recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Džamala |
|  
Džamala 2016 m. Eurovizijos konkurse Stokholme |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Susana Džamaladinova |
| Dar žinomas | Jamala |
| Gimė | 1983 m. rugpjūčio 27 d. (39 metai), Ošas, Kirgizijos vėliava Kirgizijos TSR |
| Kilmė |  Ukraina |
| Žanrai | pop, alternatyvus rokas, elektro, soul, bliuzas |
| Veikla | dainininkė, aktorė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2001—dabar |
| Įrašų kompanija | Moon Records Ukraine, Enjoy Records |
| Svetainė | jamalamusic.com |

**Džamala** arba **Jamala** (ukr. *Джамала*; pilnas vardas – Susana Džamaladinova ukr. *Сусана Алімівна Джамаладінова*; g. 1983 m. rugpjūčio 27 d.) – ukrainiečių atlikėja, aktorė. Kūryboje vyrauja pop, alternatyvus rokas, elektro, soul, bliuzas. Eurovizijos dainų konkurso 2016 m. nugalėtoja.

Biografija
----------

Džamala dalina autografus 2012 m. kino festivalyje Odesoje
Atstovaudama Ukrainai Džamala atliko graudžią dainą „1944". Ji yra Krymo totorių kilmės (jos vardas krym. *Camala*), gimusi Kirgizijoje, vaikystę praleidusi Kryme. Atlikti šią dainą įkvėpė prisiminimai apie dainininkės prosenelę, kuri 1944 m. iš Krymo buvo deportuota su šeima kaip ir tūkstančiai kitų totorių. Džamala šiuo metu gyvena Kijeve, tačiau po Rusijos aneksijos Kryme negali laisvai nuvykti pas gimines, pasilikusius okupuotoje teritorijoje.

Baigusi Kijevo muzikos akademijoje operos vokalo studijas, Džamala apsisprendė eiti džiazo ir popmuzikos keliu. Atlikėjos karjerą pradėjo 2001 m. Išleido tris studijinius albumus, vieną koncertinį ir du mini albumus, į kuriuos sudėti kūriniai atliekami anglų, ukrainiečių, rusų ir Krymo totorių kalbomis. 2009 m. ji laimėjo dainininkų konkursą „Novaja volna" Jūrmaloje, 2013 m. suvaidino filmuose: ukrainiečių „The Guide" („Povodyr"), prancūzų–belgų „Polina".

Diskografija
------------

Studijiniai albumai:

* 2011: *For Every Heart*
* 2013: *All or Nothing*
* 2015: *Подих*
* 2016: *1944*

Koncertiniai albumai:

* 2012: *For Every Heart: Live at Arena Concert Plaza*

Mini albumai:

* 2014: *Thank You*
* 2016: *1944*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Džamala: „Pikta, kai kalbama, kad mano pergalę nupirko CŽV" (*lrytas.lt*)[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Džamala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-05-15 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Marija Jaremčiuk** | **Ukrainos atstovė Eurovizijoje**2016 | Po to:**O.Torvald** |
| Prieš tai:**Måns Zelmerlöw** | **Eurovizijos dainų konkurso laimėtojas**2016 | Po to:**Salvador Sobral** |
|  Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Lomžos |
| **Dekanatas** | Lapių |
| **Savivaldybė** | Lapių valsčius (Balstogės apskritis) |
| **Gyvenvietė** | Uhovas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1919 m. |
| **Stilius** | neogotika |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Uhovo Šv. Vojciecho bažnyčia** (lenk. *Kościół pw. św. Wojciecha B.M w Uhowie*) – Romos katalikų bažnyčia šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Balstogės apskrityje, Lapių valsčiuje, Uhovo kaime, *ul. Kościelnej 8* gatvėje.

Istorija
--------

1753 m. šioje vietovėje buvo pastatyta medinė bažnyčia. 1904 m. nuspręsta pastatyti nauja bažnyčia. Dabartinė bažnyčia pastatyta 1914-1919 metais, architektas Romuald Lenczewski. 1919 m. rugpjūčio 8 d. bažnyčią pašventino Vilniaus vyskupas Jurgis Matulaitis. 1997 m. gruodžio 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie parapiją (lenk.);
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.).

Koordinatės: 53°00′05″ š. pl. 22°54′43″ r. ilg.﻿ / ﻿53.00139°š. pl. 22.91194°r. ilg.﻿ / 53.00139; 22.91194
| Uruchas |
| --- |
| Uruchas Alanijos nac. parke Uruchas Alanijos nac. parke |
| **Ilgis** | 104 km |
| **Baseino plotas** | 1280 km² |
| **Vidutinis debitas** | 40 m³/s |
| **Ištakos** | Didysis Kaukazas |
| **Žiotys** | Terekas |
| **Šalys** | Rusija |

**Uruchas** (rus. *Урух*, oset. *Æрæфы дон*, kabard. *Урыху*) – upė Rusijoje, Šiaurės Kaukaze; Tereko kairysis intakas. Prasideda Šiaurės Osetijos pietvakariuose, išteka iš Mostocetės ledyno, Digoros tarpelyje. Aukštupyje upė vadinama ***Charvesu*** (rus. *Харвес*, oset. *Хæрисыдон*). Teka kalnų tarpekliais į šiaurės rytus per Šiaurės Osetiją (jos vakarinę pusę, vadinamą Digorija). Žemupyje patenka į Kabardą-Balkariją, įteka į Tereką ties Aleksandrovskaja.

Didžiausias intakas – Chaznidonas (kairysis).

Pagrindinė gyvenvietė prie upės – Uruchas (Kabarda-Balkarija).

Upėvardis „Uruchas" (*Уæрæх*) osetinų kalba reiškia „platusis". Senesnis upės pavadinimas yra Irefas (*Ирæф*), etimologizuojamas kaip „osetinų vandenys". Aukštupio pavadinimas „Charvesas" reiškia „gluosnių [upė]".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Харвес // Топонимический словарь Кавказа. / А. В. Твердый. 2011.
| **Ugo Pellis** |
| --- |
| Gimė | 1882 m. spalio 9 d.San Valentino di Fjumičelas, Italijos karalystė |
| Mirė | 1943 m. liepos 17 d. (60 metų)Goricija, Italijos karalystė |
|  |
| Veikla | kalbininkas, literatas, fotografas |
|  |
| Alma mater | Insbruko universitetas |

**Ugas Pelisas** (it. *Ugo Pellis*, 1882 m. spalio 9 d. San Valentino di Fjumičelas, Udinės provincija, Italijos karalystė – 1943 m. liepos 17 d. Goricija, Italijos karalystė) – friulų kalbininkas, literatas, fotografas.

Biografija
----------

Tėvas buvo miesto dvarininkas. U. Pelisas mokėsi Valstybinėje Goricijos gimnazijoje, pasižymėjo gabumu kalboms. Gimnazijoje susipažino su Dž. Batista Bruzinu, vėlesniais dešimtmečiais draugystė su juo buvo reikšminga. 1903–1904 m. baigęs gimnaziją studijavo kalbotyrą Insbruko ir Vienos universitetuose. 1907–1908 m. Insbruko universitete apgynė disertaciją apie romanų ir germanų kalbas („Die germanischen Elemente im Isonzofriaulischen und grammatische Bearbeitung derselben"). Nuo 1907 m. Insbruko Aukštojoje Koperio gimnazijoje dirbo vokiečių kalbos ir literatūros mokytoju, o nuo 1912 m. perėjo į Triesto Miesto aukštąją F. Petrarkos gimnaziją. 1908 m. vedė Neldą Dorčič. Nuo jaunų dienų buvo Friulų jaunimo sąjungos pirmininkas. Imperijos valdžia du kartus jį buvo suėmusi ir teisė už dalyvavimą demonstracijose Udinėje ir Insbruke. Dirbo leidinyje „Le nuove pagine", 1910–1914 m. vadovavo žurnalui „Forum Iulii. Rivista di scienze e lettere". 1915 m. buvo vienas iš „Zärtlichkeitsausdrücke und Koseworte in der friulanischen" autorių – tai friuliškų posakių apie prieraišumą ir artumą rinkinys.

U. Pelisas literatūrine kūryba užsiėmė jau 1909–1910 m. tačiau pirmieji darbai publikuoti tik 1921 m. U. Peliso kūrybai priklauso ir prozos, ir poezijos darbai, taip pat ir vertimai. Prie pastangų kūrinius išleisti prisidėjo Dž. Batista Bruzinas. U. Peliso darbai buvo to meto valdžios cenzūruojami, dalis jų liko rankraščiuose ir buvo atrasti tik 1968 m. pradėti tirti paskutiniais XX a. dešimtmečiais. Dažnai kūrinių nuotaikos niūrios, tonas ironiškas ar net sarkastiškas, tačiau Karlas Batistis U. Pelisą vadina „Friulio iliustratoriumi", jo prozą apibūdina kaip nepaprastai turtingą, melodingą ir spalvingą.

U. Pelisas buvo 1919 m. įkurtos Friulų filologijos draugijos vienas pagrindinių steigėjų, jai pirmininkavo 1921–1923 m. Nuo 1923 m. dirbo prie „Italų lingvistinio atlaso", šis darbas užtruko 17 m. U. Pelisas apkeliavo atokiausius pusiasalio kampelius, atliko 727 tyrimus, užpildė pusantro milijono kortelių, padarė 7156 nuotraukas. Jį lydėjo žmona Nelda Dorčič. Per Antrąjį pasaulinį karą jam pavyko išvengti Turino bombardavimo, tačiau šio miesto universitetas nespėjo jam suteikti garbingo mokslinio laipsnio. Ugas Pelisas mirė 1943 m. liepos 17 d. Goricijoje.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Gabriele Zanello, Antonio Giusa. „PELLIS UGO (1882 - 1943)". DIZIONARIO BIOGRAFICO DEI FRIULANI. Nuoroda tikrinta 2021-10-26.

Bibliografija
-------------

* U. Peliso bibliografija
**Petras Abelkis** (g. 1933 m. sausio 10 d. Pabriedumės km. Mažeikių rajonas) – imtyininkas, imtynių treneris ir teisėjas, Lietuvos imtynių federacijos prezidentas.

Biografija
----------

1949-1957 m. su šeima ištremtas į Irkutsko sritį (Rusija). 1955 m. baigė Irkutsko kūno kultūros technikumą. 1959 m. baigė Lietuvos valstybinį kūno kultūros institutą.

Nuo 1957 m. Klaipėdos m. graikų – romėnų imtynių treneris, 1979-1984 m. Klaipėdos specializuotos olimpinio rezervo imtynių sporto mokyklos įkūrėjas, direktorius. Nuo 1979 m. tarptautinės kategorijos teisėjas. 1980 m. olimpinių žaidynių Maskvoje teisėjas, 1974 m. tarptautinio I. Podubno turnyro turnyro Vilniuje vyr. teisėjas, daugelio sąjunginių pirmenybių vyr. teisėjas, finalinių kovų arbitras.

Paruošė 29 sporto meistrus, Lietuvos čempionus: A. Limantą – Lietuvos jaunių, jaunimo ir suaugusiųjų čempioną, SSRS jaunių prizininką (2 vieta), SSRS jaunių ir jaunimo rinktinės narį, SSRS ginkluotų pajėgų, SSRS profsąjungų čempioną) ir A. Šiukšterį (SSRS SD „Dinamo" jaunimo varžybų nugalėtoją, SSRS jaunimo pirmenybių 4 vietos laimėtoją).

1971-1989 m. Lietuvos imtynių federacijos prezidentas.

Apdovanojimai
-------------

* Lietuvos nusipelnęs treneris, 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  VRK informacija[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Lietuvos imtynių federacijos informacija
Koordinatės: 45°54′ š. pl. 149°59′ r. ilg.﻿ / ﻿45.900°š. pl. 149.983°r. ilg.﻿ / 45.900; 149.983

 *Kitos reikšmės – Urupas (reikšmės).*
Urupas Kurilų žemėlapyje
**Urupas** (rus. *Уруп*, jap. 得撫島 = *Uruppu-tō*, ain. ウルㇷ゚ = *Urup*) – Rusijai priklausanti sala Kurilų salyne. Yra salyno pietuose, Frizo sąsiauriu atskirta nuo Itrupo, o Urupo sąsiauriu – nuo Juodųjų Brolių salų. Plotas – 1427 km².

Salos ilgis 116 km, plotis iki 20 km. Kranto linijos ilgis – 277 km. Paviršius kalnuotas, susidaro iš 25, papėdėmis susiglaudusių ugnikalnių; iš jų – vienas veikiantis (Bergo ugnikalnis, 1040 m). Aukščiausia vieta – 1426 m (Vysokajos k.). Yra krioklių, ežerų. Pietinė dalis lygi, išraižyta įlankų ir užutėkių. Aplink gausu kekurų. Saloje auga mišrieji miškai su lianomis, Kurilų bambukais.

Urupe nuolatinių gyventojų nėra. Veikia du švyturiai. Yra pora apleistų gyvenviečių. Kasamas auksas. Faktiškai sala priklauso Sachalino sričiai, Kurilų rajonui.

Saloje nuo seno gyveno ainai. XVIII a. kolonizaciją pradėjo Rusija ir Japonija. 1855 m. Iturupas oficialiai pripažintas Japonijos valda, bet per antrąjį pasaulinį karą užimtas Raudonosios armijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2019-11-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 450


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Urupas (sala)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Petras Algirdas Čiočys** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. rugsėjo 15 d.Pocelonys, Alovės valsčius |
| Mirė | 2021 m. vasario 4 d. (89 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | teisėtyrininkas, socialinių mokslų daktaras, sporto veikėjas, rankinio tarptautinės kategorijos teisėjas. |

**Petras Algirdas Čiočys** (1931 m. rugsėjo 15 d. Pocelonyse, Alovės valsčiuje – 2021 m. vasario 4 d. Vilniuje) – Lietuvos teisėtyrininkas, socialinių mokslų daktaras, sporto veikėjas, rankinio tarptautinės kategorijos teisėjas.

Biografija
----------

1955 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1978 m. teisės mokslų kandidatas.

1955–1986 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijoje. 1978–1979 m. dėstė SSRS vidaus reikalų ministerijos akademijoje Maskvoje. 1986–2005 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Darbo teisės katedros dėstytojas. 1995–2002 m. Lietuvos karo akademijoje tarptautinės humanitarinės teisės dėstytojas, nuo 1995 m. docentas. Teisės teorijos, darbo ir humanitarinės teisės vadovėlių autorius.

1957–1979 m. Lietuvos rankinio federacijos prezidiumo pirmininkas, nuo 1963 m. buvo rankinio tarptautinės kategorijos teisėjas, Europos rankinio federacijos teisėjas, inspektorius.

Bibliografija
-------------

* Pasienio teisės pagrindai, 1998 m.
* Teisės pagrindai, 1999 m. 4 leid. 2008 m. ISBN 978-9955-528-16-6
* Tarptautinė humanitarinė teisė, Teisinės informacijos centras, 2002 m.
* Enciklopedinis karybos žodynas, su kitais, Lietuvos karo akademija, Vilnius, 2008 m. ISBN 978-9955-423-66-9
* Darbo teisė, vadovėlis, bendraautoris. Vilnius, Teisinės informacijos centras, 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos rankinis neteko vieno savo pradininkų. lrt.lt. 2021-02-04. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.
2. 1 2  *Petras Algirdas Čiočys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 357 psl.
Petra Kvitová
**Petra Kvitova** (ček. *Petra Kvitová*; g. 1990 m. kovo 8 d. Bilovece) – Čekijos tenisininkė, olimpietė. Žinoma dėl savo galingų smūgių kairiąja ranka ir įvairumo. P. Kvitova savo karjeroje laimėjo keturiolika titulų vienetų varžybose, įskaitant du Didžiojo kirčio titulus Vimbldone. P. Kvitova pasiekė savo aukščiausią – 2 vietą – pasaulio reitinge 2011 m. spalio mėn. ir šiuo metu reitinge užima 4-ą vietą (2014 m. lapkričio 24 d.).

Karjera
-------

Savo karjeros persilaužymo metu 2011 m. sezone, P. Kvitova laimėjo savo pirmą Didžiojo kirčio titulą Vimbldono čempionate. P. Kvitova tapo pirmuoju ir kol kas vieninteliu asmeniu, gimusiu XX a. 10-ame dešimtmetyje ir laimėjusiu Didžiojo kirčio turnyrą. P. Kvitova taip pat laimėjo 2011 m. WTA turo čempionatą ir padėjo Čekijai laimėti Fed Cup finalą.

P. Kvitova 2014 m. pasiekė savo antrą didįjį titulą Vimbldone. P. Kvitova taip pat buvo pusfinalininkė Australijos atvirame teniso čempionate 2012 m. ir Prancūzijos atvirame teniso čempionate 2012 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 9 d..
*Apie viensėdį žr. Krūminė (Vilnius)*.
**Krūminė** – javų ir žemdirbystės deivė, Nijolės motina. Deivę 1582 m. mini Motiejus Strijkovskis, kuris teigia, kad deivė duodavusi visus javus. Deivei Krūminei lietuviai aukodavo sukapotų vištų mėsą, kad javai būtų tankūs ir varpingi.

Jos autentiškumą neigė Vilhelmas Manhartas, o A. Briukneris laikė ją lauko demonu. Tačiau pagal T. Narbutą ji buvusi javų ir žemdirbystės deivė.

Legendos
--------

Anot T. Narbuto buvo pasakojama, kad deivė Krūminė turėjusi nepaprasto grožio dukrą, kurią pavasarį beskinančią prie Rasos upės pražydusią pirmąją gėlę, pamatė ir pagrobė pragaro dievas Pikuolis. Krūminė išėjo ieškoti savo dukros, ilgai klajojo, bet taip ir nerado. Grįžusi, ji išmokė žmones auginti javus. Po kurio laiko buvo rastas akmuo, ant kurio prieš daugelį šimtmečių dievas Praamžius savo pirštu buvo surašęs, koks Krūminės dukrai skirtas likimas. Perskaičiusi raštą, Krūminė nusileido į požemį ir surado dukrą, apsuptą daugelio vaikučių. Kurį laiką ji ten pagyveno, o vėliau, sugrįžusi į žemę, rado jau išplitusią žemdirbystę, pagerėjusią žmonių buitį.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Javinė

Išnašos
-------

1. ↑  Krūminė. Mitologijos enciklopedija, 2 tomas. Vilnius. Vaga. 1999. 283 p.
|  |
| --- |
| Liublino trikampis |
|  |
| ██ Liublino trikampio šalys ██ ES ir NATO šalys |
| Įkurta | 2020 m. liepos 28 d. (2020-07-28) |
| Narystė | Lietuvos vėliava LietuvaLenkijos vėliava LenkijaUkrainos vėliava Ukraina |
| Oficialios kalbos | Lietuvių, lenkų, ukrainiečių |
| Tinklalapis | Oficiali svetainė |

**Liublino trikampis** (angl. *Lublin Triangle*, lenk. *Trójkąt Lubelski*, ukr. *Люблінський трикутник, Liublinskyi trykutnyk*) – trijų Europos šalių – Lietuvos, Lenkijos ir Ukrainos ekonominio, kultūrinio ir politinio regioninio bendradarbiavimo iniciatyva, kuria siekiama stiprinti tarpusavio karinį, kultūrinį ir ekonominį bendradarbiavimą bei remti Ukrainos integraciją į Europos Sąjungą. Trišalis formatas remiasi šalių tradicijomis, kultūra ir istoriniais ryšiais. Bendrą deklaraciją trijų šalių ministrai priėmė 2020 m. liepos 28 d. Liubline, Lenkijoje.

Liublinas buvo pasirinktas remiantis viduramžių Liublino unija, kuri sukūrė Abiejų Tautų Respubliką.

Liublino trikampio šalys paskelbė remiančios Ukrainos teritorinį vientisumą ir ragina nutraukti Rusijos agresiją prieš Ukrainą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
|  |
| --- |
| Petra Frey |
|  
Petra Frey 1994 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Gimė | 1978 m. birželio 27 d. (44 metai)  Insbrukas, Austrijos vėliava Austrija |
| Žanrai | šlageris |
| Veikla | dainininkė |
| Aktyvumo metai | 1993–dabar |
| Svetainė | petrafrey.com |

**Petra Frey** (g. 1978 m. birželio 27 d. Insbruke) – Austrijos dainininkė.

1993 m. išleido debiutinį albumą „Bloß Träume im Kopf". 1994 m. Petra atstovavo Austrijai 1994 m. „Eurovizijoje" su daina „Für den Frieden der Welt" (liet. *Pasaulio taikai*). Surinkusi 19 taškų, dalyvė tarp 25 dalyvių užėmė 17 vietą. 2003 m. Petra Frey su daina „This Night Should Never End" nacionalinėje Austrijos atrankoje į „Eurovizijos" dainų konkursą liko antroje vietoje, o 2011 m. dainininkė dar kartą pateikė paraišką dalyvauti nacionalinėje atrankoje su daina „Send A Little Smile", tačiau neįveikė internete surengtos atrankos.

Dvyliktasis ir naujausias atlikėjos studijinis albumas „Einfach Frey" išleistas 2011 m. balandį. 2012 m. su Vadimu Garbuzovu laimėjo Austrijos televizijos šou „Dancing Stars".

Diskografija
------------

### Albumai

* 1993 – *Bloß Träume im Kopf*
* 1995 – *Hey Du*
* 1996 – *Liebst Du mich*
* 1998 – *Küß mich*
* 1999 – *Heiss und Kalt*
* 2001 – *Geboren um Dich zu lieben*
* 2002 – *Das ist mein Leben*
* 2004 – *Freyheiten*
* 2007 – *Göttlich Weiblich*
* 2008 – *Selbstbewusst*
* 2009 – *Feuer und Eis*
* 2011 – *Einfach Frey*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Tony Wegas  *„Maria Magdalena"*** |  **Austrijos atstovė Eurovizijoje**1994 | Po to:**Stella Jones  *„Die Welt dreht sich verkehrt"*** |
| **Jonas Mašiotas** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. rugsėjo 12 d.Rusija Ryga, Rusijos imperija |
| Mirė | 1953 m. vasario 28 d. (55 metai)Jungtinės Amerikos Valstijos Čikaga |
| Tėvai | Pranas Mašiotas |
| Sutuoktinis (-ė) | Veronika Mašiotienė |
| Vaikai | Baniutė Mašiotaitė-Kronienė |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Ciuricho universitetas |

**Jonas Mašiotas** (1897 m. rugsėjo 12 d. Rygoje, Rusijos imperija – 1953 m. vasario 28 d. Čikagoje) – Lietuvos pedagogas, matematikas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas pedagogas, rašytojas Pranas Mašiotas. 1915 m. baigė vokiečių realinę mokyklą Rygoje. 1916–1918 m. dirbo Lietuvių tremtinių komitete Maskvoje. 1919 m. Rygoje redagavo laikraštį „Darbininkų kova". Grįžęs į Lietuvą, 1919–1922 m. mokytojavo Marijampolės gimnazijoje ir mokytojų seminarijoje. Nuo 1922 m. studijavo matematiką Berlyno ir Ciuricho universitetuose. Nuo 1926 m. Kauno komercinės aukštesniosios mokyklos nuo 1927 m. rugsėjo 1 d. dar ir Kauno „Aušros" berniukų gimnazijos mokytojas. 1943 m. tapo vyresniuoju mokytoju ir buvo paskirtas mokytoju į Vilkijos gimnaziją. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1946 m. laikraštėlio  Laisvoji Lietuva redaktorius. 1949 m. atvyko į JAV.

1916–1918 m. priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijai, vėliau Lietuvos šaulių sąjungai, nuo 1929 m. Lietuvos skautų sąjungai, nuo 1945 m. Lietuvos atgimimo sąjūdžiui (vienas jo kūrėjų), nuo 1951 m. Amerikos lietuvių tautinei sąjungai. Bendradarbiavo leidiniuose „Jaunoji Lietuva" (1916 m.), „Lietuvos žinios", „Švietimo darbas", „Mūsų kelias", „Vienybė", „Margutis", „Draugas". Parašė matematikos vadovėlių gimnazijoms.

Bibliografija
-------------

* Erdvės geometrija, 1928 m.
* Matematikos formulės ir lentelės, 1929 m.
* Funkcija ir jos grafiškas vaizdavimas aukštesnėse ir vidurinėse mokyklose I, 1930 m.
* Matematikos vadovėlis, teorija ir uždavinynas vidurinei mokyklai, 1937 m. II d. 1938 m. III d. 1938 m.
* Keturženklės dešimtainių logaritmų ir trigonometrininių funkcijų didumų lentelės, 1945 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prano ir Jono Mašiotų palikimo puoselėtojų draugija Archyvuota kopija 2011-03-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Liublino universitetaslenk. *Katolicki Uniwersytet Lubelski Jana Pawła II* |
|  |
| lot. *Universitas Catholica Lublinensis Ioannis Pauli II* |
| Įkurtas | 1918 m. liepos 27 d. |
| Tipas | Visuomeninis |
| Darbuotojų | 3000 (2008 m.) |
| Studentų | 20 000 (2008 m.) |
| Vieta | Čikaga, Ilinojus |
| Svetainė | kul.lublin.pl |

Liublino universiteto bažnyčia
**Liublino katalikiškasis Jono Pauliaus II universitetas** (lenk. *Katolicki Uniwersytet Lubelski Jana Pawła II*) – nevalstybinė katalikiška aukštoji mokykla Liubline. Apie 20 000 studentų.
Pagal Lenkijos aukštųjų mokyklų reitingą užima 8 vietą, o tarp ekonominių ir pedagoginių mokyklų užima 6 vietą.

Istorija
--------

Liublino universitetas įkurtas 1918 m. iki 1928 m. Liublino universitetas, iki 2005 m. Liublino katalikiškasis universitetas. Nuo 1938 m. teikia mokslinius laipsnius ir vardus. Vokietijos okupacijos metais (1939–1944 m. universitetas veikė pogrindyje, slaptos studentų grupės buvo Liubline, Varšuvoje ir Kelcuose. Universitete dėstė Karolis Voityla. Nuo 1993 m. iš dalies finansuojamas valstybės. Universitete susikūrė Liublino neotomistinė krikščioniškosios filosofijos mokykla.

Struktūra
---------

* Teologijos fakultetas
* Filosofijos fakultetas
* Teisės, kanonų teisės ir administravimo fakultetas
* Humanitarinių mokslų fakultetas
* Visuomenės mokslų fakultetas
* Matematikos ir gamtos mokslų fakultetas
* 13 tarpfakultetinių padalinių
* 12 mokslinių institutų (Jono Pauliaus II, nuo 1982 m. Ekumeninis, nuo 1983 m. ir kt.), kuriuose atliekami Biblijos archeologijos, krikščionybės archeologijos, religinės literatūros, muzikos, meno ir kitų sričių tiriamieji darbai.
* Leidykla, įkurta 2005 m. vietoj *KUL leidinių redakcijos*, veikusios nuo 1957 m. leidžia mokslinį leidinį „Zeszyty Naukowe KUL" (nuo 1958 m. ketvirtinis, skelbia monografijas, teologijos, filosofijos, humanistinės visuomenės ir teisės bei matematikos ir gamtos mokslų disertacijas), periodinį leidinį Przegląd Uniwersytecki (nuo 1989 m. kas 2 mėn.) ir kita.

Prie universiteto veikia *Liublino katalikų universiteto mokslinė draugija*, leidžianti universiteto profesorių veikalus, mokslinių darbų rinkinius, Katalikų enciklopediją (*Encyklopedia katolicka*, iki 2006 m. 11 t.), draugijos skyrių kasmetinius teminius tęstinius leidinius ir kt. Iš viso išleido daugiau kaip 2000 leidinių. 

Nuo 2001 m. Liublino universitetas turi mokslinio, pedagoginio, kultūrinio ir dvasinio bendradarbiavimo su Vytauto Didžiojo universitetu sutartį, pagal ją vykdo dėstytojų ir studentų mainų programą.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  *Liublino universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 499 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Liublino universitetas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 51°14′52″ š. pl. 22°32′41″ r. ilg.﻿ / ﻿51.24778°š. pl. 22.54472°r. ilg.﻿ / 51.24778; 22.54472
| **Jonas Mačiulis** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. liepos 20 d.Kalviai, Veliuonos valsčius |
| Mirė | 1992 m. balandžio 5 d. (72 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | rašytojas, muziejininkas |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Vilniaus universitetas |

**Jonas Mačiulis** (1919 m. liepos 20 d. Kalviuose, Veliuonos valsčius – 1992 m. balandžio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, archyvininkas, muziejininkas.

Biografija
----------

Baigęs gimnaziją įstojo į Vytauto Didžiojo universitetą studijuoti lietuvių kalbą ir literatūrą. 1951 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. Mokytojavo Garliavos vidurinėje mokykloje. Nuo 1969 m. Centrinio valstybinio literatūros ir meno archyvo direktorės pavaduotojas. 1973–1983 m. Vilniaus rašytojų memorialinio muziejaus direktorius.

Kūryba
------

Parašė dokumentinių apybraižų (rinkiniai „Augo diemedis" apie Petro Cvirkos vaikystę, „Iš dienų tėkmės" apie Kristijoną Donelaitį, Petro Cvirkos motiną, Ievą Simonaitytę ir Antaną Jušką).

Romane „Troškulys" (1977 m. 2 leid. 1995 m.) kronikinio pasakojimo stiliumi vaizduojamas baudžiavos laikų kaimas, vyrauja socialinė buitinė tematika. Romane „Bėga upės krantai" aprašomas sielininkų gyvenimas po baudžiavos panaikinimo; būdingas sodrus praeities koloritas, lakus pasakojimo stilius, romantinė nuotaika.

Bibliografija
-------------

* Augo diemedis / iliustr. Birutė Demkutė. – Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1961. – 110 p.: iliustr.
* Iš dienų tėkmės. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1963. – 49 p.
* Augo diemedis: apsakymai apie Petro Cvirkos vaikystę / iliustr. Birutė Cvirkienė. – 2-asis leidimas. – Vilnius: Vaga, 1976. – 221 p.: iliustr.
* Troškulys: romanas. – Vilnius: Vaga, 1977. – 370 p.
* Bėga upės krantai: romanas. – Vilnius: Vaga, 1982. – 214 p.
* Troškulys: romanas. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1995. – 228 p. – ISBN 9986-413-56-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Genovaitė Suveizdienė. *Jonas Mačiulis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 673
2. ↑  *Jonas Mačiulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 759 psl.
| **Rimvydas Paleckis** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. rugsėjo 14 d. (55 metai)Maskva, SSRS |
| Tėvas | Justas Vincas Paleckis |
| Motina | Laima Paleckienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Renita Petraitytė-Paleckienė |
| Vaikai | Marius Paleckis, Eglė Paleckytė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Vilniaus universitetas |

**Rimvydas Paleckis** (g. 1967 m. rugsėjo 14 d. Maskvoje, SSRS) – žurnalistas, buvęs Lietuvos televizijos vadovas.

Biografija
----------

Diplomato, žurnalisto Justo Vinco Paleckio ir žurnalistės Laimos Paleckienės sūnus, brolis Algirdas Paleckis.

1985–1992 m. VU Istorijos fakultete studijavo žurnalistikos specialybę. 1989–1991 m. savaitraščio „Gimtasis kraštas" korespondentas. 1992–1993 m. tobulinosi Bonos universiteto Komunikacijos fakultete. 1993–1994 m. Hamburge mokėsi privačioje koncerno „Gruner-Jahr, Die Zeit" žurnalistikos mokykloje „Henri-Nannen-Schule". Stažavosi Bundestage, atliko praktiką keliose Vokietijos televizijose, tarp jų ir visuomeninėje. 1993 m. Bundestago deputato padėjėjas.

1993–1995 m. Lietuvos radijo ir televizijos (LRT) užsienio ryšių skyriaus vedėjo pavaduotojas. 1995–1997 m. LTV ir LNK televizijų diskusijų šou „Prieštarauk!" vedėjas, radijo stoties „Radiocentras" pokalbių laidos „Pirmasis puslapis" vedėjas. 1997 m. LRT publicistinės TV laidos „Bylos ’97", 1998 m. laidos „Savaitė ’98" vedėjas. 1998–2000 m. dienraščio „Lietuvos žinios" vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 2000–2001 m. ministro pirmininko Rolando Pakso atstovas spaudai.

2001–2006 m. LTV vedė „Panoramą", pokalbių laidas „Prašau žodžio!", „Ieškau darbo", 2007–2008 m. analitinės laidos „Savaitė" vedėjas. 2008–2013 m. Lietuvos televizijos direktorius, 2013–2018 m. LRT generalinio direktoriaus Audriaus Siaurusevičiaus pavaduotojas. Nuo 2018 m. portalo Alfa.lt laidos „Alfa taškas" vedėjas (nuo 2020 m. birželio mėn. ši laida rodoma per „Lietuvos ryto" televiziją). Nuo 2019 m. veda „Lietuvos ryto" televizijos aktualių pokalbių laidą „Oponentai".

Kalba rusų, vokiečių, anglų kalbomis.

Įvertinimas
-----------

* 2004 m. Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 371 psl.
2. ↑
3. ↑  Atsistatydina premjero atstovas spaudai, 2001-03-21
4. ↑  Kas yra kas Lietuvoje: Lietuvos pasiekimai 2008. – Kaunas: Neolitas, 2008. – 934 psl.
5. ↑  LRT generalinio direktoriaus pavaduotojas – R. Paleckis, 2013-06-25
6. ↑  Startuoja aktualijų laida „Alfa taškas": kaip įspėti nesukeliant panikos? 2018-10-02
7. ↑

Nuorodos
--------

* „Greiti pietūs": Algis Ramanauskas ir Rimvydas Paleckis (video), 2017 m.
| **Brassica oleracea** |
| --- |
| Žiedinis kopūstas |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Bastutis  *( Brassica)* |
| Rūšis: | Kopūstas  *( Brassica oleracea)* |
| Varietetas: | Žiedinis kopūstas  *(Brassica oleracea var. botrytis)* |

 |

**Žiedinis kopūstas** arba **kalafioras** (lot. *Brassica oleracea* var. *botrytis*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimai priklausanti daržovė. Augalas vienmetis. Stiebas trumpas, su žemai susitelkusiais lapais. Žiedynas šakotas. Žiedkočiai, kaip ir viršutiniai lapai, sustorėję, mėsingi, su žiedais sudaro sultingą, kompaktišką galvutę. Paprastai žiedinio kopūsto žiedynas baltas, nors būna ir žalių, purpurinių ar oranžinių.

Maistui naudojami švieži žiedai su žiedkočiais. Dažniausiai verdami, nors kartais kepami ar vartojami žali.

Žiediniai kopūstai Vakarų Europoje išplito XVI-XVII a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kopūstas. *Žiedinis kopūstas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 373

Paruošti žiediniai kopūstai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žiedinis kopūstas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 21°48′ p. pl. 154°41′ v. ilg.﻿ / ﻿21.800°š. pl. 154.683°r. ilg.﻿ / 21.800; 154.683

Palydovinė salos nuotrauka
**Marijos salos** (pranc. *Îles Maria*) arba ***Halo sala*** (angl. *Hull Island*), ***Nororotu*** – mažas koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos pietinėje dalyje, Tubuajo salyne. Plotas – 1,3 km².

Atolas yra pačiuose Tubuajo salyno vakaruose, 215 km į šiaurės vakarus nuo Rimataros, 700 km į pietvakarius nuo Taičio. Atolą sudaro koralų rifo apsupta sekli lagūna su 4 salelėmis (*motu*). Jas dengia tankios džiunglės.

Salos negyvenamos, priklauso Rimataros komunai. Kartais joje renkama kopra.

Pasak legendos, Marijos salas atrado Rurutu vadas Amaiterajus. Valdant Rurutu karaliui Teuruarijui IV, Marijos salos tapo tremties vieta. Europiečiai atolą pasiekė 1824 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)
| **Rimvydas Mickis** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. balandžio 16 d. (92 metai)Kaunas |
| Tėvas | Matas Mickis |
|  |
| Veikla | hidrotechnikos inžinierius, ekonomistas |
| Partija | 1961 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Rimvydas Mickis** (g. 1931 m. balandžio 16 d. Kaune) – Lietuvos hidrotechnikos inžinierius, ekonomistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras; žemės ūkio mokslų daktaras.

Biografija
----------

Tėvas Matas Mickis, brolis Algis Mickis. 1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. žemės ūkio mokslų daktaras.

1954–1956 m. dirbo Melioracijos, 1957–1960 m. Hidrotechnikos ir melioracijos institute, 1960–1993 m. Žemės ūkio ekonomikos institute; 1962–1968 m. direktoriaus pavaduotojas moksliniam darbui, 1968–1990 m. Žemdirbystės ekonomikos sektoriaus vedėjas; nuo 1982 m. profesorius. 1980 m. LTSR nusipelnęs mokslo veikėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritis – melioracijos ir augalininkystės ekonomika. Paskelbė apie 140 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Melioracijos efektyvumas Tarybų Lietuvoje, su S. Šešelgiene, 1973 m.
* Augalininkystės ekonominė analizė, su S. Šešelgiene, 1977 m.
* Naujas žemės vertinimas Lietuvos TSR, su kitais, 1985 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Rimvydas Mickis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 69
3. ↑  *Rimvydas Mickis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 35 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Njongas |
| --- |
| Njongas Kamerūne Njongas Kamerūne |
| **Ilgis** | 640 km |
| **Baseino plotas** | 28 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 446 m³/s |
| **Ištakos** | Pietų Kamerūno plokščiakalnis |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Kamerūnas |

**Njongas** (pranc. *Nyong*) – upė pietiniame Kamerūne. Prasideda Pietų Kamerūno plokščiakalnyje, 40 km į rytus nuo Abong Mbango. Teka į vakarus daugiausia džiunglėmis, lygiagrečiai Sanagos upei. Įteka į Atlanto vandenyno Biafros įlanką ties Peti Batangos kaimu, 65 km į pietvakarius nuo Edėjos.

Upės vaga slenkstėta. Njongas vandeningiausias būna rugsėjo–lapkričio mėnesiais, kai debitas pasiekia 926 m³/s. Vasarį ir kovą debitas nukrenta iki 145 m³/s. Njongas laivuojamas lietinguoju laikotarpiu nedidelėmis valtimis 250 km ruože tarp Abong Mbango ir Mbalmajo.

Upė žemėlapyje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nkhata Bėjus*Nkhata Bay* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Nkhata BėjusNkhata Bėjus

11°36′0″ p. pl. 34°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.60000°š. pl. 34.30000°r. ilg.﻿ / 11.60000; 34.30000﻿ (Nkhata Bėjus)Koordinatės: 11°36′0″ p. pl. 34°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.60000°š. pl. 34.30000°r. ilg.﻿ / 11.60000; 34.30000﻿ (Nkhata Bėjus) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Malavio vėliava Malavis |
| **Provincija** | Šiaurės regionas |
| **Rajonas** | Nkhata Bėjaus rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 14 722  |
| **Altitudė** | 471 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Nkhata Bėjus |

**Nkhata Bėjus** (angl. *Nkhata Bay*) – miestas šiaurės Malavyje, Šiaurės regione, Malavio ežero pakrantėje, į rytus nuo Mzuzu. Rajono centras. Praeina Mzuzu–Blantairo kelias, yra uostas. Į kitus pakrančių miestus plaukioja garlaivis „MV Ilala", dou valtys plaukioja į Mbamba Bėjų Tanzanijoje. Nkhata Bėjus yra vienas pagrindinių šalies kurortų. Verčiamasi turizmu, žvejyba, žemės ūkiu (kasava, ryžiai, žemės riešutai, kukurūzai). Veikia ligoninė, bankas, turgus, kelios parduotuvės ir restoranai.

Istorija
--------

Nkhata Bėjų įkūrė tongai. XIX a. jie buvo puldinėjami iš pietų atsikėlusių ngonių.
Koordinatės: 55°38′36″š. pl. 24°25′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.6432°š. pl. 24.4314°r. ilg.﻿ / 55.6432; 24.4314

|  Marijonavos Marijos Guodėjos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Panevėžio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kabeliai (Panevėžys) |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1860 m. |

**Marijos Guodėjos koplyčia** – veikianti koplyčia Marijonavos kapinėse, esančiose Kabelių kaime, Velžio seniūnijoje, Panevėžio rajone, 6 km į pietus nuo Velžio, prie kelio  **3017**  Velžys–Jotainiai–Pagiriai–Šėta . Buvusi Marijonavos dvaro koplyčia stūkso dešiniajame Juodos krante, priklauso Velykių šv. apašt. Andriejaus parapijai.

Pastatyta 1860 m. joje buvęs laidojimo rūsys šiuo metu užbetonuotas, įrengtos grindys. Priekyje pastatytas Švč. Mergelės Marijos paminklas su užrašu *„Šiluvos Marija, Krikščionių pagelba, Nuliūdusiųjų paguoda, Taikos karalienė"*. Šalia koplyčios yra XIX a. antkapių.

Istorija
--------

1946 m. Velykių parapijos klebono Bronislovo Strumilos (1888-1956) rūpesčiu koplyčia buvo suremontuota. Retsykiais joje buvo laikomos pamaldos, buvo įvesti Švč. Mergelės Marijos paguodos atlaidai, o altoriuje įkomponuotas paveikslas „Marija guodžia lietuvaitę" (neišlikęs).

Vėliau koplyčia buvo apleista ir nuniokota. 1993 m. atstatyta. 2010 m. Kabelių bendruomenės pirmininko Algio Petrošaičio rūpesčiu priešais koplyčią pastatytas Švč. Mergelės Marijos paminklas, anksčiau stovėjęs Panevėžyje, privačiame kieme.

Galerija
--------

* Galinis fasadasGalinis fasadas
* InterjerasInterjeras
* Bokštelio kryžiusBokštelio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Velykių šv. apašt. Andriejaus parapija Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Petras Juknevičius. Panevėžio rajono kopyčios

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Marijonavos Marijos Guodėjos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kabelių kaimo šventė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Šis straipsnis apie aprangą. Apie atolą skaitykite straipsnyje Bikinis (atolas).*
Moteris su bikiniu
**Bikinis** – dviejų dalių moteriškas maudymosi kostiumėlis, naudojamas ir deginantis saulėje); maudomukas iš atskirų dalių. Bikinį sudaro dvi atskiros dalys: viena dengia krūtis, kita – kirkšnis (vulvos sritį) ir sėdmenis.

Yra tam tikras gaktos plaukų skutimo būdas, vadinamas skutimas bikiniui.

Istorija
--------

Panašią į bikinį aprangą nešiojo jau senovės Graikijoje, maždaug 1400 m. pr. m. e.

Pirmasis šiuolaikinis bikinis viešai buvo parodytas 1946 m. liepos 5 d. Paryžiuje. Jį sukūrė Luisas Rirdas (*Louis Reard*) ir pavadino atolo Ramiajame vandenyne vardu, kuriame buvo atliekami branduoliniai bandymai; jis manė, kad bikinis sukels tokį patį „atominį" bumą, kaip ir bombos sukūrimas. Bikinį pristatė modelis Micheline Bernardini.

Pavadinimas „bikinis" maršaliečių kalba reškia „kokosų paviršius".

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Bikinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMoteriška apranga ir avalynė |
| --- |
|  |
| 
Aukštakulniai · Bikinis · Kelnaitės · Korsetas · Liemenėlė · Maudymosi kostiumėlis · Mini sijonas · Palaidinė · Pėdkelnės · Siaurikės · Sijonas · Skarelė · Skrybėlaitė · Suknelė |

 |
Marijos radijo logotipas
**Marijos radijas** (it. *Radio Maria* ) – Lietuvoje transliuojama katalikiška nekomercinė nacionalinė radijo programa. Transliuotojas – VšĮ „Marijos radijas", Romos Katalikų Bažnyčios doktrina besivadovaujančio tarptautinio radijo transliuotojo „Radio Maria" padalinys. Pirmosios radijo laidos pradėtos transliuoti Kaune 2004 m. rugpjūčio 30 d. po mėnesio – Klaipėdoje ir Šiauliuose. Programos transliuojamos įvairiais dažniais, o taip pat ir internetu.

Marijos radijas neturi nei komercinių, nei politinių tikslų. Vienintelis Marijos radijo išlaikymo šaltinis - klausytojų aukos ir savanoriškas darbas. 

Radijo laidas veda savanoriai, programa transliuojama visą parą. Programos turinį sudaro tikėjimo, socialinės tematikos laidos, Šventojo Rašto skaitymai ir komentavimai, tiesioginės Šv. Mišių ir maldos transliacijos, informacija iš Vatikano ir Lietuvos katalikų bendruomenių, religinė muzika. Yra laidų skirtų jaunimui, vaikams, akademinei visuomenei.

Istorija
--------

Idėją įsteigti tokio pobūdžio radijo stotį iškėlė Kauno Palemono parapijos klebonas tėvas Massimo Bianco. 2003 m. įkurta viešoji įstaiga „Marijos radijas". Pasiruošimo darbams, kurie tęsėsi keturiolika mėnesių, vadovavo Kauno arkivyskupijos kunigas Petras Oskaras Volskis. 

2010 m. šio radijo programų direktoriumi tapo dr. kun. Kęstutis Kėvalas. Nuo 2012 m. Marijos radijo programų direktoriumi dirbo kunigas Gintaras Blužas OFS. Vėliau - kunigas Povilas Narijauskas. 2019 m. Marijos radijo programų direktoriumi paskirtas kun. Saulius Bužauskas.

2017 m. pradėtas statyti naujas Marijos radijo studijos patastas Kauno senamiestyje.

Šaltiniai
---------

* bernardinai.lt 2015-06-25
* „Marijos radijas": nuo parapijos radijo iki viso pasaulio krikščionis vienijančios organizacijos  Archyvuota kopija 2013-03-24 iš Wayback Machine projekto. Voruta.lt 2011-08-16
* „Marijos radijas": stengiamės būti suprantami ir priimtini bernardinai.lt 2005-08-29

Nuorodos
--------

* Marijos radijo svetainė
* Radio Maria svetainė
* Marijos radijas internetu
* Oficialūs LRTK duomenys: apie transliuotoją[neveikianti nuoroda], apie programą



1. ↑  *Kunigas Saulius Bužauskas paskirtas Kauno arkivyskupijos vyskupu augziliaru*. Bernardinai.lt. Nuoroda tikrinta 2023-03-01.
2. ↑
| **Tricholoma cingulatum** |
| --- |
| Žiedelėtasis baltikas (*Tricholoma cingulatum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Baltikas  *( Tricholoma)* |
| Rūšis: | Žiedelėtasis baltikas  *( Tricholoma cingulatum)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Žiedelėtasis baltikas** (lot. *Tricholoma cingulatum*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, baltikų (*Tricholoma*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Mišrieji, žolėti miškai, krūmokšniai, karklynai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė pilkos spalvos, kotas su gležnu, nukrentančiu žiedu.

Vaisiakūniai nedideli. Kepurėlė 5–7 cm skersmens, jauna – varpeliška, vėliau – paplokščia, plaušuota, žvynuota, pilkai ruda, pilkai gelsvai rusva. Lakšteliai balsvi, pilkšvi, seni – gelsvi, priaugtiniai. Kotas 4–6×0,5–1 cm, plaušuotas, balsvas, su ryškiu plėvelės pavidalo žiedu. Trama plona, balva, nekarti, miltų kvapo. Sporos 4–5×2,5–3 μm.

**Būdingi požymiai:** kotas su žiedu, tai nebūdinga pilkos spalvos baltikams, sporos mažos.

Auga pavieniui, po kelis vaisiakūnius. Valgomas, bet menkavertis. Paplitimas neištirtas, rastas Joniškio raj. (1985 m. rugpjūčio 23 d.) vienintelį kartą, neabejotinai auga ir kituose Lietuvos miškuose. Ieškomas kopose, po karklais. Tikriausiai labai retas, nes nei Lenkijoje, nei Latvijoje, nei Estijoje nerastas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 151 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Bilalai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 136 tūkst. |
| Populiacija šalyse |  Čadas |
| Kalba (-os) | naba |
| Religijos | islamas |
| Giminingos etninės grupės | kukai, medogai |

**Bilalai** – musulmonų tauta, gyvenanti aplink Fitrio ežerą, Centriniame Čade. Per 1993 m. surašymą šalyje buvo 136 629 bilalai. Jie kalba naba kalba, turinčia 4 dialektus, ji priklauso Centrinio Sudano kalboms. Šia kalba taip pat kalba kukai ir medogai. Kartu šios trys tautos žinomos kaip lisiai ir save kildina iš Jao sultonato gyventojų.

Pirmąkart jie pasirodė XIV a. kaip klajokliai prie Fitrio ežero vadovaujami Saifavos dinastijos palikuonių. Iš pradžių jie buvo politinė grupuotė Fitrio apylinkėse susijungus kajo ir ndžizimio klanams, kurie egzistuoja ir dabar. Jie apsigyveno į rytus nuo Kanemas–Bornu imperijos ir ją nuniokojo, nužudydami 5 iš šešių jos karalių 1376–1400 m. Galiausiai jie užėmė Kanemą ir jo gyventojus privertė bėgti į Bornu. XV a. bilalai įkūrė Jao sultonatą. Ali Gadži vadovaujamas Kanemas kontratakavo ir jo sūnus po didelio Garni Kijalos mūšio išvijo juos atgal į rytus. Tačiau bilalai toliau šimtmečiais nedavė ramybės Kanemui-Bornu. Jų karalystė klestėjo: Leonas Afrikietis manė, kad bilalai netgi turtingesni už Kanemą dėl prekybos su Egiptu.

Bilalų karalystė išsilaikė iki prancūzų kolonizacijos.
**Trakų miškų urėdija** − viena iš 42 miškų urėdijų, turto patikėjimo teise valdanti, naudojanti valstybinius miškus, vykdanti juose kompleksinę miškų ūkio veiklą.

Trakų miškų urėdija buvo įsteigta 1922 m. ir tuo metu valdė 19 589 ha miškų plotą, kuris buvo paskirstytas 7 girininkijoms.

Trakų miškų urėdijos teritorijoje esantys miškai yra penkių savivaldybių teritorijose: Trakų rajono, Vilniaus rajono, Prienų rajono, Elektrėnų, Vilniaus miesto. Bendras miškų plotas miškų urėdijos teritorijoje − 61 777 ha, iš jų 29 100 ha − valstybinės reikšmės. Miškuose vyrauja spygliuočių medynai.

Trakų miškų urėdas − Vygantas Mierkis.

Miškų urėdijos miškai išnuomoti 21 medžiotojų būreliui. Profesionalios medžioklės plotams yra priskirti *Semeliškių* ir *Jagelonių* miškai. Šiuose miškuose gyvena briedžiai, taurieji elniai, šernai, stirnos, lapės, bebrai, miškinės kiaunės, barsukai, pilkieji kiškiai.

Saugomos teritorijos
--------------------

Trakų miškų urėdijoje yra įkurtos šios saugomos teritorijos:

* Aukštadvario regioninis parkas
* Neries regioninis parkas
* Trakų istorinis nacionalinis parkas
* Varnikų botaninis zoologinis draustinis
* Plomėnų ornitologinis draustinis
* Saidės hidrografinis draustinis
* Semeniukų zoologinis draustinis
* Pipiriškių geomorfologinis draustinis
* Taučionių geomorfologinis draustinis
* Gėjaus telmologinis draustinis
* Ilgučio botaninis draustinis
* Papio ornitologinis draustinis

Girininkijos
------------

Trakų miškų urėdijos miškai suskirstyti į 11 girininkijų.

|  |  |
| --- | --- |
| **Girininkija** | **Girininkijos vieta** |
| **Seniūnija** | **Gyvenvietė** |
| Aukštadvario | Aukštadvario seniūnija | Aukštadvaris |
| Jagelonių | Semeliškių seniūnija | Semeliškės |
| Lentvario | Senųjų Trakų seniūnija | Rubežius |
| Onuškio | Onuškio seniūnija | Onuškis |
| Paluknio | Paluknio seniūnija | Paluknys |
| Ropėjų | Senųjų Trakų seniūnija | Ropėjos |
| Rūdiškių | Rūdiškių seniūnija | Rūdiškės |
| Semeliškių | Semeliškių seniūnija | Semeliškės |
| Strėvos | Trakų seniūnija | Trakai |
| Trakų | Trakų seniūnija | Babriškės |
| Žeronių | Rūdiškių seniūnija | Rūdiškės |

Nuorodos
--------

* Trakų miškų urėdijos tinklalapis
Koordinatės: 55°26′22″ š. pl. 21°5′9″ r. ilg.﻿ / ﻿55.43944°š. pl. 21.08583°r. ilg.﻿ / 55.43944; 21.08583

Agilos kopa nuo vakarinio šlaito

Agilos (Naglių) kopaAgilos (Naglių) kopa
Kopos padėtis Neringoje

**Agilos kopa** (kitaip *Agilos kalnas, Naglių kalnas, Naglių kopa, Agilo kopa*) – smėlio kopa Neringoje, Kuršių nerijos rytinėje dalyje, Naglių įlankoje, 2,5 km į šiaurę nuo Pervalkos, Kuršių nerijos nacionaliniame parke, Naglių gamtos rezervate. Tai triviršūnė 1 km ilgio, 0,7 km pločio kopa, užpusčiusi Agilos žvejų kaimelį. 2015 m. kopos aukštis buvo 52,26 m. Per 2003–2015 m. laikotarpį jos aukštis sumažėjo 5,5–8 metrais (daugiausia dėl vėjų pustymo link marių).

Kopa pradėjo kilti XVI a. 1730–1854 m. Agilos kopos vietoje buvo Naglių kaimas (Naujieji Nagliai). Bėgdami nuo pustomo smėlio kaimo gyventojai kelis kartus kraustėsi (nuo 1675 m. kaimo vieta pasislinko į pietus 7 km; galiausiai kaimas buvo apleistas).

Agilos kopa paskelbta gamtos paminklu. Iki jos veda Naglių pažintinis takas, viršūnėje yra regykla, nuo kurios atsiveria vaizdai į Kuršių marias, Naglių, Lydumo ir Žirgų ragus, Naglių įlanką.

Galerija
--------

* Vakarinis šlaitas nuo viršūnėsVakarinis šlaitas nuo viršūnės
* Įtvirtintas smėlis ant kopos viršūnėsĮtvirtintas smėlis ant kopos viršūnės
* Ant Agilos kopos pustomas smėlisAnt Agilos kopos pustomas smėlis
* Paminkliniai kryžiai užpustytiems kaimams Agilos kopos papėdėjePaminkliniai kryžiai užpustytiems kaimams Agilos kopos papėdėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Naglių kalnas*. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T. III (Mec–Rag). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  *Agilos kopa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RNeringos savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Nacionaliniai parkai | 
Kuršių nerijos nacionalinis parkas |
|  |
| Biosferos poligonas | 
Kuršių marių |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Agilos kopa • Angių kalnas • Karvaičių kopa • Lydumo ragas • Marių mergelio atodanga • Naglių ragas • Raganos kalnas • Skirpsto kopa • Urbo kalnas • Vecekrugo kopa • Vingio kopa |

 |