recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°00′13″š. pl. 22°56′22″r. ilg.﻿ / ﻿56.0037°š. pl. 22.9395°r. ilg.﻿ / 56.0037; 22.9395

 *Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*

|  Kuršėnų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kuršėnai |
| **Adresas** | Vydūno g. 2 |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1933 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Kuršėnų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kuršėnuose.

Istorija
--------

Manoma, kad pirmoji koplyčia pastatyta 1523 m. (ją iki 1597 m. pasisavino evangelikai reformatai). 1622 m. bažnyčiai paskirtas 31 valakas žemės. 1700 m. per miestelio gaisrą bažnyčia ir visi klebonijos pastatai sudegė. Tais pačiais metais pastatyta nauja. 1801 m. gerokai remontuota. Bažnyčiai 1806 m. priklausė Trauleinių kaimas. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla.

1838 m. prašyta leisti statyti naują bažnyčią, tačiau stačiatikių dvasininkijos vyresnybė 4 m. nepareiškė savo nuomonės ir taip trukdė gauti leidimą. Medinė bažnyčia pastatyta 1842–1844 m. (architekto Krasinskio projektas). 1863 m. balandžio 13 d. kunigas Petkevičius bažnyčioje perskaitė sukilėlių atsišaukimą. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia sugriauta.

1927–1933 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Ją 1933 m. rugsėjo 29 d. konsekravo vyskupas Justinas Staugaitis. Statyba rūpinosi kanauninkas Vaclovas Dambrauskas (1941 m. nužudytas). Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia gerokai apgriauta. Nugriautas bokštas po karo neatstatytas.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, bazilikinė, su bokšteliais. Vidus 3 navų (šoninės žemesnės), turi 12 altorių. Šventorių juosia akmenų ir ažūrinė plytų mūro tvora.

Galerija
--------

* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Šventoriuje lurdasŠventoriuje lurdas
* ŠventoriusŠventorius
* Lietuvos tūkstantmečio akmuoLietuvos tūkstantmečio akmuo

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kuršėnų šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė
| **Pranas Budrys** |
| --- |
| Gimė | 1920 m.Kretinga |
| Mirė | 1949 m. vasario 7 d. (~29 metai)Žibininkai, Palangos vls. Kretingos apskr. |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Pranciškus Budrys |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Narimanto kuopos Šarūno būrio vadas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2000 m. pripažintas Kariu savanoriu |

**Pranas Budrys** (slap. **Šarūnas**, 1920 m. Kretingoje, Kretingos vls. Kretingos apskr. – 1949 m. vasario 7 d. Žibininkų k. Palangos vls. Kretingos apskr.) – Lietuvos partizanas, Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Narimanto kuopos būrio vadas.

2009 m. atstatyta partizanų žeminė Žibininkuose – paskutinė Kardo rinktinės štabo viršininko A. Knistauto, jo adjutanto S. Lisausko, Narimanto kuopos būrio vado P. Budrio slėptuvės 1949 m. vieta

Biografija
----------

Baigė Kretingos pradžios mokyklą ir Šventosios gimnazijos Kretingos skyrių. 1946 m. vasario 15 d. suimtas, kalintas Kretingoje. Byla nutraukta 1946 m. birželio 24 d. paleistas. 

1946 m. tapo Kardo rinktinės partizanu. Narimanto kuopos būrio vadas. 1949 m. vasario 7 d. kartu su rinktinės štabo viršininku Alfonsu Knistautu, jo adjutantu, Narimanto kuopos agitacijos ir propagandos skyriaus viršininku Stasiu Lisausku, būrio partizanais Vytautu-Vitaliu Dauginčiu, Vytautu Griciumi ir Broniumi Saliu MGB kareivių ir Palangos stribų apsuptas žeminėje Vilimo kalne, Žibininkų miške. Kautynių metu prasiveržė iš apsupties žiedo, tačiau persekiojamas nušautas Žibininkuose.

2003 m. vasario 3 d. jam pripažintas Kario savanorio statusas.

Atminimo vietos
---------------

Vardas įamžintas Kretingos senųjų kapinių (1992 m.) ir Žibininkų miško (1995 m.) paminkluose žuvusiems partizanams atminti.

* Kardo rinktines partizanų kapas ir paminklas Kretingos senosiose kapinėse (1992 m.)Kardo rinktines partizanų kapas ir paminklas Kretingos senosiose kapinėse (1992 m.)
* Žibininkų paminklas partizanams (1995 m.)Žibininkų paminklas partizanams (1995 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos ypatingasis archyvas. – F. K-1, ap. 3, b. 1244. – L. 46  
Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1998 m. kovo 6 d. archyvinė pažyma. – L. 2

Nuorodos
--------

* Diana Jomantaitė. Prie atkurto bunkerio susirinko gyvi istorijos liudininkai. – Pajūrio naujienos – 2010, rugsėjo 25
* Partizanų žeminės atidarymas
**Mykolas Bajarūnas** (1882 m. rugsėjo 28 d. Voroncovo Aleksandrovka, Stavropolio gubernija – 1939 m. Magadanas Kolymoje) – geografas, geologas ir paleontologas. Didžiąją savo gyvenimo dalį skyrė Užkaspijo Mangyšlako dykviečių tyrinėjimams.

Biografija
----------

Gimė tremtinių, 1863 m. sukilimo dalyvių šeimoje. 1905–1910 m. studijavo Kijevo universitete. Mangyšlaką pirmą kartą aplankė 1907 m. būdamas studentu, drauge su savo mokytoju prof. N. Andrusovu surado mangano rūdos telkinius, pirmasis atkreipė dėmesį į Tiubedžiko ir Karasiazo naftos požymius.

Nuo 1910 m. pradėjo savarankiškus tyrinėjimus, kuriuos su nedidelėmis pertraukomis vykdė visą gyvenimą. Nuo 1913 m. Sankt Peterburgo mokslų akademijos Geologijos muziejaus darbuotojas, vėliau Paleontologijos sektoriaus Bestuburių skyriaus vedėjas. Kartu Geologijos komiteto darbuotojas, nuo 1934 m. TSRS mokslų akademijos Geologijos instituto Maskvoje darbuotojas. 1935 m. geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatas.

1937 m. apkaltintas šnipinėjimu ir išsiųstas į GULAG'o koncentracijos stovyklą Kolymoje, kur tragiškai žuvo 1939 m. Po 15 metų TSRS mokslų akademijai tarpininkaujant reabilituotas.

Darbai
------

Patikslino Mangyšlako geografinius žemėlapius, pirmasis išaiškino šio pusiasalio pagrindinius tektoninius ir stratigrafinius bruožus. Ypatingą dėmesį skyrė juros, kreidos, paleogeno, neogeno nuogulų stratigrafijai. Kaip paleontologas daug tyrė triaso ceratitus, viršutinės kreidos ir paleogeno jūrinius ežius, paleogeno ir neogeno moliuskus. 1912 m. jo paskelbti apatinio oligoceno moliuskų aprašymai ir šiandien nėra praradę savo mokslinės reikšmės.

Didelę praktinę reikšmę turėjo jo naudingųjų iškasenų Mangyšlake paieškos darbai, sudarė naftos paieškoms skirtą geologinį žemėlapį. Jo tyrimai praplėtė tuometines geologų žinias apie Mangyšlako juros amžiaus akmens anglį, surado akmens anglies plotus į rytus ir pietryčius nuo Karatau kalnagūbrio. Čia surado ir įvairių metalų rūdų. Atliko tyrimus Saratovo srityje, Šiaurės Kaukaze, Gruzijoje, Azerbaidžane, tyrė kitų surinktas paleontologines kolekcijas. 1940-1941 m. paskelbtame geologiniame žemėlapyje Mangyšlako geologija parodyta pagal M. Bajarūno atliktų tyrimų duomenis. Paskelbė apie 40 mokslinių straipsnių iš šiaurės Kaukazo, Užkaukazės, Vidurinės Azijos, Vakarų Sibiro geologijos ir paleontologijos.

Bibliografija
-------------

Vytautas Skuodis, Juozas Paškevičius, Vytautas Lelešius. Mykolas Bajarūnas – geologas ir paleontologas. Geologija, 2002 m. Nr.4.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Skuodis. *Mykolas Bajarūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 456 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vincas Galinis** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. |
|  |
| Veikla | Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas |
| Partija | 1925 m. Lietuvos socialdemokratų partija |

**Vincas Galinis** (1885 m. – 19? m.) – Lietuvos visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Dirbo Kauno ligonių kasoje, nuo 1928 m. spalio 28 d. – Ligonių kasos pirmininkas.

1922 m. – I Seimo narys, 1923 m. – II Seimo narys, 1925 m. – III Seimo narys, 1926 m. gruodžio 30 d. dalyvavo III sesijos 66 posėdyje valstybės perversmo metu.

1924 m. – „Žiežirbos" narys. 1925 m. Lietuvos socialdemokratų partijos XII suvažiavime išrinktas CK sekretoriumi. 1929 m. sausio 15 d. – LSDP Nepaprastosios konferencijos dalyvis. 1929 m. dalyvavo Latvijos SDDP suvažiavime, grįžtant Šiauliuose suimtas. 1929 m. gruodžio 3 d. iškelta byla, bet, įsikišus tarptautinei visuomenei, paleistas. 1931 m. spalio 31 d. – lapkričio 1 d. LSDP XIII suvažiavime išrinktas CK nariu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°52′0.491″ š. pl. 23°29′51.608″ r. ilg.﻿ / ﻿55.86680306°š. pl. 23.49766889°r. ilg.﻿ / 55.86680306; 23.49766889

|  Kurų šv. Antano Paduviečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Radviliškio |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šniūraičiai |
| **Adresas** | Kurų g. 23 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1857 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Antano Paduviečio bažnyčia.*
**Kurų šv. Antano Paduviečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šniūraičiuose (iki 1982 m. Kuruose), 0,8 km į rytus nuo kelio  **A9**  Panevėžys–Šiauliai . Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Apie 1765 m. Kuruose pastatyta koplyčia. Ji 1803 m. buvo atnaujinta. Priklausė Radviliškio parapijai. Kuruose gyveno kunigas. Radviliškio klebono iniciatyva 1857 m. pastatyta dabartinė koplyčia. Po Antrojo pasaulinio karo vadinama bažnyčia.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, su šoninėmis zakristijomis, trisiene apside ir bokšteliu. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su masyviais arkiniais vartais.
**Haraldas Teodoras Biezais**, latv. *Haralds Teodors Biezais* (1909 m. liepos 10 d. Lestenėje, (Tukumo apskritis, Rusijos imperija) – 1995 m. gegužės 18 d. Stokholme, Švedija) – religijos istorikas Latvijoje ir Švedijoje, baltų religijos tyrėjas.

Biografija
----------

Gimė vargingoje valstiečių šeimoje. 1928–1932 m. studijavo teologiją Latvijos universitete. 1930 m. įgijo teisę pamokslauti bažnyčioje, o 1932 m. įšventintas evangelikų liuteronų kunigu.

Nuo 1934 m. vienerius metus klausėsi Emilio Brunnerio ir Karlo Gustavo Jungo paskaitų Ciuricho universitete. Pažintis su Albertu Švaiceriu jam padarė didelę įtaką ir šiam teologui H. Biezais skyrė dalį savo disertacijos. 1936 m. jis tęsė studijas Strasbūro universitete. 1938 m. Rygoje apgynė disertaciją teologijos daktaro laipsniui gauti, po to dėstė religijos pradmenis mokykloje Gramzdoje.

Po 1940 m. habilitacijos jis pradėjo dirbti privatdocentu Latvijos universiteto Teologijos fakultete. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje su žmona ir dukra pasitraukė į Gotlando salą Švedijoje. 1945 m. įsidarbino asistentu Upsalos universitete, kartu šioje aukštojoje mokykloje studijavo filosofiją. Tuo pačiu metu Švedijos vidurinėse mokyklose ir gimnazijose dėstė religijos pradžiamokslį. 1955 m. jam buvo suteiktas filosofijos daktaro laipsnis, nuo 1958 m. neetatinio profesoriaus pareigose Upsalos universitete dėstė religijos istoriją. 1961 m. tapo etatiniu profesoriumi. 1971–1972 m. dirbo vizituojančiu profesoriumi Turku mieste Suomijoje, o 1975–1976 metais – Bonos universitete Vokietijoje. Nuo 1980 m. profesorius emeritas, 1990 m. jam suteiktas Helsinkio universiteto garbės daktaro laipsnis.

Haraldas Biezais buvo iškilus religijotyrininkas, priklausė Nathan’o Söderblom’o religijos istorikų bendrijai. Žinomiausi jo darbai yra „Senųjų latvių svarbiausios deivės" (1955 m.), „Dievybės latvių liaudies religijoje" (1961 m.), „Senųjų latvių dangiškoji dievų šeima" (1972 m.) ir kt. Paskutiniais gyvenimo dešimtmečiais daugiau dėmesio skyrė bendriems baltų dievams.

Bibliografija (pasirinktinai)
-----------------------------

* *Die Hauptgöttinnen der alten Letten* – Almquist & Wiksell, 1955
* *Die Gottesgestalt der Lettischen Volksreligion* – Almquist & Wiksell, 1961
* *Die himmlische Götterfamilie der alten Letten* – Almquist & Wiksell, 1972
* *Lichtgott der alten Letten* – Almquist & Wiksell, 1976
* mit Åke V. Ström: *Germanische und baltische Religion* – Kohlhammer, 1975
* *Die baltische Ikonographie* – Brill, 1985

Šaltiniai
---------

* Biezais, T Haralds // Vem är Vem?: Norrland, supplement, register (andra upplagan, 1968)
* Iveta Leitane: *Haralds Biezais (1909–1995). Ein Religionshistoriker zwischen Theologie und Religionswissenschaft*. In: Horst Junginger (Hrsg.): *The Study of Religion under the Impact of Fascism*. Brill, Leiden, 2007 ISBN 9789047423065 S. 511–542
| **Vincas Babilius** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. rugsėjo 5 d. (56 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius, politinis veikėjas. |
| Partija | Tautos prisikėlimo partija |

**Vincas Babilius** (g. 1966 m. rugsėjo 5 d. Vilniuje) – Lietuvos inžinierius, politinis veikėjas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą ir įstojo į Kauno politechnikos institutą. Tais pačiais metais išėjo atlikti karinės prievolės. Grįžęs 1991 m. baigė studijas.

Gavo paskyrimą dirbti Vilniaus „Vingio" gamykloje. Vėliau dirbo įvairiose įmonėse vadovaujamą darbą. Tobulinosi Austrijos, Suomijos ir Švedijos aukštosiose mokyklose. UAB „A. Valinsko tvenkiniai" vadybininkas.

2008 m. Tautos prisikėlimo partijos narys, tarybos narys. Nuo 2008 m. Seimo narys.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai

Išnašos
-------

1. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2008-11-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Tautos prisikėlimo partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Cuzcatlán |
| --- |
|  |
| Kuskatlano valstybė Salvadoro žemėlapyje |
| Vieta | Salvadoras |
| Tipas | Centroamerikos valstybė |
| Istorija |
| Laikotarpis | Poklasikinis |

**Kuskatlanas** - indėnų pipilių miestas, to paties pavadinimo valstybės sostinė istoriniame Centroamerikos regione, dabartiniame San Salvadore.

Istorija
--------

X a. indėnai pipiliai, kalbantys nauatlių kalba, pasiekė vietos teritoriją, kur iki tol gyveno majai ir buvo keletas jų miestų. Jie pajungė majus savo valdžiai ir juos asimiliavo. Pasak legendos, Kuskatlano miestas buvo įkurtas apie 1054 m. Iki XV a. buvo suformuota vietos paveldimoji monarchija, užkariautos keletas genčių, įskaitant pokomamius, kurie turėjo valstybę Atikisajoje (*Atiquizaya*).

Kuskatlanas valdė keleto smulkesnių miestų - Izalco, Apaneca, Ahuachapán, Apastepeque, Ixtepetl, Guacotechli, Tehuacan - federaciją. Jos centre buvo valdovas, tituluojamas *Tagatécu* (nauatlių kalba: *tlācatecuhtli*) ar *Tatoni*.

Po to, kai Pedro de Alvarado 1524 m. nukariavo aukštikalnių majų valstybes, jis pasiekė pipilių žemes, bet čia sutiko smarkų pasipriešinimą, vadovaujamą valdovo Atlakatlio. Karas truko iki 1528 m. Iki 1540 m. visa teritorija buvo sutramdyta. Kuskatlane įkurtas ispanų miestas San Salvadoras.

Valdovai (tagatecu)
-------------------

Minimi šie valstybės valdovai:

* Cuachimicín
* Tutecotzimit
* Pilguanzimit
* Tonaltut
* Atlacatl

|  |  |
| --- | --- |
| **Centroamerikos tautos ir valstybės** |  |
| Iskintepekė | Kuskatlanas (Pipiliai) | Pajaki (Čorčiai) | Nachočanas (Lenkai) | Subtiabai | Nikarao (Nikiranai) | Nikoja (Čorotegai) |
| **Vincas Balickas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. gegužės 11 d.Virbalis |
| Mirė | 1996 m. gruodžio 19 d. (92 metai)Londonas |
|  |
| Veikla | ekonomistas, Lietuvos diplomatas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1993 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas  |

**Vincas Balickas** (1904 m. gegužės 11 d. Virbalis – 1996 m. gruodžio 19 d. Londonas) – ekonomistas, Lietuvos diplomatas.

Biografija
----------

Baigė Vienos aukštąją komercijos mokyklą.

1929–1931 m. dirbo Lietuvos banke, nuo 1931 m. Užsienio reikalų ministerijoje. 1938–1967 m. Lietuvos pasiuntinybės Londone ekonomikos ir prekybos patarėjas. 1967–1991 m. Lietuvos misijos Didžiojoje Britanijoje laikinasis reikalų patikėtinis, 1968 m. sausio 22 d. Didžiosios Britanijos vyriausybė jam pripažino *chargé d’affaires* titulą. Išsaugojo Lietuvos Respublikos atstovavimą ir atstovybę Didžiojoje Britanijoje. 1991–1993 m. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Didžiojoje Britanijoje ir Airijoje. 1993 m. atsistatydino ir iki mirties ėjo Lietuvos ambasados Londone garbės patarėjo pareigas. Dalyvavo Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos veikloje.

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Vincas Balickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 500 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hard Trance** yra Trance muzikos atšaka. Šis muzikos stilius gimė Frankfurte (Vokietija). Hard Trance muzika jungia Trance ir Hard Dance stilius.

Charakteristikos
----------------

Hard Trance muzika skiriasi nuo klasikinės Trance muzikos tuo, kad išsiskiria su savo pabrėžimais sunkesniuose garsuose. Ritmas yra labai stiprus, o įranga su kuria grojama ši muzika, yra pernelyg supaprastinta, tačiau kokybė neprarandama. „Hoover" garsas (bent jau taip pavadintas), kuris priklauso nuo jo „Vacuum-Like" ūžesio, labai išpopuliarėjo praėjusiame dešimtmetyje. „Dominator" jau nuo anksčiau buvo naudojamas labai retai, su kuriuo buvo galima išgauti šiurkščias, grubias melodijas. Neseniai, iš šio stiliaus susikūrė dvi Hard Trance atšakos, tai European Hard Trance bei UK Hard Trance. European Hard Trance – turi daugiau tamsesnių elementų ir yra labai panaši į Hardstyle muziką. UK Hard Trance – Įsiskverbia tik į originalią Trance muziką bei skleidžia daugiau bosų. Šios muzikos tempas kinta nuo 140 iki 145 BPM (mušimų per minutę).

Daugiausiai Hard Trance kūrinių buvo išleista tokiose leidinių kompanijose kaip Nukleuz ir Tidy Trax. Šiandien Hard Trance gimtine laikomi Nyderlandai, kadangi juose yra daugiausiai šios muzikos atlikėjų, kurie su savo Hard Trance kūriniais labiausiai išgarsino šią muziką visame pasaulyje. Šiais laikais tikrojo Hard Trance beveik niekas nebekuria. Šis stilius dažniausia yra kaip priemaiša kitoms Trance atšakoms. Hard trance vis dar galima išgirsti daugiausia Hardstyle, Progressive ir kituose trance atšakose.

Žinomiausi atlikėjai
--------------------

* Alex Kidd
* Alphazone
* Bas & Ram
* Belgica Wave Party
* Blank & Jones
* BK
* Cherry Moon Trax
* Cosmic Gate
* Derb
* DJ Dean
* DJ Digga
* DJ Jackalope
* DJ Proteus
* DJ Scot Project
* DuMonde
* Equinox
* F&W
* Flash Harry
* Frozen Moments
* Gary D
* Gaz West
* Ghost in the Machine (GITM)
* Guyver
* Hennes & Cold
* James Lawson
* Jon the Baptist
* Jones & Stephenson
* Kai Tracid
* K90
* Lab 4
* Lee Haslam
* Mark EG
* Mat Silver & Tony Burt
* Mauro Picotto
* Nick The Kid & Louk
* Nutty T
* Jon Doe
* Organ Donors
* Phil York
* Public Domain
* S.H.O.K.K.
* Stimulator
* Technikal
* Trance Generators
* Tom Berry
* Uberdruck
* Yoji Biomehanika
* Yves Deruyter

Panaši muzika
-------------

* Trance
* Hardstyle
* Hardcore Trance

1. ↑
2. ↑
Koordinatės: 54°44′28″š. pl. 24°58′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.74114°š. pl. 24.97271°r. ilg.﻿ / 54.74114; 24.97271

Paneriškių ąžuolas, 2015 m. sausis
**Paneriškių ąžuolas** – senas ąžuolas, augantis Elektrėnų savivaldybėje, Vievio seniūnijoje, Paneriškėse, kalvos ties Nerimi papėdės šlaite, šalia gyvenamos sodybos ūkinių pastatų. Medis supamas tankių krūmokšnių, šalia stovi informacinė rodyklė. Pasiekiamas iš magistralės  **A1**  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  pasukus į dešinę ties rodykle „Lazdėnai, Rykantai", toliau vykstant link Paneriškių regyklos.

Neries regioninio parko Sviliškio kraštovaizdžio draustinyje augančio Paneriškių ąžuolo būklė labai pablogėjo 2009 m. kuomet nulūžo ąžuolo viršūnė ir viena stambi šaka. Kol kas yra išlikusios gyvybingos dvi ąžuolo šakos. Kamiene prie pagrindo žiojėja didelė drevė.

Rodyklė miške link ąžuolo
Paskelbtas valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu, remiantis Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1968 m. gegužės 14 d. įsakymu Nr. 157.

Duomenys
--------

* Medžio rūšis – paprastasis ąžuolas (*Quercus robur L.*)
* Kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 4,70 m
* Aukštis – 21 m
* Amžius – neskelbiama

Šaltiniai
---------

1. ↑  Neries regioninis parkas. Paneriškių regykla

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Valstybiniai gamtos paveldo objektai Neries regioniniame parke

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RElektrėnų savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Trakų istorinis nacionalinis parkas |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Neries regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Pipiriškių geomorfologinis • Strošiūnų kraštovaizdžio |
|  |
| Savivaldybės draustiniai | 
Ilgio ornitologinis |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Alkų ąžuolas • Ausiutiškių konglomeratas • Bražuolės akmuo • Bražuolės tufų atodanga • Paneriškių ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Aleksandriškių eglė • ~~Aleksandriškių uosis~~ • Beižionių akmenys • Belezų akmuo • Giedraitiškių ąžuolas • Grabijolų klevas • Laičių akmenys • Mustenių akmuo • Pajurgiškių akmuo • Streipūnų ąžuolas • Žikaronių akmuo |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hargeisa*Hargeysa* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

HargeisaHargeisa

9°34′0″ š. pl. 44°4′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.56667°š. pl. 44.06667°r. ilg.﻿ / 9.56667; 44.06667﻿ (Hargeisa)Koordinatės: 9°34′0″ š. pl. 44°4′0″ r. ilg.﻿ / ﻿9.56667°š. pl. 44.06667°r. ilg.﻿ / 9.56667; 44.06667﻿ (Hargeisa) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Somalio vėliava Somalis |
| **Autonomija** | Somalilandas Somalilandas |
| **Regionas** | Vokuji Galbidas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 478 000  |
| **Plotas** | 25 km² |
| **Tankumas** (2012) | 19 120 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 334 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Hargeisa |

**Hargeisa** (som. *Hargeysa*) – miestas Somalio šiaurėje; nepripažintos Somalilando valstybės sostinė. Miestas įsikūręs Ogo kalnų slėnyje, 1334 m aukštyje. Tai antras pagal dydį Somalio miestas, svarbus prekybinis, transporto centras. Veikia oro uostas. Maisto, tekstilės, metalo apdirbimo, statybinių medžiagų pramonė. Veikia keletas universitetų, klinikos. Yra karinis memorialas, apylinkėse rastas Las Galio senovinės uolų tapybos kompleksas.

Istorija
--------

1888 m. Hargeisa tapo Britų Somalilando dalimi, o 1941 m. – jo sostine (perkelta iš Berberos). 1960 m. tapo trumpai gyvavusios Somalilando valstybės sostine, o vėliau prijungta prie Somalio. Hargeisa buvo Vokuji Galbido regiono sostine. Vėliau kilusio sukilimo metu miestas subombarduotas, o prasidėjus Somalio pilietiniam karui – pasiekė faktinę savivaldą. Po 1991 m. Hargeisa atstatyta ir sparčiai auga.
**Mykolas Ceraskis** (*Cerauskas*, 1753 m. rugpjūčio 5 d. Juostaviečiuose, Biržų r. – 1823 m. lapkričio 11 d. Biržuose) – bažnytinių raštų rengėjas.

Studijavo Berlyne, Marburge. 1778 m. grįžęs į Lietuvą, padėjo atkurti reformatų mokyklą Kėdainiuose; evangelikų reformatų kunigas Slucke, Kėdainiuose, Zabludove, nuo 1784 m. Biržuose, 1811 m. išrinktas Žemaičių senjoru.

1818 m. Vilniaus katalikų konsistorijoje iškėlė bylą poetui Antanui Strazdui už reformatų įžeidimą eilėraštyje *Pagrabas Palšio*.

Spėjama, kad yra parengęs pagrindines XVIII a. evangelikų reformatų psalmių bei giesmių, maldų ir pamokslų knygas, kurios 1781 m. Karaliaučiuje buvo išspausdintos viename rinkinyje (*Kancionolas…, Maldos krikščioniškos…, Suma, arba trumpas išguldymas evangelijų šventų*). Knygos paremtos 1653 m. Kėdainiuose išleistomis evangelikų reformatų analogiškomis bažnytinių tekstų knygomis (*Knyga* *nobažnystės krikščioniškos*), tačiau giesmynas ir maldynas gerokai išplėstas naujomis giesmėmis bei maldomis.

1803 m. Mintaujoje išleido *Kozonį padėkavonės ir Seną katekizmą, arba pamokslus vaikeliams*.

Nuorodos
--------

* Lietuvių literatūros enciklopedija[neveikianti nuoroda]
* Literatūra apie Mykolą Ceraskį M. Mažvydo bibliotekoje[neveikianti nuoroda]
Vimpel ženkliukas.
**Vimpel** – TSRS specialios paskirties karinė grupė tebeveikianti Rusijoje.

Istorija
--------

1981 m. rugpjūčio 19 d. TSRS Ministrų Tarybos ir Komunistų partijos politinio biuro bendrame posėdyje buvo priimtas sprendimas sukurti KGB „C" skyriuje (nelegali žvalgyba) visiškai slaptą specialios paskirties grupę. Grupės pagrindą sudarė jau egzistavusių grupių Zenit, Kaskad ir Omega kariai jau spėję pakariauti Afganistane.

Pagrindinė grupės užduotis žvalgybinių – diversinių operacijų vykdymas už TSRS ribų. Kandidatai į grupę praeina specialią pusantro mėnesio atrankos programą. Įkuriant grupę programą praėjo virš 6 000 kandidatų, atrinkta buvo 200. Pagrindiniai atrankos kriterijai: psichologinė ir sveikatos būklė, užsienio kalbų žinojimas, drąsa, šaltakraujiškumas, mokėjimas improvizuoti ir priimti nestandartinius sprendimus nestandartinėse situacijose. Visi grupės nariai turi turėti aukštąjį išsilavinimą, bet nebūtinai karinį. Pavyzdžiui, karį, baigusį aukštąją Riazanės desantininkų mokyklą, grupėje ruošdavo dar dvejus metus, o tai byloja apie ypatingai aukštą karių parengimą.

Laikui bėgant miškuose prie Maskvos buvo įkurtas grupės mokymo centras.

1981 m. grupėje jau buvo 1 200 žmonių, 90 % sudarė karininkai kurių amžius nuo 27 iki 36 metų. Yra žinoma, kad grupė šalies viduje užgrobdavo strategiškai svarbius objektus ir taip vykdydavo mokymus, o tuo pačiu parodydavo objektų apsaugos spragas. Nuo 1988 m. grupė buvo siunčiama po karštus taškus iš vienos vietos į kitą.

1991 m. rugpjūčio pučo metu grupė nepalaikė GKČP ir įvykius nesikišo. 1992 m. grupė perduota VRM sistemai, protestuodami prieš tai 90 % grupės narių padavė atsistatydinimo raportus ir išėjo. 1992 m. pabaigoje grupės likučiai perduoti „Tarprespublikinei saugumo agentūrai" vėliau „Rusijos federacijos federalinei saugumo agentūrai".

1993 m. konstitucinės krizės metu grupė atsisakė šturmuoti Baltuosius rūmus Maskvoje, bet vėliau be mūšio įėję į rūmus suėmė Aleksandrą Ruckojų, Chasbulatovą, Barnikovą. Borisas Jelcinas neatleido už įsakymo nevykdymą ir atskiru nurodymu išformavo grupę. 1994 m. vėl atkurta grupė „Vimpel" dabar ji priklauso „Federalinei specialių operacijų ir kontržvalgybos valdybai".

Yra žinoma, kad 1983 m. grupėje įkurtas kovinių plaukikų būrys. Apie jo veiklą nėra jokių duomenų.

Nuorodos
--------

* Vimpel tinklalapis Archyvuota kopija 2006-11-25 iš Wayback Machine projekto.
**Mykolas Cibas** (1922 m. spalio 28 d. Gudeniškėse, Kuktiškių valsč. Utenos apskr. – 1980 m. lapkričio 5 d. Great Necke, NY, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Visa šeima buvo muzikali. Pradinį mokslą įgijo Panevėžyje, o vidurinį Utenos gimnazijoje. Nuvykęs į Vilnių, muzikos mokėsi pas J. Narkevičių, A. Motiekaitį ir J. Gaubą (fortepijono, vargonų ir kompozicijos). Kurį laiką dirbo Varniuose ir Utenoje. 1940 m. Lietuvoje prasidėjus neramumams, du broliai buvo ištremti į Sibirą – vienas ten žuvo. Mykolas atsidūrė Vokietijoje, kur Hanau lietuvių stovykloje įsijungė į „Dainavos" ansamblį, buvo dirigento pavaduotojas ir stovyklos vargonininkas, vadovavo bažnytiniam moterų chorui. 1949 m. vasarą atvyko į JAV – Westfieldą, MA, paskui į Great Necką. Suorganizavo lietuvių tremtinių vyrų chorą ir apie metus jam vadovavo. Buvo išvykęs vargonininkauti į Westfielda, MA, Šv. Kazimiero lietuvių parapiją, bet 1951 m. vėl sugrįžo į Great Necką ir iki mirties čia gyveno. Atgaivino mišrųjį chorą, vėl subūrė ir vyrų chorą, kuriam daug metų sėkmingai vadovavo. Nemažai koncertavo, dainavo per radiją, dalyvavo 1956 m. I JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje. 1957–1965 m. ir nuo 1967 m. vadovavo Niujorke Operetės moterų chorui (20-25 dalyvės); nuo 1969 m. moterų chorą perorganizavo į mišrųjį, o vėliau vėl moterų. 1969 m. balandžio 19 d. minint choro 50-metį, atliko B. Budriūno kantatą „Lietuvos šviesos keliu". Dalyvavo solistai I. Stankūnaitė ir V. Verikaitis, dirigavo M. Cibas. Choras rengė metinius koncertus, dainavo Filadelfijoje ir Baltimorėje, dalyvavo 1971 m. 4-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje, buvo šios šventės repertuarinės komisijos narys. Visą dešimtmetį vargonininkavo Merchant Marine Academy Kingstone, PA, kur vadovavo ir kadetų chorui. Apie dešimtmetį buvo Šv. Aloyzo bažnyčios vargonininkas ir choro vadovas, taip pat Aušros Vartų parapijos vargonininkas ir choro vadovas Niujorke, Manhattane.

Nuo 1940 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys, New Yorko-New Jersio provincijos šios sąjungos narys, daugiau kaip dešimtmetį – Centro valdybos narys ir ilgametis sekretorius. Priklausė ir kitoms Amerikos LB organizacijoms. Buvo 1964 m. Pasaulinės parodos Lietuvių dienos Niujorke jungtinio choro dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
*Apie kaimą žr. Mėkla (kaimas)*.

| Mėkla |
| --- |
| Mėkla tarp Žiogaičių ir Pamėklių Mėkla tarp Žiogaičių ir Pamėklių |
| **Ilgis** | 26,9 km |
| **Baseino plotas** | 93,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,4 m³/s |
| **Ištakos** | Jonavos rajonas |
| **Žiotys** | Barupė |
| **Šalys** | Lietuva |

**Mėkla** – upė Vidurio Lietuvoje; Barupės kairysis intakas. Prasideda netoli Preišiogalos (Jonavos raj.), teka į šiaurės vakarus Kauno ir Kėdainių rajonais. Įteka į Barupę (Labūnavos tvenkinį) 9 km nuo jos žiočių ties Pamėkliais, žemupys patvenktas.

Intakai: Klampis, Varnaližis, Vadavė (dešinieji).

Patvenktas Mėklos žemupys ties Pamėkliais
Vidutinis nuolydis – 136 cm/km. Srovės greitis 0,1 m/s. Prie Mėklos įsikūrusios gyvenvietės: Preišiogala, Puikoniai, Gelnai, Saviečiai, Pamėkliai.

Upėvardis galimai susijęs su žodžiu *mėkla* („vėpla, žopla"), taip pat *pamėkla, pamėklė* („šmėkla, baidyklė, vaiduoklis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mėkla*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 42
2. ↑  *Mėkla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 605 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Vincas Greičius** (1887 m. rugsėjo 3 d. Kalnėnų k. Jurbarku apylinkė, Tauragės apskr. – 1950 m. sausio 7 d. CIevelande, OH – JAV), pedagogas, vargonininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Baigęs Jurbarko pradžios mokyklą, dirbo tėvų ūkyje, o apie 1904 m. atvyko į JAV ir apsistojo Čikagoje, IL. Netrukus įstojo į Šv. Kirylo ir Metodijaus kunigų seminariją Detroite, ML Kadangi jautė potraukį muzikai, 1906–1911 m. studijavo Valparaiso, IN, universitete, kur įgijo muzikos (fortepijono) mokytojo diplomą. Universitete redagavo studentų žurnalą „Jaunimo sapnai", lietuvius studentus mokė kalbos ir rašybos, su „Keliaujančių" vyrų kvartetu rengė koncertus. Bendravo su kunigais, prisidėjo prie V. Kudirkos raštų leidybos.

1911 m. užėmė mokytojo vietą parapijos mokykloje Waukegane, IL.

Nuo 1912 m. iki mirties gyveno ir dirbo CIevelande. Apie 10 metų vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Jurgio ir keletą metų Dievo Motinos bažnyčiose. Šv. Jurgio parapijos mokykloje vaikus mokė skambinti fortepijonu, kurį laiką vadovavo Lietuvių teatrališkajam chorui. Susikūrus Vyčių 25 kuopai, daug metų vadovavo mišriajam chorui (30 moterų ir 24 vyrai). Choras populiarino lietuvių kompozitorių dainas, pastatė M. Petrausko operetę „Šventoji naktis" ir operą „Birutė". Buvo subūręs didelį jaunučių Vyčių chorą, berniukų ir mergaičių „Birutės" chorą. Kurį laiką vadovavo chorui ir Akrone, OH. Su chorais organizavo koncertus, dalyvavo radijo laidose ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Savo namuose įkūrė knygyną, vaikus mokė skambinti fortepijonu ir anglų kalbos. Buvo pirmojo lietuviško savaitraščio „Santaika" CIevelande redaktorius, daug rašė „Viltyje", „Drauge", „Darbininke" ir „Garse". Harmonizavo lietuvių liaudies dainas, sukūrė nemaža dainų (dažnai savo paties tekstais), giesmių ir mišias.

Nuo 1934 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.

V. Greičiaus žmona Stasė Vaikšnorytė-Greičienė (1894–1992) buvo dainininkė (sopranas), sūnus Vincas Greičius (1919–1993) smuikininkas, duktė Regina Greičiutė-Brazaitienė (g. 1915 m. rugsėjo 1 d. Klyvlende) vargonininkė ir chorvedė. Cleveland Music Settlement studijavo fortepijoną ir muzikos teoriją. 1943–1994 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Dievo Motinos lietuvių parapijoje Klyvlende. Statė operetes, ruošė koncertus, chorą parengė 1971 m. 4-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje, pati reiškėsi kaip dainininkė ir pianistė, turėjo savo fortepijono studiją.

Nuo 1933 m. priklausė ALRK Vargonininkų sąjungai.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Mykolas Chaleckis** |
| --- |
| Chaleckiai |
| Chaleckių herbas |
| Chaleckių herbas |
|  |
| Gimė | 1679 m. lapkričio 12 d.Veisiejai |
| Mirė | 1715 m. sausio 22 d. (35 metai) |
| Tėvas | Karolis Kazimieras Chaleckis |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mykolas Chaleckis** (g. 1679 m. lapkričio 12 d. Veisiejai, m. 1715 m. sausio 22 d. Varšuva) – Lietuvos didysis stovyklininkas.

Biografija
----------

Buvo Mozyriaus seniūno Karolio Kazimiero Chaleckio (m. 1696) sūnus. 1696 metais buvo pasiuntiniu į konvokacinį seimą. 1697 metais parėmė Augusto II elekciją ir buvo pasiuntiniu į 1697 metų karūnacinį seimą Krokuvoje. 1701 metais susigrąžino Mozyriaus seniūniją. Jis dalyvavo pilietiniame kare prieš Sapiegas. 1704 metais prisijungė prie Sandomiro konfederacijos. Stanislovo Leščinskio laikais prarado seniūniją. Valdant Augustui II 1709 metų spalio 31 d. tapo Lietuvos didžiuoju stovyklininku. Mirė bevaikis.

Literatūra
----------

* Oskar Halecki, *Chalecki Michał* [w:] *Polski Słownik Biograficzny*, Kraków 1937, t. 3, s. 250-251.
| **Vytenis Albertas Zabukas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1940 m. rugpjūčio 11 d.Jokūbava, Kavarsko valsčius |
| Mirė | 2021 m. lapkričio 24 d. (81 metai)Klaipėda |
| Sutuoktinis (-ė) | Audronė |
| Vaikai | Dainius |
|  |
| Veikla | pedagogas, technologijos mokslų daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1993 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1966 m. Vilniaus universitetas |

**Vytenis Albertas Zabukas** (1940 m. rugpjūčio 11 d. Jokūbavoje, Kavarsko valsčiuje – 2021 m. lapkričio 24 d. Klaipėdoje) – pedagogas, habilituotas technologijos mokslų daktaras, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas, Seimo (1996–2000 m.) narys.

Biografija
----------

Vaikystėje su tėvais 1945 m. išsikėlė iš gimtojo kaimo Kavarsko valsčiuje į Klaipėdą, taip išvengdamas tremtinio dalios. 1947–1954 m. mokėsi Klaipėdos Kristijono Donelaičio vidurinėje mokykloje. 1958 m. su pagyrimu baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą, 1966 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1968 m. įstojo į aspirantūrą, Rygoje apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją (daktaras). 1994 m. apgynė technikos mokslų daktaro disertaciją (habilituotas daktaras).

1958–1961 m. dirbo žemės ūkyje. 1966–1968 m. Kauno medicinos instituto, „Inkaro" kombinato inžinierius. 1968–1978 m. Fizikinių techninių energetikos problemų instituto mokslinis bendradarbis, vėliau Kauno politechnikos instituto Klaipėdos fakulteto docentas. 1991–1995 m. ir 2001–2003 m. Klaipėdos universiteto profesorius, katedros vedėjas. 2003–2008 m. Jūrų technikos fakulteto dekanas. 2000 m. profesorius, nuo 2013 m. – profesorius emeritas.

Politinė veikla
---------------

1988–1990 m. dalyvavo Lietuvos Sąjūdžio veikloje. 1993–2000 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.

1990–1995 m. Klaipėdos miesto tarybos deputatas. 1995–1996 m. Klaipėdos miesto tarybos narys, Klaipėdos miesto mero pavaduotojas. 1996–2000 m. Seimo narys.

Žmona Audronė, sūnus Dainius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė buvęs Seimo narys Vytenis Albertas Zabukas. lrt.lt. 2021-11-25. Nuoroda tikrinta 2021-11-25.
2. 1 2  Vytenis Albertas Zabukas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-12-11. Nuoroda tikrinta 2021-11-25.

Nuorodos
--------

* V. A. Zabukas Anykštėnų biografijų žinyne
* Biografija *lrs.lt* svetainėje
**Valteris Heimanas** (vok. *Walther Heymann*; 1882 m. gegužės 19 d. Karaliaučiuje, Rytų Prūsija – 1915 m. rugsėjo 1 d. Suasone, Prancūzija) – vokiečių poetas, išgarsėjęs savo poetiniais kūriniais apie Kuršių Neriją.

Biografija
----------

Kilęs iš žydų pirklių šeimos. Karaliaučiuje baigęs Frydricho kolegiją, toliau šio miesto universitete studijavo teisę. Vėliau mokslus tęsė Freiburge, Berlyne ir Miunchene. 1902 m. išlaikė paskutinius egzaminus ir metus laiko stažavosi Žuvininkuose ir Įsrutyje. Prieš pat paskutinius valstybinius egzaminus, suteikiančius teisininko kvalifikaciją, apsisprendė likusią savo gyvenimo dalį skirti tik literatūrai. 

1905 m. savo 14 eilėraščių jis pirmąkart paskelbė Rytų ir Vakarų Prūsijos poezijos rinktinėje. Po to dvejiems metams išvyko gyventi į Italiją. 1909 m. išleido išleido eilėraščių knygą „Nerijos vaizdai", kurią žinovai įvertino kaip *vieną reikšmingiausių Kuršių Nerijos poetinių paveikslų* (Hubert Orłowski). Nuo 1912 m. dirbo laikraštyje „Königsberger Hartungschen Zeitung", 1913 m. vedė dailininkę Mariją Perk. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, kaip ir daugelis vokiečių inteligentų, stojo savanoriu į kaizerio kariuomenę. Po metų žuvo Prancūzijoje.

Bibliografija
-------------

* Der Springbrunnen – München, 1907
* Nehrungsbilder – Königsberg, 1909
* Das Tempelwunder (Erzählungen) – München, 1916
* Die Tanne. Ein deutsches Volksbuch – München, 1917
* Von Fahrt und Flug (Gedichte) – München, 1919
* Feldwache (Gedichte) – München, [1922]
* Gedichte, Prosa, Essays, Briefe. (Hrsg. von Leonhard M. Fiedler und Renate Heuer) – Frankfurt a.M. 1998

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Tarpukaryje jam kartu su tapytojais E. Bischoff-Culm ir H. Beppo Borschke Nidoje buvo pastatytas paminklas.

Šaltiniai
---------

* Axel Walter. *Heymann, Walther* // kulturportal-west-ost.eu Archyvuota kopija 2018-08-31 iš Wayback Machine projekto.
* Vor 100 Jahren starb der Dichter Walther Heymann // www.ostpreussen.net Archyvuota kopija 2015-03-18 iš Wayback Machine projekto.
* Kristina Jokubavičienė. *Carlas Knaufas: „Turiu silpnybę tapyti kopas ir kurėnus..."*, psl. 61[neveikianti nuoroda]
| ***Mūsų vaikai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Ivano De Matteo |
| Scenaristas (-ai) | Adi Hasak |
| Metai | 2014 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mūsų vaikai** (it. *I nostri ragazzi*) – 2014 m. sukurta drama, apdovanota Venecijos kino festivalyje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Luigi Lo Cascio – Paolo
* Giovanna Mezzogiorno – Kjara
* Alessandro Gassmann – Masimas
* Barbora Bobulova – Sofija
* Rosabell Laurenti Sellers – Benedeta
* Jacopo Olmo Antinori – Mikelė
* Lidia Vitale – Džovana

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Brolių Paolo ir Masimo šeimos laikosi ilgametės tradicijos – kartas nuo karto susitinka prabangiame restorane pietauti, nors jų santykiai nėra labai geri, o žmonos netgi nemėgsta viena kitos. Prieštaravimai dar labiau paaštrėja, kuomet Paolo tenka operuoti berniuką, kurį sužeidė ir kurio tėvą nušovė policininkas (pastarąjį teisme gina Masimas).

Po kurio laiko televizija parodo filmuotą medžiagą, prašydama žmonių pagalbos atpažįstant du jaunuolius, sumušusius benamę. Kyla įtarimas, kad tai buvo Paolo sūnus Mikelė ir Masimo duktė Benedeta. Kuomet vaikai prisipažįsta, tėvai ima ieškoti išeities iš susidariusios padėties, tačiau jei Masimas stengiasi visomis priemonėmis bylos išvengti, Paolo sprendžia dilemą. Galiausiai jie vėl susitinka per eilinius pietus restorane, kur turi priimti sprendimą kokios taktikos laikytis, tačiau viskas baigiasi nauju konfliktu.

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

| Apdovanojimas | Kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| David di Donatello | jaunimo apdovanojimas | Ivano De Matteo | Nominacija |
| Nastro d'argento | geriausias ktorius | Alessandro Gassman | Laimėjo |
| geriausias garsas |  | Nominacija |
| geriausias antrojo plano aktorius | Luigi Lo Cascio | Nominacija |
| geriausia antrojo plano aktorė | Barbora Bobulova | Nominacija |
| Venecijos kino festivalis | AKAI apdovanojimas geriausiam aktoriui | Jacopo Olmo Antinori | Laimėjo |
| Cinecibo apdovanojimas | Ivano De Matteo | Laimėjo |
| Europa Cinemas apdovanojimas | Laimėjo |
| Pasinetti apdovanojimas | Laimėjo |
| Venezia Classici apdovanojimas | Nominacija |
|
| Karačiajevskas*КарачаевскКъарачай шахарКъэрэшейкъалэ* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

KaračiajevskasKaračiajevskas

43°46′00″ š. pl. 41°54′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.76667°š. pl. 41.90000°r. ilg.﻿ / 43.76667; 41.90000﻿ (Karačiajevskas)Koordinatės: 43°46′00″ š. pl. 41°54′00″ r. ilg.﻿ / ﻿43.76667°š. pl. 41.90000°r. ilg.﻿ / 43.76667; 41.90000﻿ (Karačiajevskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Karačiajų Čerkesija Karačiajų Čerkesija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1926 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 20 976  |
| **Altitudė** | 900 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Karačiajevskas |

**Karačiajevskas** (rus. *Карачаевск*, karač. *Къарачай шахар*, kabard. *Къэрэшейкъалэ*) – miestas Rusijoje, Karačiajų Čerkesijoje, 55 km į pietus nuo Čerkesko, ties Kubanės, Teberdos ir Maros santaka; rajono centras. Pro miestą eina vadinamasis Suchumio karo kelias. Gelžbetonio, kondensatorių gamyklos, maisto (duonos, pieno, alaus, mineralinio vandens) pramonė. Veikia universiteto padalinys.

Gyventojai
----------

2002 m. tautinė sudėtis mieste buvo tokia: 72,7 % – karačiajai, 16,3 % – rusai, 3 % – osetinai, 1,4 % – čerkesai, 1,1 % – nogajai.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1926 m. ir iki 1944 m. vadinta Mikojan Šacharu (*Микоян-Шахар*). Ištrėmus karačiajus, miestas (nuo 1929 m.) priskirtas Gruzijos TSR, ir vadintas Kluchoriu. 1955 m. grąžintas į RTFSR sudėtį, o 1957 m. pervadintas Karačiajevsku.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 198
**Panemunės rajonas** (iki 1955 m. ***Stalino rajonas***) – buvęs LTSR administracinis-teritorinis vienetas Kauno miesto teritorijoje. Driekėsi miesto rytuose ir pietuose, buvo pavadintas pagal Panemunę.

Istorija
--------

Įkurtas 1941 m. kovo 21 d. kaip Stalino rajonas, kuris panaikintas 1955 m. rugsėjo 8 d.

Vėl sudarytas 1962 m. gruodžio 10 d. jau Panemunės vardu. Tuo metu apibrėžtos rajono ribos: Z. Angariečio g. Suvalkiečių g. Kauno geležinkelio tiltas, Nemuno upė, Čiurlionio g. Tunelio g. geležinkelis Kaunas–Vilnius, Ateities g. miesto šiaurinė, rytinė ir pietinė riba iki Z. Angariečio g. 1969 m. sausio 13 d. patikslintos rajono ribos: Kauno miesto vakarų ir šiaurės ribos, Neries upė, Kapsų g. Rokiškio g. Žemaičių g. Raudonosios Armijos pr. Laisvės al. Majakovskio g. Nemuno upė, Jiesios upė ir Kauno miesto pietų riba iki Kauno miesto vakarų ribos.

Apylinkės
---------

1949 m. buvo šios apylinkės:

* Girstupio apylinkė,
* Kalniečių apylinkė.

1954 m. apylinkės panaikintos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  1941-03-21 LTSR AT Prezidiumo įsakas Nr. 72
2. ↑  1955-09-08 LTSR AT Prezidiumo įsakas Nr. 1303
3. ↑  1962-12-10 LTSR AT Prezidiumo įsakas Nr. 311 „Dėl rajonų sudarymo Kauno mieste".
4. ↑  1969-01-13 LTSR AT Prezidiumo įsakas
5. ↑  Lietuvos TSR administratyvinis-teritorinis padalinimas pagal 1949 m. sausio 1 d. padėtį. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo informacijos-statistikos skyrius. – Vilnius, Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo leidinys, 1949. // psl. 5
| **Valteris Ulbrichtas** |
| --- |
|  |
| Walter Ulbricht |
| Gimė | 1893 m. birželio 30 d.Leipcigas, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1973 m. rugpjūčio 1 d. (80 metų)Templinas, Rytų Vokietija |
| Tautybė | vokietis |
|  |
| Veikla | komunistinio judėjimo veikėjas |
| Pareigos | buvęs VDR vadovas |

**Valteris Ulbrichtas** (vok. *Walter Ulbricht*, 1893 m. birželio 30 d. Leipcige – 1973 m. rugpjūčio 1 d. Templine) – Vokietijos Demokratinės Respublikos vadovas, Vokietijos Vieningosios socialistų partijos pirmasis sekretorius. „Berlyno sienos" statybos iniciatorius.

Biografija
----------

Komunistiniame judėjime dalyvavo nuo 1908 m. Vykstant Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. buvo mobilizuotas į Vokietijos imperijos kariuomenę. Dalyvavo kautynėse Rytų ir Balkanų frontuose. Už dezertyravimą ir agitaciją prieš karą kalintas. Lapkričio revoliucijos dalyvis. 1923 m. išrinktas į Vokietijos Komunistų partijos Centro komitetą, nuo 1935 m. – VKP CK Politinio biuro narys. 1926‒1928 m. buvo Saksonijos landtago narys, 1928‒1933 m. – Vokietijos Reichstago deputatas nuo VKP.

A.Hitleriui atėjus į valdžią emigravo. 1938‒1943 m. buvo VKP atstovas Kominterne. Antrojo pasaulinio karo metais dirbo propagandinį darbą Raudonosios armijos frontuose ir tarp vokiečių karo belaisvių.

Po karo grįžo į tėvynę. 1946‒1949 m. buvo Vokietijos Vieningosios socialistų partijos pirmininko pavaduotojas, 1950–1971 – šios partijos vadovas.

Įkūrus VDR, 1949‒1955 m. buvo Ministro pirmininko pavaduotojas, 1955‒1960 m. – pirmasis pavaduotojas. 1960‒1971 m. buvo VDR Valstybės tarybos ir Nacionalinės gynybos tarybos pirmininkas.

Mao, N.Bulganinas, Stalinas ir V.Ulbrichtas

Veiklos vertinimas
------------------

V. Ulbrichtas laikėsi stalinistinių šalies valdymo pozicijų. 1952 m. liepos mėn. paskelbė „tolygaus socializmo kūrimo" kursą ir pradėjo pagal tarybinį pavyzdį pertvarkyti VDR ūkį – uždrausta privati prekyba, smulkūs ūkiai, nacionalizuojamos gamyklos ir vystoma sunkioji pramonė. Dėl šių veiksmų pradėjo trūkti maisto ir plataus vartojimo prekių ir prasidėjo vadinamoji „1953 m. Berlyno krizė".

Jo iniciatyva 1961 m. rugpjūčio 13 d. buvo pastatyta „Berlyno siena". Likus tik dviem mėnesiams iki šio įvykio V. Ulbrichtas neigė, jog ruošiamasi ją statyti.

Nuorodos
--------

* „Niekas nežada statyti sienos" V. Ulbrichto spaudos konferencija

Šaltiniai
---------

1. ↑   (dic.academic inf.)
2. ↑  Walter Ulbrichts Pressekonferenz vom 15. Juni 1961 (Deutschlandradio Berlin inf.)


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Vilhelmas Pikas (VDR Prezidentas)** | **VDR Valstybės tarybos pirmininkas** 1960–1971 | Po to:**Vilis Štofas** |
| Politinis postas |
| Prieš tai:**-** | **Vokietijos Vieningosios socialistų partijos pirmasis sekretorius**1950–1971 | Po to:**Erichas Honekeris** |