recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Molekulės struktūra
Cheminė formulė
**Azoto trijodidas** – itin sprogi medžiaga, NI3. Maži kiekiai sprogsta netgi palietus plunksna, paskleisdami debesį jodo garų.

Azoto trijodidas toks nestabilus todėl, kad centrinis azoto atomas yra stabiliai molekulei pernelyg mažas. Todėl jodo ryšiai su azotu yra įtempti, o paties jodo atomai pernelyg arti vienas kito. Azoto trijodidas skyla pagal lygtį

2NI3 (s) → N2 (d) + 3I2 (d)
Grynas azoto trijodidas yra tamsiai raudona medžiaga, pirmąkart gryna susintetinta tik 1990 metais. Ji gaunama reaguojant boro nitridui (BN) su jodo fluoridu (IF) trichlormetane, esant -30 °C.

Nedideli azoto trijodido kiekiai kartais pagaminami mokant chemijos studentus. Dėl didelio nestabilumo šis junginys kol kas neturi rimtesnio praktinio pritaikymo ir nėra naudojamas rimta sprogstamoji medžiaga. Drėgnas azoto trijodidas šiek tiek stabilesnis nei sausas, tačiau vis dar pernelyg nestabilus.

Kitos reikšmės
--------------

Kitas panašus junginys, kartais taip pat vadinamas azoto trijodidu, yra jo junginys su amoniaku, NI3·NH3. Jis susidaro reaguojant jodui su amoniaku ir žinomas nuo daug seniau (pirmąkart susintetino *Bernard Courtois* 1812 metais). Tai irgi sprogus junginys.
**Kazys Motgabis** (1898 m. gruodžio 22 d. Narto Naujienos k. Kvietiškio valsč. Marijampolės apskr. – 1992 m. gegužės 13 d. Hūttenfelde, Vokietija), smuikininkas, vargonininkas, pedagogas, chorvedys.

Biografija
----------

Lankė dvaro pradžios mokyklą. Vėliau kaip savanoris iš dvaro buvo gavęs žemės sklypą. 1922–1924 Karo aviacijos parko ūkio skyriaus vedėjas. Kartu lankė J. Naujalio muzikos mokyklą. 1924–1930 smuikuoti mokėsi S. Šimkaus vadovaujamoje muzikos mokykloje – konservatorijoje Klaipėdoje. Ją baigęs, metus mokytojavo Aukštadvaryje, o 1931–1940 muziką ir dainavimą dėstė Skuodo gimnazijoje, vadovavo chorams.

1941 pasitraukus į Vokietiją, tuoj buvo paimtas į vokiečių kariuomenę, kurioje išbuvo iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. 1945–1946 mokytojavo Ambergo progimnazijoje, 1946–1949 lietuvių gimnazijoje Rotenburge, 1951–1973 Vasario 16-osios gimnazijoje Dypholce ir Hüttenfelde dėstė muziką, geografiją ir lietuvių kalbą, vadovavo mišriajam chorui (35 merginos ir 16 vaikinų). Su choru pasirodydavo tautiniuose renginiuose, griežė vokiečių simfoniniame orkestre, vargonavo ir smuikavo bažnyčiose, tvarkė mokyklos biblioteką, 1974 išėjo į pensiją. Jo žmona Herta Lange taip pat dirbo Vasario 16-osios lietuvių gimnazijoje. K. Motgabio mokinys buvo ir ilgametis šios mokyklos direktorius Andrius Šmitas. Motgabiai išaugino sūnų Laimutį ir dukrą Rūtą, kurie gyvena JAV.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kazokai**Azovo kazokų kariuomenė** (rus. *Азовское казачье войско*, angl. *Azov Cossack Host*) – 1828–1865 m. egzistavusi kazokų kariuomenė, kuri buvo sudaryta iš keleto kazokų grupių. Daugiausia Azovo kazokų buvo kilę iš Uždunojės Sečės kazokų.

Kariuomenės suformavimas
------------------------

Azovo kazokai patruliavo plačią Čerkesijos pakrantę)
1828–1829 m. Rusijos-Turkijos karo metu, dalis Uždunojės Sečės kazokų, kurie iki tol gyveno tremtyje Osmanų imperijos kontroliuojamoje Dunojaus deltoje, nusprendė grįžti į Rusiją. Vadovaujami atamano Osipo Hladkio (rus. *Осип Михайлов Гладкий*) ši kazokų dalis perėjo į Rusijos pusę ir už ankstesnį pabėgimą caras Nikolajus I jiems atleido. Caras iš jų suformavo *Ypatingąją Zaporožės kariuomenę*, kuri intensyviai dalyvavo kare.

Po Rusijos pergalės kare naujai sukurta Dunojaus kazokų kariuomenė atrodė pakankama sienų apsaugai, o buvusių Zaporožės Sečės kazokų buvimas Padunojėje tapo nebereikalingas. Asmeniškai susidraugavęs su O. Hladkiu caras pasiūlė, kad jo kazokai persikeltų į Kubanę ir prisijungtų prie kitų buvusių Zaporožės Sečės kazokų, iš kurių buvo sudaryta Juodosios jūros kazokų kariuomenė, aktyviai dalyvavusi kovose su čerkesais Kaukazo kare. 1830 m. O. Hladkis apsilankė Kubanėje, bet atmetė persikėlimo ten idėją, remdamasis tuo, kad toks ilgas kelias tokiai mažai kariuomenei esąs per sudėtingas, o be to jam buvo nepriimtina tapti pavaldžiu Juodosios jūros kazokų kariuomenės vadams. Tuomet caras leido kazokams pasilikti Naujojoje Rusijoje, jei jie susirasią tuščios žemės. O. Hladkis tokios žemės rado į vakarus nuo Dono kazokų kariuomenės žemių, šiaurinėje Azovo jūros pakrantėje tarp Berdiansko ir Mariupolio (dabartinė Ukrainos Donecko sritis).

1831 m. kazokams suteiktas Azovo kazokų kariuomenės (*Азовское Казачье Войско*) pavadinimas.

Tai buvo vienintelė Rusijos imperijos kazokų kariuomenė, kurios pagrindinė užduotis buvo saugoti pakrantes. 1835 m. joje buvo apie 6000 žmonių, įskaitant šeimas. Joje buvo 10 raitųjų šimtinių ir maždaug 30 smulkių laivų flotilė. 1855 m. šioje kariuomenėje buvo 4905 vyrai, iš jų karinės tarnybos amžiaus 1698, aktyvioje karinėje tarnyboje 384. Azovo kazokai aktyviai dalyvavo Kaukazo ir Krymo karuose.

1865 m. kaip atskiras vienetas buvo panaikinti. Po to dalis kazokų buvo perkelti į Šiaurės Kaukazą, likę – paversti valstiečiais.
| **Ranunculus ficaria** |
| --- |
| Pavasarinis švitriešis (Ranunculus ficaria)Pavasarinis švitriešis (*Ranunculus ficaria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Vėdryniniai  *( Ranunculaceae)* |
| Gentis: | Švitriešis  *( Ficaria)* |
| Rūšis: | Pavasarinis švitriešis  *( Ranunculus ficaria)* |

 |

**Pavasarinis švitriešis** (*Ficaria verna,* anksčiau *Ranunculus ficaria*) – vėdryninių (*Ranunculaceae*) šeimos, švitriešių (*Ficaria*) genties augalas.

Paplitimas
----------

Kaip ir dauguma kitų vėdryninių, ši rūšis auga vidutinio ir šalto klimato juostoje, drėgnose vietose. Auga drėgnuose lapuočių miškuose, krūmuose, parkuose, medžiais apaugusiuose šlaituose, upių ir ežerų pakrantėse, pagrioviuose, pakankamai drėgnose dirvose.

Plačiai paplitęs Eurazijoje: nuo Atlanto pakrantės vakaruose iki Vakarų Sibiro rytuose. Į arealą įeina visas Viduržemio jūros regionas, taip pat Artimųjų Rytų ir Šiaurės Afrikos šalys. Gana dažnas visoje Lietuvoje. Introdukuoti Šiaurės Amerikoje, daugelyje vietų JAV šiaurėje ir Kanadoje laikoma invazine rūšimi.

Aprašymas
---------

Daugiametis, 5-30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, iš jo išauga kuokštinės, gumbiškai sustorėjusios šaknys. Stiebai gulsti arba kylantys, nešakoti arba viršutinė dalis šakota, pliki, pamatinė dalis su pievinių lapų makštimis. Lapai apvalūs arba inkstiški, 2-5 cm pločio, karbuoti arba rečiau lygiakraščiai, ilgakočiai; lakštai ryškiai žali, blizgantys, sultingi. Lapų pažastyse susidaro adventyviniai pumpurai, kurie, augalui apmirus, išsibarsto, ir kitais metais iš jų išauga nauji augalai. Žiedai pavieniai, šakų galuose, 2-3 cm pločio. Apyžiedis dvigubas. Taurėlapiai 3, rečiau daugiau, pieviniai, žalsvi, trumpesni už vainiklapius. Vainiklapių 8-12, jie geltoni, blizgantys, pailgai elipsiški, prie pagrindo su nektaro liaukute, pridengta žvynelio. Kuokelių ir piestelių daug. Vaisiukai vienasėkliai, su trumpu snapeliu. Jie retai kada subręsta, todėl švitriešis paprastai dauginasi adventyviniais pumpurais, kuriuos išnešioja lietaus vandens srovės.

Šaknys
Žydi balandžio – gegužės mėn. žiedai geltoni. Jauni lapeliai ir jauni stiebai vartojami salotoms, vėliau, vaisiams bręstant, augalas pasidaro nuodingas, turintis saponinų, ciano rūgšties ir kt. Anksčiau lapai, šaknys bei stiebai buvo vartojami liaudies medicinoje.

Literatūra
----------

1. 

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 22 psl.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pavasarinis švitriešis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mirounga angustirostris** |
| --- |
| Šiaurinis jūrų dramblys (Mirounga angustirostris)Šiaurinis jūrų dramblys (*Mirounga angustirostris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Pobūris: | Ruoniniai  *( Pinnipedia)* |
| Šeima: | Tikrieji ruoniai  *( Phocidae)* |
| Gentis: | *Mirounga*  *( Mirounga)* |
| Rūšis: | Šiaurinis jūrų dramblys  *( Mirounga angustirostris)* |

 |
| Binomas |
| ***Mirounga angustirostris***Gill, 1866 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Šiaurinis jūrų dramblys** (*Mirounga angustirostris*) – ruonių rūšis, aptinkama Ramiajame vandenyne šiaurėje nuo Aliaskos įlankos į pietus iki Kalifornijos įlankos.

Patinai migruoja į Aliaskos įlankos gilumą ir į rytus iki Aleutų salų, o patelės netraukia taip toli į šiaurę, tačiau plaukia į vakarus, tolyn į Ramųjį vandenyną. Jų migracija susijusi su maisto paieška. Patinai minta smulkiais rykliais ir rajomis (skatais), tai atsispindi ir jų kūno masėje, o patelės migruoja paskui kalmarus ir kitus bestuburius. Patinai su patelėmis kartu ant kranto stebimi poravimosi laiku, gruodžio – kovo mėnesiais. Patelės dažnai sveria 600–900 kg, o patinai iki 2300 kg.
Jurgis Dvarionas
**Jurgis Dvarionas** (g. 1943 m. sausio 13 d. Kaune) – Lietuvos smuikininkas, pedagogas, muzikos kritikas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Balys Dvarionas, motina Aldona Dvarionienė, sesuo Aldona Dvarionaitė. Mokėsi Vilniaus vidurinėje meno mokykloje-internate. 1965 m. baigė Maskvos konservatoriją, 1969 m. baigė šios konservatorijos aspirantūrą. 1973 m. menotyros kandidatas.

Nuo 1969 m. Lietuvos konservatorijos (nuo 1992 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademija) dėstytojas, nuo 1992 m. profesorius. 1989–1998 m. Lietuvos kultūros fondo pirmininkas. 1989–1991 m. Sąjūdžio Seimo Tarybos narys.

Koncertavo TSRS, JAV, Suomijoje, Lenkijoje, Ispanijoje, Vokietijoje. Dalyvavo tarptautinėse mokslinėse konferencijose, vadovavo meistriškumo kursams Lenkijoje. Įvairių tarptautinių konkursų žiuri narys, K. Šimanovskio draugijos (Lenkija) narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edmundas Gedgaudas. *Jurgis Dvarionas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 242 psl.
Alksnio šaknies gumbelis
**Azoto fiksacija** – procesas, kurio metu iš atmosferos paimtas molekulinis azotas paverčiamas azoto junginiais (amoniaku, nitratais, azoto dioksidu.

Gamtoje šį procesą atlieka kai kurie prokariotai, įskaitant bakterijas. Azotą fiksuojantys mikroorganizmai vadinami *diazotrofais*. Kai kurie augalai (pvz. didžioji dalis Pupinių šeimos) ir gyvūnai (termitai) suformuoja ryšius su šiais mikroorganizmais. Augalų šaknyse gyvenančių gumbelinių bakterijų pagaminti amonio jonai panaudojami organinių junginių sintezei. Biologinė azoto fiksacija buvo atrasta olandų mikrobiologo Martinus Beijerinck.

Azoto fiksacija vyksta ir nebiologiniuose procesuose, tokiuose kaip žaibas, pramonėje - Haber-Bosch procese; degime.

Biologinė azoto fiksacija
-------------------------

Biologinėje azoto fiksacijoje dalyvauja atmosferos azotas, taip pat bakterijų fermentas nitrogenazė. Reakcijos formulė yra tokia:

N2 + 8H+ + 8e− + 16 ATP → 2NH3 + H2 + 16ADP + 16 Pi
Reakcijoje susidaręs amoniakas netrukus jonizuojamas iki amonio jono (NH4+). Atskirai nuo augalų gyvenančiuose diazotrofuose amoniakas paverčiamas gliutamatu.

Daugumoje bakterijų nitrogenazės fermentai gali būti lengvai sunaikinti deguonies (daug bakterijų nustoja fiksuoti azotą, esant deguoniui). Prisitaikymas įvairus: bakterijos gyvena anaerobinėmis sąlygomis, kvėpuodamos sumažina deguonies kiekį, arba prijungia deguonį tam tikrais baltymais (pvz. leghemoglobinu).

Kiti azotą fiksuojantys augalai
-------------------------------

Nors dauguma azotą fiksuojančių (simbiozėje su diazotrofais) augalų priklauso pupinių šeimai, yra ir dar 22 krūmų ar medžių gentys iš kitų 8 šeimų, kuriose vykdoma azoto fiksacija.

Azoto fiksacija taip pat atliekama kai kuriuose simbiotiniuose ryšiuose su melsvabakterėmis (pvz. *Nostoc* genties).

Cheminė azoto fiksacija
-----------------------

Azoto fiksacija gali būti atliekama trąšų, sprogmenų ir kitų produktų gamyboje. Populiariausias naudojamas būdas - Haberio procesas (Haber-Bosch).

Nuorodos
--------

* Azoto fiksacija **(**angl.**)**
| **Jurgis Brūvelaitis** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. vasario 24 d.Dinviečiai, Klaipėdos apskr. |
| Mirė | 1995 m. kovo 26 d. (95 metai)Kanada |
|  |
| Veikla | Klaipėdos krašto visuomenės veikėjas. |

**Jurgis Brūvelaitis** (1900 m. vasario 24 d. Dinviečiai, Klaipėdos apskr. – 1995 m. kovo 26 d. Kanada) – Klaipėdos krašto visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Tauragės mokytojų seminariją. Nuo 1921 m. Šaulių sąjungos V partizanų grupės Klaipėdos krašto vadas, Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto reikalų vedėjas. Per 1923 m. Klaipėdos sukilimą Šilutės apskr. komendantas. 1923 m. suorganizavo Šaulių sąjungos Klaipėdos krašto rinktinę, iki 1934 m. pabaigos jos vadas. Šios sąjungos laikraščių: 1924–1925 m. „Klaipėdos sargas", 1926–1931 m. „Klaipėdos garsas" redaktorius. Nuo 1932 m. gegužės mėn. iki 1935 m. rugsėjo mėn. IV Klaipėdos krašto seimelio narys. 1934 m. gruodžio mėn. – 1935 m. lapkričio mėn. Klaipėdos krašto Direktorijos pirmininkas. Kaune vykstant Klaipėdos krašto nacių partijų bei smogikų vadų teismui (Neumanno-Sasso byla), o hitlerinei Vokietijai plėtojant antilietuvišką propagandą, provokiškas Seimelis 1935 m. balandžio mėn. jo vadovaujamai Direktorijai pareiškė nepasitikėjimą ir ji 1935 m. lapkričio 27 d. buvo atstatydinta. Vėliau – Klaipėdos medžio apdirbimo įmonės „Medis" vadovas. Nuo 1938 m. vadovavo Klaipėdos krašto „Giedotojų sąjungai". Naciams 1939 m. kovo mėn. okupavus Klaipėdos kraštą prisitaikė prie jų tvarkos ir lietuviškoje veikloje nedalyvavo. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje pasitraukė į Vokietiją, vėliau apsigyveno Kanadoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jurgis Brūvelaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 538 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Azovo jūra iš kosmoso
**Azovo jūra** (ukr. *Азовське море*, rus. *Азовское море*, antikoje vadinta *Palus Maeotis* arba *Maiotis*) – nedidelė vidinė jūra, į šiaurės rytus nuo Juodosios jūros, su kuria jungia 4,2 km pločio Kerčės sąsiauris (rus. *Керчь-Еникальский пролив*). Šiauriniame krante yra Ukraina, rytiniame – Rusija, pietuose Krymo pusiasalis. Vakarinėje dalyje yra daug smėlingų nerijų, didžiausia jų – Arabato atskiria **Sivašo** įlanką (rus. *Сиваш* arba *Гнилое море*). Tai pati sekliausia pasaulio jūra.

Geografija
----------

* Plotas – 37 805 km²
* Kranto linija – 1472 km
* Didžiausias gylis – iki 15 m;
* Didžiausia sala – *Biriučij*;
* Vandens sūrumas 11 ‰, pietinėje dalyje 2–4 ‰

Didžiausi uostai – Rusijoje: Rostovas prie Dono, Taganrogas, Jeiskas; Ukrainoje – Berdianskas, Mariupolis.

Didžiausios upės, įtekančios į jūrą – Donas ir Kubanė.

Kitomis kalbomis
----------------

Senovės graikai vadino *Μαιῶτις*, romėnai – *Palus Macotis*, skitai – *Kargaluk*, arabai – *Nitšlak* arba *Baral-Azov*, turkai – *Barjak Asaal* arba *Bachr-Assak* („Tamsiai mėlyna jūra"); dabartinėje turkų kalboje – *Azakdenizi*.

Pavadinimo kilmė
----------------

Pavadinimo kilmės versijos yra tokios:

* turkų kalba – *azak* – 'žemas', 'menkas'.
* legendinis polovcų princas *Azum* ar *Asuf*, kuris 1067 m. žuvo gindamas miestą šiose apylinkėse.
| **Pavel Lavrinec** |
| --- |
| Gimė | 1955 m. gruodžio 4 d. (67 metai)Eišiškės, Lietuva |
| Gyven. vieta | Vilnius |
| Tautybė | rusas |
|  |
| Veikla | literatūrologas, filologas |
| Sritis | Lietuvos rusų literatūra, rusų išeivijos literatūra |
| Organizacijos | VU Filologijos fakultetas |
| Pareigos | katedros vedėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Pavel Lavrinec** (rus. *Павел Михайлович Лавринец*, g. 1955 m. gruodžio 4 d.) – Lietuvos filologas, rusistas, docentas.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus 8-ąją vidurinę mokyklą, 1974–1976 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1985 m. Vilniaus universitete baigė rusų filologijos studijas. Maskvos M. V. Lomonosovo universitete apgynė daktaro disertaciją. Vėliau tapo Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto dėstytoju, nuo 2013 m. – Rusų filologijos katedros vedėju. Tyrinėja lietuvių ir rusų literatūrų ryšius, lenkų ir lietuvių literatūrų ryšius, rusų literatūros istoriją Lietuvoje, rusų išeivijos literatūrą, rusų literatūrą internete, literatūros sociologiją.

Pavel Lavrinec nuo 1999 m. yra tarptautinio leidinio apie Baltijos šalių rusų kultūrą „Baltijos archyvas" (*Балтийский архив*) redakcinės kolegijos narys ir internetinės svetainės administratorius. 1992–1999 m. Rusų kultūros centro direktorius. 1994–2003 m. Lietuvos tautinių mažumų ir išeivijos departamento tarybos narys (1997–2000 m. pirmininkas).

1991 m. Aleksandro Veleckio (*Александр Велецкий*) pseudonimu išleido fantastinių kūrinių rinkinį „Permainų knyga" (*Книга перемен*, su V. Korobovu). Internetiniame mokslinės fantastikos literatūros konkurse „Indoeuropiečių diktantas" pateikė galindų-jotvingių epo „Mananas" interpretaciją. 2023 m. apdovanotas ordino „Už nuopelnus Lietuvai" medaliu.

Bibliografija
-------------

Knygos:

* *Русская литература в Литве: XIV–XX вв. Хрестоматия* (vyr. redaktorius, 1998 m. Vilnius)
* *Русская литература Литвы. XIX – первая половина XX века.* (1999 m. Vilnius)
* *Балтийский архив: Русская культура в Прибалтике*. Т. IX. (sudarytojas ir redaktorius, 2005 m. Vilnius)
* *Евгений Шкляр: жизненный путь скитальца. Монография.* (2008 m. Vilnius)
* *Opus # 4~5: Нобелевская лекция. Чтение. Сборник статей = Nobelio premija. Skaitymas.* (su Г. Михайлова, Н. Боткина, 2009 m. Vilnius)

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-04-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Jurgis Danys** |
| --- |
| Gimė | 1921 m. balandžio 5 d.Trumpiškiai, Obelių valsčius |
| Mirė | 2016 m. liepos 3 d. (95 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Stasė Grachauskaitė-Danienė |
|  |
| Veikla | gydytojas terapeutas |
| Partija | 1981 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1947 m. Kauno valstybinis universitetas |

**Jurgis Danys** (1921 m. balandžio 5 d. Trumpiškiuose, Obelių valsčiuje – 2016 m. liepos 3 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas terapeutas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1947 m. baigė Kauno universitetą. 1961 m. medicinos mokslų daktaras.

1947–1978 m. Kauno universiteto (1951–1989 m. Kauno medicinos institutas) dėstytojas, nuo 1967 m. profesorius. 1962–1978 m. Kauno kardiologijos instituto Alerginių širdies ir kraujagyslių ligų laboratorijos vedėjas. Jo iniciatyva 1972 m. Kauno medicinos instituto klinikose įkurtas Endokrinologijos skyrius.

1978–1991 m. SSRS medicinos mokslų akademijos Endokrinologijos instituto Kauno filialo, įkurto jo iniciatyva, direktorius. Nuo 1982 m. Respublikinio endokrinologijos centro mokslinis vadovas. Nuo 1983 m. LSSR Sveikatos apsaugos ministerijos vyriausiasis endokrinologas. Jo rūpesčiu pastatyta Endokrinologijos klinika ir laboratorijos korpusas, įsteigti endokrinologijos skyriai Vilniuje, Klaipėdoje, Panevėžyje, Birštone.

Mokslinė veikla
---------------

Įdiegė naujų skydliaukės ligų diagnostikos ir gydymo metodų. Paskelbė darbų apie organizmo reaktyvumą, skydliaukės ir antinksčių funkcijos pokyčius sergant reumatu ir kt. ligomis.

Bibliografija
-------------

* Vidaus ligos / Juozas Kupčinskas, Jurgis Danys, Alfredas Žiugžda. – Vilnius: Mintis, 1966–1967. – 2 d.: iliustr.
* Reumato diagnostika ir gydymas. – Kaunas: Šviesa, 1970. – 274 p.: iliustr.
* Gydytojo užrašai: straipsnių rinkinys. – Kaunas: KMU leidykla, 1999. – 139 p.
* Nesustoti pusiaukelėje. – Kaunas: KMU leidykla, 1999. – 159 p.

Įvertinimas
-----------

* 1981 m. LSRR nusipelnęs mokslo veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurgis Danys. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-04-24. Nuoroda tikrinta 2023-02-06.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-12-24 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Jurgis Danys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 382
4. ↑  *Jurgis Danys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 470 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pavasaris. Ventos upė, Mažeikių rajonas
**Pavasaris** – vienas iš keturių metų laikų vidutinio klimato zonose. Pavasarį pražysta dauguma augalų, sugrįžta migruojantys paukščiai.

Pavasario pavadinimas siejamas su paskesnio metų laiko „vasaros" pavadinimu, prie kurio pridedamas priešdėlis *pa-*, reiškiantis buvimą šalia.

Astronomiškai pavasaris prasideda pavasario lygiadieniu (apie kovo 20 d. Šiaurės pusrutulyje ir rugsėjo 23 d. Pietų pusrutulyje). Meteorologiniu požiūriu, Šiaurės pusrutulyje pavasariu laikomi kovo, balandžio ir gegužės mėnesiai, o Pietų pusrutulyje – rugsėjis, spalis ir lapkritis. Bet airiškame kalendoriuje pavasariu laikomi vasaris, kovas ir balandis.

Kita
----

Pavasaris mene gretinamas su gimimu, atgimimu.

Svarbiausia pavasario šventė – Velykos – pagonybės laikais būdavo visos gamtos atgimimo šventimas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMetų laikai |
| --- |
|  |
| 
Žiema | Pavasaris | Vasara | Ruduo |

 |

Vikižodynas
| **Primula veris** |
| --- |
| Pavasarinė raktažolė (Primula veris)Pavasarinė raktažolė (*Primula veris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Raktažoliniai  *( Primulaceae)* |
| Gentis: | Raktažolė  *( Primula)* |
| Rūšis: | Pavasarinė raktažolė  *( Primula veris)* |

 |

**Pavasarinė raktažolė** (*Primula veris*) – raktažolinių (*Primulaceae*) šeimos, raktažolių (*Primula*) genties augalas.

Daugiametis, 15–30 cm aukščio žolinis augalas. Šakniastiebis trumpas, gausiai šakotas. Visi lapai skroteliniai, pailgai kiaušiniški, šviesiai žali, su įdubusiomis gyslomis, dėl to lapų paviršius raukšlėtai vagotas, iš pradžių kraštai būna užsirietę, vėliau išsitiesia, apatinė pusė plaukuota. Lapkočiai su sparneliais. Iš lapų skrotelės išauga vienas arba keletas žiedstiebių. Žiedynas panašus į raktų ryšulėlį. Žiedai kvapūs, po 5–20 žiedyne. Žiedkočiai augalams žydint nulinkę, vėliau statūs. Taurelė piltuviška ar varpiška, šviesiai žalsva, plaukuota, ryškiai briaunota. Vainikėlis geltonas, su oranžiškai raudonomis dėmelėmis žiotyje. Kuokeliai 5, priaugę prie vainikėlio vamzdelio. Mezginė viršutinė. Vaisius – ruda dėžutė; joje subręsta rutuliškos, tamsiai rudos, smulkiai karpotos, apie 1,5 mm ilgio sėklos.

Žydi balandžio – gegužės mėn. Auga sausesnėse pievose, dirvonuose, pakelėse, šlaituose, sausesniuose šviesiuose miškuose ir miško aikštelėse. Mėgsta karbonatinius dirvožemius. Aptinkama visoje Lietuvoje. Dekoratyvus. Išvesta veislių, auginamų darželiuose.

Gydomosios savybės
------------------

Vaistams vartojami lapai ir žiedai, kurie skinami raktažolėms žydint, požeminės dalys kasamos rudenį. Lapuose yra 2 % saponinų, 3 mg% karotino, iki 2,5 % askorbino rūgšties, žieduose – iki 4,7 % askorbino rūgšties, saponinų, flavoninių junginių, požeminėse dalyse – 5–10 % saponinų, 0,08 % eterinio aliejaus, glikozidų; visose dalyse yra iki 7 % mineralinių medžiagų.

Raktažolė padeda atsikosėjimui ir įeina į tam skirtų vaistažolių rinkinių sudėtį. Dėl glikozidų šaknys turi specifinį kvapą, tačiau manoma, kad jie padeda slopinti uždegimus. Liaudies medicinoje raktažolės šaknys naudotos sergant kokliušu, astma, podagra, kilus neuralginiams skausmams. Apie gydomąsias raktažolės savybes rašoma jau XVI-XVII a. medicinos knygose. Lapuose esantys eteriniai aliejai alergiškiems žmonėms gali sukelti odos išbėrimus. taip pat nepatartina vartoti augalą sergantiems anemija.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Vilma Kaunienė, Egidijus Kaunas. Vaistingieji augalai. Kaunas, UAB „Varpas", 1991. ISBN 5-89942-087-1.
2. 1 2 3  Paulius Kripaitis. Raktažolė, pavasarinė (lot. Primula veris L.) svetainėje „Gamtininkas.lt".
3. ↑  Pavasarinė raktažolė – Primula veris L. svetainėje Netradicinė medicina.lt

Literatūra
----------

* Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 58 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pavasarinė raktažolė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Gytis Vasylius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1999 m. rugpjūčio 12 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Jonava, Lietuva |
| Ūgis | 183 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 2014–20?? | Jonavos KKSC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2016–20182019–20212022 | Lietava/JonavaFK JonavaFK Jonava | 14 0(?)0? 0(?)12 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. liepos 16 d.. |

**Gytis Vasylius** (g. 1999 m. rugpjūčio 12 d.) – Lietuvos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

Futbolo paslapčių sėmėsi Jonavos sporto mokykloje. Rungtyniavo Jonavos KKSC ekipose nuo 2014 m. Vėliau – „Lietavos" klubo jaunimo ekipose.

### FK „Lietava"

2016 m. debiutavo Lietava B ekipoje. Antros lygos rungtynėse.

2016 m. rugsėjo 20 d. įvyko žaidėjo debiutas A lygoje. Debiutavo prieš FK Žalgiris. Šiose rungtynėse pasirodė po keitimo ir sužaidė šešiolika minučių (oficialiai).

### FK „Jonava"

Nuo 2017 m. vasario „Lietava" vadinama „Jonavos" klubu. Gytis Vasylius tais metais atstovavo klubo pagrindinei ekipai, dublerių komandai ir Jonavos KKSC.

2022 m. „Jonavos" klubas pateko į A lygą. Debiutavo aukščiausioje šalies lygoje 2022 m. balandžio 16 d. rungtynėse prieš „Džiugoo" klubą. Šiose rungtynėse žemaičiai nugalėjo jonaviškius minimaliu rezultatu 1:0.

2022 m. liepą paliko klubą, tapo FK Vikingai futsal komandos nariu.

Statistika
----------

A lygos ir Pirmos lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2016** | **FK Lietava** | 5 | 0 |
| **2017** | **FK Jonava** | 1 | 0 |
| **2018** | **FK Jonava** | 8 | 0 |
|  |  |  |  |
| **2019** | **FK Jonava** |  ? |  ? |
| **2020** | **FK Jonava** |  ? |  ? |
| **2021** | **FK Jonava** |  ? |  ? |
|  |  |  |  |
| **2022** | **FK Jonava** | 12 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  alyga.lt: Jonava 0-1 Džiugas
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė (žaidėjas)
* SOCCERWAY (žaidėjas)
* FLASHSCORE (žaidėjas)
* SOFASCORE (žaidėjas)
* lietuvosfutbolas.lt (žaidėjas)
* Transfermarkt (žaidėjas)
* Globalsportsarchive (FK Jonava)
| **Jurgis Aleksandravičiuslenk. *Jerzy Aleksandrowicz*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1819 m. sausio 3 d.Kumetiškiai, Kalvarijos apskritis |
| Mirė | 1894 m. sausio 13 d. (75 metai)Varšuva, palaidotas Povonzkų kapinėse |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Lenkijos botanikas, visuomenės veikėjas. |

**Jurgis Aleksandravičius** (lenk. *Jerzy Aleksandrowicz*, tikroji pavardė *Jurgis Aleksa*, 1819 m. sausio 3 d. Kumetiškiai, Kalvarijos apskritis – 1894 m. sausio 13 d. Varšuva, palaidotas Povonzkų kapinėse) – Lietuvos ir Lenkijos botanikas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Po 1831 m. sukilimo pakeitė pavardę. 1839 m. baigė Seinų mokyklą ir gavęs stipendiją, 1843 m. gamtos mokslų kandidato laipsniu baigė botaniką Sankt Peterburgo universitete. Studijuodamas konkurse už Peterburgo apylinkių gamtos tyrimus gavo aukso medalį.

Dirbo Varšuvos realinėje gimnazijoje gamtos mokytoju, kartu Meno mokykloje dėstė augalų anatomiją. 1857-1861 m. Varšuvos medicinos-chirurgijos akademijoje dėstė botaniką ir zoologiją. 1862 m. profesorius.

1862 m. perėjo į Varšuvos vyriausiąją mokyklą, 1869 m. vietoj jos įkūrus Varšuvos universitetą, jame dėstė iki 1878 m. 1864 m. Varšuvoje atkūrė Botanikos sodą, 1879 m. įkūrė pirmąją sodininkystės mokyklą. Iki 1886 m. Varšuvos pomologijos sodo direktorius, nuo 1887 m. Amatų ir žemdirbystės muziejaus direktorius. Populiarino šilkininkystę, bendradarbiavo spaudoje.

Jurgio Aleksandravičiaus kapas Povonzkų kapinėse, Varšuva

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valentinas Aleksa. *Jurgis Aleksandravičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 310 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2007-09-29 iš Wayback Machine projekto. lenkų kalba
„Novičiok" dujų darinių pavyzdžiai
**Novičiok** (rus. *Новичо́к*) – nervus paralyžiuojančių dujų tipai, iš kurių dalis priklauso cheminio ginklo klasei. Šios dujos buvo kuriamos valstybiniame cheminių tyrimų institute Sovietų Sąjungoje ir Rusijoje tarp 1971 ir 1993 m.

„Novičiok" dujų tipui priklauso daugiau nei 100 struktūrinių variantų. Kaip ir kitos nervus paralyžiuojančios dujos, „Novičiok" sukelia daug skirtingų simptomų. Paveiktiems šių dujų asmenims vyzdžiai gali susitraukti iki aguonos grūdo dydžio, jiems gali sutrikti virškinimas, prasidėti seilėtekis ir ašarojimas. Paprastai prasideda raumenų spazmai ir traukuliai, vėliau sustoja širdis. Įkvėpus šių dujų simptomai gali pasireikšti per 0,5-2 minutes.

Šis dujų tipas gali būti naudojamas tiek kietoje, tiek skysčių stadijoje.

Rusų mokslininkų teigimu, šis ginklas yra pats galingiausias cheminis ginklas istorijoje ir 10 kartų stipresnis nei zomanas. Be Rusijos, šis cheminis darinys buvo tiriamas „keliose NATO šalyse" ir Irane. 

2019 m. lapkritį Cheminio ginklo draudimo organizacija uždraudė „Novičiok" naudojimą.

XXI a. šios nuodingos dujos buvo plačiai aptarinėjamos, kai jos buvo panaudotos prieš Rusijos opozicionierius – 2018 m. kovą Anglijos Solsberio mieste buvo mėginta nužudyti buvusį Rusijos šnipą Sergejų Skripalį, o 2020 m. šiais nuodais buvo apnuodytas vienas žinomesnių V. Putino kritikų Aleksejus Navalnas.

2020 m. rugsėjį Vokietijos kanclerė Angela Merkel teigė, kad Vokietija pranešė Cheminio ginklo draudimo organizacijai apie šio ginklo panaudojimą prieš A. Navalną ir kartu su sąjungininkais spręs apie „atitinkamas atsakomąsias priemones".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Chai, Peter R.; Hayes, Bryan D.; Erickson, Timothy B.; Boyer, Edward W. (2018 m. sausio mėn.). „Novichok agents: a historical, current, and toxicological perspective". *Toxicology Communications* **2** (1): 45–48. PMC 6039123 Patikrinkite `|pmc=` reikšmę (pagalba). PMID 30003185 Patikrinkite `|pmid=` reikšmę (pagalba). doi:10.1080/24734306.2018.1475151.  Nežinomas parametras `|s2cid=` ignored (pagalba)
2. ↑  Croddy, Wirtz & Larsen 2001, p. 201
3. ↑  West's knowledge of Novichok came from sample secured in 1990s: report
4. ↑  Hosseini, Seyed Esmaeil; Saeidian, Hamid; Amozadeh, Ali; Naseri, Mohammad Taghi; Babri, Mehran (30 December 2016). „Fragmentation pathways and structural characterization of organophosphorus compounds related to the Chemical Weapons Convention by electron ionization and electrospray ionization tandem mass spectrometry: Mass spectral studies of organophosphorus compounds related to CWC". *Rapid Communications in Mass Spectrometry* **30** (24): 2585–2593. PMID 27704643. doi:10.1002/rcm.7757.
5. ↑  OPCW uždraudė per išpuolį Anglijoje panaudotą „Novičiok"
6. ↑  Sergei Skripal: former Russian spy poisoned with nerve agent, say police
7. ↑  OPCW rado A.Navalno ėminiuose „Novičiok" grupės medžiagos pėdsakų
8. ↑  Vokietija ir Prancūzija tiesiogiai apkaltino Rusiją dėl A. Navalno apnuodijimo
Lietuvos plaukikai (iš kairės): Jurgis Astrauskas ir Konstantinas Skirgaila prie Berlyno olimpinio stadiono vartų. 1936 m. rugpjūčio mėn.
**Jurgis Astrauskas** (1916 m. balandžio 23 d. Petrograde, Rusijos imperija – 2003 m. balandžio 7 d. Kaune) – Lietuvos plaukikas ir šuolininkas į vandenį, treneris, teisėjas ir sporto veikėjas.

Biografija
----------

Po mokyklos baigimo, 1931–1934 m. buvo įsidarbinęs liejykloje darbininku Kauno „Neries" fabrike, 1934–1937 m. – Lietuvos Respublikos susisiekimo ministerijos kanceliarijos pasiuntiniu. Vėliau atliko būtinąją karinę tarnybą karo laive „Prezidentas Smetona". 1944–1977 m. darbavosi malūnuose ir kt. grūdų perdirbimo įmonėse. 1961 m. baigė Kauno maisto pramonės technikumą, įgijo malūnų pramonės technologo specialybę. 1947–1949 m. buvo Lietuvos valstybiniame kūno kultūros instituto Plaukimo katedros dėstytojas. 1947–1968 m. dirbo treneriu, išugdė žinomus šuolininkus į vandenį A. Kareckaitę–Pipynienę, K. Autuką, B. Dėdinską ir Z. Navicką. 

Treniruotis pradėjo 1937 m. Kaune (pirmasis treneris – JAV lietuvis Kostas Savickas), 1939 m. baigė treniruočių kursus pas Algirdą Vokietaitį. 1945 m. lankė parengiamuosius kursus Centriniame kūno kultūros institute Maskvoje. Aštuonis kartus tapo šalies čempionu plaukdamas laisvuoju stiliumi, keturis kartus nugalėjo šalies pirmenybėse estafetinio plaukimo rungtyje. Tautinės olimpiados Antrosios vietos laimėtojas. Tarpukaryje septynis kartus gerino Lietuvos plaukimo rekordus. Septynis kartus šuolių į vandenį nuo bokšto ir tramplino šalies pirmenybių nugalėtojas. Pirmosios Tautinės olimpiados nugalėtojas šuolių į vandenį rungtyje. 1940 m. dvejoms rungtynėms buvo kviečiamas į Lietuvos vyrų vandensvydžio rinktinę. Teisėjaudavo šuolininkų į vandenį sporto varžybose, 1956 m. suteikta Sąjunginė teisėjo kategorija.1955–1977 m. buvo renkamas Lietuvos šuolių į vandenį federacijos pirmininku.

Įvertinimas
-----------

* KKSD medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui" (1996 m.)
* LTOK atkūrimo dešimtmečio medalis (1998 m.)
* KKSD medalis „Už nuopelnus Lietuvos sportui" (1998 m.)

Šaltiniai
---------

* Astrauskas Jurgis // Lietuvos sporto enciklopedija
Koordinatės: 55°42′18″ š. pl. 24°31′56″ r. ilg.﻿ / ﻿55.70500°š. pl. 24.53222°r. ilg.﻿ / 55.70500; 24.53222


| Pučekų karjeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Panevėžio rajonas) |
| Plotas | 0,113 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,33 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | Aulamas, bevardis upelis |
| Išteka | Aulamas |

**Pučekų karjeras** – karjero tvenkinys Lietuvoje, Panevėžio rajone, 3 km į šiaurę nuo Miežiškių miestelio. Sudarytas karjere, išeksploatavus žvyro ir smėlio išteklius ir prisipildžius vandeniui. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,81 km, plotis – iki 0,21 km. Altitudė 58,3 m. Krantai neaukšti, statūs. Tvenkinio plotas 2017 m. buvo ~ 11,3 ha. Iš šiaurės rytų į pietvakarius tvenkinį prateka Nevėžio intakas Aulamas. Aplink tvenkinį plyti dirbami laukai, iš šiaurės vakarų prieina Pakalnių miškas. Šalia įsikūręs Pučekų kaimas. Rytine pakrante eina kelias Nr.3020 (Miežiškiai-Taruškos). 

Tvenkinio rytinėje dalyje tebevykdomi žvyro kasybos darbai, todėl tvenkinio plotas didėja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
Bagdado baterijos eskizas
**Bagdado baterija** arba **partų baterija** – neįprastas Partų ar Sasanidų laikotarpio archeologinis radinys, rastas 1936 m. Chudžut Rabu kaime (netoli Bagdado), Irake. Plačiau žinomas tapo dėka Irako nacionalinio muziejaus direktoriaus Vilhelmo Kionigo (*Wilhelm König*).

Radinį sudaro terakotinis 130 mm aukščio ąsotis, kurio viduje yra varinis cilindras, į jį įtaisytas geležinis strypas, o kaklelis užlietas bitumu. Radinio paskirtis nėra aiški – profesorius Kionigas teigė, kad tai galvaninis elementas, kuris, užpiltas rūgštimi, galbūt buvo naudojamas aukso ar sidabro galvanizacijai. Jei tai tiesa, Bagdado baterija būtų pirmoji žinoma baterija, ir lenktų Alesandro Voltos elektrocheminę bateriją daugiau nei tūkstantmečiu.

Šiaurės Karolinos universiteto profesorius Dž. Perčinskis sukonstravo Bagdado baterijos kopiją ir su ja išgavo 0,5 V įtampą. Egiptologas Arne Egebrechtas panaudojęs 10 tokių baterijų padengė Ozirio statulėlę aukso sluoksniu. Jis tuo siekė įrodyti, kad jau egiptiečiai žinojo apie galvanizaciją. Vėliau įvairūs mokslininkai ir mėgėjai su tokio tipo baterijomis išgaudavo nuo 0,8 iki 2 V įtampą. Tiesa, manoma, kad gauta įtampa galėjo būti naudojama nebūtinai galvanizacijai, bet, pvz. medicininėms ar religinėms reikmėms.

Nuorodos
--------

* BBC straipsnis
Bundesvero uniforminis bliuzonas
**Bluzonas**, *bliuzonas* (angl. *blouson or blouse jacket*; rus. *блузон*) – trumpa, lengva viršutinė striukė be šiltinamojo įdėklo, dažnai – ir be pamušalo, paprastai suraukta juosta arba guma žemiau talijos. Dėl sutraukimo dalis virš talijos paprastai būna laisva, pasipūtusi ar gali nukarti žemiau sutraukimo vietos. Kai kurie bliuzonai turi kapišonus. 

Bliuzonai kilę iš amerikiečių pilotų striukių ir policijos bliuzonų. Paprastai bliuzonai laikomi sportinio ar laisvalaikio tipo apranga. Tačiau jis gali būti ir karinės ar kitokios uniformos dalis.

Gallery
-------

* Izraelio pasienio policijos kareivis su bliuzonu kailine apykakleIzraelio pasienio policijos kareivis su bliuzonu kailine apykakle
* Austrijos žandarmerijos bliuzonasAustrijos žandarmerijos bliuzonas
* šiuolaikinės mados bliuzonas (angl. bomber jacket)šiuolaikinės mados bliuzonas (angl. *bomber jacket*)
* Pankų stiliaus bliuzonasPankų stiliaus bliuzonas
* Hamburgo muitinės administracijos uniforma su bliuzonuHamburgo muitinės administracijos uniforma su bliuzonu

Nuorodos
--------

1. ↑
| Puziniškio piliakalnis |
| --- |
| Puziniškio piliakalnis |
| 

Puziniškio piliakalnisPuziniškio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°21′40″ š. pl. 26°00′50.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36111°š. pl. 26.013972°r. ilg.﻿ / 55.36111; 26.013972Koordinatės: 55°21′40″ š. pl. 26°00′50.3″ r. ilg.﻿ / ﻿55.36111°š. pl. 26.013972°r. ilg.﻿ / 55.36111; 26.013972 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Linkmenų seniūnija |
| Aukštis | 10-20 m |
| Plotas | 18x14 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AR1687 / A1532 / 16343 |

**Puziniškio piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 16343; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1687; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A1532) Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės vakarus nuo Puziniškio, Linkmenų seniūnija. Pasiekiamas keliu Antalksnė – Ginučiai (per Salas), pravažiavus tiltą tarp Linkmeno ir Asalnykščio ežerų, yra iškart už tilto dešinėje šiaurės rytų kryptimi.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas pratakos tarp Linkmeno ir Asalnykščio ežero šiauriniame krante esančio kyšulio atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 18x14 m dydžio, 1 m iškiliu viduriu. Iš visų pusių ji apjuosta 2 m pločio, 0,2 m gylio grioviu, už kurio supiltas 0,3 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas, geriausiai išlikęs pietvakarių pusėje, kitur likusi tik 5 m pločio terasa. 4 m žemiau aikštelės visuose šlaituose piliakalnį juosia 5 m pločio terasa su kultūriniu sluoksniu. Šlaitai statūs, 10–20 m aukščio, viršuje dirbtinai pastatinti. Apaugęs mišriu retoku pušynu.

Tyrimai
-------

1985 m. piliakalnį žvalgė Mokslinė metodinė taryba. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 24 000 m². Vizualinio apsaugos zonos pozonio plotas 836 000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Papiliakalnės piliakalnis 2,1 km Ginučių piliakalnis 2 km | Garbšių piliakalnis 15 km | Ažubalio piliakalnis 14 km |  |
| Staniuliškių piliakalnis 5 km |  | Ažušilės piliakalnis 13 km |
| Linkmenų piliakalnis 3 km | Paduobės piliakalnis 25 km | Papravalės piliakalnis 10 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros paminklų enciklopedija. Rytų Lietuva I. V. 1996. P. 156.

* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p. 39.
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 174-175.
* Jonas Balčiūnas, Bronius Dakanis. Ignalinos rajono archeologijos paminklų žvalgymas // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1984 ir 1985 metais. Vilnius, 1986. p. 110–113.
* Bronius Dakanis. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. Vilnius. 1994. T. 1. p. 50 (Nr. 40).
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 246 (Nr. 66)

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Puziniškis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bagdado geležinkelis
**Bagdado geležinkelis** – geležinkelio linija buvusioje Osmanų imperijoje, jungianti Stambulą ir Bagdadą.

Buvo pradėtas tiesti 1903 m. vokiečių parengtu planu ir pinigais. Jis turėjo tarnauti Vokietijos ekonominės politikos ir strategijos tikslams Rytuose, viena linija jungdamas Berlyną-Budapeštą-Belgradą-Bagdadą-Basrą, arba Hamburgą-Brėmeną su Persijos įlanka ir Indijos vandenynu, iš kur būtų lengva pasiekti Rytų Afrikos kolonijas, Indiją, Australiją ir kitas šalis. Tokiu būdu vokiečiai norėjo išvengti susisiekimo anglų valdomu Sueco kanalu ir savo rankose turėti saugų sausumos kelią per Europą ir Mažąją Aziją iki Indijos vandenyno. Iki Konijos geležinkelis jau buvo pastatytas turkų. Toliau buvo suplanuotas geležinkelio tiesimas per Mosulą, Bagdadą iki Basros (Tigro ir Eufrato delta). Suplanuotas geležinkelio ilgis buvo 2400 km. Tiesiamas buvo iki 1918 m. kada galutinai buvo baigta 70 proc. kelio. Po karo anglai užbaigė geležinkelio atkarpą nuo Bagdado iki Basros.
|  |
| --- |
| Blue Stream |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija, Turkijos vėliava Turkija |
| **Trasa** | Izobilnas - (Juodoji jūra) - Ankara |
| **Nutiestas palei** | {{{nutiestas palei}}} |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Gazprom, Eni, BOTAŞ |
| **Rangovai** | Saipem, Stroytransgaz |
| **Pradėtas** | 2001 m. |
| **Statybų vertė** | 3,2 mlrd. $ |
| **Vamzdžio gamintojas** | {{{vamzdžio gamintojas}}} |
| **Atidarymas** | 2005 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 1213 km |
| **Jungties pajėgumai** | 16 mlrd. m3 |
| **Kompresorinės stotys** | 1 (Beregovaja) |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Blue Stream** – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis iš Rusijos į Turkiją.

Istorija
--------

Tarpvalstybinės diskusijos dėl dujotiekio tiesimo tarp Rusijos ir Turkijos prasidėjo 1997 m. Tų pačių metų gruodžio 15 d. šalys pasirašė abipusį susitarimą tiesti magistralinį dujotiekį per Juodosios jūros dugną. Tuo pačiu metu Rusijos nacionalinė dujų tiekimo kompanija Gazprom pasirašė 25-ių metų sutartį su Turkijos gamtinių dujų tiekimo kompanija BOTAŞ.

2001 m. pradėti dujotiekio tiesimo darbai Rusijos teritorijoje. 2003 m. vasarį dujotiekiu perduotos pirmosios dujos iš Rusijos į Turkiją. 2005 m. lapkričio 17 d. pabaigus visus testavimo darbus projektas oficialiai užbaigtas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rusijos dujotiekis į Turkiją „Blue Stream" stabdomas iki gegužės pabaigos
2. ↑  *Economic Brief: The Blue Stream Gas Pipeline*
| Novo Hamburgas*Novo Hamburgo* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Novo HamburgasNovo Hamburgas

29°40′40″ p. pl. 51°07′50″ v. ilg.﻿ / ﻿29.67778°š. pl. 51.13056°r. ilg.﻿ / 29.67778; 51.13056﻿ (Novo Hamburgas)Koordinatės: 29°40′40″ p. pl. 51°07′50″ v. ilg.﻿ / ﻿29.67778°š. pl. 51.13056°r. ilg.﻿ / 29.67778; 51.13056﻿ (Novo Hamburgas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Pietų Rio Grandė Pietų Rio Grandė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1832 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 237 044  |
| **Plotas** | 224 km² |
| **Tankumas** (2010) | 1 058 žm./km² |
| **Altitudė** | 57 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Novo Hamburgas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Nòvo [H]Ambùrgas |

**Novo Hamburgas** (port. *Novo Hamburgo*) – miestas pietryčių Brazilijoje, Pietų Rio Grandėje, Porto Alegrės priemiesčių ruože, prie Sinoso upės. Miestas su Porto Alegre sujungtas metro tinklu. Novo Hamburgas garsėja kaip avalynės gamybos centras. Taip pat vystoma farmacijos, parfumerijos, elektronikos, chemijos, tekstilės, baldų, maisto pramonė. Veikia universitetas, teatras, Šmito-Prėserio muziejus, išlikę tradicinės vokiečių architektūros statinių, Šv. Liudviko Gonsagos bazilika.

Istorija
--------

Nuo XVIII a. dabartinio miesto vietose kūrėsi portugalai, bet 1824 m. atsikėlė daug naujakurių iš Vokietijos, kurie 1832 m. ir įkūrė „Naująjį Hamburgą". Suklestėjo pramonė, vokiečių batsiuviai išvystė avalynės gamybą. 1927 m. Novo Hamburgas tapo savivaldybe.

Vokiškos architektūros Šmito-Prėserio muziejus

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Temburongo rajonas*Daerah Temburong* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brunėjaus vėliava Brunėjus |
| **Administracinis centras** | Pekan Bangaras |
| **Mukimai** | 5 |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 8 852 |
| **Plotas** | 1 304 km² |
| **Tankumas** (2011) | 7 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | BN-TE |

**Temburongo rajonas** (malaj. *Daerah Temburong*) – vienas iš keturių Brunėjaus valstybės rajonų. Yra šalies rytinėje dalyje; eksklavas. Iš visų pusių supamas Malaizijos (Saravako), šiaurėje prieina prie Brunėjaus įlankos. Administracinis centras – Pekan Bangaras.

Geografija
----------

Didelę dalį teritorijos užima džiunglės. Rajoną kerta Temburongo upė, vakariniu pakraščiu srūva Pandaruanas. Rajone yra vienintelis šalyje Ulu Temburongo nacionalinis parkas. Pietuose, Malaizijos pasienyje, stūkso aukščiausia Brunėjaus vieta – Bukit Pagono kalnas.

Gyventojai
----------

Rajone gyvena virš 8 tūkst. gyventojų. Gyvena malajai, kinai, dusunai, ibanai. Tikinčiųjų dauguma – musulmonai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Temburongo rajono mukimai
Temburongo rajonas padalintas į 5 mukimus:

* Amas
* Bangaras
* Batu Apojus
* Bokokas
* Labu

|  |  |
| --- | --- |
|  **Brunėjaus rajonai** |  |
| Belaitas | Brunėjus–Muara | Temburongas | Tutongas |
„Soul Militia" 2007 m.
**„Soul Militia"** (iki 2002 m. žinoma kaip **„2XL"**) – Estijos hiphopo grupė, kuri kartu su Tanel Padar ir Dave Benton laimėjo 2001 m. Eurovizijos dainų konkursą kaip pritariantieji vokalistai. Grupė įkurta 1997 m.

2001 m. su daina „Everybody" laimėjo Eurovizijos dainų konkursą, suteikiant pirmąją Estijos pergalę. 2002 m. grupė pakeitė pavadinimą iš „2XL" į „Soul Militia". 2007 m. dalyvavo Estijos nacionalinėje atrankoje į Euroviziją su daina „My Place", kur užėmė 5 vietą.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Soul Militia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina „My Place"


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai: **Olsen Brothers  *„Fly on the Wings of Love"*** |  **Eurovizijos dainų konkurso nugalėtojai(kartu su Dave Benton ir Dave Benton)**2001 | Po to: **Marie N  *„I Wanna"*** |
| Prieš tai:**Ines  *„Once in a Lifetime"*** |  **Estijos atstovai Eurovizijoje(kartu su Dave Benton ir Dave Benton)**2001 | Po to:**Sahlene  *„Runaway"*** |