recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rutulinės raudenės (*Lycogala epidendrum*) plazmodis
**Plazmodis** (gr. plasma – lipdinys, *eidos* – pavidalas) yra gleivūnų (*Myxomycota*) ir kai kurių **chitridiomikų** (*Chytridiomycota*) somatinis kūnas, sudarytas iš plikos (neapgaubtos sienele) daugiabranduolės protoplazmos ir galintis ameboidiškai judėti. Plazmodis yra vienaląstis, tai yra nediferencijuotas į atskiras ląsteles. Nuo kitų vienaląsčių kūnų skiriasi tuo, kad neturi sienelės. Plazmodį iš išorės gaubia citoplazminė plazminė membrana (plazmolema) ir gleivių sluoksnis. Žiūrint pro mikroskopą, plazmodis atrodo tarsi tinklas su ertmėm (vakuolėmis). Vidinį tinklą sudaro plazmodžio gijos.

Plazmodžių dydžiai įvairuoja ir gali siekti iki 1-10 centimetrų. Kai kurių rūšių plazmodžiai gali ištįsti iki vieno metro. Taigi, tokių rūšių plazmodžiai yra lyg gigantiškos ląstelės, savo dydžiu pralenkiančios beveik visų kitų organizmų ląsteles. Parazitinių rūšių plazmodžiai yra smulkūs, tokio dydžio kaip parazituojamųjų organizmų ląstelės.

Plazmodis sudarytas iš 75 % vandens, 10 % baltymų, glikogeno ir kitų medžiagų. Kai kurių rūšių plazmodžių vakuolėse gausu pigmentų, kurie ir nudažo plazmodžius ryškiomis spalvomis, pavyzdžiui, geltona, raudona ir violetine. Kadangi plazmodžiai neturi sienelės, tai jie yra gleivėti, lipnūs, drebučių konsistencijos, jų forma netaisyklinga. Pasklidę ant substrato, plazmodžiai atkartoja jo paviršių. Susidarius nepalankioms aplinkos sąlygoms, pavyzdžiui, kritiškai sumažėjus drėgmei, plazmodžių paviršinis gleivių sluoksnis sustandėja (sklerotizuojasi), o pats plazmodis virsta **pseudoskleročiu** (gr. pseudo – tariamas, netikras, *sklēros* – kietas). Toks darinys gali ilgą laiką pakelti nepalankias aplinkos sąlygas.

Plazmodis juda ameboidiškai, pseudopodijų pagalba. Viduje plazmodžio protoplazma lėtai juda pirmyn ir atgal, tarsi pulsuoja. Tačiau į vieną pusę protoplazma juda stipriau, šioje pusėje ir susidaro pseudopodijos.

Plazmodis minta dvejopai: 1) fagocitozės (*fagotrofijos*) būdu, tai yra įtraukia į vidų, tarsi ryja, savo kelyje pasitaikančius mikroorganizmus (bakterijas, sporas, hifų dalis, dumblius ir pirmuonis); 2) absorbcijos būdu, tai yra visu kūnu siurbia ištirpusias vandenyje organines medžiagas.

Esant palankioms sąlygoms, iš gleivainių (*Myxomycetes*) klasės rūšių plazmodžių išsivysto vaisiakūniai (sporangiokarpai).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Britų armijos kareivis (tarp 1900 – 1920 m.) greta savo jojamojo kupranugario
Sniegaeigis
Velomobilis *Go-One 3* (Kanada).
Rankinė drezina
Troleibusas Vilniuje
Kanados karinio jūrų laivyno dyzelinis-elektrinis povandeninis laivas *Windsor*
Juostinis konvejeris Kanadoje, gabenantis palaidą sierą iš vagonų į prieplauką prie laivų.
**Transporto priemonė** – techninis įtaisas arba gyvūnas, skirtas pervežti kroviniams (keleiviams, medžiagoms, įrengimams, įvairoms prekėms ir kt.). Kartais – informacijai (pvz. ryšio lėktuvai).

Transporto priemonės skirstomos įvairiai – pagal aplinką, kurioje keliauja, pagal variklio buvimą ir jo tipą, pagal kitus konstrukcinius ypatumus.

Sausumos transporto priemonės
-----------------------------

### Naudojančios aplinkos energiją

* Burinės rogės, buriniai vežimėliai

### Naudojančios gyvūnus

* Nešuliniai gyvuliai
* Jojamieji gyvūnai
* Gyvulių tempiami vežimai ir rogės
* Arklinis tramvajus

### Naudojančios žmogaus energiją

Pasispiriamos ir kitos, nenaudojančios pavarų ir pan. mechanizmų

* Paspirtukai
* Riedlentės
* Riedučiai

Naudojančios pavaras ir pan. mechanines priemones

* Dviračiai (dviračiai, triračiai)
* Velomobiliai
* rankinės drezinos

### Naudojančios variklius

#### Ratinės bėgių

Būna su garo mašinomis, vidaus degimo varikliais, elektros varikliais.

* Lokomotyvai (garvežys, motorvežis, elektrovežis)
* Drezinos
* Tramvajus

#### Ratinės kelių ir bekelės

* Su vidaus degimo varikliais ir pan. varikliais (turbinomis)
	+ Motoriniai dviračiai ir mopedai
	+ Motociklai
	+ Automobiliai
		- lengvieji automobiliai
		- sunkvežimiai
		- autobusai ir mikroautobusai
		- vilkikai
	+ Ratiniai traktoriai
* Su elektros varikliais
	+ Troleibusai
	+ Elektromobiliai

#### Vikšrinės

* Sniegaeigiai
* Vikšriniai traktoriai
* Vikšriniai visureigiai
* Tankai

#### Kitokios

* Aerorogės
* Liftai ir keltuvai
* Konvejeriai
* Vamzdynai (vandentiekis, naftotiekiai, dujotiekiai ir kt.)

Upių ir jūrų transporto priemonės
---------------------------------

### Naudojančios aplinkos energiją

* Plaustai ir sieliai
* Banglentės
* Burlentės, burinės valtys ir buriniai laivai

### Naudojančios žmogaus energiją

* Irklinės valtys ir irkliniai laivai

### Naudojančios variklius

* Garlaiviai ir kitokie grimzliniai laivai
* Povandeniniai laivai, batiskafai
* Laivai su povandeniniais sparnais
* Laivai su oro pagalve
* Ekranoplanai

Oro transporto priemonės
------------------------

### Naudojančios aplinkos energiją

* Oro balionai
* Parašiutai
* Skraidyklės
* Sklandytuvai

### Naudojančios variklius

* Dirižabliai
* Sraigtasparniai
* Autožyrai
* Lėktuvai
* Raketos

Kosminio transporto priemonės
-----------------------------

* Kosminiai laivai
* Dirbtiniai palydovai
* Kosminis liftas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Diadema (miestas).*
Diadema
**Diadema** (**tiara**) – senovės Graikijoje ir Romoje ant kaktos rišamas raištis arba lankelis. Viduriniais amžiais nešiojo princai ir princesės, nes jie neturėjo teisės nešioti karūnų.

Gamybos priemonės
-----------------

Diademas dažniausiai gamindavo iš prabangių medžiagų. Raiščiai būdavo audžiami iš purpurinės lengvos medžiagos, o lankeliai – dažniausiai iš aukso, su brangakmeniu viduryje.

Senovės Graikijoje ir Senovės Romoje
------------------------------------

Diademas dažniausiai gamindavo iš medžiagos ir nešiodavo filosofai, kiti garsūs visuomenės veikėjai. Senovės Graikijoje, ypač Atėnuose, diademos iš raudonos medžiagos buvo ypač madingos ir populiarios.
Romai nukariavus Graikų polius, diademos reikšmė sumenko. Ją dažniausiai nešiodavo valstiečiai, norėdami sulaikyti nuo plaukų bėgantį prakaitą.

Viduramžiai
-----------

Viduramžiais diademos nešiojimas atgaivintas, ypač aristokratijoje. Diademos būdavo gaminamos iš tauriųjų metalų.

Vakarų Europoje diademas pagal tradiciją nešiodavo karališkosios kilmės asmenys, negalėję nešioti karūnos. Diadema laikyta karūnai beveik lygia.
Dažnai diademas inkrustuodavo.

Šiandien
--------

Dar viduramžiais susiformavusi diademos nešiojimo tradicija dar gyvuoja karališkosiose šeimose. Per iškilmingus pokylius, priėmimus brangias diademas dažniausiai užsideda princesės.
*Kitos reikšmės – Jorkas (reikšmės).*

| Jorkasangl. *York* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

JorkasJorkas

53°58′0″ š. pl. 1°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿53.96667°š. pl. 1.08333°r. ilg.﻿ / 53.96667; 1.08333﻿ (Jorkas)Koordinatės: 53°58′0″ š. pl. 1°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿53.96667°š. pl. 1.08333°r. ilg.﻿ / 53.96667; 1.08333﻿ (Jorkas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Šiaurės Jorkšyras |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 153 717  |
|  |
|  **Vikiteka** | Jorkas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Jòrkas |

**Jorkas** (angl. *York*) – miestas šiaurės rytų Anglijoje, į šiaurės rytus nuo Lidso, prie Uzo ir Foso upių santakos; istorinės Jorkšyro grafystės sostinė. Geležinkeliai ir plentai į Lidsą, Skarboro, Šefildą, Darlingtoną. Išvystyta maisto (šokolado, kakavos, saldainių), stiklo, poligrafijos, mašinų pramonė. Yra universitetas, Jorkšyro muziejus, dailės galerija. Išlikusi romaninė-gotikinė katedra (XI–XV a.), Šv. Marijos vienuolynas (XIII a.), pilis (XIII a.), XV–XVI a. gyvenamieji namai, XIV a. gildijos.

Istorija
--------

71 m. čia buvo įkurta romėnų tvirtovė ***Eborakas*** (lot. *Eboracum*). Joje mirė Romos imperatoriai Lucijus Septimijus Severas ir Konstancijus Chloras, o Konstantinas I Didysis 306 m. paskelbtas imperatoriumi. VI a. Jorkas tapo anglosaksų Nortumbrijos karalystės centru, IX a. – danų užkariautojų centru. Nuo 735 m. Jorko arkivyskupo rezidencija. XI a. miestą nusiaubė normanų antpuoliai.

Vėliau Jorkas buvo svarbus prekybinis uostas.

### Pavadinimas

Eborako pavadinimas kildinamas iš keltų kalbų žodžio \**eburos*: air. *iobhar, iubhar, iúr*, val. *efwr* 'juodalksnio kankorėžis; kukmedis'. Pavadinimas galėjo reikšti 'kukmedynas'. VII a. anglai pradėjo vadinti miestą *Eoforwic* (sandas *-wic* reiškia 'kaimas'). Žodis greičiausiai persipynė su germanų \**eburaz* ('šernas'). Danai vietovardį užrašė kaip *Jórvík*, o forma *York* pavartota XIII a. nors įsigalėjo tik XVIII a. (dar rašyta *Yourke, Yerk, Yarke*). Vėliau anglų keliautojai ir kolonistai Jorko vietovardį (per Jorko hercogo titulą) išpopuliarino po pasaulį (pvz. Niujorkas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *York*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 180
3. ↑  В. А. Никонов. Краткий топонимический словарь. Москва: Мысль, 1966.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paukščių gripo paplitimas: tamsiai raudona – serga žmonės, raudona – serga paukščiai
**Paukščių gripas** (lot. *influenza*) – pavojinga vištų, kalakutų, ančių, žąsų ir kitų naminių paukščių liga, kuria sukelia virusas H5N1. Šis virusas pavojingas ir kitiems gyvūnams bei žmonėms. Patys pavojingiausi yra paukščių gripo labai patogeniški H5 ir H7 potipiai. Užsikrėtusiems paukščiams gydymo nėra. Nuo paukščių gripo gaišta 100 proc. paukščių. Ligos perdavimas vyksta tiesioginio kontakto būdu su sergančių paukščių išskyromis, fekalijomis ir plunksnomis.

Požymiai
--------

Užsikrėtę paukščai būna apatiški, pašiauštomis plunksnomis, pamėlusia oda, nelesa ir laikosi atokiau nuo kitų sparnuočių.
Nustoja lesti, gerti, sunkiai kvėpuoja.

Prevencija ir kontrolė
----------------------

Europos sąjungos valstybėse sudaryta paukščių gripo profilaktikos strategija. Lietuvos Respublikos Valstybinė maisto ir veterinarjos tarnyba savo veiklą koordinuoja su ES ir kitomis valstybėmis. 2006 m. vasario 20 d. išleistas LR Valstybinės maisto ir veterinarijos tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. B1-139 „Dėl naminių paukščių laikymo", kuriuo nurodoma naminių paukščių laiktytojams nuo 2006 m. vasario 20 d. laikyti naminius paukščius (vištas, antis, žąsis, kalakutus ir kitus namuose laikomus paukščius) uždarose patalpose ir jų neišleisti į lauką iki 2006 m. gegužės 20 dienos. Šis įsakymas išleistas ir saugumo priemonių imtasi siekiant apsaugoti nuo galimo labai patogeniško paukščių gripo plitimo Lietuvos teritorijoje.

Gyventojai privalo:

* neliesti kritusių ar leisgyvių laukinių paukščių;
* neiti prie jų, nemaitinti;
* naminių paukščių negirdyti vandeniu iš atvirų vandens šaltinių;
* naminius paukščius laikyti aptvaruose;
* naminius paukščius laikant, liečiant tuojpat nusiplauti rankas;
* užsienyje nesilankyti paukščių turguose, paukščių parodose, zooparduotuvėse.
*„Ti" nukreipia čia. Kitas reikšmes žiūrėkite Ti (reikšmės).* 
Transparencia Internacional

Lentelė lyginanti įvairių valstybių verslo konkurencingumo ir korupcijos priklausomybę. Sudaryta kūrybinio plenero Prahoje metu, 1998 m.
**Transparency International (TI)** – pasaulinė nevyriausybinė organizacija, tirianti įvairaus pobūdžio (taip pat ir politinę) korupciją. Organizacija visuomenei dažniausiai pažįstama dėl jos kasmet skelbiamo korupcijos suvokimo indekso – lyginamojo pobūdžio pasaulinės korupcijos sąvado. 

TI Lietuvos skyrius (TILS), vadovaujamas Sergejaus Muravjovo, atlieka korupcijos tyrimus įvairiose socialinėse, verslo, politikos ir pan. aplinkose.

TILS finansavimas
-----------------

TILS gauna paramą iš įvairių šaltinių, įskaitant vyriausybes, fondus, privatų sektorių ir nepriklausomus asmenis. Didžiausi TI LIetuvos skyriaus rėmėjai 2006 m. buvo: Atviros Lietuvos fondas, ES/TI sekretoriatas, AB Mažeikių nafta, UAB Fermentas, MG Baltic, UAB Baltic Orthoservice, ES/Viešosios politikos centras „Providus" (Latvija), Jungtinių Tautų vystymo programa, JAV ambasada, Baltijos-Amerikos partnerystės programa.

Kai kurie TILS tyrimų rezultatai ir išvados
-------------------------------------------

2007 m. atliktų tyrimų išvadose buvo pateikta lietuvos verslininkų nuomonė apie Lietuvos institucijų korumpuotumą: beveik 94 % apklaustųjų mano, kad korumpuota ir labai korumpuota yra valdžia, per 79 % - žiniasklaida, beveik 63 % - verslas, per 36 % - NVO ir beveik 24 % - religinės organizacijos.

Respondentai, kurie turėjo reikalų su tyrėjų išvardintomis 16 nacionalinės reikšmės žiniasklaidos priemonių per pastaruosius 2 metus, buvo paprašyti įvertinti jų skaidrumą. Kaip neskaidriausios žiniasklaidos priemonės buvo įvardinti nacionaliniai dienrašciai „Respublika", „Vakaro žinios" ir „Lietuvos rytas", o skaidriausios – „Verslo žinios", „Valstiečių laikraštis" ir „LTV".

2007 m. gruodį televizijos pokalbių laidoje su Leonidu Donskiu tuometinis TILS vadovas Rytis Juozapavičius apibendrino jo 3-jų metų veiklos organizacijoje patirtį. Anot jo, tyrimai parodė, jog 70 nuošimčių Lietuvos verslininkų tiki, kad kyšininkavimas yra efektyvu; nuo 2004 m. praktiškai visiškai apleistas korupcijos kontrolės darbo baras, vyksta tiktai „popierinė" korupcijos kontrolė; ryškesnė sėkmės kovoje su korupcija istorija būtų tik Valstybinės mokesčių inspekcijos, kurios kyšininkavimo indeksai lyginant 2002 metus, kai 19 iš 100 prisipažino, kad yra davę kyšių, su 2005 metais – tik 3 iš 100 – kyšininkavimo indeksas gerokai sumažėjo.

Taip pat skaitykite
-------------------

Korupcijos suvokimo indeksas

Nuorodos
--------

* Transparency International tinklapis
* Transparency International Lietuvos skyriaus tinklapis Archyvuota kopija 2007-10-19 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  www.transparency.lt Skaidresnės žiniasklaidos link 2007-05 Archyvuota kopija 2007-06-12 iš Wayback Machine projekto.
| Pauinis |
| --- |
| Pauinio kilpos iš palydovo Pauinio kilpos iš palydovo |
| **Ilgis** | 450 km |
| **Žiotys** | Purusas |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Pauinis |

**Pauinis** (port. *Rio Pauini*) – upė vakarų Brazilijoje, Amazonės valstijoje; Puruso kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda retai gyvenamose vietose ties riba su Akrės valstija. Aukštupyje teka į šiaurę, nuo vidurupio pasuka į rytus, sudaro daugybę meandrų, senvagių, protakų. Įteka į Purusą kiek aukščiau Pauinio gyvenvietės.

Didžiausi intakai: Muakas, Atukatikinis (dešinieji), Igarape San Visentė (kairysis).

Upės baseinas retai gyvenamas. Prie Pauinio įsikūrę Žarakatijos, Destero, Fortalezos, Pinto Rozos, Grande Orjentės, Sera Leoa kaimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa Rodoviário Amazonas. *Ministério dos Transportes*, 2002.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vukas Karadžičiusserb. *Vuk Stefanović Karadžić*** |
| --- |
|  |
| Vukas Karadžičius (1850 m.) |
| Gimė | 1787 m. lapkričio 7 d.Tršić, Osmanų imperija |
| Mirė | 1864 m. vasario 7 d. (76 metai)Viena, Austrijos imperija |
|  |
| Žinomas (-a) už | Serbų kalba |
|  |
|  **Vikiteka** | Vuk Karadžić |

**Vukas Stefanovičius Karadžičius** (serb. *Vuk Stefanović Karadžić*; 1787 m. lapkričio 7 d. Tršić, Osmanų imperijoje – 1864 m. vasario 7 d. Vienoje, Austrijos imperijoje) – serbų filologas ir kalbininkas.

Vukas Karadžičius buvo svarbiausias XIX a. serbų kalbos reformos atstovas. Šiuo laikotarpiu jis būtent ir sukūrė daugumą savo darbų serbų kalba – pirmąjį reformuotosios serbų kalbos žodyną (pirmasis leidimas 1818 m. antras – 1852 m.), išvertė Naująjį Testamentą į naująją serbų kalbą. Jis buvo išleistas 1868 m. Be to, surinko keletą tomų Serbijos liaudies poezijos bei prozos.

Ilgą laiką gyveno užsienyje, daugiausiai Austrijos teritorijoje. Mirė Vienoje 1864 m. ten ir palaidotas. 1891 m. jo palaikai buvo iškasti ir perkelti į Belgrado Šv. Mykolo katedros kapines.
**Josef Laurenz Kunz** (1890 m. balandžio 1 d. Vienoje (Austrija)[1] – 1970 m. rugpjūčio 5 d. Toledo, Ohio, JAV) – austrų ir amerikiečių teisininkas. teisėtyrininkas tarptautininkas, Toledo universiteto profesorius.

Biografija
----------

Studijavo teisę Londone, Paryžiuje ir Vienos universitete. Šiame buvo vienas iš mėgstamiausių Hans Kelseno mokinių[2]. 1913 m. baigė studijas bei 1921 m. apgynė disertaciją, politikos mokslų daktaras. 1908–1909, 1914–1919 m. atliko karinę tarnybą Jungtinėje Austrijos-Vengrijos armijoje. 1927–1932 m. Vienos universiteto tarptautinės teisės privatdocentas.

1932 m. emigravo į JAV. 1932–1934 m. Rockefeller fondo tyrėjas (angl. *Research Fellow*)[3]. Nuo 1934 m. iki pat tapimo emeritu Toledo universiteto tarptautinės teisės profesorius. Kitos interesų sritys – Lotynų Amerikos valstybių teisės filosofija. Paskelbė šios srities darbų ispanų kalba. Kviestini profesorius užsienio universitetuose. 1930, 1932 ir 1955 m. Hagos tarptautinės teisės akademijoje[3]. Vienas iš dalykinio teisės žurnalo *American Journal of International Law* bei *Österreichische Zeitschrift für öffentliches Recht* leidėjų[3]. 1957 m. Institut de Droit international narys. 1958 m. dėl ligos pasitraukė.

Apdovanojimai:

* Garbės daktaras, Universidad Nacional Autónoma de México, 1953 m.[3]
* Austrijos mokslo ir meno garbės ženklas (vok. *Österreichisches Ehrenzeichen für Wissenschaft und Kunst*), 1964 m.

Bibliografija
-------------

* *Die völkerrechtliche Option.* Breslau 1925 (Band 1), 1928 (Band 2)
* *Die Anerkennung von Staaten und Regierungen im Völkerrecht.* Stuttgart 1928
* *Die Staatenverbindungen.* Stuttgart 1929
* *La filosofía del derecho latinoamericana en el siglo XX.* Buenos Aires 1951
* *The Changing Law of Nations - Essays on International Law.* Columbus 1968

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografiniai duomenys, jei nenurodyta kitaip, yra: Herbert W. Briggs: *Josef L. Kunz, 1890−1970.* In: *American Journal of International Law.* 65(1)/1971. American Society of International Law, S. 129, ISSN 0002-9300
2. ↑  Friedrich Stadler: *Vertriebene Vernunft. Emigration und Exil österreichischer Wissenschaft 1930−1940.* Lit-Verlag, Münster 2004, ISBN 3-82-587372-2, S. 289
3. 1 2 3 4  *Notice Biographique. Josef L. Kunz.* In: *Recueil Des Cours.* Band 88. Haager Akademie für Völkerrecht, Den Haag 1955, S. 3−8 (su bibliografija)
| **Josef Zubatý** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1855 m. balandžio 20 d.Praha, Austrijos imperija Austrijos imperija |
| Mirė | 1931 m. kovo 21 d. (75 metai)Praha, Čekoslovakija Čekoslovakija |
|  |
| Veikla | indologas, vertėjas, kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Karolio universitetas |

**Josefas Zubatas** (ček. *Josef Zubatý*, 1855 m. balandžio 20 d. Praha – 1931 m. kovo 21 d. Praha) – čekų indologas, indų literatūros vertėjas, etimologas, čekų filologijos specialistas, kalbininkas.

Biografija
----------

J. Zubatas baigė mokyklą Mažajame mieste (Prahos dalyje). Karolio universiteto filosofijos fakultete studijavo kalbotyrą, domėjosi klasikinėmis kalbomis, indologija, slavistika ir lyginamąja kalbotyra. Muzikavo, buvo A. Dvoržako chormeisteris ir artimas draugas, su A. Dvoržaku vyko į Londoną, sudarė kai kurių jo kūrinių fortepijono ištraukas. 1885 m. J. Zubatas tapo privatdocentu, 1891 m. neetatiniu, o 1896 m. – etatiniu senovės indų filologijos ir lyginamosios kalbotyros profesoriumi. Nuo 1919 iki 1920 m. buvo Karolio universiteto rektoriumi, o nuo 1923 m. – Čekijos mokslų ir meno akademijos prezidentu.

Be indologijos, J. Zubatas darbavosi slavistikos ir baltistikos srityse, tyrė lietuvių kalbos sintaksę, istorinę gramatiką, paskelbė baltų kalbų žodžių etimologijų, 1892–1913 m. žurnale „Indogermanische Forschungen" rengė baltų ir slavų kalbotyros bibliografijos skyrių. Tyrė ir latvių kalbą. Vėliau įsitraukė į čekų filologiją, ypač į istorinę gramatiką ir etimologiją. Jo čekų kalbos istorinės gramatikos paskaitų užrašai buvo išleisti kaip rinkinys „Čekų kalbos veiksmažodis" (ček. *České sloveso*, Praha, Academia 1980).

Išnašos
-------

1. ↑  Databáze Národní knihovny ČR, tikrinta 2020-04-03
2. ↑  BNF identifikatorius, tikrinta 2020-04-03
3. ↑  Algirdas Sabaliauskas (2014-06-26). „Josef Zubatý". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-04-03.

Literatūra
----------

* *Ottův slovník naučný*, straipsnis Zubatý. T. 27, p. 697
* *Československé práce o jazyce, dějinách a kultuře slovanských*. Praha: SPN 1972. straipsnis Zubatý Josef, p. 527n.

Nuorodos
--------

* Josefas Zubatas kaip čekų filologijos specialistas *(čekų k.)*
* Josefo Zubato profilis oficialiame Rusijos mokslų akademijos tinklalapyje
| Viljarikos ugnikalnis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Čilė Čilė |
|  |
| Aukštis | 2847 m |
|  |
| Tipas | stratovulkanas |
|  |
| Amžius | pleistocenas |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2011 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 39°25′0″ p. pl. 71°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.41667°š. pl. 71.91667°r. ilg.﻿ / 39.41667; 71.91667Koordinatės: 39°25′0″ p. pl. 71°55′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.41667°š. pl. 71.91667°r. ilg.﻿ / 39.41667; 71.91667 |

**Viljarikos ugnikalnis** (isp. *Volcán Villarrica*), vietinis pavadinimas **Rukapiljanas** (mapu. *Rucapillán* – „demono namai") – ugnikalnis pietų Čilėje, Araukanijos regione, vienas aktyviausių šalyje. Aukštis – 2847 m. Iškilęs Čilės centrinio slėnio pašonėje, šalia Viljarikos ežero, toliausiai į vakarus nutolęs trijų stratovulkanų grupėje (į ją dar patenka Laninas ir Ketrupiljanas). Ugnikalnis užima 400 km² teritoriją, jo kūgio tūris 250 km³. Viljarikos ugnikalnis turi 25 vulkaninius kūgius, taip pat yra vulkaninių urvų. Kalno viršūnę nuolat dengia sniegas, yra 40 km² ploto ledynas.

Viljarika labai aktyvi. Pirmasis išsiveržimas europiečių buvo užfiksuotas 1558 m. Nuo tada ugnikalnis išsiveržė bent 65 kartus. 1964 m. įvyko galingas, Strombolio tipo išsiveržimas, dėl kurio susidaręs laharas nuniokojo Konjaripės gyvenvietę. 1971 m. išsiveržimo metu lava ištirpdė sniegą ir sukėlė smarkius laharus, o nuodingos vulkaninės dujos sutrikdė gyventojų sveikatą aplinkinėse gyvenvietėse.

Viljarikos ugnikalnis yra gausiai lankomas turistų, rengiami žygiai iki pat kraterio. Papėdėje įsikūrę Pukono, Viljarikos, Konjaripės miesteliai. Kalnas įtrauktas į Viljarikos nacionalinį parką.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program Archyvuota kopija 2020-07-29 iš Wayback Machine projekto.
| Vudziangas |
| --- |
| Vudziango ir Jangdzės santaka Vudziango ir Jangdzės santaka |
| **Ilgis** | 1150 km |
| **Baseino plotas** | 80 300 km² |
| **Vidutinis debitas** | 750 m³/s |
| **Ištakos** | Guidžou kalnynas |
| **Žiotys** | Jangdzė |
| **Šalys** | Kinijos vėliava Kinija |

**Vudziangas** (kin. 乌江, pinyin: *Wu Jiang*) – upė Kinijoje, Guidžou provincijoje; Jangdzės dešinysis intakas. Prasideda Guidžou kalnyne ir tarpekliais juo teka į rytus; vadinama Sanča, Jači. Toliau daro lankstą į šiaurės vakarus. Įteka į Jangzdę ties Fulingu Trijų tarpeklių krašte (Čongčingo teritorija).

Didžiausi intakai: Furongdziangas (kairysis), Judziangas (dešinysis). Vasaros liūčių metu upė smarkiai patvinsta. Upėje įrengta nemažai užtvankų, vanduo užterštas nuotėkomis. Dėl Trijų tarpeklių užtvankos ant Jangdzės, Vudziango žemupys (Vu tarpeklis) buvo užlietas. Laivuojama.

Vudziango baseino žemėlapis
Prie Vudziango esantys miestai: Liupanšujis, Anšunas, Guijangas, Ciananas, Žunjis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 452
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Stomodinis trofolaksis tarp *Oecophylla smaragdina* skruzdėlių
**Trofalaksis** (angl. *trophallaxis*) - reiškinys, kai vienos gyvūnų rūšies bendruomenės nariai vienas kitą maitina perduodami maistą iš burnos į burną (*stomodinis trofalaksis*) ir iš anuso į burną (*proctodinis trofalaksis*). Reiškinys paplitęs bendruomeninių vabzdžių tarpe (skruzdėlės, termitai, bitės). Terminą 1918 m. sukūrė entomologas Viljamas Vyleris (*William Morton Wheeler*). Skruzdėlėse šį reiškinį 1923 m. detaliai aprašė Erichas Vasmanas (*Erich Wasmann*).

Skruzdėlyno nariai dalį nuryto maisto laiko savo gūžiuose ir, sutikę kitą skruzdėlę, juo pasidalija. Lygiai taip pat taip saugomu maistu maitina savo lervas. Tokio elgesio dėka skruzdėlyne lyg susidaro „bendruomeninis virškinimo traktas". Termitai ir tarakonai praktikuoja proktodinį trofalaksį, kuris jiems yra gyvybiškai svarbus, kadangi šie vabzdžiai celiuliozę virškinami panaudodami endosimbiontes žarnyno bakterijas, kurios kiekvieno nėrimosi metu iš žarnyno pašalinamos. Proktodinio trofalaksio dėka jie atnaujina žarnyno endosimbiontų rinkinį. Toks trofalaksis nėra koprofagija.

Trofalaksio funkcijos:

* dalijimasis maistu
* efektyvesnis virškinimas, kai vabzdžiai minta celiuliozingu maistu, nes taip gaunamas smarkiai „pailgintas" žarnynas.
* bendravimas - apsikeitimas bendruomenės signalinėmis medžiagomis (feromonais).

Trofalaksio analogai
--------------------

Trofalaksį primenantis elgesys būdingas ir stuburiniams. Pvz. vilkai ir laukiniai šunys, kai medžioja toli nuo guolio, grobį nuryja. Grįžę į guolį jie atryja dalį nurytos mėsos ir ja maitina jauniklius. Signalu atryti yra jauniklių elgesys - jie grįžusiam suaugusiajam laižo palei nasrus, kas sukelia atrijimą. Naminių šunų elgesys, kai jie laižo savo šeimininkų veidą, gali būti aiškinamas tuo, kad naminių šunų vystymasis kuriant naminius šunis kaip prijaukintus gyvūnus, pakito, ir dabar jie savo šeimininkus laiko lyg ir tėvais. Todėl laižydamo žmogaus veidą jie elgiasi kaip šunyčiai, kurie prašo juos pamaitinti.
|  |
| --- |
| Vasedos universitetas  早稲田大学, Waseda Daigaku |
|  |
| Įkurtas | 1882 m. |
| Tipas | privatus |
| Rektorius | Katsuhiko Shirai |
| Darbuotojų | ~5800 |
| Studentų | ~54 000 |
| Vieta | Šindžiuku, Tokijas, Japonija |
| Svetainė | www.waseda.jp |

**Vasedos universitetas** (jap. 早稲田大学 = *Waseda daigaku*, sutrumpintai 早大 = Sōdai) – vienas iš prestižiškiausių privačių universitetų Japonijoje, esantis Tokijuje, šiaurinėje Šindžiuku dalyje. Universitetas buvo įkurtas 1882 metais kaip *Tokyo Senmon Gakko* koledžas, o 1902-taisiais įgavo universiteto statusą ir dabartinį Vasedos pavadinimą.

Tarp universitetą baigusių studentų yra 7 pokarinės Japonijos ministrai pirmininkai, nemažai kompanijų vadovų, kitų žymių žmonių.

Istorija
--------

Tokyo Senmon Gakko koledžas buvo įkurtas 1882 m. Meidži laikotarpio politiko ir buvusio ministro pirmininko Shigenobu Ōkuma. 1902-taisiais jis įgavo universiteto statusą, buvo pervadintas į Vasedos universitetą. Antrojo Pasaulinio karo metais daug universiteto pastatų buvo sugriauti, tačiau vėliau atstatyti. 1951 metais buvo įsteigtos pirmosios magistro studijų programos, o po dvejų metų – ir doktorantūros.

Struktūra
---------

Universitete yra 13 bakalauro studijų fakultetų; 22 magistrantūros ir doktorantūros studijų fakultetai; 21 tyrimų institutas.

Be pagrindinių pastatų Šindžiuku, universitetas turi savo padalinius Čiūo, Nišitokijo seniūnijose Tokijuje, Tokorozava, Hondžo, Kitakiūšiū miestuose.

Bibliotekos
-----------

Vasedos universitetas turi keturias pagrindines bibliotekas: Centrinę, Mokslo ir inžinerijos, Toyama ir Tokorozawa. Be jų yra dar 24 mažesnės fakultetų bibliotekos. Visose jose saugoma apie 5,1 mln. leidinių.

Žymūs absolventai
-----------------

Ministrai pirmininkai:

* Tanzan Ishibashi (1956–1957)
* Noboru Takeshita (1987–1989)
* Toshiki Kaifu (1989–1991)
* Keizō Obuchi (1998–2000)
* Yoshirō Mori (2000–2001)
* Yasuo Fukuda (2007–2008)
* Yoshihiko Noda (2011–2012)
* Fumio Kishida (2021–)

Verslininkai:

* Takeo Fukui, Honda vadovas
* Norio Sasaki, Toshiba vadovas
* Soichiro Fukutake, Benesse prezidentas
* Masaru Ibuka, vienas iš Sony įkūrėjų
* Nobuyuki Idei, Sony vadovas
* Masafumi Miyamoto, Squaresoft įkūrėjas
* Lee Byung-chul, Samsung įkūrėjas
* Mikio Sasaki, Mitsubishi tarybos narys
* Hiroshi Yamauchi, Nintendo prezidentas

Diplomatai, politikai

* Chiune Sugihara, diplomatas, dirbęs Lietuvoje
* Takashi Hiraoka, buvęs Hirošimos meras
* Iccho Itoh, buvęs Nagasakio meras

Kiti

* Hirokazu Koreeda, kino režisierius
* Edogawa Ranpo, rašytojas

Reitingas
---------

QS Pasaulio universitetų reitinge Vasedos universitetas 2010 metais užėmė 182 vietą, o Azijos universitetų reitinge - 39 vietą.

Išnašos
-------

1. ↑  Facts, Waseda University
2. ↑  Facts, Waseda University
3. ↑  History & Development Archyvuota kopija 2008-11-22 iš Wayback Machine projekto. Waseda University
4. ↑  Library Archyvuota kopija 2008-11-21 iš Wayback Machine projekto. Waseda University
5. ↑  QS World University Rankings 2010 Archyvuota kopija 2011-04-03 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Asian University Rankings 2010
| **Galium triflorum**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Trižiedis lipikas (*Galium triflorum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( Rubiaceae)* |
| Gentis: | Lipikas  *( Galium)* |
| Rūšis: | Trižiedis lipikas  *( Galium triflorum)* |

 |

**Trižiedis lipikas** (*Galium triflorum*) – raudinių šeimos augalas, paplitęs šiaurinėje ir vidurinėje Europos dalyse: Skandinavijoje (šiaurės Norvegijoje, Švedijoje), Suomijoje, Rusijos europinės dalies šiauriniuose ir viduriniuose rajonuose, Šveicarijoje. Trižiedis lipikas aptinkamas ir Rytų Sibire, Rytų Azijoje, Tolimuosiuose Rytuose, Grenlandijoje ir Šiaurės Amerikoje. Lietuvoje šis augalas yra labai retas, aptinkamas rytinėje ir pietrytinėje šalies dalyse, dvi augavietės rastos Kurtuvėnų regioniniame parke.

Stiebas silpnas, kylantis, iki 30 cm ilgio. Lapo viršūnė su spygliu, apatinėje stiebo dalyje menturiai iš 4, viršutinėje iš 6 lapų. Žiedynas – reta skėtiška šluotelė iš trižiedžių kekių. Vainikėlis keturskiltis. Vaisiai apaugę kabliškais šereliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2015-09-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-02-23 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Villa Ortúzar**| **Plotas** | 1,2 km² |
| **Gyventojų sk.** | 22 591 |
| **Gyventojų tankumas** | 18 825 žm./km² |
| ***Komuna*** | C15 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Vilja Ortusaras** (isp. *Villa Ortúzar*) – kvartalas, esantis centrinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *La Pampa, Forest, Elcano, Del Campo, Combatientes de Malvinas, Triunvirato* gatvių. Yra keletas aikščių. Kvartalą kerta generolo Urkisos geležinkelis. 

Triumvirato aveniu

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
**Jorge Tapia**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Jorge Tapia |
| Gimimo data | 2000 m. vasario 10 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Kampana, Argentina |
| Ūgis | 175 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Jaunimo klubai |
| nežinoma | nežinoma |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2019–20202020–20212022 | nežinomaDesportivo SantamarinaFK Jonava | 0? 0(?)04 0(0)13 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. liepos 9 d.. |

**Chorchė Tapia** (*Jorge Tapia*; g. 2000 m. vasario 10 d.) – futbolininkas iš Argentinos, gynėjas.

Karjera
-------

Žaidė Argentinoje. Prieš atvykdamas į Lietuvą rungtyniavo Desportivo Santamarina jaunimo ekipose.

### FK Jonava

2022 m. sezone rungtyniavo „Jonavos" klube, kuris debiutavo A lygoje.

2022 m. kovo 4 d. įvyko debiutas A lygoje. Šiose rungtynėse FK Žalgiris sutriuškino jonaviškius rezultatu 6-0.

2022 m. birželio 24 d. Antros lygos rungtynėse prieš Dainavos B ekipą pasižymėjo pelnydamas tris įvarčius. Jonaviškiai sutriuškino dzūkus rezultatu 4-1.

2022 m. liepą paliko klubą.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2022** | **FK Jonava** | 13 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑   Archyvuota kopija 2022-07-09 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* FLASHSCORE
**Teisės magistras** (angl. *Master of Laws* – *teisių meistras*, teisių mokytojas, lot. *Magister Legum* – teisių (pažodžiui – *įstatymų*) magistras, *magister* – mokytojas + *lex*, dgs. vard. *leges*, dgs. kilm. *legum*; santrumpa **LL.M.**, *legum* daugiskaitos f. sutrumpinimas *LL.* – „teisių" + *M.*) – kvalifikacinis teisės krypties akademinis laipsnis, suteikiamas baigus podiplomines teisės studijas. Laipsnis gali būti suteikiamas tiek teisės krypties, tiek ir kitų sričių aukštosios mokyklos absolventams (pvz. bakalaurams ir kt.).

Teisės magistro studijos (LL.M.) labiausiai paplitusios anglosaksų teisės šeimos valstybėse, pamažu plinta ir Vakarų bei Rytų Europoje. Tarp teisininkų paplitusi kaip populiari stažuotės užsienyje forma, kai įvaldoma dalykinė užsienio kalba, įgyjama specializacija, kryptingai tęsiama po kelerių metų teisinio darbo patirties. Analogiškos podiplominės studijos ekonomikos srityje – MBA.

LL.M. studijų trukmė – nuo 2 iki 4 semestrų (išimtinais atvejais privaloma reguliariųjų podiplominių studijų trukmė – iki 6 semestrų). Studijų programos, reikalavimai kandidatams, studijų struktūra, privalomi ir pasirenkamieji moduliai, baigiamieji egzaminai skiriasi, būdinga specializacija. Dažniausios – verslo teisė, tarptautinė teisė, lyginamoji teisė (nacionalinė teisė).

Esant oficialiai patvirtintai tam tikrai studijų krypčiai, gali būti įgyjami tokie laipsniai kaip Europos teisės magistras, verslo teisės magistras, lyginamosios teisės magistras, tarptautinės verslo teisės magistras, tarptautinės teisės magistras, teisės studijų magistras (paprastai ne teisės bakalaurams), religinės teisėtyros srityje – kanonų teisės magistras (kanonų teisės licenciatas).

Lietuvoje
---------

MRU, VDU Teisės institute į teisės magistro studijas priimami asmenys, turintys bakalauro akademinį kvalifikacinį laipsnį. VU Teisės fakultete, Vilniaus verslo teisės akademijoje – įgiję vidurinį (į vientisąsias, vienpakopes teisės magistro studijas VU TF Dieniniame skyriuje) arba aukštąjį išsilavinimą (VU TF Neakivaizdiniame skyriuje).

Podiplominės (LL.M.) studijos anglų kalba rengiamos VDU, MRU bei EHU. Jas gali baigti ir užsienio studentai.

Nuorodos
--------

* Teisės magistro (LL.M.) programų vadovas **(**angl.**)**
| **Vlada Černiauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. spalio 4 d.Kaunas |
| Mirė | 2003 m. gegužės 21 d. (80 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | dailininkė grafikė |
| Partija | 1947 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Vilniaus dailės institutas |

**Vladislava** (**Vlada**) **Černiauskaitė** (1922 m. spalio 4 d. Kaune – 2003 m. gegužės 21 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė grafikė.

Biografija
----------

Baigė Kauno III gimnaziją. 1949–1952 m. žurnalo „Švyturys" bendradarbė. 1950 m. baigė Vilniaus dailės institutą. 1952–1956 m. LSSR dailės instituto dėstytoja.

Kūryba
------

Nuo 1955 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje. Dirbo pramoninės reklaminės grafikos srityje. Ankstyvojoje kūryboje ryški Mečislovo Bulakos, Antano Kučo įtaka.

Sukūrė spalvotosios ir nespalvotosios grafikos (linoraižinių, medžio raižinių, ofortų). Kūriniai preciziško piešinio, tvirtos raižysenos, santūrios plastikos, būdinga romantiški vaizdiniai, raiškūs žmogaus ir gamtos, Lietuvos istorijos (ciklas „Iš Vilniaus kronikų", 7 dešimtmetis) motyvai, tautodailės dekoratyvūs elementai („Merginų paruginė", 1974 m.). Iliustravo knygų. Jos kūrinių yra Rusijos, Vokietijos, Rumunijos, JAV („Baltijos žvejai", 1956 m. Moderniojo meno muziejus, Niujorkas) muziejuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Danutė Gerlikienė. *Vlada Černiauskaitė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 350
2. ↑  Neringa Garkauskaitė. *Vlada Černiauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 315 psl.
**Vjeno grafystė** (pranc. *Comté de Vienne*) – grafystė, kurios sostinė buvo Vjenas. Grafystė atsirado Karolingų imperijos laikais ir egzistavo iki 1030 m. kai buvo perduota Vjeno arkivyskupijai.

IX a. viduryje Žeraras de Rusiljonas (*Girart de Roussillon*) valdė Provansą iš Vjeno. Jo įpėdinis Vjene buvo Bozonas I Provansietis (*Boson de Provence*), kuris 878–879 m. pamėgino susikurti savo karalystę iš Provanso žemių.

Hugas Arlietis buvo pirmas žinomas Vjeno grafas, šį titulą įgijęs tarp 905 ir 926 m. kai jis Italijoje siekė tapti Italijos karaliumi. Kol jo Vjene nebuvo Provanso karalius Liudvikas Aklasis perdavė Vjeną savo sūnui Karoliui Konstantinui. 928 m. rugsėjį Hugas Arlietis susitiko su Vermá ir Trua grafu Herbertu II ir paskelbė Herberto sūnų Odą Vjeno grafu kaip priešpastatą Karoliui Konstantinui. Tačiau Karoliui 931 m. su Vakarų Frankų karalystės karaliaus Rudolfo Prancūzo, kuriam prisiekė kaip senjorui, pagalba pasisekė atsiimti Vjeną.

Iki 932 m. birželio 23 d. Vjeną, kuris buvo išnykusios jo tėvo karalystės sostinė, valdė Karolis Konstantinas. Po Karolio Konstantino mirties Vjeną paveldėjo jo duktė Konstanca Vjenietė, tad grafystė atiteko jos vyrui Bozonui II Arliečiui. Bozono palikuonys sugebėjo surinkti daug Provanso grafysčių ir galų gale tapti Provanso markgrafais.

1030 m. Vjenas buvo perduotas arkivyskupui, kuris išsyk valdą padalijo į dvi grafystes. Vieną atidavė savo savo galingam vasalui *Guigues III* Alboniečiui, kurį pakėlė į grafus. Antrąją dalį (*Maurienne*) perdavė būsimam Savojos grafui Humbertui I Baltarankiui.
Tačiau Vjeno grafystė neišnyko. Ji egzistavo, nors labai sumažėjusi. Nuo 1085 iki 1240 m. ją valdė Makono grafai. Paskutinė grafienė Alisa Makonė, po jos vyro *Jehan de Braine* mirties 1240 m. pardavė Vjeno ir Makono grafystes Prancūzijos karūnai.

Nuorodos
--------

* Previté Orton, C. W. „Italy and Provence, 900–950." *The English Historical Review*, Vol. 32, No. 127. (Jul. 1917), pp 335–347.
**Teisės istorija** (**istorinė teisėtyra**) – istorijos šaka, vienas iš teisės mokslų, tarpdisciplininė sritis, tirianti teisę ir teisinę sistemą (institucijas, teisinius santykius), jų kilmę, raidą nuo pat seniausiųjų laikų (Senovės teisė, Viduramžių teisė, Naujų laikų teisė) iki šiuolaikinės teisės susiformavimo, įsitvirtinimo.

Ištakos
-------

Europoje išsiskyrė romanistinė, germanistinė ir kanonistinė kryptys.

XIX a. istorinė teisės mokykla nebuvo klasikinė teisėtyra, tačiau bandė istorinių šaltinių pagalba reikšmingų rezultatų galiojančiai teisei. Teisės romanistika – romėnų teisės studijos, ne klasikinis istorijos mokslas. Teisės germanistika, kilusi XX a. pradžioje, siekė sukurti sistematinę „Vokišką teisę", galiojusią iki romėnų teisės recepcijos. 1945 m. šios krypties orientyrai pasikeitė; konstatuota, kad grynoji „germanų – vokiečių teisė" negali būti rekonstruota, abejota, ar tokia apskritai galėjo būti sukurta.

Teisinė kanonistika, istorinė kanonistika tiria Kanonų teisės istoriją, raidą. Ji labiausiai iš visų teisės istorijos krypčių yra įtakojama dogmatikos, religinių teorijų bei nuostatų (kadangi *bažnytinė teisė* susiformavo kaip religijos normų sistemos dalis bei išliko konfesinių bendruomenių vidaus gyvenimą, tvarką reguliuojantis instrumentas).

Akademinėje srityje
-------------------

Teisės istorija taip pat yra studijų dalykas, akademinė disciplina. Anksčiau dėstyta kaip privalomas dalykas. XIX a. iš dalies ir XX a. ne mažiau svarbi greta kitų teisės disciplinų aukštosiose mokyklose. XX a. antrojoje pusėje bei amžiaus pabaigoje neteko dalies savo reikšmės praktinėje, akademinėje srityje. Teisės istorija Kontinentinės teisės valstybėse dėstoma kaip pasirenkamasis dalykas teisės specialybės studentams. Lietuvoje dėstyta kaip privalomasis dalykas, vėliau statusas pakito ne tik akademinėje, bet ir mokslo srityje: teisės istorija oficialiai buvo išbraukta iš mokslo šakų klasifikacijos sąrašo (socialinių mokslų grupės), kur buvo ilgą laiką įtraukta kaip atskira mokslo kryptis.

Literatūra
----------

1. Berman H. Teisė ir revoliucija. Vakarų teisės tradicijos formavimasis. Vilnius, 1999.
2. Mindaugas Maksimaitis. Užsienio teisės istorija. Vilnius, 2002.
3. Mindaugas Maksimaitis. Requiem teisės istorijai. Justitia, 1998 m. Nr. 1.

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **teisės istorija**
| **Vytautas Andrejaitis** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. gruodžio 10 d.Norbutai, Akmenės valsčius |
| Mirė | 2008 m. birželio 19 d. (72 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | žurnalistas |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vytautas Andrejaitis** (1935 m. gruodžio 10 d. Norbutuose, Akmenės valsčius – 2008 m. birželio 19 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas.

Biografija
----------

Mokėsi Akmenės vidurinėje mokykloje, 1959 m. baigė Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakultetą, specialybė – statybos inžinierius.

1958 m. studijuodamas pradėjo dirbti laikraščio „Kauno tiesa" redakcijoje, pramonės, statybos ir transporto skyriaus vedėjas. Nuo 1962 m. Eltos korespondentas Kaune, nuo 1968 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto televizijos transliacijų grupės Kaune vyresnysis redaktorius, nuo 1974 m. RTV Kauno vyriausiosios redakcijos vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1991–1997 m. vyresnysis redaktorius.

Rengė laidas visuomeninėmis ir ekonominėmis temomis; informacinės publicistinės laidos: „Savaitės aidai" ir „Sekmadienio rytą", rengtos kartu su kitais Kauno žurnalistais; laidų ciklas ir dokumentinis filmas „Palangos Juzės keliais," ciklas „Prie gimtinės slenksčio" ir kt.

Nuo 1958 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. 2004 m. žurnalistikos senjorų klubo „MES" iniciatorius ir pirmasis vadovas. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Pėdsakai. Apie laiką, save ir kolegas, 2000. – 182 p.
* Pėdos po saule. – Kaunas, 2003.
* Žurnalistai apie laiką ir save: prisiminimai, įspūdžiai, apmąstymai (dail. Vladimiras Beresniovas). – Kaunas: Lietuvos žurnalistų sąjungos Kauno apskrities skyrius: Ketvirtoji valdžia, 2008. – 251 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-755-43-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 23 psl.

Nuorodos
--------

* Profesija be senaties termino // Kauno diena, 2005-10-12
**Armanas Abramavičius** (g. 1962 m. lapkričio 27 d. Zarasuose) – teisininkas, teisėtyrininkas penalistas, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas, Vilniaus universiteto Teisės Fakulteto profesorius, buvęs Lietuvos Respublikos Konstitucinio Teismo teisėjas.

Biografija
----------

Armanas Abramavičius 1985 m. baigė teisės studijas VU Teisės fakultete; liko dėstyti Baudžiamosios teisės katedroje. 1991 m. baigė aspirantūrą Maskvos M. Lomonosovo universitete ir apgynė teisės mokslų kandidato disertaciją, teisės mokslų kandidatas (laipsnis nostrifikuotas į socialinių mokslų daktaro laipsnį).

Buvo VU Teisės fakulteto prodekanas. VU TF Baudžiamosios teisės katedros profesorius, dėsto kursą „Baudžiamoji teisė (Specialioji dalis)".

Nuo 1991 iki 1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos Krašto apsaugos ir vidaus reikalų komisijos patarėjas, nuo 1993 m. LR Seimo Juridinio skyriaus konsultantas, nuo 1993 iki 1995 m. LR teisingumo ministro padėjėjas, nuo 1995 iki 1997 m. LR Prezidento patarėjas, nuo 1997 iki 2000 m. LR Prezidento patarėjo referentas, nuo 2000 iki 2002 m. LR Prezidento patarėjas, Teisės departamento vadovas, nuo 2002 m. kovo mėn. iki 2011 m. kovo 14 d. LR Konstitucinio Teismo teisėjas. Nuo 2011 gegužės mėn. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR KT informacija Archyvuota kopija 2007-08-09 iš Wayback Machine projekto. (CV, fotografija)
| **Vladas Bagdanavičius** |
| --- |
| Gimė | 1879 m. liepos 26 d.Ivoniškių dvare, Gudelių parapijoje, Marijampolės apskr. |
| Mirė | 1960 m. balandžio 28 d. (80 metų)JAV |
|  |
| Veikla | vargonininkas ir chorvedys. |

**Vladas Bagdanavičius** (1879 m. liepos 26 d. Ivoniškių dvare, Gudelių parapijoje, Marijampolės apskr. – 1960 m. balandžio 28 d. JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Muzikos mokėsi pas Balbieriškio vargonininką A. Česaitį. Būdamas 16 metų pradėjo vargonininkauti Slavikuose (Šakių r.), lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje, buvo paimtas į japonų nelaisvę, kur praleido vienerius metus. Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo Kudirkos Naumiestyje, bendravo su muziku ir miesto burmistru Z. Skirgaila, suorganizavo chorą ir jam vadovavo. Pasitraukęs į Vokietiją, vargonininkavo Miunchene, o atvykęs į JAV, nuo 1949 m. dirbo vargonininku ir choro vadovu Albanyje, vėliau Aušros Vartų parapijoje Hamiltone, buvo vargonininko padėjėjas Elizabete.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.