recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  Kiljasingai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~44 000 |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija |
| Kalba (-os) | kiljasingų✝, ispanų, kamsų, kečujų (ingų) |
| Religijos | krikščionybė (katalikybė), prigimtinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | pastai, kultūriškai – kečujai |

**Kiljasingai** (iš keč. *Quillacinga* „pusmėnulis", dėl pakabukų po nosimi) – indėnų tauta, gyvenanti pietų Kolumbijoje, rytiniuose Narinjo departamento rajonuose.

XVI a. pr. kiljasingai buvo užkariauti inkų, o XVI a. pirmoje pusėje – ispanų. Nuo XVIII a. dalis kiljasingų prarado gimtąją kalbą, tačiau išlaikė prigimtinės kultūros bruožų. Populiacija – beveik 44 tūkst. žmonių (1980 m.). Kiljasingų palikuonys – Sibundojo slėnyje (Putumajo departamentas) gyvenantys indėnai kamsai (*kamëntsá*), kurių dalis tebešneka kamsų kalba (~4000 – 2008 m.), kuri laikoma izoliuota; kita dalis, vadinamieji ingai, priėmė kečujų kalbą.

Verčiasi žemdirbyste (bulvės, kukurūzai, vietomis kviečiai), paradavimui augina gėles, laiko stambiuosius ir smulkiuosius raguočius. Dirba samdomus darbus (ypač akmenskaldžių).

Vyrai tradiciškai vilki medvilninius tunikos pavidalo marškinius be rankovių; moterys – sijoną ir skraistę ties krūtinę susegtais galais.

Faktiškai kiljasingai esti katalikai, bet išlikę prigimtinės tikybos, šamanizmo bruožų, kamsai ir ingai išlaikę tradicinę mitologiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biblioteca Luis Ángel Arango
2. ↑  *Кильясинга*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

Koordinatės: 55°59′52″ š. pl. 22°57′42″ r. ilg.﻿ / ﻿55.99778°š. pl. 22.96167°r. ilg.﻿ / 55.99778; 22.96167

| Kuršėnų vidurinis tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šiaulių rajonas) |
| Plotas | 0,08 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,2 km |
| Kilmė | Dirbtinė |

**Kuršėnų vidurinis tvenkinys** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, Kuršėnų rytiniame pakraštyje. Vietinių gyventojų dar vadinamas **Palangikės tvenkiniu**, kadangi pietiniame krante yra įrengta maudykla, praminta „Palangike". Sudarytas išeksploatavus molio išteklius ir prisipildžius vandens. Tvenkinio ilgis – 0,44 km, plotis – iki 0,2 km. Vandens perteklius nubėga šiaurėje esančiu kanalu į bevardį upelį (Ringuvos baseinas). Vakariniame krante įsikūrę kolektyviniai sodai. Į rytus už kelių metrų telkšo 2 karjerų tvenkiniai – šiauriau 2,3 ha, piečiau 1,4 ha. Šiauriniu krantu eina kelias  **A11**  Šiauliai–Palanga , už jo telkšo Kuršėnų didysis tvenkinys. Į pietus už 50 m yra Kuršėnų pietinis tvenkinys.
| **Ptolemėjas XV Cezarionas** |
| --- |
|  |
| Cezarionas |
| Ptolemėjų dinastija |
| Visas vardas | Ptolemėjas XV Cezarionas |
| Gimė | 47 m. pr. m. e.Egiptas |
| Mirė | 30 m. pr. m. e.Aleksandrija |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 44 m. pr. m. e. – 30 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Kleopatra VII ir Ptolemėjas XIV |
|  |
|  **Vikiteka** | Ptolemėjas XV Cezarionas |

**Ptolemėjas XV Cezarionas** (gr. Πτολεμαῖος Φιλοπάτωρ Φιλομήτωρ Καῖσαρ = *Ptolemaĩos Philopátōr Philomḗtōr Kaĩsar*, geriau žinomas kaip **Cezarionas**, gyveno 47 m. pr. m. e. – 30 m. pr. m. e. ir valdė 44 m. pr. m. e. – 30 m. pr. m. e.) buvo paskutinis Egipto faraonas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jis valdė kartu su savo motina Kleopatra VII. Cezarionas buvo vyriausias jos sūnus ir, spėjama, vienintelis biologinis Gajaus Julijaus Cezario sūnus. 

44 m. pr. m. e. sąmokslininkams nužudžius Cezarį, Cezarionas su Kleopatra grįžo į Egiptą. 34 m. pr. m. e. paskelbtas *Karalių karaliumi*.

31 m. pr. m. e. Augustui Akcijaus mūšyje sumušus Antonijaus ir Kleopatros VII laivyną, motinos išsiųstas į Berenikės uostą prie Raudonosios jūros, bet Augusto išviliotas sugrįžo į Aleksandriją ir buvo nužudytas. Tuomet jam buvo 17 metų.

30 m. pr. m. e. Augustui užėmus Aleksandriją, Egiptas tapo Romos imperijos provincija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cezarionas


|  |
| --- |
| Ptolemėjas XV Cezarionas **Ptolemėjų dinastija****Gimė:** 47 m. pr. m. e.  **Mirė:** 30 m. pr. m. e.  |
| Prieš tai:**Kleopatra VII ir Ptolemėjas XIV** | **Egipto faraonas**44–30 m. pr. m. e.*Kartu su **Kleopatra VII*** | Po to:**Augustas (Romos imperatorius)** |
| **Ernesto Giacomo Parodi** |
| --- |
| Gimė | 1862 m. lapkričio 21 d.Genuja, Italijos karalystė |
| Mirė | 1923 m. sausio 31 d. (60 metų)Florencija, Italijos karalystė |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Genujos universitetas |

**Ernestas Džakomas Parodis** (it. *Ernesto Giacomo Parodi*, 1862 m. lapkričio 21 d. Genuja, Italijos karalystė – 1923 m. sausio 31 d. Florencija, Italijos karalystė) – italų kalbininkas, romanistas.

Biografija
----------

1886 m. baigė Genujos universitetą, vėliau studijavo Leipcige pas K. Brugmaną. E. Parodis buvo P. Radžnos (1847–1930) mokinys ir A. Skjafinio (1895–1971) mokytojas.

Jo įvairūs ligūrų tarmės tyrimai yra „išsamiausia ir organiškiausia italų tarmės istorijos iliustracija ir viena nuostabiausių duoklių, kurią mokslininkas atidavė savo šalies kalbotyros tradicijoms".

Nuo 1892 m. dėstė Florencijoje. Nuo 1906 m. iki mirties – M. Barbio, „Italijos Dantės draugijos biuletenio – Kritinės Dantės tyrimų apžvalgos" redaktoriaus įpėdinis. 1921 metų nacionaliniame Dantės darbų leidime drauge su F. Pelegriniu redagavo Dantės „Puotą".

Išnašos
-------

1. ↑  Amedeo Benedetti, *Contributo alla biografia di Ernesto Giacomo Parodi*, „Atti della Società Ligure di Storia Patria", n.s. a. LIII (2012), p. 274.

Bibliografija
-------------

* E. Parodžio bibliografija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vytegros rajonasВытегорский район |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Vologdos sritis Vologdos sritis |
| **Administracinis centras** | Vytegra |
| **Oficialios kalbos** | rusų |
| **Įkūrimo data** | 1927 |
| **Vadovas** | Aleksandr Skresonov |
| **Vadovas** | Aleksandr Zimin |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 23 300 |
| **Plotas** | 13 100 km² |
| **Tankumas** (2019) | 1,78 žm./km² |

**Vytegros rajonas** (rus. *Вытего́рский райо́н*) – administracinis-teritorinis vienetas (rajonas) ir municipalinis darinys (municipalinis rajonas) Vologdos srityje, Rusijoje. Vytegros rajonas išsidėstę Vologdos srities šiaurės vakaruose ir ribojasi su Archangelsko, Leningrado sritimis bei su Karelijos Respublika.

Rajonas pagal plotą yra vienas didžiausių Vologdos srityje, jį sudaro 13 100 km², t. y. jis apima 9 % visos Vologdos srities, rajone gyvena 23 300 žmonių, 13 200 iš jų gyvena kaimo gyvenvietėse.

Administracinis centras – Vytegra. Vytegra nuo Vologdos nutolusi per 360 km, nuo Vytegros iki artimiausios geležinkelio stoties Podporožėje – 170 km.
Ptolemėjas VI Filomėtoras
Ptolemėjo VI žiedas
Ptolemėjo VI faraono žiedas (Luvras)
**Ptolemėjas VI Filomėtoras** (gr.: Πτολεμαῖος Φιλομήτωρ, Ptolemaĩos Philomḗtōr, apie 186–145 m. pr. m. e.) buvo Egipto karalius, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jis valdė 180 m. pr. m. e. – 145 m. pr. m. e.

Ptolemėjas tapo karaliumi 6 metų amžiaus ir valdė su motina Kleopatra I iki jos mirties 176 m. pr. m. e. Kitais metais jis vedė seserį Kleopatrą II.

170 m. pr. m. e. Antiochas IV pradėjo šeštąjį Sirijos karą ir dukart įsiveržė į Egiptą. 168 m. pr. m. e. jis karūnavosi Egipto karaliumi, bet atsitraukė spaudžiant Romos senatui.

169–164 m. pr. m. e. Egiptą valdė Ptolemėjas VI, jo žmona Kleopatra II ir brolis Ptolemėjas VIII. 164 m. pr. m. e. jį išvijo brolis ir Ptolemėjas vyko į Romą prašyti paramos, kurią gavo. Įsikišus Aleksandrijos gyventojams jis kitais metais vėl tapo karaliumi ir žiauriai malšino dažnus sukilimus.

152 m. pr. m. e. jis trumpai valdė su sūnumi Ptolemėjumi Eupatru, bet šis greitai mirė.

145 m. pr. m. e. Ptolemėjas VI mirė nuo žaizdų, gautų mūšyje su Aleksandru Balu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai valdė:**Ptolemėjas V Epifanas** ir **Kleopatra I** | **Egipto karalius***Pirmasis valdymas**su Kleopatra I, Kleopatra II ir Ptolemėju VIII* | Po to valdė:**Ptolemėjas VIII Euergetas II** |
| Preceded by:**Ptolemėjas VIII Euergetas II** | **Egipto karalius***Antrasis valdymas**su Kleopatra II, Ptolemėju VIII ir Ptolemėju VII* | Succeeded by:**Kleopatra II** ir **Ptolemėjas VII** |
|


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ptolemėjas VI Filomėtoras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Ptolemy Philometor (LacusCurtius} (anglų k.)
* Ptolemėjas VI Archyvuota kopija 2005-04-09 iš Wayback Machine projekto. – (Egipto karalių geneologinis medis)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ptolemėjas XI Aleksandras II** (Πτολεμαῖος Ἀλέξανδρος, Ptolemaĩos Aléxandros) – Ptolemėjų karalius, valdęs Egiptą keletą dienų 80 m. pr. m. e.

Ptolemėjas XI buvo Ptolemėjo X ir Kleopatros Selenės arba Berenikės III sūnus. Ptolemėjas IX mirė 81 ar 80 m. pr. m. e. nepalikęs teisėto įpėdinio, tad Berenikė III kurį laiką valdė viena. Sula norėjo Romai palankaus valdovo Egipte ir ten nusiuntė Ptolemėjo X sūnų, pasiteisindamas jo tėvo testamentu, paliktu Romoje.

Testamentas reikalavo, kad Ptolemėjas XI vestų Berenikę III, kuri buvo jo pamotė ir pusiau sesuo (gal netgi tikra motina, nes senovės šaltiniai netikslūs). Tačiau devyniolika dienų po vestuvių dėl nežinomų priežasčių jis nužudė Berenikę III. Tai buvo neprotingas sprendimas, nes karalienė buvo populiari ir Aleksandrijos gyventojai nulinčiavo Ptolemėją XI.

Jo įpėdiniu tapo Ptolemėjas XII Naujasis Dionisas.

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Anksčiau valdė**Berenikė III** | **Ptolemėjų karalius***su Berenike III***80 m. pr. m. e.**  | Po to:**Ptolemėjas XII Naujasis Dionisas** |
Kiličas – turkiškas kardas
**Kiličas** (turk. *pala*; angl. *kilij*) – osmanų ir turkų naudotas gana daug lenktas kardas.

Pavadinimas kilęs iš turk. *kılıç* 'kalavijas'.

Kiličai atsirado antroje XV a. pusėje. Pirmieji kiličai turėjo ilgas, silpnai gale lenktas geležtes. Geležtės siauros, į galą siaurėjančios, o trečdalyje ties smaigaliu ar dar trumpesnėje dalyje geležtė dažnai turi *platmeną* – būna daugiau ar mažiau praplatėjusi. Ši *platmena* (rus. *елмань*, angl. *yelman*) paslenka masės centrą link smaigalio ir padidina kirčio galią.

Kiličai panašūs į persiškus šamširus ir arabiškus saifus, tačiau pastarieji neturi geležtės platmės. Kurį laiką osmanai gamino kiličus, tarpinius tarp originalių kiličų ir šamširų – naudojo šamširų geležtes be platmių ir kiličų efesus. Kiličų efesai turi šiek tiek stambesnius skersinius ir stambesnes buoželes, nei šamširai.

Nuo XVIII a. vidurio kiličus vėl ėmė daryti panašius į ankstyvuosius, bet trumpesnius, dailiau išlenktus ir platesnėmis geležtėmis bei dar platesnėmis platmėmis. Geležčių nugarėlės skerspjūvyje ėmė priminti T formą, dėl ko geležtės pasidarė tvirtesnės bei kertant ėmė daryti didesnę žalą. Kartais teigiama, kad tik šie vėlyvieji kiličai turkiškai vadinami *pala*.

Kiličai, bet ne kardai
----------------------

Turkijos kariniame laivyne naudojama devynių raketinių katerių serija *Kiliç*, paskutiniai bus pastatyti 2009 m.

* KiličasKiličas
* Osmanų sultonų kiličaiOsmanų sultonų kiličai
* Dar keletas sultonų kiličųDar keletas sultonų kiličų

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kiličas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto. Тип Kilic] (rusų kalba)

* Turkish / Ottoman Kilij Sword
* Kilij, Kilig (itališkai, bet su nuotrauka)
* Turkish Kilij (nuotrauka)
* (kiličo nuotrauka)
* (puošnaus kiličo nuotrauka)
| Kuršų kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kuršų kapinynasKuršų kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°50′50″ š. pl. 22°26′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84722°š. pl. 22.44722°r. ilg.﻿ / 55.84722; 22.44722Koordinatės: 55°50′50″ š. pl. 22°26′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.84722°š. pl. 22.44722°r. ilg.﻿ / 55.84722; 22.44722 |

 |
| Vieta | Telšių rajonas |
| Seniūnija | Luokės seniūnija |
| Naudotas | XIII a.-XV a. |
| Tirtas | 1987 m. |

**Kuršų kapinynas** – kapinynas Telšių rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kuršų kaimo (Luokės seniūnija).

Tyrimai
-------

Duomenų apie Kuršų kaime randamus archeologinius radinius yra P. Tarasenkos knygoje „Lietuvos archeologijos medžiaga" (1928 m.), bet tiksli kapinyno vieta paaiškėjo 1987 m. kai rekonstruojant kelią aptikta žmonių kaulų ir archeologinių dirbinių.

1987 m. Telšių kraštotyros muziejus (dab. Žemaičių muziejus Alka) ištyrė 304 m² plotą (tyrimų vadovė Laimutė Valatkienė). Rasta 54 nedegintų ir 2 sudegintų mirusiųjų kapai bei simbolinis kapas (be mirusiojo palaikų) su įkapėmis. Sudegintų mirusiųjų kapuose, kurie datuojami XIII a.-XIV a. rasta peilių, skustuvų, skiltuvų, galąstuvų, kirvių, kalavijas ir perlenktas per pusę kovos peilis.

Nedegintų mirusiųjų kapuose, kurie datuojami XIV a.-XV a. rasta kirvių, ietigalių, kalavijas, peilių, galąstuvų, verpstukų, ylų, adatų, diržų sagčių, daug žiestos keramikos, papuošalų – vėrinių iš kriauklelių, žvangučių, įvijų, pakabučių ir stiklo karolių, antkaklių, pasaginių ir plokštinių apskritų segių, žiedų, t. p. piniginių (kapšelių ir piniginių, puoštų žalvariniais apkaustais) su monetomis, amuletų. Labai retas radinys – segė su krikščionišku užrašu AWE MARIA. XIII a.–XIV a. kapų radiniai rodo perėjimą nuo sudegintų mirusiųjų laidojimo papročio prie nedegintų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Kuršų kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 306 psl.
**Ptolemėjų karalystė** – senovės graikų valstybė, gyvavusi Egipte helenizmo laikotarpiu. 305 m. pr. m. e. ją įkūrė Aleksandro Makedoniečio bendražygis Ptolemėjas I. Karalystė gyvavo iki Kleopatros VII mirties 30 m. pr. m. e. Beveik 300 metų valdžiusi Ptolemėjų dinastija buvo ilgiausia ir vėlyviausia senovės Egipto dinastija.

Istorija
--------

332 m. pr. m. e. Aleksandras Makedonietis užkariavo persų kontroliuojamą Egiptą kare su Achemenidų imperija. Po Aleksandro mirties 323 m. pr. m. e. jo imperija greitai subyrėjo dėl konkuruojančių diadochų (artimiausių draugų ir bendražygių) nesutarimų. Makedonietis Ptolemėjas, vienas patikimiausių Aleksandro karvedžių, iš savo varžovų užgrobė Egiptą ir pasiskelbė faraonu. Aleksandrija, Aleksandro Makedoniečio įkurtas graikų polis, tapo karalystės sostine ir pagrindiniu graikų kultūros, mokslo ir prekybos centru ateinančiais šimtmečiais. Po Sirijos karų su Seleukidų imperija, konkuruojančia helenistine valstybe, Ptolemėjų karalystė išplėtė savo teritoriją ir įtraukė rytinę Libiją, Sinajaus pusiasalį ir šiaurinę Nubiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nardo, Don (2009-03-13). *Ancient Greece* (anglų). Greenhaven Publishing LLC. p. 162. ISBN 978-0-7377-4624-2.
2. ↑  „Ancient Egypt – Macedonian and Ptolemaic Egypt (332–30 bce)". *Encyclopedia Britannica* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-06-08.
3. ↑  Robins, Gay (2008). *The Art of Ancient Egypt* (Revised ed.). United States: Harvard University Press. p. 10. ISBN 978-0-674-03065-7.
4. ↑  Hölbl, Günther (2001). *A History of the Ptolemaic Empire*. UK, USA, Canada: Routledge. p. 22. ISBN 978-0-415-23489-4.
Ptolemėjas IX Soteras II
Sidabrinė Ptolemėjo IX tetradrachma, 109 m. pr. m. e.
**Ptolemėjas IX Soteras II** arba **Latiras** (gr.: Πτολεμαῖος Σωτήρ Λάθυρος, Ptolemaĩos Sōtḗr Láthuros) buvo Egipto karaliumi tris kartus: 116 m. pr. m. e. – 110 m. pr. m. e. 109 m. pr. m. e. – 107 m. pr. m. e. ir 88 m. pr. m. e. – 81 m. pr. m. e. o tarpiniais laikotarpiais valdė jo brolis Ptolemėjas X.

jo motina Kleopatra III nusprendė, kad valdys su Soteru (Ptolemėjas VIII norėjo, kad žmona valdytų su vienu iš sūnų), nors ją privertė išsirinkti jį Aleksandrijos gyventojai. Jis vedė seserį Kleopatrą IV, bet motina ją išstūmė ir pakeitė jo jaunesne seserimi Kleopatra Selene. Vėliau ji apkaltino Ptolemėją IX, kad šis bandė ją nužudyti, sėkmingai jį nuvertė ir pakeitė kitu sūnumi Aleksandru. Tačiau ji pavargo nuo Aleksandro (Ptolemėjo X) ir sugrąžino į sostą Ptolemėją IX. Kleopatrą III nužudė Ptolemėjas X vėl atgavęs sostą, bet žuvo mūšyje ir po to vėl valdė Ptolemėjas IX iki savo mirties. Ptolemėjas IX pakeitė Aleksandro Didžiojo sarkofagą stikliniu, o tikrąjį išlydė, kad gautų trūkstamo aukso savo monetoms. Aleksandrijos gyventojai supyko ir po kelių dienų nužudė Ptolemėją IX.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ptolemėjas IX Soteras II** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ptolemėjas IX Soteras II (anglų k.)
* Ptolemy IX Soter II Tėbuose Archyvuota kopija 2012-07-31 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai valdė:**Ptolemėjas VIII Euergetas II** | **Ptolemėjų karalius***Pirmasis valdymas**su Kleopatra III ir Kleopatra IV* | Po to valdė:**Ptolemėjas X Aleksandras I** ir **Kleopatra III** |
| **Ptolemėjas X Aleksandras I** ir **Kleopatra III** | **Ptolemėjų karalius***Antrasis valdymas* | **Ptolemėjas X Aleksandras I** |
| **Ptolemėjas X Aleksandras I** | **Ptolemėjų karalius***Trečiasis valdymas* | **Berenikė III** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Ispanijos istorija** |
| Iberai, Keltiberai |
| *Romos imperija* (Hispania) |
| Svebai (karalystė), Vandalai, Alanai |
| Vestgotai (karalystė) |
| Al-Andalusija |
| Kordoba > Taifai > *Almoravidai* > *Almochadai* > Granada |
| Rekonkista |
| Asturija, Navara, Leonas, Aragonas, Ispanijos marka, Katalonija, Kastilija |
| Ispanijos karalystė: |
| Habsburgai > Burbonai |
| Ispanijos nepriklausomybės karas |
| Pirmoji Respublika |
| Monarchijos restauracija |
| Antroji Respublika |
| Pilietinis karas > Franko diktatūra |
| Demokratinė Ispanija |

**Keltiberai** – vėlyvosios Lateno kultūros keltų gentys, gyvenusios Romos imperijos laikais Ispanijos pusiasalyje, daugiausia dabartinės Ispanijos centrinėje dalyje šiaurinėje Portugalijoje Romos respublikos ir imperijos laikais. Ši tauta atsirado, kai keltai migravo iš Galijos (dabar Prancūzija) ir susimaišė su vietiniais iberais. Kad dvi tautos susimaišė, galima spręsti iš gališkų vardų keltiberų aukštuomenėje.

Keltiberų kalba paliudyta nuo I a. pr. m. e. Taip pat Ispanijos pusiasalyje prieš romėnų laikus buvo kalbama kitomis, tikriausiai keltų kalbomis, pvz. luzitanų. Iš luzitanų kilo Luzitanijos, Romos provincijos, buvusios dabartinės Portugalijos ir Ekstramaduros teritorijose, pavadinimas.

Keltiberų kalba yra žinoma iš kelių trumpų užrašų, tačiau galima teigti, kad ši kalba skyrėsi nuo šiaurinių galų kalbos. Protokeltų \*ku atitinka *q*, kaip airių kalboje, o ne *p* kaip galų kalboje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Vokas (reikšmės).*
Vokai
**Vokai** (lot. *palpebrae*) – pusmėnulio fomos paslankios odos ir gleivinės klostės, saugančios akies obuolį. Vokai yra du: viršutinis ir apatinis. Jie iš priekio uždengia akies obuolį ir gali prasimerkti. Tarpas tarp vokų vadinamas *vokų plyšiu*. Plyšys yra 28-30 mm ilgio ir apie 11-13 mm pločio. 

Vokų forma ir dydis ne visų žmonių vienodi ir turi didelę reikšmę akių išraiškai. Viršutinis vokas prasideda nuo antakio, o apatinis neturi ryškios ribos, pereina į skruosto odą. Vokai susijungia ties kampais. Išorinis kampas smailus, vidinis – lenktas, pasagos formos. Medialiniame vokų plyšio gale yra *ašarų ežeras*, jo dugne – rausvas kalnelis, su riebalinėmis liaukutėmis ir gyvaplaukiais. Šalia kalnelio yra pusmėnulio formos junginės klostė, tai – trečiojo voko rudimentas. Apatinio ir viršutinio vokų medialiniame kampe yra mažas iškilimas, kurio viršūnėje matyti *ašarų akutė*. 

Vokų oda – veido odos tąsa, tik plonesnė ir lengvai susimeta klostėmis. Poodinis sluoksnis sudarytas iš puriojo jungiamojo audinio. Voko kraštas yra 1,5 mm pločio, turi priekinę ir užpakalinę briaunas. Tarp jų yra tarpubriaunis. Priekinėje briaunoje auga blakstienos (lot. *cilia*). Daugiau jų – viršutiniame voke (100-150) ir mažiau – apatiniame (50-70).

Vokų ligos
----------

* Blefaritas
* Miežis
* Vokų anomalijos
* Vokų navikai

  

v • a • r **Žmogaus organų sistemos** 

Jutimo organai ← **Akis**  

Ragena -
Odena -
Rainelė -
Vyzdys -
Krumplynas -
Gyslainė -
Tinklainė -
Regos nervas -
Stiklakūnis -
Lęšiukas -
Vokai -
Junginė -
Ašaros
| **Mykolas Abarius** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. sausio 27 d.Volungiai, Antazavės valsčius |
| Mirė | 2022 m. vasario 13 d. (96 metai) |

**Mykolas Abarius** (1926 m. sausio 27 d. Volungiuose, Antazavės valsčiuje – 2022 m. vasario 13 d.) – lietuvių inžinierius, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Kalvarijos ir Marijampolės gimnazijose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, čia baigė Hanau lietuvių gimnaziją. 1949 m. persikėlė į JAV. 1950–1952 m. tarnavo JAV kariuomenėje. Vėliau studijavo Vorčesterio Mokslų akademijoje bei Henry Fordo Community koledže, Dearborne, Mičigano valstijoje. 30 metų dirbo Fordo automobilių dirbtuvėje braižytoju, vėliau konstruktoriumi. Nuo 1960 m. aktyviai dalyvauja Lietuvių šaulių sąjungos veikloje. Nuo 1987 m. – šios sąjungos pirmininkas.

Apdovanojimai
-------------

* Šaulių žvaigždės medalis
* Šaulių žvaigždė
* 1995 m. Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino medalis
* 1996 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius
* 2000 m. Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė ilgametis LŠS išeivijoje vadas Mykolas Abarius Archyvuota kopija 2022-08-13 iš Wayback Machine projekto.. sauliusajunga.lt. 2022-02-14. Nuoroda tikrinta 2022-04-22.
2. ↑  „In memoriam. Šaulių sąjungos išeivijoje vadas Mykolas Abarius(1926–2022)". Voruta. Nuoroda tikrinta 2022-03-25.
3. ↑
**Mykolas Brundza** (1884 m. rugpjūčio 10 d. Piliakalnių kaime, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1938 m. vasario 16 d. Niutone, Pensilvanijos valstija, JAV) – Romos katalikų kunigas, publicistas, visuomenininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje ir Seinų kunigų seminarijoje, kur 1902–1905 m. buvo neoficialaus klierikų choro vadovas. 1903 m. seminarijos koplyčioje būsimieji kunigai pirmą kartą lietuviškai užgiedojo žinomą religinę giesmę „Pulkim ant kelių". Kunigu įšventintas 1907 m. lapkričio 17 d. Vikaravo Avižainyje, Plokščiuose, Ilguvoje, Šunskuose. Pirmojo pasaulinio karo metais už parapijiečių gynimą vokiečių okupacinės valdžios buvo 2 mėn. kalintas Įsrūtyje (Rytprūsiai) ir 10 mėn. Guterslo, (Vestfalija). Grįžęs tarnavo vikaru Simne, 1917 metais buvo Paežerėlių bažnyčios rektoriumi, 1923 m. – Sudargo klebonu, su parapijiečiais pradėjo statyti naują mūrinę bažnyčią. 1931 m. už pernelyg aštrius pamokslus jam buvo iškeltos trys bylos. 1935 m. išvyko į JAV ir Pensilvanijos valstijoje tarnavo Niutono kazimieriečių akademijos kapelionu.

Dar besimokydamas redagavo klierikų laikraštėlį „Jaunuomenės Draugas", vėliau *Bijūno* ir *Pabalinio* slapyvardžiais bendradarbiavo „Vadove", „Šaltinyje", „Viltyje".

Šaltiniai
---------

* Lietuvių enciklopedija, t. 3. Lietuvių enciklopedijos leidykla, South Bostonn, Mass.
* Laiškas iš vokiečių nelaisvės: [apie kunigą Mykolą Brundzą]. – (Iš Lietuvos. Vilniaus kronika) // Viltis. – 1915, geg. 26 (birž. 8)
| **Mykolas Dluskislenk. *Michał Dłuski*** |
| --- |
|  |
| Dluskių šeimos herbas |
| Dluskių šeimos herbas |
|  |
| Gimė | 1760 m. rugsėjo mėn.Palenkė |
| Mirė | 1821 m. balandžio 10 d. (~61 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, filosofas, visuomenės veikėjas, masonas. |

**Mykolas Dluskis** (lenk. *Michał Dłuski* 1760 m. rugsėjo mėn. Palenkė – 1821 m. balandžio 10 d. Vilnius) – Lietuvos kunigas, filosofas, visuomenės veikėjas, masonas.

Biografija
----------

Mokėsi Drohičine ir Lomžoje. 1777-1784 m. studijavo Varšuvos ir Vilniaus kunigų seminarijose, 1783 m. įšventintas kunigu. 1801 m. teologijos daktaras.

Nuo 1788 m. Vilniaus katedros kapitulos koadjutorius ir arkidiakonas. Vyskupo I. J. Masalskio kapelionas ir sekretorius, su juo 1789-1792 m. važinėjo po Vokietiją ir Italiją. Vėliau vyskupo J. N. Kosakovskio auditorius ir sekretorius. Nuo 1797 m. Edukacinės komisijos narys, vienas Vilniaus labdaros draugijos steigėjų.

Už pagalbą 1812 m. Prancūzijos armijos kareiviams grįžti į tėvynę ir pamokslą Napoleono I vardinių proga caro valdžios 1813-1814 m. ištremtas į Tobolską.

Nuo 1785 m. Vilniaus masonų ložės „Uolusis lietuvis" narys, t. p. veikė Vilniaus Tobulosios vienybės, Sokrato mokyklos, Raseinių Palemono ir kt. ložėse. Siekė Lietuvos masonus atskirti nuo Lenkijos.

Rašte „Lisabonos rabino laiškas Brastos rabinui, išverstas iš rabinų Talmudo dialekto" (*List rabina lizbońskiego do rabina brzeskiego z dialektu rabinsko-talmudycznego przetłumaczony*, 1817 m. paskelbtas anonimiškai) gynė masonus.

1805-1817 m. Vilniaus „Dziennik Wileński", „Pamiętnik Magnetyczny", „Tygodnik Wileński", Varšuvos „Nowy Pamiętnik Warszawski", Lvovo periodikoje paskelbė straipsnių, daugumą jų anonimiškai teologijos, filosofijos (apie sielos nemirtingumą), dailės (apie J. Čechavičių), istorijos, naujų technologijų taikymo ūkyje klausiniais. Žinomas kaip dailininkas mėgėjas, nutapęs I. J. Masalskio ir kt. portretų, ekslibrisų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mykolas Dluskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 30 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Polemonium caeruleum**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Mėlynasis palemonas (Polemonium caeruleum)Mėlynasis palemonas (*Polemonium caeruleum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Palemoniniai  *( Polemoniaceae)* |
| Gentis: | Palemonas  *( Polemonium)* |
| Rūšis: | Mėlynasis palemonas  *( Polemonium caeruleum)* |

 |

**Mėlynasis palemonas** (*Polemonium caeruleum*) – palemoninių (*Polemoniaceae*) šeimos augalas.

Daugiametis, 30-120 cm aukščio žolinis augalas. Stiebas vienas arba keli, statūs, nešakoti arba viršutinė dalis šakota, pliki, tik žiedyno srityje apaugę liaukiniais plaukeliais, tuščiaviduriai. Lapai pražanginiai, sudėtiniai, neporomis plunksniški, skroteliniai ilgakočiai, stiebiniai trumpakočiai, viršūniniai bekočiai. Žiedai pavieniai, viršūninėse šluotelėse, kvapūs. Vainikėlis ryškiai mėlynas, žydras, tamsiai violetinis arba baltas. Vaisius – rutuliška, daugiasėklė trilizdė dėžutė. Šakniastiebis trumpas, storas. Sėklos trikampiškos, tamsiai rudos, raukšlėtu paviršiumi, 3 mm ilgio.

Žydi birželio – rugpjūčio mėnesiais. Sėklos pradeda bręsti po 40-50 dienų nuo žydėjimo pradžios. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviškai. Auga pakrantėse, šlapiose pievose, pamiškėse, krūmuose.

Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mėlynasis palemonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| *Los Angeles Times* |
|  |
| Tipas | Dienraštis |
| Formatas | Broadsheet |
| Savininkas | Tribune Company |
| Leidėjas | Eddy Hartenstein |
| Redaktorius | Russ Stanton |
| Įsteigta | 1881 m. gruodžio 4 d. |
| Būstinė | 202 West 1st StreetLos Andželas, Kalifornija 90012 |
| Tiražas | 600 449 į dieną901 119 sekmadieniais |
| ISSN | 0458-3035 |
| Svetainė | latimes.com |

**„Los Angeles Times"** – amerikiečių dienraštis, leidžiamas Los Andžele nuo 1881 m.

Vienas didžiausių laikraščių pagal tiražą Jungtinėse Valstijose. 2019 m. duomenimis, laikraštis yra pelnęs 45 Pulicerio premijas.

„Los Angeles Times" būstinė.

Istorija
--------

Pirmą kartą, 1881 m. gruodžio 4 d. laikraštį išleido Nathan Cole jaunesnysis ir Thomas Gardiner. Tuomet laikraštis vadinosi „Los Angeles Daily Times". Projektas nenusisekė ir greitai bankrutavo. 1882 m. laikraštį įsigijo Harrison Gray Otis, kurio dėka verslas suklestėjo. „LA Times" iš pradžių buvo griežtai konservatyvus Respublikonų laikraštis. Laikraščio pastangos kovojant prieš vietines profsąjungas privedė prie būstinės susprogdinimo 1910 m. spalio 1 d. Įvykio metu žuvo 21 žmogus. Buvo apkaltinti du sąjungos lyderiai, James ir Joseph McNamarama, kurie galiausiai buvo nuteisti. Po Očio mirties 1917 m. vadovavimą laikraščiui perėmė jo nebiologinis sūnus Harry Chandler ir vėlesnės šeimos kartos. Per 60 metų laikraščio politinė orientacija tapo liberalesnė.

2000 m. laikraštį įsigijo viena didžiausių JAV žiniasklaidos įmonių grupė „Tribune Company". 2004 m. laikraštis pelnė 4 Pulicerio premijas, jį pralenkė tik Niujorko „Times". Per paskutinius metus „LA Times" susidūrė su mažėjančia apyvarta, tačiau vis dar išlieka vienu iš labiausiai gerbiamų laikraščių šalyje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *„Los Angeles Times"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vojinovičiai** (serb. *Војиновићи* = *Vojinoviči*), dar žinomi kaip **Altomanovičiai** − viduramžių serbų didikų giminė, įtakinga XIV a. Jos valdos, vadinamos **Vojinovičių žemėmis**, o vėliau – **Altomanovičiaus žeme** sudarė *de facto* nepriklausomą valstybėlę ir buvo šiuolaikinės vakarų Serbijos bei rytų Bosnijos ir Hercegovinos teritorijose.

Istorija
--------

Giminės pradininku laikomas Vojinas, tarnavęs kaip vaivada Serbijos karalystėje. Jo pagrindinis miestas buvo Gacko Travunijos regione, iš kur jis plėtė savo teritorijas. Po jo mirties 1347 m. žemes paveldėjo du sūnūs: Altomanas ir Vojislavas, kurie toliau plėtė giminės žemes Serbijos imperijos teritorijoje. 1355 m. mirus didžiausiam Serbijos imperijos valdovui Stefanui Dušanui, imperija ėmė byrėti. Vojinovičiai, kaip ir daug kitų to meto regioninių kunigaikščių, tapo *de facto* nepriklausomi.

1359 m. mirus Altomanui, Vojislavas tapo vienvaldžiu giminės galva, atimdamas žemes iš savo sūnėno Nikola. 1360 m. jis neteko Zetos kunigaikštystės žemių, kur įsitvirtino Balšičiai. Vietoj to, jis plėtė teritorijas į šiaurę – į Podrinjės regioną. Valdė žemes su Užicės, Gacko, Popovo, Poljės, Konavlio, Trebinjės miestais.

1363 m. mirdamas Vojislavas paliko du mažamečius sūnus, todėl valdžia didelėse Vojinovičių žemėse liko jo našlei Gojislavai. Tuo pasinaudojo sūnėnas Nikola, kuris 1366 m. atsiėmė visas Vojinovičių žemes. Pasinaudodamas vidine suirute Serbijos imperijoje, jis išplėtė teritorijas į Raškos, Mačvos regionus, iki pat Savos upės, tapdamas galingiausiu to laikotarpio serbų žemių hegemonu. Jo teritorijos įsiterpė tarp byrančios Serbijos imperijos ir Bosnijos banato. Nikola sostine tapo Užicės miestas.

Paskutiniaisiais Serbijos imperijos egzistavimo metais Nikola sudarė sąjungą su kitu svarbiu hegemonu, Vukašinu Mrnjavčevičiumi. Šiam 1371 m. žuvus Maricos mūšyjesu turkais, trys kiti įtakingi serbų valdovai, Lazaras Hrebeljanovičius (Moravijos Serbija), Vukas Brankovičius (Brankovičių žemė) ir Tvrtkas I (Bosnijos banatas), remiami Vengrijos karalystės, sudarė sąjungą prieš Nikolą. 1373 m. mūšyje sąjungininkai užėmė Užicę ir pasidalino Vojinovičių žemes: Bosnija gavo Travuniją ir Podrinję, Brankovičiai – Rašką, o Moravijos Serbija – šiaurines teritorijas. Pats Nikola buvo apakintas, o jam paskirta maža valda, kur jis mirė apie 1398 m.

Giminė
------

1. Vojinas (1322–1347), Gacko vaivada,
	1. Milošas Vojinovičius, tarnavo imperatoriui Dušanui. Mirė apie 1332 m.
	2. Altomanas Vojinovičius (valdė 1347–1359), vedė Ratoslava Mladenović
		1. Nikola Altomanovičius (1348–1398, valdė 1366–1373), didysis županas;
	3. Vojislavas Vojinovičius (valdė 1355–1363), didysis kunigaikštis
		1. Dobrivojus;
		2. Stefanas;
	4. Vojislava Vojinovič.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 15°55′ š. pl. 90°40′ v. ilg.﻿ / ﻿15.917°š. pl. 90.667°r. ilg.﻿ / 15.917; 90.667

| Lačua lagūna |
| --- |
|  |
| Vieta | Gvatemala |
| Plotas | 4 km² |
| Kilmė | karstinė |
| Didžiausias gylis | 222 m |
| Įteka | Pejanas |
| Išteka | Lačua |

**Lačua lagūna** (isp. *Laguna Lachuá*) – karstinis ežeras vidurio Gvatemaloje, Aukštutinio Verapaso departamente, netoli sienos su El Kičės departamentu. Ežeras yra beveik lygaus apskritimo formos, tikriausiai yra senotas. Ežero vanduo turi sieros kvapą, jame ištirpę daug kalcito – ant įkritusių medžių šakų susidaro ištisas jo sluoksnis. Ežeras pratakus – įteka Pejano upė, išteka Lačua.

Lačua lagūna ir jos apylinkės 1976 m. paskelbtos nacionaliniu parku (plotas 145 km²). Tai taip pat Ramsar konvencijos saugoma šlapynė. Parke aptikta 120 žinduolių, 30-40 roplių, 177 paukščių rūšys. Iš būdingesnių gyvūnų paminėtini: Centrinės Amerikos krokodilas, jaguaras, puma, Centrinės Amerikos tapyras, baltabarzdis pekaris, lyguminė paka, didžioji mazama, gvatemalinis staugūnas, amerikinis žabiras, mėlynsparnė kryklė, muskusinė antis, rudasis pelikanas, plikagerklis garnys ir kt.
*Lorica plumata* atvaizdas ant senovinio paminklo
***Lorica plumata*** – romėnų šarvai, kuriuos vilkėdavo tik karo tribūnai ir aukštesnio (generoliško) rango karo vadai. Šio tipo šarvai buvo brangesni už bet kuriuos kitus romėnų šarvus, brangiai kainuodavo ir jų priežiūra. 

Šių šarvų romėniškas pavadinimas nėra žinomas. Pavadinimą *lorica plumata* 'plunksniniai šarvai' sukūrė šių laikų mokslininkai, remdamiesi šių šarvų panašumu į paukščių plunksnų dangą. 

*Lorica plumata* pagrindas yra grandinė palaidinė (kaip *lorica hamata*), prie kurios grandžių pritvirtinti maži plunksnų pavidalo žvyneliai. Tokių šarvų gamyba reikalauja ilgo ir kruopštaus darbo, jie, manoma, buvo brangūs šarvai. Daug abejoja dėl šių šarvų tinkamumo mūšio lauke,, tačiau gali būti kad juos naudodavo dėl jų įspūdingos išvaizdos, galbūt siekiant tuo pakelti kareivių dvasią.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Lorica squamata
* Lorica hamata
* Lorica segmentata

Nuorodos
--------

1. ↑  Rich, Anthony. 3rd ed. 1883. DICTIONNAIRE DES ANTIQUITES ROMAINES ET GRECQUES
2. ↑  Roman Army Talk Forum: Protection - Which Lorica was best? Archyvuota kopija 2008-03-15 iš Wayback Machine projekto.
**Vokaline muzika** vadinama muzikos rūšis, atliekama vieno arba kelių dainininkų, kuriems gali akompanuoti muzikos instrumentai, tačiau pagrindinis dėmesys yra koncentruojamas dainavimui. Muzika, kurioje dainavimas nėra akcentuojamas, yra laikoma instrumentine muzika, net jei joje yra dainuojama. Priešingu atveju, kai muzikos kūrinys atliekamas tik balsu be jokių instrumentų, tai yra vadinama ***a cappella***.

Muzika ir daina žmogui gali būti būdinga labai nuo seno. Daina gali būti senesnė už kalbą, ir galbūt padėjo kalbai atsirasti. Žmogaus smegenyse esama specifinių jungčių, kokias turi sudėtingai čiulbantys paukščiai, tuo tarpu kiti primatai neturi. Jos reikalingos kalbai ir dainavimui.

Manoma, kad vokalinė muzika yra pati seniausia iš visų žmonijai žinomų muzikos formų, kadangi jai nebūtini jokie kiti instrumentai, tik žmogaus balsas. Šią prielaidą paremia ir faktas, kad absoliučiai visose žmonijos kultūrose egzistuoja kokia nors vokalinės muzikos forma. 

Kai kuriose kalbose (ypač paplitusiose rytinėje ir pietrytinėje Azijoje) tariamo garso aukštis yra svarbi charakteristika, galinti pakeisti žodžio reikšmę. Analogiškai nemažoje kalbų dalyje pastebima garso ilgio, garsumo ir kitų charakteristikų, būdingų vokalinei muzikai, svarba. Taigi, vokalinė muzika ir kasdieninė kalba yra itin glaudžiai susijusios, nors atlieka iš esmės skirtingas funkcijas.

Pagrindinį vaidmenį vokalinėje muzikoje dažniausiai atlieka dainuojami žodžiai, tačiau yra pavyzdžių, kai dainuojami iš dalies arba visiškai beprasmiški žodžiai arba balsu kuriami įvairūs triukšmai, tarkim, siekiant imituoti kitus garsus, sutinkamus gamtoje. Trumpas vokalinės muzikos kūrinys su dainuojamais žodžiais apibendrintai yra vadinamas daina.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fitch, WT. (Feb 2011). „Unity and diversity in human language.". *Philos Trans R Soc Lond B Biol Sci* **366** (1563): 376–88. PMC 3013471. PMID 21199842. doi:10.1098/rstb.2010.0223.

Formos ir žanrai
----------------

### Klasikinė muzika

* Art song
	+ Lied
	+ Song cycle
* Chorinė muzika
	+ Himnas
	+ Kantata
	+ Madrigalas
	+ Mišios
* Grigališkasis choralas
* Opera
* Oratorija

### Pop muzika

* Pop daina
* Bliuzo daina
* Roko daina
* Muzikinis teatras
* džiazo vokalizas

### Tradicinė muzika

* Liaudies daina
* Spiričiuelis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*
Koordinatės: 55°21′36″š. pl. 21°42′22″r. ilg.﻿ / ﻿55.3599°š. pl. 21.7062°r. ilg.﻿ / 55.3599; 21.7062

|  Žemaičių Naumiesčio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Šilutės |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žemaičių Naumiestis |
| **Adresas** | Dariaus ir Girėno g. 1A |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1782 m. |

**Žemaičių Naumiesčio šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žemaičių Naumiesčio gyvenvietėje, prie kelio  **165**  Šilalė–Šilutė . Liaudies architektūros formų, turi neogotikos bruožų.

Istorija
--------

Medinę bažnyčią 1782 m. pastatė Mykolas Ronikeris. Ji 1790 m. konsekruota, dovanotas valakas žemės. Bažnyčiai priklausė Degučių ir Gardamo filijos.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, turi neogotikos bruožų, kryžminio plano, su bokšteliu. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas Žemaičių Naumiesčio klebonas, vėliau altarista Petras Bernotas (1910–1988).
**Lazerinė abliacija** – procesas, kurio metu naudojant lazerio šviesą pašalinama medžiaga iš kietojo kūno ar skysčio (žr. abliacija). Esant mažam lazerio srautui, medžiaga yra šildoma sugerta lazerio energija, dėl to garuoja arba sublimuoja (pasikeičia iš kietos į dujinę būseną nepereidama skystos būsenos). Esant dideliam lazerio srautui, medžiaga paprastai virsta plazma. Dažniausiai lazerinei abliacijai naudojami impulsiniai lazeriai, tačiau ji galima ir su nuolatinės veikos lazeriais.

Gylis, iki kurio sugeriama lazerio energija ir pašalintos medžiagos kiekis vienu lazerio impulsu priklauso nuo tos medžiagos optinių savybių ir lazerio bangos ilgio.

Taikymai
--------

Kadangi lazerio impulsų trukmės (nuo milisekundžių iki femtosekundžių) ir srautai gali būti tiksliai kontroliuojami, lazerinė abliacija vertinga tiek moksliniams, tiek pramoniniams taikymams – nuo lazerinio apdirbimo iki lazerinės spektroskopijos ar anglies nanovamzdelių gamybos.

### Apdirbimas

Paprasčiausias lazerinės abliacijos taikymas – lazerinis apdirbimas ir lazerinis gręžimas. Impulsinių lazerių pagalba galima išgręžti itin mažas, gilias skyles netgi labai kietose medžiagose. Dėl trumpo lazerio impulso medžiaga pašalinama taip greitai, kad aplinkui esanti medžiaga įšyla labai mažai.

### Valymas

Kompaktiška 200W galios lazerinio valymo sistema.
Dėl skirtingai sugeriamos lazerio spinduliuotės energijos, impulsiniai lazeriai (pvz. CO2 ar Nd:YAG lazeriai) gali būti panaudoti paviršių valymui: pavyzdžiui, dažų, dangos, nešvarumų pašalinimui nepažeidžiant valomo paviršiaus.

Lazerinio valymo privalumai:

* nenaudojami tirpikliai ir kiti chemikalai;
* lengvai automatizuojamas procesas;
* mažos eksploatacinės išlaidos, palyginus su alternatyviais metodais, nors pradiniai investavimo kaštai didesni;
* minimalus objekto šilimas.
* Itin tikslus valymo plotas, nepažeidžiamas šalia esantys paviršius.
* Galima valyti lengvai pažeidžiamas medžiagas, pvz: popierius, stiklas, drobė, ploni metalo lakštai.
* Esant keliems skirtingiems dažų sluoksniams, galima juos šalinti (atidenginėti) po vieną sluoksnį. Ši technologija taikoma restauruojant uždažytas freskas, paveikslus.

### Padengimas

Lazerinė abliacija gali būti naudojama ir dangų sudarymui. Tai pasiekiama abliuojant dangos medžiagą ir leidžiant jai nusėsti ant padengiamo paviršiaus. Naudojama dangoms iš tų medžiagų sukurti, kurios paprastai sunkiai garuoja kitais būdais ir, pvz. taikoma gaminant tam tikrus aukštatemperatūrius superlaidininkus.

### Medicina

Lazerinė abliacija dažnai taikoma medicinoje, pavyzdžiui, navikiniams audiniams naikinti ar lazerinėje chirurgijoje. Lazerinė chirurgija plačiai taikoma operuojant akis, pvz. LASIK ir LASEK chirurgijoje trumparegystės, toliaregystės ir astigmatizmo koregavimui. Čia naudojami eksimeriniai lazeriai.

Nuorodos
--------

* Lazerinio mikroapdirbimo technologijų laboratorija Vilniuje
* Lazerinis valymas
Koordinatės: 55°21′11″š. pl. 21°42′13″r. ilg.﻿ / ﻿55.353138°š. pl. 21.703645°r. ilg.﻿ / 55.353138; 21.703645

|  Žemaičių Naumiesčio šv. Aleksandro Neviškio cerkvė |
| --- |
| **Savivaldybė** | Šilutės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žemaičių Naumiestis |
| **Adresas** | Vytauto g. 39 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | ~1920 m. |

**Žemaičių Naumiesčio Šv. Aleksandro Neviškio cerkvė** – buvusi stačiatikių cerkvė Žemaičių Naumiestyje, Šilutės rajone. Uždaryta apie 1990 m. Išlikęs medinės cerkvės, įrengtos gyvenamajame name, pastatas (dabar Sugintai).

Istorija
--------

Žemaičių Naumiestyje stačiatikiai ėmė kurtis po 1863 m. sukilimo, miestelis buvo pavadintas Aleksandrovsku. Parapija įsteigta 1911 m. Tuo metu čia gyveno 335 stačiatikiai. Sklypą cerkvei statyti caro valdžia buvo skyrusi dar 1872 m. Šv. Sinodas skyrė lėšų statyti mediniams maldos namams. Tuo tarpu cerkvės statybos komitetas nutarė pastatyti mūrinę cerkvę ir tikėjosi gauti papildomų pinigų, surinktų Švėkšnos cerkvės statybai. Iš Švėkšnos išsikrausčius pasienio sargybos įgulai, atsisakyta ją ten statyti. Užtrukus susirašinėjimui dėl papildomų lėšų, Naumiestyje cerkvę pradėta statyti tik Pirmojo pasaulinio karo išvakarėse. Statybų pradžia buvo nesėkminga, karo metais viskas buvo išgrobstyta, liko tik pamatai. 1920 m. paskirtas klebonas jerovienuolis Agafangelas (Fiodorovas), kuris įrengė cerkvę gyvenamajame name. Parapijoje tuo metu buvo 236 stačiatikiai. 

Per žemės reformą visa bažnytinė žemė (33 deš.) buvo nusavinta. 1926 m. rudenį Tauragės apskrities žemės tvarkytojas nurodė šventikui iškraustyti maldos namus ir bažnytinius pastatus. Po arkivyskupo Eleuterijaus skundo Ministrų Kabinetui jie palikti stačiatikių bendruomenei. 

1937 m. parapijoje gyveno 452 parapijiečiai. Klebono pareigas apie 1920–1930 m. ėjo minėtas vienuolis, vėliau jo neturėta, nuo 1936 m. – Aleksejus Makejevas.

Sovietmečiu apylinkėje gyveno sovietinės radiolokacijos stoties kariškiai. Cerkvė buvo veikianti, turėta apie 150 tikinčiųjų. Kartą ar du per mėnesį atvažiuodavo šventikas iš Klaipėdos. 1957 m. vyskupas Aleksijus siūlė paskirti kleboną. 1963 m. vietos valdžia norėjo uždaryti, bet tam negauta Rusijos stačiatikių bažnyčios reikalų tarybos įgaliotinio pritarimo.

Paskutiniaisiais sovietiniais metais cerkvė vėl buvo atidaryta, nes į ją atvažiuodavo besikuriančios Šilutės stačiatikių Arkangelo Mykolo parapijos tikintieji, tuomet neturėję savo maldos namų.

Atgimimo metais uždarytos cerkvės pastatas priklausė savivaldybei, liturginiai daiktai atiduoti į Šilutę. Namas buvo skirtas gyventi dviem šeimoms, laikui bėgant jis tapo prastos būklės. 2010 m. sukurtas dokumentinis filmas „Nadiežda" apie šiame name gyvenusią senutę (rež. Dali Rust).

Literatūra
----------

* Regina Laukaitytė. *Stačiatikių Bažnyčia Lietuvoje XX amžiuje*. Vilnius: Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2003. ISBN 9986-780-52-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Церковь во имя Архистратига Божия Михаила (Молитвенный зал в школе) Archyvuota kopija 2017-10-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Nadiežda" nepalieka vilties

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
| Medaliai |
| --- |
| Ruslan LuniovRuslan Luniov |
| Vyrų sportinis šaudymas |
| **Atstovaujant: Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas**  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2022 Kairas  | 25 m pistoletu |
| Europos čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Bolonija | Centrinis pistoletas |
| **Auksas** | 2022 Vroclovas | Standartinis pistoletas |
| **Sidabras** | 2023 Talinas | Orinis pistoletas |
| **Sidabras** | 2022 Vroclovas | Centrinis pistoletas |
| **Bronza** | 2017 Mariboras | Mišri komanda |
| **Bronza** | 2021 Osijekas | Centrinis pistoletas |

**Ruslanas Luniovas** (azer. *Ruslan Lunyov*, g. 1989 m. liepos 25 d. Baku) – Azerbaidžano šaulys sportiniu pistoletu, olimpietis, Europos ir pasaulio čempionatų prizininkas.

Biografija
----------

Gimė sportininkų šeimoje. Tėvas – sportinio šaudymo treneris, motina – Irada Ašumova, olimpinė sportinio šaudymo medalininkė.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Lunevas dalyvavo dvejose rungtyse.
Vyrų orinio pistoleto ir vyrų greitašaudos rungtyse šaulys užėmė 15-as vietas. 2019 m. Azerbaidžano šaulys pirmą kartą tapo Europos čempionu.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Luniovas vyrų pneumatinio pistoleto rungties atrankoje surinko 574 taškus ir su dvidešimtu rezultatu į finalą nepateko. Greitašaudos varžybose Azerbaidžano atstovas liko 21-oje vietoje.

2022 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate sportininkas dalyvavo septyniose rungtyse. Šaudymo centriniu pistoletu iš 25 m atstumo rungtyje Azerbaidžano atstovas iškovojo sidabro medalį.

2023 m. Europos 10 m šaudymo čempionate Taline Luniovas iškovojo sidabrą bei kelialapį į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2023 m. kovo 12 d..
|  |
| --- |
| Ruslanas Alechno |
|  
Ruslanas Alechno 2008 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ruslanas Fiodorovičius Alechno |
| Gimė | 1981 m. spalio 14 d. (41 metai)  Babruiskas, Baltarusijos TSR, TSRS |
| Kilmė | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Žanrai | pop, poprokas |
| Veikla | dainininkas |
| Svetainė | alehno.ru |

**Ruslanas Fiodorovičius Alechno** (rus. *Руслан Фёдорович Алехно*, blrs. *Руслан Фёдаравіч Аляхно*; g. 1981 m. spalio 14 d. Babruiske, Baltarusijos TSR, TSRS, dabar Baltarusija) – Rusijos ir Baltarusijos dainininkas, labiausiai išpopuliarėjęs po pergalės realybės šou *Narodnyj Artist-2* (rus. *Народный Артист-2*).

2005 metais išleido debiutinį albumą „Rano ili pozdno" (*Рано или поздно*). 2008 m. atstovavo Baltarusijai Eurovizijos dainų konkurse. Su daina „Hasta la Vista" pusfinalyje surinko 27 taškus ir užėmė 17 vietą.

Diskografija
------------

* 2005 – Rano ili pozdno (Рано или поздно)
* 2008 – Hasta la Vista
* 2013 – Nasledije (Наследие)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ruslanas Alechno** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė (rusų k.)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Dmitrijus Koldunas  *„Work Your Magic"*** |  **Baltarusijos atstovas Eurovizijoje**2008 | Po to:**Piotras Jelfimovas  *„Eyes That Never Lie"*** |
|  |
| --- |
| Ruslanas Aslanovas  blrs. *Руслан Асланаў*  rus. *Руслан Асланов* |
|  
Ruslanas Aslanovas 2016 m. |
| Biografija |
| Gimė | 2003 m. kovo 26 d. (20 metų)Minskas, Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Instrumentai | vokalas, saksofonas |
| Aktyvumo metai | 2013–dabar |

**Ruslanas Aslanovas** (blrs. *Руслан Асланаў*, rus. *Руслан Асланов*, g. 2003 m. kovo 26 d. Minske) – Baltarusijos dainininkas.

Dainuoja nuo 7-erių metų, groja saksofonu. 2015 metais dalyvavo Ukrainos televizijos projekte „Ukrainos balsas. Vaikai" (*Golos. Diti*), kur pasiekė finalinį etapą. Jaunasis atlikėjas sėkmingai dalyvavo įvairiuose muzikiniuose konkursuose, tarp kurių „Slaviškas vainikas 2012", „Krištolinis kamertonas 2014" ir „Vaikų Naujoji Banga".

2015 metais atstovavo Baltarusijai „Vaikų Eurovizijos" dainų konkurse, su daina „Volšebstvo" užėmęs ketvirtą vietą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ruslanas Aslanovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „Volšebstvo"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Nadežda Misiakova  *„Sokal"*** |  **Baltarusijos atstovas vaikų Eurovizijoje**2015 | Po to:**Aleksandras Minionokas  *„Muzyka moich pobed (Music is My Only Way)"*** |