recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rišard Kačorovskilenk. *Ryszard Kaczorowski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1919 m. lapkričio 26 d.Balstogė, II Lenkijos Respublika |
| Mirė | 2010 m. balandžio 10 d. (90 metų)Smolenskas, Rusija |
| Tėvas | Wacław Kaczorowski |
| Motina | Jadwiga Sawicka |
| Sutuoktinis (-ė) | Karolina Kaczorowska |
|  |
| Veikla | Lenkijos emigracinės valdžios prezidentas, politinis veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Ryszard Kaczorowski |

**Rišard Kačorovski** (lenk. *Ryszard Kaczorowski*) (1919 m. lapkričio 26 d. Balstogėje, II Lenkijos Respublikoje – 2010 m. balandžio 10 d. Smolenske, Rusijoje) – paskutinis Lenkijos emigracinės vyriausybės prezidentas (1989-1990), lenkų politinis veikėjas. 2010 m. balandžio 10 d. žuvo Smolensko aviakatastrofoje.

Biografija
----------

Gimė 1919 m. lapkričio 26 d. Balstogėje, Wacław ir Jadwiga Sawicka-Koczorowska šeimoje. Prieš II pasaulinį karą baigė prekybos mokyklą, dalyvavo skautų veikloje. 1940 m. suimtas NKVD ir nuteistas mirties bausme, kuri vėliau buvo pakeista į 10 metų laisvės atėmimą Kolymos gulage. Po 1941 m. Sikorskio-Maiskio susitarimo buvo paleistas ir įtrauktas į Władysław Anders vadovaujamą Lenkijos emigracinę kariuomenę. 1944 m. kovėsi viename iš žymiausių Monte Cassino mūšyje. Pasibaigus karui, liko gyventi Jungtinėje Karalystėje, kaip politinis emigrantas. Iki 1986 m. dirbo buhalteriu, dalyvavo lenkų emigrantų skautų veikloje, buvo skautų organizacijos vadovas. 1986 m. emigracinės valdžios buvo paskirtas vidaus reikalų ministru. 1988 m. sausio mėnesį lenkų emigracinės valdžios prezidentas Kazimierz Sabbat paskyrė jį savo įpėdiniu. 1989 m. liepos 19 d. mirus Kazimierz Sabbat, jis tapo emigracinės valdžios prezidentu. 1990 m. gruodžio 22 d. jis perdavė prezidento pareigas Lech Wałęsa. 

* Su žmona KarolinaSu žmona Karolina
* Su vaikaičiaisSu vaikaičiais
* LaidotuvėsLaidotuvės

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kazimierz Sabbat** | **Lenkijos prezidentas emigracijoje**1989–1990 | Po to:**Lech Wałęsa** |
**Koncertas smuikui e-moll** (op. Nr. 64) – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus F. Mendelsono (1809–1847) koncertas smuikui, parašytas 1844 metais. Tai vienas iš žinomiausių F. Mendelsono kūrinių ir vienas iš populiariausių koncertų smuikui.

Apie koncertą smuikui F. Mendelsonas pirmą kartą užsiminė laiške smuikininkui Ferdinandui Davidui, tuo metu Leipcigo Gėvendhauzo orkestro koncertmeisteriui, 1838 metais. Tačiau dėl intensyvios koncertinės veiklos jam koncertą pavyko užbaigti tik 1844 m. F. Mendelsonas su F. Davidu buvo pažįstami nuo jaunystės. Kai 1835 m. F. Mendelsonas buvo paskirtas Leipcigo Gėvendhauzo orkestro dirigentu, vienas jo pirmųjų rūpesčių buvo pasikviesti į orkestrą F. Davidą, kuris tuo metu buvo vienas iš labiausiai pripažintų smuiko virtuozų. Dėl koncerto kompozitorius daug kartų laiškais konsultavosi su smuikininku.

Koncerto premjera įvyko 1845 m. kovo 13 d. Leipcige. Smuiko solo partiją atliko Ferdinandas Davidas ir Gėvendhauzo orkestrui dirigavo F. Mendelsono asistentas, danų kompozitorius Nilsas Gadė, nes pats F. Mendelsonas tuo metu buvo susirgęs. Tais pačiais metais koncertas išleistas Breitkopfo ir Hartelio Leipcige, dedikuotas F. Davidui. Jame F. Mendelsonas visiškai atsisakė pauzių tarp koncerto dalių, kas tuo metu buvo labai neįprasta. Taip pat jis parašė visą smuiko kadencijos partiją, nors paprastai kompozitoriai suteikdavo laisvės solo atlikėjui. Kūrinio autorinis rankraštis yra Jogailos bibliotekoje Krokuvoje. Koncertas yra vienas iš dažniausiai atliekamų koncertų smuikui klasikiniame repertuare. Aukštai vertinamas dėl melodijinės pirmosios dalies ir virtuoziškos, nuotaikingos pabaigos.

Koncerto dalys
--------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro molto appassionato |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Andante - Allegretto non troppo |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Allegro molto vivace |
|  |
| Atlieka Franziska Früh ir Fuldos simfoninis orkestras |
| 

---

 |

 |

F. Mendelsono „Koncertas smuikui" skirtas atlikti smuiku su orkestro pritarimu, parašytas e-moll (minoro) tonacijoje ir sudarytas iš trijų dalių:

1. *Allegro molto appassionato*.
2. *Andante - Allegretto non troppo*.
3. *Allegro molto vivace*.

Koncerto dalys atliekamos be pauzių tarp jų.

Šaltiniai
---------

* *Violin Concerto E minor: Op. 64*. Eulenburg, 2017. Preface
* Betsy Schwarm, Encyclopaedia Britannica, 2013 m.
* San Francisko filharmonijos orkestro programa

Nuorodos
--------

* „Koncerto smuikui" įrašai, natos IMSLP projekte
**Koncertas fortepijonui Nr. 5 Es-dur** (op. Nr. 73) – vokiečių klasikinės muzikos kompozitoriaus Liudviko van Bethoveno (1770–1827) koncertas fortepijonui, parašytas 1808–1809 metais.

Penktasis ir paskutinis L. van Bethoveno koncertas fortepijonui parašytas esant sudėtingoms aplinkybėms. 1809 m. prasidėjo ketvirtasis Prancūzijos–Austrijos karas per paskutiniuosius 18 metų. Napoleono kariuomenė apsupo Vieną, ją bombardavo ir galų gale užėmė. 1809 m. liepos 26 d. laiške leidėjui G. K. Harteliui kompozitorius pasiguodė: „nieko daugiau be būgnų, kanonadų ir įvairiausių žmonių vargų". Penktasis koncertas fortepijonui tapo paskutiniuoju L. van Bethoveno „herojinio" kūrybos periodo kūriniu. Niekuomet vėliau kompozitorius nebepasiekė tokio produktyvumo ir kūrybos įvairiapusiškumo kaip ankstesniais metais.

Koncertas dedikuotas erchercogui Rudolfui, L. van Bethoveno mokiniui ir rėmėjui daugiau nei 20 metų. Kūrinys pirmą kartą privačiai atliktas 1811 m. sausio 13 d. princo Jozefo Lobkovico rūmuose solisto partiją atliekant erchercogui Rudolfui. Tuo metu dėl nusilpusios klausos L. van Bethovenas nebegalėjo atlikti savo paties kūrinių. Pirmasis viešas atlikimas įvyko tų pačių metų lapkričio 28 d. Leipcigo Gėvendhause diriguojant J. K. F. Šulcui ir solisto partiją atliekant F. Šneideriui. Vėliau, daugiausiai angliškai kalbančiose šalyse, koncertas pramintas „imperatoriškuoju", kas priskiriama kompozitoriaus draugui ir leidėjui Anglijoje J. B. Krameriui. Šis apibūdinimas neturi nieko bendro su kuriuo nors imperatoriumi ir nurodo bendrą koncerto didingumą. Jis tapo vienu geriausiai vertinamų ir dažniausiai atliekamų L. van Bethoveno kūrinių, kai jį išpopuliarino F. Listas ir F. Hileris.

Koncerto dalys
--------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| I. Allegro |
|  |
|  |
| 

---

 |
| II. Adagio un poco moto |
|  |
|  |
| 

---

 |
| III. Rondo. Allegro |
|  |
| Visi įrašai Musopen nuosavybė |
| 

---

 |

 |

L. van Bethoveno „Koncertas fortepijonui Nr. 5" skirtas atlikti fortepijonu su orkestro pritarimu ir sudarytas iš trijų dalių:
.

1. *Allegro*
2. *Adagio un poco moto*
3. *Rondo. Allegro*

Koncertas pirmą kartą išleistas 1810 m. Klemenčio ir Ko firmos Anglijoje, tačiau paprastai pirmuoju oficialiu laikomas 1811 m. Breitkopfo ir Hartelio leidimas Vokietijoje.

Šaltiniai
---------

* *Piano Concerto No. 5 Eb major: Op. 73, Emperor*. Eulenburg, 2017. Preface
* Encyclopaedia Britannica, Betsy Schwarm, 2013
* Elisabeth Schwartz, Kolorado Springso filharmonija
* San Francisko simfoninio orkestro programa

Nuorodos
--------

* „Koncerto fortepijonui Nr. 5" įrašai, natos IMSLP projekte
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Vaunanai |
| --- |
| Vaunanų moteris tarp parduodamų rankdarbiųVaunanų moteris tarp parduodamų rankdarbių |
| Gyventojų skaičius | 20 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Kolumbijos vėliava Kolumbija: 14 200Panamos vėliava Panama: 5800 |
| Kalba (-os) | vaunanų, ispanų |
| Religijos | šamanizmas, krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | emberai |

**Vaunanai** (taip pat ***vounaanai, vaunai, čankai, noanamai***) – indėnų tauta, gyvenanti Kolumbijoje ir Panamoje. Populiacija – apie 20 tūkst. žmonių. Kolumbijoje gyvena Čioko departamente (San Chuano upės baseine bei Churado apygardoje), Panamoje gyvena Embera Vounaano komarkoje.

Verčiasi lydimine žemdirbyste – augina manijokus, kukurūzus, bananus, cukranendres, pupeles, ryžius, kokojamsą. Taip pat užsiima žvejyba, rankiojimu. Moterys pina krepšius. Tradicinis gyvenamasis namas (*dichardi*) yra apskritas su kūginiu stogu, išdengtu palmių lapais. Name gyvena išplėstinė šeima, vadovaujama šeimos galvos, į šeimą patenka jo vedusios dukros ir jų vyrai. Dabar dažniau statomi mediniai stačiakampiai namai ant polių, o kiekviena šeima gyvena atskirai.

Dvasinius vaunanų reikalus tvarko šamanas, vadinamas *benhuna*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Procaviidae** |
| --- |
| Kapo damanas (Procavia capensis)Kapo damanas (*Procavia capensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | **Damanai**  *( Hyracoidea)* |
| Šeima: | Damaniniai  *( Procaviidae)* |

 |

**Damaniniai** (*Procaviidae*) būrio šeima.

Negausi augalėdžių žinduolių grupė, kilusi iš Afrikos. Damaniniai turi trumpas ausis, beveik beuodegiai, vaikšto ramstydamiesi visomis letenomis. Priekinės galūnės keturpirštės, užpakalinės – tripirštės, su plačiomis puskanopėmis. Turi 34 dantis. Viršuje yra tik 1 pora kandžių, jie be šaknų, nuolat auga, todėl damanai būdavo priskiriami graužikams. Iš dabartinių žinduolių jiems artimiausi straubliniai.

Damaninių kojų pagalvėles drėkina liaukų išskyros, todėl pėdos būna lipnesnės. Lipnios pėdos ir atlenkiamas pirštas ant abiejų užpakalinių kojų padeda jiems laipioti stačiomis uolomis ir lygiais medžių kamienais. 

Gyvena bendruomenėmis miškuose, taip pat ant uolų. Damaniniai geba ištverti maisto stygių, nes minta beveik visų tipų augalais ir jiems reikia labai mažai vandens (jų inkstai labai efektyvūs). Paplitę Afrikoje ir Arabijoje.

Šeimoje 3 gentys ir apie 11 rūšių:

* *Procavia*
* *Heterohyrax*
* *Dendrohyrax*



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
|  |
| --- |
| Dujotiekis Dzuarikau-Cchinvalis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija, Pietų Osetija vėliava Pietų Osetija, Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Trasa** | Dzuarikau - (Šiaurės Osetijos siena - Pietų Osetijos siena) - Cchinvalis |
| **Nutiestas palei** | {{{nutiestas palei}}} |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Gazprom |
| **Rangovai** | Stroyprogress |
| **Pradėtas** | 2006 m. |
| **Statybų vertė** | 476 mln. $ |
| **Vamzdžio gamintojas** | {{{vamzdžio gamintojas}}} |
| **Atidarymas** | 2009 m. rugpjūčio 26 d. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 162,3 km |
| **Jungties pajėgumai** | 252,5 mln. m3 |
| **Skersmuo** | 426 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Dujotiekis Dzuarikau-Cchinvalis** – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis iš Rusijos Šiaurės Osetijos autonominės respublikos į Pietų Osetijos teritoriją, formaliai – Gruzijos dalis.

Istorija
--------

Gruzijos ir Osetijos konflikto metu sustabdytas gamtinių dujų tarnzitas į Osetijos žemes per Gruzijos teritoriją.

2006 m. gruodį oficialiai pradėti dujotiekio tiesimo darbai. 2009 m. rugpjūčio 26 d. magistralinis dujotiekis oficialiai atidarytas. Projektas įgyvendintas Rusijos nacionalinio gamtinių dujų tiekėjo Gazprom pastangomis, be Gruzijos vyriausybės sutikimo. Po atidarymo Gruzijos vyriausybė išplatino protestą dėl neteisėto dujotiekio tiekimo Gruzijos teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  TBILISIS PROTESTUOJA DĖL DUJOTIEKIO ATIDARYMO GRUZIJOS TERITORIJOJE
2. ↑  New gas pipeline for S.Ossetia costs $476 mln - Gazprom
*Šis straipsnis apie miestą. Apie ežerą skaitykite straipsnyje Manakapuru (ežeras).*

| Manakapuru*Manacapuru* |
| --- |
|        |
| *Manakapuru miesto aikštė ir bažnyčia* |
|  |
| 

ManakapuruManakapuru

3°17′59″ p. pl. 60°37′14″ v. ilg.﻿ / ﻿3.29972°š. pl. 60.62056°r. ilg.﻿ / 3.29972; 60.62056﻿ (Manakapuru)Koordinatės: 3°17′59″ p. pl. 60°37′14″ v. ilg.﻿ / ﻿3.29972°š. pl. 60.62056°r. ilg.﻿ / 3.29972; 60.62056﻿ (Manakapuru) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Amazonės valstija Amazonės valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1786 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 70 400  |
| **Altitudė** | 60 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Manakapuru |

**Manakapuru** (port. *Manacapuru*) – miestas Brazilijoje, Amazonės valstijoje, 70 km į vakarus nuo Manauso, Amazonės kairiajame krante, prie Manakapuru upės žiočių ir stambaus Manakapuru ežero. Savivaldybės centras. Keliai į Manausą, Novo Airaną, upių prieplauka. 2010 m. 60 174 gyventojų pačiame mieste, o 24 967 – savivaldybės kaimuose. Gyventojų skaičius sparčiai didėja. Verčiamasi žemės ūkiu (manijokai, bananai, kukurūzai, apelsinai), žvejyba, kertama mediena, išgaunamas kaučiukas, plėtojamas turizmas. Yra Švč. Nazarės Mergelės bažnyčia. Vyksta kasmetinis Čirandos šokių festivalis (rugpjūtį).

Savivaldybės plotas – 7330 km², gyventojų skaičius – 99 613 (2021 m.).

Istorija
--------

Manakapuru gyvenvietę 1786 m. indėnų murų žemėse įkūrė generolas Pereira Kaldašas. Manakapuru savivaldybė sudaryta 1895 m. atskyrus ją nuo Manauso savivaldybės.

Šaltiniai
---------

1. AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  AMAZONAS: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  ecretaria de Estado de Planejamento e Desenvolvimento Econômico do Amazonas (SEPLAN) (2000). «Perfil municipal – Manacapuru»
4. ↑
5. ↑  «História de Manacapuru». IBGE.
Koordinatės: 54°38′16″š. pl. 25°21′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.6378°š. pl. 25.3576°r. ilg.﻿ / 54.6378; 25.3576

|  Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus I |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Nemėžis |
| **Adresas** | Stadiono g. 2A |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2011 m. |

**Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko bažnyčia** – naujai pastatyta katalikų bažnyčia Vilniaus rajone, Nemėžio miestelyje. Pašventinta 2011 m. lapkričio 6 d. arkivyskupo Audrio Bačkio. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Nemėžio parapija yra Vilniaus šv. Teresės (Aušros Vartų) parapijos filialas.

Bažnyčiai suteiktas šventojo, karmelitų vienuolio Rapolo Kalinausko (1835–1907) titulas.

Istorija
--------

2015 m.
Pastatyti Nemėžyje bažnyčią 2002 m. sumanė kunigas Dariusz Stańczyk. Projektavimo ir kitus susijusius klausimus tvarkė Nemėžio seniūnas Vlodzimiež Sipovič, tuomet buvęs ir Nemėžio bendruomenės pirmininku. Bažnyčia kainavo apie 2 mln. lt. Statinys suprojektuotas pavyzdžiu pasirinkus netoli Gdansko (Lenkija) esančios šv. Tėvo Pijaus parapijos bažnyčią.

Statybos truko 2004–2011 m. Mišios Nemėžio bažnyčioje buvo aukojamos jau trejus metus dar neužbaigus visų darbų. Projektavimo darbus finansavo Nemėžio seniūnija ir Nemėžio bendruomenė. Vilniaus arkivyskupijos kurija savo lėšomis pastatė sienas, uždengė stogą. Vidaus apdailos darbus finansavo Vilniaus šv. Teresės parapija, tačiau nemažai lėšų paaukojo ir vietos gyventojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. Vilniaus arkivyskupija. Vilniaus šv. Teresės parapija

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nemėžyje pašventinta nauja katalikų bažnyčia
Manasa liaudies devocialaus meno paveikslėlyje
**Manasa** (skr. मनसा = IAST: *Manasā*, beng. মনসা = *Monošā*) – hinduistinė gyvačių deivė, garbinama daugiausia Bengalijoje ir kitur šiaurės rytų Indijoje. Tikima, kad jai pavaldžios gyvatės ir jų nuodai. Jos meldžiama apsaugoti nuo gyvačių nuodų, kitų ligų. Dažniausiai garbinama be atvaizdo (kartais jį atstoja molinis puodas arba gyvatės pavidalo žemių kauburys). Lietinguoju laikotarpiu Manasos garbei vyksta Džhapano šventė, kurios metu deivės garbintojai renka kobras, jas laiko rankose, leidžia joms gelti, taip siekdami parodyti savo pasitikėjimą Manasa tiek šiame, tiek pomirtiniame gyvenime.

Pagrindinis liturginis tekstas, pasakojantis apie Manasą, yra Manasa mangalkavja. Manasa taip pat minima „Mahabharatoje", puranose. Kartais ji laikoma Šivos dukterimi, gimusia iš jo proto (*manas*). Jos brolis – gyvatė Šeša. Deivės sūnumi laikomas rišis Astika.

Dar žinoma kaip Višuhara („nuodų naikintoja"), Nagalakšmė („gyvačių Lakšmė").

* Manasos gatvės šventykla V. BengalijojeManasos gatvės šventykla V. Bengalijoje
* Šventykloje BangladešeŠventykloje Bangladeše
* Iš molio nulipdyta Manasa trobelėje SundarbanuoseIš molio nulipdyta Manasa trobelėje Sundarbanuose
* ~X a. varinė Manasos skulptūra iš Biharo~X a. varinė Manasos skulptūra iš Biharo

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Manasā*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 132
2. ↑  Мифы народов мира. *Манаса* , П. А. Гринцер – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
Koordinatės: 54°38′19″š. pl. 25°21′25″r. ilg.﻿ / ﻿54.638499°š. pl. 25.356811°r. ilg.﻿ / 54.638499; 25.356811

|  |
| --- |
| **Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko gimnazija** |
| Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko gimnazija herbasNemėžio šv. Rapolo Kalinausko gimnazija herbas |
| Nemėžio šv. Rapolo Kalinausko gimnazija |
| **Adresas** | V. Sirokomlės g. 2, Nemėžis |
| **Direktorius(-ė)** | Zbigniev Maciejevski |
| **Mokinių skaičius** | 641 |
| **Įkūrimo data** | 1945 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 57 |

**Vilniaus rajono Nemėžio Šv. Rapolo Kalinausko gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Nemėžyje (Vilniaus raj.), V. Sirokomlės g. 2, vykdanti pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių, rusų ir lenkų kalba. Įstaigos kodas 191316169.

Nuo stadiono pusės

Istorija
--------

1945 m. rugpjūčio mėn. Nemėžyje atidaryta pradinė mokykla. Ji buvo įsikūrusi keliuose pastatuose. Mokykloje dirbo du mokytojai: mokyklos direktorius Seif Aksanov ir mokytoja Marijana Aksanova. Čia buvo dėstoma aritmetika, lietuvių kalba, rusų kalba, literatūrinis skaitymas, geografija, gamta, kūno kultūra, darbai, dainavimas. 1948–1949 m. mokykloje mokėsi jau 80 mokinių. 1951 m. atidarytos pradinės klasės lenkų dėstomąja kalba.

1953 m. mokykla tapo septynmetė. Joje mokėsi 98 mokiniai. Nuo 1963 m. ji jau aštuonmetė, mokėsi 176 mokiniai. 1965 m. mokykla persikėlė į naują dviejų aukštų pastatą. 1969–1970 mokslo metais Nemėžio mokykla tampa vidurine. Čia mokėsi jau 412 mokinių. 1983 m. pastatytas naujas mūrinis trijų aukštų mokyklos pastatas su erdviomis klasėmis, aktų ir sporto salėmis, valgykla, biblioteka. Prie mokyklos buvo įrengtas puikus stadionas. 1985 m. atidaryta pirmoji lietuviška klasė, kurioje buvo devyni mokiniai. Pastaruoju metu lietuvių kalba mokėsi apie 400 vaikų. 2010 m. mokykla tapo gimnazija. Pavadinta šventojo, karmelitų vienuolio Rapolo Kalinausko vardu.

Direktoriai
-----------

* Zbigniev Maciejevski – nuo 2004 m.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
Koordinatės: 56°23′56″š. pl. 24°46′09″r. ilg.﻿ / ﻿56.3990°š. pl. 24.7691°r. ilg.﻿ / 56.3990; 24.7691


|  |
| --- |
| **Nemunėlio Radviliškio pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Nemunėlio Radviliškio pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Santakos g. 2, Nemunėlio Radviliškis |
| **Direktorius(-ė)** | Edita Timukienė |
| **Mokinių skaičius** | 172 |
| **Įkūrimo data** | 1590 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 21 |

**Biržų rajono Nemunėlio Radviliškio pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Nemunėlio Radviliškyje (Biržų raj.), Santakos g. 2, vykdžiusi pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190594653. Dabar tai Biržų „Aušros" pagrindinės mokyklos skyrius.

Filialas – Biržų rajono Nemunėlio Radviliškio pagrindinės mokyklos ikimokyklinis skyrius.

Istorija
--------

Nemunėlio Radviliškyje 1590 m. jau veikė Radvilų įsteigta mokykla evangelikų reformatų vaikams. 1804 m. įsteigta katalikų parapijos mokykla. 1866 m. atidaryta valdinė pradžios mokykla, 1867 m. į valdinę mokyklą perkelti evangelikų reformatų mokyklos mokiniai. Pamokos vykdavo rusų kalba, nes 1864–1904 m. Lietuvoje buvo uždrausta lietuviška spauda. 1905 m. gautas leidimas pradžios mokyklose vaikus mokyti gimtąja kalba. Mokytojai privalėjo laikyti lietuvių kalbos egzaminus ir įgyti teisę dirbti lietuviškoje mokykloje. Pirmasis lietuvis mokytojas Petras Drevinskas. 1907 m. atkurta valdinė mokykla.

XX a. pradžioje miestelyje buvo dvi mokyklos: „Liaudies mokykla" ir Radviliškio 2-ji mokykla. 1920 m. rugsėjo 1 d. įsteigta progimnazija, bet 1931 m. pavasarį mokykla uždaryta dėl mažo mokinių skaičiaus. 1931–1944 m. veikė šeši pradinės mokyklos skyriai. 1944 m. rudenį atidaryta Nemunėlio Radviliškio progimnazija Medeikiuose, nes miestelis buvo sudegęs. 1949 m. progimnazija iš Medeikių perkelta į miestelį, į atstatytas klebonijos patalpas, nuo 1950 m. vadinama vidurine mokykla. 1977 m. miestelyje pastatyta nauja, erdvi vidurinė mokykla, talpinanti 360 mokinių, turinti bendrabutį, valgyklą, sporto salę, stadioną. Nuo 2000 m. mokykla liko pagrindinė. 2020 m. mokykla tapo Biržų „Aušros" pagrindinės mokyklos skyriumi.

Direktoriai
-----------

* Imantas Jonas Kazakevičius
* Saulė Venckūnienė
* Edita Timukienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Imantas Jonas Kazakevičius
* Vytas Jareckas

Žymūs mokiniai
--------------

* Jokūbas Šernas
* Felicijonas Konstantinas Fedaravičius
* Algimantas Dagys
* Julius Laiconas
* Saulius Kubiliūnas

Nuorodos
--------

1. ↑  Biržų „Aušros" pagrindinės mokyklos Nemunėlio Radviliškio pagrindinio ugdymo ir daugiafunkcis centras. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-17).
2. ↑  Biržų r. Nemunėlio Radviliškio pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-17).

* Mokyklos svetainė
**Vladimiras Čchikvadzė** (rus. *Чхиквадзе Владимир Викторович*, g. 1945 m. gruodžio 28 d. Maskvoje) – Rusijos diplomatas, Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Lietuvoje.

Biografija
----------

Gimė žymaus teisės mokslininko Viktoro Čchikvadzės šeimoje.1969 m. baigė Maskvos valstybinį tarptautinių santykių institutą (МГИМО), 1990 m. – TSRS Diplomatinę akademiją. Moka anglų ir ispanų kalbas.

1969–1973 m. dirbo TSRS ambasadoje Kolumbijoje (kultūros atašė), 1976–1979 m. – Angoloje (konsulinio skyriaus vedėjas). Vėliau – TSRS Užsienio reikalų ministerijos Konsulinio skyriaus darbuotojas, 1987–1989 m. – Vyriausiosios Kadrų ir mokymo įstaigų valdybos viršininko pavaduotojas. 1990–1996 m. – TSRS (vėliau-Rusijos) generalinis konsulas Barselonoje, vėliau – Rusijos URM Informacinio aprūpinimo departamento direktorius. 2000–2005 m. – Rusijos ambasadorius Čilėje, 2005–2008 m. – Rusijos URM Saugumo departamento direktorius.

2008 m. gegužės – 2013 m. spalio mėn. – Rusijos ambasadorius Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Vladimiras Čchikvadzė[neveikianti nuoroda] (Rusijos URM inf.)

Nuorodos
--------

* Rusijos prezidento V.Putino įsakas dėl V.Čchikvadzės paskyrimo ambasadoriumi Lietuvoje
* Interviu su V.Čchikvadze

  

  


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Borisas Cepovas** | **Rusijos Federacijos ambasadorius Lietuvoje** 2008 - 2013 m. | Po to:**Aleksandras Udalcovas** |
| **Vladimiras Nikitinas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. |
| Mirė | 2023 m. vasario 6 d. (~82 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Vilija Nikitinienė |
|  |
| Veikla | teisininkas, prokuroras, teisėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Vladimiras** (**Vladas**) **Nikitinas** (1941 m. – 2023 m. vasario 6 d.) – Lietuvos teisininkas, prokuroras.

Biografija
----------

Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete baigė teisę, diplomuotas teisininkas.

Lietuvos TSR prokuratūros tardytojas, prokuroro pavaduotojas, prokuroras.

1970–1976 m. Trakų rajono liaudies teismo teisėjas. 1976–1986 m. LSSR Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1986–1992 m. LSSR ir LR teisingumo ministerijos ministro pavaduotojas.

1992–1995 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas. 1995–1997 m. LR generalinis prokuroras. 1997–1999 m. Vilniaus miesto 3-iojo apylinkės teismo teisėjas. 1999–2000 m. Vilniaus rajono apylinkės teismo pirmininko pavaduotojas. 2000–2002 m. Vilniaus apygardos teismo teisėjas. 2002–2008 m. Vilniaus apygardos teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas. 2008 m. Vilniaus apygardos teismo l.e.p. Baudžiamųjų bylų skyriaus pirmininkas; 2008–2011 m. sausio 23 d. Vilniaus apygardos teismo teisėjas.

EBSW veiklą tyrusios specialios komisijos LR Seimo patvirtintose išvadose minimas „kaltųjų" sąraše kaip buvęs Generalinės prokuratūros vadovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė buvęs generalinis prokuroras Vladimiras Nikitinas. LRT. 2023-02-06. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑  G. Petriko grąžinimas atvėrė senas žaizdas, 2007-09-21 Archyvuota kopija 2015-11-24 iš Wayback Machine projekto.
11. ↑  Interesų pinklės EBSW byoje, 2007-09-04 Archyvuota kopija 2015-11-24 iš Wayback Machine projekto.

Lietuvos Respublikos generaliniai prokurorai

Artūras Paulauskas (1987–1995)  |
Vladimiras Nikitinas (1995–1997)  |
Kazys Pėdnyčia (1997–2000)  |
Antanas Klimavičius (2000–2005)  |
Algimantas Valantinas (2005–2010)  |
Raimondas Petrauskas (2010)  |
Darius Valys (2010–2015)  |
Darius Raulušaitis (2015)  |
Evaldas Pašilis (2015–2021)  |
Nida Grunskienė (2021–2026)
| **Vladimiras Obručevas** |
| --- |
| Vladimiras Obručevas 1930 m. |
| Gimė | 1863 m. rugsėjo 28 d.Klepenino k. Tverės gubernija, Rusija |
| Mirė | 1956 m. birželio 19 d. (92 metai)Maskva, RTFSR |
|  |
| Veikla | geografas, geologas, paleontologas, fantastikos rašytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Vladimiras Obručevas |
| Parašas |
|  |

**Vladimiras Obručevas** (rus. *Владимир Афанасьевич Обручев*, g. 1863 m. rugsėjo 28 d. Klepenino kaime, Tverės gubernijoje – m. 1956 m. birželio 19 d. Maskvoje) – rusų geografas, geologas, paleontologas, Vidurio Azijos ir Sibiro tyrinėtojas, fantastikos rašytojas. Nuo 1929 m. buvo TSRS mokslų akademijos nariu, 1945 m. tapo socialistinio darbo didvyriu, 1941 ir 1950 m. apdovanotas Stalino premija.

Mokėsi Vilniuje, 1881 m. pratęsė Peterburgo kalnakasybos institute. 1886 m. dalyvavo ekspedicijoje į Vidurinę Aziją. Atrado keletą Nanšanio kalnyno kalnagūbrių, tyrinėjo Beišanio kalnyną. Sibire atrado Borščiovo ir Daūrijos kalnagūbrius. 1892–1894 m. dalyvavo Grigorijaus Potanino ekspedicijoje po Centrinę Aziją. Paskutiniame XIX a. dešimtmetyje dalyvavo Transsibiro ir Užkaspijo geležinkelių projektavimo darbuose.

1901–1912 m. dirbo Tomsko technologijų institute, 1918–1919 m. buvo Taurijos universiteto Simferopolyje profesoriumi, 1921–1929 m. – Maskvos kalnakasybos akademijos profesoriumi. Nuo 1930 m. atsidėjo amžinojo įšalo tyrimams.

Vladimiras Obručevas be savo mokslinių veikalų dar parašė mokslinės fantastikos knygas „Sanikovo Žemė", „Plutonija", „Aukso ieškotojai dykumoje".

Mokslininko garbei pavadintas Obručevo kalnagūbris Tuvoje, Obručevo viršukalnė Altajuje, ledynas Urale, kalnas Chamar Dabano kalnagūbryje bei mineralas obručevitas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Geografijos žodynas", S. Agapovas, S. Sokolovas, D. Tichomirovas. 1972 m. Kaunas, „Šviesa"
| **Jean-Luc Mélenchon** |
| --- |
|  |
| Melanšonas 2022 m. |
| Gimė | 1951 m. rugpjūčio 19 d. (71 metai)Tanžeras, Marokas |
|  |
| Veikla | Politikas, žurnalistas |
| Partija | „Nenugalėtoji Prancūzija" |
| Aktyvumo metai | 2016–dabar |
|  |
| Alma mater | Franš Kontės universitetas |
| Parašas |
|  |

**Žanas Liukas Antuanas Pjeras Melanšonas** (pranc. *Jean-Luc Antoine Pierre Mélenchon*; g. 1951 m. rugpjūčio 19 d.) – kraštutinių kairiųjų pažiūrų prancūzų politikas, šiuo metu einantis Prancūzijos Respublikos Nacionalinės Asamblėjos nario pareigas. Jis du kartus kandidatavo į Prancūzijos prezidentus – 2017 ir 2022 m. atitinkamai užimdamas ketvirtą ir trečią vietas.

Politinė karjera
----------------

1976 m. Ž. L. Melanšonas buvo išrinktas Masi savivaldybės tarybos nariu (1983 m.), Esono departamento generaliniu tarybos nariu (1985 m.) ir to paties departamento senatoriumi (1986 m. perrinktas 1995 ir 2004 m.). 2000–2002 m. jis taip pat ėjo profesinio švietimo ministro pareigas, vadovaujant nacionalinio švietimo ministrui Džakui Longui, Lionelio Žospeno vyriausybėje.

Būdamas kairiosios partijos lyderis, jis prisijungė prie kairiojo fronto rinkimų koalicijos prieš 2009 m. Europos Parlamento rinkimus ir buvo išrinktas Europos Parlamento nariu Pietvakarių rinkimų apygardoje (perrinktas 2014 m.).

Prezidentinė politika
---------------------

Per protesto judėjimą prieš 2010 m. pensijų reformą Ž. L. Melanšono viešumas išaugo dėl daugybės pasirodymų visuomenėje ir televizijoje. Jis taip pat buvo šios koalicijos kandidatas 2012 m. prezidento rinkimuose, po kurių užėmė ketvirtą vietą, surinkęs 11,1% balsų. Melanšonas buvo kandidatas 2017 m. prezidento rinkimuose „už politinių partijų rėmų" ir 2016 m. vasarį įkūrė judėjimą „Nenugalėtoji Prancūzija" (FI). Jis užėmė ketvirtą vietą, surinkęs 19,5% balsų.

Jis vėl kandidatavo į prezidentus 2022 m. rinkimuose ir pirmajame ture užėmė trečią vietą, surinkęs 21,95% balsų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Statement by Jean‑Luc Mélenchon made after he left the Socialist Party
2. ↑  Speech by Jean-Luc Mélenchon at the creation congress of the Left Party Archyvuota kopija 2011-07-21 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  E. Macronas ir M. Le Pen ruošiasi dvikovai Prancūzijos prezidento rinkimų antrame rate. bns.lt. BNS. Nuoroda tikrinta 2022-04-13.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lampropeltis triangulum** |
| --- |
| Pieniškoji gyvatė (Lampropeltis triangulum hondurensis)Pieniškoji gyvatė(*Lampropeltis triangulum hondurensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Žaltiniai  *( Colubridae)* |
| Pošeimis: | Tikrieji žalčiai  *( Colubrinae)* |
| Gentis: | Karališkosios gyvatės  *( Lampropeltis)* |
| Rūšis: | Pieniškoji gyvatė  *( Lampropeltis triangulum)* |

 |
| Binomas |
| ***Lampropeltis triangulum***Lacépède, 1789 |

**Pieniškoji gyvatė** (*Lampropeltis triangulum*) - žaltinių (*Colubridae*) šeimos roplys.

Suskaičiuojami 26 porūšiai, paplitę Šiaurės, Centrinėje ir Pietų Amerikoje nuo Kanados iki Ekvadoro. Pieniškosios gyvatės porūšiai ypač skiriasi savo dydžiu, buveinėm, todėl sunku jas apibendrinti. Užauga vidutiniškai iki 60 - 90 cm.

Lampropeltis triangulum sinaloae
--------------------------------

Dažniausiai sutinkamas *sinaloae* porūšis. Gyvena drėgnuose miškuose, netoli vandens telkinių. Savo išvaizda imituoja nuodingą koralinę gyvatę. Spalvos - raudona, juoda ir balta, todėl gyvatės lengvai pastebimos krūmuose, ant žolės. Jas lengva auginti, veisti, šios gyvatės nelinkusios kąsti. Užauga iki 150 cm ilgio, o lytį nustatyti galima iš uodegų ilgio (patinų ilgesnė). Lytiškai subręsta 2 metų. Gamtoje 3-4 m.

Nėrimasis
---------

Gyvačių jaunikliai neriasi kas 4 savaites. Gyvūnui senstant - vis rečiau. Sulaukus 4 metų amžiaus odą meta kas 2 mėn. Prieš nėrimąsi pabaltėja akys, o vėliau atsistato.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pieniškoji gyvatė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Žanas Filipas Ramo*Jean-Philippe Rameau*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1683 m. rugsėjo 25 d.Dižonas |
| Mirė | 1764 m. rugsėjo 12 d. (80 metų)Paryžius |
| Tautybė | Prancūzas |
|  |
| Veikla | Kompozitorius, teoretikas |
| Sritis | Barokas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jean-Philippe Rameau |

**Žanas Filipas Ramo** (pranc. *Jean-Philippe Rameau*, 1683 m. rugsėjo 25 d. – 1764 m. rugsėjo 12 d.) – ryškiausias Prancūzijos vėlyvojo baroko muzikas ir teoretikas.

Biografija
----------

Tarnavo vargonininku ir muzikos mokytoju, sukūrė daug muzikos klavesinui, bet šioje srityje jis vis dėlto neužtemdė Fransua Kupereno spindesio. Vieni iš išskirtiniausių Ramo kūrinių yra penki koncertinių pjesių ciklai klavesinui, smuikui (arba fleitai) ir violai da gamba.

Pradinis *Traité de l'harmonie réduite à ses principes naturels* puslapis
Žanas Filipas Ramo užima reikšmingą vietą muzikos istorijoje ir kaip teoretikas – 1722 m. pasirodęs jo *Traité de l'harmonie réduite à ses principes naturels* (liet. „Traktatas apie harmoniją supaprastintą iki jos natūraliųjų principų") davė pradžią klasikinei harmonijos, akordų bei jų jungimo logikos teorijai. Šis veikalas tapo XVIII a. antroje pusėje išsivysčiusio klasicistinio muzikos stiliaus teoriniu pagrindu. Vėlesnėje savo gyvenimo dalyje Ž. F. Ramo buvo žymus teatro kompozitorius, kūręs Prancūzijos karaliui – pakeitęs Ž. B. Liuli. Kito, tarp Liuli ir Ramo kūrusio operos meistro Andrė Kampros teigimu, pirmos didžiosios Ramo operos „Ipolitas ir Arisija" (1733 m.) muzikos „yra dešimčiai operų".

Iš pagrindinių Ž. F. Ramo kūrinių dar minėtinos operos „Kastoras ir Poluksas" (1737 m.), „Dardanas" (1739 m.), taip pat operos-baleto (*opéra-ballet*) arba herojinio baleto (*ballet-héroïque*) – šventiškos ir iškilmingos operos, paralelinės prancūzų baroko operai – žanrui priklausiusi opera „Galantiškoji Indija" (1735 m.) ir nedidelis baletas „Pigmalionas" (1748 m.). Šias operas sudarė šokių scenos, arijos ir chorai.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. 1 2
3. ↑  Michel Poizat (1992) *The Angel's Cry: Beyond the Pleasure Principle of Opera*
|  |
| --- |
| Jean Jacques |
|  
Jean Jacques 1969 m. „Eurovizijoje" |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Jean-Jacques Bortolaï |
| Dar žinomas | Jean Jacques |
| Gimė | 1956 m. sausio 17 d. (67 metai)  Tulonas, Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Žanrai | popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1969–1971 |

**Jean-Jacques Bortolaï** (taip pat žinomas kaip *Jean Jacques*; g. 1956 m. sausio 17 d.) – buvęs Prancūzijos dainininkas, 1969 m. „Eurovizijos" dalyvis.

Biografija
----------

1969 m. vos 13 metų sulaukęs atlikėjas atstovavo Monakui „Eurovizijos" konkurse su kompozitoriaus Jo Perriero daina „Maman, Maman" (liet. *Mama, Mama*). Iš komisijos gavęs 11 taškų, tais metais Monakui buvo skirta 6 vieta tarp 16 valstybių. Jis yra vienas jauniausių dalyvių „Eurovizijos" istorijoje. Eurovizinė daina „Maman, Maman" buvo įrašyta keturiomis kalbomis – vokiečių, prancūzų, ispanų ir italų kalbomis. Tais pačiais metais jaunasis dainininkas išleido du mini albumus.

Netrukus Jean Jacques pasitraukė iš muzikos verslo. Šiuo metu gimtajame Tulone (Prancūzija) dirba regbio komandos treneriu. Vedęs, turi du vaikus.

Diskografija
------------

* *Maman, maman* (1969)
* *Comme vous* (1969)

Nuorodos
--------

* Daina *Maman, Maman*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Line & Willy  *„À chacun sa chanson"*** |  **Monako atstovas Eurovizijoje**1969 | Po to:**Dominique Dussault  *„Marlène"*** |
| Medaliai |
| --- |
|
| Vyrų šaudymas iš lanko |
| **Atstovaujant: Prancūzijos vėliava Prancūzija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2016 Rio de Žaneiras | Vienetai |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2013 Belekas | Komanda |

**Žanas-Šarlis Valjadonas** (g. 1989 m. kovo 20 d. Bezansone) – Prancūzijos šaulys iš lanko, olimpinis medalininkas.

Biografija
----------

2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Valladont atrankoje surinko 656 taškus ir su 35-u numeriu žengė į atkrentamąsias varžybas. Jau pirmame rate prancūzas rezultatu 106-108 pralaimėjo Australijos atstovui Michael Naray ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. 2013 m. pasaulio čempionate kartu su Prancūzijos nacionaline komanda pelnė bronzos medalius. 2015 m. Europos žaidynėse asmeninėje rungtyje pralaimėjo jau pirmąją kovą rusui Beligto Tsynguev ir iš tolimesnės kovos pasitraukė. Komandinėje rungtyje Valladont kartu su Prancūzijos komanda pateko į mažąjį finalą, kuriame pralaimėjo Nyderlandams ir liko 4-oje vietoje.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse prancūzas asmeninės rungties kvalifikacijoje su 680 taškų liko 8-as. Atkrentamosiose varžybose Valladont nugalėjo atstovus iš Dramblio Kaulo Kranto, Ukrainos, Tailando ir Italijos bei pateko į pusfinalį. Rezultatu 7-3 prancūzas laimėjo pusfinalį prieš Nyderlandų atstovą Sjef van den Berg ir pateko į finalą, kuriame nusileido korėjiečiui Ku Bon-chan ir pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..
| ***Aukšta įtampa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Haute Tension |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Italija Rumunija |
| Režisierius | Alexandre Aja |
| Scenaristas (-ai) | Alexandre AjaGregory Levasseur |
| Metai | 2003 |
| Žanras | siaubo |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | anglų, prancūzų ir italų |
| **IMDb įrašas** |

**Aukšta įtampa** (pranc.  *Haute Tension*) – 2003 m. sukurtas siaubo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Cecile de France – Mari
* Maïwenn – Aleks
* Franck Khalfoun – Džimis
* Marco Claudiu Pascu – Tomas
* Philippe Nahon – maniakas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Dvi studentės, Mari ir Aleks, atvažiuoja pas šios tėvus į atokią sodybą, kad galėtų netrukdomos pasiruošti egzaminams. Tuo metu po apylinke senu sunkvežimiu važinėja žudikas – maniakas, kuris, visiems sugulus, užsuka ir į jų namus. Jis nužudo Aleks tėvą, motiną ir jaunesnįjį brolį, o ją pačią įkiša į bagažinę ir išsiveža. Mari, pasislėpusi namuose, išvengia mirties ir dabar ima sekti žudiką kita mašina. Ji mato, kaip šis važinėja po apylinkes, o vėliau nužudo degalinės darbuotoją. Jie vis labiau tolsta į miškus, tuo tarpu policija, atvyksui į degalinę ir peržiūrėjusi vaizdo įrašą, mato, kad žmogžudystę įvykdė jauna moteris.

Kai Mari miške nužudo pagrobėją ir išlaisvina Aleks, ši neprisileidžia jos artyn ir griebiasi peilio. Nors Mari ir nesupranta, kad vyksta, aiškėja, kad ji serga asmenybės susidvejinimu ir, beviltiškai įsimylėjusi Aleks, įvykdė visas žmogžudystes…
Koordinatės: 54°34′48″š. pl. 24°31′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.5801°š. pl. 24.5277°r. ilg.﻿ / 54.5801; 24.5277


|  |
| --- |
| **Aukštadvario žemės ūkio mokykla** |
| [[Vaizdas:|Aukštadvario žemės ūkio mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Technikumo g. 1, Aukštadvaris |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1923 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Aukštadvario žemės ūkio mokykla** – buvusi mokykla Aukštadvaryje (Trakų rajonas). Įstaigos kodas 190803836. Nuo 2019 m. tai Elektrėnų profesinio mokymo centro Aukštadvario skyrius.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1923 m. balandžio 25 d. kai Lietuvos Respublikos žemės ūkio departamentas leido Lietuvos moterų kultūros draugijai įkurti privačią žemesniąją žemės ūkio mokyklą Aukštadvaryje. Mokykla buvo įkurta buvusio Dominikonų vienuolyno patalpose.

2019 m. mokykla tapo Elektrėnų profesinio mokymo centro Aukštadvario skyriumi.

Išnašos
-------

1. ↑  Aukštadvario žemės ūkio mokykla. Tv3.lt (tikrinta 2022-04-17).
2. ↑  Aukštadvario žemės ūkio mokykla. Lrimones.lt (tikrinta 2022-04-17).
3. ↑  Violeta Nairanauskienė. Reorganizuota Aukštadvario žemės ūkio mokykla. 2019-10-14, Traku-zeme.lt (tikrinta 2022-04-17).
| ***Aukšta įtampa*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Ispanija Italija |
| Režisierius | Julio Buchs |
| Kompozitorius | Gianni Ferrio |
| Vaidina | Marisa MellGabriele Ferzetti Patrizia Aduitori |
| Metai | 1972 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 91 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Aukšta įtampa** (it. *Doppia coppia con Regina*) – 1972 m. sukurtas giallo filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Marisa Mell – Laura Monkada
* Gabriele Ferzetti – Pablo Monkada
* Juan Luis Galiardo – Chosė
* Patrizia Aduitori – Eliza
* Helga Line – Choni

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jaunas mechanikas Chosė atvyksta į Madridą, tikėdamasis čia rasti pelningą užsiėmimą, tačiau jau pirmą dieną lažybose netenka visų savo santaupų. Susipažinęs su fotografe Eliza, Chosė apsistoja pas ją, o ši nusiveda jį į savo parodą, kur lankosi įtakingi žmonės. Čia Chosė susipažįsta su Laura, kurios vyras Pablo yra vienas iš Elizos rėmėjų. Įtardamas, kad jų santuoka nėra ideali, Chosė pasiūlo Laurai savo pagalbą. Jiedu tampa meilužiais ir Laura prasitaria, kad jų šeimos turtai priklauso jai, tačiau dėl santuokos suvaržymų ji negalinti jais laisvai disponuoti, todėl vyro mirtis išspręstų tiek jos, tiek Chosė problemas. Šis pasiryžta žmogžudystei ir, naktį įsėlinęs į namus, paleidžia kelis šūvius į miegantį vyrą. 

Po keleto dienų paaiškėja, kad žuvo ne Pablo, o jo draugas, nakvojęs jo namuose. Susitikęs su Chosė, Pablo mainais už tylą, pasiūlo jam nužudyti Laurą. Šantažuojamas abiejų sutuoktinių, išsigandęs Chosė pažada jiems abiem įvykdyti nusikaltimus, tačiau nesiryžta. Manydama, kad sandėris neįvyks, Laura nusprendžia pati nužudyti vyrą ir sufabrikuoti įkalčius, kad būtų apkaltintas Chosė...
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 H+-ATPazės darbo schema jai dirbant ATP sintezės režimu
**ATPazė** – fermentas, verčiantis H+ (arba kurio nors kito jono) elektrocheminio gradiento energiją cheminės jungties energija ir atvirkščiai. Fermentas (žr. pav) kerta kurią nors iš ląstelės membranų. Tai gali būti visą ląstelę gaubianti išorinė membrana, mitochondrijos krista arba chloroplasto tilakoido membrana. Membranos pusė, kurioje vyksta ATP sintezė, kartais vadinama vidine puse (ląstelės išorinėje membranoje ji atsukta į ląstelės vidų).

Veikimo principas
-----------------

Kad fermentas sintetintų didelę cheminės jungties energiją turinčias ATP molekules, priešingose membranos pusėse turi kuriuo nors būdu susidaryti cheminis gradientas (dalyvaujančio jono vienoje pusėje daugiau), elektros potencialų skirtumas arba jie abu vienu metu (elektrocheminis gradientas). Šios jėgos verčia ATPazės naudojamus jonus per šiame fermente esantį kanalą keliauti į kitą membranos pusę. Vidinėje pusėje esanti fermento dalis panaudoja jonų gradiento energiją makroenerginei jungčiai tarp ADP ir fosforo rūgšies liekanos sukurti. Tokiu režimu fermentas veikia chloroplasto ir mitochondrijos membranose, kuriose panaudojamas vandenilio jonų (protonų) gradientas.

Prireikus ląstelė panaudoja turimą ATP elektrocheminiam gradientui sukurti. Tuomet vidinėje pusėje esantis fermento aktyvus centras skaldo ATP į ADP ir neorganinį fosfatą. Skylant išsiskiria daug energijos, kuri panaudojama jonams aktyviai „pumpuoti" į vidinę pusė. Dažniausiai ATPazė taip dirba išorinėje ląstelės membranoje, kad palaikytų jonų balansą ląstelėje.

**ATPazė** – bendrinis visų ATP skaidančių fermentų vardas. Šiame kontekste jis palyginti retai vartojamas, nes tokių fermentų yra labai daug. ATPazės standartinis EC fermento kodas yra EC 3.6.3.
Dolce & Gabbana S.r.l.|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Prabangos prekės |
| Įkurta | 1985 m. |
| Centrinė būstinė | Milanas, Italija |
| Tinklalapis | DolceGabbana.it |

**Dolce & Gabbana S.r.l.** – Italijos mados namai. Įmonę 1985 m. Milane įkūrė dizaineriai Domenico Dolce ir Stefano Gabbana.

Istorija
--------

Domenico Dolce gimė 1958 m. netoli Palermo, o Stefano Gabbana – 1962 m. Milane. Pirmą sykį susitiko 1980 m. dirbdami asistentais ateljė. 1982 m. kartu pradėjo savo verslą, kurdami drabužius kitoms įmonėms. 1985 m. dalyvavo Milano Collezioni mados šou dalyje „naujiesiems talentams", o dar po metų jų pristatyta moteriškų drabužių kolekcija susilaukė tarptautinio pripažinimo. Pirmoji atskira parduotuvė buvo atidaryta 1989 m. Tokijuje (Japonija), vėliau – Milane, Honkonge ir kitur. Vėliau su Dolce & Gabbana prekiniu ženklu buvo pradėti gaminti ir apatiniai drabužiai, aksesuarai, pliažo drabužiai, maudymosi kostiumėliai ir kt. 2006 m. pora Milane atidarė savo restoraną „Gold on Via Poerio", kurio interjeras dekoruotas tik auksine spalva.

Prekyba
-------

Šiuo metu Dolce & Gabbana turi dvi pagrindines prekių linijas: **Dolce&Gabbana** – prabangos daiktai ir drabužiai, bei **D&G** – ne tokie prabangūs drabužiai ir kt. daiktai. Taip pat egzistuoja **D&G Junior** linija, skirta vaikams maždaug iki 11 metų.

Išnašos
-------

1. ↑  designer - fashion - trends.com History of Dolce & Gabbana Archyvuota kopija 2008-08-07 iš Wayback Machine projekto.
| Opšriūtaivok.  *Abschruten, Schruten* |
| --- |
| 

OpšriūtaiOpšriūtai

54°46′24″š. pl. 22°38′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.7733°š. pl. 22.6382°r. ilg.﻿ / 54.7733; 22.6382﻿ (Opšriūtai (Viliūnų parapija))Koordinatės: 54°46′24″š. pl. 22°38′18″r. ilg.﻿ / ﻿54.7733°š. pl. 22.6382°r. ilg.﻿ / 54.7733; 22.6382﻿ (Opšriūtai (Viliūnų parapija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Opšriūtai**, **Opšrūtai** (vok. *Abschruten*, nuo 1938 m. *Schruten*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 9 km į rytus nuo Pilkalnio, 21 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Opšriūtų kaimo bendruomenė 1931 m.
1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 13 ugniakurų, 1818 m. – valstiečių kaimas su 13 ugniakurų ir 63 gyventojais, 1839 m. – valstiečių kaimas su 14 ugniakurų ir 117 gyventojų. 1723-1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Viliūnų valsčiui. Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai.

Opšriūtuose veikė pradinė mokykla, įkurta 1736 m. zalcburgiečių kolonistų. Ilgą laiką mokykla buvo skirta tik zalcburgiečiams, vėliau tapo prieinama visiems. Mokykloje mokėsi vaikai ir iš aplinkinių kaimų – Bulių, Diržkiemio, Juodeglynų, Lenkčių.

1937 m. durpyne netoli Opšriūtų rasta senojo akmens amžiaus pabaigos kaulinių dirbinių, kurių seniausias pagamintas 11 000-10 000 m. pr. m. e. Radiniai iki 1945 m. buvo saugomi Karaliaučiaus muziejuje.

Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 138 | 131 | 118 | 118 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Opšriūtai (Viliūnų parapija), GenWiki vok.
2. 1 2  Rosemarie Keil, Marthina Klüppelberg, Jodeglienen/Moosheim – Chronik eines ostpreußischen Dorfes, Tredition GmbH, Hamburg, 2017
3. ↑  Opšriūtai(11). Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
5. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.