žygyje į Cargradą. Pirmajame, ne visai sėkmingame žygyje rusų ir dulebų sąjungininkai buvo arabai. Antrasis žygis, kuriame be rusų ir dulebų dalyvavo ir baltieji chorvatai, baigėsi naudingos taikos sutarties pasirašymu. X a. jau kaip bužanai ir volynėnai, tapo Kijevo Rusios dalimi.

Korčiako kultūros paminklai siejami su dulebų genčių sąjunga, iš kurios, manoma, kilo metraščiuose aprašyti volynėnai, drevlianai, dregovičiai ir galbūt dalis polianų.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-03-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Галина Лозко. Українське народознавство. Видання третє, доповнене та перероблене. Київ. Видавництво „АрТек" 2006 °C. 21


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSlavų geležies amžiaus archeologinės kultūros |
| --- |
|  |
| Iki V a. | 
Pamario (?) · Pševorsko (?) (lugijai) · Zarubincų (?) · Černiachovo (?) · Kijevo |  |
|  |
| Nuo V a. | 
Sukovo-Dzedzicių · Pskovo ilgųjų pilkapių · Prahos-Korčiako (venedai · dulebai) · Koločino (?) · Penkovo (antai) · Iloteščio-Kindeščio · Volyncevo (severianai) · Romnų (severianai) · Borščevo (viatičiai) · Naugardo sopkų · Smolensko-Polocko ilgųjų pilkapių (krivičiai) · Riuseno · Luka-Raikoveco · Feldbergo · Karantanijos · Belobrodo |
|  |
| *Klaustukai žymi mišrias kultūras, arba dėl kurių slaviškumo abejojama* |

 |
Hidrometrinis suktukas su strypu
**Hidrometrinis suktukas** (anksčiau ilgą laiką vadintas hidrometriniu malūnėliu) – hidrologinis prietaisas, skirtas vandens srovės greičio matavimams natūraliomis sąlygomis (upėse, kanaluose, tvenkiniuose, ežeruose ir panašiuose vandens objektuose). Veikia hidrodinaminio ryšio su srove principu. Šiuo metu hidrometrinis suktukas – pagrindinis ir labiausiai paplitęs visame pasaulyje srovės greičio matavimo prietaisas.

Istorija
--------

Hidrometrinio suktuko veikimo principas pagrįstas daviklio sukimosi greičio (apsisukimų skaičiaus per sekundę n) priklausomybe nuo vietinio srovės greičio V. Pirmą kartą apie galimybę panaudoti suktuką vandens srovės greičio matavimui XV a. viduryje užsiminė Leonardas Da Vinčis (Leonardo da Vinci), analizuodamas vėjo malūnėlio veikimo teorinius principus. Rimtai teoriškai išnagrinėjo ir pirmąsyk praktikoje hidrometrinį suktuką panaudojo R. Voltmanas (R. Woltman) XVIII a. pabaigoje.

Suktuko konstrukcija
--------------------

Daugumos suktukų konstrukciniai principai panašūs. Juose iš išorės paprastai nesunku išskirti šias pagrindines dalis: greičio daviklį, korpusą, kontaktus bei stabilizatorių. Greičio daviklis gali būti mentinis sraigtas arba sparnelių ar kaušelių formos rotorius. Kai kuriuose suktukuose naudojami keli skirtingi sraigtai, keičiami esant įvairiems srovės greičiams. Greičio daviklis sutvirtintas su korpuso viduje esančia suktuko ašimi. Ašį su davikliu arba su korpusu jungia guoliai ir, priklausomai nuo to, daviklis sukasi arba aplink ašį, arba kartu su ja. Daviklis su ašimi yra svarbiausioji suktuko detalė. Nuo daviklio ir ašies tobulumo priklauso suktuko jautrumas ir matavimo rezultatai. Korpusas skirtas apjungti visoms suktuko dalims tarpusavyje. Be daviklio ašies, korpuse yra signalizacijos įrenginys su kontaktais, skirtais prijungti apsisukimų skaičiaus ar greičio skaitliukui. Korpusu suktukas tvirtinamas prie strypo ar lyno. Tvirtinant suktuką ant lyno, prie korpuso galo montuojamas stabilizatorius (uodega), skirtas suktukui orientuoti išilgai
vyraujančios matuojamos srovės krypties.

Hidrometrinio suktuko veikimo principas
---------------------------------------

Skaitliukas nustato daviklio apsisukimų skaičių pagal elektros signalus, siunčiamus ties kontaktais susidarius uždarai elektros grandinei (grandinė užsidaro atsisukus specialiai kontaktinio krumpliaračio atšakai). Dažniausiai elektros signalai siunčiami kas 10 arba 20 daviklio apsisukimų, tačiau šiuolaikiniuose suktukuose šį skaičių galima reguliuoti.

Teoriškai, suktuku išmatuotą greitį galima apskaičiuoti pagal lygtį:

**V = k × n**

V – srovės greitis, m/s; k – suktuko daviklio geometrinis žingsnis, m; n – suktuko daviklio
apsisukimų skaičius per sekundę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valiuškevičius G. 2012. Hidrometrija. Vilnius: VU leidykla.
**Kemės šcherai** (rus. *Кемские шхеры*) – salų grupė Baltojoje jūroje prie Pomorų kranto. Administraciškai priklauso Karelijos respublikos (Rusija) Kemės ir Belomorsko rajonams.

Padėtis
-------

Kemės šcherai yra salynas iš daugiau kaip šimto įvairaus dydžio salų, nuo mažų uolų iki 3,5 km ilgio salų. Salos yra palei šiaurinę Pomorų kranto dalį, daugiausia Onegos įlankoje. Jos driekiasi nuo rytinio Šujostrovo galo Šujos upės žiotyse iki 65°05' šiaurės platumos..

Aprašas
-------

Piečiausia salyno sala yra Varbarludos sala (rus. *Варбарлуда*), o šiauriausia – Studencų salos (rus. *острова Студенцы*). Ryčiausia salyno sala – Žilojus (rus. *Жилой*), esanti beveik 18 km nuo Karelijos žemyninio kranto. Salyno ilgis yra 40 km. Daugelis salų sujungtos seklumomis. Apie salas ir seklumose daug antvandeninių ir povandeninių uolų.

Salos uolingos, iš dalies apaugusios puš-eglių ir eglių-beržų mišku, medžių aukštis siekia iki 19 m. Yra negilių pelkių. Aukščiausias salyno taškas yra 123,4 m virš jūros lygio, jis yra saloje Ruskij Kuzovas (rus. *Русский кузов*), kuri yra didžiausia Kemės šcherų sala (matmenys 3,4×2,2 km). Antras pagal aukštį taškas (117,8 m) yra kaimyninėje saloje Nemeckij Kuzovas.

Kemės šcherai negyvenami. kai kuriose salelėse yra žvejų trobelės, kai kurių salų aukščiausiuose taškuose – astronominiai ir geodeziniai punktai.

Sudėtis
-------

Tikslus salų ir salelių skaičius salyne nežinomas. Kai kuriuose žemėlapiuose jų yra 117. Didžiausiosios salos yra Spalio revoliucijos sala ({{ru|остров Октябрьской Революции]], Jakas, Šiaurinis Kolovaras (rus. *Северный Коловар*), Ruskij Kuzovas (*Русский Кузов*), Nemeckij Kuzovas (*Немецкий Кузов*), Pietinis Kiljakas (*Южный Кильяк*), Konevas (*Конев*), Revluda (*Ревлуда*). Kitos salos ne ilgesnė už kelis šimtus metrų.

Nuorodos
--------

1. ↑  Лоция Белого моря, Навигационное описание — Онежский залив Archyvuota kopija 2011-11-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Raimondas Rumšas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1972 m. sausio 14 d. (51 metai)Šilutėje |
|  |
| Veikla | lietuvių sportininkas (dviračių sportas). |

**Raimondas Rumšas** (g. 1972 m. sausio 14 d. Šilutėje) – lietuvių sportininkas (dviračių sportas).

Rumšas 1996 m. tapo profesionaliu dviratininku ir sportuodamas Lenkijos Mróz komandoje įspūdingais pasirodymais kalnuose atkreipė į save dėmesį. Vėliau atstovavo Fassa Bortolo komandai. 2000 m. laimėjo prestižines vienadienes lenktynes, Pasaulio Taurės etapą, Giro di Lombardia. 

Didžiausias pasiekimas – Tour de France 2002, kai finišavo trečias – po Lance Armstrong ir Joseba Beloki. Šias lenktynes aptemdė skandalas - Rumšo žmona Edita buvo sulaikyta policijos Prancūzijos − Italijos pasienyje. Jos automobilyje buvo rasti dideli kiekiai sporte uždraustų vaistinių preparatų - dopingo. 

2003 m. Giro d'Italia lenktynių metu (kurių bendroje įskaitoje Rumšas užėmė 6 vietą), dviratininko organizme buvo rasta dopingo preparato EPO pėdsakų. Rumšo rezultatas lenktynėse buvo anuliuotas, dviratininkas diskvalifikuotas 1 metams. 2006 m. jis, kartu su žmona, buvo pripažintas kaltu dėl draudžiamų preparatų gabenimo per Prancūzijos sieną 2002 m. skandalo metu.

Komandos
--------

* Mróz (1996–1999)
* Fassa Bortolo (2000–2001)
* Lampre (2002–2003)
* Acqua & Sapone (2004)

| Apdovanojimai |
| --- |
| Prieš tai:**Lietuva Rasa Polikevičiūtė** | **Geriausias Lietuvos sportininkas**2002 | Po to:**Lietuva Šarūnas Jasikevičius** |

Išnašos
-------

1. ↑  „cyclingfever.com svetainė". Nuoroda tikrinta 2012 m. iepos 28 d..
2. ↑  „Kauno diena svetainė". Nuoroda tikrinta 2012 m. iepos 28 d..
3. ↑  „Delfi.lt svetainė". Nuoroda tikrinta 2012 m. iepos 28 d..
**Hidrotechninis betonas** – betonas, kurio tankiui, nepralaidumui vandeniu, ilgaamžiškumui keliami padidinti reikalavimai.[1] Ši betono rūšis naudojama konstrukcijoms, kurios bus pastoviai veikiamos vandens. Taip pat naudojamas esant reikalui atlikti betonavimo darbus po vandeniu.[2]

Nelaidumas vandeniui priklauso nuo betono tankumo. Didesnio tankumo, mažiau laidus ar nelaidus vandeniui betonas gaunamas naudojant didesnes cemento sąnaudas, plastifikuojančiais priedais mažinant, naudojant aktyvius ar inertinius mikroužpildus, gerai sutankinant ir tinkamai prižiūrint kietėjantį betoną. Nelaidumas vandeniui gali būti vertinamas pagal vandens įsiskverbimo gylį ir nelaidumo vandeniui markėmis.[3] Vandens įsiskverbimo gylis nustatomas betono bandinius 3 paras paveikus 0,5 MPa (5 atm) slėgiu pagal LST EN 12390-8. Nepralaidžiu vandeniui laikomas toks betonas, kai vidutinis vandens įsiskverbimo gylis yra mažesnis negu 20 mm.[4]

Vandens įsiskverbimas į bandinius

Nuorodos
--------

1. ↑  Damulevičius V. Vyčius J. *Hidrotechnikos statiniai*
2. ↑  Gurskis V. 2008. *Statybinės medžiagos*
3. ↑  Gurskis V. 2008. *Statybinės medžiagos*
4. ↑  LST EN 12390-8
| **Kenas Foletasangl. *Ken Follett*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. birželio 5 d. (73 metai)Kardifas, Velsas, Jungtinė Karalystė |
| Tautybė | Velso |
| Sutuoktinis (-ė) | Barbara Follett |
|  |
| Veikla | romanistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Ken Follett |

**Kenas Foletas** (angl. *Ken Follett*; g. 1949 m. birželio 5 d. Kardife, Velse) – Velso rašytojas, rašantis trilerio bei istorinės fantastikos tematika.

Buvo vyriausias iš trijų brolių. Jo tėvai, Martin ir Veenie Follett, vaikystėje jam ir jo broliams neleisdavo žiūrėti televizorių, filmus ar klausytis radijo. Jo mamos istorijos ir jo sugalvoti nuotykiai jį linksmino. Jis pradėjo skaityti kai buvo dar visai jaunas.

Kai K. Follett buvo dešimt metų, jo šeima persikėlė į Londoną, kur jis tęsė studijas. Jis įstojo į filosofijos katedrą University College London (UCL). Tuo metu augo jo politinis susidomėjimas.

Jis 1968 m. vedė savo pirmąją žmoną Mariją ir su ja susilaukė sūnaus. Jis 1970 m. baigė studijas UCL ir pradėjo studijuoti reklamos magistrą. Vėliau, 1982 m. jis vedė politikᶒ Barbarą Follett.

K. Follett dirbo žurnalistu laikraštyje „South Wales Echo" Kardife ir laikraštyje „Evening Standard" Londone. Follett paliko žurnalisto darbą leidykloje ir pradėjo rašyti. Jo sėkmė prasidėjo su 1978 m. romano „Eye of the Needle" pristatymu. Ken Follett išleido 29 knygas per paskutinius 35 metus.

K. Follett rašo įvairaus žanro romanus. Jis rašo trilerius, šiuolaikinius romanus ir istorinius romanus.

Tačiau jis geriausiai žinomas dėl savo pirmo trilerio „The Key to Rebecca" (1985 m.) ir bestselerio „The Pillars of the Earth" (1989 m.).

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
**Gertgenas tot Sint Jansas** (ol. *Geertgen tot Sint Jans*, apie 1460–apie 1490) – XV a. ankstyvojo Nyderlandų meno dailininkas.

Biografija
----------

Mažai yra išlikę žinių apie Gertgeną. Jis kūrė Harleme apie 1480−1490 m. Jo vardas reiškia „mažasis Gerardas iš Šv. Jono", kas nurodo jo galimą priklausomybę Harlemo Šv. Jono ordino vienuolių brolijai (hospitaljerai). Jį minėjo Karel van Mander, esą Gertgenas buvo gimęs Leidene, mokėsi pas Isaac van Ouwater ir mirė jaunas, vos 28 metų. Vienintelis jo dokumentuotas kūrinys yra „Nukryžiavimo" triptikas brolijos bažnyčiai, iš kurio išliko dvi didelių matmenų panelės. Viso tik apie 15 kūrinių priskiriama Gertgenui. Jie rodo Hugo van der Goes įtaką. Gertgenas buvo reikšmingiausiu iš ankstyvųjų Nyderlandų tapytojų šiaurinėje provincijų dalyje.

Darbų galerija
--------------

* „Lozoriaus prisikėlimas", Luvras
* „Karalių pagarbinimas", Valstybinis muziejus (Amsterdamas)
* „Šv. Jonas Krikštytojas Atsiskyrėlis", Paveikslų galerija (Berlynas)
* „Šv. Jono Krikštytojo relikvijų legenda", Meno istorijos muziejus (Viena)
* „Šv. naktis", Londono nacionalinė galerija

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geertgen tot Sint Jans** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* *The Oxford Dictionary of Art and Artists*, 2009
* Londono nacionalinė galerija
* wga.hu
*Quebrada las Conchas* netoli Kafajatės
**Kalčiakių slėniai** (isp. *Valles Calchaquíes*) – slėnis, besidriekiantis Šiaurės Vakarų Argentinoje, Saltos, Katamarkos ir Tukumano provincijose. Įsimenantis dėl savo itin kontrastingų spalvų ir geografinių kontrastų: nuo kalnų dykynių iki džiunglių.

Kalčiakių slėnis susidaro iš daugelio mažų slėnių, kurie ties skirtingais miestais ir upėmis vadinami skirtingai: ties Salta – *Quebrada del Toro, Valle de Lerma*, ties Eskoipės upe – *Quebrada de Escoipe*, toliau – *Valle Encantado, Quebrada de las Conchas* ir kt.

Slėnyje nuo seno gyveno indėnų gentys. Kilmeso indėnų statinių griuvėsiai randami netoli Tukumano. Kalčiaki indėnus užkariavo inkai, kuriuose vėliau iš čia išstūmė ispanai.

Ypač įspūdingas ir turistų lankomas slėnis ties Kafajate, kur įspūdį padidina vynuogynai. Slėnyje įsikūręs Los Cardones nacionalinis parkas ir Los Sosa provincijos parkas.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalčiakių slėniai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Valles Calchaquíes – Saltos prov. Archyvuota kopija 2007-07-02 iš Wayback Machine projekto.
* Valles Calchaquíes – Tukumano prov. Archyvuota kopija 2009-12-29 iš Wayback Machine projekto.
* Wikitravel:Valles Calchaquíes
| Kemgangas |
| --- |
| Tečiongo užtvanka Tečiongo užtvanka |
| **Ilgis** | 401 km |
| **Baseino plotas** | 10 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 160 m³/s |
| **Ištakos** | Sobeksanas |
| **Žiotys** | Geltonoji jūra |
| **Šalys** | Pietų Korėja |

**Kemgangas** (kor. 금강 = *Kŭmgang*) – upė Pietų Korėjoje, Korėjos pusiasalio pietuose. Prasideda Sobeksano kalnuose, Šiaurės Džolos provincijoje. Teka pradžioje į šiaurę, vėliau į pietvakarius Vakarų Korėjos lyguma, prateka Šiaurės Čungčongo, Pietų Čungčongo provincijomis. Įteka į Geltonąją jūrą; sudaro estuariją.

Didžiausi intakai – Gapčionas, Jugučionas, Mihočionas, Unsančionas, Sioksiongčionas, Nonsančionas. Upės vanduo naudojamas drėkinimui. Kemgangas laivuojamas ~100 km nuo žiočių ruože. Prie upės įsikūręs Kondžu miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 243
Koordinatės: 56°5′58.495″ š. pl. 21°55′22.368″ r. ilg.﻿ / ﻿56.09958194°š. pl. 21.92288000°r. ilg.﻿ / 56.09958194; 21.92288000

 *Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*

|  Gegrėnų Jėzaus Nazariečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Plungės |
| **Savivaldybė** | Plungės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gegrėnai |
| **Adresas** | Mokyklos g. 39 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1754 m. |

**Gegrėnų Jėzaus Nazariečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gegrėnų kaime, 6 km į pietvakarius nuo Žemaičių Kalvarijos. Patenka į Plungės rajono sakralinio kelio maršrutą.

Bažnyčios interjeras

Istorija
--------

Medinę bažnyčią 1754 m. pastatė Mykolas Venclauskas ir dovanojo jai daugiau kaip valaką žemes. Ji buvo Žemaičių Kalvarijos filija. 1825 m. pakeisti sienojai, bažnyčia ne kartą remontuota.

1850 m. simetriškai pirmajai pristatyta antroji zakristija. 1882 m. šventoriuje iškilo varpinė, o 1888 m. – nauja klebonija. Prie bažnyčios veikė Švč. Sakramento brolija ir Maldos apaštalavimo brolijos skyrius, įkurtas Lietuvių moterų draugijos skyrius. 1940 m. įsteigta Gegrėnų parapija. Pokario metais sumažėjus gyventojų, kunigas Gegrėnuose nebegyveno.

Architektūra
------------

Bažnyčia priklauso archajiškajam sakralinės architektūros tipui. Daug kartų remontuota, jos planinė struktūra ir vidaus erdvė beveik nepakito. Bažnyčia paaukštinto gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano su trisiene apside ir zakristija dešinėje pusėje. Fasadai bebokščiai, stačiakampiai langai užbaigti pusapskritėmis arkomis. Originalus ir retas šios bažnyčios interjero elementas – į apsidę atsiveriančios nedidelės fundatorių ložės. Yra 3 mediniai barokiniai altoriai, išlikę nuo bažnyčios pastatymo. Didysis altorius turi nišoje įkomponuotą Jėzaus Nazariečio statulą. Statula garsėjanti stebuklais, anksčiau buvo perrengiama medžiaginiais drabužiais pagal liturginį laikotarpį.

Šventoriaus tvora mūrinė, prie jos prišlieta medinė varpinė.

Galerija
--------

* Vaizdas iš paukščio skrydžio
* Bažnyčia ir varpinė
* Varpinė
* Didysis altorius

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Plungės rajono sakralinio kelio maršrutas Archyvuota kopija 2020-05-30 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gegrėnų Jėzaus Nazariečio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gegrėnų Jėzaus Nazariečio parapija (*telsiuvyskupija.lt*)
* Gegrėnų parapija (*plungesparapija.lt*)
Kalėdaičiai
**Kalėdaitis**, dar vadinamas *plotkele, Dievo pyragu, Dievo duona* – šventintas paplotėlis, kurio bendru valgymu pradedama Kūčių vakarienė. Įprastas Lietuvoje, Lenkijoje, Slovakijoje.

Trapieji kalėdaičiai iš tiesų yra duona. Juos stengiamasi kepti iš geriausių, aukščiausios rūšies miltų, kad suplakta tešla būtų tąsesnė, kepama neliptų prie keptuvės, o iškepti kalėdaičiai mažiau trupėtų ir lūžinėtų. Juose įspaudžiami vaizdai iš Šv. Rašto, susiję su Jėzaus gimimu. Kalėdaitis simbolizuoja šeimos bendrystę ir vienybę, nes duona kepama iš daugybės grūdų. 

Kalėdaičių keptuvė
Kūčių vakare laužant kalėdaitį, pasižadama dalytis vieni su kitais Dievo malonėmis, meile, rūpesčiais, džiaugsmais, nešioti vieni kitų naštas. Kalėdaičių naudojimas primena seną tradiciją, kai bažnyčioje pamaldų metu pašventintą duoną tikintieji nešdavosi į savo namus ir padalindavo pamaldose nedalyvavusiems.

Lietuvoje
---------

Kalėdaičiai buvo paplitę visoje Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje. Šiuos paplotėlius kepdavo dažniausiai vienuoliai ir siųsdavo daugiausia didikams bei vienuolynų geradariams. 

Kalėdaičiais neprekiaujama įprastose prekyvietėse. Prieš kiekvienas Kalėdas jų galima įsigyti tik bažnyčiose. Dabar jie dažniausiai atvežami iš kaimyninės Lenkijos, turinčios jau išvystytą kalėdaičių kepimo indrustriją. Lietuvoje šiandien kalėdaičiai savo reikmėms dar kepami viename kitame vienuolyne ar provincijos bažnytėlėje. Į kalėdaičius kartais įkepami rūtų ar kitų žiedų lapeliai. Paplotėliai gali būti ne tik balti, bet ir šiek tiek spalvinti, į tešlą įmaišant maistinių dažų. Ant Kūčių stalo dedama lėkštelė su tiek paplotėlių, kiek bus žmonių prie stalo.

Varniuose įsikūrusiame Žemaičių vyskupystės muziejuje, artėjant Kalėdoms, vykdoma edukacinė programa, kuri vadinasi „Kalėdaičio gimimas". Čia patiems galima išsikepti kalėdaitį.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Vaikus moko išsikepti kalėdaičių Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalėdaitis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lenkiškas kalėdaitis ant lietuviško stalo
* Kalėdaitis ant mūsų Kūčių stalo
* Kūčių stalo kalėdaitis Archyvuota kopija 2015-11-26 iš Wayback Machine projekto.
* Maisto enciklopedija. Kalėdaitis
* Kalėdaičių kepimas
*Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 55°27′05″š. pl. 26°19′51″r. ilg.﻿ / ﻿55.451485°š. pl. 26.330706°r. ilg.﻿ / 55.451485; 26.330706


|  Gedžiūnėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Ignalinos |
| **Savivaldybė** | Ignalinos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Gedžiūnėliai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1943 m. |

**Gedžiūnėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Gedžiūnėlių kaime, Ignalinos rajone, 1,2 km į rytus nuo kelio  **1406**  Naujasalis–Grybėnai–Naujasis Daugėliškis , 8 km į pietus nuo Dūkšto, Dysnos upės dešiniajame krante. Bažnyčia stovi veikiančių kaimo kapinių apsuptyje, yra tradicinio gyvenamojo namo formos. Aptarnaujantis kunigas reziduoja Dūkšte.

Altorius

Istorija
--------

Gedžiūnėliuose 1921 m. pastatyta koplyčia. Tai buvo pailgas namas su dvišlaičiu stogu, įėjimo durimis iš galo, į tris dalis padalintais langais. Iki 1931 m. pamaldos vyko vieną kartą per mėnesį.

Arkivyskupas Romualdas Jalbžikovskis leido kurti parapiją su sąlyga, jeigu pamaldos bus lenkų kalba. Gyventojai nesutiko. Nuo 1931 m. pamaldos vyko reguliariai. 1939 m. į Gedžiūnėlius persikėlė Daugėliškio klebonas Petras Budra, todėl kurį laiką koplyčia atliko Gedžiūnėlių–Daugėliškio parapijos bažnyčios funkcijas. Tuomet buvo pradėta statyti naująją bažnyčią. Dėl silpnos sveikatos kunigas P. Budra pasiprašė perkeliamas į kitą parapiją. Kunigo Karolio Gumbaragio pastangomis 1941 m. įkurta parapija, o 1943 m. pastatyta nauja bažnyčia, pritaikant senosios koplyčios pastatą. Po 1966 m. kunigo Jono Kardelio rūpesčiu bažnyčia restauruota ir išdažyta.

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, vienabokštė, vienanavė. Statinys su varpinės bokšteliu, trisiene apside, prišlieta zakristija. Priekiniu fasadu orientuota į pietvakarius. Pagrindinis įėjimas įrengtas pastato priekyje, pro įstiklintą verandą. Šventorių juosia nemūrytų akmenų tvora su geležiniais varteliais.

Galerija
--------

* Bažnyčios interjeras
* Perdažyta bažnyčia, 2017 m.
* Bažnyčios apsidė
* 2015 m.
*

Literatūra
----------

* Romutis Matkevičius (Matusa), Kazimieras Paulavičius. *Koplyčios. Gedžiūnėliai*. Mūsų Ignalina, 2014-07-22.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gedžiūnėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Gedžiūnėlių parapija Archyvuota kopija 2017-07-04 iš Wayback Machine projekto.
**Armstrong**|  |
| Kilimo iš | žemutinės Škotijos |
| Žemės | Litsdeilas |
| Vadas | šiuo metu neturi |
| Simbolis | Čiobrelis |
| Devizas | (lot.) *Invictus maneo* (liet.) *Lieku nenugalėtas* |
| Karo šūkis | - |
| Maršas | - |
|  |

**Armstrong** – Škotijos klanas,
kildinamas iš Ferberno (Fairbairn), Škotijos karaliaus šarvų saugotojo. Ferbernas išgelbėjo karalių nuo žūties mūšio metu. Pasak legendos, kritęs mūšio metu arklys prispaudė karalių, o Ferbernas pakėlęs žirgą ir išvadavęs karalių. Taip atsirado Armstrong (liet. „tvirta ranka") pavadinimas. Rankos simbolis yra įamžintas Armstrong klano herbe.

Istorija
--------

Armstrongai vienas iš aršiausių, galingiausių ir didžiausių Škotų Sienos žemių klanų. Lidsdeilo žemes praplėtę (Eksdeilas, Anandeilas) apie 1528 m. galėjo surinkti apie 3 000 raitelių kariauną. Organizuodavo pastovius išpuolius į Angliją, plėšė besiribojančias anglų žemes.

1529 m. liūdnai pagarsėjusį Džoną Ni Džilnokį Armstrongą, kuris puldinėjo anglų žemes, neapsikentęs Jokūbas V sugavo ir pakorė. Vėliau škotai sukūrė baladę *Armstrong Džioni*.

Vėliau, apie 1610 m. valdant Jokūbui VI buvo numalšinti Armstrongų klano išpuoliai, įvykdan mirties bausmes daugeliui iš klano vyresniųjų. Po to klanas nebeatsigavo ir prarado įtaką.

1969 m. rugpjūčio 21 d. klano palikuonis, amerikiečių astronautas Neilas Armstrongas (*Neil Armstrong*) tapo pirmuoju žmogumi išsilaipinusiu Mėnulyje. Išsilaipindamas astronautas turėjo su savimi Armstrongų klano tartano skiautę.

Nuorodos
--------

* Armstrong klano tiklalapis