recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 23°08′12″ p. pl. 135°01′33″ v. ilg.﻿ / ﻿23.13667°š. pl. 135.02583°r. ilg.﻿ / 23.13667; 135.02583

Taravajus. Agonoko kaimas
Mangarevos rifo žemėlapis
**Taravajus** (pranc. *Taravai*) – sala Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, Gambjė salyne, 1,5 km į pietvakarius nuo Mangarevos. Plotas – 5,7 km² (antra pagal dydį Gambjė salyne).

Taravajus yra nedideliame salyne, apsuptame koralų rifo ir lagūnos. Sala vulkaninė, 4,8 km ilgio ir 2,4 km pločio. Aukštis siekia 256 m. Prie rytinio kranto prisišliejusi Motu-O-Ari salelė.

2017 m. Taravajuje gyveno 8 žmonės, susitelkę Agonoko kaime. Yra Šv. Gabrieliaus katalikų bažnyčia.

Sala gyvenama nuo XIII a. Taravajaus karalius buvo Mangarevos karaliaus vasalu.

* Šv. Gabrieliaus bažnyčiaŠv. Gabrieliaus bažnyčia
* Kokospalmės salojeKokospalmės saloje
* Taravajaus salos reginysTaravajaus salos reginys
* Vaizdas iš Taravajaus į Angakauitajaus salelęVaizdas iš Taravajaus į Angakauitajaus salelę

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Taravajus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Pilotas** - 2008 m. viešojoje įstaigoje „Krantas" sukurtas lietuviškas meninis filmas. Filmo trukmė - 1 val. 40 min. Filmas pastatytas už rėmėjų pinigus, biudžetas siekė milijoną litų. Filmo darbinis pavadinimas buvo „Svetimas".

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autorius - Vytautas Matulevičius
* Režisierius - Saulius Vosylius

Vaidina
-------

* Darius Petkevičius - *Darius*
* Antanas Šurna - *Profesorius*
* Arvydas Dapšys - *Saugumo vadovas*
* Vytautas Tomkus - *Premjeras*
* Lina Budzeikaitė - *Prezidento patarėja*
* Albinas Keleris - *Seimo pirmininkas*
* Liutauras Liubomirskas - Mažeikių naftos įmonės laikinasis direktorius.
* Arvydas Dapšys
* Rudolfas Jansonas
* Otonas Laniauskas
* Algirdas Paulavičius.

Siužetas
--------

Filmas atpasakoja R.Pakso apkaltos istoriją nuo jo draugystės su būrėja Lena Lolišvili pradžios iki apkaltos pabaigos, viena siužetinė linija skirta pagrindiniam R.Pakso rėmėjui Jurijui Borisovui. Filmas baigiasi optimistine gaida, kai L.Lolišvili R.Paksui išpranašauja grįžimą į didžiąją politiką. Filme daug aliuzijų į R. Pakso biografiją, jo atėjimą į politiką, buvimą premjeru, apkaltą ir kitus įvykius Lietuvoje.

Nuorodos
--------

* Filmas apie pilotą Rolandą: kaip „klanas" prezidentą vertė Delfi.lt
* Filmo „Pilotas" ištrauka.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Viljamas Okamas
**Viljamas Okamas** (**William Ockham**, g. apie 1285 m. Okamo miestelyje, netoli Londono – m. 1349 m.) – pranciškonų vienuolis, filosofas, pranciškonų nominalistų filosofinės mokyklos kūrėjas.

Gimė Okamo miestelyje, netoli Londono. Studijavo Oksfordo universitete, vėliau jame dėstė. Pranciškonų ordino narys. Viljamo Okamo pasekėjai jį vadino „neprilygstamuoju daktaru" (*doctor singularis*), nors pripažinto daktaro laipsnio jis ir neturėjo.

Garsaus metodologinio principo, paprastai vadinamo "Okamo skustuvu", autorius.

1324 m. už prieštaravimą Bažnyčios doktrinai įkalintas Avinjone, vienuolyno kalėjime, iš kurio 1328 m. pabėgo, o po poros metų persikėlė į Miuncheną pas Vokietijos imperatorių Liudviką IV Bavarą, tuo metu kovojusį prieš popiežių valdžią. Mirė Miunchene 1349 m. susirgęs maru.

Filosofinis palikimas
---------------------

*Quaestiones in quattuor libros sententiarum*
Viljamo Okamo filosofinis palikimas gausus. Ne visi jo raštai išliko, o kai kurie išlikę dar iki šiol nepublikuoti.

Filosofijos istorijoje Okamą labiausiai išgarsino fundamentalus trijų dalių logikos veikalas „Visos logikos sąvadas" (*Summa totius logicae*, 1340 m.). Iš logikos veikalų paminėtinas neskelbtas *Traktatas apie knygas loginių klaidų teorijos klausimais*.

Iš teologinių ir filosofinių darbų paminėtini „Apie priesaikos paslaptį" (1324 m.), „Traktatas apie dieviškąją predestinaciją ir ateities numatymą" (*Tractatus de praedestinatione et de praescientia Dei et de futuris contingentibus*, 1324 m.), „Sutvarkymas" (*Ordinatio*, 1323 m.), „Apie viską" (*Ouodlibeta*, 1324 m.), „Apie savaiminę kokybę", „Apie neskaidomuosius" (*De indivisibilibus*).

Viljamas Okamas taip pat parašė nemažai politinių traktatų: "Devyniasdešimties dienų veikalas" (*Opus nonaginta dierum*, 1333 m.), „Traktatas apie popiežiaus Jono XXII dogmas" (*Tractatus de dogmatibus Johannis XXII papae*, 1338 m.), „Mokytojo ir mokinio dialogas" (*Dialogus inter magistrum et discipulum*, 1338 m.), „Traktatas apie imperatoriaus ir popiežiaus valdžią" (*Tractatus de imperatorum et pontificum potestae*, 1347 m.), „Popiežiaus Jono XXII klaidų kompendiumas" (*Compendium errorum papae Joannis XXII*, 1339 m.)

Daugybėje veikalų Viljamas Okamas svarbius filosofijos ir teologijos klausimus nagrinėjo su tobulu logiko įžvalgumu. Jis sukūrė ir ištobulino filosofinių Dievo buvimo įrodymų kritiką, nors jis buvo tvirtas ir pozityvus teologas. Savo teiginiais Viljamas Okamas nutiesė kelią Reformacijos teologijai.
| Hols Krikasangl. *Halls Creek* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Hols KrikasHols Krikas

18°13′0″ p. pl. 127°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.21667°š. pl. 127.66667°r. ilg.﻿ / 18.21667; 127.66667﻿ (Hols Krikas)Koordinatės: 18°13′0″ p. pl. 127°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿18.21667°š. pl. 127.66667°r. ilg.﻿ / 18.21667; 127.66667﻿ (Hols Krikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | XIX a. pab. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 1 572  |
|  |
|  **Vikiteka** | Hols Krikas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Hòls Kri̇̀kas  |

**Hols Krikas** (angl. *Halls Creek*) – miestas Australijos šiaurės vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje, Kimberlio regione. Hols Kriko grafystės administracinis centras. 1572 gyventojai, iš jų, 70,9 % – aborigenų kilmės (2021 m.).

Įsikūręs žemyno gilumoje, Ficrojaus ir Ordo vandenskyroje, apie 1930 km į šiaurės rytus nuo Perto ir apie 575 km į rytus nuo Brumo. Veikia vidurinė mokykla, profesinės techninės mokyklos filialas, ligoninė, sporto ir laisvalaikio centras, aborigenų dailės centras. Per miestą eina Didysis Šiaurės plentas (*Great Northern Highway*), jungiantis Pertą su Vindamu, yra aerouostas – vykdomi reguliarūs skrydžiai į Brumą, Ficroi Krosingą, Kananarą, Balgą (2022 m. duomenys). Hols Kriko apylinkėse išplėtota ganyklinė gyvulininkystė, apie 40 km į pietvakarius nuo miesto kasamas auksas.

„Kinų siena" – Didžiąją kinų sieną primenantis geologinis darinys netoli miesto
Sausojo sezono metu (balandį–spalį) atvyksta turistai, lankomi netoliese esantys gamtos objektai: uola „Kinų siena", Bangl Banglo kalnagūbris Purnululu nacionaliniame parke, Volfo Upės meteorito krateris.

1885 m. būsimo miesto apylinkėse radus aukso, įkurta aukso ieškotojų gyvenvietė. Pasibaigus aukso karštligei, iki 1888 m. Hols Krikas beveik ištuštėjo, o 1890 m. jame gyveno tik 70 europiečių. 1918 m. Australijos presbiterijonai Hols Krike pastatė ligoninę, o 1930 m. katalikai įsteigė misiją. 1948 m. miestas perkeltas 16 km į vakarus, į patogesnę vietą šalia naujojo Derbio–Kananaros kelio ir aerouosto. 2013 m. Australijos statistikos biuras paskelbė Hols Kriką nepalankiausias gyvenimo sąlygas turinčiu miestu Vakarų Australijoje (pagal socialinius ir ekonominius rodiklius).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Halls Creek, 2021 Census All person QuickStats* Australian Bureau of Statistics. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
2. ↑  *Hols Krikas*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
3. ↑  *Regional Air Services*, Department of Transport, Government of Western Australia, 2022-02-11. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
4. ↑  *Mines – operating and under development*, Department of Mines, Industry Regulation and Safety, Government of Western Australia, 2022. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
5. ↑  *Halls Creek Tourism*, Halls Creek Tourism. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
6. ↑  *Halls Creek, WA*, Aussie Towns. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
7. ↑  *Halls Creek keen to shake 'welfare town' tag*, ABS News, 2013-04-02. Nuoroda tikrinta 2023-01-29.
Deutsche Welle|  |
| Forma | visuomeninė korporacija |
| Pramonė | Žiniasklaida |
| Įkurta | 1953 m. kovo 3 d. |
| Centrinė būstinė | Bona |
| Svarbiausi darbuotojai | CEO Peter Limbourg (nuo 2013 m. spalio 1 d.) |
| Produkcija | TV, radijo programos, interneto portalai |
| Darbuotojų | ~4000 (2022 m.) |
| Tinklalapis | dw.com |

DW Bonos redakcija (2017 m.)
**„Deutsche Welle"** (liet. *„Vokiška banga"*) – visuomeninis Vokietijos radijo ir televizijos transliuotojas. Radijas transliuojamas 32 kalbomis, TV – angliškai, vokiškai, ispaniškai ir arabiškai. Europos transliuotojų sąjungos (EBU) narė.

Finansuojamas iš Vokietijos federalinio biudžeto, bet „Deutsche Welle Act" reglamentuoja, kad turinys nuo Vokietijos Vyriausybės nepriklauso. 2021 m. biudžetas sudarė virš 390 mln. eurų.

1953 m. pradėta transliuoti vakarų Vokietijos visuomeninių radijų programa užsieniui (pirma vokiškai, vėliau ir užsienietiškai). 1960 m. tapo nepriklausoma visuomenine korporacija. Nuo 1992 m. transliuoja ir TV laidas.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑  „Deutsche Welle Act". Deutsche Welle. Nuoroda tikrinta 2018-01-24.
3. ↑
4. ↑  *Deutsche Welle*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003

Nuorodos
--------

* DW dokumentika (anglų k.) „Youtube" kanale
| **Mycena hiemalis** |
| --- |
| Pilkšvarudė šalmabudė (*Mycena hiemalis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Šalmabudiniai  *( Mycenaceae)* |
| Gentis: | Šalmabudė  *( Mycena)* |
| Rūšis: | Pilkšvarudė šalmabudė  *( Mycena hiemalis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkšvarudė šalmabudė** (lot. *Mycena hiemalis*) – šalmabudinių (*Mycenaceae*) šeimos, šalmabudžių (*Mycena*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Ant gyvų lapuočių medžių žievės ir stuobrių, išvartų.

* **Augimo laikas**

Ruduo, pavasaris.

* **Pagrindiniai požymiai**

Lakšteliai reti, rožinio atspalvio.

Vaisiakūniai mažyčiai. Kepurėlė 0,3–1 cm skersmens, išgaubta, bukai paplokščia, matinė, persišviečianti, nešvariai rausvai ruda, pakraščiai šviesesni, vagoti. Lakšteliai resvi, siauri, balsvi, rožinio atspalvio, priaugtiniai. Kotas 0,5–1,5 cm ilgio ir 0,2–0,5 cm storio, tamsiai rausvai rudas. Trama plona, kepurėlės spalvos. Sporos 7–11 (13) μm, apvalios.

**Būdingi požymiai:** vaisiakūniai tamsiai rausvai rudi, gležni.

Auga ant gyvų lapuočių medžių, ypač liepų, kaštonų, klevų žievės, dažniausiai apsamanojusios. Pasitaiko ir ant stuobrių, šakų, išvartų. Dažna. Saprotrofas. **Nevalgoma**.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 184 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkšvarudė šalmabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Berteroa incana** |
| --- |
| Pilkoji miltinaitė (*Berteroa incana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Miltinaitė  *( Berteroa)* |
| Rūšis: | Pilkoji miltinaitė  *( Berteroa incana)* |

 |

**Pilkoji miltinaitė** (*Berteroa incana*) – bastutinių (*Brassicaceae*) šeimos, miltinaičių (*Berteroa*) genties augalas.

Balti žiedai kekės viršūnėje, o žemiau ant pailgėjusios žiedyno ašies elipsiški vaisiai su ilgo liemenėlio liekana. Žiedo sandara būdinga visiems šios šeimos augalams (neretai vadinami kryžmažiedžiais): 4 taurėlapiai, 4 vainiklapiai, 6 kuokeliai, 1 liemenėlis. Vainiklapių viršūnės giliai įskeltos. Trumpųjų kuokelių koteliai prie pamato su danteliais. Vaisius − ankštarėlė; sėklos išbyra nukritus abiem sąvaroms. Stiebas status, šakotas, dažniausiai nuo pamato. Lapai pailgi, lancetiški, be lapkočių, kraštas neryškiai dantytas. Vienmetis, kartais dvimetis augalas. Visos jo dalys apaugusios pilkais šakotais plaukeliais ir atrodo apsinešusios dulkėmis. Nuo to ir kilęs augalo pavadinimas − pilkoji miltinaitė.

Pradeda žydėti birželio mėn. Žydi iki vėlyvo rudens. Auga pakelėse, palaukėse, pasėliuose ir daržuose, dykvietėse, prie sodybų, sausose, dažniausiai smėlėtose vietose. Vietomis dažna, kai kur visai neauga. Žiedai išskiria nektarą, lankomi vabzdžių. Žolė, vos pradėjus augalams žydėti, sukietėja, todėl nei galvijų, nei arklių neėdama. Turi gydančių medžiagų, bet kaip vaistažolė nepopuliari.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 28 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkoji miltinaitė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| ***Bėk, Lola, bėk*** |
| --- |
|  |
|  |
| Režisierius | Tom Tykwer |
| Prodiuseris (-iai) | Stefan Arndt |
| Scenaristas (-ai) | Tom Tykwer |
| Vaidina | Franka Potente  Moritz Bleibtreu |
| Metai | 1998 |
| Žanras | Trileris, eksperimentinis |
| Trukmė | 80 min. |
| Kalba | vokiečių |
| Platintojas | Prokino Filmverleih |
| Biudžetas | 1,75 mln. JAV dol. |
| Pajamos | 22,9 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Bėk, Lola, bėk** (vok. *Lola rennt*) – 1998 m. vokiečių režisieriaus Tom Tykwer filmas. Originalus vokiškas pavadinimas pažodžiui reiškia *Lola bėga*, tačiau lietuviškas pavadinimo variantas verstas iš angliško vertimo – *Run Lola Run*.

Filmas visame pasaulyje uždirbo daugiau nei 22 mln. JAV dolerių. Buvo rodomas Venecijos kino festivalyje, kur rungėsi dėl Auksinio liūto statulėlės. Taip pat buvo nominuotas Europos kino apdovanojimui.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme tris kartus trijose skirtingose realybėse parodoma ta pati dvidešimties minučių atkarpa. Kiekviena prasideda visiškai taip pat, tačiau vėliau atsiradę nežymūs skirtumai išsirutulioja į labai skirtingas pabaigas.

Lolos vaikinas Mani įsivėlęs į nelegalią prekybą narkotikais. Jo užduotis – perduoti 100 tūkstančių markių bosui Roniui. Lola turėtų jį nuvežti, tačiau jos mopedas – pavogtas. Mani važiuoja viešuoju transportu ir netyčia pamiršta krepšį su pinigais metro traukinyje, kai pamato į bilietų kontrolierius panašius žmones. Mani pinigus pasiima benamis valkata. Vaikinas skambina Lolai ir paaiškina situaciją, ši prisiekia gauti jam reikalingą pinigų sumą ir pristatyti per 20 minučių. Mani atsako, kad jei po tiek laiko jos nebus, jis eis plėšti supermarketo, kadangi nepristatęs bosui pinigų jis žuvęs. Nuo čia siužetas išsišakoja į tris skirtingus pabaigos variantus.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Run Lola Run". The Numbers. Nuoroda tikrinta 2015-06-24.
2. ↑  „55th Venice Film Festival 1998 - FilmAffinity". *FilmAffinity*. Nuoroda tikrinta 2017-10-28.
3. ↑  „European Film Academy : 1998". *www.europeanfilmacademy.org* (vokiečių). Nuoroda tikrinta 2017-10-28.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amanita spissa** |
| --- |
| Pilkoji musmirė (Amanita spissa)Pilkoji musmirė (*Amanita spissa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Skydabudiniai  *( Pluteaceae)* |
| Gentis: | Musmirė  *( Amanita)* |
| Rūšis: | Pilkoji musmirė  *( Amanita spissa)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Pilkoji musmirė** (*Amanita spissa*) – musmirių (*Amanita*) genties grybas.

Kepurėlė 5 – 10 cm skersmens, pusrutuliška, sena paplokščia, rudai pilka, pilka ar juosvai pilka, apaugusi baltomis, vėliau pilkomis, koncentriškai išsidėsčiusiomis karputėmis (apvalkalo liekanomis). Lakšteliai balti, platūs, tankūs, prisegtiniai arba laisvi. Kotas 5-10 cm ilgio, 1-2,2 cm storio, baltas senas pilkas, prie lakštelių su dideliu baltu rinkiu, į apačią storėjantis, plaušuotas, kartais žvynuotas, pagrindas be išnaros, tik supleišėjusios jos liekanos išsidėsčiusios 1-3 eilėmis aukščiau sustorėjusios koto dalies. Trama balta, po luobele pilka, perlaužus parusvėja, nemalonaus kvapo ir skonio. Sporos baltos, amiloidinės.

Pilkosios musmirės auga nuo pavasario iki vėlyvo rudens lapuočių ir spygliuočų miškuose, pavieniui. Lietuvoje reta.
**Viktoras Budrevičius** (1928 m. spalio 1 d. Dervinių k. Lazdijų raj. – 1993 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje) – kompozitorius, choro dirigentas, pedagogas.

Biografija
----------

Iš mažens pasižymėjo muzikiniais gabumais. Mokydamasis Lazdijų gimnazijoje, dainavo chore ir vaikinų vokaliniame ansamblyje. Sovietų valdžios buvo suimtas ir tremiamas į Sibirą, bet pavyko iššokti iš traukinio ir pabėgti.

1946–1948 m. Kauno muzikos mokykloje pas Nikodemą Martinonį mokėsi choro dirigavimo ir kartu lankė bendrojo lavinimo parengiamuosius kursus prie Kauno valstybinio universiteto. 1948–1953 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Konrado Kavecko klasė). Vėliau dar studijavo kompoziciją pas prof. A. Račiūną.

1953–1956 m. mokė muzikos ir dainavimo Kauno Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje, dėstė Juozo Gruodžio muzikos mokykloje, vadovavo Lietuvos žemės ūkio akademijos mišriajam studentų chorui.

1956–1962 m. buvo Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro muzikos dalies vedėjas ir dirigentas. Nuo 1958 m. – Vilniaus miesto moterų choro „Aidas" vadovas, vėliau – chormeisteris ir koncertmeisteris. Nuo 1965 m. – Lietuvos valstybinės konservatorijos Choro dirigavimo katedros koncertmeisteris, vėliau – dėstytojas ir vyr. dėstytojas. Nuo 1971 m. – Lietuvos kompozitorių sąjungos narys. Buvo respublikinių dainų švenčių Lazdijų ir Varėnos rajonų konsultantas ir rajoninių dainų švenčių dirigentas.

Sukūrė kelis šimtus įvairių žanrų muzikos kūrinių. Tai originalios ir harmonizuotos liaudies dainos chorams bei solistams, kantatos, poemos ir baladės, instrumentiniai kūriniai, operos „Giedrė" ir „Vytautas Didysis". Parašė keletą probleminių straipsnių ir muzikos metodinių darbų, surengė daug savo autorinių koncertų. Jo dainos skambėjo ne vienoje respublikinėje dainų šventėje.

1978 m. Viktorui Budrevičiui suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gvadalkanalio provincija*Guadalcanal Province* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Gvadalkanalio provincijos vėliava |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+11)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Saliamono Salų vėliava Saliamono Salos |
| **Administracinis centras** | Honiara |
| **Premjeras** | Anthony Veke |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 93 613 |
| **Plotas** | 3 847 km² |
| **Tankumas** (2009) | 24 žm./km² |

**Gvadalkanalio provincija** – viena iš Saliamono Salų provincijų. Tai 5358 km² ploto sala, kuri padengta beveik vien džiunglėmis. Pavadinimą salai davė Pedro de Ortega Valencia, gimęs Gvadalkanalio kaime prie Sevilijos. Saloje yra šalies sostinė ir didžiausias miestas Honiara. Tačiau 1983 m. liepą nuo provincijos buvo atskirta 22 km² ploto sostinės teritorija ir Honiara nepriklauso provincijai. Gvadalkanalio provincijoje gyvena 60 275 žmonės (1999 m.). Visoje saloje gyvena 109 382 gyventojai (1999 m.).

2012 m. spalio 1 d. Gvadalkanalio provincija ir Malaitos provincija pradėjo naudoti hangul raštą vietinėms kalboms užrašyti.

Per Antrąjį pasaulinį karą salose vyko svarbi Gvadalkanalio kampanija.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Saliamono Salų provincijos** |  |
| Centrinė | Gvadalkanalis | Honiara | Isabelė | Makira-Ulava | Malaita | Renelas ir Belona | Šuazelis | Temotu | Vakarai |
Koordinatės: 9°37′ p. pl. 160°11′ r. ilg.﻿ / ﻿9.617°š. pl. 160.183°r. ilg.﻿ / 9.617; 160.183

Honiaros miesto vaizdas
Salos žemėlapis
**Gvadalkanalis** (angl. *Guadalcanal, Isatabu*) – sala Ramiajame vandenyne, Saliamono salyno pietryčiuose, didžiausia Saliamono Salų valstybėje.

Sala vulkaninės kilmės, užima 5302 km² teritoriją. Paviršius kalnuotas, iškylantis iki 2449 m (Popomanaseu k.). Teritoriją dengia tropinės džiunglės. Yra aukso telkinių. Gvadalkanalyje gyvena endeminės kuskusų (*Phalanger*) rūšys, įvairios papūgų rūšys, gausu briaunagalvių krokodilų.

1999 m. saloje gyveno 109 382 gyventojai (apie penktadalis šalies gyventojų). Dauguma gyventojų yra melaneziečiai, yra polineziečių, mikroneziečių, europiečių, kinų. Pagrindinis miestas – šalies sostinė Honiara. Sala sudaro Gvadalkanalio provinciją.

Istorija
--------

1568 m. salą pasiekė ispanų ekspedicija, vadovaujama Alvaro de Mendanjos. Ispanai salą pavadino pagal Gvadalkanalio kaimą Ispanijoje (Sevilijos provincija), kurio pavadinimas savo ruožtu kilo iš arabų *Wādî al-Khānāt* – 'gardų slėnis'. XVIII–XIX a. pradėta salos kolonizacija. Antrojo pasaulinio karo metais saloje vyko labai nuožmus Gvadalkanalio mūšis tarp Sąjungininkų ir Japonijos. Tropinės gamtos sąlygos sudarė nepakeliamas mūšio sąlygas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 124
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Rattus norvegicus** |
| --- |
| Pilkoji žiurkė (Rattus norvegicus)Pilkoji žiurkė (*Rattus norvegicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Peliniai  *( Muridae)* |
| Gentis: | Žiurkės  *( Rattus)* |
| Rūšis: | Pilkoji žiurkė  *( Rattus norvegicus)* |

 |
| Binomas |
| ***Rattus norvegicus***Berkenhout, 1769 |

**Pilkoji žiurkė** (*Rattus norvegicus*) – pelinių (*Muridae*) šeimos graužikas. Graužikas stambus, kūnas 170-280 mm ilgio ir 220-415 g svorio. Nugara rusvai pilka, kailiukas metalinio blizgesio. Pilvas gelsvai pilkas, plaukų viršūnės juodos. Uodega trumpesnė už kūną. Ausys, užlenktos į priekį, nesiekia akių. 

Lietuvoje dažna, invazinė rūšis. Gyvena trobesiuose, sandėliuose, šiukšlių dėžėse. Vasarą dalis žiurkių išeina į sodus, daržus, paupius, o žiemai grįžta į gyvenvietes. Naikina ir apteršia maisto produktus, apgraužia medžio ir odos gaminius. Paukštidėse pjauna paukščių jauniklius, išgeria kiaušinius.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilkoji žiurkė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Viktoras Beržinskas** |
| --- |
| Gimė | 1874 m. lapkričio 10 d.Rusija Pakapurnis, Raseinių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1947 m. kovo 13 d. (72 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos darbo federacija |

Atminimo paminklas V. Beržinsko buvusios sodybos vietoje Didvyrių k.
**Viktoras Beržinskas** (1874 m. lapkričio 10 d. Pakapurnis, Raseinių apskritis, Rusijos imperija – 1947 m. kovo 13 d. Kaunas) – Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1893 m. mokėsi šaltkalvio amato Raseiniuose, 1897 m. gyvendamas Rygoje lankė rusų šventadieninius kursus suaugusiems. Priklausė įvairioms draugijoms, bendradarbiavo lietuviškoje spaudoje. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, 1915 m. pasitraukė į Maskvą, dirbo pabėgėlių komitetuose.

1919 m. grįžo į Lietuvą, vertėsi mechaniko profesija. Taip pačiais metais įsitraukė į Lietuvos darbo federacijos organizavimo reikalus. 1920 m. išrinktas Kauno Šv. Juozapo darbininkų draugijos pirmininku, pirmininkavo iki 1920 m. kovo mėn.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje, pagal LDF sąrašą. Priklausė Lietuvos darbo federacijos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo, 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas. 1921–1924 m. Kauno miesto tarybos narys.

1926–1940 m. ūkininkavo savo ūkyje. 1947 m. vasario 2 d. sovietų saugumo suimtas ir kalintas Kauno MGB vidaus kalėjime (Kauno sunkiųjų darbų kalėjimas). Po kankinimų paguldytas į ligoninę, kur 1947 m. kovo 13 d. mirė. Jo palaidojimo vieta nežinoma.

Atminimas
---------

Didvyrių kaime (Raudondvario sen.), kur 1924–1947 m. gyveno V. Beržinskas, buvusios sodybos vietoje 1999 m. birželio 19 d. pastatytas ąžuolinis stogastulpis (skulpt. Kazimieras Švažas).

Literatūra
----------

* Beržinskas Viktoras, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 8.
* Veilentinė A. Beržinskas Viktoras, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 80.
* Blažytė-Baužienė D. Beržinskas Viktoras, Lietuvos Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 206–208.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
2. ↑  „Objekto Nr. 27576 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kreiva nosies pertvara, reikalaujanti nosies pertvaros operacijos

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Septoplastika** (angl. *septoplasty*) – plastinės chirurgijos operacija, kuriose metu operuojama paciento nosis, siekiant ištiesinti kreivą nosies pertvarą. Septoplastika dar kitaip vadinama nosies pertvaros operacija. Nosies pertvaros operacija nėra atliekama estetiniais tikslais, pagrindinis jos tikslas yra atstatyti paciento nosies galimybę kvėpuoti be trukdžių. Septoplastikos operacijos neatlikus, palaipsniui blogėja paciento gyvenimo kokybė, atsiranda sąlygos vystytis lėtinėms kvėpavimo organų ligoms.

Nosies pertvaros iškrypimą galima įtarti tuomet, kai žmogus nuolat jaučia nosies užgulimą, jam varva iš nosies, kartojasi sinusitai, nepūlingi vidurinės ausies uždegimai, vargina galvos skausmai, matomas nosies prieangio iškrypimas ar kartojasi kraujavimas iš nosies.

Nosies pertvaros operacija gali būti atlikta uždaruoju arba atviruoju būdu.

Nosies pertvaros operacijos metu pacientas būna vietinėje arba bendrinėje nejautroje.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pilkomajo nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Pilkomajo maršos Pilkomajo maršos |
| **Vieta:** | Formosa, Argentina |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Klorinda, Espinilijas |
| 

Žemėlapis rodantis Pilkomajo nacionalinis parkas vietą.Pilkomajo nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 25°04′0″ p. pl. 58°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.06667°š. pl. 58.11667°r. ilg.﻿ / 25.06667; 58.11667Koordinatės: 25°04′0″ p. pl. 58°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.06667°š. pl. 58.11667°r. ilg.﻿ / 25.06667; 58.11667 |
| **Plotas:** | 474,5 km² |
| **Įkurtas:** | 1951 m. |
| **Lankomumas:** | 12 345 (2007 m.) |
| **Valdymas:** | Nacionalinių parkų administracija |
|  **Vikiteka:** | Pilkomajo nacionalinis parkas |

**Pilkomajo nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Río Pilcomayo*) – nacionalinis parkas Argentinos šiaurėje, Formosos provincijoje, Paragvajaus pasienyje, prie Pilkomajo upės. Parkas įkurtas 1951 m. ir skirtas apsaugoti drėgnojo Gran Čiako gamtą ir Pilkomajo slėnio pelkynus. Priklauso RAMSAR šlapynių sąrašui.

Būdinga plokščia, aliuvinės ir eolinės kilmės nuogulomis padengta lyguma. Šiauriniu parko pakraščiu vingiuoja Pilkomajo upė, savo slėnyje sudarydama ištįsą šlapynių, maršų, senvagių, ežerų labirintą. Sausuoju laikotarpiu daugelis telkinių nusenka, išdžiūsta. Tos šlapynės yra svarbi migruojančių paukščių buveinė.

Sausojoje parko dalyje būdingos baltųjų kopernicijų giraitės, tanki žolinė augalija (ypač viksvameldžiai), dar auga kvapiosios akacijos, juodieji algarobai. Šlapynėse veši vandens augalija – vandens hiacintai, ežersargės, plaumuonės, liudvigijos. Pilkomajo pakrantėse auga fikusai, okotijos, gausu lianų, vijoklių, epifitų.

Būdingi gyvūnai: pilkoji mazama, kapibara, pekaris, staugūnas, puma, karčiuotasis vilkas. Gausu roplių (žakarė, plačiasnukis kaimanas, geltonspalvė anakonda, žalioji anakonda, brazilinė vandens kobra). Didelė vandens paukščių įvairovė (garniai, gandrai, rožinės girnovės, antys).

  


| Argentinos nacionaliniai parkai  |
| --- |
| Baritu | Charamiljo suakmenėjusių miškų | Kalilegvos | Kampo de los Alisoso | Kampos del Tuju | Los Kardoneso | Čako | Kopo | El Impenetrablės | El Leonsito | El Palmaro | El Rėjaus | Igvasu | Lago Puelo | Laguna Blankos | Lanino | Lihue Kalelio | Los Alerseso | Arajanų | Ledynų | Mburukujos | Monte Leono | Nahuel Huapi | Patagonijos | Predeltos | Perito Moreno | Kondorito Kebrados | Pilkomajo | San Giljermo | Santa Fė salų | Kichadaso kalnų | Talampajos | Ugnies Žemės |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
|  |
| Sepija |

|  |
| --- |
|  |
| Sepija (atskiesta) |

**Sepija**, **indiškas tušas** – raudonai rudas, su nežymiu violetiniu atspalviu pigmentas, gaunamas iš galvakojų moliuskų sepijų (*Sepiidae*), taip pat – tapybos technika, artima akvarelei ir tušui. Kartais naudojama sausa *sepija*, kuria piešiama, panašiai, kaip pieštuku.

Gamyba
------

Tikras *sepijos* pigmentas gaunamas iš sepijų (kartais – aštuonkojų) rašalinių liaukų, kurias moliuskai naudoja gynybai nuo priešų – paskleisdami didelį rašalo debesį ir suklaidindami grobuonis. Rašalinių liaukų išskiriamas pigmentas yra juodas, sudarytas iš smulkių pigmento melanino dalelių, tačiau jį pavirinus su kaustine soda, gaunamas raudonai rudas, sodrios spalvos pigmentas, tinkamas dailei. Šiais laikais vietoje tikros *sepijos* neretai naudojami kiti rudų atspalvių dažai, pvz. marsas.

Pigmento savybės
----------------

*Sepijos* dažai naudojami mišiniuose su vandeniu, panašiai, kaip akvarelė, neretai tapoma kartu su tušu ar akvarele, pastarojoje kartais naudojama vietoje rudų dažų. Pigmentas gana neatsparus šviesai, nuo saulės šviesos per kelerius metus išblunka, keičia savo atspalvį, tačiau blankiai apšviečiami paveikslai, tapyti *sepija*, išlieka šimtmečius. Tapant aliejumi, *sepija* beveik nenaudojama, tačiau kartais naudojama kartu su pastele. Iš koncentruotos *sepijos* būna daromos kreidelės, kuriomis piešiama panašiai, kaip anglimi.

Naudojimas
----------

*Sepijos* dažus naudojo dar senovės romėnai, šie dažai gana populiarūs buvo ir viduramžiais, tačiau visą tą laiką daugiausiai naudojami kaip rašymui skirtas rašalas.

Dailėje sepija ėmė plisti nuo XVIII a. kai pradėta naudoti kartu su akvarele vietoje rudų (plautų) medžio suodžių, o XIX a. tapo vienu iš plačiai paplitusių dažų. Populiarėjant fotografijai, *sepija* pradėta plačiai naudoti nuotraukoms tonuoti – ja nudažytos nespalvotos nuotraukos įgyja daug natūralesnius atspalvius, nei nespalvotos. Šiuo metu *sepiją* dažniausiai naudoja akvarelistai bei fotografai, kuriantys menines nuotraukas.
|  *Vlada Musvydaitė*  |
| --- |
|  |
| Pilnas vardas | Vlada Musvydaitė |
| Gimė | 1983 m. rugpjūčio 23 d. (39 metai) Pagėgiuose |
| Atstovauja (-vo) |  Lietuva |
|  |
| Rungtys | barjerinis bėgimas |
|  |
|  **Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**2 | **Sidabras**1 | **Bronza**0 | **Suma**0 |
|  |
| Kiti titulai | Nacionalinė čempionė |

**Vlada Musvydaitė** (g. 1983 m. rugpjūčio 23 d. Pagėgiuose) – Lietuvos lengvosios atletikos čempionė, televizijos ir radijo laidų vedėja.

Biografija
----------

V. Musvydaitė yra Lietuvos lengvosios atletikos 400 m barjerinio bėgimo čempionė, Europos estafetės 4x400 m vicečempionė, Baltijos šalių vicečempionė. Jos tėvai taip pat buvo lengvaatlečiai: motina – 100 m bėgimo Ukrainos čempionė, tėvas – 800 m bėgimo Lietuvos čempionas.

V. Musvydaitė įgijo Vilniaus universiteto žurnalistikos bakalaurės ir tarptautinės komunikacijos magistrės laipsnį, baigė mokslus Lietuvos sporto universitete.

Išnašos
-------

1. ↑  „Vlada Musvydaitė: lengvaatletė gyveno krepšinio ritmu". *alfa.lt*. Nuoroda tikrinta 2017-05-25.
2. ↑  „Vlada Musvydaitė-Baranauskienė pradėjo krimsti mokslus Lietuvos sporto universitete". *15min.lt*. Nuoroda tikrinta 2017-05-25.

Nuorodos
--------

* Asmeninis puslapis
* Vlada Musvydaitė „bėgikai.lt" laidoje
* „Ėjimo varžybos"
Kazimieras Gaivenis
**Kazimieras Gaivenis** (1934 m. sausio 18 d. Stučiuose, Utenos raj. – 2003 m. liepos 11 d. Vilniuje) – žymus Lietuvos kalbininkas, vienas žymiausių lietuvių terminologų ir kalbos kultūrininkų.

Biografija
----------

Gimė netoli Tauragno ežero, Stučių kaime, vidutinių ūkininkų šeimoje. Jis buvo nepriklausomos Lietuvos vaikas ir visą gyvenimą išsaugojo nepriklausomybę nuo politinių organizacijų ir partijų. Mokėsi Šeimaties pradžios mokykloje, Tauragnų progimnazijoje, Utenos I vidurinėje mokykloje. 1959 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universitetą, filologas ir lietuvių kalbos bei literatūros mokytojas. Be aspirantūros, parašė ir 1969 m. apgynė daktaro disertaciją „Sudėtiniai terminai dabartinėje lietuvių kalboje" (vadovas doc. J. Kruopas).

Darbai
------

Po studijų buvo paskirtas į pirmą ir vienintelę savo darbovietę – Lietuvių kalbos ir literatūros institutą (nuo 1990 m. institutams persiskyrus, Lietuvių kalbos institutas). Trumpai dirbo Toponimikos grupėje, o nuo 1959 m. spalio mėn. beveik 44 metus buvo terminologas – instituto Terminologijos komisijos sekretorius, tos komisijos redaktorius, jaunesnysis mokslinis bendradarbis terminologas, vyresnysis mokslinis bendradarbis, Terminologijos grupės vadovas. Kartu Terminologijos tarybos prie Mokslų akademijos Prezidiumo sekretorius, nuo 1991 m. Terminologijos skyriaus vadovas ir Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys.
1995–2001 m. periodinio leidinio „Terminologija" atsakingasis redaktorius.

Prisidėjo rengiant visus svarbiausius XX a. antrojoje pusėje išleistus terminų žodynus, o per pastarąjį dešimtmetį – ir rengiant bei tobulinant terminų standartus. Padėjo ir literatūros, muzikos bei dailės terminų žodynų rengėjams. Išskirtinis yra paskutinis jo terminologijos veiklos, patyrimo ir minčių apibendrinamasis veikalas „Lietuvių terminologija: teorijos ir tvarkybos metmenys". 2001 m. vasario 28 d. išėjo į pensiją.

Bibliografija
-------------

* Margas žodžių pasaulis. (1987 m.)
* Mokyklinis lietuvių-rusų kalbų žodynas (su kitais, 1985 m. 1989 m.)
* Kalbotyros terminų žodynas (bendraautoris S. Keinys, 1990 m.)
* Terminologijos taisymai (su kitais, 1992 m.)
* Radioelektronikos terminų žodynas (2000 m.).
* Lietuvių terminologija: Teorijos ir tvarkybos metmenys. (2002 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Sabaliauskas. *Kazimieras Gaivenis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 334 psl.
**Vlada Pajaujienė** (literatūrinis slapyvardis **Vlada Rusokaitė**, 1911 m. lapkričio 8 d. Užubalyje, Varanavo rajonas, Baltarusija – 2006 m. vasario 9 d. Punske) – Lenkijos lietuvių mokytoja, bibliotekininkė, poetė.

Biografija
----------

Gimė ir augo valstiečių Rusokų šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais šeima atsidūrė Uzbekijoje, Taškente. Grįžusi į Lietuvą mokėsi Vytauto Didžiojo gimnazijoje Vilniuje, vėliau studijavo lenkų kalbą ir literatūrą Vilniaus Stepono Batoro universitete. Baigusi dirbo knygyne Vilniuje, mokytojavo Viečiūnuose (Marcinkonių valsčius). Antrojo pasaulinio karo pradžioje ištekėjo už agronomo Jono Pajaujo ir persikelia į Seinų kraštą. 1941 m. šeima priversta bėgti į Lietuvą: į Dotnuvą, vėliau persikelia į Benekainį, po to į Vilnių. 1946 m. Pajaujai su svetimais dokumentais grįžo į Lenkiją, o po 1956 m. visuotinės amnestijos paskelbimo persikėlė į Punską, kur V. Pajaujienė iki 1960 m. mokytojavo bendrojo lavinimo licėjuje ir žemės ūkio mokykloje. Kurį laiką dirbo instruktore Punsko lietuvių kultūros namuose, mokė vaikus groti muzikos instrumentais. Vėliau, baigusi Vroclavo universitete bibliotekininkystę, iki pat išėjimo į pensiją 1982 m. darbavosi Punsko licėjaus bibliotekoje.

Vlada Pajaujienė dalyvavo Lenkijos lietuvių bendruomenės gyvenime, redagavo nepriklausomą žurnalą „Varsnos". Rašė eiles, kurios 1995 m. buvo išspausdintos Lenkijos lietuvių poezijos antologijoje „Būki mums motina", 2000 m. – „Lietuvių kūrybos antologijoje".

Įvertinimas
-----------

* Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medalis

Nuorodos
--------

* Algis Uzdila. Vladą Pajaujienę išlydėjus Archyvuota kopija 2006-10-09 iš Wayback Machine projekto.
* Janina Macukonienė. Šviesūs prisiminimai apie Vladą Pajaujienę
Seo Ji-Soo - ToSsGirL
**Seo Ji-Soo** (kor. 서지수, g. 1985 m.), žinoma pseudonimu **ToSsGirL** – buvusi profesionali StarCraft: Brood War žaidėja iš Pietų Korėjos STX SouL komandos, žaidė *teranų* rase (karjeros pradžioje žaidė *protosais*, iš tų laikų likęs ir pseudonimas).

Karjera
-------

Seo Ji-Soo yra tris kartus tapusi Pietų Korėjos StarCraft: Brood War moterų lygos nugalėtoja. Taip pat laimėjusi pirmąją vietą TV Stargirls lygoje ir pirmąją vietą OGN Female Gamer parodomajame turnyre. Tai yra, ji laimėjo pirmąją vietą visuose moterų turnyruose, kuriuose tik dalyvavo.
Nuo 2005 m. Korėjoje užsidarius moterų StarCraft turnyrams, Seo Ji-Soo pradėjo dalyvauti įprastose lygose. Nors atskiruose mačuose yra pasiekusi žymių pergalių, įskaitant prieš vienus geriausių korėjiečių žaidėjus Hong Jin-Ho (*YellOw*) ar Park Jung Suk (*Reach*), aukštesnių vietų čia nebeužėmė.

2009 m. ESWC Asia Masters tarptautiniame turnyre ji užėmė trečiąją vietą.

ToSsGirL ilgą laiką buvo vienintelė Pietų Korėjos profesionali StarCraft: Brood War žaidėja – moteris.

2012 m. birželio 29 d. paskelbė apie karjeros pabaigą.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* TL PD žaidėjos profilis
* Straipsnis professionalgaminglife.com Archyvuota kopija 2011-08-30 iš Wayback Machine projekto.
* Korėjiečių fanų klubas
* Tarptautinis fanų klubas
* TV atsakymai į klausimus Archyvuota kopija 2009-05-08 iš Wayback Machine projekto.
* SK Gaming interviu Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* GOM TV interviu[neveikianti nuoroda]

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| **Kazimieras Juraga-Giedraitis** |
| --- |
| Giedraičiai |
| Giedraičių herbas |
| Giedraičių herbas |
|  |
| Gimė | 1700 m. sausio 6 d. |
| Mirė | 1757 m. balandžio 18 d. (57 metai)Minskas |
|  |
| Veikla | filosofas, teologas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Kazimieras Juraga-Giedraitis** (*Juraha*, 1700 m. sausio 6 d. – 1757 m. balandžio 18 d. Minskas) – SJ, Lietuvos filosofas, teologas, filosofijos daktaras.

Biografija
----------

Kilęs iš kunigaikščių Giedraičių giminės, brolis Jonas Juraga-Giedraitis. Nuo 1716 m. jėzuitas. 1716 m. baigė Vilniaus universitetą. Studijavo filosofiją Plocke, 1725–1729 m. – teologiją Varšuvoje. 1731 m. filosofijos daktaras.

1718–1720 m. dėstė Kražių jėzuitų kolegijoje. Nuo 1731 m. Vilniaus universiteto etikos profesorius, nuo 1732 m. Varšuvos universiteto filosofijos katedros vadovas; čia taip pat dėstė poleminę teologiją. 1736–1740 m. O. K. Radvilaitės sūnaus Jeronimo mokytojas. 1740–1746 m. Lietuvos jėzuitų provincijos prokuratorius, 1746–1748 m. provincijos archyvo direktorius, parengė Lietuvos jėzuitų provincijos archyvo bibliografijos sąrašą (*Bibliotheca scriptorum Societatis Jesn Provincine Lithuaniae*). Paskutiniais gyvenimo metais – Lomžos, Gardino ir Minsko kolegijų rektorius.

Modernizavo mokymą, inicijavo daugelio bažnyčių statybą ir restauraciją. Parašė kunigaikštienei Kazimierai Radvilienei (*Kazanie przy obloczynach J. O. Księžnej Kazimiery Radziwilowney*, išspausdinta 1745 m.) ir Onos Sanguškaitės-Radvilienės laidotuvėms (*Kazanie na pogrzebię Anny z Ksiąząt Sangusckoyv Radziwillowney, Kanclerzyny W. Ks. Litewskiego*, išspausdinta 1747 m.) skirtus pamokslus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazimieras Juraga-Giedraitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 762 psl.
| **Vilma Martinkaitienė** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. rugsėjo 9 d. (56 metai)Kelmėje |
| Sutuoktinis (-ė) | Raimundas |
| Vaikai | Paula |
|  |
| Veikla | inžinierė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 2004 m. Darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1989 m. Kauno politechnikos institutas |

**Vilma Martinkaitienė** (g. 1966 m. rugsėjo 9 d. Kelmėje) – inžinierė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1984 m. baigė Kauno J. Aleksonio vidurinę mokyklą su sustiprinta matematikos programa. 1989 m. baigė Kauno politechnikos instituto Lengvosios pramonės fakultetą ir įgijo inžinierės specialybę.

1994–1995 m. UAB „Sabina" referentė, 1995–1997 m. produkto vadybininkė. 1997–1999 m. UAB „Senukų prekybos centras" vyriausioji vadybininkė. 1999–2000 m. UAB „Švenčionėlių vaisvandeniai" komercijos direktorė, 2000–2004 m. generalinė direktorė.

UAB „Ateities ekologija", kuri koordinuoja ir organizuoja šalies gamintojams ir importuotojams Vyriausybės nustatytų pakuočių atliekų tvarkymo užduočių vykdymą, steigėja, ėjo šios bendrovės valdybos pirmininkės pareigas. Nacionalinės gėrimų gamintojų asociacijos ir Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos narė.

Nuo 2004 m. Darbo partijos narė. 2004–2008 m. Seimo narė.

Vyras Raimundas, dukra Paula.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Koalicija Darbo partija + jaunimas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Leiboristų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2012-05-17 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Vlad Miriță |
|  
Vlad 2008 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1981 m. rugpjūčio 2 d. (41 metai)  Tirgovištė, Rumunija |
| Kilmė | Rumunijos vėliava Rumunija |
| Žanrai | pop, opera |

**Vlad Miriță** (taip pat žinomas kaip **Vlad**; g. 1981 m. rugpjūčio 2 d. Tirgovištėje) – rumunų pop ir operos dainininkas. Su Nico atstovavo Rumunijai 2008 m. Eurovizijos dainų konkurse.

Būdamas 16-os, Vlad pradėjo mokytis profesionalaus dainavimo. Baigęs mokslus jis prisijungė prie Armonia Valahă choro bei dalyvavo įvairiuose nacionaliniuose ir tarptautiniuose renginiuose.

Vlad, kartu su Nico ir daina „Pe-o margine de lume" (liet. *Pasaulio pakrašty*) atstovavo savo šaliai 2008 m. Eurovizijos pusfinalyje. Patekę į finalą, duetas užėmė 20 vietą.

Po dalyvavimo Eurovizijoje, su Sarah Brightman įrašė dainą „I’ll Be With You".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vlad Miriță** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2014-05-13 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Todomondo  *„Liubi, Liubi, I Love You"*** |  **Rumunijos atstovas Eurovizijoje  (su Nico)**2008 | Po to:**Elena Gheorghe  *„The Balkan Girls"*** |
| **Kazimieras Grabovskis** |
| --- |
| Grabovskiai (Giminė) |
| Grabobvskių herbas |
| Grabobvskių herbas |
|  |
| Gimė | 1774 m. |
| Mirė | 1833 m. (~59 metai) |
| Tėvas | Jonas Jurgis Grabovskis |
| Motina | Elžbieta Grabovska |

**Kazimieras Grabovskis** (lenk. *Kazimierz Grabowski*; apie 1774–1833) – Lenkijos vertėjas, Valkavisko maršalka. Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio (1732–1798) ir jo meilužės Elžbietos Grabovskos (1749–1810) nesantuokinis sūnus.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Grabovskių giminės atstovas, herbo „Oksza" savininkas. Kazimieras buvo vienu iš trijų Elžbietos Grabovskos sūnų nuo santykių su Lenkijos karaliumi Stanislovu Augustu Poniatovskiu. Oficialiai jo tėvu skaitėsi Karūnos armijos generolas-leitenantas Jonas Jurgis Grabovskis (1730–1789).

Kazimieras Grabovskis, tikėtina, gavo vardą savo biologinio tėvo brolio, Karūnos dvaro pakamario Kazimiero Poniatovskio (1721–1800) garbei. Buvo auklėjamas katalikų dvasioje.

1798–1808 metais Kazimieras Grabovskis užėmė Valkavisko maršalkos pareigybę. 1810 metais kartu su broliais Mykolu, Stanislovu ir seserimi Izabele užsiėmė savo motinos Elžbietos Grabovskos laidojimu. 1812 metais Kazimieras Grabovskis buvo paskirtas nuo Bresto, Kobrino ir Pružanų pavietų Prancūzijos imperatoriaus paruoštai kampanijai prieš Rusiją.

Kazimieras Grabovskis didelę savo gyvenimo dalį pravedė Lietuvoje, kur užsiėmė anglų rašytojų kūrinių vertimu į lenkų kalbą. 1817 metais į lenkų kalbą jis išvertė Oliverio Godsmito romaną. 1819 metais Kazimieras Grabovskis davo dvare Podoroske priėmė dramaturgą Julioną Ursiną Nemcevičių. Tais pačiais metais jis buvo išrinktas Gardino gubernijos bajorų maršalka.

1833 m. vasario 13 d. Kazimieras Grabovskis paliko testamentu Izabelino dvarą kartu su kaimyniniais kaimais ir folvarkais savo vyresniam sūnui Maksimilianui.

Sanuoka ir vaikai
-----------------

Buvo vedęs du kartus. 1793 m. gruodžio 29 d. vedė kalvinistę Liudviką Kurnatovą (1768–1795), Aleksandro Kurnatovo ir Liudvikos Bronikovskos dukterį. Santuokoje gimė vienintelė duktė Siuzana Ana Grabovska (g. 1794), mirusi kūdikystėje.

1797 metais Kazimieras Grabovskis antrą kartą vedė Moniką Sobolevską (m. 1829), Varšuvos kašteliono Motiejaus Sobolevskio (1724–1804) ir Evos Šidlovskos dukterį. Antroje santuokoje buvo keturi vaikai:

* Maksimilianas (1797 m. gruodžio 17 d. – 1868 m. vasario 24 d.)
* Mateušas Alfredas Edvardas (g. 1799)
* Kazimieras Mauricijus (1800 m. gruodžio 14 d. – 1880 m. vasario 12 d.), grafas, Belgijos armijos kapitonas
* Gustavas Janas (1806–1831 m. birželis), mirtinai sužeistas Ostrolenko mūšyje.

Literatūra
----------

* Boniecki A. Herbarz polski. T. 7: Grabowscy – Hulkiewiczowie, Warszawa 1904, ss. 10-11. (e-biblioteka Uniwersytetu Warszawskiego)
* Dembowski L. Moje wspomnienia. Tom 1, Księgarnia K. Grendyszyńskiego, Petersburg 1898, s. 217. (Rolnicza Biblioteka Cyfrowa)
* Fateeva G.A.: Historia gminy Izabelin. [dostęp 2014-08-16].
* Konarski S. Szlachta kalwińska w Polsce, Warszawa 1936, ss. 97, 165. (Wielkopolska Biblioteka Cyfrowa)
| **Kazimieras Jonkaitis** |
| --- |
| Gimė | 1835 m. sausio 3 d.Šačkuose, dab. Vilkaviškio rajonas |
| Mirė | 1881 m. gegužės 2 d. (46 metai)Punske, dab. Palenkės vaivadija, Lenkija |
|  |
| Veikla | Romos katalikų kunigas |
|  |
| Išsilavinimas | Tikocino kunigų seminarija |

**Kazimieras Jonkaitis (Jankaitis)** (1835 m. sausio 3 d. Šačkuose, dab. Vilkaviškio rajonas – 1881 m. gegužės 2 d. Punske, dab. Palenkės vaivadija, Lenkija) – Romos katalikų kunigas.

Biografija
----------

Lomžos gimnazijoje baigęs dvi klases, nuo 1855 m. toliau mokėsi Tikocino kunigų seminarijoje. 1859 m. rugpjūčio 30 d. įšventintas kunigu. 1859–1862 m. Pakuonio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios tarnavo vikaru. 1863 m. paskirtas vikaru į Seirijų Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčią. 1863 m. sukilimo metu priėmė sukilėlių priesaiką, už tai Rusijos caro administracinių organų 1865 m. buvo areštuotas, jam paskirta slapta priežiūra. 1866 m. perkeltas vikaro pareigoms į Prienų Kristaus Apsireiškimo bažnyčią.

Memorialinė lenta Punsko bažnyčioje
1871 m. paskirtas vikaru į Punsko Švč. M. Marijos Dangun Ėmimo bažnyčią, 1875 m. patvirtintas administratoriumi (klebonu). Per 1868 m. gaisrą miestelio senoji šventovė buvo sudegusi ir tikintieji meldėsi dovanotame mediniame kluone. Kunigas K.Jonikaitis su parapijiečiais nusprendė statyti naują mūrinę bažnyčią. Tai buvo nelengvas sprendimas po baudžiavos panaikinimo dar neatsitiesusiems kaimiečiams. Kertinį akmenį įmūrijo pats klebonas, kas kiek prieštaravo nusistovėjusiai tradicijai šiam veiksmui kviesti pagyvenusį parapijietį. Kun. K.Jonikaitis panaikino ir kitą seną paprotį: per Kalėdas, Užgavėnes ir Velykas girdyti elgetas. Matyt, įtemptas darbas statant bažnyčią paveikė sveikatą ir, nesulaukęs 47–tojo gimtadienio, jis mirė. Statyti dvibokštę Punsko bažnyčią užbaigė kun. Simonas Norkus-Narkevičius.

Šaltiniai
---------

* Punsko bažnyčios statyba
* Kazimieras Jankaitis/Jonkajtys // Lietuvos katalikų dvasininkai XIV–XXI amžiuje