recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

mažoji septima| Inversija | didžioji sekunda |
| Pavadinimas |
| Santrumpa | m7 |
| Dydis |
| Pustonių skaičius | 10 |
| Intervalo klasė | 2 |
| Racionalusis intervalas | 16:9 arba 9:5 |
| Centai |
| Lygioji temperacija | 1000 |
| Ketvirtis tono | 1000 |
| Racionalioji intonacija | 996,09 arba 1017,596 |

**Mažoji septima** – mažesnysis iš dviejų dažniausiai pasitaikančių muzikinių intervalų, apimančių septynis diatoninės gamos laipsnius. Kitas toks intervalas yra didžioji septima. Mažoji septima yra sutrumpintai žymima **m7** ir yra priešingas intervalas sekundai. Dažniausiai mažoji septima yra prijungiama prie dominantinio trigarsio tam, kad būtų suformuotas svarbus vakarietiškoje muzikoje dominantinis septakordas.

Racionaliojoje intonacijoje mažąją septimą atitinka dažnių santykis, lygus 16:9, tuo tarpu lygiojoje temperacijoje mažoji septima atitinka dešimties pustonių intervalą ir yra 0.23 % aukštesnė už racionaliąją.

Mažoji septima yra disonansas.

  

v • a • r **Diatoniniai muzikiniai intervalai** 

unisonas | mažoji sekunda | didžioji sekunda | mažoji tercija | didžioji tercija | kvarta | tritonis | kvinta | mažoji seksta | didžioji seksta | mažoji septima | didžioji septima | oktava
| Sūdėnų pilkapynas |
| --- |
| Pilkapyno ir kapinyno vietos vaizdas iš pietų pusės |
| 

Sūdėnų pilkapynasSūdėnų pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°5′29.89″ š. pl. 21°13′7.29″ r. ilg.﻿ / ﻿56.0916361°š. pl. 21.2186917°r. ilg.﻿ / 56.0916361; 21.2186917Koordinatės: 56°5′29.89″ š. pl. 21°13′7.29″ r. ilg.﻿ / ﻿56.0916361°š. pl. 21.2186917°r. ilg.﻿ / 56.0916361; 21.2186917 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Naudotas | III a. pr. m. e. – I a. |
| Žvalgytas | 1976, 1992 m. |
| Tirtas | 1982, 1984, 1985 m. |

**Sūdėnų pilkapynas** – pilkapiai šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Latvijos pasienyje, Sūdėnų kaimo vakariniame pakraštyje, 1,05 km į šiaurės vakarus nuo kelių Laukžemė–Senoji Įpiltis ir Žyneliai–Sūdėnai kryžkelės, Šventosios kairiajame krante.

Pilkapynas
----------

Įrengtas Šventosios slėnio rytiniame pakraštyje stūksančioje 20×30 m dydžio ir 0,5 m aukščio pakilumoje, apaugusioje krūmais ir menkaverčiais medžiais. Čia aptikti 5 pilkapiai, patenkantys į valstybės saugomos kultūros vertybės – Sūdėnų kapinyno (28710) teritoriją, kurios plotas – 900 m².

Į rytus ir pietryčius yra Sūdėnų II kapinynas, o 0,36 km į pietvakarius – Sūdėnų I kapinynas.

Tyrimai
-------

1976 m. išaiškino, o 1982, 1984 ir 1985 m. tyrinėjo Ignas Jablonskis. 1992 m. žvalgė Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas).

Ištirti visi 5 pilkapiai. Jie 4,2–9 m skersmens, su 1–3 koncentriniais akmenų vainikais. Pilkapiuose ir jų išorėje aptikti 26 degintiniai kapai. Vienų mirusiųjų sudegę kaulai buvę užkasti duobutėse, o kitų – supilti į nedideles lipdyto molio urnas. Dalis urnų stovėjo ant plokščių akmenų ir buvo uždengtos akmens plokštėmis. Kai kuriuos kapus supo nedideli akmenų vainikėliai. Pilkapio Nr. 1 sampile aptiktas griautinis moters kapas, kuriame aptikta gintaro ir mėlyno stiklo karolių. Šalia pilkapių ištirta ugniavietė, o sampiluose rasta titnago skelčių. 

Degintiniai kapai datuojami III–I a. pr. m. e. o griautinis – I a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Sūdėnų kapinynas, Kretingos r. sav. Sūdėnų k. (Darbėnų sen.)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Ignas Jablonskis. Sūdėnų pilkapiai. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1982 ir 1983 metais. – Vilnius, 1984. – P. 53–55  
Ignas Jablonskis. Sūdėnų pilkapiai. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1984 ir 1985 metais. – Vilnius, 1986. – P. 47–49

Literatūra
----------

* Ignas Jablonskis. Sūdėnų pilkapiai. – Švyturys – 1982, rugsėjo 23
* Ignas Jablonskis. Sūdėnų senkapio tyrinėjimas. – Švyturys – 1984, rugsėjo 13
* Ignas Jablonskis. Sūdėnų senkapį tyrinėti užbaigus. – Švyturys – 1986, gegužės 24
* Julius Kanarskas. Archeologiniai Igno Jablonskio tyrinėjimai. – Kretinga: Kretingos muziejus, 2001. – P. 25–26

Nuorodos
--------

* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1982 ir 1983 metais
* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1984 ir 1985 metais
| Kaukazas |
| --- |
| Kaukazas nuo Šimšės |
|  |
| 

KaukazasKaukazas

 |
| **Koordinatės** | 55°55′26″š. pl. 23°19′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.924°š. pl. 23.326°r. ilg.﻿ / 55.924; 23.326﻿ (Kaukazas)Koordinatės: 55°55′26″š. pl. 23°19′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.924°š. pl. 23.326°r. ilg.﻿ / 55.924; 23.326﻿ (Kaukazas) |
|  |
| **Apskritis** | Šiaulių apskrities vėliava Šiaulių apskritis |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miesto savivaldybės vėliava Šiaulių miesto savivaldybė |

**Kaukazas** – vienas iš Šiaulių miesto rajonų tarp Prūdelio, žydų kapinių ir Ežero gatvės. 2014 m. Kaukazo papėdėje esančiame skverelyje, priešais buvusį „Elnio" fabriką, atidengtas paminklas Šiaulių pramonininkui, mecenatui ir filantropui Chaimui Frenkeliui (skulptorius Romualdas Kvintas).

Istorija
--------

Limanto kalnas
Rajono pavadinimas greičiausiai kilo dėl stačių vietovės šlaitų XIX a. pabaigoje, kai greta 1880 m. pradėjusio veikti Ch. Frenkelio odų fabriko buvo imta statyti namus ir juose kūrėsi fabriko darbininkai.

Kalva prieš odos fabriką yra vadinama Limanto kalnu. XX a. pradžioje kalno papėdėje buvo įrengta gydomoji pirtis, kurioje gyventojams praversdavo čia buvusio mineralinio šaltinio vanduo turėjęs raminamųjų gydymo savybių malšinant strėnų ar kitus skausmus. Šaltinis po melioracijos dingo.

Tarpukario laikotarpiu kalnas buvo mėgiama vietos slidininkų poilsio vieta.

Limanto kalno papėdėje buvo pastatytas paminklinis akmuo buvusio Frenkelio fabriko darbininkams atminti. Jie gelbėjo fabriką nuo susprogdinimo 1944 m. dalį gelbėtojų vokiečiai sušaudė Šiaulių kalėjime. Nepriklausomybės laikotarpiu metalo vagys pavogė prie paminklo buvusią lentelę, restauruota ji nebuvo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kaukazas, arba Limanto kalnas. AusrosMuziejus.lt (tikrinta 2021-10-27).
Sūduvos kalnai lenkiškame žemėlapyje
**Sūduvos kalnai**[reikalingas šaltinis] (lenk. *Góry Sudawskie*) – moreninis kalvynas šiaurės rytų Lenkijoje: Palenkės vaivadijos Suvalkų apskrities Vižainio valsčiuje, prie Sūduvos kaimo. Šalia Sūduvos kalnų eina turistinės dviračių ir slidininkų trasos, plyti Sūduvos ežeras. Žinomiausios kalvyno kalvos: **Prūso kalnas** (lenk. *Góra Prusaka*, aukščiausia Sūduvos kalnų viršūnė - 230 m virš jūros lygio), **Švedo kapas** (lenk. *Szweda Mogiła*) ir **Gulberekas** (lenk. *Gulberek*). Spėjama, kad pastaroji kalva - tai buvęs jotvingių piliakalnis. Spėjimus sustiprina ir ant Gulbereko gulintys rieduliai - galimo karinio sutvirtinimo liekanos.

Vienos iš kalvų pavadinimas - **Kapinėlis**, lenk. *Kapinielis* - leidžia numanyti ten buvus laidojimo vietos.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sūduvos kalnai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Aprašymas apie kalnus (liet.)[neveikianti nuoroda];
* Gulbereko kalvos vaizdas iš palydovo;
* Sūduvos kalnai Suvalkijos turistiniame žemėlapyje.
| Sūdėnų senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Sūdėnų senosios kapinėsSūdėnų senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°04′58″š. pl. 21°13′49″r. ilg.﻿ / ﻿56.082706°š. pl. 21.23026°r. ilg.﻿ / 56.082706; 21.23026Koordinatės: 56°04′58″š. pl. 21°13′49″r. ilg.﻿ / ﻿56.082706°š. pl. 21.23026°r. ilg.﻿ / 56.082706; 21.23026 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Aukštis | 0,5–1,0 m |
| Plotas | 0,19 ha |
| Naudotas | XV–XIX a. |
| Žvalgytas | 1935, 1956, 1982, 1992, 1995 m. |
| Registro Nr. | 24213 (L547) |

**Sūdėnų senosios kapinės**, vad. *Maro kapeliais, Maro kapais, Markapiais, Senkapiais, Kapeliais* (valstybės saugomas kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 24213, senas kultūros vertybių registro kodas – L547) – nenaudojamos kaimo kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Sūdėnų kaimo pietrytinėje dalyje, 0,36 km į rytus nuo kaimo kryžkelės, kairėje kelio Sūdėnai–Žyneliai pusėje.

Kapinės
-------

Įrengtos šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi pailgoje, apie 120 m ilgio, 30 m pločio ir 0,5–1,0 m aukščio kalvelėje. Paviršius nelygus, duobėtas, žemėja link kraštų. Apaugusios spygliuočių jaunuolynu, o pietvakarinis galas nukastas.

Teritorijos plotas – 1900 m².

Istorija
--------

Kapinės veikė nuo XV a. iki XVIII a. pab. Jose laidoti Sūdėnų ir Žynelių kaimų gyventojai. Nuo XIX a. iki XX a. pr. buvo užkasami savižudžiai, neatpažinti skenduoliai, nekrikštyti kūdikiai. Pasakojama, kad kapinėse daug žmonių buvę palaidota 1710–1711 m. – vadinamaisiais Didžiojo maro metais, dėl to jas pradėta vadinti Maro kapais (Markapiais, Maro kapeliais). Mirusiems atminti nuo seno kapinėse stovėjo monumentalus medinis kryžius. 

XX a. I pusėje kalvos pietvakariniame gale buvo kasamas smėlis. Duobėse rasta žalvarinių papuošalų, geležinių ietigalių ir kirvių, žmonių griaučių. 

1935 m. kapines žvalgė Laukžemės pradžios mokyklos mokytojas Jonas Kungys, 1956 m. – kraštotyrininkas Vladas Šaulys ir muziejininkas Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1995 m. – Kultūros paveldo centro istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė.

1972–1984 m. kapinės buvo paskelbtos vietinės reikšmės archeologijos paminklu (AV-533), 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L547), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valstybės archeologijos komisijos medžiaga. – Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. – F. 1, ap. 1, b. 18. – L. 173 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas. – Vilnius, 1973. – P. 251
3. ↑  Lietuvos Respublikos kultūros veltybių registras: Sūdėnų k. senosios kapinės[neveikianti nuoroda]
| Sūduonia |
| --- |
|  Sūduonia Liudvinave |
| **Ilgis** | 20,4 km |
| **Baseino plotas** | 80,5 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,42 m³/s |
| **Ištakos** | Šleinės |
| **Žiotys** | Šešupė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Sūduonia |

**Sūduonia** – upė Lietuvoje, Marijampolės ir Kalvarijos savivaldybėse; Šešupės kairysis intakas. Prasideda prie Mikalajavo, 5 km į šiaurės vakarus nuo Kalvarijos. Teka rytų kryptimi. Įteka Šešupėn Liudvinave, už 218,1 km nuo žiočių. Ilgis – 20,4 km, baseino plotas – 80,5 km².

Didesni intakai: Gulbinas (kairysis).

Sūduonios vaga vietomis ištiesinta, jos nuolydis 214 cm/km. Ties Stebuliškėmis (2 km nuo žiočių) upė patvenkta, sudarytas 51 ha Stebuliškių tvenkinys.

Prie Sūduonios įsikūrusios gyvenvietės: Laibikiai, Deivoniškiai, Pasūduonys, Staviškės, Gulbiniškiai, Stebuliškės, Liudvinavas.

Upės kodas LR upių klasifikatoriuje – 15010170

Pavadinimas
-----------

Nuo Sūduonios (kitaip *Sūduonės*) vardo kildinamas Sūduvos krašto pavadinimas. Upėvardžio etimologija galimai sietina su *sūduva* – „klampynė, akis, garmala". Dar plg. latv. *sudeksis* („gipsas"), vid. vok. žem. *sudde* („valka, bala"), isl. *suddi* („drėgmė").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sūduonia*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 127
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 319

Nuorodos
--------

* Sūduonia *Gamtos kataloge*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tauzarasتوزر |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

TauzarasTauzaras

33°55′0″ š. pl. 8°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.91667°š. pl. 8.13333°r. ilg.﻿ / 33.91667; 8.13333﻿ (Tauzaras)Koordinatės: 33°55′0″ š. pl. 8°08′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.91667°š. pl. 8.13333°r. ilg.﻿ / 33.91667; 8.13333﻿ (Tauzaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Tuniso vėliava Tunisas |
| **Vilajetas** | Tauzaro vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 32 400  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tauzaras |

**Tauzaras** (arab. توزر = *Tauzar*, ber. ⵜⵓⵣⴻⵔ = *Tuzer*) – miestas pietvakarių Tunise, El Džerido ežero pakrantėje, netoli Alžyro sienos. Vilajeto centras. Miestas įsikūręs Sacharos oazėje, yra svarbus transporto ir prekybinis centras. Yra geležinkelio stotis, tarptautinis oro uostas. Verčiamasi turizmu, žemės ūkiu. Tauzare yra išlikusi medina (senamiestis) su minaretais, mečetėmis, turgumis, siauromis gatvelėmis. Daugelis statinių pastatyta iš geltonų plytų taikant plytų mūrinio technologiją. Veikia muziejus.

Tauzare filmuoti „Žvaigždžių karai", išlikęs filmavimui pastatytas miestelis.

Galerija
--------

* Dar Čeraito muziejusDar Čeraito muziejus
* Įėjimas į medinąĮėjimas į mediną
* Medinos sienaMedinos siena
* TurgusTurgus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sąsaja „daug į daug"
Dvi sąsajos „vienas į daug" ir asociatyvinis vienetas
**Asociatyvinis vienetas** (angl. *associative entity*) – objektas, įterpiamas tarp dviejų logiškai susietų objektų taip, jog sąsają „daug į daug" pakeistų dvi sąsajos „vienas į daug".

Pavyzdys
--------

Yra daug studentų ir daug neprivalomų (papildomų) paskaitų kursų universitete. Kiekvieną kursą studijuoja daug studentų, ir kiekvienas studentas studijuoja daugelį tokių kursų. Jei tenka rašyti tokią duomenų struktūrą turinčią programą, reikalingi algoritmai šios informacijos išsaugojimui ir paieškoms.

Dauguma programavimo kalbų turi lentelės struktūrą, kuri leidžia efektyviai dirbti kuomet **vieną** objektą (studentą ar kursą) atitinka susietas vienas kitas objektas. Duomenų bazių indeksai efektyviai palaiko ir „vienas į daug" sąsajas (paieška pagal eilutės laukelio reikšmę). Tačiau galimybių tiesiogiai dirbti su sąsajomis „daug į daug" paprastai nebūna.

Asociatyvinis vienetas yra pagalbinė struktūra, turinti nuorodas, indeksus ar duomenų bazės raktus į dvi kitas lenteles. Mūsų pavyzdyje kiekvienam kursui priklauso daug asociatyvinių vienetų ir kiekvienam studentui priklauso daug asociatyvinių vienetų, tačiau kiekvienas vienetas turi nuorodą tik į vieną kursą ir tik į vieną studentą. Tokią sistemą jau paprasta realizuoti naudojant dvi lenteles (kurso numeris į kursą ir studento numeris į studentą) ir bet kokią kolekciją, vektorių ar dar vieną lentelę visiems esantiems asociatyviniams vienetams saugoti.
**Pomeronas** (ol. *Pomeroon*) – buvusi Nyderlandų kolonija palei Pomerono upę (dabartinė Gajana). XVI a. antroje pusėje buvo užpulta ispanų ir vietinių indėnų, tad kolonistai pasitraukė į Gvianos gilumą ir netrukus įkūrė Esekvibo koloniją prie *Kyk-Over-Al* forto. Antras ir žymiai rimtesnis kolonizavimas pradėtas 1650 m. bet irgi buvo nesėkmingas, nes prancūzų korsarai koloniją sunaikino 1689 m. Šios žemės trečią kartą buvo kolonizuotos XVIII a. antroje pusėje, bet jau kaip Esekvibo kolonijos dalis.

Istorija
--------

Pomerono kolonija 1688 m. vieneri metai prieš tai, kai prancūzų korsarai ją sunaikino.
Esekibo ir Demeraros žemėlapis 1798 m. Kairėje galima matyti, kad kolonizacija Pomerono upės pakrantėse atnaujinta.
Pomerono upės pakrantėse 1581 m. olandų kolonistai iš Zelandijos įkūrė prekybinį postą. 1596 m. šį postą sunaikino indėnai ir ispanai. Kolonistai su savo vadovu *Joost van der Hooge* pasitraukė į salą Esekvibo upėje ir ten įkūrė naują Esekvibo koloniją.

Nauja ir žymiai rimtesnė kolonizacija buvo pradėta 1650 m. kai vadovaujant Olandų Vest-Indijos kompanijai buvo kuriamos plantacijos, kuriose dirbo afrikiečiai vergai. Buvo įkurtas mažas miestas *Nieuw Middelburg*, buvo pastatyta *Nova Zeelandia* tvirtovė, turėjusi apsaugoti mažą koloniją. Kolonijai grėsmę kėlė prancūzų korsarai, kurie 1689 m. užpuolė koloniją ir ją visiškai sunaikino. Pastatai ir cukraus gamybos įrenginiai buvo sudeginti, o vergai išgabenti į Prancūzijos kolonijas. Plantacijos nebuvo atstatytos, kolonija buvo apleista.

XVIII a. pabaigoje plantatoriai vėl ėmė Pomerono upės pakrantėse kurti plantacijas. Bet tuo metu šias žemes administravo Nyderlandų Esekvibo ir Demeraros kolonijos. 1796 m. Esekvibo ir Demeraros kolonijas užkariavo britai, nes Nyderlandai tuo metu buvo Prancūzijos sąjungininkai.

Pagal Amjeno taikos sutartį (1802 m.) kolonija buvo grąžinta Nyderlandams, tačiau po metų D. Britanija pareikalavo ją grąžinti jai. Pagal 1814 m. pasirašytą Anglijos-Nyderlandų Londono sutartį buvo sutarta, kad Esekvibo ir Demeraros kolonijos (buvusi Pomerono kolonija įėjo į šias žemes) bei Berbiso kolonija turi būti perduoti D. Britanijai. 1831 m. šios kolonijos tapo Britų Gvianos dalimi.

Nuorodos
--------

1. ↑  Hartsinck, J.J. (1770), Beschryving van Guiana, of de wilde kust in Zuid-America, Amsterdam: Gerrit Tielenburg. p.258–259.
**Palemonas Gintaras Janonis** (g. 1962 m. sausio 11 d. Trakuose) – Lietuvos tapytojas, dailininkas restauratorius.

Biografija
----------

Žmona Rūta Janonienė. 1986 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 2001 m. Vilniaus dailės akademijos (iki 1990 m. Lietuvos dailės institutas) dėstytojas. Nuo 1988 m. restauruoja sienų tapybą, nuo 2001 m. aukščiausios kategorijos dailininkas restauratorius. 1997 m. stažavo Florencijoje.

Kūryba
------

Paveikslams („Miesto angelas" 1990 m. „Žaliasis kambarys" 1991 m. „Mergaitė ir sfinksas" 1996 m.) būdinga spalvinė ekspresija, įtaigi emocijų raiška, pastozinė tapyba.

Nuo 1986 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje – Vengrijoje, Latvijoje, Suomijoje, Danijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Rusijoje, Estijoje, Vokietijoje. Surengė daugiau kaip 25 individualių parodų (Ryga – 1991 m. Snekas, Olandija – 1992 m. Bremenas – 1995 m. Vilnius – 2002 m.) Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Alytaus kraštotyros muziejus, Vilniaus Gaono žydų muziejus, JAV muziejai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Palemonas Gintaras Janonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 521 psl.

Nuorodos
--------

* 2012 m. tapybos paroda Vilniuje Archyvuota kopija 2014-08-16 iš Wayback Machine projekto.
| **Virgilijus Pozingis** |
| --- |
| Gimė | 1964 m. kovo 29 d. (59 metai)Veiviržėnai, Klaipėdos rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Daina |
| Vaikai | Paulius, Justas |
| Šilutės rajono savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 2007 – 2012 |
| Ankstesnis | Arvydas Jakas |
| Vėlesnis | Daiva Žebelienė |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | SSKP, Lietuvos valstiečių partija, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjunga, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga, Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1987 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Virgilijus Pozingis** (g. 1964 m. kovo 29 d. Veiviržėnuose, Klaipėdos rajonas) – Lietuvos ir Šilutės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Veiviržėnų vidurinę mokyklą, 1987 m. Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1987 m. Klaipėdos raj. J. Janonio kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1989 m. Ašvos tarybinio ūkio direktoriaus pavaduotojas, 1990 m. ūkio direktorius. 

Nuo 1993 m. Šilutės raj. Švėkšnos apylinkės viršaičio pavaduotojas. Nuo 1995 m. Šilutės rajono Švėkšnos seniūnijos žemėtvarkos skyriaus žemėtvarkininkas. 2003–2007 m. ir nuo 2014 m. Šilutės rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2012 m. Šilutės rajono savivaldybės meras. 2012–2014 m. Šilutės rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas.

SSKP, Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos Šilutės rajono skyriaus narys.

2007–2012 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narys.

Šilutės kredito unijos stebėtojų tarybos narys. Sutuoktinė Daina, vaikai Paulius, Justas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
**Šiuolaikinė krikščioniška muzika** (angl. *Contemporary Christian music* arba *CCM*) – populiariosios muzikos žanras, kurios lyrika susijusi su krikščionių tikėjimu ir Dievo šlovinimu.

Istorija
--------

Šiuolaikinės krikščioniškos muzikos pradžia laikomas praėjusio amžiaus 7 dešimtmetis Našvilyje, kur ji netrukus paplito taip vadinamose pietinėse JAV valstijose, kur vienas svarbiausių kultūrinių aspektų yra evangelinis protestantizmas, o pačios valstijos net turi pavadinimą „Biblinė juosta" (angl. *Biblical Belt*). Naujas šiuolaikinės muzikos pritaikymas čia ėmė sėkmingai konkuruoti su iki tol bažnyčiose vyravusia giesmių ir gospelo muzika. Tuo metu šalyje augo rokenrolo populiarumas ir šią muziką netrukus buvo pamėginta pritaikyti ir skelbiant krikščioniškas tiesas, o pradžioje nauja muzikos kryptis buvo pavadinta „Jėzaus muzika". Vienu iš krikščioniškojo roko „tėvų" yra laikomas Larry Norman ir jo 1969 m. išleistas albumas „Upon This Rock" bei tais pačiais metais pasirodęs atlikėjo Mylon LeFevre darbas „We Believe".

Žymiausi šio žanro atlikėjai tuo laikotarpiu buvo Keith Green, 2nd Chapter of Acts, Barry McGuire, Benny Hester ir kiti.
Palaipsniui krikščioniška muzika tapo didele muzikos verslo dalimi.
Nuo 1980 m. kovo 29 d. populiarus muzikos žurnalas „Billboard" skelbia geriausių krikščioniškų albumų (angl. *Top Christian Albums*) sąrašą, o nuo 2003 m. JAV „Billboard" sudaro ir populiariausių krikščioniškų dainų sąrašą (angl. *Hot Christian Songs*). Nuo 1978 m. iki 2008 m. kas dvi savaites buvo leidžiamas žurnalas „CCM Magazine", skirtas šiuolaikinei krikščioniškai muzikai. Nuo 2008 m. jis pasirodo internete.

Lietuvoje šiuolaikinę krikščionišką muziką transliuoja radijo stotis XFM.

Stilius
-------

Šiuolaikinė krikščioniška muzika jungia folkloro, gospelo, taip pat pop ir roko muzikos elementus. Gerokai rečiau galima sutikti hiphopo, punk arba metalo muzikos atlikėjus. Kai kurie populiarūs atlikėjai (U2, Bob Dylan, Van Morrison) savo kūryboje taip pat kartais naudoja krikščioniškus simbolius ar tekstus, tačiau nepriklauso šiam muzikos žanrui.

Atlikėjai
---------

Populiariausi šiuolaikinės krikščioniškos muzikos atlikėjai: MercyMe, Casting Crowns, Third Day, Chris Tomlin, Matthew West, TobyMac, Lauren Daigle, Jeremy Camp, Amy Grant. Žymiausi krikščioniškojo metalo atlikėjai yra laikomi grupė Skillet.

Nuorodos
--------

* Krikščioniška muzika Archyvuota kopija 2020-09-06 iš Wayback Machine projekto.
* radijo stotis XFM
* CCM žurnalas
* Krikščioniškų albumų topas Archyvuota kopija 2013-08-19 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  McDowell, Amy D. „Contemporary Christian Music" – via Oxford Music and Art Online.
2. ↑  Oord, Bill. „Mylon LeFevre Biography". Nuoroda tikrinta June 26, 2010.
3. ↑  Nantais, David (2007). „What Would Jesus Listen To?". *America* **196** (18): 22–24.
**Nerikas** (het. *Nerikka* ) – bronzos amžiaus miestas, buvęs šiauriau hetitų sostinių Hatušo ir Šapinuvos. Hetitai šį miestą laikė šventu audrų dievo, kuris buvo saulės deivės Vurušemu (jos šventas miestas buvo Arina) sūnus. Oro dievas siejamas su *Zaliyanu* kalnu netoli Neriko, jis buvo laikomas atsakingu už miesto aprūpinimą lietumi.

Neriką įkūrė žmonės, kalbėję hatų kalba ir miestą vadinę *Narak*, tai užfiksuota Hatušo archyve, lentelėje CTH 737 su hatų užkeikimu.
Valdant Hatušiliui I Neriką užėmė hetitai. Jie išlaikė pavasario šventę Purulį, skirtą audrų dievo garbei. Šventės metu būdavo deklamuojamas mitas apie drakono Ilujankos nukovimą.

Valdant Hantiliui I Nerikas buvo sugriautas, tad hetitai Purulio šventę perkėlė į Hatušą. Valdant Tudhalijui I Neriko teritoriją užėmė barbarai kaškai. 

Valdant Muvataliui II jo brolis Hatušilis III, paskirtas valdytoju, atsiėmė Neriką ir atstatė jį tapdamas jame Aukščiausiuoju žyniu. Hatušilis savo pirmąjį sūnų pavadino *Nerikkaili*. Muvatalio II sūnus Muršilis III, tapęs karaliumi, po 7 metų Nerike paskyrė kitą valdytoją, tada Hatušilis III sukilo ir pats tapo karaliumi. 

Nerikas istoriniuose šaltiniuose nebeminimas po Hetitų karalystės žlugimo apie 1200 m. pr. m. e.

Nuorodos
--------

1. ↑  "Nerik(ka)." *Reallexikon der Assyriologie.*
2. ↑  "Nerik(ka)." *Reallexikon der Assyriologie.*

* Prayer for Nerik
* Apology of Hattusili III
* Archaeological research in connection with Nerik
* Oymaağaç Höyük (Samsun) Archyvuota kopija 2007-08-29 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMažosios Azijos vetovės hetitų laikais |
| --- |
|  |
| Hatai ir Hetitai | 
 Hati žemė **·**  Acativada / *Karatepė*) **·**  Ankuva / *Ališar Hiujukas*? **·**  Arina / *Aladža Hiujukas*? **·**  *Beidžesultanas* **·**  Calpuva **·**  Cipalanda / *Kadir Hiujukas* **·**  *Eflatun Pinaras* **·**  *Inandiktepė* **·**  Hakmis  **·**  Hatušas / *Bohazkiojus* **·**  *Huseindede tepė* **·**  Kanešas / *Kiultepė* **·**  Karahna **·**  Katapa **·**  Kumanis **·**  Kumuhu **·**  Kušara **·**  Lavazantija **·**  Lihcina **·**  Nerikas **·**  *Sakčagioziu* **·**  Šamuha / *Kajalipinaras* **·**  Šanahuita **·**  Šapinuva / *Ortakiojus* **·**  Šariša / *Kušaklis* **·**  Tapika / *Mašat Hiujukas* **·**  Tegarama **·**  Ulama |  |
|  |
| Luviai | 
Aukštutinė žemė (Purušhanda / *Adžem Hiujukas*?) **·**  Kicuvatna (Adana **·**  Tarša **·**  Tuvanuva) **·**  Tarhuntaša **·**  Karkija **·**  Lukka žemė (Avarna **·**  Parha **·**  Talava) **·**  Arcava (Apasa **·**  Mira **·**  Hapala **·**  Šeha) **·**  Asuva (Vilusa / *Troja*?) **·**  Ura |
|  |
| Kita | 
 Ahhiyawa (Milavanda) **·**  Alašija **·**  kaškai **·**  palai (Pala) **·**  Isuva ( Melidas / *Arslantepė*) **·**  Hajasa-Azi **·**  Maša |

 |
| Šiukščių piliakalnis |
| --- |
| Šiukščių piliakalnis |
| 

Šiukščių piliakalnisŠiukščių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°38′24.4″ š. pl. 26°1′7.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.640111°š. pl. 26.018639°r. ilg.﻿ / 55.640111; 26.018639Koordinatės: 55°38′24.4″ š. pl. 26°1′7.1″ r. ilg.﻿ / ﻿55.640111°š. pl. 26.018639°r. ilg.﻿ / 55.640111; 26.018639 |

 |
| Vieta | Zarasų rajonas |
| Seniūnija | Degučių seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 39x21 |
| Naudotas | I tūkstantmetis pr. m. e. – XIII a. |
| Žvalgytas | 1999 |
| Registro Nr. | / A1767 / 27114 |

**Šiukščių piliakalnis**, *Moliakalnis* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 27114; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1767) Zarasų rajono savivaldybės teritorijoje, Šiukščių kaime, Degučių seniūnija. Pasiekiamas iš plento A6 Zarasai – Utena pasukus į kairę pietuosna link Skeldų, už 800 m pasukus į dešinę vakarų kryptimi ir pavažiavus 360 m – yra 100 m į dešinę šiaurėn nuo lauko keliuko, prieš sodybą priekyje.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, supamoje žemų pievų. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 39x21 m dydžio, iki 1 m iškiliu viduriu. Joje rasta akmeninių kirvių. Jos pietiniame krašte supiltas 0,8 m aukščio, 19 m pločio pylimas, už kurio iškastas 17 m pločio, 0,5 m gylio griovys. Šlaitai vidutinio statumo, 8-10 m aukščio. 

Piliakalnis labai apardytas arimų, dirvonuoja. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. – XIII a. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 14500 m².

Istorija
--------

Piliakalnis siejamas su 1268 m. minimo Nalšios kunigaikščio Šiukščio (Suxe), žuvusio 1272 m. pilimi. 

Šniukščių piliakalnis iš rytų pusės

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Gasių piliakalnis 12 km | Vencavų piliakalnis 5 km | Degučių piliakalnis 2 km |  |
| Zokorių piliakalnis 3 km |  | Vitkūnų piliakalnis 22 km |
| Galminių piliakalnis 1 km | Kiemionių piliakalnis 5,5 km | Salako piliakalnis 10 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 430-431.
* Vykintas Vaitkevičius, Gintautas Zabiela. Žvalgomosios ekspedicijos Rytų Lietuvoje 1999 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais. Vilnius, 2000. p. 535–546.
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius. 2001. T. 8, p. 34 (Nr. 28).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Šiukščiai
Koordinatės: 56°04′02″ š. pl. 22°26′28″ r. ilg.﻿ / ﻿56.06722°š. pl. 22.44111°r. ilg.﻿ / 56.06722; 22.44111

**Nerimdaičių-Pavirvyčio miškai** – miškų masyvas Lietuvoje, Telšių rajone, 7 km į pietvakarius nuo Tryškių. Priklauso Telšių miškų urėdijos Eigirdžių girininkijai. Apima 16,4 km² plotą. Masyvą sudaro Nerimdaičių ir Pavirvyčio miškai.

Paviršius lengvai banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai silpnai sujaurėję priesmėliai. Prateka Virvytės baseino upės: Būgenis, Maldenis, Juodupis.

Medynai:

* eglynai: 39 %
* beržynai: 36 %
* pušynai: 11 %
* baltalksnynai: 6 %
* drebulynai: 4 %
* uosynai: 3 %
* juodalksnynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 32 % medynų, pusamžiai medžiai 52 %, pribręstantys 14 %, brandūs 2 %.

Nerimdaičių-Pavirvyčio miškuose sutinkami šernai, stirnos, briedžiai, elniai, lapės, usūriniai šunys, barsukai, kiaunės, voverės, kiškiai, jerubės, slankos.

Miškuose įsikūrę kaimai: Nerimdaičiai, Būgeniai, Duobgirė, Virmėnai, Krugeliškė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nerimdaičių–Pavirvyčio miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 205
| ***Pleurodeles waltl*** |
| --- |
| Dygiašonis tritonas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Uodegotieji varliagyviai  *( Caudata)* |
| Šeima: | Tikrosios salamandros  *( Salamandridae)* |
| Pošeimis: | Pleurodelinae  *( Pleurodelinae)* |
| Gentis: | Dygiašoniai tritonai  *( Pleurodeles)* |
| Rūšis: | Dygiašonis tritonas  *( Pleurodeles waltl)* |

 |

**Dygiašonis tritonas** (*Pleurodeles waltl*) – uodegotųjų varliagyvių (*Caudata*) būrio, tikrųjų salamandrų (*Salamandridae*) šeimos varliagyvių rūšis.

Iki 30 cm ilgio. Dygliuotojo tritono gimtinė – Maroko ir Ispanijos balos. Dygiašonis tritonas yra vienas iš įdomiausių atogrąžų uodegotųjų varliagyvių atstovų. Atskirti Tritonų lyti labai sudėtinga: patinai po uodega turi išsipūtimą, o poravimosi metu ant priekinių letenų atsiranda nuospaudos (mazoliai), skiauterė, kaip pas tikruosius tritonus, neatsiranda. Gyvena apie 10 m.

Mityba
------

Dažniausiai minta sliekais, žuvų mailiumi, uodo trūklio lervomis, vandens vabzdžių lervomis, kirmėlėmis

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* [neveikianti nuoroda]lietuvių k.
* [neveikianti nuoroda]lietuvių k.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dygiašonis tritonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

  

Pompėja Plotina
Pompėjos Plotinos atvaizdas ant sestercijos
**Pompėja Plotina** (*Pompeia Plotina*, mirė 51 arba 52 m. e. m.) – Romos imperatorė, Trajano žmona. Yra žinoma dėl savo aktyvaus domėjimosi filosofija, ypač Epikūro, taip pat – dideliu indėliu vystant švietimą Romoje, vykdant mažesnių mokesčių politiką, pagalba plebėjams ir skurdiesiems.

Plotina gimė Galijoje, *Nemausus* vietovėje (dab. Prancūzijos miestas Nimas). Tiksli gimimo data nežinoma, tačiau tai buvo kažkada valdant Neronui. Trajanas ją vedė prieš paveldėdamas valdžią iš Nervos, vaikų neturėjo.

100 m. e. m. Pompėja Plotina gavo Augustos titulą, tačiau sutiko jį priimti tik 105 m. o jos atvaizdas ant monetų pasirodė tik nuo 112 metų.

117 m. Pompėjos skatinamas, imperatorius įsivaikino Adrianą, kuris būdamas 10 ar 11 metų prarado tėvą. Po Trajano mirties Plotina paskelbė jo tariamai prieš mirtį išreikštą paskutinę valią, kad valdžią perduoda Adrianui. Formaliai paveldėtojo Trajanas nepaliko, o šiuo Plotinos pareiškimu buvo abejojama, tačiau senato ir armijos remiamas Adrianas sugebėjo užsitikrinti valdžią.

Po mirties Pompėja buvo oficialiai sudievinta, ir Nimo mieste Adrianas jos garbei pastatė šventyklą.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Pompėjų giminė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bryoerythrophyllum** |
| --- |
| Riestakraštė rausvenė (Bryoerythrophyllum recurvirostrum)Riestakraštė rausvenė(*Bryoerythrophyllum recurvirostrum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Samanūnai  *( Bryophyta)* |
| Klasė: | Lapsamanės  *( Bryopsida)* |
| Poklasis: | Žaliosios samanos  *( Bryidae)* |
| Eilė: | *Pottiales*  *( Pottiales)* |
| Šeima: | Potijiniai  *( Pottiaceae)* |
| Gentis: | Rausvenė  *( Bryoerythrophyllum)* |

 |

**Rausvenė** (*Bryoerythrophyllum*) – potijinių (*Pottiaceae*) šeimos samanų gentis, kurioje vienintelė Lietuvoje auganti rūšis – **riestakraštė rausvenė** (*Bryoerythrophyllum recurvirostrum*). Stiebas iki 4 cm aukščio, apaugęs rausvais rizoidais. Lapai prie pagrindo išgaubti, pamažu siaurėjantys ir beveik iki viršūnės su į išorę lenktais kraštais. Auga tankiomis, rausvai rudomis vejomis griovių pakraščiuose, karjeruose, ant žemėmis apneštų akmenų, betoninių statinių. Lietuvoje gana reta samana.
**Saulažolių lobis** – Romos monetų lobis, aptiktas 1953 m. Saulažolių kaime, prie Gargždai–Kretinga plento (dab. Klaipėdos rajono savivaldybė).

1–1,5 m gylyje rastas molinis puodas, kuriame būta 60–70 varinių Romos monetų. Rastos tokios monetos: keturios Trajano, penkios Hadriano, viena Sabinos, devynios Antonino Pijaus, dvi Faustinos, devynios Marko Aurelijaus, keturios Faustinos Jaunesniosios, viena Komodo, du Antoninų dinastijos laikų tiksliau neidentifikuoti sestercijai, taip pat dvylika nudilusių neaiškių sestercijų. Be to, aptiktas Kilikijoje, Tarse, nukaltas Getos medalionas. Manoma, kad lobis buvo paslėptas III m. e. a. 3–4 dešimtmetyje. Jo savininkas veikiausiai buvo turtingas baltų genties žmogus.

Dalis monetų, sudariusių šį lobį, laikoma Lietuvos nacionaliniame muziejuje, jų taip pat turi privatūs kolekcininkai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Mykolas Michelbertas. *Saulažolių lobis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-08-10.
2. 1 2 3 4 5  Mykolas Michelbertas. *Saulažolių lobis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 632
| Brasta |
| --- |
|  Brastos ir Šalčios santaka |
| **Ilgis** | ~6,5 km |
| **Baseino plotas** | 10 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,08. m³/s |
| **Ištakos** | Senųjų Naniškių apylinkės |
| **Žiotys** | Šalčia |
| **Šalys** | Lietuva |

Brastos vieta žemėlapyje
**Brasta** – upelis, Varėnos rajone, Valkininkų seniūnijoje; Šalčios kairysis intakas. Prasideda į pietus nuo Senųjų Naniškių kaimo ir greitai pasukusi į šiaurę teka pievomis greta šio dešiniajame upelio krante įsikūrusio kaimo. Ties Naujųjų Naniškių kaimu iš dešinės įteka vienas intakas (Šlekčianka) ir Brasta toliau teka į šiaurės rytus pievomis palei kairiajame krante įsikūrusį Daržininkų kaimą. Ši apie 3 km ilgio upelio aukštupio vaga numelioruota ir tik pasiekusi Kuršių kaimo pievas Brasta įgauna natūralaus upelio vaizdą. Kairiajame upelio krante stūkso miškas, o dešiniajame – pievos. Upelio krantai apaugę gluosniais. Žemupyje (1 km iki žiočių) smarkiai meandruoja. Apie 50 m. į vakarus nuo dešiniojo kranto pelkėtame alksnyne yra du mitologiniai Kuršių akmenys, kurių paviršiuje yra įvairaus dydžio duobučių, panašių į gyvulių ir žmogaus pėdas. Maždaug apie 200 m iki santakos abu upelio krantus supa miškai. Brasta įteka į Šalčią 8,0 km nuo jos žiočių.

Upelis daugiausia maitinamas gruntiniais vandenimis, todėl jo vanduo šaltas, o ir sausringomis vasaromis upelis išlieka vandeningas. Brastos vandenis pamėgę bebrai. Jie patvenkia upelį ir upelio vanduo užlieja pievas.

Greta Brastos yra Senųjų Naniškių, Naujųjų Naniškių, Daržininkų, Kuršių kaimai.

Upės pavadinimas kilo nuo žodžio *brasta* („sekli, perbrendama upės vieta; šlapias kelias, klampynė").

* Tiltelis per Brastos upelį

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jablonskis J; Lasinskas M. (1962). Lietuvos TSR upių kadastras, D. 3, Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla.
2. ↑
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Picea pungens** |
| --- |
| Dygioji eglėDygioji eglė (*Picea pungens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Eglė  *( Picea)* |
| Rūšis: | Dygioji eglė  *( Picea pungens)* |

 |
| Dygiosios eglės savaiminio paplitimo arealas
Šiaurės Amerikos žemynas (JAV vakarų dalyje) |

**Dygioji eglė** arba **sidabrinė eglė** (*Picea pungens*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, eglių (*Picea*) genties visažalis spygliuotis medis.

Paplitusi vakarinėje JAV dalyje; nuo Aidaho ir Vajomingo šiaurėje iki Arizonos ir Naujosios Meksikos pietuose. Auga 1800-3000 m aukštyje.

Aukštis apie 15–35 m, kartais iki 46 m. Kamieno skersmuo 1,5 m. Spygliai 17–25 mm ilgio, tvirti, neprigludę prie šakos, šviesiai mėlynos spalvos, dygūs. Kankorėžiai cilindriški, nusvirę, 5–10 cm ilgio, 2–4 cm pločio.

Dygiosios eglės kaip dekoratyviniai medžiai auginamos ne tik JAV, bet ir Europoje (taip pat ir Lietuvoje). Auginamos prie namų, miesto želdynuose, kapinėse, parkuose. Dažnai puošiamos kaip Kalėdų eglutės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 46

Nuorodos
--------

* Interaktyvus dygiosios eglės savaiminio paplitimo arealo žemėlapis Archyvuota kopija 2011-05-14 iš Wayback Machine projekto. *Anglų k.*

Dygiosios eglės kankorėžis

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dygioji eglė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Pomecijait. *Comune di Pomezia* |
| --- |
| *Pomecijos panorama* |
|  |
| 

PomecijaPomecija

41°41′00″ š. pl. 12°30′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.68333°š. pl. 12.50000°r. ilg.﻿ / 41.68333; 12.50000﻿ (Pomecija)Koordinatės: 41°41′00″ š. pl. 12°30′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.68333°š. pl. 12.50000°r. ilg.﻿ / 41.68333; 12.50000﻿ (Pomecija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Provincija** | Romos provincija |
|  |
| **Meras** | Enrico De Fusco |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 61 961  |
| **Plotas** | 110,92 km² |
| **Tankumas** (2011) | 559 žm./km² |
| **Altitudė** | 108 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.comune.pomezia.rm.it |
|  **Vikiteka** | Pomecija |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Benediktas Nursietis |

**Pomecija** (it. *Pomezia*) – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

Istorija
--------

Valdant Benito Mussolini buvo galutinai nusausintos Pontino pelkės ir toje vietoje pastatytas naujas miestas Pomecija šalia senojo Lavinijaus. 1939 m. spalio 29 d. inauguruoto miesto gyventojus sudarė vargani Veneto, Friulio ir Romanijos valstiečiai. Italiją okupavus naciams Pomecija buvo subombarduota per Ancijaus mūšį. Po karo miestas tapo stipriu pramoniniu centru, kur ypač buvo vystomi medicinos ir farmacijos sektoriai, plėtėsi rekreacija.

*Pratica di Mare* yra Pomecijos savivaldybės dalis, kur yra Lavinijaus griuvėsiai 6 km nuo Tirėnų jūros. Senovės miestas buvo ant kalvų prie upės žiočių. Plokščiame plote tarp kalvų ir dabartinio pajūrio yra įsikūrusi oro pajėgų bazė.

Miestai partneriai
------------------

* Vokietija Singenas, Vokietija
* Turkija Čanakalė, Turkija
* Brazilija Itapolis, Brazilija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mahonia aquifolium** |
| --- |
| Dyglialapė mahonija (Mahonia aquifolium)Dyglialapė mahonija (*Mahonia aquifolium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Raugerškiniai  *( Berberidaceae)* |
| Gentis: | Mahonija  *( Mahonia)* |
| Rūšis: | Dyglialapė mahonija  *( Mahonia aquifolium)* |

 |

**Dyglialapė mahonija** (*Mahonia aquifolium*) – raugerškinių (*Berberidaceae*) šeimos, mahonijų (*Mahonia*) genties augalas. 

Tai nedidelis, visažalis krūmas, paplitęs Šiaurės Amerikoje, tačiau auginamas ir Europoje. Lietuvoje auginamas kaip dekoratyvinis augalas. Augalo aukštis 50-150 cm. Lapai standūs, tamsiai žali, dygliuotais kraštais. Žydi balandį-gegužę geltonais žiedais, sutelktuose trumpose daugiažiedėse kekėse. Jiems nužydėjus susidaro mėlynos uogos. Jos naudojamos liaudies medicinoje, kulinarijoje.

Dyglialapė mahonija – JAV Oregono valstijos simbolis.

Dyglialapės mahonijos žiedas
Dyglialapės mahonijos uogos
| **Saul Pinchas Rabbinowicz** |
| --- |
|  |
| Saul Pinchas Rabbinowicz |
| Gimė | 1845 m. balandžio 8 d.Tauragė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1910 m. gruodžio 6 d. (65 metai)Frankfurtas prie Maino, Vokietijos imperija |
|  |
| Veikla | Mokytojas, rašytojas, vertėjas. |

**Saul Pinchas Rabbinowicz** (1845 m. Tauragėje, Rusijos imperija – 1910 m. Frankfurte prie Maino, Vokietijos imperija) – hebrajų mokytojas, rašytojas, vertėjas ir sionistas. Priklausė vienai pirmųjų sionistinių organizacijų Hovevei Zion.

Biografija
----------

Gimė 1845 m. Tauragėje. 1882 m. gyvendamas Varšuvoje susilaukė dukters, būsimos politikės Sarah Rabinowitz. 1884 m. kartu su Max E. Mandelstamm Katovicuose suorganizavo vieną iš pirmųjų sionistų konferencijų. 1988 m. išvertė Heinrich Graetz parašytą žydų istorija į hebrajų kalbą. Rašė straipsnius į įvairius Rusijos ir Vokietijos imperijos žydų laikraščius. Mirė 1910 m. Frankfurte prie Maino.

Nuorodos
--------

* Kapo nuotrauka;

Šaltiniai
---------

1. ↑  [ The first Hebrew newspapers in Europe.
Economic and Organizational Aspects psl. 153]
Ravana
**Ravana** (skr. रावण = IAST: *Rāvaṇa-*, sinh. රාවණ  = *Ravana*) – indų epo „Ramajanos" vienas pagrindinių veikėjų. Tai demonas (rakšasa), tapęs Lankos valdovu.

Pasak „Ramajanos", Ravana buvęs nuolankiu viešpaties Šivos garbintoju, išminčiumi, kariu, mokėjo groti vyna. Jis vaizduotas dešimčia galvų (*Daśagrīva*) nes žinojo visas 4 Vedas ir 6 Upanišadas. Ravana buvo žynio Višravos ir princesės Kaikesės vaikas. Ravana turėjo 3 brolius: Vibhišaną, Kumbhakarną ir Ahiravaną.

Ravana buvo labai atsidavęs dievams, atliko tapasą (alinančią askezę) dievui Brahmai. Už tai jis įgavo nemirtingumą – jo negalėjo nužudyti joks dievas, dvasia, kitas rakšasa, naga ar gyvūnas. Tuomet Ravana užkariavo Lanką ir tapo jos valdovu. Tada Ravana nukeliavo į Kailašą, kur sugebėjo susitikti su Šiva ir už jo garbinimą gavo stebuklingą kalaviją. Ravana tapo toks galingas, kad užkariavo žmonių, demonų ir dievų pasaulį.

Dievai, norėdami nugalėti Ravaną, kreipėsi į Višnų, kad šis taptų žmogumi ir nugalėtų rakšasą, nes jis buvo mirtingas tik žmogaus ginklui. Višnus persikūnijo į Ajodhijos princą Ramą. Ravana vieną kartą, klasta apsimetęs brahmanu ir elniu nuviliojęs Ramą ir Lakšmaną, pagrobė Ramos žmoną Sytą. Jis ją įkalino savo rūmuose Lankoje (nors turėjo ir žmoną Mandodari). Tada Rama su beždžionių armija užpuolė Lanką. Demonas galiausiai buvo nugalėtas Ramos.

Ravana dalies šaivizmo išpažinėjų garbinamas kaip nuolankus Šivos tarnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Мифы народов мира. *Равана* , П. А. Гринцер – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bratislavos pilis
**Bratislavos pilis** (svk. *Bratislavský hrad*) – centrinė Slovakijos sostinės Bratislavos pilis. Ji yra pietinėje Mažųjų Karpatų dalyje, ant kairiojo Dunojaus kranto uolų, buvusioje Europos prekybinių kelių susikirtimo vietoje.

Istorija
--------

Pilies kalnas buvo apgyvendintas jau akmens amžiuje. Pirmieji žinomi gyventojai buvo keltai, vėliau romėnai ir slavai.

Pilis pirmą kartą paminėta, remiantis skirtingais šaltiniais, 805 m. arba 907 m. kai daugelyje šaltinių minimi trys Bratislavos mūšiai, kurie nulėmė Didžiosios Moravijos žlugimą. Iš tų laikų rytinėje kalno dalyje yra išlikusi trijų navų akmeninė bazilika. Viduramžiais pilis ir apylinkės atiteko Vengrijai.

X a. čia kaldintos monetos su užrašu *Preslavva Civitas*. XI–XII a. čia atsirado ankstyvojo romaninio stiliaus akmeniniai rūmai. Dabartinį keturkampį pavidalą pilis įgavo XV a. kai buvo iš esmės perstatyti ir įtvirtinimai, daugiausia siekiant apsisaugoti nuo husitų antpuolių. Per vėlesnius amžius pilis ne kartą perstatyta, sugriauta ir vėl atstatyta. XVI a. pilis perstatyta renesansiniu, po šimto metų barokiniu stiliumi.

1784 m. pilis atiduota Katalikų bažnyčiai, kuri čia įsteigė katalikišką mokyklą. 1802 m. čia įrengtos kareivinės. 1811 m. Napoleono kariuomenė pilyje sukėlė gaisrą, kuris greitai persimetė ir į priešpilį bei visiškai sunaikino pilį. Po šio gaisro 150 metų virš miesto stovėjo tik pilies griuvėsiai. Pilis paskutinįkart atstatyta 1953–1968 m. Šiandien tai muziejus ir reprezentacinis pastatas.
|  Palenkės Bialos Šv. Onos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Dekanatas** | Šiaurinis Palenkės Bialos |
| **Gyvenvietė** | Palenkės Biala |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1572 m. |
| **Stilius** | barokas |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Palenkės Bialos Šv. Onos bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Palenkės Bialos Šv. Onos bažnyčia** (lenk. *Kościół św. Anny w Białej Podlaskiej*) – katalikų bažnyčia esanti Palenkės Bialos mieste. Bažnyčioje įsikūrusi Palenkės Bialos Šv. Onos parapija.

Istorija
--------

Bažnyčia buvo pastatyta 1572 m. kaip protestantų arijonų bažnyčia. 1596 m. iš bažnyčios arijonus išvarė Mikalojus Kristupas Radvila Našlaitėlis. 1597-1603 m. perstatyta kaip katalikų bažnyčia, gotikiniu architektūros stiliumi. Prie stačiakampio pastato buvo pristatyta presbiterija ir zakristija. 1637 m. Aleksandro Liudviko Radvilos žmona *Teklė Valavičiūtė* bažnyčioje įkūrė barokinę rožančiaus koplyčią. 1696 m. Kotryna Sobieskytė Radvilienė finansavo barokinio altoriaus statybas. 1956 m. rugpjūčio 7 d. bažnyčia buvo įtraukta į Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Liublino vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Koordinatės: 52°01′58″ š. pl. 23°07′32″ r. ilg.﻿ / ﻿52.03278°š. pl. 23.12556°r. ilg.﻿ / 52.03278; 23.12556