recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Teresa Ciszkiewiczowa** |
| --- |
| Gimė | 1848 m.Nevėžninkai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1921 m. (~73 metai)Varšuva, Antroji Lenkijos Respublika |
|  |
| Veikla | Gydytoja, visuomenės veikėja |

**Teresa Ciškievičova** (1848 m. Nevėžninkuose, Rusijos imperija – 1921 m. Varšuvoje, Antroji Lenkijos Respublika) – gydytoja, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Gimė 1848 m. Nevėžninkuose, mokslų pagrindus gavo namuose. Būdama 15 metų 1863 m. sukilimo metu aktyviai rėmė sukilėlius. Mokyklą baigė Rygoje, 1873-1879 m. studijavo mediciną Berno universitete. Iki 1883 m. dirbo universiteto chemijos katedroje. Apsigyvenusi Varšuvoje pradėjo dirbti ginekologe, ištekėjo už savo pusbrolio architekto Alfred Ciszkiewicz. Jau nuo studijų laikų Šveicarijoje priklausė įvairioms slaptoms lenkų organizacijoms ir draugijoms siekusioms nepriklausomybės. Mirė 1921 m. Varšuvoje.

Literatūra
----------

* L. Zembrzuski, *Ciszkiewiczowa Teresa.* Polski Słownik Biograficzny, t.4, Kraków 1938, s. 86 – 87.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 62°13′ š. pl. 6°53′ v. ilg.﻿ / ﻿62.217°š. pl. 6.883°r. ilg.﻿ / 62.217; 6.883

Salos padėtis
**Eisturojus** (far. *Eysturoy*) – antra pagal dydį Farerų salyną Atlanto vandenyne sudaranti sala. Plotas 286,3 km². Driekiasi į rytus nuo didžiausios salos Streimojaus, nuo kurios atskirta siauru sąsiauriu. Salos paviršius labai kalnuotas, yra net 66 viršukalnės, iš kurių aukščiausia – Sletaratinduras (882 m). Kranto linija labai raižyta, yra du giliai įsiterpę fjordai.

Eisturojuje gyvena 10,8 tūkst. gyventojų (2007 m. duomenys). Pagrindinės gyvenvietės – Fuglafjorduras, Runavikas, Toftiras, Leirvikas, Džegvas, Nordskalis, Oyris, Oyrarbakis. Estrojų su Strėjmojumi jungia tiltas. Lankytinos vietos – muziejus (Nortrajotoje), Risino ir Kelingino uolos.

* Kraštovaizdis ties DžegvuKraštovaizdis ties Džegvu
* Tiltas į StreimojųTiltas į Streimojų
* SkalafjordasSkalafjordas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dionaea muscipula** |
| --- |
| Jautrusis musėkautas (Dionaea muscipula)Jautrusis musėkautas (*Dionaea muscipula*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Saulašariniai  *( Droseraceae)* |
| Gentis: | **Musėkautas**  *( Dionaea)* |
| Rūšis: | Jautrusis musėkautas  *( Dionaea muscipula)* |

 |
| Binomas |
| ***Dionaea muscipula***Soland. ex Ellis, 1773 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Jautrusis musėkautas** (*Dionaea muscipula*) – saulašarinių (*Droseraceae*) šeimos vabzdžiaėdis augalas, priklausantis monotipinei **musėkauto** (*Dionaea*) genčiai.

Šis augalas ant lapų turi šeriškus dantelius, kurių pamate esančios liaukos išskiria nektarą. Kai vabzdys užlipa ant lapo ir paliečia tuos dantelius, lapas susiglaudžia. Susineriantys danteliai neleidžia vabzdžiui ištrūkti. Tada liaukos išskiria virškinamąsias sultis su fermentais, suskaido auką ir augalas pasisavina maisto medžiagas. Ši specifinė gaudyklė vabzdžius privilioja spalva, taip pat ultravioletinėje šviesoje matomais žymekliais ir nektaru.

Paplitęs JAV: Pietų ir Šiaurės Karolinoje, Floridoje, Kalifornijoje. Auga pakrančių pievose.

Musėkauto augimas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jautrusis musėkautas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Gibaičių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Gibaičių kapinynasGibaičių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°01′50″ š. pl. 23°28′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.03056°š. pl. 23.47500°r. ilg.﻿ / 56.03056; 23.47500Koordinatės: 56°01′50″ š. pl. 23°28′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.03056°š. pl. 23.47500°r. ilg.﻿ / 56.03056; 23.47500 |

 |
| Vieta | Šiaulių rajonas |
| Seniūnija | Meškuičių seniūnija |
| Naudotas | III a. - VI a. |
| Žvalgytas | 1932 |
| Tirtas | 1964 m. |

**Gibaičių kapinynas** – buvęs kapinynas Šiaulių rajono savivaldybės teritorijoje, Gibaičių kaimo (Meškuičių seniūnija) pietvakariniame pakraštyje, Kulpės dešiniajame krante.

Tyrimai
-------

Gibaičių kapinynas suardytas ariant ir kasant žvyrą. 1932 m. Šiaulių kraštotyros draugija (tyrimų vadovas Balys Tarvydas) ištyrė dalį kapinyno, 1964 m. Šiaulių Aušros muziejus (tyrimų vadovas Julius Naudužas) dar 80 m² jo ploto. 1932 m. rasta 10 apardytų ir keliolika suardytų III a. – VI a. ir XVII a. – XVIII a. (mirusieji laidoti karstuose) kapų. Mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis. Rasta papuošalų: žalvarinių antkaklių kūginiais, kilpiniais, dėželiniais ir šaukštiniais galais, juostinių apyrankių, lankinių segių, geriamojo rago apkalų, puoštų emaliu, darbo įrankių: peilių, žirklių ir ginklų: geležinių įmovinių kirvių, ietigalių. Aptiktos 3 ugniavietės, viena su apdegusiais paukščio, kitos su žmogaus ir arklio kaulais. 1964 m. rastos kelių suardytų kapų vietos ir pavienių radinių. 1968 m. kapinyno žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto archeologai. Radinius saugo Šiaulių Aušros muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gibaičių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 627 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Meksikos herbas
**Meksikos herbas** – oficialus Meksikos Federacinių Valstijų simbolis. Jis kilęs iš senovinių laikų, pagal ikikolonijiniais laikais Meksikoje gyvenusių indėnų actekų (o galbūt dar prieš juos gyvavusių toltekų) mitologiją. Dabartinis herbo dizainas sukurtas Francisco Eppens Helguera ir patvirtintas 1968 m. Herbas yra ir Meksikos vėliavos sudėtinė dalis.

Herbe vaizduojamas erelis, nutūpęs ant kaktuso ir draskantis gyvatę. Po kaktusu pavaizduotas pjedestalas ir trykštančio vandens šaltinis. Herbą iš apačios vainikuoja laurų ir ąžuolo lapų vainikas, surištas Meksikos vėliavos spalvų juosta.

Tiksli simbolika actekų mitologijoje nėra žinoma, senieji kodeksai pateikia skirtingą informaciją. Pagal įprastus aiškinimus actekų mitologijoje herbas simbolizuoja Tenočtitlaną – *tenoch* kaktuso vaisiai, *titlan* vietos. Erelis, draskantis gyvatę išreiškia actekų kosmologinį pasaulėvaizdį. Erelis yra saulės ir jos dievo Uicilopočtlio simbolis, tuo tarp gyvatė yra žemės dievo Kecalkoatlio simbolis. Draskymas – kova tarp dievų, o vanduo mitologijoje yra mėnulio elementas ir suteikia atgimimą Uicilopočtliui. Kaktuso vaisiai simbolizuoja Uicilopočtlio sūnėno Kopilo širdį. Dievas žmonėms įsakęs įkurti miestą Kopilo širdies vietoje (pasak Ramireso kodekso), kur auga kaktusas.

Kolonistiniais laikais herbo simbolizmas supaprastintas, jam suteiktos Europos heraldikoje būdingos prasmės, pridėtas vainikas.

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Boneras · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Britanijos Virdžinijos salos · Gvadalupa · Grenlandija · JAV Virdžinijos salos · Kaimanų salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Saba · Sen Pjeras ir Mikelonas · Sint Eustatijus · Sint Martenas · Terkso ir Kaikoso salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
| **Egmontas Jansonas** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. rugpjūčio 2 d.Kaunas |
| Mirė | 2007 m. spalio 2 d. (68 metai)Vilnius |
| Motina | Irene Natalia Jansson |
| Sutuoktinis (-ė) | Kristina |
| Vaikai | Frederikas Jansonas, Simona Jansonaitė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1963 m. A. Lunačiarskio teatro meno institutas |

**Egmontas Georgas Jansonas** (1939 m. rugpjūčio 2 d. Kaune – 2007 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos teatrologas, kritikas, žurnalistas.

Biografija
----------

Nuo 1946 m. mokėsi Vilniaus, Lekėčių (Šakių rajonas) pradinėse mokyklose, 1958 m. baigė Kulautuvos vidurinę mokyklą. 1957–1958 m. Kulautuvos sanatorijos „Kregždutė" pedagogas, muzikos vadovas. 1958–1963 m. studijavo A. Lunačiarskio teatro meno institute Maskvoje. 1963–1968 m. Maskvos kultūros valdybos Teatro skyriaus inspektorius, skyriaus viršininko pavaduotojas, vėliau sargas.

1969–1970 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto aspirantas. 1972–1974 m. savaitraščio „Literatūra ir menas" korespondentas. 1974–1978 m. dirbo Geležinkelininkų kultūros rūmuose ir Respublikinėje bibliotekoje Vilniuje, 1978–1981 m. kroviku LKP CK spaustuvėje ir sanitaru Naujosios Vilnios psichiatrijos ligoninėje. 1981–1991 m. Istorijos instituto ir Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto Kultūrologijos ir meno skyriaus jaunesnysis mokslinis bendradarbis, dėstė Vilniaus valstybinio universiteto žurnalistikos studentams teatro teoriją ir kritiką.

1991–1994 m. dienraščio „Respublika" reporteris, 1994–1996 m. „Diena" specialusis korespondentas. 1996–2000 m. banko „Hermis" atstovas spaudai. 2000–2005 m. Lietuvos nacionalinio dramos teatro meno vadovas.

Paskelbė teatro kritikos straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Etiudai apie teatrą: straipsnių rinkinys. – Vilnius: Vaga, 1988. – 245 psl. – ISBN 5-415-00080-1
* Teatras ir žiūrovas: medžiaga lektoriui. – Vilnius: Žinija, 1989. – 26 psl.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egmonto Jansono 75-ąjį gimtadienį pasitinkant // Šiaurės Rytai, 2014-03-08 Archyvuota kopija 2018-11-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 182 psl.
3. ↑  *Egmontas Jansonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 525 psl.
| Eglynupis |
| --- |
| **Ilgis** | 11,6 km |
| **Baseino plotas** | 23,5 km² |
| **Ištakos** | Miltenių miškas |
| **Žiotys** | Varduva (Juodeikių tvenkinys) |
| **Šalys** |  Lietuva |

**Eglynupis** – upelis šiaurės Lietuvoje, Mažeikių rajone; Varduvos kairysis intakas (Ventos baseinas). Prasideda Miltenių miško pakraštyje, netoli Ritinės kaimo. Teka į rytus laukais, Marijampolės miško pakraščiu. Įteka į Varduvą (Juodeikių tvenkinį) 9,3 km nuo jos žiočių, AB „Orlen Lietuva" teritorijoje (prie Bučiškės).

Aukštupio vaga ištiesinta, sudaryti nedideli tvenkinukai: Ritinės I tvenkinys, Ritinės II tvenkinys (Juodeikėlių (Buciškės) tvenkinys išleistas). Prie Eglynupio įsikūręs Ritinės kaimas. Eglynupio ir Varduvos santakoje buvo Perkūno kalnas, kuris dabar yra tapęs Varduvos tvenkinio pusiasaliu.

Upėvardis kilęs iš žodžio *eglynas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 99
Koordinatės: 66°45′ p. pl. 96°0′ v. ilg.﻿ / ﻿66.750°š. pl. 96.000°r. ilg.﻿ / 66.750; 96.000

Karalienės Marijos Žemės vieta
**Karalienės Marijos Žemė** (arba *Karalienės Merės Žemė*, angl. *Queen Mary Land*) – kraštas rytų Antarktidoje, tarp 92°03' ir 100°04' r. il. tarp Vilhelmo II žemės ir Vilkso žemės. Iš šiaurės skalaujama Mausono ir Deiviso jūrų (pakrantė vadinama Tiesos krantu). Ledo dangos storis siekia iki 3000 m. Yra poledyninis Vostoko ežeras.

Ši žemė patenka į Australijos Antarktinę teritoriją. Yra šios antarktinės stotys: Pionerskaja (veikė 1956–1959 m. TSRS), Komsomolskaja (1957–1962 m. TSRS), Vostoko stotis (TSRS/Rusija).

Karalienės Marijos Žemę 1912 m. atrado australų keliautojas Daglasas Mausonas ir pavadino karaliaus Jurgio V žmonos Marijos Tekietės (*Mary of Teck*) garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 227
**Ekologiškoji ekonomika** – tokia ekonomika, kurioje žmonių gyvenimo gerovė ir socialinė lygybė kuriama ženkliai sumažinant žalingą poveikį aplinkai. Ekologiška ekonomika pasižymi mažu šiltnamio dujų išmetimu į aplinką, aukštu resursų panaudojimo efektyvumu ir socialine integracija.

**Ekologiškosios ekonomikos iniciatyva** yra Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programos 2008 m. paskelbtas veiksmų planas, kuriuo siekiama tirti ir skatinti politinius pokyčius, vedančius link ekologiškos ekonomikos. Jis apima ekologiškos ekonomikos ataskaitų rengimą, konsultacijų valstybėms teikimą, nevyriausybinių organizacijų, verslo, mokslo institucijų ir kitų Jungtinių Tautų padalinių bendradarbiavimo skatinimą.

Šiuo metu ekologiškosios ekonomikos (angl. G*reen economy*) terminas plačiai naudojamas Jungtinių Tautų veikloje, ypač susijusioje su aplinkos apsauga ir darniaja plėtra.

Požymiai
--------

Ekologiškoje ekonomikoje gerovės augimą siekiama suderinti su darniu aplinkos resursų panaudojimu. Joje pajamų augimas ir darbo vietos yra kuriamos investuojant į šiltnamio dujų išmetimų bei taršos mažinimą, energijos ir resursų panaudojimo efektyvumą, biologinės įvairovės ir ekosistemų paslaugų išaugojimą. Prie tokių investicijų pereinama kuriant jas palaikančią valstybinę politiką, palaipsniui nukreipiančią kapitalo srautus iš aplinkai žalingų veiklos sričių į ją tausojančias.

Ekologiška ekonomika ir darnusis vystymasis
-------------------------------------------

Ekologiškoje ekonomikoje siekiama suderinti ekonominę, socialinę ir ekologinę darniojo vystymosi sampratą. Tai daroma akcentuojant ne tik tai, kad ateities kartoms turėtų būti užtikrintas toks pats pajamų kiekis, kokį turi dabartiniai gyventojai, bet ir tai, kad ekonominė gerovė būtų kuriama išlaikant socialinį teisingumą bei išsaugant nepažeistą aplinką.

Nuorodos
--------

* Ekologiškosios ekonomikos ataskaita Archyvuota kopija 2014-03-13 iš Wayback Machine projekto. 2011

Susiję straipsniai
------------------

* Darnusis vystymasis

Išnašos
-------

1. ↑  What is the "Green Economy"? Archyvuota kopija 2016-03-27 iš Wayback Machine projekto. UNEP
2. ↑  Green Economy, UNEP
3. ↑  Introduction Archyvuota kopija 2012-01-27 iš Wayback Machine projekto. Green Economy Report, 2011
4. ↑  Introduction Archyvuota kopija 2012-01-27 iš Wayback Machine projekto. Green Economy Report, 2011
BMW xDrive technologijos schema
**BMW xDrive** – BMW automobilių koncerno sukurta intelektuali keturių varančiųjų ratų sistema, kuri nuolat anilizuoja ir skirsto varomąją galią automobilių ratų ašims ir visiems keturiems ratams. Visų ratų varančioji sistema xDrive yra visų BMW X serijos padidinto pravažumo automobilių standartinės įrangos dalis, taip pat, kaip papildoma įranga montuojama ir kitų BMW serijų automobiliuose.[1]

Aprašymas
---------

xDrive sistemos pagrindinė funkcija – dinaminė stabilumo kontrolė, kuri fiksuoja ratų sukimosi greitį, posūkių kampus, šoninius pagreičius bei kitus automobilio judėjimo parametrus ir optimaliai paskirsto automobilio varomąją galią.

Vietoje nuolatinio sukimo momento paskirstymo, kuris buvo naudojamas ankstesnėse sistemose, xDrive sistema suteikia kintantį sukimo momento pasiskirstymą tarp priekinės ir galinės ašies bei naudoja daugiadiskę sankabą. Sankaba įmontuota paskirstymo dėžėje ant priekinės ašies pavaros veleno. Toks išdėstymas leidžia xDrive sistemai moduliuoti sukimo momento pasiskirstymą tarp priekinės ir galinės ašies, kuris paprastai yra paskirstomas 60:40 santykiu. Jei ABS/DSC sistemos užfiksuoja ratų praslydimą, xDrive reaguoja per dešimtąją sekundės dalį [2] ir gali perskirstyti iki 100 % sukimo galios priekinei arba galinei ašiai. 

xDrive sistema veikia drauge su ABS ir DSC sistemomis. Jei prasisuka ratai arba yra užfiksuojamas kryptinis nestabilumas, tuo metu kol xDrive skirsto arba baigė skirstyti sukimo momentą, DSC sistema be vairuotojo įsikišimo pristabdo pavienius ratus tam, kad automobilis atgautų sukibimą su keliu ir pagerina kryptinį stabilumą.

Automobiliuose su xDrive sistema priekinis ir galinis diferencialai remiasi DSC sistemos stabdžių naudojimo duomenimis tam, kad perkeltų variklio galią nuo slystančio rato ant rato, turinčio geresnį sukibimą.

Išnašos
-------

1. ↑  automobiliuose
2. ↑  dalį

Nuorodos
--------

* BMW oficialus tinklalapis
Europos Sąjungos sertifikuotos ekologiškos produkcijos ženklas.
Daugiausiai pasaulyje sertifikuotos ekologiškos produkcijos parduodama JAV ir ES rinkose. JAV pardavimai sudaro 43 %, ES – 38 %.
**Ekologiškas maistas** – sertifikavimo įstaigos sertifikuoti maisto produktai, kurie nurodyti patvirtinamajame dokumente kaip ekologiški. Maistas, užaugintas nenaudojant sintetinių trąšų (mineralinių trąšų), taip pat sintetinių genetiškai pakeistų organizmų, antibiotikų, herbicidų ir pesticidų. Vietoj jų naudojamos organinės trąšos, biologinė kenkėjų kontrolė. Atsižvelgiama į gyvūnų gerovės reikalavimus. Ekologiškuose maisto gaminiuose draudžiama naudoti sintetinius maisto priedus.

Ekologiško ūkininkavimo šalininkai teigia, kad taip užaugintas maistas prisideda prie gamtos apsaugos (mažesnė dirvos, vandens taršos). 2016 m. Švedijos maisto tarnybos tyrimas neparodė, kad ekologiški ūkiai mažiau kenktų gamtai nei įprasti.

Europos sąjungoje, JAV, Kanadoje bei kitose šalyse reikalaujama, kad ekologiška produkcija būtų sertifikuota ir pažymėta ženklu. Už tai atsakingos regioninės, nacionalinės ir tarptautinės organizacijos (JAV žemės ūkio departamentas, Europos Komisija). Daugelyje šalių nenaudojamos maisto pavadinimo asociacijos su ekologija: JAV, JK (angl. *organic*), Prancūzijoje, Vokietijoje (pranc. *biologique*, vok. *biologische*).

Lietuvoje
---------

Lietuvoje ekologiškos produkcijos augintojų ir gamintojų statusą suteikia viešoji įstaiga „Ekoagros". Ekologiškumo reikalavimus atitinkantys ūkiai gauna oficialų sertifikatą ir ženklą, kuriuo žymima ekologiška produkcija. 2016 m. sertifikuoti 2 539 ekologinės gamybos ūkiai Lietuvoje. „Ekoagros" perspėja, jog turguje vadinama ekologiška produkcija gali būti patręšta ir su chemikalais, auginta naudojant herbicidus, pesticidus, tačiau pasitaiko atvejų, kai parduodama ekologiška produkcija ir be sertifikato, mat jo neapsimoka turėti smulkiems ūkininkams.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Ekologinė žemdirbystė
* Veganiška žemdirbystė

Išnašos
-------

1. ↑  IFOAM EU Group, "Organic in Europe, Prospect and Developments 2016"  Archyvuota kopija 2017-03-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „EKOLOGINIO ŽEMĖS ŪKIO TAISYKLĖS", 2017 01 03 red.
3. ↑  ekoagros.lt Archyvuota kopija 2015-12-23 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Iida Ruishalme. *Organic vs. conventional farming: Which has lower environmental impact?*. https://www.geneticliteracyproject.org, liepos 25, 2016 m.
5. ↑  „Vienintelei sertifikavimo įstaigai Lietuvoje „Ekoagros" - 20 metų". *Ekoagros*. Nuoroda tikrinta 2017-03-20.
6. ↑  „Pusei lietuvių ekologiškas maistas – tas, kurį darže užaugino giminaičiai, pažįstami ar ūkininkai". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-03-19.
7. ↑  „Ekologija turguje ir prekybos centre: koks skirtumas ir ką renkasi pirkėjai?". *15min*. Nuoroda tikrinta 2017-03-19.

Nuorodos
--------

* Organic food - hype or hope? Deutsche Welle dokumentinis filmas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Operos Fantomas** - kompozitoriaus Andrew Lloyd Webber miuziklas, sukurtas pagal prancūzų rašytojo Gaston Leroux to paties pavadinimo novelę, išleistą 1911 metais.
Miuziklas pasakoja apie nuostabaus grožio dainininkę Kristiną Daė (Christine Daaé), kurią įsimyli baisusis muzikos genijus, vadinamas Operos fantomu, kuris terorizuoja Paryžiaus operos teatrą.

Vienas pirmųjų reikšmingų bandymų adaptuoti istoriją - 1925 metų kino kompanijos Universal Pictures ekranizacija. Webber'io kūrinys didžiojoje Jos Didenybės teatro Londone scenoje debiutavo 1986 m. Pagrindinius vaidmenis atliko Michael Crawford (Operos Fantomas), Steve Barton (Raoulis) ir Sarah Brightman (Kristina Daė). Šis miuziklas yra ilgiausiai rodomas Brodvėjaus teatro spektaklis. 2004 metais miuziklas atnaujintas ir adaptuotas kinui. Aktoriai: Gerard Butler (Fantomas), Emmy Rossum (Kristina), Patrick Wilson (Roulis), Jennifer Ellison (Megė), Mirannda Richardson (ponia Giry), Minnie Driver (Karlota Guidičeli).
| Viledė |
| --- |
| Viledės aukštupys Viledės aukštupys |
| **Ilgis** | 321 km |
| **Baseino plotas** | 5610 km² |
| **Vidutinis debitas** | 42,7 m³/s |
| **Žiotys** | Vyčegda |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Viledė |

**Viledė** (rus. *Виледь, Вилять*) – upė Rusijoje, Archangelsko srityje; Vyčegdos kairysis intakas (Šiaurinės Dvinos baseinas). Prasideda netoli Komijos sienos. Aukštupyje teka greita tėkme, miškingomis vietomis, pradžioje į rytus, vėliau – į šiaurę (vagos plotis iki 20 m). Vėliau teka į vakarus, pietvakarius, pietus; vaga išplatėja iki 40 m, salpa – iki 1 km. Žemupyje Viledė pasuka į šiaurės vakarus (vaga iki 80 m, vietomis – iki 150 m). Įteka į Vyčegdą netoli Viledės gyvenvietės.

Didžiausias intakas – Didžioji Ochta (kairysis).

Nepastoviai laivuojama iki Narčiugo žiočių. Prie Viledės yra Ilinsko Podomskojės gyvenvietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Виледь*,Большая советская энциклопедия, T. V (Вешин—Газли). – Москва: Советская энциклопедия, 1971
*Panašiai skambanti 7-2 tūkstantmečio pr. m. e. Tadžikijos kultūra vadinama Hisaro kultūra*

**Hesaro kultūra** arba *Gisaro kultūra* – eneolito ir bronzos amžiaus archeologinė kultūra, pavadinta pagal Hesaro gyvenvietės prie Damgano, Semnano ostanas (Šiaurės Irano provincija) pavadinimą.

Arealas
-------

Hesaro kultūra 4 – 2 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi šiaurės rytų Irane. Ji susiklostė iš vietinių kultūrų veikiama Sejalko kultūros. Iš Hesaro kultūros skirtingais laikotarpiais išsiskyrė vietinės – Bakuno, Džafaro, Abado, Jari ir Suso kultūros.

Kultūra
-------

Hesaro kultūros žmonės gyveno stačiakampiuose nedegtų plytų namuose. Vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste. 3 tūkstantmečio pr. m. e. antroje pusėje – 2 tūkstantmetyje pr. m. e. Hesaro kultūra klestėjo, mokėta išgauti ir apdirbti geležį. Naudota lipdyta, puošta geometriniu ornamentu ir žiesta keramika su ožių, leopardų ir paukščių piešiniais, akmeniniai įrankiai, metaliniai dirbiniai. Šiuo laikotarpiu susiklostė socialiniai sluoksniai. Prie Hesaro gyvenvietės rastas namas-kapas, kuriame, manoma, palaidota didikų šeima. Mirusieji laidoti gyvenvietės teritorijoje su gausiomis įkapėmis. Hesaro kultūrai būdingų dirbinių aptinkama to meto Viduriniojo Irano ir Pietų Turkmėnijos kultūrose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Hesaro kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 588 psl.
| Iljimanis |
| --- |
| Iljimanis debesų apsuptyjeIljimanis debesų apsuptyje |
| **Aukštis** | 6438 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Bolivijos vėliava Bolivija |
| **Kalnynas** | Andai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1898 m.William Martin Conway, A. Maquignaz, L. Pellissier |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Iljimanis

  |
| **Koordinatės:** | 16°38′0″ p. pl. 67°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.63333°š. pl. 67.78333°r. ilg.﻿ / 16.63333; 67.78333Koordinatės: 16°38′0″ p. pl. 67°47′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.63333°š. pl. 67.78333°r. ilg.﻿ / 16.63333; 67.78333 |
|  |
|  **Vikiteka** | Iljimanis |

**Iljimanis** (isp. *Illimani*; iš aimarų k. – „auksinis erelis") – Andų viršukalnė vakarų Bolivijoje, Realio Kordiljeroje. Aukštis 6438 m. Tai antras pagal aukštį šalies kalnas, nusileidžiantis tik Sachamai. Iljimanis stūksto rytiniame Altiplano pakraštyje, šiek tiek į pietus nuo La Paso. Kalno viršūnę dengia ledynas, sniego riba driekiasi 4983 m aukštyje. Turi 4 viršūnes, pati aukščiausia pietinė (*Nevado Illimani*).

Iljimanis susidarė kainozojaus eroje, iš granodiorito uolienų. Kalnas puikiai matomas iš La Paso ir yra vienas pagrindinių šalies simbolių.

1877 m. į Iljimanį įkopti bandė C. Wiener, J. de Grumkow ir J. C. Ocampo ekspedicija. Jie pačios viršūnės nepasiekė, tačiau pasiekė mažesnę pietrytinę viršūnę. Į pačią kalno viršūnę 1898 m. pirmoji užlipo britų – šveicarų (William Martin Conway, A. Maquignaz, L. Pellissier) ekspedicija. Jie ~6000 m aukštyje atrado aimarų virvę, todėl tikėtina, kad į Iljimanį buvo įkopta anksčiau.

Iljimanis žvelgiant iš La Paso

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 164
2. ↑
| **Ilja Kabakovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1933 m. rugsėjo 30 d.Dniepropetrovskas, Ukrainos TSR, TSRS |
| Mirė | 2023 m. gegužės 27 d. (89 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Emilija Kabakova |
|  |
| Veikla | grafikas, tapytojas konceptualistas, instaliacijų kūrėjas |
|  |
| Alma mater | 1957 m. V. Surikovo dailės institutas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Draugystės ordinas |

Ilja Kabakovas. Instaliacija
Ilja Kabakovas. Skulptūra
**Ilja Josifovičius Kabakovas** (rus. *Илья Иосифович Кабаков*, 1933 m. rugsėjo 30 d. – 2023 m. gegužės 27 d.) – rusų ir JAV grafikas, tapytojas konceptualistas, instaliacijų kūrėjas.

Biografija
----------

1957 m. baigė V. Surikovo dailės institutą Maskvoje. Dirbo knygų, vaikiškų žurnalų iliustratoriumi, nuo aštuntojo dešimtmečio įsitraukė į avangardinį „socarto" judėjimą, kuriam būdinga sovietinės dailės stereotipinių vaizdinių parodijavimas. 1965 m. jo darbai buvo eksponuoti Italijos komunistų partijos lyderio surengtoje parodoje Akiloje, Abrucai. Bet tada baigėsi ir chruščiovinis „atšilimas". Jis tapo nepageidaitinas tarybinėje visuomenėje. 1988 m. emigravo iš TSRS, nuo 1992 m. gyvena Niujorke. Nuo devintojo dešimtmečio pradžios daugiausia kuria instaliacijas, jose reprezentuojama sovietinė gyvenimo realybė, gausu autobiografinių nuorodų („Raudonasis paviljonas", „Įvykis muziejuje, arba Vandens muzika", abi su V. Tarasovu, 1993 m.). Kūriniams būdinga ironija, yra poparto elementų. Iki 1989 m. dirbo su žmona Emilija. 1992 m. dalyvavo parodoje „Documenta 9", 1988 ir 1993 m. – Venecijos bienalėje.

Ekspozicijos
------------

* 1994 m. „Auksinio undergraundo upė. Mano gyvenimo laivas. mano motinos albumas". Nacionalinis šiuolaikinio meno centras, Grenoblis, Prancūzija
* 1995 m. „Be vandens". Austrijos menų muziejus, Viena, nuolatinė ekspozicija
* 1995 m. „Kabakovas. Balsų jūra". Bazelio meno muziejus, Šveicarija, nuolatinė ekspozicija
* 1995 m. „C'est ici que nous vivons", Žoržo Pompidu centras, Paryžius
* 1995 m. „The Man Who Flew into Space from His Apartment". Žoržo Pompidu centras
* 1995 m. „Žmogus, kuris niekada nieko neišmeta". Nacionalinis šiuolaikinio meno muziejus, Oslas, Norvegija

I. Kabakovo darbai „Žuk" ($5,8 mln. 2008) ir „Nomer liuks" ($4,1 mln. 2006) – brangiausiai parduoti šiuolaikinio rusų meno kūriniai (abu – „Phillips de Pury" aukcione, Londonas).

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ilja Kabakovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ilja Kabakovas Archyvuota kopija 2008-01-18 iš Wayback Machine projekto.
* Iljos ir Emilijos Kabakovų svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „The artist Ilya Kabakov died". *News in France* (anglų). 2023-05-27. Nuoroda tikrinta 2023-05-27.
2. ↑  *Ilja Kabakovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, IX t.
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Camellia sinensis** |
| --- |
| Kininis arbatmedis (Camellia sinensis)Kininis arbatmedis (*Camellia sinensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Arbatmediniai  *( Theaceae)* |
| Gentis: | Kamelija  *( Camellia)* |
| Rūšis: | Kininis arbatmedis  *( Camellia sinensis)* |

 |

**Kininis arbatmedis** (*Camellia sinensis*) – arbatmedinių (*Theaceae*) šeimos, kamelijos (*Camellia*) genties daugiametis augalas. Kilęs iš Pietų ir Pietryčių Azijos, bet dabar auginamas daugelyje pasaulio tropikų ir subtropikų. Kininis arbatmedis yra svarbiausia arbatos žaliava.

Tai visžalis krūmas ar nedidelis medis. Arbatai auginami arbatmedžiai paprastai neauginami aukštesni nei 2 m. Turi tvirtą liemeninę šaknį. Lapai pražangūs, paprastieji, 4–15 cm ilgio ir 2–5 cm pločio. Žiedai gelsvai balti 2,5–4 cm skersmens, su 7–8 vainiklapiais.

Kininio arbatmedžio šviežiuose lapuose yra ~4 % kofeino bei flavonoido Apigenino pasižyminčio antivėžiniu veikimu. Renkami švieži, šviesios spalvos lapai. Iš jų ruošiamos įvairios arbatos rūšys: baltoji arbata, žalioji arbata, juodoji arbata, ulun, pu-erh. Iš sėklų gaunamas aromatinis aliejus, naudojamas kulinarijoje. Svarbiausi arbatmedžio auginimo rajonai yra Dardžilingas, Asamas, Nilgiris Indijoje.

Arbatmedžių plantacijos
*Camellia sinensis*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kininis arbatmedis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| Dujotiekis Šebelinka–Ostrogožskas |
| Vieta |
| **Šalys** | Ukrainos vėliava Ukraina, Rusijos vėliava Rusija |
| **Trasa** | Šebelinka -  (Kupjanskas - Valuikai)  - Ostrogožskas |
| **Nutiestas palei** | {{{nutiestas palei}}} |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Vamzdžio gamintojas** | {{{vamzdžio gamintojas}}} |
| **Atidarymas** | 1961 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 236 km |
| **Skersmuo** | 1020 mm  1220 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Dujotiekis Šebelinka–Ostrogožskas** – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis iš Šebelinkos gyvenvietės Charkovo srityje, Ukrainoje į Rusiją. Dujotiekis pastatytas gamtinių dujų tiekimui iš Šebelinkos dujų rezervo į Maskvos regioną.

Istorija
--------

1961 m. 1020 mm skersmens dujotiekis pradėtas eksploatuoti. Tai buvo antrasis dujotiekis iš Šebelinkos į Rusijos žemes. Pirmasis dujotiekis Šebelinka–Brianskas atidarytas 1960 m.

Šebelinkos dujų telkiniui išsekus, 1980 m. dujotiekio kryptis pakeista ir pradėtos tiekti dujos per Rusiją į Ukrainą. Pastatyta antras dujotiekio mazgas, kurio skersmuo 1220 mm. Šiuo metu dujų transportas iš Rusijos dujotiekiu sustabdytas.

Iš viso dujotiekis siekia 236 km, iš kurių 131 km driekiasi Ukrainoje ir 105 km Rusijos teritorijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Декларація відповідності матеріально-технічної бази
|  |
| --- |
| Dujotiekis Mozdokas-Hadžikabulas |
| Vieta |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija, Azerbaidžano vėliava Azerbaidžanas |
| **Trasa** | Mozdokas - (Machačkala) - Hadžikabulas |
| **Nutiestas palei** | {{{nutiestas palei}}} |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Gazprom, SOCAR |
| **Vamzdžio gamintojas** | {{{vamzdžio gamintojas}}} |
| **Atidarymas** | 1983 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 680 km |
| **Jungties pajėgumai** | 13 mlrd. m3 |
| **Skersmuo** | 1220 mm |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Dujotiekis Mozdokas-Hadžikabulas** – tarpvalstybinis magistralinis dujotiekis iš Rusijos Šiaurės Osetijos autonominės respublikos į Azerbaidžaną. Pradžioje buvo pastatytas aprūpinti Azerbaidžano teritorijas rusiškomis gamtinėmis dujomis, bet šiuo metu naudojamas dujoms iš Azerbaidžano į Rusiją tiekti.

Istorija
--------

Iki 1979 m. Pietų Kaukazo teritorijos Sovietų Sąjungoje buvo aprūpinamos gamtinėmis dujomis iš Irano. Įvykus Irano revoliucijai, dujų tranzitas į Sovietų Sąjungos teritorijas nutrauktas. 1983 m. užbaigtas dujotiekis Mozdokas-Hadžikabulas dujų tiekimui Pietų Kaukazo teritorijose užtikrinti.

Nuo 2007 m. Azerbaidžanas eksploatuoja ir vartoja savo teritorijoje išgaunamas gamtines dujas, dėl to nuo 2007 m. dujotiekis buvo nebenaudojamas. 2008 m. Rusijos nacionalinis gamtinių dujų tiekėjas „Gazprom" pradėjo derybas dėl dujotiekio pritaikymo dujų tiekimui iš Azerbaidžano į Rusijos teritorijas. 2009 m. birželio 29 d. pasirašytas susitarimas dėl Azerbaidžano dujų pardavimo Rusijai.

2010 m. sausio 1 d. Azerbaidžanas pradėjo dujų tiekimą Rusijai dujotiekiu į Mozdoką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Azerbaijan’s gas sales strategy at a crossroads
2. ↑  Azerbaidžano dujų viliotinis
Tiškevičių koplyčios kripta, Kretinga
Saint-Sernin bazilikos kripta, Tulūza
**Kripta** (gr. krypta, 'slėptuvė') – šventovės apačioje (po choru) esanti erdvė, patalpa. Dažniausiai tai požeminė bažnyčios patalpa garbingiems asmenims laidoti, relikvijoms laikyti. Anksčiau čia buvo laidojami šventieji, kankiniai, vėliau – nusipelnę šventovei asmenys (vyskupai, fundatoriai). Įrengiama po koplyčia, presbiterija arba centrinės navos ir transepto susikirtimo vietoje. Būna įvairaus plano, ne vienos navos. Šiuo metu kripta taip pat gali būti vadinama koplyčia, esanti šventovės apačioje, rūsyje; tenai esančios patalpos, tinkamos susibūrimui, maldai.

Istorija
--------

VI a. aplink kriptą pradėta įrengti siaurus koridorius, kurie nuo VII a. buvo praplečiami į platesnę erdvę maldininkams. X-XII a. Italijoje didesnėse bažnyčiose, daugiausia katedrose, po presbiterija buvo statomos skliautuotos, paremtų kolonomis kriptos, kurios sudarė požemines kelių navų halines koplyčias.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kripta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kripta** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekologiniai veiksniai**, kitaip dar *ekologiniai faktoriai* – aplinkos savybės, elementai ir ištekliai, veikiantys organizmus, bendrijas ir ekosistemas, jų savybes ir būseną. Vieni veiksniai būtini organizmams (šviesa, šiluma, deguonis), kiti žalingi (teršalai), vieni jų yra natūralūs, kiti – atsiradę dėl žmogaus veiklos.

Abiotiniai veiksniai
--------------------

Nebiologinės kilmės veiksniai vadinami **abiotiniais veiksniais**. Tai:

* aplinkos (oro, vandens, dirvožemio) temperatūra
* šviesa
* radioaktyvumas
* aplinkos (oro, vandens) slėgis
* oro drėgnis
* vandens druskingumas
* vėjas
* vandens srovės (upių ir upelių sraunumas, jūrų srovės)
* grunto tvirtumas

ir kt.

Biotiniai veiksniai
-------------------

Biotiniais veiksniais vadinamas kitų organizmų tiesioginis ir netiesioginis poveikiai – ekologiniai ryšiai ir ekologiniai santykiai.

Antropogeniniai veiksniai
-------------------------

Antropogeniniai veiksniai yra ekologiniai veiksniai, suformuoti ar stipriai paveikti žmogaus veiklos. Tai medžioklės, žvejybos, žemės ūkio, kalnakasybos, transporto, pramonės ir kitų veiklos sričių poveikis aplinkai.

Antropogeninius veiksnius irgi galima skirstyti į abiotinius ir biotinius.

* Biotiniai antropogeniniai veiksniai – žmogaus poveikis ekosistemai per organizmus. Pavyzdžiai gali būti naujų organizmų rūšių introdukavimas, kai kurių rūšių išmedžiojimas ir kt.
* Abiotiniai antropogeniniai veiksniai – žmogaus poveikis ekosistemai per nebiologinę ekosistemos dalį. Pavyzdžiais gali būti gruntinių vandenų lygio pakilimas užtvenkus upę arba jų kritimas apie šachtą, iš kurios išsiurbiamas vanduo; aplinkos tarša dūmuose esančiais sieros junginiais ir kt.
| Chabaidakas*Хабайдак* |
| --- |
| 

ChabaidakasChabaidakas

54°56′0″ š. pl. 94°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.93333°š. pl. 94.00000°r. ilg.﻿ / 54.93333; 94.00000﻿ (Chabaidakas)Koordinatės: 54°56′0″ š. pl. 94°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.93333°š. pl. 94.00000°r. ilg.﻿ / 54.93333; 94.00000﻿ (Chabaidakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnojarsko kraštas Krasnojarsko kraštas |
| **Rajonas** | Partizanskojės rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 199  |
| **Altitudė** | 584 m |

**Chabaidakas** (rus. *Хабайдак*) – gyvenvietė apie 70 km į pietvakarius nuo Partizanskojės, Kojaus kalnuose, Rytų Sajanai, Partizanskojės rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija.

Lietuviai
---------

1948 m. birželio mėn. į Chabaidaką iš TSRS okupuotos Lietuvos atitremta apie 250 žmonių. Jie sudarė daugumą Chabaidako gyventojų. Tremtiniai kirto mišką, į kirtavietes kasdien eidavo 5–8 km, krovė ir gabeno rąstus, plukdė sielius Manos ir Jenisiejaus upėmis iki Krasnojarsko, dirbo statybose, tiesė kelius. Badavo, daug žmonių sirgo, mirė, žuvo ar buvo sužaloti miško darbuose. 1956–1958 m. dauguma grįžo į Lietuvą. Chabaidakas smarkiai sunyko. 1970 m. 1982 m. 1989–1890 m. daugelio lietuvių palaikai iš Chabaidako kapinių parvežti į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Chabaidakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 781 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Chaimas Hercogasangl. *Chaim Herzog*** |
| --- |
| Izraelio prezidentas |
| Chaimas Hercogas |
| Gimė | 1918 m. rugsėjo 17 d.Belfaste, Airijoje |
| Mirė | 1997 m. balandžio 17 d. (78 metai)Tel Avive |
| Izraelio prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1983 m. gegužės 5 d. -1993 m. gegužės 13 d. (10 metų) |
|  |
| Veikla | teisininkas, Izraelio karinis ir politinis veikėjas. |
| Partija | Izraelio jungtinė darbininkų partija |

**Chaimas Hercogas** (*Chaim Herzog*, 1918 m. rugsėjo 17 d. Belfaste, Airijoje – 1997 m. balandžio 17 d. Tel Avive) – teisininkas, Izraelio karinis ir politinis veikėjas, Izraelio prezidentas.

Biografija
----------

Studijavo Veslio koledže Dubline, tačiau 1935 m. išvažiavo į Palestiną ir 1936–1938 m. tarnavo *Haganah* daliniuose, kovojusiuose su arabais. 1938–1941 m. baigęs karinius ir teisės mokslus Britanijoje, II Pasaulinio karo metais tarnavo britų kariuomenės žvalgyboje, 1945 m. dalyvavo išlaisvinant koncentracijos stovyklų kalinius Vokietijoje.

1947–1968 m. tarnavo Izraelio armijoje, 1950–1954 m. buvo karo atašė Vašingtone, 1962 m. generolas majoras.

1967 m. *Šešių dienų karo* metu buvo pagrindinis Izraelio radijo komentatorius. 1975–1978 m. Izraelio pasiuntinys JTO.

1981–1983 m. Izraelio parlamento – Kneseto narys nuo Izraelio darbo partijos.

1983–1990 m. Izraelio prezidentas.
| **Agaricus langei**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| *Agaricus langei* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pievagrybiniai  *( Agaricaceae)* |
| Gentis: | Pievagrybis  *( Agaricus)* |
| Rūšis: | Didysis pievagrybis  *( Agaricus langei)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Didysis pievagrybis** (*Agaricus langei*) – pievagrybinių (*Agaricaceae*) šeimos, pievagrybių (*Agaricus*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių miškai, dažniausiai seni eglynai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Masyvūs vaisiakūniai, auga tik miškuose, kotas ilgas, storas.

Kepurėlė 5–15 (20) cm skersmens, mėsinga, iš pradžių – varpeliška, vėliau – paplokščia, nežymiai įdybusi, centrinė dalis kavos, pakraščiai pilkšvai rudos spalvos, rudai žvynuota. Jauni lakšteliai rožiniai, seni – rausvai raudoni, nešvariai purpuriškai rudi, platūs. Kotas masyvus, 8–15 (25)×1,5–3 cm, vienodo storio, rusvas, rudas, plaušuotas, su dideliu rudai žvynuotu žiedu. Trama mėsinga, balta, perpjovus staigiai paraudonuoja, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 6,5–9,5×3,5–5 μm.

**Būdingi požymiai:** kepurėlės ir koto paviršius, kaip ir trama, paspaudus, perpjovus ar perlaužus staigiai raudonuoja.

Auga grupelėmis, grypėmis, retai pavieniui. Geras valgomas grybas. Nedažnas.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 215 psl.
| **Larus hyperboreus** |
| --- |
| Didysis poliarinis kiras (*Larus hyperboreus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Sėjikiniai paukščiai  *( Charadriiformes)* |
| Šeima: | Kiriniai  *( Laridae)* |
| Gentis: | Kirai  *( Larus)* |
| Rūšis: | Didysis poliarinis kiras  *( Larus hyperboreus)* |

 |
| Binomas |
| ***Larus hyperboreus***Gunnerus, 1767 |

**Didysis poliarinis kiras** (*Larus hyperboreus*) – kirinių (*Laridae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Didysis poliarinis kiras yra žąsies dydžio, bene didžiausias kiras. Nuo kitų skambiųjų kirų skiriasi šviesiais sparnų galais. Patino ir patelės nugara ir sparnai šviesiai pilki, sparnų galai ir kūnas balti. Snapas geltonas su šviesiai raudona dėme posnapyje. Kojos raudonos, mėsos spalvos. Rainelė geltona, vokų kraštai citrinos spalvos. Poilsio apdaru kirų galva ir kaklas išmarginti rusvomis dėmelėmis. Jaunikliai šviesiai rusvai pilki, sparnų galai balti, uodega vienspalvė. Snapas geltonas, viršūnė juosva. Kojos šviesiai rožinės.

Paplitimas
----------

Arealas cirkumpoliarinis. Eurazijoje paplitęs arktinėje pakrantėje nuo Kanino pusiasalio iki Čiukčių pusiasalio ir Anadyrio įlankos. Gyvena arktinėje Šiaurės Amerikoje ir daugelyje poliarinių salų. Žiemoja šiaurinėse Atlanto ir Ramiojo vandenynų pakrantėse.

Lietuvoje retkarčiais užklysta į pajūrį.

Biologija
---------

Lizdus krauna tundrose, ežerų ir jūrų salose. Peri neaukšta žole apžėlusiose vietovėse. Elgsena artimas tipiškiems baltgalviams kirams. Lytiškai subręsta ketvirtaisiais gyvenimo metais. Monogamas. Paprastai peri nedidelėmis ir retomis kolonijomis, aptinkami ir pavieniai lizdai. Dėtyje būna 2–3 kiaušiniai, sveriantys maždaug po 107 gramus. Lizdą krauna, peri ir jauniklius augina abu porelės nariai. Mažieji kiriukai pradeda skraidyti maždaug 6 savaičių amžiaus. Netrukus palieka lizdavietę ir klajoja jūrų pakrantėmis.

Minta vandens bestuburiais, žuvimis, sausumos nariuotakojais. Puola mažesnius, silpnesnius paukščius, lesa jų kiaušinius bei jauniklius. Kartais neatsisako uogų, žolės, dumblių. 

Didieji poliariniai kirai kartais išdrasko kitų paukščių (pavyzdžiui, gagų) lizdus, sunaikina jų dėtis. Lesdami lavonus, atlieka sanitarų vaidmenį.

Šaltiniai
---------

* *Lietuvos fauna: paukščiai, 1 knyga.* Sud. V. Logminas. – Vilnius: Mokslas, 1990.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cucurbita maxima** |
| --- |
| Didysis moliūgas (*Cucurbita maxima*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Moliūginiai  *( Cucurbitaceae)* |
| Gentis: | Moliūgas  *( Cucurbita)* |
| Rūšis: | Didysis moliūgas  *( Cucurbita maxima)* |

 |

**Didysis moliūgas** (*Cucurbita maxima*) – moliūginių (*Cucurbitaceae*) šeimos augalas, priklausantis moliūgo (*Cucurbita*) genčiai. Kilęs iš Pietų Amerikos (Andų kalnų), bet po Amerikos kolonizacijos išplatintas Šiaurės Amerikoje, Azijoje, Europoje.

Augalas žolinis, stiebas šliaužiojantis. Lapai dideli, skiautėti, šiurkštūs. Žiedai dideli, vienanamiai, geltoni ar oranžiniai. Vaisiai dideli, įvairių spalvų ir formų – sferiški ir netaisyklingi, gumburiuoti ir lygūs, tamsiai žali, geltoni, dryžuoti, oranžiniai.

Mėgsta lengvą, sausą, gerai vėdinamą dirvą. Neatsparus šalnoms ir sausroms. Lengvai kryžminasi su kitais moliūgais. Išveista daug varietetų.

Didysis moliūgas plačiai vartojamas kulinarijoje, ypač Amerikos žemyne. Valgomas įdarytas, naudojamas troškiniams, garnyrams. Valgomos paskrudintos sėklos. Išskobti ir džiovinti vaisiai naudojami kaip ritualiniai reikmenys.

Požymiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis moliūgas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Didysis milimetrinis teleskopas|  |
| Organizacija | National Institute of Astrophysics, Optics and Electronics[\*], University of Massachusetts Amherst[\*] |
| Vietovė(s) | Sierra Negra[\*], Meksika |
| Koordinatės | 18°59′09″š. pl. 97°18′53″v. ilg.﻿ / ﻿18.985833333333°š. pl. 97.314722222222°v. ilg.﻿ / 18.985833333333; -97.314722222222Koordinatės: 18°59′09″š. pl. 97°18′53″v. ilg.﻿ / ﻿18.985833333333°š. pl. 97.314722222222°v. ilg.﻿ / 18.985833333333; -97.314722222222 |
| Altitudė | 4 640 metras |
| Pastatytas | – (–) |
| Pirmoji šviesa | 17 birželio 2011 |
| Teleskopo stilius | Radioteleskopas, Cassegrain reflecting telescope[\*] |
| Diametras | 50 metras, 2,5 metras |
| Surinkimo plotas | 1 960 kvadratinis metras |
| Židinio nuotolis | 525 metras |
| Svetainė | www.lmtgtm.org |
| Commons page Susijusios laikmenos Vikitekoje |
| [redaguoti Vikidatoje] |

**Didysis milimetrinis teleskopas** (isp. *LMT; Gran Telescopio Milimétrico*) – didžiausias ir jautriausias pasaulyje 0,85-4 mm dažnio vienos apertūros radijo bangų teleskopas, kurio antenos skersmuo 50 m, o plotas – 2000 m². Veikia nuo 2006 m. lapkričio 22 d.

Šis radioteleskopas yra įrengtas Pueblos valstijoje (Meksika) ant užgesusio *Sierra Negra* ugnikalnio, penkto pagal aukštį Meksikos kalno. Radioteleskopo statybos truko 10 m. ir kainavo 116 milijonų dolerių. Tai jungtinis Meksikos (70 % INAOE, *Instituto Nacional de Astrofísica, Óptica y Electrónica*) ir JAV (30 %, Masačiusetso universiteto Amherste) projektas.

Stebėjimai milimetriniame diapazone, atliekami šiuo teleskopu, leidžia stebėti tarpžvaigždinės erdvės sritis, temdomas dulkių. Juo gaunama informacija leidžia didinti žinias apie žvaigždžių formavimąsi. LMT radioteleskopas taip pat labai tinka stebėti gana šaltus objektus, kurie daugiausia spinduliuoja būtent milimetriniame diapazone – planetas ir protoplanetinius diskus.

Didžiojo milimetrinio teleskopo vieta Meksikoje

Nuorodos
--------

* LMT web site LMT svetainė (anglų kalba)
* Instituto Nacional de Astrofísica, Óptica y Electrónica
* University of Massachusetts Astronomy Department
| **Tenebrio molitor** |
| --- |
| Didysis milčius (*Tenebrio molitor*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Juodvabaliai  *( Tenebrionidae)* |
| Gentis: | *Tenebrio*  *( Tenebrio)* |
| Rūšis: | Didysis milčius  *( Tenebrio molitor)* |

 |

**Didysis milčius** (*Tenebrio molitor*) – juodvabalių (*Tenebrionidae*) šeimos vabalas.

Kūnas 12–18 mm ilgio, juodas, pailgas. Deda ~500 kiaušinėlių. Iš jų per savaitę išsirita lervos. Lėliukės stadijoje priklausomai nuo inkubacinių sąlygų būna nuo 3 iki 30 dienų.

Didysis milčius veisiasi svirnų, kepyklų, sandėlių, malūnų, gyvenamųjų namų tamsiose, drėgnose, nevėdinamose kertėse. Ir vabalai, ir lervos minta grūdų produktais, ypač miltais, džiovintais vaisiais. Juos užteršia išmatomis, išnaromis, todėl vartojimui nebetinka.

* LervosLervos
* Suaugėlio požymiaiSuaugėlio požymiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Didysis milčius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 89


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis milčius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tegenaria gigantea** |
| --- |
| Didysis naminis voras (Tegenaria gigantea)Didysis naminis voras (*Tegenaria gigantea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Piltuvininkai  *( Agelenidae)* |
| Gentis: | Kampavoris  *( Tegenaria)* |
| Rūšis: | Didysis naminis voras  *( Tegenaria gigantea)* |

 |
| Binomas |
| ***Tegenaria gigantea***Simon, 1875 |

**Didysis naminis voras** (*Tegenaria gigantea*) – piltuvininkų (*Agelenidae)* šeimos, kampavorių (*Tegenaria*) genties voras. Paplitęs Anglijoje, Prancūzijoje, Ispanijoje ir Portugalijoje, taip pat Šiaurės Amerikoje ir Australijoje.

Šio voro dydis yra 7 cm tarp ištiestų kojų tarpugalių.

Šis plaukuotas ilgakojis voras dažniausiai gyvena gyvenamuosiuose pastatuose. Slepiasi tamsiuose kampuose ir čia mezga tinklą. Aukos naminis voras tyko iš voratinklio pagamintame vamzdelyje. Naktį patinai išsiruošia ieškoti patelių, todėl juos dažnai galima pamatyti bėgančius grindimis. Klajodami jie dažnai įkrenta į baseinus ar kriaukles, o įkritę nebegali išlipti, nes vorai nemoka laipioti slidžiais paviršiais.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Didysis naminis voras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |