recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Acanthurus nigricans** |
| --- |
| Baltažandis jūrų chirurgas (Acanthurus nigricans)Baltažandis jūrų chirurgas(*Acanthurus nigricans*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Ešeržuvės  *( Perciformes)* |
| Šeima: | Chirurgžuvinės  *( Acanthuridae)* |
| Gentis: | Jūrų chirurgai  *( Acanthurus)* |
| Rūšis: | Baltažandis jūrų chirurgas  *( Acanthurus nigricans)* |

 |
| Binomas |
| ***Acanthurus nigricans***Linnaeus, 1758 |
|  FishBase |

**Baltažandis jūrų chirurgas** (*Acanthurus nigricans*) – chirurgžuvinių (*Acanthuridae*) šeimos žuvų rūšis.

Gyvena koraliniuose rifuose Ramiajame vandenyne ir prie Kalėdų salos bei Kokosų (Kilingo) Salų Indijos vandenyne, 2-67 m gylyje. Patelės užauga iki 21,3 cm dydžio, patinėliai šiek tiek mažesni. Monogamai. Gali kryžmintis su achiliniu jūrų chirurgu (*A. achilles*). Gyvena pavieniui arba grupėmis. Maitinasi jūriniais dumbliais. Gyvenimo trukmė laisvėje apie 30 – 45 metai.

Akvariumuose
------------

Baltažandžiai jūrų chirurgai laikomi jūriniuose akvariumuose. Kaip ir daugumai koralų rifuose gyvenančių jūrų chirurgų, jiems reikalingos vandens srovės, daug deguonies, dideli akvariumai – skirtingi augintojai rekomenduoja ne mažiau 560 - 680 litrų. Akvariumuose maitinami ne mažiau tris kartus per dieną dumbliais, spirulina, brokoliais, cukinija, praturtintais daržovių dribsniais. Svarbu užtikrinti pakankamą vitamino C kiekį, jei reikia, įmaišant jo papildomai į maistą ar įmaišant tirpalą tiesiai į vandenį.

Akvariumuose sunkiai aklimatizuojasi, tvirtai nežinoma, kodėl, tačiau tikriausiai dėl gaudant ir transportuojant patirto streso. Tačiau pripratusius prižiūrėti nėra labai sunku. Kaip ir dauguma jūrų chirurgų, akvariumuose mėgsta pastovumą, t. y. nesikeičiančią aplinką, nesikeičiančias kitas kartu laikomas žuvis, nesikeičiantį vandens sūrumą (1,023) ir temperatūrą (22-26°C). Taip pat, kaip ir visiems jūrų chirurgams, akvariumas prieš jas įleidžiant turi būti bent pusmečio senumo, su nusistovėjusia stabilia ekosistema, pakankamai dumblių. Galima kartu auginti koralus, kuriems šios žuvys netrukdo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Acanthurus nigricans". IUCN Red list.
2. ↑  Integrated Taxonomic Information System (ITIS)
3. 1 2 3   Archyvuota kopija 2017-09-09 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2 3 4 5 6
5. 1 2 3
| **Lepus callotis** |
| --- |
| *Lepus callotis* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Kiškiažvėriai  *( Lagomorpha)* |
| Šeima: | Kiškiniai  *( Leporidae)* |
| Gentis: | Kiškiai  *( Lepus)* |
| Rūšis: | Baltašonis kiškis  *( Lepus callotis)* |

 |
| Binomas |
| ***Lepus callotis***Wagler, 1830 |
| Paplitimo arealas |

**Baltašonis kiškis**, arba **meksikinis kiškis** (*Lepus callotis*) – kiškinių šeimos žinduolis, gyvenantis pietiniuose, centriniuose bei šiaurės vakariniuose Meksikos regionuose, tai pat vietomis Naujojoje Meksikoje (JAV).

Fizinės savybės
---------------

Užauga 43–60 cm ilgio. Sveria 2–3 kg. Priekinės letenos turi po penkis pirščiukus, užpakalinės – po keturis. Nugaros kailis trumpas ir šiurkštus. Šonai visiškai balti, taip pat šlaunys ir pasturgalis (vietomis su juodais plaukeliais). Nugara, krūtinė, galva rudos (smėlinės) spalvos su baltais intarpais ir juodais plaukeliais. Patelės paprastai šiek tiek didesnės už patinus.

Buveinė
-------

Baltašoniai kiškiai laikosi aukštai plokščiakalniuose, kalnų stepėse, kur mažai krūmų. Guolį susisuka iš žolių.

Rūšis nyksta dėl besiplečiančių žemdirbystės plotų, juos išstumia labiau prisitaikantys kaliforniniai kiškiai.

Dauginimasis
------------

Dauginimosi sezonas trunka nuo balandžio vidurio iki rugpjūčio vidurio. Vienoje vadoje vidutiniškai būna po 2 kiškiukus.

Būdas
-----

Baltašoniai kiškiai veiklūs naktimis (ypač per pilnatį) ir sutemose. Ilgomis ausimis valdo kūno temperatūrą (esant karštam orui per jas pučiantis vėjas vėsina kraują). Dažniausiai gyvena poromis. Skleidžia trejopus garsus – pavojaus, siekiant nuvyti kitą įsibrovusį kiškį bei poravimosi metu.

Mityba
------

Maitinasi įvairiomis žolėmis: šunažoliniu striepsneniu, grakščiuoju striepsneniu, paprastuoju plėvenu, amsinikija, pūkvija ir kt. Prie gyvenviečių apgraužia pasėlius, atžalynus.

Nuorodos
--------

* Baltašonis kiškis (informacija anglų k.)
**Karališkoji Alberto prieplauka** (angl. *The Royal Albert Dock Liverpool*) – istorinis burinių laivų uostas ir sandėlių kompleksas, kuris atidarytas 1846 m. (projektuotojas - Jesse Hartley) Liverpulyje, Jungtinėje Karalystėje. Kadangi konstrukcijoje nenaudotas medis Alberto prieplauka buvo pirmasis pasaulyje nedegus sardelių kompleksas. Statytinis išsiskyrė savo ekonomiškumu, kadangi laivai galėjo būti pakraunami tiesiai iš arba į sandėlį. Jame taip pat panaudoti pirmieji pasaulyje hirdauliniai kranai. Uoste klestėjo vergų, tabako, brendžio, medvilnės, arbatos, cukraus, šilko, dramblio kaulo prekyba. Šiuo metu kompleksas pritaikytas lankytojams ir visuomenės reikmėms. Veikia viešbučiai, restoranai, dailės galerija, jūrų muziejus, The Beatles muziejus. Nuo 2004 m. įtrauktas į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.

Piratų laivo spektaklis.

Istorija
--------

1837 m. projektuotojas Jesse Hartley pradėjo pirminio plano projektavimą ir konsultacinius darbus. 1839 m. galutinis Alberto prieplaukos projektas pateiktas planavimo komisijai. 1841 m. Jungtinės Karalystės Parlamentas pritarė siūlomam planui ir leido pradėti statybos darbus. Projektas išsiskyrė tuo, kad uostas ir sandėliai buvo sujungti kartu ir tuo jog Alberto prieplauka turėjo tapti pirmuoji nedegiu sandėlių kompleksu pasaulyje.

Prieš pradedant statybos darbus buvo iškeldinti 59 vietiniai gyventojai, o jų namai nugriauti. 1845 m. išvalius vandens dugną įplaukė pirmasis laivas. 1846 m. kompleksą oficialiai atidarė Karalienės Viktorijos vyras Princas Albertas, kurio garbei uostas ir buvo pavadintas. Kompeleksą atidarius statybos darbai nesustojo. 1848 m. atidarytas prieplaukos ofisas, sumontuoti pirmieji krovininiai hidrauliniai kranai pasaulyje. Dėl savo ekonomiško dizaino uostas tapo itin sėkmingu. Plėtota prekyba su tolimaisiais kraštais. Prekiauta vergais, cukrumi, medvilne, brendžiu, šilku, dramblio kaulu, arbata, tabaku.

Alberto prieplauka buvo pritaikyta jūriniams burlaiviams, bet pradėjus naudoti žymiai didesnius garlaivius - Alberto prieplauka tapo per maža. Alberto prieplauką pradėta naudoti tik sandėliavimo paskirtimi.

Antrojo pasaulinio karo metu Alberto prieplauka naudota kaip jūros pajėgų bazė. Kompleksas smarkiai nukentėjo per 1941 m. bombardavimą.

1972 m. Alberto prieplaukos industrinė veikla sustabdyta. 1984 m. Alberto prieplauka oficialiai atidaryta visuomeninėms reikmėms.

2018 m. kompleksui suteiktas karališkasis vardas.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Erfudasأرفود |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

ErfudasErfudas

31°26′0″ š. pl. 4°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿31.43333°š. pl. 4.23333°r. ilg.﻿ / 31.43333; 4.23333﻿ (Erfudas)Koordinatės: 31°26′0″ š. pl. 4°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿31.43333°š. pl. 4.23333°r. ilg.﻿ / 31.43333; 4.23333﻿ (Erfudas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Mekneso–Tafilaleto regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 23 637  |
|  |
|  **Vikiteka** | Erfudas |

**Erfudas** (arab. أرفود = *Erfūd*, ber. ⴰⵔⴼⵓⴷ) – miestas rytų Maroke, Mekneso–Tafilaleto regione, į pietryčius nuo Rašidijos, Tafilaleto oazėje, Zizo upės slėnyje. Keliai į Rašidiją, Zagorą. Prekybinis (datulių auginimas) ir turistinis centras. Gan netoli Erfudo prasideda Šebi ergas ir yra turistinė Merzugos gyvenvietė.

Erfudas garsėja kaip žymi filmavimo teritorija. Čia filmuoti tokie filmai kaip „Mumija", „Žygiuok arba mirk", „Persijos princas: laiko smiltys". Marsą primenančios Erfudo apylinkės naudotos marsaeigių bandymams.

Istorija
--------

Erfudas buvo paskutinis prancūzų užimtas Maroko miestas. Buvo pastatytas karinis garnizonas, tačiau vietinių gyventojų pasipriešinimas truko iki pat 1932 m.

Galerija
--------

* Erfudo rotušėErfudo rotušė
* TvirtovėTvirtovė
* Erfudas per smėlio audrąErfudas per smėlio audrą
* Turgus (sūkas)Turgus (sūkas)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Clinopodium vulgare** |
| --- |
| Krūminė šunmėtė (Clinopodium vulgare)Krūminė šunmėtė (*Clinopodium vulgare*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Notreliniai  *( Lamiaceae)* |
| Gentis: | Šunmėtė  *( Clinopodium)* |
| Rūšis: | Krūminė šunmėtė  *( Clinopodium vulgare)* |

 |

**Krūminė šunmėtė** (*Clinopodium vulgare*) – notrelinių (*Lamiaceae*) šeimos, šunmėčių (*Clinopodium*) genties augalų rūšis.

Daugiametis žolinis augalas. Stiebas 30-60 cm aukščio, status, kartais kylantis, dažniausiai nešakotas, plaukuotas. Lapai 2-5 cm ilgio, 1-2 cm pločio, smulkiai karbuotai dantyti, plaukuoti. Žiedai susitelkę į gausiažiedžius menturius viršutinių lapų pažastyse ir stiebo viršūnėje. Vainikėlis purpurinis, kartais balsvas. Vaisius – 0,9-1,1 mm ilgio, rudas arba gelsvas riešutėlis.

Žydi liepos–rugsėjo mėn. Vaisiai subręsta rugpjūčio–rugsėjo mėn. Dauginasi sėklomis ir šakniastiebiais.

Auga šviesiuose miškuose, pamiškėse, krūmuose, kalkinguose šlaituose.

Žaliavoje yra eterinio aliejaus, saponinų, glikozidų, askurbino, betulino, kumaro, vanilino ir kitokių organinių rūgščių, dažinių ir mineralinių medžiagų.

Vartojama kaip arbatos pakaitalas ir kaip prieskonis.

Augalas medingas, dažinis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krūminė šunmėtė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Bio Bijus |
| --- |
| Bio Bijus ties Lonkimajumi Bio Bijus ties Lonkimajumi |
| **Ilgis** | 383 km |
| **Baseino plotas** | 24 029 km² |
| **Vidutinis debitas** | 899 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Čilės vėliava Čilė |
|  |
|  **Vikiteka** | Bio Bijus |

**Bio Bijus** (isp. *Río Biobío*) – antra pagal ilgį Čilės upė. Prasideda Patagonijos Anduose, ledynų maitinamuose Ikalmos ir Galjetuės ežeruose. Teka į šiaurės vakarus. Aukštupyje upė srauni, slenkstėta, teka siauru slėniu. Vidurupyje ir žemupyje teka lyguma, plačiu slėniu. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Konsepsjonu, sudaro estuariją.

Didžiausi intakai: Maljekas, Lacha.

Bio Bijus laivuojamas žemupyje, nuo Nasjimento miesto. Upė 1980 m. patvenkta Pangės užtvanka, dėl to nebeliko sraunumų, kurios iki tol buvo mėgiamos plaukiotojų kajakais.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Bío Bío (Río Bío Bío, Bio Bijus)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
**Gvidas iš Sienos** (it. *Guido da Siena*, XIII a.) – italų protorenesanso dailininkas iš Sienos, gotikinio ir bizantinio stiliaus atstovas.

Biografija
----------

Nežinoma, kada Gvidas gimė ar mirė, tikima jį kūrus 1260−1280 m. laikotarpyje Sienoje. Jis laikomas Sienos dailės mokyklos pradininku, padėjusiu pagrindą Sienos dailės mokyklai pirmauti prieš Florencijos tuo metu. Iš tikro Gvido reikšmę sunku nustatyti, bet jis neabejotinai padarė didelę įtaką Sienos mokyklos panelinei tapybai. Išliko vienintelis kūrinys, kurio inskripcijoje autoriumi minimas „Gvidas iš Sienos". Tai „Madonos ir Kūdikio soste" (*maestà*) panelė, buvusi Šv. Dominyko bažnyčioje ir vėliau perkelta į miesto rotušę (*Palazzo Pubblico*). Kai kurios detalės, madonos ir kūdikio veidai, vėliau buvo joje taisytos Dučo pasekėjų. Gvido santykis su Duču nežinomas. Kitas kūrinys, kuriame pakartojama panaši inskripcija, yra „Madonos ir Kūdikio su Šv. Jonu Krikštytoju, Šv. Jonu Evangelistu, Marija Magdalena ir Šv. Pranciškumi" panelė (dabar Sienos pinakotekoje). Šis kūrinys pripažįstamas Gvido, taip pat jo rankai priskiriamos kiek daugiau nei 20 tapybos panelių. Gvidas iš Sienos laikomas vienu iš pirmųjų Italijos dailininkų, bandžiusių išsilaisvinti iš bizantietiško meno statiškų ir frontalių figūrų vaizdavimo formų.

Darbų galerija
--------------

* „Maestà iš Šv. Dominyko"
* „Madona ir Kūdikis su Šv. Jonu Krikštytoju, Šv. Jonu Evangelistu, Marija Magdalena ir Šv. Pranciškumi"
* „Šv. Naktis"
* „Nukryžiavimas"

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Guido da Siena** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* The Grove Encyclopedia of Medieval Art and Architecture, t II. Oxford University Press, 2012. p. 247–249
* Encyclopaedia Britannica
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 42°59′33″ š. pl. 21°24′26″ r. ilg.﻿ / ﻿42.99250°š. pl. 21.40722°r. ilg.﻿ / 42.99250; 21.40722

Djavolia Varošas
**Djavolia Varošas** (serb. *Ђавоља варош, Đavolja varoš* – 'velnio miestas') – uolynų kraštovaizdis pietų Serbijoje, Radano kalnuose, 90 km nuo Nišo, Kuršumlijos apylinkėse. Tai 0,67 km² plote išsidėsčiusios 202 bokštiškos uolos, kurių aukštis 2–15 m, plotis ties pamatu 4–6 m. Aukštis virš jūros lygio siekia apie 700 m. Djavolia Varošas susidarė vėjo ardai (erozijai) veikiant vulkanines uolienas. Daugumas „bokštų" turi andezitines „kepures" savo viršūnėse, kurios pristabdo tolesnį dūlėjimą. Uolų papėdėje trykšta du labai rūgštingi šaltiniai – Velnio vanduo (*Đavolja voda*) ir Raudonoji versmė (*Crveno vrelo*).

Djavolia Varošas nuo 1959 m. paskelbtas saugoma teritorija, o 1995 m. – gamtos paminklu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Djavolia Varošas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Kretingos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1993-06-12* |
|  |
|  *LSSR priimtas ~1970* |
|  |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Kretingos herbas** – vienas iš Kretingos raj. savivaldybės ir Kretingos miesto heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo sidabriniame lauke Švč. Mergelė Marija su kūdikėliu Jėzumi ant rankų. Abiejų kūnai ir Jėzaus plaukai natūralios spalvos. Marijos plaukai juodi, marškiniai purpuriniai, apsiaustas mėlynas, ant galvos esanti karūna auksinė.

Istorija
--------

Kretinga iš viso turėjo keturis herbus. Pirmajame vaizduojama Šventoji Mergelė Marija su kūdikiu Jėzumi ant rankų, antrajame – Šv. Kazimieras, trečiajame – Liūtas, o ketvirtajame – Grifas. Pirmasis herbas minimas dar 1609 m. sausio 23 d. privilegijoje dėl miesto įkūrimo ir Magdeburgo teisių suteikimo. Privilegijoje rašoma, kad miesto tarėjai ir suolininkai naudoję antspaudą su Marijos atvaizdu..

Pirmasis Kretingos herbas buvo naudojamas neilgai – iki XVII a. vidurio. Originalas nėra išlikęs. Sunku pasakyti kodėl šis herbas buvo pakeistas kitu, su Švento Kazimiero atvaizdu. Tuo metu Kretingos dvaras priklausė Kazimierui Leonui Sapiegai. Manoma, kad naujasis herbas sietinas su savininko herbu, mat tuo metu didikai savo vardais net miestus pavadindavo.

Herbas su Šventuoju Kazimieru gyvavo labai ilgai, iki miestas XVIII a. pabaigoje prarado Magdeburgo teises. Antspaudas su šiuo herbu yra išlikęs ir saugomas Krokuvoje.

Herbas su liūto atvaizdu atsirado Kretingai atgavus miesto teises. Deja, nežinoma ar šis herbas buvo naudojamas.

Paskutinis herbas – Grifas, simbolizuojantis jėgą, drąsą, išmintį. Manoma, kad grifas paimtas iš Jono Karolio Chodkevičiaus herbo. Paskui jis patobulintas, aprobuotas, sukurtas dailininko Kalinausko..

Pradėjus kitiems Lietuvos miestams susigrąžinti pirminius herbus, Kretinga taip pat nutarė savo herbu vėl paskelbti Šventosios Mergelės Marijos su kūdikiu Jėzumi ant rankų herbą miesto ženklu.

1993 m. birželio 12 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 81. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Kretingos vėliava
* Archyvuota kopija 2008-06-28 iš Wayback Machine projekto.

Pastabos
--------

1. ↑  Julius Kanarskas. Senieji simboliai sugrįžta. Švyturys, 1993, birželio 16 d. p. 3
2. ↑  Julius Kanarskas. Kretingos miesto herbas. Švyturys, 1990, birželio 12 d. p. 3
| Kretingos (Klibių) akmuo su dubeniu |
| --- |
|  |
| 

Kretingos (Klibių) akmuo su dubeniuKretingos (Klibių) akmuo su dubeniu

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°53′58″š. pl. 21°14′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.899344°š. pl. 21.248254°r. ilg.﻿ / 55.899344; 21.248254Koordinatės: 55°53′58″š. pl. 21°14′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.899344°š. pl. 21.248254°r. ilg.﻿ / 55.899344; 21.248254 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kretingos miesto seniūnija |
| Aukštis | 0,86 m |
| Plotas | 0,0001 ha |
| Naudotas | I tūkstantmetis – II tūkstantmečio vidurys |
| Žvalgytas | 1939, 1966 m. |

**Kretingos (Klibių) akmuo su plokščiadugniu dubeniu** – mitologinis akmuo Kretingoje, Vilniaus gatvėje, Kretingos muziejaus parko parteryje.

Apibūdinimas
------------

Dubenėtas akmuo kampuotas, 1,28 m skersmens. Aukštis šonuose 61–72 cm, ties viduriu – 86 cm. Viršutinė šonų dalis 30–45 cm plotyje grubiai aptašyta, o apatinė akmens dalis neapdirbta. 

Viršutinė plokštuma netaisyklingai apskrita, 1,21 m skersmens, nuolaidėja 14–23 cm į kraštus. Jos viduryje iškaltas netaisyklingo apskritimo pavidalo 49–57 cm skersmens ir 7–10 cm gylio plokščiadugnis dubuo, kurio dugno pakraščiu eina 3–4 cm pločio ir 1,5–3,0 cm gylio griovelis.

Istorija
--------

Seniau akmuo buvo Klibių kaimo žemių vakarinėje dalyje, 0,34 km į šiaurę nuo senųjų kaimo kapinių. Gulėjo buvusių bendrųjų kaimo ganyklų pietvakariniame kampe, šalia ankstyvųjų žemdirbystės laukų. Prasidėjus melioracijai, 1970 m. išverstas ir nugabentas į skaldymui surinktų akmenų sąvartyną. Čia jį 1971 m. pastebėjo akmenų paruošėjas Petras Rentauskas ir pranešė inžinieriui Ignui Jablonskiui, kuris akmenį parvežė į Kretingos kraštotyros muziejų.

### Tyrimai

1971 m. akmens stovėjimo vietą žvalgė Ignas Jablonskis. 25 m² dydžio plote aptikta daug degėsių ir angliukų. 

Preliminariai datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio viduriu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ignas Jablonskis. Pirmasis eksponatas būsimajam Kretingos muziejui. - Švyturys - 1971, lapkričio 2  
Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius: Diemedis, 1998. - P. 78–79
| Kaiseristurk. *Kayseri* |
| --- |
| *Kaiseris Erdžijo kalno papėdėje* |
|  |
| 

KaiserisKaiseris

38°44′0″ š. pl. 35°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.73333°š. pl. 35.48333°r. ilg.﻿ / 38.73333; 35.48333﻿ (Kaiseris)Koordinatės: 38°44′0″ š. pl. 35°29′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.73333°š. pl. 35.48333°r. ilg.﻿ / 38.73333; 35.48333﻿ (Kaiseris) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Turkijos vėliava Turkija |
| **Provincija** | Kaiserio provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 1 172 234  |
| **Plotas** | 401 km² |
| **Tankumas** (2019) | 2 923 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 050 m |
|  |
| **Kirčiavimas** | Káiseris |

**Kaiseris** – miestas Turkijos centrinėje dalyje, Anatolijos plokščiakalnyje; provincijos centras. Miestas įsikūręs užgesusio Erdžijo ugnikalnio šiaurės papėdėje, 1040–1050 m aukštyje. Yra Erkileto tarptautinis oro uostas. Aliuminio lydymas, lėktuvų surinkimas, tekstilės (medvilnės), stiklo, cemento, maisto (daugiausia cukraus) pramonė, namų apyvokos reikmenų gamyba. Auksakalystės, kilimų, patiesalų audimo amatai. Turizmas. Yra Erdžijo universitetas (įkurtas 1978 m.). XII–XVI a. architektūros paminklai (mečetės, medresės, citadelė, mauzoliejus).

Netoli Kaiserio yra istorinio Kanešo miesto vieta.

Istorija
--------

Senovėje miestas vadintas ***Mazaka*** (sen. gr. Μάζακα), vėliau ***Eusebėja*** (sen. gr. Εὐσέβεια). Nuo III a. pr. m. e. tapo Kapadokijos karalystės sostine, I a. pr. m. e. jį užėmė Armėnijos karalius Tigranas I. I m. e. a. romėnams užvaldžius Kapadokiją, miestas pavadintas ***Kapadokijos Cezarėja*** (lot. *Caesarea Cappadociae*), tapo Kapadokijos provincijos sostine. Nuo II a. tapo vienas krikščionybės plitimo židinių, čia įkurta Cezarėjos vyskupija, IV a. – Kapadokijos metropolija. 1080 m. miestą užkariavo turkai seldžiukai ir pavadino ***Kaiseriu***. 1242 m. užėmė mongolai, XIV a. turkmėnai, 1397 m. – turkai osmanai, vėliau valdė Egipto mameliukai. Nuo 1515 m. priklausė Osmanų imperijai.

Dabartinis miesto pavadinimas – suturkinta *Caesarea*. Šitaip romėnai miestą pavadino cezario Augusto garbei.

Sportas
-------

### Futbolas

* Kayserispor
* Kayseri Erciyesspor

Šaltiniai
---------

1. "Turkey: Major cities and provinces". *citypopulation.de.*
2. ↑  "Turkey: Major cities and provinces". *citypopulation.de.*
3. "Turkey: Major cities and provinces". *citypopulation.de.*
4. ↑  "Turkey: Major cities and provinces". *citypopulation.de.*
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 185
6. ↑  *Kayseri*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
7. ↑  В. А. Никонов. *Краткий топонимический словарь*. Москва: Мысль, 1966.
| ***Kairo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Kairo |
| Kilmės šalis | Japonija |
| Režisierius | Kiyoshi Kurosawa |
| Prodiuseris (-iai) | Kiyoshi Kurosawa |
| Scenaristas (-ai) | Kiyoshi Kurosawa |
| Vaidina | Haruhiko KatoKumiko AsoKoyukiKoji Yakusho |
| Metai | 2001 |
| Žanras | Siaubo |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | japonų |
| Biudžetas | 8 mln. USD |
| **IMDb įrašas** |

**Kairo** (jap. 回路, elektros grandinė) – 2001 m. režisieriaus Kiyoshi Kurosawos psichologinis siaubo filmas. JAV filmas nebuvo rodomas iki 2005 m. kuomet buvo išleistas perdirbtas amerikiečių pavadinimu „Pulsas". Originalus japoniškas filmas Vakaruose taip pat žinomas Pulso (angl. *„Pulse"*) pavadinimu.

Pagrindinės filmo temos yra interneto įtakotas žmonių susvetimėjimas, nesusikalbėjimas, izoliacija ir vienatvė.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pirmoji siužeto linija prasideda nuo jaunos merginos Kudo Michi (Kumiko Aso) persikėlimo gyventi į miestą. Ji dirba augalų prekybos įmonėje, kur vienas darbuotojas kelias paskutines dienas nepasirodė darbe. Michi nuvažiuoja jo aplankyti, randa namuose, tačiau jų pokalbio metu jis lyg niekur nieko trumpam išeina į kitą kambarį ir ten pasikaria. Tyrimo metu jo kompiuterio diske randama gausybė beveik vienodų nuotraukų, kuriose savižudis tiesiog žiūri į savo monitorių.

Antrojoje siužeto linijoje pasakojama apie jauną moksleivį, kuris visai nesiorientuoja kompiuteriuose ir tik neseniai įsivedė internetą. Jį nustebina interneto svetainė, kurioje siūloma susitikti su vaiduokliais.

Abejose istorijose vis daugiau žmonių Japonijoje nusižudo ar tiesiog kažkur išnyksta susidūrę su iš interneto atvykusiais vaiduokliais, tačiau implikuojama, kad jie nežūva o priešingai, lieka amžinai gyvi kažkur kitame pasaulyje, ir amžinai vieniši. Filmo pabaigoje šie dingimai pasiekia apokaliptinį mastą, miestai ištuštėja, iš filmo pagrindinių veikėjų lieka tik viena, kuri laivu palieka Japoniją.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Oficiali svetainė
* allrovi.com[neveikianti nuoroda]
* Aprašymas Kanų kino festivalio svetainėje Archyvuota kopija 2012-10-09 iš Wayback Machine projekto.
* Filmo reviu
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 30°0′19″ š. pl. 31°13′48″ r. ilg.﻿ / ﻿30.00528°š. pl. 31.23000°r. ilg.﻿ / 30.00528; 31.23000

Kairo Šv. Mergelės Marijos bažnyčia
**Šv. Mergelės Marijos koptų stačiatikių bažnyčia**, dar žinoma kaip **„Kabančioji bažnyčia"** (*El Muallaqa*) – koptų stačiatikių bažnyčia Egipto sostinėje Kaire, viena seniausių bažnyčių ne tik Egipte, bet ir visame pasaulyje. Ji pastatyta III a. Pavadinimas „kabančioji" atsirado dėl jos padėties virš romėnų tvirtovės Babilono. Tiesa, per tą laiką žemės paviršius pakilo 6 m, todėl dabar tvirtovė yra praktiškai po žeme, o bažnyčia nebeatrodo esanti taip aukštai.

Kairo Šv. Mergelės Marijos bažnyčia yra svarbiausia koptų bažnyčia Kaire ir, ko gero, pati pirmoji, pastatyta bazilikos stiliumi. Ji greičiausiai pastatyta valdant koptų popiežiui Izaokui (689–692 m.), prieš tai buvusios III–IV a. bažnyčios vietoje. Tiesa, šaltiniuose bažnyčia minima tik nuo IX a. Vėliau bažnyčia ne kartą perstatyta, restauruota. Nors tradiciškai koptų popiežiaus būstinė buvo Aleksandrijoje, XI a. ji perkelta į šią bažnyčią Kaire.

Kairo Šv. Mergelės Marijos bažnyčioje yra ~110 ikonų, seniausios kurių yra iš VIII a. (tačiau dauguma – XVIII a.). Ikonostasas pagamintas iš juodmedžio, dekoruoto dramblio kaulu. Iš šių medžiagų pagamintas ir altorius su XII–XIII a. koptų kryžiumi.

* Interjero dekorasInterjero dekoras
* SkliautasSkliautas
* IkonosIkonos
* InterjerasInterjeras
| Bhaktapurasभक्तपुर |
| --- |
| *Taumadhi aikštės šventyklos* |
|  |
| 

BhaktapurasBhaktapuras

27°40′0″ š. pl. 85°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.66667°š. pl. 85.41667°r. ilg.﻿ / 27.66667; 85.41667﻿ (Bhaktapuras)Koordinatės: 27°40′0″ š. pl. 85°25′0″ r. ilg.﻿ / ﻿27.66667°š. pl. 85.41667°r. ilg.﻿ / 27.66667; 85.41667﻿ (Bhaktapuras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:45) |
|  |
| **Valstybė** | Nepalo vėliava Nepalas |
| **Valstija** | Bagmati Pradešas |
| **Rajonas** | Bhaktapuro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 72 543  |
| **Altitudė** | 1 401 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bhaktapuras |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 121 |

**Bhaktapuras** (nep. भक्तपुर  = *Bhaktapur*) arba ***Bhadgaonas, Chvopa*** – miestas centriniame Nepale, Katmandu slėnyje, 16 km į pietryčius nuo Katmandu (įeina į aglomeraciją). Verčiamasi turizmu ir tradiciniais amatais (puodininkystė, audimas, medžio raižyba). Veikia sanskrito rankraščių biblioteka.

Paveldas
--------

Bhaktapuras žymus savo architektūriniu paveldu, įtrauktu į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Darbaro aikštėje, yra „Rūmai su 55 langais" (buvę Malu dinastijos karalių rūmai), kurių statyba pradėta 1427 m. taip pat XVI-XVIII a. bokšto pavidalo Batsala Devi šventykla, Auksiniai vartai (1756 m.) su paauksuotais reljefais papuoštu portalu, bronzinėmis durimis ir paauksuotu stogu, XVIII a. 10 m aukščio akmeninis stulpas su bronzine karaliaus Bhupatindros Malos skulptūra. Taumadhi aikštėje yra Bhairavos (1638 m.) ir Niatapolos (1708 m. aukštis 45 m) šventyklos.

Istorija
--------

Miestas pradėjo kurtis 865 m. kaip nevarų tautos centras. Senovėje jis vadintas ***Chvopingramu***. Dabartinis pavadinimas sanskritu reiškia „atsidavusiųjų (bhaktų) miestas". Per miestą ėjo svarbus karavanų kelias tarp Indijos ir Tibeto.

* Niatapolos šventyklaNiatapolos šventykla
* Taumadhi aikštėTaumadhi aikštė
* SkulptūrosSkulptūros
* „Rūmai su 55 langais"„Rūmai su 55 langais"

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bhaktapuras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Nepale |
| --- |
|  |
| 
Katmandu slėnis (Durbaro aikštė, Patanas, Bhaktapuras, Svajambhunato ir Boudhanato stupos, Pašupatinatas) (1979) · Sagarmatos nacionalinis parkas (1979) · Čitvano nacionalinis parkas (1984) · Lumbinis – Viešpaties Budos gimimo vieta (1997) | Nepalo vėliavaNepalo vėliava |

 |
**Bharatai** (skr. भारताः = IAST: *bhāratāḥ*) – arijų gentis, minima Rigvedoje, ypač 3-oje mandaloje, priskiriamoje bharatų išminčiui Višvamitrai. „Upės himne" (RV 3.33) aprašyta kaip visa bharatų gentis keliasi per upę. Žodis *Bharatá* taip pat naudojamas kaip dievų Agnio ir Rudros vardas.

7-oje mandaloje (7.18 ir kt.) minima, kad bharatai dalyvauja „Dešimties karalių mūšyje", kur jie kaunasi už nugalėtojus. Dėl bharatų vado Sudaso pergalės mūšyje bharatai galėjo apsigyventi Kurukšetros krašte. Jie, atrodo, sėkmingai dalyvavo ankstyvosiose kovose dėl valdžios tarp įvairių arijų ir dasų (nearijų) genčių, nes povedinėje sanskrito epinėje tradicijoje („Mahabharata") aprašytas imperatorius Bharata, senovinis visos Indijos užkariautojas, o jo gentis ir karalystė vadinama *Bhārata*. Vėliau bharatai tapo puru genties sąjungininkais, su šia gentimi po to susiliejo ir sudarė kuru gentį.

Indijos respublika save oficialiai vadina *Bhārata*.

Nuorodos
--------

1. ↑  ORIGINS AND DEVELOPMENT OF THE KURU STATE by Michael Witzel, Harvard University  Archyvuota kopija 2011-11-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  National Council of Educational Research and Training, History Text Book, Part 1, India
| Mezenė |
| --- |
| Mezenės upė Mezenės upė |
| **Ilgis** | 966 km |
| **Baseino plotas** | 78 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 866 m³/s |
| **Ištakos** | Timano kalvagūbris |
| **Žiotys** | Mezenės įlanka, Baltoji jūra |
| **Šalys** | Rusija |

**Mezenė** (rus. *Мезень*, kom. *Мозын*) – upė Rusijoje, Komių respublikoje ir Archangelsko srityje.

Ilgis 966 km, baseino plotas 78 000 km², prasideda Komių respublikoje, Timano kalvagūbrio vakariniame šlaite. Aukštupy krantai aukšti ir uolėti. Po santakos su Vaška, žemupyje, tėkmėje atsiranda seklumų. Įteka į Baltosios jūros Mezenės įlanką.

Vidutinis debitas – 886 m³/s, didžiausias – 9530 m³/s. Mityba mišri, daugiausia – sniegas. Upė patvinsta gegužę – liepą. Užšalusi lapkritį–balandį. Upės žemupį veikia jūros potvyniai; jų aukštis ties žiotimis 7–12 m. Jūros potvyniai jaučiami 64 km nuo žiočių. Laivuojama 200 km nuo žiočių, iki santakos su Vaška, pavasarį – 680 km. Prie žiočių – Mezenės miestas, išvystyta žvejyba. Plukdoma mediena.

Didžiausi intakai – Mezenės Pižma, Suda, Peza (dešinieji), Irva, Pysa, Vaška, Bolšaja Loptiuga (kairieji).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mezenė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 7 psl.
Mexx|  |
| Pramonė | mažmeninė prekyba |
| Įkurta | 1986 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Rattan Chadha |
| Uždaryta | 2014 m. |
| Centrinė būstinė | Nyderlandai Amsterdamas, Nyderlandai |
| Produkcija | drabužiai • kvepalai • batai • aksesuarai • linas |
| Pajamos | 730 mln. JAV dol. (2010) |
| Holdingas | „The Gores Group" |
| Tinklalapis | www.mexx.com |

**„Mexx"** – tarptautinis Nyderlandų darbužių mažmeninės prekybos tinklas. „Mexx" prekės buvo prieinamos daugiau nei 800 parduotuvių 55-iose šalyse; kompanijos produkcija buvo pasiekiama kiek daugiau nei 10 tūkst. prekybos taškų. 2014 m. prekės ženklą valdančios kompanijos paskelbė bankrotą.

Bendrovę 1986 m. įkūrė dizaineris Rattan Chadha Amsterdame, Nyderlanduose. Chadka paėmė du savo kurtus prekės ženklus ir sudėliojo naująjį parduotuvių pavadinimą: raidė „M" kilo nuo vyriškų drabužių „Moustache", o raidė „E" – nuo jo moteriškų drabužių prekės ženklo „Emanuelle"; dizaineris sudėjo abidvi raides ir pavadinimą „Mexx" užbaigė dviem „XX", kurie reprezentuoja du bučinius.

Parduotuvėse visų pirma yra parduodami vyriški, moteriški bei vaikams skirti drabužiai; taip pat avalynė, aksesuarai, kvepalai, akiniai bei lininiai gaminiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Liz Claiborne finds new owner for global Mexx business" Tinklalapis *Reuters*, 2011 m. rugsėjo 2 d. Nuoroda tikrinta 2014 m. rugpjūčio 31 d.
2. ↑  Mexx > We’re Mexx > History Archyvuota kopija 2017-09-28 iš Wayback Machine projekto. Oficialus tinklalapis. Nuoroda tikrinta 2014 m. rugpjūčio 31 d.
3. ↑  „The Gores Group Acquires Majority Stake in Mexx International" Archyvuota kopija 2016-03-07 iš Wayback Machine projekto. Tinklalapis *The Gores Group*, 2011 m. lapkričio 1 d. Nuoroda tikrinta 2014 m. rugpjūčio 31 d.

Nuorodos
--------

* Oficialus „Mexx" tinklalapis
* „Mexx" socialiniame tinkle „Facebook"
| Meva nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Meva nacionalinis parkas vietą.Meva nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 17°29′44″ š. pl. 99°12′54″ r. ilg.﻿ / ﻿17.49556°š. pl. 99.21500°r. ilg.﻿ / 17.49556; 99.21500Koordinatės: 17°29′44″ š. pl. 99°12′54″ r. ilg.﻿ / ﻿17.49556°š. pl. 99.21500°r. ilg.﻿ / 17.49556; 99.21500 |
| **Plotas:** | 587,00 km² |
| **Įkurtas:** | 2000 |

**Meva nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติแม่วะ) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Lampango ir Tako provincijose. Parkas įkurtas 2000 m. lapkričio 17 d.

Vieta
-----

Parkas užima 587,00 km² plotą ir apima Thoeno (Thoen), Thoeno (Thoen) ir Maephriko (Mae Phrik) Lampango, bei Samngao (Sam Ngao) ir Bantako (Ban Tak) – Tako apylinkes, 120 km į pietvakarius nuo provincijos centro Lampango.

Flora ir fauna
--------------

Meva nacionaliniame parke vyrauja:

* Mišrus miškas;
* Lapuočių miškas;
* Visžalis miškas.

Iš retų augalų parke sutinkama: kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), (Afzelia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), krausva (Lagerstroemia calyculata), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), spondijas (Spondias bipinnata), paprastoji skėtra (Chukrasia tabularis), viršūklis (Terminalia alata), vaistinis kuodenas (Careya sphaerica), kvapioji hopėja (Hopea odorata), briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), rudoji šorėja ir (shorea siamensis), bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya), ir kt.

Parke gyvena: Indokininis tigras, gaūras, Himalajinis lokys, Indinis zambaras, Indijos muntjakas, šernas, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), palminis musangas, sutinkama daugiau paukščių: Azijinė ruožuotoji pelėda, kukalių ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Thamnamfa Fangamo (Tham Nampha Pha Ngam) klintinis urvas (17°28′50.8″ š. pl. 99°10′01.5″ r. ilg.﻿ / ﻿17.480778°š. pl. 99.167083°r. ilg.﻿ / 17.480778; 99.167083).
* Thamfračedi (Tham Phra Chedi) klintinis urvas.
* Meva (Mae Wa) krioklys.

Išnašos
-------

1. ↑  Afzelia xylocarpa Archyvuota kopija 2010-05-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Spondias bipinnata
3. ↑  Careya sphaerica sinonimas Careya arborea

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2009-03-26 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
*Šis straipsnis apie upelį, Danės intaką. Apie gyvenvietę Karaliaučiaus srityje skaitykite straipsnyje Ringelis.*

| Ringelis |
| --- |
|  Ringelio slenksčiai Žaliajame slėnyje |
| **Ilgis** | 6,3 km |
| **Baseino plotas** | 15 km² |
| **Ištakos** | Trušeliai |
| **Žiotys** | Danė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Ringelis |

**Ringelis** – upė Klaipėdos rajone, Danės intakas. Priklauso Lietuvos pajūrio upių baseinui. Upės kodas LR upių klasifikatoriuje – 20010660, ilgis – 6,3 km, baseino plotas – 15 km².

Išteka ties Trušeliais, apie 8 km į šiaurės rytus nuo Klaipėdos. Upės vaga aukštupyje daugelyje ruožų sureguliuota, vidurupyje kerta kelią  **E272**  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda , toliau teka šiaurės rytiniu Klaipėdos pakraščiu pro Tauralaukio mikrorajoną, kurį skiria apie 20 m aukščio šlaitas. Į Danę įteka jos kairiajame krante, 12,3 km atstumu nuo žiočių. Žemupyje krantai pelkėti, čia veisiasi bebrai. Didesnis intakas – Žvejonė (dešinysis).

Bebrų patvenktas Ringelis ties Žaliuoju slėniu
Artimiausios gyvenvietės: Trušeliai, Mazūriškiai, Klipščiai, Aukštkiemiai.

Upėvardis kildinamas iš žodžio *ringė* („vingis, rėžis, gumbas, juosta") bei *ringuoti* („vinguriuoti, rangytis").

Nuorodos
--------

* Ringelis *LR upių klasifikatoriuje*

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| Aradninkų dvaras |
| --- |
| Vieta | Aradninkai, Kučiūnų seniūnija,Lazdijų rajonas |
| Įkurtas | XVI−XVIII a. |

**Aradninkų archeologinė dvarvietė** – dvaras Lietuvoje, Aradninkuose, Kučiūnų seniūnijoje (Lazdijų rajone), Veisiejo ežero š.v. krante, prie kelio iš Paveisiejų į Subačius, apie 750 metrų nuo Zapsės upelio įtakos į Veisiejo ežerą. Tai Veisiejo ežero pusiasalio kalva, kuri virš ežero pakilusi apie 15 metrų. Pusiasalis susidarė, kai ežere pakėlus vandens lygį, Zapsės žiotys tapo Veisiejo ežero įlanka. 

Dvarvietės kalva apaugusi mišku. Dvaras čia galėjęs būti XVI−XVIII a. Dvarvietės kultūriniame sluoksnyje randama senovės pinigų, kaulų, puodų šukių. Radiniai saugomi Lietuvos nacionaliniame muziejuje. Dvarvietė dar vadinama Kanarčiške, kadangi seniau čia gyvenęs Kanarskas. Pasakojama, kad per karus su švedais (XVII−XVIII a.) šiose vietose vyko smarkus mūšis. 

Dvarvietę tyrinėjo Lietuvos istorijos instituto (1962 m.) ir Kultūros paveldo centro (2001 m.) archeologai. Tyrimams vadovavo P. Kulikauskas ir E. Ivanauskas. Konstatuota archeologinė ir istorinė dvarvietės vertė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Biogrado miško nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Biogrado giria Biogrado giria |
| **Vieta:** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Kolašinas |
| 

Žemėlapis rodantis Biogrado miško nacionalinis parkas vietą.Biogrado miško nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 42°53′53″ š. pl. 19°36′07″ r. ilg.﻿ / ﻿42.89806°š. pl. 19.60194°r. ilg.﻿ / 42.89806; 19.60194Koordinatės: 42°53′53″ š. pl. 19°36′07″ r. ilg.﻿ / ﻿42.89806°š. pl. 19.60194°r. ilg.﻿ / 42.89806; 19.60194 |
| **Plotas:** | 54 km² |
| **Įkurtas:** | 1952 m. |
|  **Vikiteka:** | Biogrado miško nacionalinis parkas |

**Biogrado miško nacionalinis parkas** (serb. *Национални парк Биоградска гора*) – nacionalinis parkas ir miškas rytų Juodkalnijoje, Kolašino savivaldybėje. Driekiasi Bjelasicos kalnuose, Taros ir Limo tarpupyje. Parkas užima 54 km².

Parke išlikęs natūralus kalnų miškas, įspūdingi kalnų šlaitai, 6 ledynai, vaizdingas Biogrado ežeras, sraunūs kalnų upokšniai. Parko teritorijoje yra architektūros, sakralinių paminklų, archeologinių radimviečių.

Nors Biogrado parkas yra pats mažiausias iš 4 nacionalinių parkų šalyje, tačiau pasižymi gausiausia gamtos įvairove. Čia auga ~220 augalų rūšių, gyvena per 150 paukščių, 10 žinduolių, 350 vabzdžių rūšių. Biogrado sengirė užima 16 km² plotą. Joje auga kelių šimtmečių senumo medžiai (bukai, platanlapiai klevai, uosiai, kėniai ir kt.).

* 
* 
*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 0°18′0″ š. pl. 78°21′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.30000°š. pl. 78.35000°r. ilg.﻿ / 0.30000; 78.35000

| Kuikoča |
| --- |
| Ežero panoramaEžero panorama |
| Vieta | Ekvadoras |
| Kilmė | vulkaninė |
| Didžiausias gylis | ~200 m |
|  |
|  Vikiteka | Kuikoča |

**Kuikoča** (isp. *Cuicocha*, keč. *Kuykucha*) – vulkaninis ežeras Ekvadore, Imbaburos provincijoje. Telkšo Kotakačio ugnikalnio kalderoje, 3246 m aukštyje virš jūros lygio. Ilgis – apie 3 km. Krantai statūs, skardingi. Gylis – apie 200 m.

Kuikočos ežeras susidarė prieš 3100 metų išsiveržus Kotakačio ugnikalniui. Išsprogo ir buvo nunešta 5 km³ uolienų. Po šio išsiveržimo ugnikalnis nurimo ir susidarė ežeras. Kuikočoje yra dvi salos – Teodoro Volfo ir Jerovio – tai statūs dacito lavos kūgiai. Ežero vanduo šarmingas, jame mažai gyvybės, tačiau salose gyvena sidabriniai kragai.

Aplink ežerą plyti paramos. Inkų šventės Inti Raymi metu indėnų šamanas ežero vandenį naudoja ritualiniam apsiprausimui.
*Landslov* rankraštis. Saugoma: Norvegijos *Riksarkivet*
Karalius Magnus skelbia *Landslov*
**Landslov** (žemės teisė) – karaliaus Magnus Håkonsson lagabøte (1263–1280) priimtas XIII a. teisynas, skirtas ir Norvegijos *Frostathing* apskričiai. Didingiausias Skandinavijos teisėkūros aktas viduramžiais, buvęs reikšmingas iki pat naujųjų laikų.

Siekiant įvesti kontinento dvaro papročius, *Hirðskrá* stengėsi su žemyno valdovais bendrauti viename kultūriniame lygmenyje, modernizuoti teisę. Jis pasiuntė gabius valdinius (kaip Audun Hugleiksson) į žemyno universitetus, kad jie ten studijuotų valstybės reikalams reikšmingus mokslus. Grįžę absolventai aktyviai imdavosi teisėkūros.
Pradžioje buvo atnaujinta *Landslov*.

Antrajame skyriuje – krikščionių teisė, tačiau nuostatos apibendrintos, jų paskirtis – atriboti karaliaus ir vyskupo galias. Ankstesniuose įstatymuose buvo itin detalių bažnytinio gyvenimo nuostatų. Iš islandų analų yra žinoma, kad 1269 m. *Frostathing* karalių tik įgaliojo noveliuoti (atnaujinti)įstatymo pasaulietinę dalį. Krikščioniškoji teisė turėjo būti atnaujinti tik kartu su arkivyskupu, kas tuometinėje situacijoje nebuvo įmanoma. Ankstesnės nuostatos didžiąja dalimi buvo pasenusios.
Antraštė „Krikščionių teisė" – ne spraga, skyriuje įtrauktos normos dėl karūnos paveldėjimo. Nors ir esant Bažnyčios įtakai, palyginant su anksčiau jos buvo esmingai modifikuotos.

Literatūra
----------

* *Landrecht des Königs Magnus Hakonarson*. Germanenrechte Neue Folge. Bearbeitet von Rudolf Meissner. Weimar 1941.
| Drakono Kalnų parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Pietų Afrikos Respublikos vėliava Pietų Afrikos Respublika (Kvazulu-Natalis) |
| 

Žemėlapis rodantis Drakono Kalnų parkas vietą.Drakono Kalnų parkas

  |
| **Koordinatės:** | 29°22′59″ p. pl. 29°32′26″ r. ilg.﻿ / ﻿29.38306°š. pl. 29.54056°r. ilg.﻿ / 29.38306; 29.54056Koordinatės: 29°22′59″ p. pl. 29°32′26″ r. ilg.﻿ / ﻿29.38306°š. pl. 29.54056°r. ilg.﻿ / 29.38306; 29.54056 |
| **Plotas:** | 2428 km² |
| **Įkurtas:** | 2000 m. |
|  **Vikiteka:** | Drakono Kalnų parkas |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 985 |

**Drakono Kalnų parkas** (dar kitaip **Ukahlambos parkas**) – saugoma teritorija Kvazulu-Natalio provincijoje, Pietų Afrikos Respublikos pietryčiuose. 2000 m. kartu su Sehlabatebės nacionaliniu parku Lesote įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Parke stūkso didingi Drakono kalnai, aukščiausios viršukalnės – Milžino pilis (3312 m), Šampano pilis (3377 m), Katedros viršukalnė (3004 m). Parke taip pat yra upių išgraužtų tarpeklių ir krioklių.

Galerija
--------

* 
* 
*

Urvų piešiniai
--------------

*Daugiau informacijos galite rasti straipsnyje Urvų piešiniai.*
Ypatinga reikšmė teikiama kanos antilopei.
Šiame parke randama didžiausia urvų piešinių sankaupa Užsachario Afrikos dalyje. Manoma, kad jie atspindi būšmenų šamanistinę pasaulėvoką, kurie Drakono kalnuose buvo apsistoję daugiau nei 4000 m. tačiau nuo XIX a. apleidę šią vietovę.

Ypatinga reikšmė teikiama kanos antilopei, kurią nudobę šamanai ir pasitelkę jos energiją jie pasineria į pavojingą dvasinę tikrovę, idant iššauktų lietų, atsigintų nuo blogų dvasių ar išgydytų sergančius gentainius. Anot kitur tebegyvenančių bušmenų, kanos kraujas, taukai ir prakaitas pasižymi itin stipriais energiniais virpesiais. Daugelis Kanos piešinių yra sutepti krauju. Pasak jų, šią neapčiuopiamą energiją skleidžia ir kiti gyvūnai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Scandinavian Society for Prehistoric Art: uKhahlamba Drakensberg and Mapungubwe by Janette Deacon and Aron Mazel" (PDF). *www.rockartscandinavia.com*. Nuoroda tikrinta 2016-06-19.
2. ↑  Blundell, Geoffrey. "San Ethnography." In Heilbrunn Timeline of Art History. New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–.  (October 2001)
3. ↑  Blundell, Geoffrey. "African Rock Art: Game Pass." In Heilbrunn Timeline of Art History. New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–.  (October 2001)
4. ↑  Blundell, Geoffrey. "Arts of the San People in Nomansland." In Heilbrunn Timeline of Art History. New York: The Metropolitan Museum of Art, 2000–.  (October 2001)
|  |
| --- |
| Dragonfly |
|  
„Dragonfly" su Dado Topić 2007 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Kilmė | Zagrebas, Kroatijos vėliava Kroatija |
| Žanrai | poprokas |
| Kūrinių kalbos | kroatų, anglų |
| Aktyvumo metai | 1997-dabar |
| Nariai |
| Drago Vidakovic  Branko Kuznar  Branko Badanjak  Iva Gluhak |

**„Dragonfly"** – kroatų poproko grupė, atstovavusi Kroatijai 2007 m. Eurovizijos konkurse.

Grupė susikūrė 1997 m. Zagrebe. Grupės nariai – Drago Vidakovic, Branko Kuznar, Branko Badanjak ir Iva Gluhak. Jų debiutinis albumas buvo išleistas 2004 m.

2007 m. grupė su garsiu roko muzikantu Dado Topić buvo pasirinkti atstovauti savo šaliai 2007 m. Eurovizijos dainų konkurse, kuris vyko Helsinkyje (Suomijoje). Su daina „Vjerujem u ljubav" pusfinalyje užėmė 16 vietą ir nepateko į finalą.

Diskografija
------------

* *Hypo Summer Tour* (2004)

Nuorodos
--------

* Dragonfly su Dado Topic – „Vjerujem U Ljubav" (video)

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Severina  *„Moja štikla"*** |  **Kroatijos atstovas Eurovizijoje  (su Dado Topić)**2007 | Po to:**Kraljevi ulice & 75 Cents  *„Romanca"*** |
| Dragão stadionas |
| --- |
|  |
| Oficialus pavadinimas | Dragão stadionas |
| Vieta | Portas, Portugalija |
| Pradėtas statyti | 2001 m. |
| Atidarytas | 2003 m. lapkričio 16 d. |
| Savininkas | FC Porto |
| Operatorius | Porto Estádio(FC Porto Group) |
| Statybos kaina | €98 mln. |
| Architektas | Manuel Salgado |
| Talpa | 50 399 žiūrovai |
| Nuomininkai | FC Porto |

**Dragão stadionas** (port. *Estádio do Dragão* 'Drakono stadionas') – futbolo stadionas Porte, Portugalijoje. 50 399 sėdimų vietų stadionas buvo atidarytas 2003 m. lapkričio 16 d. Namų rungtynes žaidžia FC Porto, prieš tai rungtyniavo *Estádio das Antas* stadione. Estádio do Dragão buvo vienas iš UEFA Euro 2004 m. atrankos stadionų. UEFA įvertintas penkių žvaigždučių sertifikatu.

Statybų darbai truko nuo 2001 m. galo iki 2003 m. lapkričio. Suprojektuotas portugalų architekto Manuelio Salgado. Statybų kaina – daugiau nei €97 milijonai, iš kurių €18 milijonų buvo subsidijuota vyriausybės. Kiekviena iš tribūnų pavadinta rėmėjo vardu: *Super Bock* (pietinė), *tmn* (rytinė), *meo* (vakarinė) ir *Coca-Cola* (šiaurinė tribūna). Svečių tribūna yra šiaurinės tribūnos kampe.

Istorija
--------

Stadionas atidarytas 2003 m. lapkričio 16 d. Atidarymo dieną vyko futbolo varžybos tarp FC Porto ir FC Barcelona. Rungtynių dieną katalonų komandoje debiutavo šešiolikmetis Lionelis Mesis. Šeimininkai rungtynes laimėjo 2–0. Įvarčius pelnė Derlėjus ir Hugo Almeida.

### UEFA Euro 2004 m. čempionato varžybos

Stadionas pastatytas UEFA Euro 2004 m. čempionatui. Jame vyko šios varžybos:

| Data |  | Rezultatas |  | Varžybos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 m. birželio 12 d. | Portugalija Portugalija | 1–2 | Graikija Graikija | A grupė |
| 2004 m. birželio 15 d. | Vokietija Vokietija | 1–1 | Nyderlandai Nyderlandai | D grupė |
| 2004 m. birželio 18 d. | Italija Italija | 1–1 | Švedija Švedija | C grupė |
| 2004 m. birželio 27 d. | Čekija Čekija | 3–0 | Danija Danija | ketvirtfinalis |
| 2004 m. liepos 1 d. | Graikija Graikija | 1–0 (p.p.) | Čekija Čekija | pusfinalis |
|

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dragão stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuro 2004 stadionai |
| --- |
|  |
| 
Estádio da Luz (Lisabona) · Estádio José Alvalade (Lisabona) · Estádio do Dragão (Portas) · Estádio do Bessa Século XXI (Portas) · Estádio Municipal de Braga (Braga) · Estádio Municipal de Aveiro (Aveiras) · Estádio Cidade de Coimbra (Koimbra) · Estádio D. Afonso Henriques (Gimarainsas) · Estádio Dr. Magalhães Pessoa (Leirija) · Estádio Algarve (Faras/Lolė) |

 |