recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Phitsanulokasพิษณุโลก |
| --- |
|        |
| *Phitsanuloko panorama iš Grand Riverside viešbučio* |
|  |
| 

PhitsanulokasPhitsanulokas

16°48′57″ š. pl. 100°15′49″ r. ilg.﻿ / ﻿16.81583°š. pl. 100.26361°r. ilg.﻿ / 16.81583; 100.26361﻿ (Phitsanulokas)Koordinatės: 16°48′57″ š. pl. 100°15′49″ r. ilg.﻿ / ﻿16.81583°š. pl. 100.26361°r. ilg.﻿ / 16.81583; 100.26361﻿ (Phitsanulokas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Tailando vėliava Tailandas |
| **Provincija** | Phitsanuloko provincija |
|  |
| **Gyventojų** () | 84 311  |

**Phitsanulokas** (taj. พิษณุโลก) – svarbus istorinis miestas šiaurės Tailande; Phitsanuloko provincijos sostinė.

Phitsanulokas tai vienas seniausių Tailando miestų, įkurtas daugiau nei prieš 600 metų. Jis geriausiai žinomas kaip karaliaus Naresuano, išlaisvinusio šalį nuo Birmos dominavimo XVI a. pabaigoje, gimimo vieta. Phitsanulokas yra sankryžoje tarp šiaurinių ir centrinių šalies regionų, todėl jis buvo svarbus dėl politinių ir strateginių priežasčių bei dėl jo buvo dažnai kovojama.

Phitsanulokas yra apie 377 km į šiaurę nuo Bankoko. Phitsanuloke vyrauja tropinis savanos klimatas. Žiemos yra sausos ir labai šiltos. Temperatūra kyla iki balandžio mėn. kai aukščiausia vidutinė dienos temperatūra siekia 37,4 °C. Lietingas sezonas trunka nuo gegužės iki spalio mėn.

Dauguma Phitsanuloko gyventojų – tajai. Tačiau yra mažuma, kildinanti save iš monų.

Dauguma Phitsanuloko gyventojų – Theravada budistai kaip ir 95 % visų Tailando gyventojų.

Galerija
--------

* Wat Phra Sri Rattana MahathatWat Phra Sri Rattana Mahathat
* Nano upėNano upė
* Phitsanuloko geležinkelio stotisPhitsanuloko geležinkelio stotis
* Phra Buddha ChinnaratPhra Buddha Chinnarat
* Wat RatchaburanaWat Ratchaburana
* Naresuano universitetasNaresuano universitetas
| Meta |
| --- |
|  Meta ties Puerto Lopesu |
| **Ilgis** | 1050 km |
| **Baseino plotas** | 112 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2500 m³/s |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Orinokas |
| **Šalys** |  Kolumbija,  Venesuela |
|  |
|  **Vikiteka** | Meta |

**Meta** (isp. *Río Meta*) – upė Kolumbijoje; Orinoko kairysis intakas. Prasideda Anduose, Rytų Kordiljeroje, Vičados departamente sutekėjus Umejos, Gvatikvijos ir Gvajurobos upėms. Teka į šiaurės rytus Kasanarės ir Araukos departamentais per Ljanoso lygumas. Paskutinius 200 km teka Kolumbijos-Venesuelos siena. Vidurupį ir žemupį kai kur sudaro dvi salų perskirtos vagos. Įteka į Orinoką ties Puerto Karenjo miestu.

Didžiausi intakai: Pietų Kravė, Kasanarė, Kusiana, Upija ir Manakasijas.

Laivuojama nuo Marajalio gyvenvietės, 785 km nuo žiočių. Vandens lygis labai svyruoja; vandeningiausia lietinguoju laikotarpiu. Svarbiausi pakrančių miestai – Puerto Lopesas, Orokujė, Puerto Karenjas. Meta dalina Ljanoso lygumą į vakarinę drėgnąją ir rytinę sausesnę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  *Мета*,Большая советская энциклопедия, T. XVI (Мезия—Моршанск). – Москва: Советская энциклопедия, 1974
3. ↑  *Meta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
**Philipp Schellnegger**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Philpipp Schellnegger |
| Gimimo data | 1997 m. rugpjūčio 13 d. (25 metai) |
| Gimimo vieta | ... Austrija |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2014–2015 2015–2018  2019–2021  2021–2022  2022 | SV KrottendorfSC WeizGrazer AKSKU AmstettenFK Kauno Žalgiris | 23 0(3)88 0(5)59 0(5)28 0(9)08 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. gruodžio 29 d.. |

**Filipas Šelnegeris** (*Phillipp Schellnegger* g. 1997 m. rugpjūčio 13 d.) – futbolininkas iš Austrijos, saugas. 

Kitados atstovavo „Kauno Žalgirio" futbolo klubui.

Karjera
-------

Atstovavo įvairiems klubams Austrijoje.

### FK Kauno Žalgiris

#### 2022 m.

2022 m. rugsėjo 26 d. pranešta, kad prie „Kauno Žalgirio" futbolo klubo prisijungė saugas iš Austrijos. Pasirašyta sutartis iki sezono pabaigos su galimybe ją pratęsti.

2022 m. spalio 1 d. rungtyniavo LFF taurės rungtynėse prieš FK Žalgiris.

2022 m. spalio 9 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann.

2022 m. spalio 29 d. pasižymėjo įvačiu prieš „Bangos" klubą.

2022 m. gruodžio mėn. tapo aišku, kad austras palieka klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **FK Kauno Žalgiris** | 8 | 2 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

su FK Kauno Žalgiris
* **A lyga**

 Sidabro medaliai: 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt naujienos
2. ↑  Oficiali klubo svetainė
3. ↑  sportas.lt naujienos
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
* lietuvosfutbolas.lt
|  |
| --- |
| Grybauskai |
|  
Grybauskų šeimynėlė |
| Žanras | humoro serialas |
| Režisierius (-iai) | Maris MartinsonsRaimondas Paškevičius |
| Vaidina | Dalius MertinasRedita DominaitytėLinas KaraliusJuozas ZavaliauskasRegina Varnaitė |
| Kilmės šalis |  Lietuva |
| Sezonų skaičius | 1 |
| Gamyba |
| Prodiuseris (-iai) | Maris Martinsons |
| Trukmė | 20 minučių |
| Transliacija |
| Originalus kanalas | BTV |
| Originalus laikotarpis | 2000 m. |

**Grybauskai** – lietuviškas televizijos humoro serialas, pradėtas rodyti 2000 m. sukurtas prodiuserių kompanijoje „Arteta". Seriale vaidina garsūs Lietuvos aktoriai, muzikos žvaigždės, pramogų pasaulio atstovai. Serialas pakartotinai rodytas 2009 m. per Lietuvos ryto TV.

Tema
----

Grybauskų šeimynėlės personažai primena, jog į viską galima žiūrėti su humoru. Kiekvieną dieną naujos situacijos, linksmi draugų pokštai, kasdienė lietuviška buitis, geriausi kaimynai ir žodžio kišenėje neieškantys „Grybauskų" personažai leidžia atsikvėpti po darbų ir pabando laiką atsukti atgal - kur nėra vietos jokioms krizėms.
Profesionalūs aktoriai kartu su kviestinėmis žvaigždėmis kūrė charakterius, kuriuose buvo ir vaikiško naivumo, ir tikėjimo nebūtais dalykais, neįprastomis situacijomis. Humoristinių herojų tarpusavio santykiai buvo atlaidūs, geranoriški, patiklūs. Komedijos esmė: juoktis reikia iš žmonių naivumo, situacijos kvailumo, bet ne iš asmens, nes klaidos daromos, kai bandoma išjuokti žmogų kaip asmenį.

Kūrybinė grupė
--------------

* Režisierius – Maris Martinsons, Raimondas Paškevičius,
* Scenarijus – Raimondas Paškevičius,
* Prodiuseris – Maris Martinsons.

Aktoriai
--------

* Redita Dominaitytė – *Rožė*,
* Regina Varnaitė – tetulė,
* Dalius Mertinas,
* Jūratė Bitinaitė,
* Juozas Zavaliauskas,
* Lukas Pačkauskas,
* Linas Karalius.

Nuorodos
--------

* Serialo kartojimas „Lietuvo ryto" televizijoje 2009 m.[neveikianti nuoroda]
| Tiujus |
| --- |
| **Ilgis** | 193 km |
| **Baseino plotas** | 3700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 18,9 m³/s |
| **Ištakos** | Tulvos aukštuma |
| **Žiotys** | Ufa |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Permės kraštas, Baškirija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Tiujus |

**Tiujus** (rus. *Тюй*, bašk. *Төй*) – upė Rusijoje, Permės krašte ir Baškirijoje; Ufos dešinysis intakas (Kamos baseinas). Prasideda Permės krašto pietuose, Uinskojės rajone, Tulvos aukštumoje. Teka į pietryčius daugiausia miškingomis vietovėmis. Įteka į Ufą 295 km nuo jos žiočių, ties Novomulakajevo kaimu.

Didesni intakai: Ateras, Leunas, Burminka, Sarsas.

Upės mityba mišri, pavasario atlydžio metu nuteka 55–60 % metinio nuotėkio. Užšąla Tiujus lapkritį, atitirpsta gegužę. Seniau naudota miško plukdymui.

Didesnės gyvenvietės prie Tiujaus: Tiujus (Permės kr.), Kubijazis, Kaškinas, Urmijazis, Novomulakajevas (Baškirija).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Tiùjus.
2. ↑  *Тюй*,Большая советская энциклопедия, T. XXVI (Тихорецк—Ульяново). – Москва: Советская энциклопедия, 1977
Raketa „Sojuz-FG" su pilotuojamu erdvėlaiviu „Sojuz TMA-19M", su kuriuo 2015 metų gruodžio 15 dieną į TKS atvyko eilinės įgulos nariai
**Roskosmos** (rus. *Роскосмос*) – Rusijos kosmoso agentūra, įkurta 1992 m. Kosmoso agentūros „Roskosmos" kosminis uostas yra Baikonuro kosmodromas, kurį Rusija nuomoja iš Kazachstano iki 2050 metų. Iš Baikonuro kosmodromo 2015 metais padaryta daugiausia paleidimų pasaulyje – 18. Rusijoje pastatytas naujas kosmodromas Vostočnyj, jis yra Amūro srityje šalia Ciolkovskio miesto, pirmas paleidimas iš jo sėkmingai atliktas 2016 m. balandžio 28 d. 02:01 UTC: „Sojuz-2.1a" raketa iškėlė į orbitą tris palydovus – „Lomonosov", „Aist-2D" ir „SamSat-218".

„Roskosmos" dalyvauja Tarptautinės kosminės stoties projekte („Zvezda" modulis, „Poisk" modulis, „Pirs" modulis, „Rassvet" modulis, sukūrė ir pakėlė į kosmosą „Zaria" modulį). Nuo 2011 metų iki 2020 metų „Roskosmos" buvo vienintelė kosmoso agentūra, kuri pristatė įgulas į TKS ir grąžino jas į Žemę. Tai ji darė „Sojuz-FG" raketų pagalba paleisdama pilotuojamus erdvėlaivius „Sojuz MS" (nuo 2016 metų, anksčiau tai buvo „Sojuz TMA"). Be to, krovininiais erdvėlaiviais „Progress" kosmoso agentūra „Roskosmos" gabena į TKS maisto, deguonies, vandens, degalų ir kitų krovinių.

Kosmoso agentūra „Roskosmos" kuria raketas, erdvėlaivius, ruošia kosmonautus Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centre, į orbitą leidžia palydovus. Palydovų paleidimui „Roskosmos" naudoja raketas „Proton-M" (sunkioji raketa, pirmas paleidimas 2001 m.), „Sojuz-2" (vidutinė raketa, pirmas paleidimas 2004 m. naudojamos trys modifikacijos: „Sojuz-2.1a", „Sojuz-2.1b", „Sojuz-2.1v") ir kitas. „Roskosmos" vykdo globalinės navigacinės sistemos GLONASS projektą.

Nuorodos
--------

* Oficiali kosmoso agentūros „Roskosmos" svetainė Archyvuota kopija 2011-07-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gruzija yra suskirstyta 11 provincijų:

* 2 autonominės respublikos (gruz. ავტონომიური რესპუბლიკა, *avtonomiuri respublika*)
* 9 regionai (gruz. მხარე, *mchare*).

Autonominės respublikos
-----------------------

Autonominės respublikos Abchazija ir Adžarija buvo įkurtos TSRS laikais, jos pripažintos dabartinės Gruzijos konstitucijos. Abchazija yra vienetas, kuris siekia nepriklausomybės ir *de facto* yra nepriklausoma respublika, nors jos nepriklausomybę pripažįsta tik tokios pačios nepriklausomybės siekiančios šalys kaip Pietų Osetija ir Padniestrės respublika. *De jure* Abchazijos vadovas yra Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas tremtyje, o *de facto* - prezidentas (dabar - Sergejus Bagapšas.
  
Adžarija kurį laiką irgi siekė didesnės autonomijos, bet Gruzijos centrinė valdžia sugebėjo tą judėjimą nuslopinti.

Regionai
--------

Regionai buvo suformuoti Prezidento įsakais 1994-1996 m. kaip laikini administraciniai vienetai, kol bus išspręsti konfliktai su separatistinėmis Abchazija ir Pietų Osetija. Regionų administracijoms vadovauja *valstybės komisarai* (gruz. სახელმწიფო რწმუნებული), neformaliai vadinami *gubernatoriais* ir skiriami Gruzijos prezidento.

Buvusios Pietų Osetijos autonominės srities nebėra. Jos didžiąją dalį sudaro Šida Kartlis, kitos dalys priskirtos keliems kities regionams. Tuo tarpu *de facto* atsiskyrusi Pietų Osetija šio skirstymo nepripažįsta ir laiko save nepriklausoma šalimi, kurią *de jure* pripažino tik tokios pačios nepripažintos respublikos.

Regionai skirstomi į rajonus (gruz. რაიონი):

Gruzijos rajonų žemėlapis

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RGruzijos regionai |
| --- |
|  |
| Autonominės respublikos | 
Abchazija · Adžarija | Gruzija |
|  |
| Regionai | 
Gurija · Imeretija · Kachetija · Kvemo Kartlis · Mccheta-Mtianetija · Rača-Lečchumis ir Kvemo Svanetija · Samcchė-Džavachetija · Samegrelas-Zemo Svanetija · Šida Kartlis |
|  |
| Sostinė | 
Tbilisis |

 |
|  |
| --- |
| **Phoenix** |
|  |
| **Organizacija:** | NASA |
| **Šalis:** |  JAV |
| **Misijos tikslas:** | Marsas |
| **Misijos tipas:** | nuleidžiamasis modulis |
| **Paleidimo data:** | 2007 m. rugpjūčio 3 d. |
| **Masė:** | 350 kg |
| **Misijos rezultatas:** | Sėkmingas |

**Phoenix** – bepilotis erdvėlaivis į Marsą, pagrindinė užduotis – primityvių gyvybės formų ir vandens pėdsakų paieška Marse. *Phoenix* sėkmingai startavo 2007 m. rugpjūčio 4, o Marso paviršių, po 7 min. trukusio rizikingo stabdymo atmosferoje, šis erdvėlaivis pasiekė 2008 m. gegužės 25 d. Prie šio projekto prisidėjo universitetai iš JAV, Kanados, Šveicarijos, Danijos ir Vokietijos, taip pat Kanados kosmoso agentūra. 

*Phoenix* nusileido Marso šiauriniame poliuje, kuriame yra daug sušalusio vandens. *Phoenix* instrumentai patvirtino, kad Marse yra sušalusio vandens. Pirmaisiais matavimais grunto paviršiaus sluoksnyje aptikta vandenyje tirpių druskų (dirvožemio pH tarp 8 ir 9), taip pat ir nuodingų perchloratų junginių.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 77°30′ p. pl. 168°0′ r. ilg.﻿ / ﻿77.500°š. pl. 168.000°r. ilg.﻿ / 77.500; 168.000

Salos padėtis
**Roso sala** – vulkaninė sala Antarktyje, Roso jūroje, Makmerdo užutėkyje, greta Antarktidos žemyno (Viktorijos žemės). Plotas – 2460 km². Dėl salą ir žemyną jungiančio nuolatinio ledo Roso sala kartais laikoma žemyno dalimi. Beveik visa sala padengta ledynais ir sniegu. Joje stūkso toliausiai Žemės pietuose esantis veikiantis Erebuso ugnikalnis (3794 m), snaudžiantis Teroro ugnikalnis (3230 m), skydinis Berdo ugnikalnis (1765 m). Rytinėje salos pakrantėje iškilęs nunatakas – Alkortos uolos.

Salą 1841 m. atrado Džeimsas Rosas, kurio garbei salą vėliau pavadino Robertas Skotas. Nuo šios salos savo antarktines keliones pradėdavo daugelis tyrinėtojų, nes ji yra toliausiai pietuose esanti jūra pasiekiama sala. Roso saloje veikia Naujosios Zelandijos Skoto bazė ir JAV Makmerdo stotis.

* Erebuso ledo liežuvisErebuso ledo liežuvis
* Teroro (pirmame plane) ir Erebuso (tolėliau) ugnikalniaiTeroro (pirmame plane) ir Erebuso (tolėliau) ugnikalniai
* Roso sala nuo Makmerdo stoties pusėsRoso sala nuo Makmerdo stoties pusės
**Šonas Davidas Risas** (val. *Siôn Dafydd Rhys*, lot. *Joannes David Rhaesus*, 1534 m. Lanvaitlu k. Anglesis, Velsas – apie 1609 m. Klin Hiras, Brekonas, Velsas) – valų gydytojas ir gramatikas. Parašė pirmąją valų gramatiką lotyniškai (pirmąją valų gramatiką lotyniškai, bet ne pirmąją valų gramatiką apskritai, žr. Grifidas Robertas), ji buvo išleista 1592 m.

Biografija
----------

Š. D. Risas 1534 m. gimė Lanvaitlu kaime, Anglesyje. Jo tėvai mirė jam esant jaunam ir jis buvo auklėjamas Sent Donatso kaime Pietų Velse, Stradlingų šeimoje. 1555 m. gruodį studijavo Oksfordo universiteto Kristaus Bažnyčios koledže, tačiau jo nebaigė. Buvo išvykęs į ilgą kelionę po Europą, aplankė Veneciją, Kretą ir Kiprą. Gali būti, kad jis į šią kelionę susirengė iš dalies dėl to, kad simpatizavo katalikybei. Studijavo Sienos universitete. 1567 m. liepos 2 d. po dvi dienas trukusio viešo egzamino, Sienos arkivyskupo didžiojoje salėje arkivyskupo vikaras jam suteikė humanitarinių mokslų magistro ir medicinos daktaro laipsnį. Panašu, kad Š. D. Risas Sienoje neužsiėmė gydytojo praktika, nes nėra žinių, kad jis būtų pateikęs prašymą pilietybei gauti, kurio būtų tam reikėję. Kurį laiką dėstė mokykloje Pistojoje. Pistojoje jis dirbo privačiu V. Gerio sūnų mokytoju, V. Geris buvo kilęs iš šeimos, susijusios su Medičiais.

Š. D. Risas į Šiaurės Velsą grįžo 8-ojo dešimtmečio pradžioje ir Bangore tapo vienuolių mokyklos direktoriumi. 1583 m. pradėjo dirbti gydytoju Kardife. Vėliau dirbo Blain Kum Luche Brekono Bakenų papėdėje. Paskutinius savo gyvenimo metus praleido darbuodamasis prie valų kalbos gramatikos. E. Stradlingas padengė gramatikos spausdinimo išlaidas, ji buvo išleista 1592 m. pavadinimu *Cambrobrytannicae Cymraecaeve Linguae Institutiones et Rudimenta*.

Š. D. Risas mirė apie 1609 m. Klin Hire, Brekone.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Lloyd, John Edward (1896), "Rhys, Ioan Dafydd", *Dictionary of National Biography, 1885-1900*, **48 Reilly - Robins**
2. 1 2 3 4  Parry, Sir Thomas (1959), *RHYS , JOHN DAVID*, Honourable Society of Cymmrodorion. Nuoroda tikrinta 18 kovo 2021
3. 1 2  Davies, Ceri (2013-03-14), "*Est locus a castro decliui rupe recedens*: a sense of place in some Latin works from Glamorgan", *Neo-Latin Poetry in the British Isles*, A&C Black, ISBN 978-1-4725-0301-5
4. 1 2  Melchior, A. B. (1976), "Siôn Dafydd Rhys, M. D. (Siena)", *Sudhoffs Archiv* (Franz Steiner Verlag) **60**(3): 289–294
5. ↑  Siôn Dafydd Rhys, *Encyclopædia Britannica*
6. ↑  Thomas, Daniel Lleufer (1898), "Stradling, Edward", in Lee, Sidney, *Dictionary of National Biography*, **55**, London: Smith, Elder & Co
| **Philipp Rösler** |
| --- |
|  |
| Philipp Rösler (2013 m.) |
| Gimė | 1973 m. vasario 24 d. (50 metų)Kanhoa, Vietnamas |
|  |
| Veikla | Vokietijos politikas, ministras |
| Partija | Laisvoji demokratų partija (FDP) |
|  |
|  **Vikiteka** | Philipp Rösler |

**Philipp Rösler** (g. 1973 m. vasario 24 d. Kanhoa, Vietnamas) – Vokietijos politikas, Laisvosios demokratų partijos (FDP) narys.

Biografija
----------

Philipp Rösler Žemutinės Saksonijos FDP partijos suvažiavime
Philipp Rösler būdamas 9 mėnesių iš Vietnamo buvo atgabentas į Vokietiją, kur buvo įvaikintas. Užaugo Hamburge, Biukeburge ir Hanoveryje, kur 1992 m. Hanoverio Liuterio mokykloje baigė abitūrą bei pradėjo medicininę tarnybą Bundesvere. Studijavo mediciną Hanoverio aukštojoje medicinos mokykloje. 1999 m. pradėjo gydytojo specializacijos studijas Hamburgo Bundesvero ligoninėje. 2002 m. apgynė disertaciją iš iš kardiochirurgijos srities, medicinos mokslų daktaras. 

Nuo 2009 m. vasario 18 d. Žemutinės Saksonijos ūkio, darbo ir transporto ministras bei ministro pirmininko pavaduotojas. Nuo 2009 m. iki 2011 m. Vokietijos sveikatos apsaugos ministras (jauniausias Merkel ministrų kabineto narys), 2011-2013 m. Vokietijos ekonomikos ministras.

Vokietijos katalikų centrinio komiteto Visuotinio susirinkimo narys.

Rösler vedęs; nuo 2008 m. spalio augina 2 dukteris dvynukes.

Bibliografija
-------------

* *Einfluss der prophylaktischen Sotalolapplikation auf die Inzidenz des postoperativen Vorhofflimmerns im Rahmen der aortokoronaren Bypassoperation.* Dissertation, Medizinische Hochschule, Hannover 2001;
* mit Christian Lindner (Hrsg.): *Freiheit: gefühlt – gedacht – gelebt. Liberale Beiträge zu einer Wertediskussion.* VS-Verlag, Wiesbaden 2009, ISBN 978-3-531-16387-1.

Nuorodos
--------

* Asmeninis Philipp Rösler tinklalapis Archyvuota kopija 2011-07-13 iš Wayback Machine projekto. (vokiečių k.).
Rosneft|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Nafta, gamtinės dujos |
| Įkurta | 1993 m. |
| Centrinė būstinė | Maskva, Rusija |
| Produkcija | Kuras, gamtinės dujos |
| Tinklalapis |  |

„**Rosneft**" – valstybinė Rusijos naftos ir gamtinių dujų gavybos ir perdirbimo bendrovė.

Įkurta 1993 m. pertvarkius valstybinę bendrovę „Rosneftegaz", kuri kontroliuoja 50 proc. ir vieną akciją naftos įmonėje „Rosneft", 10,97 proc. akcijų dujų milžinėje „Gazprom" ir 27,63 proc. akcijų energetikos bendrovėje „Inter RAO". „Rosneftegaz" atsirado iš išformuotos SSRS Naftos ir dujų pramonės ministerijos. Jai priklausė visos valstybinės Rusijos naftos ir dujų gavybos ir perdirbimo įmonės. 2004–2007 m. įsigijo didžiąją dalį subankrotinto privataus koncerno „Jukos" turto.

Išnašos
-------

1. ↑  *Rosneft*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. ↑  „„Rosneftegaz" už 2017 metus sumokės 33 mlrd. rublių dividendų". *15min*. Nuoroda tikrinta 2019-10-15.
Koordinatės: 42°06′52″š. pl. 19°34′30″r. ilg.﻿ / ﻿42.1144°š. pl. 19.5749°r. ilg.﻿ / 42.1144; 19.5749

| Mesos tiltas |
| --- |
|  |
| **Kerta** | Kitos upė |
| **Ilgis** | 108 m |
| **Pastatytas** | 1770 |

**Mesos tiltas** (alb. *Ura e Mesit* - "Tiltas viduryje") - tiltas Albanijoje, Mesos kaime, esantis apie 5 km į šiaurės rytus nuo Škoderio. Tai yra Postribų kultūros palikimas, kurio atvyksta aplankyti turistai iš viso pasaulio.

Tiltą XVIII a. apie 1770 m. pastatė Kara Mahmud Bushati, vietinis Osmanų imperijos paša. Tiltas sujungė Škoderį su Drištu ir su kitais mietais šiaurinėje dalyje. Jo ilgis buvo 108 m, plotis - 3,4 m, aukštis - 12,5 m.

Galerija
--------

* Mesos tiltas, 1906 m.Mesos tiltas, 1906 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mesos tiltas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Gloyer, Gillian (2008). *Albania* (third ed.). Chalfont St Peter, Buckinghamshire, England: Bradt Travel Guides. p. [. ISBN 978-1-84162-246-0.
2. ↑  „June 1, 2012 (Down and Dirty)". The Amateur Globetrotter's Guide to the Balkans: Albania, Kosovo, Montenegro, and Corfu, Greece. 1 June 2012.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Butrimonių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2001-08-22* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Butrimonių herbas** – Butrimonių miestelio heraldinis simbolis. 

Žaliame herbinio skydo lauke stilizuota trijų auksinių kelių sankryža su trikampe juodai damaskuota auksine aikšte.

Istorija
--------

Pirmą kartą gyvenvietė minima 1699 m. Netrukus susiformavo miestelis, kuris buvo prie svarbaus prekybinio kelio, ėjusio iš Vilniaus į Prūsiją. Bėgant laikui, iš kelių, vedančių į Vilnių, Alytų ir Punią sankryžoje, susiformavo vienintelė Lietuvoje trikampė miestelio aikštė. Miestelis kelis kartus niokotas karų ir gaisrų, tačiau centrinės miesto dalies planas nepakito iki šių dienų. Jis paskelbtas Lietuvos urbanistikos paminklu.

Istorinio herbo miestelis neturėjo, tad svarstant naujo herbo idėjas, nutarta herbe atvaizduoti miestelio aikštę. Ji rodo unikalų urbanistikos paminklą, bei miestelio atsiradimo aplinkybes.

Butrimonių herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 2001 m. rugpjūčio 22 d. Dailininkas Arvydas Každailis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Butrimonių vėliava
Maksvelo demono schema
**Maksvelo demonas** – mintinis eksperimentas, kurį sukūrė Džeimsas Maksvelas, „kad parodytų, jog antrasis termodinamikos dėsnis turi tik statistinį tikslumą".

Eksperimentas demonstruoja tokį procesą: yra konteineris, kuris siena yra padalintas į dvi dalis, sienoje yra durys, kurios yra atidaromos Maksvelo demono (fizikos dėsniams paklūstančios, tačiau kitais atžvilgiais visagalės įsivaizduojamos būtybės). Demonas atidaro duris ir leidžia tik „karštoms" dujų molekulėms praeiti į kitą kambarį, tai iš karto sukelia viename kambaryje temperatūros padidėjimą, o kitame sumažėjimą, mažinama entropija.

Taikymai
--------

Realaus gyvenimo Maksvelo demonų versijos pasirodo, tačiau visi tokie „realūs demonai" turi entropijos mažinimo efektus, tinkamai suderintus su entropijos didėjimu kažkur kitur. Molekulinio dydžio mechanizmai daugiau neberandami biologijoje; jie yra nanotechnologijų tyrimo objektas. Pavienių atomų spąstai, naudojami dalelių fizikų, leidžia eksperimentatoriui kontroliuoti individualaus kvanto būseną panašiu būdu, kaip Maksvelo demonas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Cargill Gilston Knott (1911). „Quote from undated letter from Maxwell to Tait". *Life and Scientific Work of Peter Guthrie Tait*. Cambridge University Press. p. 215.
| **Antanas Deveikis** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. liepos 8 d. |
| Mirė | 2021 m. gruodžio 6 d. (84 metai) |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Kauno Politechnikos institutas |

**Antanas Deveikis** (1937 m. liepos 8 d. Panevėžio rajone – 2021 m. gruodžio 6 d. Vilniuje) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1956 m. baigė Panevėžio politechnikumą.

1974 m. baigė Kauno politechnikos institutą, įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.

1962–1965 m. dirbo Panevėžio vietinio ūkio valdybos inžinieriumi.

1966–1968 m. buvo Panevėžio vietinio ūkio valdybos viršininko pavaduotojas.

1975–1990 m. užėmė Komunalinio ūkio ministerijos vyriausiosios butų ūkio valdybos viršininko pareigas.

1990–1999 m. Komunalinio ūkio ir paslaugų departamento prie Valdymo reformų ir savivaldybių reikalų ministerijos direktorius.

1999 m. liepos 1 d. paskirtas IX Lietuvos Respublikos vyriausybės kanceliarijos vadovu (Vyriausybės sekretoriumi).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Kas yra kas Lietuvoje 97/98 (1998). Kaunas.
2. ↑
3. ↑  Juralevičienė, J. & Galvanauskaitė, E. (2007). Teoriniai ir praktiniai viešojo administravimo politizacijos aspektai.
| **Alanas Maršalasangl. *Alan Marshall*** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. gegužės 2 d.Nuratas, Viktorija, Australija |
| Mirė | 1984 m. sausio 21 d. (81 metai)Melburnas, Australija |
|  |
| Veikla | rašytojas, humanistas, socialinės dokumentikos kūrėjas |
|  |
| Žinomas (-a) už | „Aš moku šokinėti per balas" |

**Alanas Maršalas** (angl. *Alan Marshall*, 1902 m. gegužės 2 d. – 1984 m. sausio 21 d.) – australų rašytojas, humanistas, socialinės dokumentikos kūrėjas.

Alaną Maršalą išgarsino autobiografinis romanas „Aš moku šokinėti per balas" (angl. *I Can Jump Puddles*, 1955), kuriame pasakojama apie rašytojo vaikystės patirtis, susirgus poliomielitu. 1962 ir 1963 m. buvo išleistos dar dvi Alano Maršalo knygos, paremtos autentiškomis autoriaus patirtimis. Maršalo romanuose aprašoma Australijos gamta, paprastų žmonių kasdienybė ir, svarbiausia, neįgalaus vaiko bandymas gyventi pilnavertį gyvenimą.

Parašė daug apsakymų, nuolat reiškėsi periodiniuose leidiniuose. Aktyviai rėmė neįgalius vaikus – pats Alanas Maršalas nuo 6 metų amžiaus liko suparalyžiuotas ir sunkiai vaikščiojo.

Nuorodos
--------

* Knygos „Aš moku šokinėti per balas" ištrauka (lietuvių k.) Archyvuota kopija 2016-04-26 iš Wayback Machine projekto.
* Alano Maršalo biografija (anglų k.)
* Straipsnis, skirtas Alano Maršalo 100-osioms gimimo metinėms (anglų k.)
| **Antanas Būdvytis** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. rugpjūčio 16 d.Jonikaičiai, Švėkšnos valsčius |
| Mirė | 1998 m. sausio 13 d. (69 metai)Akademija, Kėdainių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Vanda Pielaitė-Būdvytienė |
| Vaikai | Saulius, Alma |
|  |
| Veikla | agronomas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1960 m. SSKP, 1990 m. LDDP |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Antanas Būdvytis** (1928 m. rugpjūčio 16 d. Jonikaičiuose, Švėkšnos valsčius – 1998 m. sausio 13 d. Akademijoje) – Lietuvos agronomas, partinis, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1935–1940 m. mokėsi Kurmių pradžios mokykloje, 1940–1946 m. Švėkšnos gimnazijoje. 1946–1951 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, agronomas.

1951–1952 m. Anovilio sovietinio ūkio agronomas. 1952–1954 m. LSSR mokslų akademijos (LMA) Žemdirbystės ir dirvožemio instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbis. 1956–1960 m. Lietuvos žemdirbystės instituto informacijos ir patentotyros skyriaus vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1960 m. žemės ūkio mokslų kandidatas. 1962–1966 m. Žemdirbystės instituto direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1966–1989 m. direktorius, mokslinės tarybos pirmininkas. Nuo 1972 m. vyresnysis mokslinis bendradarbis. 1989–1992 m. instituto direktoriaus patarėjas. 1992–1996 m. LR Seimo narys, dirbo LDDP frakcijoje.

Nuo 1960 m. SSKP narys. 1966–1976 m. kandidatas į LKP CK narius, 1976–1981 m. LKP CK narys. Nuo 1990 m. LDDP narys.

Nuo 1978 m. SSRS žemės ūkio mokslų akademijos narys korespondentas. Nuo 1986 m. „Agronomų seklyčios" narys bei vadovas. 1996 m. kovo 27 d. išrinktas Baltarusijos Respublikos agrarinių mokslų akademijos tikruoju nariu (akademiku). Lietuvos žemdirbių sąjungos narys. Žmona Vanda (g. 1919 m.), sūnus Saulius, dukra Alma. Palaidotas Gėlainiuose.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – lauko darbų organizavimas. Paskelbė apie 150 mokslinių straipsnių.

Įvertinimas
-----------

* 1972 m. birželio 14 d. LTSR nusipelnęs agronomas
* 1976 m. lapkričio 4 d. SSRS valstybinė premija (su kitais)
* 1988 m. gruodžio 19 d. SSRS nusipelnęs žemės ūkio darbuotojas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Būdvytis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 296
2. ↑  1992–1996 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑  Antanui Būdvyčiui – 80. Lietuvos žemdirbystės institutas Archyvuota kopija 2008-12-27 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Antanas Būdvytis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 566 psl.

Literatūra
----------

* Po saule: apie akademiką Antaną Būdvytį (sud. Aloyzas Urbonas). – Vilnius: Margi raštai, 1997. – 193 p.: iliustr. – ISBN 9986-09-159-4
* Литовский дневник / Юрий Черниченко. – М.: Сов. Россия, 1979.
* Antanas Būdvytis, Atėjo metas užrašyti: dienoraščiai. - Lietuvos žemdirbystės institutas, 2003. - 437 p.: iliustr. - ISBN 9986-527-93-7
Dantų šepetukai
**Dantų šepetukai** – šepetėliai, skirti dantų valymui ir priežiūrai.

Atmainos
--------

Gaminami įvairaus kietumo, dydžio ir formos dantų šepetukai.

Burnos higienistai juos skirsto pagal šerelio skersmenį (prekybos centruose pardavinėjamų šepetukų šerelio skersmuo paprastai būna 0,15-0,25 mm, nors efektyviausias skersmuo - 0,10 mm).

Istorija
--------

Archeologiniai radiniai Senovės Egipte patvirtina, kad jau apie 3000 m. pr. m. e. vietoje dantų šepetukų naudotos nedidelės kramtomos lazdelės, padarytos iš plonų šakelių gabaliukų. 

Kinijoje apie 1500 m. pr. m. e. atsirado pirmieji dantų šepetukai su šepetėliais, tačiau jie buvo teptuko formos. Šepetėliai buvo daromi iš kiaulių šerių ir tvirtinami prie bambuko ar kaulinių lazdelių. Pirkliai tokius dantų šepetukus atvežė į Europą, tačiau čia jie pasirodė per kieti. Europiečiai po kurio laiko ėmė naudoti minkštesnius arklio šerius. Tuo metu dantys dažniausiai valyti kempinėmis. 

1780 m. anglas William Addis įkūrė pirmąją firmą, kuri užsiėmė dantų šepetukų gamyba iš galvijų kaulų ir šerių.

Naujesnis požiūris
------------------

Tradicinis dantų šepetukas nebelaikomas pakankamai efektyviu. Pažangesnis yra vadinamasis šepetukas „vienam dančiui" drauge su individualiai parenkamais tarpdančių šepetukais.

Nuorodos
--------

* Pažangesnis dantų valymo būdas Archyvuota kopija 2015-09-19 iš Wayback Machine projekto.
**Neslerio kulka** (angl. *Nessler ball, balle Nessler*) – kulkos tipas, skirtas pro žiotis užtaisomiems lygiavamzdėms muškietoms, naudotas Krymo kare. Užtikrina didesnį taiklumą nei paprastos apvalios muškietų kulkos.

Konstrukcija
------------

Neslerio kulka – tai trumpa kūgiškai cilindrinė minkšto švino kulka, turinti dugnelyje kūginę įdubą. Šūvio metu parako dujų slėgis, veikdamas įduboje, priversdavo cilindrinę kulkos dalį išsiplėsti ir prisispausti prie vamzdžio sienelės. Tai užtikrina geresnę obtiuraciją ir didesnį pradinį kulkos greitį. 

Panašios konstrukcijos buvo vadinamosios angl. *Chace ball* ' *Chace* kulka' (pavadinta pagal kulkos išradėją *W.B. Chace*, Jungtinėse Valstijose sukūrusį kulką 1861 m.). Šis kulkų variantas į gamybą nebuvo priimtas.

Vartojimas
----------

Kulką būdavo galima sparčiai išimti iš popierinio šovinio, paraką iš šovinio suberti į vamzdį ir ant viršaus į vamzdį įleisti kulką. Tadą į kulką smogdavo grūstuvu, kad kulka suspaustų parako užtaisą ir kulkos dugnelio įduba užsipildytų paraku. Šūvio metu besiplečiančios parako dujos priverčia apatinę kulkos dalį išsiplėsti, kas pagerina obtiuraciją. Dėl to padidėja kulkos greitis, lėkimo nuotolis ir taiklumas.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-11-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.

* David Westwood (2005). *Rifles: An Illustrated History Of Their Impact*. ABC-CLIO. ISBN 1-8510-9401-6.
* Pedersoli musket, Nessler Balls and RCBS Dies Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.
* Evolution of the projectiles of firearm, the spherical ball to the ball with skirt of the type MINIE
Koordinatės: 55°1′13.25″ š. pl. 25°10′3.12″ r. ilg.﻿ / ﻿55.0203472°š. pl. 25.1675333°r. ilg.﻿ / 55.0203472; 25.1675333

Alionių pelkė
**Alionių pelkė** – pelkė Širvintų raj. ir Vilniaus raj. savivaldybių teritorijoje, 11 km į rytus nuo Širvintų.

Pelkė tvyro limnoglacialinėje lygumoje, Širvintos ir Musės vandenskyroje. Plotas 2072 ha. Yra du liekaninės kilmės ežerai: Alys (165 ha) ir Pulimas. Didesnioji pelkės dalis – plynraistinė aukštapelkė. Paviršius išgaubtas, kemsuotas. Šiaurės rytų dalis – žemapelkė; jos dalis nusausinta, paversta kultūrinėmis pievomis.

Aukštapelkės durpių klodo didžiausias storis 8,9 m, vidutinis storis 3,8 m. Durpių ištekliai 61,3 mln. m³. Vidutinis susiskaidymas 28 %, vidutinis peleningumas 5,4 %. Po durpėmis yra apie 1 m storio sapropelio sluoksnis. Dugne smėlis, molis, priesmėlis.

Kiti straipsniai
----------------

* Alionių miškai
* Alionių draustinis

Šaltiniai
---------

1. ↑  „VĮ Ukmergės miškų urėdija". *ukmu.lt*. Suarchyvuotas originalas 2016-04-09. Nuoroda tikrinta 2016-04-09.
2. ↑  *Alionių pelkė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 344 psl.
**Danutė Einikienė-Dovydėnaitė** (g. 1926 m. spalio 13 d. Ramygaloje, Panevėžio raj.) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Tėvas Romualdas Dovydėnas (1896–1946), vargonininkas ir chorvedys, buvo baigęs Klaipėdos konservatoriją, vargonininkavo Čedasuose, Palėvenėje ir Ramygaloje. Chorus parengdavo dainų šventėms Kaune ir Klaipėdoje. 1945 m. bolševikų ištremtas į Sibirą, kur ir mirė. Jo dukterys Danutė ir Dalia tapo muzikos pedagogėmis ir chorvedėmis.

Danutė, baigusi Ramygalos gimnaziją, 1946 m. įstojo į Vilniaus universitetą ir muzikos mokyklą. Atidarius Vilniuje konservatoriją, daugiau muzikoje pažengę moksleiviai tapo studentais. 1947–1952 m. Danutė choro dirigavimą studijavo Vilniaus ir Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Žiliaus, doc. A. Budriūno ir doc. K. Kavecko klasės). Studijuodama vadovavo Vilniaus miesto vokaliniams ansambliams ir Miškų technikumo vyrų chorui.

1952–1954 m. Šiaulių muzikos mokyklos choro dirigavimo metodinės komisijos pirmininkė, dėstytoja ir moksleivių choro studijos vadovė. 1954–1984 m. Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką buvo moksleivių choro studijos chormeisterė, Vilniaus kultūros mokyklos ir Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto Muzikos katedros dėstytoja. Per 32 pedagoginio darbo metus mokyklose išugdė daugiau kaip 80 jaunųjų chorvedžių, buvo Šiaulių miesto dainų švenčių dirigentė ir 1960 m. respublikinės dainų šventės konsultantė.

Sesuo Dalia Dovydėnaitė-Vilbrantienė taip pat kvalifikuota chorvedė ir pedagogė – ilgametė Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo dėstytoja.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Armėnijos lietuviai** – lietuviai, gyvenantys ar dirbantys Armėnijoje, išlaikę lietuvybę bei dalyvaujantys lietuviškoje veikloje.

Istorija
--------

Pirmieji lietuviai Armėnijoje pradėjo kurtis XIX a. Tai buvo Rusijos imperijos kariuomenės kariai ir Armėnijos geležinkelio tiesėjai. Jų padaugėjo per Pirmąjį pasaulinį karą, kai dalis Rusijos imperijos karių lietuvių buvo pasiųsta į Rusijos–Turkijos frontą. 1917–1918 m. lietuvių kultūros ir švietimo draugijų susikūrė Sarykamyše, Karse, Aleksandropolyje (pastarajame – 49 nariai). 1918 m. daugumai lietuvių grįžus į Lietuvą draugijos veikla nutrūko.

Po 1988 m. žemės drebėjimo lietuvių gelbėtojų grupė dirbo Spitake. Iki 1995 m. bendros Lietuvos ir Armėnijos statybos bendrovės darbuotojai padėjo atstatyti Spitako, Artiko miestus.

Lietuviai
---------


|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1970 m. ir 1989 m.** |
| **1970 m.** | **1979 m.** | **1989 m.** |
| 249 | 83 | 219 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vega Arutiunian, Albinas Visockis. *Armėnijos lietuviai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 28 psl.



|  |  |
| --- | --- |
| **Lietuviai** |  |
| **Subetnosai**: Aukštaičiai | Žemaičiai | Dzūkai | Suvalkiečiai
**Istorinės diasporos**: Lietuvninkai
**Diasporos**: Airijos | Armėnijos | Australijos | Austrijos | Azerbaidžano | Argentinos | Baltarusijos | Belgijos | Brazilijos | Estijos | Italijos | Ispanijos | JAV | Jungtinės Karalystės | Kanados | Prancūzijos | Kolumbijos | Latvijos | Lenkijos | Rusijos | Švedijos | Šveicarijos | Ukrainos | Urugvajaus | Venesuelos | Vengrijos | Vokietijos |
Imigrantų pasiskirstymas įvairiose valstybėse
**Imigracija** – atvykimas nuolat arba laikinai gyventi iš kitos valstybės.

Imigracija yra aktuali visuomenės gyvenimo problema ekonomiškai išsivysčiusiose valstybėse. Jose reikia imigrantų norint įveikti darbo jėgos trūkumą. Kai kurios pramonės sritys (žemės ūkis, statyba, viešbučiai ir viešasis maitinimas, namų ūkio paslaugų bei privačių paslaugų tarnybos) veikia tik nekvalifikuotų darbininkų imigrantų dėka. Europoje darbdaviai taip pat vis dažniau ieško aukštos kvalifikacijos, išsilavinusių imigrantų (pvz. IT sektoriuje).

Europa
------

Kai kurios ES valstybės ir piliečiai įžvelgia grėsmę nacionaliniam savitumui, o kiti pritaria jai kaip kultūrinės įvairovės šaltiniui. Imigracija ES tapo politikos objektu. Ji yra susijusi su asmenų buvimo valstybėje teisėtumu (legalumu), prieglobsčio teise, demografine krize (visuomenės senėjimu). Nuo 1999 m. buvo išleistos kelios direktyvos dėl imigracijos iš valstybių, esančių už ES ribų. Siekiama visa tai teisiškai reguliuoti, „subalansuoti" imigrantų, ES valstybių narių ir imigrantų kilmės šalių poreikius.

Europa susiduria su dviem tendencijomis, neigiamai veikiančiomis pensijų sistemą. Tai gyventojų skaičiaus augimo sulėtėjimas ir staigus vidutinio gyventojų amžiaus padidėjimas. Spėjama, kad 2025 m. dabartinių 15-os ES valstybių narių gyventojų skaičius bus didžiausias, o po to pradės mažėti. Panašios arba dar blogesnės tendencijos pastebimos visose Vidurio ir Rytų Europos šalyse. Nors visi mano, kad imigracija negali visiškai išspręsti kvalifikuotos darbo jėgos trūkumo ir gyventojų skaičiaus mažėjimo problemų, tačiau vis daugėja manančių, kad tai galėtų būti sprendimo dalis.

Vokietija
---------

Vokietijoje yra apie 6,75 mln. užsieniečių (2006 m.). Iš jų – 1,739 mln. turkų, 535 000 italų, 362 000 lenkų, 317 000 serbų ir juodkalniečių, 304 000 graikų, 228 000 kroatų


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Imigracija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  ES inf.
2. ↑  FAZ: Turkijos migrantai Vokietijoje
| Alison Doody |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Alison Doody |
|  |
| Gimė | 1966 m. lapkričio 11 d. (55 metai)Dublinas, Airija |
|  |
| Šalis |  Airija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Jenny Flex „Žvilgsnis į žmogžudystę" (1985 m.) dr. Elsa Schneider „Indiana Džounsas ir paskutinis kryžiaus žygis" (1989 m.) |
|  |
|  |

**Elison Dudi** (angl. *Alison Doody*) (g. 1966 m. lapkričio 11 d. Dublinas) – airių kino ir televizijos aktorė bei modelis.

Gimė pasiturinčioje šeimoje ir buvo jauniausia iš 3 vaikų. Mokėsi Dublino menų koledže, tačiau jį metė, nusprendusi tapti modeliu. 

1985 m. ji debiutavo kine, bondidos filme „Žvilgsnis į žmogžudystę". Vaidmuo buvo epizodinis, tačiau Elison vis vien yra vadinama Bondo mergina ir iki šiol yra jauniausia iš visų aktorių. 1986 m. žurnalas „Screen World" įtraukė ją tarp dvylikos perspektyviausių aktorių.

1989 m. ji vaidino filme „Indiana Džounsas ir paskutinis kryžiaus žygis", o 1991 m. – TV seriale „ Selling Hitler".

1993-2004 m. Elison nesifilmavo, o vėliau sugrįžo į ekranus, atlikdama nedidelius antrapląnius vaidmenis. Dėl mažamečių dukterų 2002 m. ji atsisakė Eovynos vaidmens filme „Žiedų valdovas. Dvi tvirtovės" (šis atiteko Mirandai Otto).

1994-2006 m. buvo ištekėjusi už media kompanijos „Independent News & Media" vadovo Gavino O‘Reilly, su kuriuo susilaukė 2 dukterų.

Dalinė filmografija
-------------------

* Žvilgsnis į žmogžudystę (1985)
* Indiana Džounsas ir paskutinis kryžiaus žygis (1989)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Alison Doody Biography at IMDb.com

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Alison Doody** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė
*Šis straipsnis apie upę. Apie ežerą skaitykite straipsnyje Ausieniškių ežeras.*

| Aliosa |
| --- |
| **Ilgis** | 12,8 km |
| **Baseino plotas** | 33,3 km² |
| **Ištakos** | Ąžuolinės apylinkės |
| **Žiotys** | Neris |
| **Šalys** | Lietuva |

**Aliosa** – upė Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje; Neries kairysis intakas. Prasideda keliais melioracijos grioviais į pietus nuo Ąžuolinės. Prateka Ausieniškių ežerą (Aliosą), tada teka į rytus Vievio šiauriniais pakraščiais. Vidurupyje pasuka į šiaurę ir giliu slėniu teka per Panerių miškus. Žemupyje vėl pasuka į vakarus ir įteka į Nerį 106,5 km nuo jos žiočių, Paaliosėje.

Intakas – Zelvė (kairysis).

Aukštupio vaga ištiesinta, ties Vieviu sudarytas Vievio tvenkinys. Visas Aliosos žemupys ir dalis vidurupio patenka į Neries regioninį parką, kur paskelbtas Aliosos hidrografiniu draustiniu. Prie upelio aukštupio yra Ausieniškių dvaro liekanos.

Prie Aliosos įsikūrę: Ąžuolinė, Ausieniškės, Liepikas, Alesninkai, Vievis, Pilypiškės, Šaltupė, Medžiolai, Paaliosė.

Upėvardis *Aliosà* kildinamas nuo blrs. *алёс* („liūnas, raistas, šlapynė, klampynė"), *альса* („durpinga pelkė, alksnynė"), kurie dalies kalbininkų (N. Tolstoj, V. Toporov) laikomi skoliniais iš baltų kalbų (plg. *Alšia*).

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 445 - 449
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 40–41
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Dantų akmenys
**Dantų akmenys** – kietos nuosėdos ant dantų. Būna virš dantenų ir po jomis. Pilkos arba gelsvos (rūkančiųjų - tamsiai rudos arba juodos) spalvos. Susidaro blogai prižiūrint burną, sutrikus medžiagų apykaitai, sergant dantenų, burnos gleivinės, skrandžio ir žarnyno ligomis. Iš pradžių ant dantų kaupiasi minkštos apnašos iš nusilpusio burnos epitelio, maisto likučių, mikrobų (valant dantis arba valgant rupų maistą jos nusivalo), vėliau jose kaupiasi mineralinės druskos, susidaro dantų akmenys. Greičiausiai dantų akmenys susidaro tose vietose, kuriose valgant dantys patys nenusivalo, t. y. tarpdančiuose, apie dantų kaklelius, ant dantų, kuriais (pvz. dėl dantų ėduonies) nekramtoma, vidiniame dantų paviršiuje. Dantų akmenys gali sukelti dantenų uždegimą, parodontozę, todėl juos reikia periodiškai (dukart per metus) šalinti. Dantų akmenis šalina burnos higienistas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Armėnijos rublis |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **1919 m. – 1923 m.** | → |

 |  |
|  |
|  |
| **Naudojo:** | Armėnijos Demokratinė Respublika Armėnijos TSR |
|  |
| **Simbolis:** | ,   Smulkesnio vieneto: *Nėra* |
|  |
| **Nominalai:** | Banknotai: rubliai: 5, 10, 25, 50, 100, 250, 500, 1000, 5000 ir 10000   Monetos: *Nėra* |

**Armėnijos rublis** (arm. Հայկական ռուբլի) – buvusi Armėnijos Demokratinės Respublikos ir Armėnijos TSR valiuta, kuri buvo apyvartoje nuo 1919 m. iki 1923 m. Įvesta vietoje pirmojo Kaukazo rublio. Valiuta egzistavo tik banknotų pavidalu.

Banknotai
---------

Pirmieji banknotai buvo išleisti 5, 10, 25, 50, 100, 250, 500, 1000, 5000 ir 10000 rublių nominalais. Dauguma banknotų nebuvo geros kokybės. Tekstas buvo užrašytas rusų kalba. Įdomu tai, kad 50, 100 ir 250 rublių nominalai buvo spausdinami Jungtinėje Karalystėje, *Waterlow and Sons* spaustuvėje. Banknotų autoriai buvo *Arshak Fetvajyan* ir Hakob Kojoyan. Tekstai buvo užrašyti armėnų, prancūzų bei rusų kalbomis.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dramas
Rembranto autoportretas
**Impastas** (it. *impasto*, 'spalvų derinys') – tapymo būdas iškiliais aliejiniais dažais, tempera, akrilu arba guašu, tirštais, faktūriškais potėpiais, ypač siekiant išgauti šviesos efektą. Dažai gali būti sumaišomi tiesiai ant drobės.

Aliejiniai dažai impasto technikai yra tinkamiausi, nes juos galima storai užtepti, pasižymi lėtu džiūvimu. Šiam tikslui tinka ir akrilas. Siekiant panaudoti akvarelę ar temperą, tenka pridėti tirštiklių. Dailininkas gali išgauti dalinį impasto efektą ir su pastele, sausą dažą prispausdamas prie popieriaus paviršiaus.

Šią techniką pradėjo naudoti Rembrantas, Ticianas, Vermejeris, siekę išryškinti paveiksluose drabužių klostes, juvelyrinių dirbinių žavesį. Daug vėliau prancūzų impresionistai kūrė ištisas drobes, kuriose gausu impasto technikos efektų. Vincentas van Gogas impasto pagalba paryškino savo kūrinių estetiką ir įspūdį. Abstrakčiojo ekspresionizmo dailininkai Hans Hofmann, Willem de Kooning ypač plačiai taikė impastą, norėdami išryškinti patį tapybos veiksmą. Dar vėliau, vokietis Frank Auerbach savo paveiksluose tiek „tepė", jog kai kurie jų tapo beveik trijų dimensijų kūriniais.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Impasto** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Impasto galerija Archyvuota kopija 2013-06-03 iš Wayback Machine projekto.
| Pavištyčio II piliakalnis |
| --- |
| Pavištyčio II piliakalnis nuo „Trijų ežerų" regyklos |
| 

Pavištyčio II piliakalnisPavištyčio II piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°24′18.3″ š. pl. 22°47′0.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.405083°š. pl. 22.783417°r. ilg.﻿ / 54.405083; 22.783417Koordinatės: 54°24′18.3″ š. pl. 22°47′0.3″ r. ilg.﻿ / ﻿54.405083°š. pl. 22.783417°r. ilg.﻿ / 54.405083; 22.783417 |

 |
| Vieta | Vilkaviškio rajonas |
| Seniūnija | Vištyčio seniūnija |
| Aukštis | 16 m |
| Plotas | 28x19 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | VT181 / 31076, 31077 / |

**Pavištyčio II piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 31078) Vilkaviškio rajono savivaldybės teritorijoje, į rytus nuo Čižiškių Vištyčio seniūnija. Pasiekiamas keliu Pavištytis – Pavarteliai pavažiavus 1,9 km, yra dešinėje, į vakarus nuo kelio. Į rytus už 1 km stūkso Pavištyčio kalnas, kurio altitudė 282 m.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, 1 km į pietus nuo Pavištyčio pirmojo piliakalnio. Aikštelė ovali, pailga vakarų – rytų kryptimi, 28x19 m dydžio, per 1,5 m iškiliu viduriu. Jos rytiniame krašte supiltas 0,4 m aukščio, 3,5 m pločio pylimas (iš jo kyšo stambūs akmenys), už kurio iškastas 3,5 m pločio, 0,3 m gylio griovys. Už griovio supiltas antras 0,5 m aukščio, 6 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,2 m aukščio šlaitas leidžiasi į antrą 4,5 m pločio, 0,3 m gylio griovį, už jo kyla trečias 0,4 m aukščio, 4,5 m pločio pylimas išoriniu 2,5 m aukščio šlaitu. Antras pylimas, atrodo, juosė visą aikštelę 2 m žemiau jos. Šlaitai statūs, 16 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, dirvonuoja. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Nekilnojamojo kultūros paveldo vertinimo tarybos aktas. 2007-01-17; Nr. KPD-RM-181. Paminklo teritorijos plotas 23700 m².

Šiaurinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lygios keramikos.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pilupėnų piliakalnis 14 km | Pavištyčio I piliakalnis 1 km | Piliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 18 km |  |
|  |  | Papiliakalnių piliakalnis 20 km |
| Žydkiemio piliakalnis 6,5 km |  | Sūduvos piliakalnis 7,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Pavištytis II