recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Kavarsko dvaras |
| --- |
| Vieta | KavarskasAnykščių rajonas |
| Įkurtas | XVI a. |
| Bajorų giminės | AstikaiKovarskiai |
| Pastatų būklė | nykstantis |

**Kavarsko dvarvietė** yra Kavarske, Anykščių rajone. Archeologinė dvarvietė šalia Šventosios užtvankos, prie Kavarsko piliakalnio. 

XVI a. Kavarskas priklausė Grigaliui Astikui (apie 1535−1580 06 18), pagarsėjusiam kaip vienam pirmųjų pinigų padirbinėtojui Lietuvoje − jis čia įrengė pinigų kalyklą ir slapta kaldino netikrus pinigus. Negana to, turėjo slaptų ryšių su Maskvos pasiuntiniu Vilniuje, rėmė Rusijos caro Ivano IV sūnaus Fiodoro kandidatūrą į
Abiejų Tautų Respublikos karaliaus sostą. Už visą tą nusikalstamą veiklą G. Astikas suimtas ir nuteistas mirti − pakartas Vilniaus rotušės aikštėje.

Vėliau dvaras atiteko Stanislovui Kovarskiui. Ilgainiui miestelis šalia dvaro pradėtas vadinti pagal dvaro savininko pavardę − Kavarsku.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
| **Lupas*Lupus*** |
| --- |
| Friulio hercogas |
| Mirė | 666 m. |
| Vaikai | \* Arnefritas (*Arnefrit*, kartais *Amefrit*)
* Teuderada (*Theuderada* ar *Theodorada*)
 |
| Friulio hercogas |
| Valdė | ~663 - 666 m. |
| Pirmtakas | Agas |
| Įpėdinis | Arnefritas |

**Lupas** (*Lupus* m. apie 666 m.) – Friulio hercogas, valdęs maždaug nuo 660–663 m. iki žūties 666 m.

Tik gavęs valdžią Lupas su kavalerija įsiveržė į Gradą (*Grado*) ir apiplėšė miestą, po to atakavo Akvilėją (*Aquileia*), iš kurios išsigabeno Akvilėjos patriarchato iždą.

Kai karalius Grimoaldas išžygiavo į pietus gelbėti savo sūnaus Romualdo ir Benevento hercogijos nuo Bizantijos imperatoriaus Konstanto II įsiveržimo, jis paliko Lupą vadovauti Pavijai. Lupas išvykus Grimoaldui elgėsi kaip tironas, nes manė, kad karalius nebegrįš. Karaliui grįžus į šiaurę, Lupas pabėgo į Friulio sostinę Čividalę (*Cividale*) ir pradėjo maištą.

Grimoaldas paprašė avarų kagano, kad šis pultų Friulį. Taip Grimoaldas norėjo išvengti vidinio karo Italijoje. Kautynės truko keturias dienas, iš jų tris dienas Lupas sėkmingai kovėsi, nukaudamas daug priešų ir paimdamas didelį karo grobį. Vėliau atvyko avarų pastiprinimas, ir Lupo kariuomenė buvo priversta trauktis patirdama didelių nuostolių. Lupas žuvo mūšyje.

Žuvus Lupui, šio sūnus Arnefritas (*Arnefrit*) pareiškė užimąs tėvo sostą, tačiau Grimoaldas sostą iš jo atėmė.

Lupo šeima
----------

Lupo žmonos vardas nežinomas.

Jie turėjo du vaikus:

* sūnus Arnefritas (*Arnefrit*, kartais *Amefrit*)
* dukra Teuderada (*Theuderada* ar *Theodorada*). Ištekėjo už Grimoaldo sūnaus Romualdo. Vėliau ji buvo jų sūnaus Benevento hercogo Gisulfo I regentė.

Nuorodos
--------

* Dukes of Friulia [569-625].

|  |
| --- |
| Lupas **dinastija nežinoma****Gimė:** ?  **Mirė:** 666  |
| Karališkieji titulai |
| Prieš tai:**Agas** | **Friulio hercogas**~663 - 666 | Po to:**Arnefritas** |
| Vanga |
| --- |
| **Ilgis** | 7,4 km |
| **Baseino plotas** | 19,4 km² |
| **Ištakos** | Žeimelių miškas |
| **Žiotys** | Obelis |
| **Šalys** | Lietuva |

**Vanga** – upelis Lietuvoje, Kėdainių rajono rytuose, Šėtos seniūnijoje, taip pat Jonavos rajono pakraščiuose; Obels kairysis intakas. Prasideda Žeimelių miške, Šėtos botaninio draustinio prieigose, 4,5 km į rytus nuo Šėtos. Teka miškais ir dirbamais laukais į pietvakarius, kerta kelią  **145**  Kėdainiai–Šėta–Ukmergė . Nuo vidurupio pasuka į šiaurės vakarus. Įteka į Obelį 29,9 km nuo jos žiočių, Šėtos miestelio centre.

Intakas – Žalupė (kairysis).

Beveik visa upelio vaga ištiesinta. Pačiame žemupyje, Šėtoje, sudarytas Šėtos tvenkinys. Gyvenvietės prie Vangos: Pručiai, Normainiai II, Šėta.

Upėvardis *Vangà* kildinamas nuo žodžio *vanga* („dirva, laukas"; plg. latv. *vanga* „žema, drėgna aukštažolė pieva", prūs. *wangus* „lydimas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 361
**Liubavos mūšis** – mūšis, įvykęs 1263 m. pavasarį Liubavos žemėje per Didįjį prūsų sukilimą (1260–1274 m.) tarp Herkaus Manto vadovaujamų sukilėlių ir Vokiečių ordino (vadas krašto magistras Helmerichas) kariuomenių.

Istorija
--------

Sukilėliai nusiaubė Kulmo žemę ir įsiveržė į Liubavos žemę. Kautynes, kurios įvyko į vakarus nuo būsimo Žalgirio mūšio lauko, puldami savo grobį saugančius prūsus pradėjo kryžiuočiai. Sukilėliai apsitvėrė ir priešinosi gausesnei Vokiečių ordino kariuomenei, vėliau neva ėmė trauktis. Kai persekiodami bėgančiuosius Vokiečių ordino riteriai suardė rikiuotę ir išsisklaidė, sugrįžę į užtvaras sukilėliai vėl sumaniai kovėsi. Per mūšį žuvo Helmerichas ir Vokiečių ordino maršalas Dytrichas, 40 riterių, dauguma eilinių karių.

Pasak Vokiečių ordino kronikininko Petro Dusburgiečio, žuvo Vokiečių ordino vadovybė bei geriausi riteriai – šiuo požiūriu nuostoliai buvę didesni nei 1260 m. Durbės mūšyje. Kitas Vokiečių ordino pralaimėto mūšio rezultatas – atžygiavę sūduviai sugriovė Liubavos pilį ir miestą. Dėl gentinio laikotarpio pabaigos gyvensenos prūsai nei Liubavos mūšio, nei Zirgūnos mūšio (1271 m.) pergalių strateginei sukilimo sėkmei nepanaudojo – po jų daugiausia gynėsi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Liubavos mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 447 psl.
Proporcijos: 2:3
**Kamerūno vėliava** – trispalvė, padalinta į tris vienodo pločio vertikalias juostas: geltoną, žalią ir raudoną. Vidurinės raudonos juostos centre - auksinė penkiakampė žvaigždė.

Vėliavos istorija
-----------------

Vėliava įteisinta 1975 m. gegužės 20 d.

Ankstesnė Kamerūno vėliava, naudota 1961–1975 m. tokia pati, tik vietoje vienos žvaigždės buvo dvi, kurios buvo išdėstytos vertikaliai viršutinėje žalios spalvos juostoje.

Sandara
-------

### Konstrukcija

Vėliavos vertikali juostų kompozicija pasiskolinta iš Prancūzijos trispalvės.

  

### Spalvos

Vėliavos spalvos Pan-afrikietiškos, būdingos daugeliui Afrikos šalių vėliavų.

        Pantone spalvų sistemoje: Geltona – Pantone 115; RGB spalvų sistemoje: Geltona – 249, 224, 76.

        Pantone spalvų sistemoje: Žalia – Pantone 354; RGB spalvų sistemoje: Žalia – 0, 183, 96.

        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 206, 17, 38.
  

### Simbolika

Žalia spalva simbolizuoja miškus, esančius Kamerūno pietuose. Raudona - vienybę, o juostoje esanti auksinė žvaigždė pavadinta *vienybės žvaigžde*. Geltona spalva simbolizuoja saulę bei šiaurinėje šalies dalyje besidriekiančią savaną.

Panašios vėliavos
-----------------

Pagal spalvas ir kompoziciją panašias vėliavas naudoja:

| Vėliava | Šalis | Skirtumai |
| --- | --- | --- |
|  | Gvinėja | Skiriasi spalvų išdėstymas. |
|  | Malis | Skiriasi spalvų išdėstymas. |
|  | Senegalas | Skiriasi spalvų išdėstymas ir žvaigždės spalva. |
|

Nuorodos
--------

* vexilla-mundi.com

  



**Afrikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Pietų Sudanas · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vanganujis |
| --- |
| Vanganujo aukštupio slėnis Vanganujo aukštupio slėnis |
| **Ilgis** | 290 km |
| **Baseino plotas** | 7380 km² |
| **Ištakos** | Tongariras |
| **Žiotys** | Tasmano jūra |
| **Šalys** | Naujoji Zelandija |
|  |
|  **Vikiteka** | Vanganujis |

**Vanganujis** (angl. *Whanganui River*) – upė Naujojoje Zelandijoje, Šiaurės salos pietvakariuose; trečia pagal ilgį šalyje. Prasideda vulkaninėje-seisminėje srityje, Tongariro ugnikalnio šiauriniame šlaite, netoli Rotoairos ežero. Iki Taumarunui teka į šiaurės vakarus, paskui pasuka į pietryčius, pietus. Įteka į Tasmano jūrą (Pietų Taranakio įlanką) ties Vanganujo miestu.

Intakai: Vakapapa, Ongaruė, Retarukė, Ohura, Manganui o te Ao, Tangarakau.

Upė laivuojama (iki Taumarunui), bet labai slenkstėta. Aplink upę įsteigtas Vanganujo nacionalinis parkas. Iki atsikraustant europiečiams, Vanganujo baseinas buvo tankiausiai apgyvendinta maorių žemė.

Upė žemėlapyje
| **Dobilas Kurtinaitis** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. liepos 6 d. (64 metai)Švitrūnai, Vilkaviškio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Valė |
| Vaikai | Dovilė, Vytenė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 
* 1981 m. Vilniaus universitetas,
* 2003 m. Mykolo Riomerio universitetas

 |

**Dobilas Kurtinaitis** (g. 1958 m. liepos 6 d. Švitrūnuose, Vilkaviškio rajonas) – Lietuvos ir Alytaus miesto politinis bei visuomenės veikėjas, Alytaus meras 1995−2000 m.

Biografija
----------

1976 m. baigė Kybartų K. Donelaičio vidurinę mokyklą. 1981 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą ir įgijo ekonomisto kvalifikaciją. 2003 m. baigė Mykolo Riomerio universiteto teisės magistrantūrą.

1981–1983 m. tarnavo armijoje. 1983–1990 m. Alytaus statybos tresto Ekonominės laboratorijos viršininkas bei Planavimo skyriaus vyresnysis ekonomistas. 

Politiko karjerą pradėjo Sąjūdžio laikais. 1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos pirmininkas, 1995–1997 ir 1997–2000 m. Alytaus miesto savivaldybės meras. 2000 m. Seimo nario padėjėjas – sekretorius, vėliau Alytaus rajono savivaldybės administracijos Finansų skyriaus vedėjas, nuo 2003 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos sekretorius. 

Nuo 1995 m. Tėvynės sąjungos narys, Alytaus skyriaus pirmininkas.

1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. 1997–2000 m. 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 1999–2000 m. Lietuvos savivaldybių asociacijos prezidentas.

Alytaus miesto moksleivių tėvų tarybos pirmininkas.

Žmona Valė, dukros Dovilė, Vytenė.

Įtarimai Česlovo Daugėlos baudžiamojoje byloje
----------------------------------------------

2010 m. spalio 6 d. Alytaus meras Česlovas Daugėla buvo sulaikytas (ikiteisminis tyrimas pradėtas 2010 m. liepos mėnesį) dėl piktnaudžiavimo tarnyba, dokumentų klastojimo ir didelės vertės svetimo turto iššvaistymo. Baudžiamoji byla remiasi miesto stadiono rekonstrukcijos darbų, kuriuos atliko Česlovo Daugėlos šeimai priklausanti bendrovė „Kortas", tyrimu. Šioje byloje kartu su Česlovu Daugėla įtarimai pateikti ir Dobilui Kurtinaičiui, jis kaltinamas piktnaudžiavimu tarnybine padėtimi, didelio svetimo turto iššvaistymu, dokumentų klastojimu, bendrininkavimu padedant daryti nusikaltimus.

2015 m. su kitais asmenimis buvo pripažintas kaltu šioje byloje, 2016 m. apeliacinis teismas atmetė jų skundus.2018 m. Alytaus apylinkės teismas panaikino D.Kurtinaičio teistumą.

Nuorodos
--------

* Oficialus Dobilo Kurtinaičio tinklaraštis Archyvuota kopija 2012-09-26 iš Wayback Machine projekto.;

Šaltiniai
---------

1. ↑  alytus.lt Archyvuota kopija 2016-08-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  BNS
| **Paulis Kalninislatv. *Pauls Kalniņš*** |
| --- |
| Gimė | 1872 m. balandžio 3 d.Vilcė |
| Mirė | 1945 m. rugpjūčio 26 d. (73 metai)Lustenau, Forarlbergo žemė, Austrija |
| Vaikai | Bruno Kalniņš |
|  |
| Veikla | gydytojas, politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1898 m. Tartu universitetas |

**Paulis Kalninis** (latv. *Pauls Kalniņš*, 1872 m. balandžio 3 d. Vilcėje – žuvo 1945 m. rugpjūčio 26 d. Lustenau, Forarlbergo žemė, Austrija) – gydytojas, Latvijos valstybinis politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Vilcės pradžios mokyklą ir Liepojos gimnaziją, 1898 m. medicinos mokslus Tartu universitete. Nuo 1898 m. gydytojas Tukume, Mintaujoje ir Rygoje.

1897 m. dienraščio „Dienas lapa" redakcijos darbuotojas, „Jauna strava" organizacijos narys, nuo 1901 m. Mintaujos socialdemokratų grupės narys, policijos persekiotas už politinę veiklą. 1903–1906 m. gyveno emigracijoje Šveicarijoje. 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis. 1907–1909 m. redagavo laikraštį „Cīņa" (Kova). 1907–1934 m. LSDSP CK narys, 1910–1914 m. socialdemokratinių laikraščių redakcijų narys. 1914–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje. 1917 m. Rygos darbininkų deputatų tarybos narys, demokratinio bloko organizatorius, vėliau Tautos tarybos, Konstitucinės asamblėjos narys. 1918–1922 m. LSDSP CK pirmininkas.

Visų Latvijos Respublikos Saeimų atstovas, 1925–1934 m. Saeimos pirmininkas ir Kultūros fondo pirmininkas, kelis kartus laikinai ėjo Respublikos prezidento pareigas. Po 1934 m. aizsargų suorganizuoto valstybės perversmo 4 mėn. kalintas Rygos centriniame kalėjime. 1942–1944 m. pogrindinio LSDDP CK narys. Vokiečių slaptosioms tarnyboms išsiaiškinus jo veiklą, 1944 m. pakeliui į Švediją sulaikytas, nuvežtas tardyti į Vokietiją, vėliau į Austriją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paulis Kalninis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 223 psl.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2008-10-30 iš Wayback Machine projekto. (latvių k.)
* Latvijos Republikos Saeima (latvių k.)
* Latvijos Republikos Saeima Archyvuota kopija 2006-06-16 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
Romėnų mitologijoje **Aka Larencija** (lot. *Acca Larentia*) – javų deivė ir piemens Faustulo žmona, Romulo ir Remo žindyvė, dvylikos sūnų motina.

Pagal vieną mitą ji buvo hetera, kurią Herkulis laimėjo lošdamas kauliukais. Praleidęs naktį su Aka Larencija Herkulis ją atidavė pirmam sutiktam žmogui gatvėje, tuo metu gatve ėjusiam etruskiečiui turtuoliui Tarutijui. Kai Tarutijus mirė, Aka Larencija paveldėtą turtą paskyrė romėnų tautai todėl romėnai ją garbino kaip geradarę. Jos garbei gruodžio 23 dieną yra švenčiamos Larencijos.

Pagal kitą versiją Aka Larencija buvo javų deivė ir piemens Faustulo žmona, išauginusi Romulą ir Remą. Su juo susilaukė 12 sūnų, tačiau, vienam mirus, Romulas užėmė jo vietą. Su kitais vienuolika įkūrė Arvelio žynių kolegiją.

Pagal tradiciją Romulo ir Remo žindyvė buvo vilkė. Pagal kitą versiją Larencija buvo *lupa* ('vilkė', t. y. prostitutė). 

Identifikuojama su Larunda, Mana Genita ir Muta

Literatūra
----------

1. ↑  Ovidijus. Fastai III, 57
2. ↑  Ovidijus. Fastai III, 55

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RRomėnų mitologija |
| --- |
|  |
| Dievai | 
Abundantija · Aka Larencija · Apolonas · Bakchas · Belona · Cerera · Diana · Egerija · Femė · Flora · Fortūna · Fontas · Janas · Junona · Jupiteris · Juturna · Kvirinas · Marsas · Merkurijus · Minerva · Neptūnas · Opė · Pikas · Pomona · Plutonas · Saturnas · Sumanas · Vakuna · Virtutė · Venera · Vertumnas · Vesta · Viktorija · Vulkanas |  |
|  |
| Legendiniai personažai | 
Enėjas · Rėja Silvija · Romulas ir Remas · Numa Pompilijus · Tulas Hostilijus · Servijus Tulijus · Ankas Marcijus |
|  |
| Tekstai | 
Vergilijus (*Eneida*) · Ovidijus (*Metamorfozės*) |
|  |
| Filosofija | 
Epikūrizmas · Neoplatonizmas · Pitagorizmas · Stoicizmas |

 |
| „Kavinės terasa naktį" |
| --- |
|  |
| Menininkas | Vincentas van Gogas |
| Metai | 1888 m. |
| Meno kryptis | postimpresionizmas |
| Medžiagos, technika | drobė, aliejus |
| Matmenys | 81 × 65,5 cm |
| Miestas (vieta) | Oterlo,  Nyderlandai |
| Muziejus | Kröller-Müller muziejus |

**Kavinės terasa naktį** – vienas žymiausių olandų dailininko postimpresionisto Van Gogo (1853−1890) paveikslų.

Apie paveikslą
--------------

Paveikslą „Kavinės terasa naktį" V. van Gogas nutapė 1888 m. rugsėjį Arlyje Provanse. Jame pavaizduota populiarios miesto kavinės Forumo aikštės šiaurės vakariniame kampe terasa, apšviesta dujinių žibintų naktį. Tai pirmas V. van Gogo paveikslas, vaizduojantis žvaigždes danguje. Paveikslo atmosferą sukuria kontrastas tarp geltonų ir oranžinių apšviestos terasos tonų su smulkiomis lankytojų figūromis ir mėlynų, žvaigždėmis švytinčio dangaus su tamsia gatvele už kavinės. Pagal žvagždžių išsidėstymą nustatyta, kad jame vaizduojama naktis iš 1888 m. rugsėjo 16 į 17 dieną. Paveikslas yra Kröller-Müller muziejuje Oterlo Nyderlanduose.

Nuorodos
--------

* *Masters of Art - Vincent van Gogh*. Delphi Classics, 2014.
* Kröller-Müller muziejus Archyvuota kopija 2017-02-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ajonas |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Duomenys |
| **Šalis:** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Administracinė priklausomybė:** | Čauno rajonas Čiukčių autonominė apygarda |
| **Salų skaičius:** | 1 |
| **Jūra:** | Kolymos įlanka (Rytų Sibiro jūra) |
| **Plotas:** | ~2000 km² |
| **Aukščiausias taškas:** | 64 m |
| **Ilgis:** | 63 km |
| **Plotis:** | 38 km |
| **Gyventojų skaičius:** | 242 (2012 m.) |
| **Gyventojų tankumas:** | 0,121 žm./km² |
| Žemėlapis |
|  |

**Ajonas** (rus. *Айон*) – sala Rusijoje, Rytų Sibiro jūroje, Čauno užutėkio žiotyse. Priklauso Čiukotkos autonominės apygardos Čauno rajonui. Plotas ~2000 km². Aukštis iki 64 m. Vyrauja arktinė tundra. Šiaurės elnių vasaros ganyklos. Veikia poliarinė stotis (nuo 1941 m.).

Saloje yra dvi nedidelės gyvenvietės – Ajonas (440 gyv.; 2002 m.) ir Elvunėjus (nebegyvenama), abi salos šiaurės vakaruose. Ajono salos pavadinimas kilęs nuo šeimos, kuri vėliau emigravo į Ameriką, pavadinimo.

Nuo žemyno salą skiria seklus, siauriausioje vietoje 2 km pločio Mažasis Čauno sąsiauris.

Ekonomika
---------

### Tarybinis laikotarpis

1933 m. saloje buvo įvykdyta kolektyvizacija, kurios metu buvo įkurta draugija „Enmitagino" (*товарищество «Энмитагино»*), kuriai atiteko elnių kaimenės. 1950 m. „Enmitagino" buvo perorganizuota į kolūkį. Šis kolūkis daug metų buvo laikomas pažangiausiu Čiukotkos ūkiu. Kolūkio kaimenėse buvo keli tūkstančiai elnių. 1968 m. kolūkis perorganizuotas į tarybinį ūkį.

### Potarybinis laikotarpis

Suirus TSRS regione prasidėjo sunkumai. Elnių kaimenės sumažėjo nuo 22 tūkst. iki 4 tūkst. Gyventojų skaičius ėmė mažėti.
Edwaert Collier. „*Natiurmortas su knygomis, rankraščiu ir kaukole*", XVII a. olandų tapyba
**Vanitas** (iš lotynų k. „tuštybė") – dailės žanras, natiurmorto tipas, kai paveiksle vaizduojami objektai, turintys priminti apie žmogaus mirtingumą ir žemiškųjų turtų bei malonumų beprasmybę. *Vanitas* motyvai gali būti įterpti į kitų žanrų paveikslus, pvz. portretus, buities scenas. Šio žanro kūriniai taip pat perteikia lotynišką posakį *memento mori* (atmink, kad mirsi).

Terminas *vanitas* kilęs iš Biblijos Ekleziasto knygos pradžios: *„Tuštybių tuštybė, – sako pamokslininkas. – Tuštybių tuštybė, viskas tuštybė"*. Žanro paveikslai buvo skirti priminti ir apmąstyti žmogaus mirties neišvengiamumą ir visų gyvenimo dalykų laikinumą ar malonumų beprasmiškumą. Atitinkamai, paveiksluose vaizduojami tai simbolizuojantys objektai: kaukolė, deganti žvakė, apversta vyno taurė, laikrodis, muzikos instrumentai, muilo burbulai, senos knygos, gėlės. Žanras atsirado renesanso laikotarpiu ir jo objektai būdavo tapomi portreto reverso pusėje. Apie 1550 m. žanras tapo savarankišku ir ypač išpopuliarėjo XVII a. olandų tapyboje, kas siejama su Šiauriniuose Nyderlanduose įsigalėjusiu kalvinizmu.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vanitas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* Teito galerija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°21′55″š. pl. 23°02′34″r. ilg.﻿ / ﻿54.36536°š. pl. 23.04283°r. ilg.﻿ / 54.36536; 23.04283

|  Liubavo Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Kalvarijos savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Liubavas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras ir medis |
| **Pastatyta** | 1956 m. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Liubavo Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Liubavo kaime, 2 km į šiaurės rytus nuo Lietuvos ir Lenkijos valstybės sienos.

Istorija
--------

Apie 1717 m. pastatyta koplyčia. Seniūnas Juozas Kazlauskas 1770 m. pastatydino bažnyčią; įkurta parapija ir parapinė mokykla. 1776 m. bažnyčiai paskirta 15 valakų žemės (Prūsijos valdžia ją nusavino). Iki 1907 m. kas antrą sekmadienį pradėta giedoti ir sakyti pamokslus lietuviškai. 1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas A. Eidukevičius). 1911 m. įsteigta biblioteka-skaitykla. 1912–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Liubave kunigavęs Juozas Montvila 1912 m. žuvo „Titaniko" katastrofoje.

Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia sudegė. Pamaldos laikytos buvusioje prieglaudoje. Kunigo Vinco Kudirkos rūpesčiu 1931 m. pastatyta medinė dvibokštė bažnyčia, per Antrąjį pasaulinį karą sunaikinta. Kunigo Albino Šilkinio iniciatyva prie mūrinės kapinių koplyčios 1956 m. pristatytas medinis priestatas. Jame laikomos pamaldos.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su apside, 2 bokšteliais. Vidus 3 navų.
| Paulo Afonsas*Paulo Afonso* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Paulo AfonsasPaulo Afonsas

9°24′0″ p. pl. 38°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.40000°š. pl. 38.21667°r. ilg.﻿ / 9.40000; 38.21667﻿ (Paulo Afonsas)Koordinatės: 9°24′0″ p. pl. 38°13′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.40000°š. pl. 38.21667°r. ilg.﻿ / 9.40000; 38.21667﻿ (Paulo Afonsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Bahija Bahija |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 117 014  |
| **Altitudė** | 243 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Paulo Afonsas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Páulo Afònsas |

**Paulo Afonsas** (port. *Paulo Afonso*) – miestas šiaurės rytų Brazilijoje, Bahijos valstijoje, San Fransisko upės dešiniajame krante, prie 80 m aukščio Paulo Afonso krioklio. Plentai į Salvadorą, Resifę, yra vietinės reikšmės oro uostas. Vystoma tekstilės pramonė, turizmas. Veikia vandens jėgainė. Įsteigtas Bahijos universiteto padalinys.

Istorija
--------

Jau 1708 m. prie krioklio ėmė kurtis katalikų misijos, o vėliau – pirmieji naujakuriai. 1725 m. čia žemę gavo žemvaldys Paulas Viveirosas Afonsas (*Paulo Viveiros Afonso*), nuo kurio kilo gyvenvietės pavadinimas. Pats Paulo Afonso miestas pradėjo kuris XX a. vid. statant jėgainę, o savivaldą gavo 1958 m.

Paulo Afonso krioklys

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Paulo Afonsas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vanjė taisyklė** – principas, kurį 1840 m. paskelbė I. Vanjė. Jis teigia, kad apskaita vedama įmonės, o ne savininko vardu, ir tuo remiantis savininkas atsako už įmonės skolas tik savo indėlio ribose.

Lietuvos įstatymai numato, kad už akcinių ir uždarųjų akcinių bendrovių skolas atsako tik bendrovė savo turtu. Jei skola atsirado nustačius, kad buvo klastojami dokumentai bendrovės vardu, vis tiek už tokią skolą atsako tik bendrovė savo turtu. Tokiu atveju dokumentus suklastojusius asmenis nėra nuo kokios sumos bausti. Už bendrovių skolas neatsako akcininkai (išskyrus savo indėlių į bendrovę), bendrovės vadovai, vyriausiasis buhalteris ir visi kiti bendrovių darbuotojai. Prie bendrovių skolos priskiriami įsiskolinimai už prekes, paslaugas, paimtus kreditus, nesumokėtus mokesčius, algas ir kt.

Taip pat Lietuvos įstatymai numato, kad už individualios įmonės skolas atsako savininkas visu savo turtu. Jei jis nepajėgus padengti skolos, laikoma, kad jis turtą iššvaistė ir už tai gali net patekti į kalėjimą.
| Kavarsko hidroelektrinė |
| --- |
| Kavarsko hidroelektrinė |
| Bendra informacija |
| Valstybė | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Būklė | Naudojama |
| Upė | Šventoji |
| Pradėjo veikti | 1962 m. |
| Instaliuota galia | 1,5 MW |
| Savininkas | UAB „Renerga" |
| Užtvanka |
| Tvenkinio plotas | 0,783 km2  |
| Turbinos ir generatoriai |
| Turbinų kiekis ir markė | 2 |

**Kavarsko hidroelektrinė** – mažoji hidroelektrinė Anykščių rajone, Vilkatėnų kaime, 0,5 km nuo Kavarsko tilto. Hidroelektrinė pastatyta 1962 m. užtvenkus Šventosios upę ir susiformavus Kavarsko tvenkiniui. Tai ketvirtoji pagal instaliuotą elektros galią (1,5  MW) po Antalieptės hidroelektrinės vandens jėgainė Lietuvoje. Kavarsko hidroelektrinė priklauso AB „Achema".

Techniniai duomenys
-------------------

Hidroelektrinė rekonstruota 2002 m. Jos galia – 1500 kW (dvi po 750 kW turbinos). Greta hidroelektrinės įrengtas žuvitakis. Vidutinis debitas, sukuriamas elektrinės – 31,4 m³/s. 2010 m. Kavarsko hidroelektrinė pagamino 7,14 GWh elektros energijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Atsinaujinantieji energijos ištekliai Lietuvoje. Energijos ištekliai. Hidroenergija
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-08-14 iš Wayback Machine projekto. Kavarsko HE
| **Paulius Normantas (1925)** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. lapkričio 25 d.Giedrimai, Mažeikių apskr. |
| Mirė | 2004 m. (~79 metai)Dotnuva, Kėdainių raj. |
|  |
| Veikla | keliautojas, Antinacinio pasipriešinimo dalyvis |
|  |
| Alma mater | 1949 m. Lietuvos valstybinis kūno kultūros institutas |

**Paulius Normantas** (1925 m. lapkričio 10 d. Giedrimuose, Mažeikių apskr. – 2004 m. Dotnuvoje, Kėdainių raj.) – Lietuvos sporto pedagogas ir keliautojas, antinacinio pasipriešinimo dalyvis.

Biografija
----------

Antrojo pasaulinio karo metais kovojo antinacinio pasipriešinimo gretose ir buvo suimtas. 1944 m. dalyvavo sukilime, atidariusiame lagerio vartus.

1949 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą, toliau mokėsi aspirantūroje Leningrade. Apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją. 1969–1970 m. Ufos aviacijos institute dirbo Fizinio lavinimo katedros vedėju, vėliau docento pareigose dėstė Vilniaus valstybiniame universitete ir Vilniaus pedagoginiame institute, Centrinėje trenerių mokykloje (dab. Maskvos fizinės kultūros akademija). 

Turistinių kelionių mėgėjas, kultivavo slidinėjimo, irklavimo ir buriavimo sportą, povandeninę medžioklę. 1958 m. su dviviete baidare dalyvavo 2200 km ilgio vandens žygyje iš Baltijos jūros į Juodąją. Su mokslo tiriamaisiais laivais kelis kartus plaukė ekspedicijose po Japonų ir Ochotsko jūras.

1974 m. kovo viduryje žvejojo Aralo jūroje. Išlipus į salą, valtį netikėtai nunešė potvynis. Liko puskepalis duonos, truputis kito maisto, povandeninis šautuvas ir nardymo įranga. Penkiasdešimt penkias paras žvejys turėjo praleisti negyvenamoje saloje: medžiojo žuvis, lauže kepė paukščių kiaušinius, rinko žoleles. Nuo gyvačių ir skvarbaus vėjo saugojo iškasta žieminė, troškulį jis malšino ant Aralo paviršiaus susirenkančiu lengvesniu gėlu vandeniu. Kai vėlyvą pavasarį ežeras ėmė sekti ir vanduo sušilo iki +16°С, P.Normantui pavyko nuplaukti dvidešimt kilometrų ir išlipti į krantą. 

Savo pakartotus Robinzino Kruzo nuotykius negyvenamoje saloje doc. Paulius Normantas aprašė apsakyme, kuris daug kartų buvo išspausdintas knygose ir žurnaluose.

Bibliografija
-------------

* Профессионально-прикладное физическое воспитание: Учеб. пособие – Вильнюс: МВССО ЛитССР, 1981
* Спортивная работа в Смалининкском совхозе-техникуме: Обобщение опыта – Вильнюс: МСХ ЛитССР, 1984

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos sporto enciklopedija. Paulius Normantas *lse.lt*

* Нормантас Паулюс Клементьевич // УГАТУ Archyvuota kopija 2019-01-25 iš Wayback Machine projekto.
* Кафедра физического воспитания // УГАТУ
* Кафедра теории и методики зимних видов спорта // МГАФК

Nuorodos
--------

* «В плену Арала» П. Нормантас. Часть 1 Archyvuota kopija 2019-01-25 iš Wayback Machine projekto.
* «В плену Арала» П. Нормантас. Часть 2 Archyvuota kopija 2019-01-24 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Lakis (reikšmės).*

| Lakis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Islandija Islandija |
|  |
| Aukštis | 1725 m |
|  |
| Tipas | plyšinis vulkanas |
|  |
| Amžius |  |
|  |
| Aktyvumas |  |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1783 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 64°03′53″ š. pl. 18°13′34″ v. ilg.﻿ / ﻿64.06472°š. pl. 18.22611°r. ilg.﻿ / 64.06472; 18.22611Koordinatės: 64°03′53″ š. pl. 18°13′34″ v. ilg.﻿ / ﻿64.06472°š. pl. 18.22611°r. ilg.﻿ / 64.06472; 18.22611 |

**Lakis** (isl. *Lakagígar* 'Lakio krateriai') – ugnikalnis Islandijos pietuose, netoli Eldgjau
kanjono, Skaftafedlio nacionaliniame parke, tarp Mirdalsjokudlio ir Vatnajokudlio ledynų esantis vulkaninis plyšys, priklausantis iš pietvakarių į šiaurės rytus besidriekiančiai ugnikalnių grupei. Aukštis įvairus, iki 1725 m.

934 m. įvyko didelis bazaltinės lavos išsiveržimas (19,6 km² lavos, didžiausias žinomas tokio tipo Žemės istorijoje).

1783–1784 m. įvyko dar vienas, kol kas paskutinis išsiveržimas (dar vadinama *Skaftáreldar* – 'Skaftá upių ugnys'), kartu su gretimu Grimsviotno ugnikalniu, kurio metu išsiskyrė 15 km³ bazaltinės lavos bei nuodingų fluoro ir sieros dioksido junginių debesys (viso 8 mln. ir 120 mln. tonų atitinkamai), dėl kurių nugaišo virš 50 % gyvulių ir dėl bado mirė 21 % apylinkių žmonių.

Išsiveržimas prasidėjo 1783 m. birželio 8 d. 130 krateriuose, sprogimo pobūdžio dėl požeminio vandens reakcijos su kylančia bazaltine magma, vėliau palaipsniui perėjo į Plinijaus, Strombolio bei Havajų tipo išsiveržimus, kurie nuslopo po 8 mėnesių, 1784 m. vasario 7 d.

21 % Islandijos gyventojų numirė badu, ir tūkstančiai Vakarų Europos gyventojų mirė apsinuodiję pasklidusiu sieros dioksidu. Išsiveržimas turėjo įtakos Europos klimatui (audros bei labai šalta 1784 m. žiema, sukėlusi dar daugiau mirčių), taip pat Šiaurės Amerikos, ir net yra įrodymų, paveikė Afrikos bei Indijos kritulių sistemas.

Nuorodos
--------

* Informacija apie Laki, nuotraukos Archyvuota kopija 2009-09-26 iš Wayback Machine projekto.
* Informacija apie Laki
* Lakagígar

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lakis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Lajardas |
| --- |
| Lajardo upė Lajardo upė |
| **Ilgis** | 1215 km |
| **Baseino plotas** | 276 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2500 m³/s |
| **Ištakos** | Uoliniai kalnai |
| **Žiotys** | Makenzis |
| **Šalys** | Kanada |

**Lajardas** (pranc. *La rivière Liard*, angl. *Liard River*) – upė Kanadoje, Jukono teritorijoje, Britų Kolumbijoje ir Šiaurės Vakarų teritorijose; Makenzio kairysis intakas. Prasideda Uoliniuose kalnuose, Pelio kalnų masyve, teka pradžioje į pietryčius, vėliau į šiaurės rytus per sunkiai įžengiamą taigą. Aukštupys slenkstėtas. Ties Fort Simpsonu įteka į Makenzį. 

Užšalusi spalio – gegužės mėnesiais. Svarbiausi intakai: Petito, Fort Nelsonas, Pietų Nahanis. Laivuojama nuo Fort Lajardo. Pirmasis europietis, praplaukęs Lajardo upę buvo John McLeod, kelionę atlikęs 1831 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 252
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pokharaपोखरा |
| --- |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

PokharaPokhara

28°15′0″ š. pl. 83°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.25000°š. pl. 83.96667°r. ilg.﻿ / 28.25000; 83.96667﻿ (Pokhara)Koordinatės: 28°15′0″ š. pl. 83°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿28.25000°š. pl. 83.96667°r. ilg.﻿ / 28.25000; 83.96667﻿ (Pokhara) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:45) |
|  |
| **Valstybė** | Nepalo vėliava Nepalas |
| **Valstija** | Gandaki Pradešas |
| **Rajonas** | Kaski rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 156 312  |
| **Altitudė** | 1 740 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Pokhara |

**Pokhara** (nep. पोखरा  = *Pokharā*) – miestas vidurio Nepale, 200 km į vakarus nuo Katmandu, Himalajų papėdėje, Pevos ežero pakrantėje; trečias pagal dydį šalyje. Yra oro uostas. Svarbus turistinis centras (žygiai į Anapurną ir jos apylinkes, gausu ežerų, krioklių). Maisto, lengvoji pramonė. Prekyba žemės ūkio produkcija. Veikia universitetas, karinė bazė. Pokharoje yra keletas hinduistų šventyklų, japonų budistų taikos pagoda, etnografijos, gamtos istorijos muziejai.

Istorija
--------

Miestas susikūrė prie prekybinio kelio tarp Indijos ir Kinijos. Išaugo XVII a. kai buvo Kaskio karalystės dalimi. 1959–1962 m. per Pokharą iš okupuoto Tibeto į pietus traukė tibetiečių pabėgėliai.

* Miesto panoramaMiesto panorama
* Kalnų muziejusKalnų muziejus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lakonijos įlankos žemėlapis (įlanka pačioje apačioje)
Vaizdas į Lakonijos įlanką nuo *Mavrovouni* kalno (Lakonijos nomas)
**Lakonijos įlanka** (gr. Λακωνικός Κόλπος, Lakonikos Kolpos; angl. *Laconian Gulf*) – Viduržemio jūros įlanka pietryčių Peloponeso pakrantėje. Tai piečiausia Graikijos ir didžiausia Peloponeso įlanka.

Įlanka rytų–vakarų kryptimi yra apie 58 km pločio ir 44 km ilgio šiaurės–pietų kryptimi. Vakaruose ją riboja Manės pusiasalis, skiriantis nuo Mesenės įlankos, o rytuose – Malėjo pusiasalis (kitaip dar *Epidauros Limiros* pusiasalis), skiriantis nuo Egėjo jūros.
  
Pietuose įlanka jungiasi su Viduržemio jūra.

Manės ir Malėjo pusiasaliai yra uolingi ir sausringi. Šiaurinėje įlankos pakrantėje į įlanką įteka Evrotas, ši pakrantė yra derlingos dirbamos žemės.

Lakonijos įlankoje yra maža Elafoniso (*Ελαφόνησος*) sala, o piečiau įlankos – Kytiros sala.

Pagrindiniai įlankos miestai ir uostai yra Gitėjas (*Γύθειο*) ir Neapolė (*Νεάπολη*).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ononis arvensis** |
| --- |
| Šlaitinis dirvenis (Ononis arvensis)Šlaitinis dirvenis (*Ononis arvensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Gentis: | Dirvenis  *( Ononis)* |
| Rūšis: | Šlaitinis dirvenis  *( Ononis arvensis)* |

 |

**Šlaitinis dirvenis** (*Ononis arvensis*) – pupinių šeimos Faboideae pošeimio daugiametė augalų rūšis.

Morfologija
-----------

Stiebai statūs, šakoti, apaugę plaukeliais.
Žiedai rožiniai, viršūnėse sudarantys kekes.
Vaisius - ankštis.
Žydi birželio - rugpjūčio mėn.

Gydomosios savybės
------------------

Vaistinė žaliava - šaknys, kasamos rudenį, rugsėjo - spalio mėnesiais. Šaknys vartojamos gaminti tinktūras ir nuovirus, kurie gydo hemorojų, šlapimo pūslę, inkstų akmenligę, taip pat naudojama kaip vidurius laisvinanti priemonė.
LSA
**LSA** (**LA-111**) – akaloidas sutinkamas sukutyje (*Ipomoea*). Poveikis primena LSD, tik yra apie 10 kartų silpnesnis. Dažniausiai vartojamas sukramtant sėklas, todėl sėklų prekybininkai dažnai užnuodija sėklas nenusiplaunančiomis medžiagomis, sukeliančiomis labai nemalonius pojūčius tokius kaip pykinimas ir vėmimas. Populiariausias „Purpurinis sukutis" pats savaime turi ir toksinų, todėl dažniau kaip narkotikas vartojama retesnė trispalvio sukučio rūšis. Ši rūšis naudota senovės Amerikos religinėse apeigose.

Dozė
----

* Maža: ~50 sėklų
* Vidutinė: ~200 sėklų
* Didelė: ~300 sėklų
* Itin didelė: virš 400 sėklų (virš 10 g)

Poveikis
--------

Laukiami efektai panašūs kaip ir LSD, tik mažiau vizijų. Vizijos žinoma gali būti ir nemalonios.
Emociniai efektai bei efektai psichikai panašūs į LSD, tik šiek tiek silpnesni.

Poveikis trunka nuo 4 iki 12 valandų. Neigiami efektai tai tik tai, kad sekančią naktį po vartojimo daug kam būna nemiga ir dėl to, kad valgomos sėklos, kurių paprastai žmonės nevalgo, galima tikėtis pykinimo.

Nuorodos
--------
Koordinatės: 55°25′44.1″ š. pl. 24°55′25.62″ r. ilg.﻿ / ﻿55.428917°š. pl. 24.9237833°r. ilg.﻿ / 55.428917; 24.9237833

|  |
| --- |
| **Kavarsko pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras** |
| Kavarsko pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras herbasKavarsko pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras herbas |
| Kavarsko pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras |
| **Adresas** | P. Cvirkos g. 35, Kavarskas |
| **Direktorius(-ė)** | Genė Leitienė |
| **Mokinių skaičius** | 362 |
| **Įkūrimo data** | 1865 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 32 |

Vidurinė mokykla, 2013 m.
**Anykščių rajono Kavarsko pagrindinė mokykla-daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Anykščių raj. Kavarske, P. Cvirkos g. 35, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Įstaigos kodas 190047787.

Filialai:

* Anykščių rajono Kavarsko vidurinės mokyklos Janušavos pradinio ugdymo skyrius;
* Anykščių rajono Kavarsko vidurinės mokyklos Jakšiškio pradinio ugdymo skyrius;
* Anykščių rajono Kavarsko vidurinės mokyklos Svirnų pradinio ugdymo skyrius;
* Anykščių rajono Kavarsko vidurinės mokyklos Budrių pradinio ugdymo skyrius;
* Anykščių rajono Kavarsko vidurinės mokyklos ikimokyklinio ugdymo skyrius.

Istorija
--------

Mokyklos įsteigimo data, pagrįsta liudininkų parodymais ir rašytiniais šaltiniais – 1865 m. rugsėjo 1 d. veikė trijų skyrių pradinė mokykla. Joje mokėsi 35 mokiniai, dirbo mokytojas Lebedevas. Mokykla priklausė gubernijai, ją išlaikė valstybė. 1911 m. mokykloje įvesta lietuvių kalba. Nuo 1914 m. – pradinė keturių klasių mokykla.

1925–1930 m. Kavarske veikė atskira žydų mokykla, 1930 metais jos mokiniai prisijungė prie lietuviškos pradinės mokyklos. 1939 m. pastatyta nauja tipinė 6 skyrių mokykla. Plytas mokyklai nupirko Amerikoje gyvenantis Pranas Kalibatas, kilęs iš Žvirblėnų kaimo. Mokykloje dirbo 6 mokytojai, mokėsi apie 80 mokinių. Mokyklai vadovavo Beišys.

1944 m. mokykla reorganizuota į progimnaziją, nuo 1947 metų – nepilna vidurinė mokykla, 1951 m. mokykla tapo vidurine, išleista pirmoji abiturientų laida. Mokėsi 512 mokinių, dirbo 34 mokytojai. Mokinių skaičius augo. 1966 m. pastatytas priestatas, sporto salė, 1984 m. pastatytas dar vienas priestatas, aktų salė, įrengta valgykla.

Direktoriai
-----------

* 1939 m. Petras Beišys
* 1947 m. Petras Martusevičius
* Valentas Sikorskis
* E. Dambrauskaitė
* Vincas Rasimavičius
* 1962 m. Antanas Šleikus
* 1970 m. Vytautas Plukas
* 1990 m. Genė Leitienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Stasys Puodžiūnas (muzika), Stasė Kisielienė, Irena Parnavienė (lietuvių kalba), Kęstutis Arlauskas (rusų kalba), Antanas Kadžionis (karinis mokymas), Šarūnas Miškinis (dailė), Stanislovas Svirskas.

Žymūs mokiniai
--------------

* Algirdas Blažys, Panevėžio politikas
* Alvydas Kirvėla, pedagogas, Anykščių politikas
* Artūras Leita, Lietuvos karinių oro pajėgų brigados generolas
* Rimantas Sinkevičius, chemijos inžinierius, Seimo narys
* Artūras Šumskas, teisininkas, buvęs Lietuvos Aukščiausiojo Teismo ir Lietuvos apeliacinio teismų teisėjas

Nuorodos
--------

* Svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Vaninasrus. *Ванино* |
| --- |
|        |
| 

VaninasVaninas

49°05′00″ š. pl. 140°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.08333°š. pl. 140.26667°r. ilg.﻿ / 49.08333; 140.26667﻿ (Vaninas)Koordinatės: 49°05′00″ š. pl. 140°16′00″ r. ilg.﻿ / ﻿49.08333°š. pl. 140.26667°r. ilg.﻿ / 49.08333; 140.26667﻿ (Vaninas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Chabarovsko kraštas Chabarovsko kraštas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 16 993  |
|  |
|  **Vikiteka** | Vaninas |

**Vaninas** – miesto tipo gyvenvietė rytų Rusijoje, 380 km į rytus nuo Chabarovsko, Vanino rajono centras. Uostas prie Vanino įlankos šiaurinėje Japonijos jūros dalyje.

Giliavandenė Vanino įlanka buvo atrasta 1853 m. gegužę, bet tik 1876 metais pradėta žymėti jūriniuose Rusijos žemėlapiuose. Pirmieji žmonės čia apsigyveno 1907 m. kai miško pramonininkas Tiškinas ant įlankos kranto gyvenvietę (iš čia kilo ir pirmasis Vanino pavadinimas – Tiškinas).

1943 m. oficialiai įkuriamas Vanino uostas ir pradedama tiesti geležinkelio atkarpa iš Komsomolsko prie Amūro į Vaniną. Statant abu šiuos objektus buvo masiškai naudojama priverstinio darbo jėga – visų pirma kaliniai, statybinių bataljonų kariai ir apie 50 tūkst. karo belaisvių.

Vanino uosto reikšmė smarkiai išaugo po 1946 m. birželio 24 d. katastrofos Nachodkos uoste, per kurį buvo gabenami beveik visi kroviniai ir darbo jėga (kaliniai) į „Dalstrojų". Visas jūrų transportas į Kolymą buvo nukreiptas per Vanino uostą, kuris kartu su Vanino lageriu tapo tranzitiniu punktu kalinių etapavimui į „Dalstrojaus" lagerius. Vanino geležinkelio stotyje ir uoste intensyviai vyko kalinių ir krovinių perkrovimas iš vagonų į laivus, plaukusius į Magadaną, Egvekinotą, Peveką, Ambarčiką ir kitus „Dalstrojaus" uostus Kolymoje. Tokiu būdu Vaninas ilgainiui išaugo į svarbiausią Chabarovsko krašto transporto mazgą.

Vanino uosto panorama
Dabartinis šalies prezidentas Alaras Karisas
**Estijos prezidentas** (est. *Eesti Vabariigi President*) – aukščiausias politinis postas Estijoje (iki 1938 m. – Estijos valstybės vadovo institucija). 

Estija yra parlamentinė respublika, kurioje prezidentui suteikiamos simbolinės galios be sprendžiamų galių. Šalies prezidentas privalo sustabdyti savo narystę politinėse partijose ir judėjimuose. Jam pradėjus eiti prezidento pareigas, visos kitos jo vadovaujamos pareigos automatiškai sustabdomos. Šie saugikliai teoriškai turėtų padėti prezidentui būti nepriklausomam.

Estijos prezidentą 5 metų kadencijai renka šalies parlamentas Riigikogu arba paskirtas rinkimų komitetas. Rinkimuose balsuojama už du kandidatus ir išrenkamas gavęs daugiau nei pusę balsų.

Šalies prezidentu tas pats asmuo gali būti neribotą kadencijų skaičių, tik ne daugiau nei dvi iš eilės.

Dabartinis šalies prezidentas yra Alaras Karisas, išrinktas 2021 m. rugpjūčio 31 d.

Estijos prezidentų sąrašas
--------------------------

  


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | **Prezidentas** | **Nuotrauka** | **Kadencijos pradžia** | **Kadencijos pabaiga** |
| 1 | **Konstantin Päts** |  | 1938 m. balandžio 24 d. | 1940 m. liepos 23 d. |
| 2 | **Lennart Meri** |  | 1992 m. spalio 6 d. | 2001 m. spalio 8 d. |
| 3 | **Arnold Rüütel** |  | 2001 m. spalio 8 d. | 2006 m. spalio 9 d. |
| 4 | **Toomas Hendrik Ilves** |  | 2006 m. spalio 9 d. | 2016 m. spalio 10 d. |
| 5 | **Kersti Kaljulaid** |  | 2016 m. spalio 10 d. | 2021 m. spalio 11 d. |
| 6 | **Alaras Karisas** |  | 2021 m. spalio 11 d. |  |

Gyvenantys buvę šalies prezidentai
----------------------------------

Šiuo metu gyvenantys buvę Estijos prezidentai:

* **Arnold Rüütel**  
(2001–2006)  
g. 1928 m. gegužės 10 d. (93 metai)
* **Toomas Hendrik Ilves**  
(2006–2016)  
g. 1953 m. gruodžio 26 d. (68 metai)
* **Kersti Kaljulaid**  
(2016-2021)  
g. 1969 m. gruodžio 30 d. (51 metai)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

Šaltiniai
---------
Vladimiras Jermolajevas (1944).
**Vladimiras Jermolajevas** (rus. *Владимир Григорьевич Ермолаев*; 1909 m. rugpjūčio 29 d. – 1944 m. gruodžio 31 d.) – tarybinis aviakonstruktorius, inžinerinės aviacijos tarnybos generolas majoras.

Biografija
----------

1931 m. baigė Maskvos valstybinį universitetą.

Vadovaujamas R. Bartinio dalyvavo lėktuvo *Stal-7* kūrime. Areštavus R. Bartinį ėmė vadovauti jo konstruktorių biurui, buvusiam civilinės aviacijos gamykloje Nr. 89. Vadovavo baigiamiesiems tolimojo bombonešio DB-240 projektavimo darbams. Šis lėktuvas vėliau buvo pavadintas *Er-2*.

Didžiojo Tėvynės karo metais konstruktorių biuras buvo evakuotas į Irkutską, į gamyklą Nr.39, kur ėmė gaminti Er-2.

1942 m. ėmėm vadovauti bandomajai gamyklai Nr. 134 Maskvoje, kur toliau modernizavo bombonešį Er-2.

1944 m. mirė nuo šiltinės. Po jo mirties konstravimo biurui ėmė vadovauti P. Suchojus.

Apdovanojimai
-------------

* 1944 m. – 2-ojo laipsnio Suvorovo ordinas

Nuorodos
--------

* Ермолаев Владимир Григорьевич
| **Fragaria viridis** |
| --- |
| Šlaitinė žemuogė (*Fragaria viridis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Gentis: | Žemuogė  *( Fragaria)* |
| Rūšis: | Šlaitinė žemuogė  *( Fragaria viridis)* |

 |

**Šlaitinė žemuogė** (*Fragaria viridis*) – erškėtinių (*Rosaceae*) šeimos, žemuogių (*Fragaria*) genties rūšis. Paplitusi pietų Rusijoje, Ukrainoje, Kaukaze, Vidurinėje Azijoje, Europos šalyse.

Tai žolinis augalas, turintis storą liemeninę šaknį, Lapai sudėtiniai, dantytais kraštais, iš apačios padengti tankiais plaukeliais. Žiedai iki 2 cm skersmens, baltais vainiklapiais. Žydi gegužės-birželio mėnesiais. Vaisius – netikroji uoga. Ji panaši į paprastosios žemuogės, bet rausvažalė ir sausesnė.

Auga pamiškėse, saulėtuose kalvų šlaituose. Lietuvoje auga Šventosios, Nemuno, Minijos, Nevėžio, Neries, Mituvos, Ventos paupių šlaituose.

Žydinti paprastoji žemuogė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Šlaitinė žemuogė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 668



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šlaitinė žemuogė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Natkiškių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2014-05-02* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Natkiškių herbas** – vienas iš Natkiškių kaimo ir seniūnijos (Pagėgių savivaldybė) heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Viršutinė herbo pusė – sidabrinė, apatinė – žalia. Vieversys ir obels žiedai simbolizuoja atsinaujinimą, atgimimą, brandą ir klestėjimą. Be to, tiek vieversys, tiek obelis yra dažni Lietuvių motyvai tautosakoje, o taip pat jie yra susiję ir su dabartiniais Natkiškių gyventojų verslais. Vieversys – tai pavasario šauklys, artojo paukštelis, siejamas su gamtos atgimimu, žemdirbystės darbais. Žemdirbystės simbolį norima susieti su tradicine šių dienų Natkiškių seniūnijos šv. Onos – duonos švente.

Istorija
--------

2014 m. gegužės 2 d. herbą LR Prezidentė patvirtino dekretu Nr. 1K-1808. Herbas pašventintas per Onines. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lumpėnų ir Natkiškių seniūnijos pasipuošė nauja heraldika. 2014-09-19, Pamarys.eu (tikrinta 2021-08-31).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1808
3. ↑  Pašventinta vėliava ir herbas. 2014-09-05, XXIamzius.lt (tikrinta 2021-08-31).
Nacionalinės rinkimų komisijos būstinė Taline, istoriniuose Komendanto rūmuose
**Estijos nacionalinė rinkimų komisija** (est. *Vabariigi Valimiskomisjon*) – Estijos valstybinė institucija, vykdanti rinkimų Estijoje priežiūrą. Ji stebi, kaip laikomasi rinkimų įstatymo nuostatų, balsavimo slaptumo reikalavimų, prižiūri rinkimus, registruoja kandidatus, tvirtina rinkimų rezultatus. Nacionalinės rinkimų komisijos pirmininkas nuo 2016 m. – Meelis Eerik.

Rinkimus praveda Estijos parlamento kanceliarijos struktūrinis padalinys - Nacionalinė rinkimų organizavimo tarnyba (*Riigi valimisteenistus*). Nacionalinė rinkimų komisija suformuojama, remiantis rinkimų į Estijos parlamentą įstatymu. Komisijos narių kadencija trunka 4 metus. Į jos sudėtį įeina 7 nariai:

* pirmosios instancijos teismo pirmininkas, paskirtas Aukščiausiojo teismo pirmininko;
* apeliacinio teismo teisėjas, paskirtas Aukščiausiojo teismo pirmininko;
* teisingumo kanclerio patarėjas, paskirtas Teisingumo kanclerio;
* valstybinio audito biuro valstybės tarnautojas, paskirtas generalinio auditoriaus;
* prokuroras, paskirtas vyriausiojo prokuroro;
* valstybės tarnautojas, paskirtas parlamento kanclerio;
* valstybės kanceliarijos tarnautojas, paskirtas valstybės sekretoriaus.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė