|  Paragvajiečiai |
| --- |
| Paragvajiečiai (Oveča Ragė šventė)Paragvajiečiai (Oveča Ragė šventė) |
| Gyventojų skaičius | >6 mln. |
| Populiacija šalyse | Paragvajaus vėliava Paragvajus: 5–6 mln. 
Argentinos vėliava Argentina: 325 000
Ispanijos vėliava Ispanija: 80 000
Brazilijos vėliava Brazilija: 60 000
Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: 20 000 |
| Kalba (-os) | gvaranių, ispanų |
| Religijos | katalikybė |
| Giminingos etninės grupės | gvaraniai, ispanai, brazilai, argentiniečiai, urugvajiečiai, kiti lotynoamerikiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Paragvajiečiai |

**Paragvajiečiai** (isp. *Paraguayos*, gvar. *Ava Paraguaigua*) – tauta, apgyvendinusi vidurio Pietų Amerikos šalį Paragvajų. Taip pat gyvena išeivijoje – Argentinoje ir Brazilijoje. Populiacija – >6 mln. žmonių (XX a. II pusė). 80–95 % pargvajiečių kalba gvaranių kalba (tupių-gvaranių šeima), kiek daugiau nei pusė gyventojų kalba ispaniškai. Taip pat plačiai vartoja šių dviejų kalbų mišinį – žopara. Beveik visi tikintieji – katalikai.

Paragvajiečių tautos branduolį sudaro metisai – indėnų (daugiausia gvaranių) ir ispanų palikuonys. Taip pat paragvajiečių etnogenezėje mažesniu lygmeniu dalyvavo Afrikos juodaodžiai, baskai, vokiečiai, vėliau brazilai. Paragvajiečių nacija susikūrė kovojant prieš ispanų kolonizatorius bei 1811 m. sukūrus nepriklausomą valstybę. Didelis sukrėtimas paragvajiečių tautai buvo 1864–1870 m. Brazilijai, Argentinai ir Urugvajui pralaimėtas Trigubo Aljanso karas – šalis neteko pusės savo ploto ir beveik visų vyrų. Po 1870 m. šalis leido didesnę imigraciją iš Europos.

Dauguma paragvajiečių užsiima žemės ūkiu, daugiausia ganykline gyvulininkyste (augina galvijus, arklius, ožkas), verčiasi žemdirbyste (medvilnė, soja, matė, kukurūzai, ryžiai ir kt.), miškų ūkiu. XX a. II pusėje išaugo pramonės ir samdomo darbo svarba.

Dauguma paragvajiečių gyvena kaimuose, sudarytuose iš 100–130 namų. Tradicinis būstas iš trijų sienų, suręstų iš neapdirbtų plytų, stogas iš šiaudų, cukranendrių arba palmių lapų, paremtas bambukiniais žardžiais, su plūkta asla, aptvertas nendrių ar bambukų tvora.

Apranga kreolinė, kaimuose dažnai namudinės gamybos.

Paragvajiečių virtuvės pagrindą sudaro kukurūzai, ankštiniai, manijokas. Mėgiami kukurūzų miltų pyragėliai (čipasai), kukurūzų košė (abati pororo), pelenuose ir palmių lapuose kepta kukurūzų tešla. Labai plačiai vartojama vietinė arbata – matė. Iš palmės *vatai* vaisių sunkiamas aliejus, o iš jos sulčių gaminamas alkoholinis gėrimas čiča.

Turi išlaikę liaudies muzikos tradicijas, išlikę senieji instrumentai, dainos, šokiai. Tradicinis muzikos stilius – gvaranija, taip pat plačiai paplitusi polka. Grojama arfomis, gitaromis. Paplitęs namudinis audimas paprastomis gulsčiomis staklėmis, pončų siuvimas, liaudies menu laikomas siuvinėjimas kryželiu (njanduti), puodininkystė, molinių statulėlių gamyba. Liaudies literatūroje gausu indėnų tautosakos motyvų.

* Paragvajietės tautinis rūbasParagvajietės tautinis rūbas
* Paragvajiečių valstiečiai dirbaParagvajiečių valstiečiai dirba
* Paragvajietė (1879 m. Juan Manuel Blanes)Paragvajietė (1879 m. Juan Manuel Blanes)
* Tradicinis siuvinėjimas ÑandutíTradicinis siuvinėjimas *Ñandutí*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Парагвайцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.