recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°17′9″ š. pl. 23°58′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28583°š. pl. 23.98139°r. ilg.﻿ / 55.28583; 23.98139

Kėdainių rotušė (dešinėje pusėje – paminklas Radviloms)
Rotušė žiemą
**Kėdainių rotušė** – viena iš trijų Lietuvoje išlikusių renesanso stiliaus rotušių. Stovi Didžiosios rinkos aikštėje. Adresas: Didžioji g. 1, Kėdainiai. Dviaukštis mūrinis kampinio plano pastatas.

Rotušėje vyksta parodos, įvairūs reprezentaciniai ir kultūriniai renginiai, koncertai. Rotušės Skulptūrų kiemelyje eksponuojami lietuvių skulptorių darbai. Nuo 1991 m. iki 2002 metų čia veikė Rotušės dailės galerija, ekspozicijos salėse buvo rengiamos Lietuvos ir užsienio šalių profesionalaus meno parodos, vyko simpoziumai, plenerai, koncertai ir kiti kultūriniai miesto renginiai. Šiuo metu rotušėje įsikūręs Civilinės metrikacijos skyrius. I aukšto fojė eksponuojami menininkų darbai.

Anksčiau rotušės rūsyje buvo kalėjimas ir archyvai, pirmame aukšte – parduotuvės (jose buvo laikomos pavyzdinės svarstyklės, ilgio bei saiko matai), o antrame – Magistrato darbo patalpos ir teismo salė. Rotušėje įsikūrė viena pirmųjų Lietuvoje vaistinių (patalpą vaistinei nuomojo škotas Tomas Čenčeris).

Istorija
--------

XVI a. pabaigoje buvo pastatyta pirmoji gotikos stiliaus mūrinė miesto rotušė.

1653–1654 m. buvusi Kėdainių rotušė perstatyta iš dviejų aukšto mūro, renesanso stiliaus. Ji buvo L raidės formos, turėjo bokštą su laikrodžiu. Abu rotušės bokšto laikrodžio varpai skelbė magistrato posėdžių pradžią ir pabaigą, kvietė pirklių brolijos ir amatininkų cechų narius į susirinkimus, karines pratybas ir paradus.

Po 1770 m. gaisro rotušė sunyko.

1960 m. ir 1983 m. pastatas atnaujintas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Mūsų paveldas"
2. ↑  „Kėdainių rotušė – viena iš trijų, išlikusių Lietuvoje" // „Viena diena Kėdainiuose", „XXI amžius", Angelė Buškevičienė
3. ↑  „Rotušė (XVII a.)" // „Lankytinos vietos Kėdainiuose" (Kėdainių rajono turizmo informacijos centro informacija)
4. ↑  „Architektūriniai, inžineriniai kultūros paveldo objektai" // Kultūra ir paveldas Kėdainiuose
5. ↑  „ Rotušė – miesto pasididžiavimas" 2009-05-24 08:11, Laimius Stranžickas, „Savaitė"
Koordinatės: 55°17′13″ š. pl. 23°59′10″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28694°š. pl. 23.98611°r. ilg.﻿ / 55.28694; 23.98611

|  Kėdainių šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kėdainių |
| **Savivaldybė** | Kėdainių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Kėdainiai |
| **Adresas** | Šėtos g. 10 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | XV a. |
| **Stilius** | gotika |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Kėdainių šv. Jurgio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Kėdainiuose, Nevėžio kairiajame krante, ant slėnio terasos, šalia nedidelio upokšnio, juosiančio bažnyčios kalną, žiočių. Seniausias pastatas mieste.

Mišios vyksta kiekvieną sekmadienį, 10:00 ir 12:00 valandomis. Parapijai priklauso rytinė Kėdainių dalis bei aplinkiniai kaimai.

Istorija
--------

Manoma, kad mūrinė bažnyčia pastatyta iš lietuvių pilies XV a. pirmojoje pusėje. Minima 1518 m. Apie XVI a. vidurį perduota protestantams. 1600 m. iškelta bažnyčios grąžinimo byla. Po ilgo bylinėjimosi 1627 m. sutartimi bažnyčia perduota katalikams. Konsekruota 1662 m. Bažnyčia 1758 m. rekonstruota, pažeminta, šoninės navos perdengtos skliautais. XVIII a. antrojoje pusėje veikė parapinė mokykla. Iki 1782 m. sudegė. Klebonijai 1832 m. priklausė Dvarčininkų, Eigulių, Melagių kaimai. Bažnyčia 1839–1840 m. gerokai remontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia gotikinė, neobazilikinė, stačiakampio plano (navos 23 × 24 m), su trisiene apside, dviaukščiu priestatu ir žemu bokštu (varpine). Vidus 3 navų, atskirtų stulpais. Vidurinę navą dengia kryžminiai, šonines – cilindriniai skliautai.

Galerija
--------

* ApsidėApsidė
* Pietinis fasadasPietinis fasadas
* KlebonijaKlebonija
* Bažnyčia 1916 m.Bažnyčia 1916 m.

Nuorodos
--------

* Bažnyčios vargonai[neveikianti nuoroda]
|  *Richard Ringer*  |
| --- |
|  |
|  |
| Pilnas vardas | Richard Ringer |
| Gimė | 1989 m. vasario 27 d. (33 metai)  Iberlingenas, Vakarų Vokietija |
| Atstovauja (-vo) | Vokietijos vėliava Vokietija |
| Aktyvumo metai | 2007 - dabar |
|  |
| Rungtys | Ilgų nuotolių bėgimas |
| Asmeniniai rekordai | 5000 m: 13:10.94  10000 m: 27:36.52  Maratonas: 2:08:49 |
|  |
|  **Europos lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**1 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**2 |
|  **Europos uždarų patalpų lengvosios atletikos čempionatas**  |
| **Auksas**0 | **Sidabras**0 | **Bronza**1 | **Suma**1 |
|  |
| World Athletics profilis: |  |

**Richard Ringer** (g. 1989 m. vasario 27 d. Iberlingene, Vakarų Vokietijoje) – vokiečių lengvaatletis, kuris specializuojasi ilgų nuotolių bėgime. Olimpietis, Europos čempionas maratono distancijoje.

Biografija
----------

Nuo 2007 m. atstovavo Vokietiją tarptautinėse lengvosios atletikos turnyruose. 2010 m. tapo Vokietijos iki 23 metų amžiaus čempionato nugalėtoju 5000 m distancijoje. Tais pačiais metais vykusiame Europos kroso čempionate užimta 31-oji vieta.

2011 m. Europos iki 23 metų lengvosios atletikos čempionate vokietis dalyvavo 5000 m bėgime ir užėmė 7-ą vietą. Tais pačiais metais vykusiame Europos kroso čempionate jaunimo kategorijoje liko 4-as. 2013 m. Universiadoje iškovojo bronzos medalį. 2014 m. pirmą kartą tapo Vokietijos nacionaliniu čempionu 5000 m ir 10000 m distancijose. Tais pačiais metais vykusiao Europos čempionato 5000 m distancijoje užėmė 4-ą vietą.

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse sportininkas dalyvavo 5000 m rungtyje, bet į finalą nepateko.

Nuo 2020 m. pradėjo bėgioti maratono distanciją. 2020 m. vasaros olimpiadoje užėmė 26-ą vietą maratone.

2022 m. Europos lengvosios atletikos čempionate iškovojo auksą maratono rungtyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Watch this marathon runner's astonishing sprint finish as he takes shock gold at the European Champs". runnersworld.com. Nuoroda tikrinta 2022 m. rugpjūčio 16 d..
2. ↑  „Olympedia profilis". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. rugpjūčio 16 d..

Nuorodos
--------

* WA svetainėje
|  |
| --- |
| **Gardamo pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Gardamo pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | M. Mažvydo g. 4, Gardamas |
| **Direktorius(-ė)** | {{{direktorė}}} |
| **Mokinių skaičius** | 159 |
| **Įkūrimo data** | 1908 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Šilutės rajono Gardamo pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Šilutės raj. Gardame, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba iki 2016 m. rugpjūčio 31 d. Dabar tai Žemaičių Naumiesčio gimnazijos skyrius.

Istorija
--------

1908 m. įsteigta pirmoji Gardamo pradžios mokykla, kurioje buvo dėstoma rusų kalba. To pastato dabar nebėra. 1928 m. pastatytas dviejų aukštų medinis pastatas. Mokykloje mokėsi po 30-40 mokinių, dirbo 1-2 mokytojai. Mokyklos steigėjas Veiverių muitinės tarnautojas Matulionis. 1914 m. mokykla tapo vokiška. Tuo metu mokytoju dirbo Jurjonas. Menkai mokėjo vokiečių kalbą, todėl mokė lietuviškai. Susikūrus nepriklausomai Lietuvos Respublikai Gardame veikė lietuviška mokykla, buvo dvi klasės, dirbtuvės, sporto salė. 1936–1944 m. mokyklos vedėju dirbo V. Žibaitis, kultūrinio gyvenimo organizatorius, jaunųjų ūkininkų vadovas, šaulių būrio vadas. Ištremtas į Sibirą 1948 m. mirė.

1966 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 2016 m. rugsėjo 1 d. dėl mokinių stokos mokykla prijungta prie Žemaičių Naumiesčio gimnazijos ir tapo jos progimnazijos skyriumi.

Direktoriai
-----------

* Regina Tamošauskienė
* Liudvikas Genys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šilutės r. Gardamo pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-29).
2. ↑  Šilutės r. Žemaičių Naumiesčio gimnazijos Gardamo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-29).
Mario Trevi ir Claudio Villa 1962 m.
**Claudio Villa** (tikrasis vardas *Claudio Pica*; g. 1926 m. sausio 1 d. Romoje – m. 1987 m. vasario 7 d. Padujoje) buvo italų dainininkas ir aktorius.

1962 metais Claudio Villa išrinktas atstovauti Italijai 1962 m. „Eurovizijoje" su daina „Addio, addio", kuri užėmė 9 vietą. Kūrinį „Addio, addio" sukūrė dainos „Volare" autoriai Domenico Modugno ir Franco Migliacci.

Po 5 metų atlikėjas 1967 m. „Eurovizijoje" su kūriniu „Non andare più lontano" užėmė 11 vietą.

Claudio Villa yra vienas žinomiausių Italijos populiariosios muzikos dainininkų, atlikėjas išgarsėjo 1955 metais, kai jis pirmą kartą dalyvavo Sanremo dainų festivalyje. Per savo karjerą šį prestižinį konkursą laimėjo tris kartus (1957, 1962 ir 1967 m.), įrašė daugiau nei 3000 dainų, pardavė 45 milijonus įrašų visame pasaulyje ir nusifilmavo 25-iuose miuzikluose.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Claudio Villa** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Claudio Villa IMDB svetainėje **(**angl.**)**


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Betty Curtis  *„Al di là"*** |  **Italijos atstovas Eurovizijoje**1962 | Po to:**Emilio Pericoli  *„Uno per tutte"*** |
| Prieš tai:**Domenico Modugno  *„Dio, come ti amo"*** |  **Italijos atstovas Eurovizijoje**1967 | Po to:**Sergio Endrigo  *„Marianne"*** |
|  |
| --- |
| Cliff Martinez |
| Gimė | 1954 m. vasario 5 d. (69 metai)Bronksas, Niujorkas, JAV |
| Žanrai | Filmų garso takeliai, pankrokas, fank rokas, eksperimentinis rokas, industrial, ambientinė muzika |
| Instrumentai | Būgnai, perkusija |
| Aktyvumo metai | 1983–dabar |
| Įrašų kompanija | EMI |
| Susijusi veikla | Red Hot Chili Peppers, The Dickies, Captain Beefheart, Lydia Lunch, The Weirdos |

**Cliff Martinez** (g. 1954 m. vasario 5 d. Bronkse, Niujorke) – kompozitorius, sukūręs garso takelius keliems amerikietiškiems kino filmams, tarp jų 2002 metais išleistam „Soliaris", bei būgnininkas, grojęs su grupėmis „Red Hot Chili Peppers", „The Dickies", „The Weirdos", taip pat su atlikėjais „Captain Beefheart" ir Lydia Lunch.

Muzikinė karjera
----------------

Pirmasis Cliff Martinez'o kūrybinis darbas buvo televizijos laidoje „Pee Wee's Playhouse", tačiau tuo metu jį labiau domino roko muzika. Martinez'as laikinai grojo keliose iš jų, ilgiau neapsistodamas nė vienoje. Galų gale jis metė būgnininko karjerą ir visiškai atsidėjo filmų garso takelių kūrimui.

Pirmasis Cliff Martinez'o parašytas garso takelis buvo filmui „Seksas, melas ir videojuosta", režisuotam Stephen Soderbergh'o. Vėliau Soderbergh'as pakvietė Martinez'ą sukurti garso takelius ir daugiau jo filmų, tarp jų „Eismui" ir Stanisław Lem novelės „Soliaris" adaptacijai.

„Soliario" garso takelis yra laikomas geriausiu ir žinomiausiu Martinez'o darbu, įtvirtinęs jo savitą garso takelių stilių, kuriame elektroniniai garsai ir muzikinių kūrinių ištraukos yra maišomos su trumpais orkestriniais pasažais, dažniausiai sukuriant erdvinį, aplinkoje tvyrantį garsą. Psichologiniuose trileriuose (kaip, pavyzdžiui, „Soliaryje") tokio pobūdžio garso takelis padeda sukurti nejaukią atmosferą ir scenoms prideda papildomo, nematomo charakteringumo.

Atlikti darbai
--------------

### Garso takeliai

* „Seksas, melas ir videojuosta" (1989)
* „Padidinkit garsą" (1990)
* „Kafka" (1991)
* „Juodoji magija" (1992)
* „Kalvos karalius" (1993)
* „Apačioje" (1995)
* „Šizopolis" (1996)
* „Grėjaus anatomija" (1996)
* „Pakvaišę" (1998)
* „Britas" (1999)
* „Eismas" (2000)
* „NARC" (2002)
* „Soliaris" (2002)
* „Stebuklų šalis" (2003)
* „Nevaldoma aistra" (2004)

### Diskografija

#### „The Weirdos"

* „Weird World" – geriausių dainų rinkinys

#### Lidija Lanč

* „13:13" (1982)
* „Stinkfist" (1986)

#### „Captain Beefheart"

* „Ice Cream For Crow" (1983)

#### „Red Hot Chili Peppers"

* „The Red Hot Chili Peppers" (1984)
* „Freaky Styley" (1985)
* „What Hits!?" – geriausių dainų rinkinys
* „Out in L.A." – retų dainų rinkinys

#### „The Dickies"

* „Killer Clowns from Outer Space" (1988)
* „The Second Coming" (1989)
* „Locked 'N Loaded Live in London" (1991)
* „Idijt Savan" (1994)

Nuorodos
--------

* Cliff Martinez svetainėje Last.fm
**Klausas Sliuteris** (Klasas Sliuteris, ol. *Claus Sluter*, apie 1345–1405/06 m.) – iš Nyderlandų kilęs viduramžių skulptorius.

Biografija
----------

Klausas Sliuteris gimė apie 1340−1345 m. Harleme Olandijoje. 1379−1385 m. dirbo Briuselyje. Po to tapo Burgundijos hercogo Pilypo II Drąsiojo skulptoriaus Jean de Marville asistentu Dižone, bei po jo mirties 1389 m. − hercogo pirmuoju skulptoriumi. Vienu iš garsiausių K. Sliuterio ir jo vadovaujamų dirbtuvių kūrinių tapo projektas „Mozės šulinys" šalia Dižono buvusiame kartuziečių vienuolyne (sukurtas apie 1395−1406 m.). Kita skulptūrų grupė, vaizduojanti Madoną, šventuosius ir hercogą su žmona buvo sukurta vienuose vienuolyno vartuose. Ji buvo pradėta Jean de Marville ir išlikusi ne pilna.

K. Sliuteris kūrė Pilypo II Drąsiojo kapo projektą, pradėtą taip pat Jean de Marville. Šis projektas nebuvo baigtas dėl K. Sliuterio mirties ir vėliau ties juo dirbo skulptoriaus sūnėno Claus de Werve vadovaujamos dirbtuvės, todėl nustatyti K. Sliuterio indėlį projekte labai sunku. Kapo gedėtojų skulptūrų grupė tikriausiai yra sukurta K. Sliuterio ar atlikta pagal jo projektus. Vienas iš ryškiausių K. Sliuterio skulptūros nuopelnų buvo figūrų išlaisvinimas nuo struktūrinės−architektūrinės paskirties. Jo skulptūros pasižymi monumentalumu ir vaizduojamu emociniu dvasingumu, nebūdingu to meto prancūzų skulptūrai. K. Sliuterio įtaka pasireiškė XV a. pradžios ankstyvojoje Nyderlandų dailėje.

Darbų galerija
--------------

* Champmol vienuolyno vartai Dižone *Champmol* vienuolyno vartai Dižone
* Madonos su kūdikiu statula iš arti Madonos su kūdikiu statula iš arti
* „Mozės šulinys" „Mozės šulinys"
* Hercogo Pilypo II Drąsiojo kapas Hercogo Pilypo II Drąsiojo kapas
* Hercogo Pilypo II Drąsiojo kapo gedėtojų figūros iš arti Hercogo Pilypo II Drąsiojo kapo gedėtojų figūros iš arti

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Claus Sluter** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* Richard K. Emmerson. *Key Figures in Medieval Europe*. Routledge, − 2013, p. 604
**Elizabeta Sirani** (it. *Elisabetta Sirani*, 1638–1665 m.) – XVII a. italų klasikinio baroko tapytoja ir ofortistė.

Biografija
----------

Elizabeta Sirani gimė 1638 m. Bolonijoje. Tapybos ją ir seseris, Barbarą ir Aną Mariją, apmokė tėvas Džovanis Andrėja, pats Gvido Renio mokinys. Apie 1655 m. nusilpus tėvo sveikatai E. Sirani perėmė vadovavimą jo dirbtuvėms. Savo tapybos stiliumi ji artimai sekė G. Renio tapyba. Pasakojama, kad ji mokėjo puikiai dainuoti ir pasižymėjo produktyvumu − per apie 10 metų sukūrė 150 paveikslų ir ofortų. Ji tapė mažų matmenų maldos ir didelius religinius paveikslus. Tarp užsakovų buvo kunigaikštis Kozimas III de Medičis. Žymiausiu jos darbu įvardijamas religinis paveikslas „Šv. Antanas, pagarbinantis kūdikį Kristų" (dabar Bolonijos pinakotekoje). E. Sirani mirė būdama 27 metų amžiaus 1665 m. Bolonijoje. Dėl jos ankstyvos mirties nunuodijimu buvo įtarta tarnaitė, bet išteisinta. Tikriausiai rūpinimasis šeimos ūkiu ir išgyvenimas dėl praleistų vedybų (nes ji jau buvo per vėlaus, įprasto tuo metu ištekėti, amžiaus) paveikė jos sveikatą. Ji buvo palaidota, pasakojama, su didelėmis iškilmėmis, Bolonijos Mergelės Marijos Rožančiaus bažnyčioje šalia G. Renio. Jos biografiją 1678 m. publikavo ją rėmęs meno istorikas Karlas Malvazija.

Darbų galerija
--------------

* „Autoportretas" (Puškino muziejus, Maskva)
* „Kristaus krikštas" (*Girolamo della Certosa* bažnyčia, Bolonija)
* „Judita su Holoferno galva" (Volterso dailės galerija, Baltimorė)
* „Mozės suradimas" (privatus rinkinys)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elisabetta Sirani** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bruklino muziejaus informacija
* Britų muziejaus informacija
| **Elijahu Bruckus** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. |
| Mirė | 1941 m. birželio 29 d. (~39 metai)Darbėnai, Nacių okupuota Lietuva |
| Tautybė | Lietuvos žydas |
|  |
| Veikla | fotografas |

**Elijahu Brùckus** (*Eliahu Brutzkus*) g. 1902? m. – m. 1941 m. birželio 29 d. (Darbėnai) – Lietuvos žydų fotografas.

Fotografijos mokėsi pas savo dėdę Abraomą Isaką Pekelį – pirmąjį profesionalų Darbėnų fotografą. 1921 m. mirus I. Pekeliui, Elijahu Bruckus paveldėjo jo fototechniką ir fotoarchyvą.

Darė dokumentines, portretines ir grupines nuotraukas, fotografavo Darbėnų ir Šventosios apylinkes, žmones, istorinius įvykius, valdžios įstaigas, visuomeninių, religinių ir politinių organizacijų šventes. Įamžino Šventosios uostą, siaurojo geležinkelio Darbėnai–Šventoji tiesimą ir kitus įvykius. Leido fotoatvirukus. Žymiausia nuotrauka – *Darbėnų žydai Vasario 16 šventėje* (1928 m.).

1941 m. birželio 29 d. ties Darbėnais pamiškėje (prie kelio Darbėnai–Palanga) sušaudytas nacių.

Nuotraukos saugomos Kretingos muziejuje, privačiose kolekcijose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Visuotinė lietuvių enciklopedija. Elijahu Bruckus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Gusinė*Гусиње* |
| --- |
| *Gusinės mečetė* |
|  |
| 

GusinėGusinė

42°33′43″ š. pl. 19°50′02″ r. ilg.﻿ / ﻿42.56194°š. pl. 19.83389°r. ilg.﻿ / 42.56194; 19.83389﻿ (Gusinė)Koordinatės: 42°33′43″ š. pl. 19°50′02″ r. ilg.﻿ / ﻿42.56194°š. pl. 19.83389°r. ilg.﻿ / 42.56194; 19.83389﻿ (Gusinė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Juodkalnijos vėliava Juodkalnija |
| **Savivaldybė** | Plavo opština |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 1 704  |
| **Altitudė** | 1 014 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 84326 |

**Gusinė** (juodkal. *Гусиње*; alb. *Guci, Gucia*) – miestelis Plavo opštinoje (Juodkalnija), kuriame 2003 m. gyveno 1 704 gyv.

Istorija
--------

Gusinės istorija iki osmanų užkariavimo nežinoma. Iki Plavo-Gustinės regioną užimant osmanams jis priklausė įvairioms albanų katalikų gentims. Osmanai regioną užkariavo XIV a.

Šiandieninės Gusinės įkūrėjas yra albanas katalikas *Dedë Shala*. 1455 m. jis atsivertė į islamą ir tapo *Omer-aga Šala*. Šala buvo osmanų valdžios apdovanotas žemėmis tame regione. Vienas jo sūnus *Hasan-aga Omeragaj* pastatė pirmą Gusinės namą virš Grnčaro upės (kitas Limo pavadinimas) ir taip įkūrė Omeragajų atšaką Gusinėje. Kitas jo sūnus *Tahir-aga Omeragaj* įkūrė Omeragajų atšaką Plave. Omeragajai (suslavintas variantas – *Omeragičiai* (*Omeragići*)) valdė Gusinę nuo 1461 m. iki 1590 m.

Osmanų valdymo laikais osmanai gebėjo atversti nemažai gyventojų katalikų į islamą. Daugelis Plavo ir Gusinės gyventojų buvo albanų kilmės, todėl dauguma gyventojų buvo katalikai, tik nedidelė dalis jų buvo stačiatikiai. Apie 1700 m. virš 75 % Plavo ir Gusinės gyventojų buvo musulmonai.

Turkai valdžią Gusinėje 1878 m. Berlyno kongreso nutarimu turėjo būti perduota Juodkalnijai. Tačiau šis sprendimas buvo nepopuliarus vietinių gyventojų tarpe. Nuo 1878 m. iki 1912 m. Plavas ir Gusinė buvo *de facto* nepriklausoma valstybė.

Gyventojai
----------

Gusinės gyventojų skaičiaus kitimas:

* 1948 m. – 2 402 gyv.
* 1953 m. – 2 555 gyv.
* 1961 m. – 2 756 gyv.
* 1971 m. – 2 695 gyv.
* 1981 m. – 2 625 gyv.
* 1991 m. – 2 472 gyv.
* 2003 m. – 1 704 gyv.

Gyventojų pasiskirstymas pagal tautybes (2003 m.)

| Tautybė | Skaičius | Procentas |
| --- | --- | --- |
| bosniai | 1 175 | 68,95 % |
| muslimanai | 262 | 15,37 % |
| albanai | 173 | 10,15 % |
| juodkalniečiai | 48 | 2,81 % |
| serbai | 37 | 2,17 % |
| kroatai | 1 | 0,05 % |
| makedonai | 1 | 0,05 % |
| kiti | 7 | 0,45 % |
| **Viso** | **1 704** | **100 %** |
Gustav Kraatz
**Ernst Gustav Kraatz** (1831 m. kovo 13 d. Berlyne, Vokietija – 1909 m. lapkričio 2 d. Berlyne) – vokiečių entomologas, Humboldtų universiteto profesorius.

Biografija
----------

Kraatz lankė realinę gimnaziją Berlyne, studijavo teisę, vėliau – zoologiją. 1856 metais Jenoje apgynė disertaciją iš koleopterologijos. Po daugelio kelionių užsienyje buvo vienas „Vokietijos vabzdžių gamtos istorijos" sudarytojų. Tyrė Coleoptera (vabalus), paskelbė apie 1400 publikacijų.

1856 m. Kraatz įsteigė Berlyno entomologijos draugiją, 1881 m. – Vokietijos bendrosios ir taikomosios entomologijos bendriją (*Deutsche Gesellschaft für allgemeine und angewandte Entomologie*), buvo ilgametis jos pirmininkas. 1886 metais įkūrė Vokietijos nacionalinį entomologijos muziejų. Jo asmeninės kolekcijos saugomos Vokietijos entomologijos institute (DEI).

Darbai
------

* *Naturgeschichte der Insecten Deutschlands*. Abt. 1. Coleoptera. Zweiter Band. Verlag der Nicolaischen Buchhandlung, Berlin 1856–1857

Literatūra
----------

* *„Brandenburgia". Monatsblatt der Gesellschaft für Heimatkunde der Provinz Brandenburg zu Berlin*. XIX. Jahrgang 1910/11, Berlin 1911, S. 24–25

Nuorodos
--------

* Vokietijos entomologijos instituto istorija (vokiečių k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Fizinė priklausomybė** – priklausomybės vartojamai medžiagai forma, kai vartotojo organizmas tampa fiziškai nuo jos priklausomas. Nutraukus medžiagos vartojimą, neišvengiamai patiriami nemalonūs simptomai, kadangi organizmas reikalauja jam nebeteikiamos medžiagos. Tai kone pagrindinė narkomanų problema, jiems metus vartoti narkotines medžiagas. Visos medžiagos, sukeliančios fizinę priklausomybę, medicinoje laikomos narkotikais. Iš kitos pusės ne visos teisiniu požiūriu narkotikais laikomos medžiagos sukelia fizinę priklausomybę, kai kurios tik psichologinę priklausomybę arba visai jokios.

Alkoholiniai gėrimai (tiksliau etanolis) bei tabako produktai (nikotinas), nors ir nepriskiriami draudžiamiems narkotikams, tačiau fizinę priklausomybę sukelia.

Fizinė priklausomybė etanoliui dėl savo unikalių bruožų ir dažnumo turi atskirą pavadinimą „baltoji karštinė".

Fizinė priklausomybė tai liga, kuri dažnai tapatinama su narkomanija.
**Fiurstenvaldės kapinynas** – prūsų kapinynas Sembos pusiasalyje, Karaliaučiaus apskritis, tarp Neitkaimio ir Fiurstenvaldės (vok. *Gut Fürstenwalde*, nuo 1938 m. *Fürstenwalde*, nuo 1946 m. rus. *Поддубное – Poddubnoje*, Gurjevsko rajonas, Kaliningrado sritis).

Tyrimai
-------

1868 m. kasinėjo A. Henšė. Ištyrė kelis kapus, viename iš jų buvo palaidoti du mirusieji ir du žirgai. 1877 tyrinėjo Otas Tišleris, 1902 m. – Emilis Holakas, 1923-1933 m. muziejaus „Prussia" darbuotojai. 

Rasta I a. - IV a. ir XI a. - XII a. mirusiųjų ir žirgų kapų. I-IV a. mirusieji laidoti nedeginti ir sudeginti, su urnomis ir be jų, su gausiomis įkapėmis; kai kurių kapų viršus apdėtas akmenimis. Rasta ietigalių, kirvių, peilių, diržo sagčių, apyrankių, akinių, profiliuotų ir žieduotųjų segių, žiedų, antkaklė trimitiniais galais, stiklo karolių, drožtuvas, molinis verpstukas, Romos monetų: Trajano (98-117 m.), Faustinos I (141 m.), Faustinos II (175 m.), Domiciano ir Septimijaus Severo (193-211 m.). Žirgų kapuose rasta kamanų ir žąslų. Greta XI-XII a. sudegintų mirusiųjų kapų buvo nedegintų žirgų su puošniomis kamanomis kapų. Kapinyne surinkta pavienių VI a. dirbinių, tarp jų – lankinė segė kryžine kojele.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Fiurstenvaldės kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 297 psl.

Koordinatės: 54°44′01″ š. pl. 20°41′01″ r. ilg.﻿ / ﻿54.73361°š. pl. 20.68361°r. ilg.﻿ / 54.73361; 20.68361
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Karolis Prozoras** |
| --- |
|  |
| Prozorai |
| Herbas „Prozor" |
| Herbas „Prozor" |
|  |
| Gimė | 1759 m. |
| Mirė | 1841 m. lapkričio 1 d. (~82 metai) |
| Tėvas | Juozapas Prozoras |
| Sutuoktinis (-ė) | Liudvika |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Karolis Prozoras** (1759–1841 m. lapkričio 1 d. Choinikai) – LDK valstybinis veikėjas. Priešpaskutinis Lietuvos didysis stovyklinininkas (1787–1793), vardinęs save kaip grafas Choinikuose ir Ostrogliadovičiuose (Ovrucko pavietas).

Biografija
----------

Lietuvos bajorų Prozorų giminės atstovas, herbo „Prozor" savininkas. Vitebsko vaivados Juozapo Prozoro (1723–1789) sūnus.

Gavo gerą išsilavinimą, aktyviai dalyvavo respublikos politiniame gyvenime. Užėmė Lietuvos Tribunolo maršalkos (1787) ir Lietuvos didžiojo stovyklininko (1787–1794) pareigybes. Patvirtino naują ART konstituciją, priimtą 1791 m. gegužės 3 d.

1794 m. sukilimo rengimo metu Karolis Prozoras surinko jo palaikymui apie milijoną auksinų, pardavęs dalį savo dvarų. Gavo iš Tadeušo Kosciuškos generolo-majoro titulą, ginkluotųjų pajėgų vado Ukrainoje, Polesijoje, Podolėje ir dalyje Lietuvos, įtrauktas į Rusijos imperijos sudėtį po dviejų ATR padalijimų. Tačiau dėl karo reikalų nežinojimo nesugebėjo išplėsti sukilimo ir išvažiavo į Varšuvą.

1794 m. liepos 18 d. Karolis Prozoras gavo iš Tado Kosciuškos paskyrimą į Aukščiausios nacionalinės tarybos patarėjo pavaduotojo įgalioto atstovo visose LDK kariuomenės padaliniuose pareigas. Išvažiavo į Vilnių, bet po rusų sukilimo numalšinimo Lietuvoje buvo priverstas emigruoti. Po amnestijos nuo Rusijos vadovybės Karolis Prozoras grįžo į Choinikus (1802 metais). 1812 metais palaikė Napoleoną ir įėjo į LDK laikinosios vadovybės sudėtį, tapęs Iždo komiteto pirmininku. Nuo 1814 m. vėl gyveno emigracijoje.

Nuo 1821 m. įėjo į Tėvynės draugiją ir buvo Lietuvos provincijos komiteto narys. 1826 metais rusų valdžia areštavo Karolį Prozorą dėl dekabristų sukilimo ir įkalino jį Petropavlosko tvirtovėje, bet 1829 metais jis buvo išlaisvintas.

Prozorų dvaras iki 1914 metų
Kalėjimo metu mirė Karolio Prozoro žmona Liudvika (1828), kuri ieškodama vyro atvyko į Brestą. Velionę pervežė į tėvynę ir palaidojo unitų cerkvėje Velikij Bor kaime (Choinikų apylinkėje).

Švento Stanislovo (1785), Baltojo erelio ir Garbingo legiono (1812) ordinų kavalierius.

Literatūra
----------

* Вялікае Княства Літоўскае: Энцыклапедыя. У 3 т. / рэд. Г. П. Пашкоў і інш. Т. 2: кадэцкі корпус – Яцкевіч. – Мінск: Беларуская Энцыклапедыя, 2005. – 788 с.: Ил. ISBN 985-11-0378-0 .
* Памяць: гісторыка-дакументальная хроніка Хойніцкага раёна. – Мн. 1993.
| **Ona Babonienė Spaknytė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1950 m. spalio 22 d. (72 metai)Rakavoje, Raseinių rajonas |
|  |
| Veikla | pedagogė, Lietuvos ir Raseinių rajono savivaldybės visuomenės ir politinė veikėja |
| Partija | 1990 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 
* 1978 m. Šiaulių pedagoginis institutas;
* 1997 m. Vilniaus pedagoginis universitetas.

 |

**Ona Babonienė Spaknytė** (g. 1950 m. spalio 22 d. Rakavoje, Raseinių rajonas) – pedagogė, Lietuvos ir Raseinių rajono savivaldybės visuomenės ir politinė veikėja.

Biografija
----------

1955–1959 m. mokėsi Rakavos pradžios, 1959–1964 m. Ginčaičių aštuonmetėje, 1967 m. baigė Raseinių 2–ą vidurinę mokyklą. 1973–1978 m. studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, 1993–1997 m. Vilniaus Pedagoginiame universitete.

1967–1969 m. Kalnujų aštuonmetės, 1969–1974 m. Pašaltuonio aštuonmetės mokyklos mokytoja, 1974–1988 m. Raseinių 1-osios vidurinės mokyklos užklasinio darbo organizatorė.

1988–1991 m. Raseinių moksleivių namų direktorė, 1991–2000 m. Raseinių rajono savivaldybės kultūros, švietimo ir sporto skyriaus vyr. specialistė, Raseinių raj. švietimo darbuotojų profsąjungos pirmininkė. 2000–2004 m. Seimo narė. 2004–2012 m. Lietuvos moksleivių kūno kultūros ir sporto centro direktorė.

1990–1995 m. Raseinių rajono tarybos deputatė, 1995–2003 m. ir 2007–2019 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narė. 1995–2000 m. kultūros, švietimo ir sporto komiteto pirmininkė.

Iki 1989 m. LKP narė. Nuo 1990 m. LSDP narė, Raseinių rajono skyriaus pirmininko pavaduotoja, 1992–2004 m. Raseinių socialdemokračių moterų klubo pirmininkė, moterų socialdemokračių sąjungos pirmininkės pavaduotoja, nuo 1999 m. LSDP tarybos narė.

Duktė Vida.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimiera Prunskienė (2002), *Lietuvos moterys*, Lietuvos Europos institutas, p. 25, ISBN 978-9955-9448-1-2
2. ↑  Vaidonė Tamošiūnaitė (2007), *Kas yra kas: Lietuvos moterys*, Neolitas, p. 33, ISBN 978-9986-709-57-2
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
**Ona Bluzmienė-Vaškaitė** (1905 m. vasario 25 d. Talačkoniai, Pasvalio valsčius – 1994 m. sausio 5 d. Staškavičiai, Pasvalio raj.) – Lietuvos tautosakos pateikėja.

Biografija
----------

Viena žymiausių šiaurės aukštaičių papročių ir tradicijų žinovių. Gyveno Talačkoniuose, Staškavičiuose, Vaškuose, Linkuvoje. Mokėjo daug dainų, patarlių, priežodžių, mįslių, minklių, gamtos garsų pamėgdžiojimų, oro spėjimų, įvairiausių tikėjimų ir burtų, juokavimų. Išmanė liaudies mediciną. Užrašyta jos pasakojimų apie Šiaurės Lietuvos darbo, kalendorinių ir šeimos švenčių papročius. Rankraščiai saugomi Lietuvių literatūros ir tautosakos institute.

Bibliografija
-------------

* Linelius roviau, dainavau, Vilnius, 1990 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronė Stundžienė. *Ona Bluzmienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 300 psl.

* Vladas Braziūnas. Pasklidusi po giminę ir kraštą. Tautosakos darbai XXII (XXIX) 2005[neveikianti nuoroda]
| **Ona Benedikta Kadytė** |
| --- |
| Gimė | 1928 m. vasario 21 d. (95 metai)Linkuva |
|  |
| Veikla | zoologė |
| Organizacijos | Ekologijos institutas |
| Pareigos | mokslo darbuotoja |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Ona Benedikta Kadytė** (g. 1928 m. vasario 21 d. Linkuva) – Lietuvos zoologė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1952 m. baigė Vilniaus universitetą. 1961 m. biologijos mokslų kandidatė.

1952–1956 m. Lietuvos gyvulininkystės ir veterinarijos instituto, 1956–1991 m. Biologijos instituto (nuo 1959 m. zoologijos ir parazitologijos institutas, nuo 1989 m. Ekologijos institutas) mokslo darbuotoja. 1978 m. stažavo Jasų universitete Rumunijoje.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausia mokslinio darbo sritis – erkė *foodes ritinus L.*, gamazidinės dirvožemio erkės. Ištyrė foodes ritinus paplitimą įvairiuose Lietuvos regionuose ir biotopuose, vystymosi stadijų svarbiausius šeimininkus. Nustatė šios erkės paplitimo ir galvijų sergamumo babezioze ryšį, pateikė siūlymų, kaip su šia liga ir ją platinančia erke kovoti. Paskelbė daugiau kaip 80 mokslinių straipsnių. Sudarė 3 bibliografijas.

Bibliografija
-------------

* Akademikas Pranciškus Šivickis, su kitais, 1980 m. rusų kalba
* Pedohiologinė Lietuvos TSR tipinių pelkių charakteristika, su kitais, 1972 m.
* Agrotechnikos įtaka dirvožemio bestuburiams gyvūnams, su kitais, 1974 m.
* Pabaltijo pajūrio zonos dirvožemių bestuburių fauna, su kitais, 1976 m.
* Dirvožemio erkių apibūdinimai, Mesostigmata, su kitais, d. 2 1977]] m.
* Pesticidų poveikis pedobiontams ir biologiniam dirvožemio aktyvumui, su kitais, 1982 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ona Benedikta Kadytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 763 psl.
| **Ona Danutė** |
| --- |
| Gediminaičiai |
| Gediminaičių stulpai |
| Gediminaičių stulpai |
|  |
| Gimė | 1362 m. |
| Mirė | 1448 m. gegužės 25 d. (~86 metai) |
| Tėvas | Kęstutis |
| Motina | Birutė |
| Sutuoktinis (-ė) | Janušas I Senasis |
| Vaikai | Janušas,Boleslovas,Konradas |

**Ona Danutė** (pakrikštyta kaip **Ona** g. 1362 m. – 1448 m. gegužės 25 d.) – Lietuvos kunigaikštytė, didžiojo Lietuvos kunigaikščio Kęstučio duktė, Mazovijos kunigaikščio Janušo I Senojo žmona. Vienareikšmiškai patikimų biografinių šaltinių neišliko.
Įvairiuose šaltiniuose Onos Danutės santuokos data yra skirtinga; viename šaltinyje Janas Dlugošas tvirtina, kad ji ištekėjo 1388 m. kaip ir pusseserė Aleksandra, Algirdo duktė; kitame – kad 1382 m. ji jau buvo ištekėjusi. Manoma, kad ištekėjo tarp 1371 ir 1379 m.: 1379 m. Kęstutis derėjosi su Kryžiuočių riteriu Giunteriu von Hohensteinu, Danutės krikštatėviu. Tai reiškia, kad tuo metu ji jau buvo pakrikštyta ir ištekėjusi. 1371 m. popiežius Jurgis XI nusiuntė laišką Mazovijos princui, Janušo tėvui, primygtinai siūlydamas neleisti jo paveldėtojui padėti Lietuvos pagonims. Jei santuoka būtų įvykusi artėjant tam laikui, popiežius būtų pasmerkęs krikščionybę priėmusį kunigaikštį dėl sąjungos su pagonimis.

1382 m. po pabėgimo iš Krėvos, Vytautas Didysis paprašė sesers Danutės ir svainio Janušo pagalbos kovojant prieš pusbrolį Jogailą, tačiau pagalbos negavo, jos kreipėsi į Kryžiuočių ordiną.

Manoma, kad Onda Danutė mirė 1448 m. gegužės 25 d.

Nuorodos
--------
| **Ona Galdikienė** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. vasario 11 d.Telšiai |
| Mirė | 1995 m. gegužės 25 d. (70 metų)Vilnius |
|  |
| Veikla | chemikė, pedagogė |
| Partija | 1979 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Vilniaus universitetas |

**Ona Galdikienė** (1925 m. vasario 11 d. Telšiuose – 1995 m. gegužės 25 d. Vilniuje) – Lietuvos chemikė, habilituota fizinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

1950 m. baigė Vilniaus universitetą. 1973 m. chemijos mokslų daktarė.

1950–1995 m. dirbo Chemijos ir cheminės technologijos institute (nuo 1992 m. Chemijos institutas), 1976–1984 m. jo Specializuotos tarybos mokslinė sekretorė, nuo 1979 m. korozijos procesų tyrimų laboratorijos vadovė. Padarė 5 išradimus (iki 1984 m.).

Tyrė metalų elektrolitinio išskyrimo mechanizmą, metalų dangos struktūros ir fizinių mechaninių savybių priklausomybę nuo elektrolizės sąlygų ir įvairių organinių bei neorganinių priedų.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. LSSR valstybinė premija, su kitais
* 1982 m. LSSR nusipelniusi mokslo veikėja

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ona Galdikienė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 565
2. ↑  Danutė Kimtienė. *Ona Galdikienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
**Kolekcionuojamų kortų žaidimas** (angl. *collectible card game (CCG)* arba *trading card game (TCG)*) – kortų žaidimas, kuriame naudojami specializuotų žaidimo kortų rinkiniai.

Žaidėjams atsitiktinai dalijamos kortos yra sunaudojami resursai ar galimybės, kuriomas po to reikia kūrybiškai bei sėkmingai panaudoti. Pavyzdžiui, jei žaidimo tikslas yra aplankyti visus žemėlapyje sužymėtus miestus, kortos gali būti bilietai įvairioms transporto priemonėms. Kad būtų daugiau variantų, kartu su kortomis dažnai traukiami ir kokie nors papildomi žetonai, kuriuos padėjus ant lentos galima, tarkim, atidaryti ar uždaryti konkretaus transporto liniją. Nors žaidimo istorija gali būti gana vaizdinga, ji negali būti tiek sudėtinga ir nenumatoma kaip vaidmenų žaidime. Tačiau, panašiai kaip šachmatuose, galimų variantų būna labai daug ir žaidimai reikalauja strateginio mąstymo.

Kolekcionuojamų kortų žaidimu laikomas toks žaidimas, kuriam žaisti reikalingos serijiniu būdu gaminamos specializuotos kortos, turinčios ypatingas funkcijas ir skirtos mainytis ar kolekcionuoti, bei toks, kuris turi strateginiam žaidimui nustatytas taisykles. Taip pat CCG yra toks žaidimas, kuriame žaidėjai gali naudotis savo pačių susirinktomis kortų kaladėmis. Tokiam žaidimui skirtų kortų galima įsigyti mainantis su kitais žaidėjais arba perkant kortų pakuotes, kuriose randama atsitiktinių kortų komplektų. CCG nelaikomas toks žaidimas, kurio visas kortas galima įsigyti keleto nedidelių pirkimų būdu, arba toks, kurio gamintojas, prekiaudamas žaidimu, jo neženklina kaip CCG. Tipiškai kolekcionuojamų kortų žaidimą pradedama žaisti su vadinamąja startine kalade, susidedančia iš atsitiktinai parinktų kortų, kurių pakanka žaidimui. Tokią kaladę galima papildyti kortomis, gautomis iš papildymo komplektų, kurių sudėtyje yra atsitiktine tvarka atrinktų įvairaus retumo kortų, paprastai nuo 8 iki 15 kortų. Tokiame komplekte gali būti po vieną retą arba unikalią kortą, kurią paprastai gauti yra daug sudėtingiau negu likusias kitas, ir kurios vertė didesnė negu likusiųjų. Visgi laikui bėgant kortos vertės reikšmė gali kisti, pvz. pasikeitus platintojui, uždraudus tam tikrus kortų formatus ar vėliau į žaidimą įtraukus daugiau naujų kortų. Galiausiai iš naujai įsigytų kortų galima susirinkti naują kortų kaladę visiškai nuo nulio.

Be įprastų stalo kolekcionuojamų kortų žaidimų, egzistuoja ir kompiuteriniai kolekcionuojamų kortų žaidimai, kurie yra žaidžiami internetu arba kompiuterių tinkle (LAN).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Williams, J. Patrick (2007-05-02), *Gaming as Culture: Essays on Reality, Identity and Experience in Fantasy Games*. Nuoroda tikrinta 11 rugpjūčio 2013  Archyvuota kopija 2013-12-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Board Game Terminology*, 2012-01-27. Nuoroda tikrinta 12 rugpjūčio 2013  Archyvuota kopija 2013-10-02 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Miller, John Jackson (2001), *Scrye Collectible Card Game Checklist & Price Guide*, p. 520
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Progerija sergančio vaiko veidas
**Progerija** arba **Hačinsono–Gilfordo sindromas** – liga, dėl kurios kūnas sensta aštuonis kartus greičiau, nei įprasta – sergantys vaikai vidutiniškai gyvena 13 metų. Liga yra nepaprastai reta, ja suserga maždaug 1 vaikas iš 8 milijonų, tai reiškia, kad šiuo metu pasaulyje gyvena maždaug 200 vaikų, sergančių šia liga.

Vaikai, sergantys šia liga, paprastai atrodo normalūs gimimo metu, maždaug po 12 mėnesių atsiranda požymiai ir simptomai, pavyzdžiui, lėtas augimas ir plaukų slinkimas. Vidutinė gyvenimo trukmė vaikui sergančiam progerija yra apie 13 metų, bet dažnai vaikai miršta jaunesni, o kartais gyvena 20 metų ar ilgiau.
Širdies kraujagyslių problemos ar insultas yra galimos mirties priežastys daugeliu atvejų. Nuo šios ligos vaisto nėra, tačiau mokslininkai yra ypač ja susidomėję, tikisi sužinoti daugiau ir apie įprastą senėjimą, jo stabdymą, vykdo tyrimus.

Pirmą kartą progerija įvardinta buvo 1886 metais daktaro Jonathano Hutchinsono. Dar kartą ji buvo įvardinta 1897 metais mediko Hastingso Gilfordo. Sutrikimas vėliau pavadintas Hačinsono–Gilfordo progerijos sindromu.

Simptomai
---------

Įprastai ligos požymiai pasireiškia 18–24 gyvenimo mėnesiais.

* Lėtas augimas, žemas ūgis ir svoris
* Sumažėjęs veidas ir padidėjusi nosis
* Plaukų slinkimas (alopecija), įskaitant blakstienas ir antakius
* Galva neproporcingai didelė veidui
* Plonos lūpos
* Matomos venos
* Iššokusios akys
* Mažas apatinis žandikaulis (mikrognatija)
* Aukšto tono balsas
* Lėtas, uždelstas dantų formavimasis
* Mažai kūno riebalų ir silpni, maži raumenys
* Sąnarių sustingimas
* Klubų dislokacija
* Atsparumas insulinui
* Nereguliarus širdies ritmas (aritmija)

Diagnozės nustatymas
--------------------

Patartina kreiptis į gydytoją, jei atrodo, kad vaikas auga, vystosi nenormaliai, jei pastebima tokių problemų kaip plaukų slinkimas, odos pokyčiai arba sulėtėjęs augimas. Liga nustatoma būtent atsižvelgiant į šiuos simptomus.

Priežastys
----------

Mokslininkai atrado vieną genų mutaciją, atsakingą už Hačinsono–Gilfordo progerijos sindromą. Genas yra žinomas kaip Lamin A (LMNA).
Skirtingai nuo daugelio genetinių mutacijų, progerija nėra perduodama kartomis.
**Gustavas Alfredas Ringas** (norv. *Gustav Alfred Ring*; 1889 m. spalio 21 d. Trumsėje (kitur norodyta Kopenhagoje) – 1958 m. birželio 9 d. Osle) – Norvegijos verslininkas, Lietuvos Respublikos generalinis garbės konsulas Osle.

Biografija
----------

1909 m. baigęs vidurinę mokyklą, toliau mokėsi vienmetėje karo mokykloje. 1912 m. baigė komercinę gimnaziją, po to siekė ekonominio išsilavinimo JAV ir Kanadoje. Grįžo į Europą ir 1915 m. *Kristianijoje* (tuometinis Oslo pavadinimas) įkūrė savo vardo įmonę, besispecializavusią įrangos parduotuvėms, restoranam ir ofisams tiekime. *Gustav A. Ring System Maskiner A/S* po įkūrėjo mirties perėjo į sūnaus rankas, o 1983 m. buvo parduota firmai *Scanvest*.

1926 m. rugpjūčio mėn. G.A.Ringas buvo paskirtas Lietuvos garbės konsulu Osle. Jis veikė keliomis kryptimis: populiarino Lietuvą gimtojoje šalyje, teikė žinias apie Norvegijos ūkį, ieškojo partnerių lietuvių verslininkams. Kartu konsulas gynė Lietuvos Respublikos interesus Vilniaus ir Klaipėdos kraštų klausimais.

Jo pastangų dėka 1935 m. rugpjūtį Lietuvos eksporto įmonė „Maistas" išsinuomojo, o gruodį nupirko Anglijos *Wm Simons & Co Ltd* firmos statytus refrižeratorius „Rimfrost" ir „Barfrost" (nuo 1936 m. „Kretinga" ir „Utena"). Šie 542 BRT keliamosios galio garlaiviai tapo šalies prekybinio laivyno užuomazga: buvo įdarbinti lietuviai jūreiviai, kroviniai pradėti gabenti savais laivais. 1938 m. vasarą generalinio konsulo pagalba Klaipėdos įmonė „Sandėlis" Trondheime įsigijo laivą „Augustal" (1607 BRT). Pavadintas „Panevėžiu", jis tapo didžiausiu lietuviškų jūrinių laivų tarpe. 

G.A.Ringas prisidėjo ir prie kultūrinių ryšių tarp abiejų valstybių stiprinimo: buvo surengta lietuvių liaudies meno paroda, organizuotos Lietuvos–Norvegijos futbolo rinktinių draugiškos rungtynės. Jis buvo aktyvus 1934 m. lapkričio 7 d. įkurtos Norvegijos–Baltijos šalių draugijos (norv. *Norsk-Baltisk forening*) narys, 1936 m. įsteigė sidabrinę *Slidinėjimo taurę*, dėl kurios varžėsi Estijos, Latvijos ir Lietuvos studentai.

1940 m. rugpjūčio 8 d. Lietuvos TSR Užsienio reikalų ministerijos generalinio sekretoriaus Pijaus Glovacko raštu Oslo konsulatas turėjo būti uždarytas, o dokumentacija perduota Sovietinei ambasadai. Tačiau tai neįvyko – Lietuvos Respublikos konsulinė įstaiga dirbo ir Antrojo pasaulinio karo metu, ir po jo. Tuo metu buvo stengiamasi padėti lietuvių pabėgėliams vienu ar kitu būdu atsidūrusiems Norvegijos Karalystėje. Po G.A.Ringo mirties Lietuvos generaliniu garbės konsulu Osle buvo paskirtas Hilmaras Marinius Hansenas.

G.A.Ringas buvo vedęs – žmona Ingrida (1893–1922), sūnus Gustavas Alfredas (jaun.) (1916–1993).

Išnašos
-------

1. ↑  Lietuvos konsulas Oslo paskyrė studentų ski varžyboms taurę // Vakarai, Nr. 79, 1936 m. balandžio 3 d. psl. 4

Šaltiniai
---------

* *Gustav Alfred Ring* // Lokalhistoriewiki
* Sandra Grigaravičiūtė. *Lietuvos konsulatai Norvegijoje 1924-1940 metais*
| ***Profesionalas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Profesionalas |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Antanas Žygavičius |
| Scenaristas (-ai) | Antanas ŽygavičiusMykolas Piekuras |
| Vaidina | Margiris BuržinskasErikas PerlikovskisAdomas MakarevičiusDalius DrėgvaMykolas Piekuras |
| Metai | 2004 |
| Žanras | Veiksmo |
| Trukmė | 15 min. |
| Kalba | lietuvių |

**Profesionalas** (angl. *The Professional*) – 2004 m. lietuviškas groteskiškas veiksmo filmas apie kerštą.

Kūrimo istorija
---------------

Kurti filmą nutarė penki keturiolikmečiai dailės mokyklos plenero Kaltanėnuose metu ir taip per tris dienas gimė groteskiškas banaliausiu scenarijumi paremtas veiksmo filmas, kuriame balansuojama ant nepasisekusio rimto filmo ir sėkmingos parodijos ribos. „Profesionalas" buvo neoficialios nepriklausomos kino kompanijos „Igniron Cinema" – „Praktika Films" pradžia. Filmo antroji dalis „Profesionalas. Antrasis kraujas" sukurta 2006 metais.

Aktoriai
--------

*Aktorius – filmo veikėjas*
* Margiris Buržinskas – Profesionalas / Brolis
* Mykolas Piekuras – Dėdė V
* Erikas Perlikovskis – Tonis
* Dalius Drėgva – Apsipūtęs vyrukas
* Adomas Makarevičius – Narkotikų prekeivis

Nuorodos
--------

* Filmo „Profesionalas" svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |
| --- |
| VAZ-2121 |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | AvtoVAZ |
| Metai | 1977–dabar |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | visureigis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 3-durų hečbekas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | VAZ-2121, VAZ-21213, VAZ-21214, VAZ-2130, Peugeot-XUD9SD |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2200 mm |
| Ilgis | 3740 mm |
| Plotis | 1680 mm |
| Aukštis | 1640 mm |
| Kita informacija |

**VAZ-2121 „Niva"** (rus. *ВАЗ-2121*) arba **Lada Niva** (*Лада Нива*) – tarybinis (vėliau Rusijos) visureigis, nuo 1977 m. gaminamas AutoVAZ gamykloje.

Tai buvo pirmasis tarybinis automobilis, atitinkantis šiuolaikinio visureigio sampratą – salonas patogus, kaip lengvojo automobilio, o pravažumas padidintas (4x4). Serijinė gamyba pradėta nuo 1977 m. dalis VAZ-2121 automobilių eksportuota į užsienį, tame tarpe Japoniją. Automobilis susilaukė tarptautinio pripažinimo, plačiai naudotas vietinėje rinkoje – buvo dažnas miškininkų, ugniagesių, kolūkių pirmininkų automobilis. Gamintos sportinės modifikacijos, pikapo kėbulo tipo atmainos. Nuo 1994 m. automobilis kiek atnaujintas, pasikeitė dizainas.

*Niva* yra populiarus Rusijoje, taip pat Kanadoje, nors ten nebeparduodamas nuo 1997 m.

* Pirmos laidos „Niva" (iš priekio)Pirmos laidos „Niva" (iš priekio)
* Pirmos laidos „Niva" (iš galo)Pirmos laidos „Niva" (iš galo)
* GaisrinėGaisrinė
* Antros laidos „Niva" iš galoAntros laidos „Niva" iš galo
* SportinėSportinė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: VAZ-2121** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Mikoluvaslenk. *Mikołów* |
| --- |
|        |
| *Miesto aikštė ir rotušė* |
|  |
| 

MikoluvasMikoluvas

50°10′0″ š. pl. 18°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.16667°š. pl. 18.90000°r. ilg.﻿ / 50.16667; 18.90000﻿ (Mikoluvas)Koordinatės: 50°10′0″ š. pl. 18°54′0″ r. ilg.﻿ / ﻿50.16667°š. pl. 18.90000°r. ilg.﻿ / 50.16667; 18.90000﻿ (Mikoluvas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Silezijos vaivadija |
|  |
| **Įkūrimo data** | XIII a. |
| **Meras** | Marek Balcer |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 39 597  |
| **Plotas** | 79,2 km² |
| **Tankumas** (2012 m.) | 500 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 43-190 iki 43-197 |
| **Tinklalapis** | www.mikolow.eu |
|  **Vikiteka** | Mikoluvas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mikòluvas |

**Mikoluvas** (lenk. *Mikołów*; vok. *Nikolai*; silez. *Mikołůw*) – miestas Silezijoje, pietų Lenkijoje, netoli Katovicų. 39 597 gyventojai (2012 m. duomenys). Ribojasis su Aukštutinės Silezijos metropolitu. Įsikūręs Silezijos aukštumoje. Nuo 1999 m. priklauso Silezijos vaivadijai, prieš tai buvo Katovicų vaivadijoje, o dar anksčiau – Silezijos vaivadijoje. Mikoluvas yra Katovicų miesto, kurio aglomeracijoje gyvena 2,7 mln. žmonių, teritorijoje.

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1222 m. ir yra vienas seniausių Aukštutinė Silezijos miestų. Viduramžiais tapo svarbiu prekybos centru. 1349–1350 m. „juodoji mirtis" pražudė 33 % miestelio gyventojų. 1433–1443 m. įvyko keli žemės drebėjimai. 1545 m. suteiktos miesto teisės. Dabartinis miestelio pavadinimas pirmą kartą buvo užrašytas 1760 m. 1794 m. gegužės 20 d. gaisro metu sudegė aplink rotušę stovėję pastatai, įskaitant ir pačią rotušę, kurioje buvo saugomi istoriniai dokumentai.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Gus Kenworthy |
| **Medaliai** |
| Akrobatinis slidinėjimas |
| **Atstovaujant:  JAV** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2014 Sočis | Nuolydis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2017 Siera Nevada | Nuolydis |

**Augustus Richard Kenworthy** (1991 m. spalio 1 d.) – JAV akrobatikos slidininkas ir aktorius, olimpinis prizininkas. Nuo 2019 m. gruodžio tarptautinėse varžybose atstovauja Jungtinę Karalystę.

Biografija
----------

Sočyje vykusiose 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kenworthy dalyvavo pirmą kartą olimpinėje istorijoje rengtose vyrų nuolydžio akrobatikos rungtyje. Atrankoje sportininkas liko penktas ir pateko į finalinį etapą. Finale JAV atstovavęs sportininkas nusileido tik kitam JAV atstovui Joss Christensen ir pelnė sidabro medalį.

2017 m. pasaulio akrobatinio slidinėjimo čempionate iškovotas sidabras. 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kenworthy įveikė pirmąjį etapą, bet finale visi jo nusileidimai buvo nesėkmingi ir užimta 12-oji vieta.

Nuo 2019 m. gruodžio tarptautinėse varžybose atstovauja Jungtinę Karalystę.

Filmografija
------------

### Televizija

| Metai | Laida | Vaidmuo | Pastabos |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | *The Real O'Neals* |  | 1 serija |
| 2017 | *The Challenge: Champs vs. Pros* |  | 6 serijos |
| 2018 | *RuPaul's Drag Race All Stars* |  | 1 serija |
| 2019 | *Amerikietiška siaubo istorija* | Chet Clancy | 9 serijos |
| 2020 | *Vilas ir Greisė* | Slutty Steve | 1 serija |

### Filmai

| Metai | Filmas | Vaidmuo |
| --- | --- | --- |
| 2017 | *Sharknado 5: Global Swarming* | Slidininkas |
| 2019 | *Olympic Dreams* | Gus |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gus Kenworthy: US Winter Olympian switches to Great Britain

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* imdb svetainėje