recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vytautas Kriščiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1908 m. rugsėjo 21 d.Pasvalys |
| Mirė | 1991 m. vasario 14 d. (82 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | statybos inžinierius, pedagogas |
| Partija | 1959 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1938 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Vytautas Kriščiūnas** (1908 m. rugsėjo 21 d. Pasvalyje – 1991 m. vasario 14 d. Vilniuje) – Lietuvos statybos inžinierius, technikos mokslų kandidatas.

Biografija
----------

1938 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1944–1948 m. Statybos projektavimo instituto vyr. konstruktorius. 1948–1951 m. statybos ministro pavaduotojas. 1951–1960 m. Miestų ir kaimo projektavimo instituto vyr. inžinierius. 1957 m. technikos mokslų kandidatas. 1960–1979 m. dėstė Vilniaus inžineriniame statybos institute (iki 1969 m. Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialas), 1960–1965 m. Statybos, 1965–1971 m. Miestų statybos, 1971–1976 m. Pastatų konstrukcijų katedros vedėjas, nuo 1976 m. profesorius.

1958–1961 m. Statybos industrijos mokslinės techninės draugijos pirmininkas. 1965 m. LTSR nusipelnęs statybininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys: patalpų mikroklimatas, statybinių konstrukcijų skaičiavimas, jų šiluminis laidumas ir ekonomiškumas. Suprojektavo gyvenamųjų, visuomeninių ir pramoninių pastatų, gatvių ir kt. statinių, parengė architektūros paminklų restauravimo projektų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Kriščiūnas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 403
2. ↑  Algimantas Nakas. *Vytautas Kriščiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 78 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Suasonaspranc. *Soissons* |
| --- |
|        |
| *Suasono katedra* |
|  |
| 

SuasonasSuasonas

49°22′0″ š. pl. 3°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.36667°š. pl. 3.31667°r. ilg.﻿ / 49.36667; 3.31667﻿ (Suasonas)Koordinatės: 49°22′0″ š. pl. 3°19′0″ r. ilg.﻿ / ﻿49.36667°š. pl. 3.31667°r. ilg.﻿ / 49.36667; 3.31667﻿ (Suasonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Aukštutinė Prancūzija |
| **Departamentas** | Ena (departamentas) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 29 667  |
| **Plotas** | 12,3 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 412 žm./km² |
| **Altitudė** | 55 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Suasonas |

**Suasonas** (pranc. *Soissons*) – miestas šiaurės Prancūzijoje, Aukštutinėje Prancūzijoje, Enos departamente, 100 km į šiaurės rytus nuo Paryžiaus, prie Enos upės. Pro miestą eina Paryžiaus-Lano greitkelis. Verčiamasi amatais, turizmu.

Miesto įžymybė – XII a. gotikinė Suasono katedra (vakarinio bokšto aukštis – 66 m). Taip pat yra Šv. Jono abatijos (pastatyta 1076 m.) griuvėsiai, geologijos muziejus, botanikos sodas.

Istorija
--------

Senovėje Suasonas buvo keltų gyvenvietė. Romėnų šaltiniuose minima *Noviodunum* pavadinimu. Tuo metu tai buvo belgų genties suesionų sostinė. Ją užkariavo Julijus Cezaris. Jau IV a. čia buvo įsteigta vyskupija. 457–486 m. miestas buvo nuo Romos imperijos atsiskyrusio Suasono domeno sostine. Ją 486 m. po Suasono mūšio, užėmė Chlodvigas I. Merovingų laikais Suasaonas buvo vienos iš karalysčių sostine, tačiau 613 m. prijungta prie Prancūzijos.

* Šv. Jono abatijaŠv. Jono abatija
* RotušėRotušė
* Karo paminklasKaro paminklas
| Leticia Roman |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Letizia Novarese |
|  |
| Gimė | 1941 m. rugpjūčio 12 d. (81 metai)Roma, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Leticija Roman** (it. *Leticia Román* , g. 1941 m. rugpjūčio 12 d.) – italų kino aktorė. Titruose ji taip pat buvo pristatoma kaip *Laetitia Roman*, *Leticia Roman*, *Letitia Roman* arba *Letitia Román*.

Biografija
----------

Leticija gimė Romoje, teatro aktorės Giuliana Gianni ir scenaristo bei kostiumų dizainerio Nino Novarese šeimoje. Mokėsi Italijoje, Šveicarijoje, o 1959 m. apsigyveno Los Andžele kartu su tėvu, kuris buvo nusamdytas kostiumų dizaineriu filmui „Spartakas", o vėliau darbavosi prie tokių juostų kaip „Rutos istorija" ir „Kleopatra" (1963).

Nors tėvai ir prieštaravo jos norui tapti aktore, Leticija pradėjo lankyti Sanfordo Meisnerio vaidybos kursus. Debiutinis jos vaidmuo buvo 1960 m. filmas kartu su Elvis Presley „G. I. Blues". 1963 m. ji atliko pirmą pagrindinį vaidmenį trileryje „Mergina, kuri per daug žinojo", o po metų nusifilmavo Russ Meyer juostoje „Fanny Hill".

1966 m. Leticija ištekėjo ir pasitraukė iš kino. Iki 2012 m. ji gyveno JAV, kur vertėsi nekilnojamojo turto verslu, vėliau grįžo gyventi atgal į Italiją.

Filmografija
------------

* G. I. Blues (1960)
* L'oro dei sette santi (1961)
* Pirates of Tortuga (1961)
* Ponzio Pilato (1962)
* I lancieri neri (1962)
* La rimpatriata (1963)
* Un tentativo sentimentale (1963)
* Mergina, kuri per daug žinojo (1963)
* I baci (1964)
* Fanny Hill (1964)
* Heirate mich, Cherie (1964)
* Die schwedische Jungfrau (1965)
* Die Herren (1965)
* Sopra e sotto il letto (1965)
* An der Donau, wenn der Wein blüht (1965)
* Tvirtoji Ranka (1965)
* Comando de asesinos (1966)
* I forti di Forte Coraggio (1966)
* Organizzazione U.N.C.L.E. (1966)

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Leticia Roman Biography at IMDb.com

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Leticia Roman** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
Vatnajokudlis, Islandija
**Vatnajokudlis** (isl. *Vatnajökull* – „ežerų ledynas") – didžiausias Europos ledynas, esantis Islandijoje. Plotas – 8400 km². Ledyno kloduose yra beveik tiek pat vandens, kiek visuose kituose Europos ledynuose kartu sudėjus.

Islandijos vulkaninių uolienų paviršių 2 milijonus metų kūrė daugiau kaip 1,6 km storio paskutinio ledynmečio (jis baigėsi maždaug prieš 10 000 metų) ledynai.

Vatnajokudlio ledas driekiasi per kalnus ir sudaro plačią, apie 800 m storio baltą lygumą, netinkamą jokiai gyvybei. Tačiau pats ledynas tarsi gyvas: tai plečiasi, tai traukiasi, tai lėtai pulsuoja, o kartais įsismarkauja kaip ugnikalnis. 1783 m. išsiveržusi lava suskaldė beveik visą Lakio kalno viršūnę: atsivėrė 24 km ilgio 100 atskirų kraterių virtinė. Lava apliejo daugiau nei 520 km² žemės. Beveik 10 000 žmonių mirė iš bado. 1973 m. išsiveržė Helgafetlio ugnikalnis, kuris apie 5 tūkstančius metų neveikė ir buvo laikytas užgesusiu. Eiravajokudlio ugnikalnis, trečias pagal dydį Europoje buvo išsiveržęs du kartus – XIV ir XVIII a.

Vatnajokudlio permainas sukelia ugnikalnių kaitra ir ledynų šaltis. Pasekmės aiškiai matomos jo ledo kepurės pagrinde.

Kai kuriose Vatnajokudlio vietose ledas yra 1000 m storio.

Galerija
--------

* Vatnajokudlio ledynas
* Vaizdas į Vatnajokudlį nuo kelio į Jokulsarloną

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vatnajokudlis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vatnajokudlio internetinė svetainė **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Akbaro įkurti ir keli vėlesnieji subahai
**Subahas** (*subah*) – provincija, pirmo lygio administracinis vienetas, naudotas Indijos subkontinente, Mogolų imperijoje nuo 1572 m. Subaho vietininkas vadinosi **subahdar**. Subahai dalinosi į rajonus *sarkar*, šie – į *pargana* ir *mahal*.

Raida
-----

Subahai buvo įkurti imperatoriaus Akbaro, kuris 1572–1580 m. išsiplėtusioje imperijoje įvykdė administracinę reformą. Jis įkūrė 12 subahų: Kabulas, Lahoras, Multanas, Adžmeras, Gudžaratas (sostinė Ahmedabadas), Delis, Agra, Malva (sostinė Udžainas), Avadhas, Alahabadas, Biharas (sostinė Patna), Bengalija (sostinė Radžmahalis).

Akbarui prijungus naujas sritis, buvo įkurti dar trys Sabahai, tokiu būdu jų skaičių išplečiant į 15: Beraras (1596, sostinė Eličpuras), Khandešas (arba Dandešas, 1601), Ahmadnagaras (1636, kitaip Daulatabadas, Aurangabadas).

Džahangyrui (1605–1627) valdant, įkurti dar du sabahai, tokiu būdu jų tapo 17. Orisa atskirta nuo Bengalijos.

Džahanšacho (1628–1658) laikais kai kurie sabahai buvo padalinti, ir galutinis jų skaičius išaugo iki 22. Nuo Beraro buvo atskirta Telangana, o 1657 m. ji įjungta į Zafarabadą; Kašmyras buvo atskirtas nuo Kabulo, Thatta (Sindhas) – nuo Multano, Bidaras nuo Ahmadnagaro. Kurė laiką kaip atskiras subahas egzistavo Kandaharas, bet jis atiteko Persijai 1648 m. Tuo metu Agra pervardinta Akbarabadu, o Delis – Šahdžahanbadu.

Aurangzebas (1658–1707) išplėtė imperiją, ir pridėjo du naujus subahus: Bidžapurą (1686 m.) ir Golkondą (Haidarabadą, 1687 m.). Tokiu būdu jo laikais buvo 21 subahas: Kabulas, Kašmyras, Lahoras, Multanas, Delis, Agra, Avadhas, Illahabadas, Biharas, Bengalija, Orisa, Malva, Adžmeras, Gudžaratas, Beraras, Khandešas, Aurangabadas, Bidaras, Thatta, Bidžapuras, Haidarabadas.

Paskutinysis subahas pridėtas 1710 m. valdant Bahadur Šah. Tai buvo Arkotas. XVIII a. viduryje Mogolų imperijai subyrėjus, dauguma subahų paskelbė nepriklausomybę arba buvo integruoti į Maratų, Duranių imperijas. Paskutinieji Mogolai tevaldė vienintelį subahą – Delį.
| **Saulius Sondeckis** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. birželio 18 d. (68 metai)Vilnius |
| Tėvas | Saulius Sondeckis |
| Motina | Aldona Žvikaitė |
|  |
| Veikla | TV žurnalistas, prodiuseris |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universitetas |

**Saulius Sondeckis** (g. 1954 m. birželio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistas, prodiuseris

Biografija
----------

1978 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakulteto ekonominės statistikos specialybę.

Nuo 1978 m. Lietuvos televizijos ir radijo komiteto Informacijos vyriausiosios redakcijos redaktorius, skyriaus vedėjas, Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos komentatorius. 1992 m. Valstybinės ekonominės ir komercinės televizijos laidų direkcijos direktoriaus pavaduotojas. 1993–1996 m. Lietuvos televizijos direktorius, 1997 m. Ryšių su visuomene skyriaus vadovas. Rengė laidas ekonomikos temomis, kelionių filmus ir reportažus. Nuo 1997 m. „PRO S studijos" direktorius, rengia laidas televizijoms, dokumentinius filmus, įvairius renginius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 458 psl.
**Milicijos jaunesnysis leitenantas** (rus. *младший лейтенант милиции*) – specialusis jaunesniojo TSRS milicijos vadovaujančio personalo laipsnis 1936-1943 m. 
Atitiko valstybės saugumo jaunesnįjį leitenantą (NKVD sistema), vyresnįjį leitenantą Raudonojoje Armijoje ir vyresnįjį leitenantą kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį vyresnysis leitenantas.

Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos seržantas, o aukštesnis – milicijos leitenantas. 

Milicijos jaunesniesiems leitenantams, atitarnavusiems 3 metus su šiuo laipsniu ir teigiamai atestuotiems, būdavo suteikiamas milicijos leitenanto laipsnis.

Laipsnio istorija
-----------------

Milicijos jaunesniojo leitenanto laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157. 

Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d. kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius" (*О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции*) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.

Nuorodos
--------

1. ↑  Положение о прохождении службы начальствующим составом Рабоче-Крестьянской милиции Народного комиссариата внутренних дел СССР

* Звания и знаки различия милиции в мае 1936 – феврале 1943 г.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**milicijos seržantas**(leitenantas) | **TSRS milicijos laipsniai (1936-1943 m.)****milicijos jaunesnysis leitenantas**(vyresnysis leitenantas) | vyresnis laipsnis**milicijos leitenantas**(kapitonas) |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Letojanisit. *Letojanni* |
| --- |
| *Letojanio pakrantė* |
|  |
| 

LetojanisLetojanis

37°53′0″ š. pl. 15°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.88333°š. pl. 15.30000°r. ilg.﻿ / 37.88333; 15.30000﻿ (Letojanis)Koordinatės: 37°53′0″ š. pl. 15°18′0″ r. ilg.﻿ / ﻿37.88333°š. pl. 15.30000°r. ilg.﻿ / 37.88333; 15.30000﻿ (Letojanis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Mesinos provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 2 795  |
| **Plotas** | 6 km² |
| **Tankumas** (2011) | 466 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Letojanis |

**Letojanis** (it. *Letojanni*, sicil. *Letujanni*) – miestelis Italijoje, Sicilijoje, Mesinos provincijoje, 40 km į pietvakarius nuo Mesinos, Jonijos jūros pakrantėje. Vystomas turizmas. Kartu su gretima Taorminos gyvenviete sudaro turistinį kompleksą. Yra centrinė aikštė, XVII a. katalikų Šv. Juozapo bažnyčia (po žemės drebėjimo atstatyta 1931 m.), paminklas ir muziejus iš Letojanio kilusiam senatoriui Francesco Durante. Yra geležinkelio stotis.

Istorija
--------

Letojanis buvo žvejų kaimas Galodoro komunoje. Nuo 1879 m. tapo Galodoro-Letojanio komunos centru, o nuo 1952 m. šios komunos atsiskyrė.

Vaizdas iš Taorminos
Gatvė ir bažnyčia Letojanyje
|  |
| --- |
| **Vatikano helipadas** |
|  |
| IATA: nėra - ICAO: nėra |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Vatikanas |
| Miestas | Vatikanas |
| Aukštis virš jūros lygio | 75 m |
| Koordinatės | 41°54′7.2″ š. pl. 12°26′47.4″ r. ilg.﻿ / ﻿41.902000°š. pl. 12.446500°r. ilg.﻿ / 41.902000; 12.446500Koordinatės: 41°54′7.2″ š. pl. 12°26′47.4″ r. ilg.﻿ / ﻿41.902000°š. pl. 12.446500°r. ilg.﻿ / 41.902000; 12.446500 |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
|  | 25 | 17 | betonas |

**Vatikano helipadas** (it. *Eliporto di Città del Vaticano*) – sraigtasparnių nusileidimo aikštelė Vatikane. Helipadas turi 25 × 17 m dydžio betoninę aikštelę. Ji skirta trumpoms sraigtasparnių kelionėms popiežiams ar aukšto rango svečiams.

Aikštelė yra vakarinėje Vatikano sodų dalyje.

Helipadas pastatytas 1976 m. Pauliaus VI valdymo metu. Tai buvo padaryta siekiant greitesnių popiežiaus kelionių į vilą Castel Gandolfo mieste bei mažinant nepatogumus viešajam transportui. 

1978 m. popiežius Jonas Paulius II šalia aikštelės pastatė bronzinę Čenstakavos Dievo Motinos statulą.

Popiežiaus kelionėms iš šios aikštelės naudojamas AgustaWestland AW139 sraigtasparnis, priklausantis Italijos karinėms oro pajėgoms.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vatican City
| **Vytautas Lelešius** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. kovo 25 d.Kaune |
| Mirė | 2007 m. rugpjūčio 18 d. (77 metai) |
|  |
| Veikla | geologas, geografas, mineralogas, habilituotas fizinių mokslų daktaras. |

**Vytautas Lelešius** (1930 m. kovo 25 d. Kaune – 2007 m. rugpjūčio 18 d.) – geologas, geografas, mineralogas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Mokėsi Trakų, Kaišiadorių, Aukštadvario, Vilniaus gimnazijose. 1949-1954 m. studijavo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1956 m. įstojo į aspirantūrą ir 1961 m. Leningrado kalnų institute apgynė geologijos-mineralogijos mokslų kandidato (daktaro) disertaciją. 1973 m. TSRS Mokslų akademijos Novosibirsko skyriaus Geologijos ir geofizikos institute apgynė geologijos-mineralogijos mokslų daktaro disertaciją.

Nuo 1962 m. dirbo Tadžikijos mokslų akademijos Geologijos institute.

Mokslinė veikla
---------------

1954-1955 m. Tian Šanio ir Pamyro kalnuose vykdė geologinę nuotrauką, nuo 1956 m. tyrinėjo Vidurinės Azijos paleozojaus koralus, stratigrafiją, tektoniką, paleogeografiją, paleoekologiją, organinio pasaulio evoliuciją. Nustatė, kad koralų evoliucijoje periodiškai kaitaliojosi klestėjimo laikotarpiai su krizėmis. Paskelbė apie 130 mokslinių straipsnių ir dvi monografijas apie Vidurinės Azijos paleozojaus koralus, stratigrafiją, tektoniką. Domėjosi Vidurinės Azijos aplinkos apsauga.

Bibliografija
-------------

* Tadžikistano silūro tabuliatai, 1972 m. rusų kalba

Nuorodos
--------

* In Memoriam. Outstanding researcher of the Pamir Paleozoic Vytautas Leleshus (25 March 1930 – 18 August 2007), Geologija. 2009. Vol. 51. No. 1(65). P. i–iii, Lietuvos mokslų akademija, 2009.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Vytautas Lelešius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 702 psl.
| Su Folsas*Sioux Falls* |
| --- |
| *Didžiosios Sijų upės krioklys Su Folse* |
|  |
| 

Su FolsasSu Folsas

43°32′0″ š. pl. 96°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.53333°š. pl. 96.71667°r. ilg.﻿ / 43.53333; 96.71667﻿ (Su Folsas)Koordinatės: 43°32′0″ š. pl. 96°43′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.53333°š. pl. 96.71667°r. ilg.﻿ / 43.53333; 96.71667﻿ (Su Folsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Pietų Dakota Pietų Dakota |
| **Apygarda** | Minehahos apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1856 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 153 888  |
| **Altitudė** | 448 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Su Folsas |

**Su Folsas** (angl. *Sioux Falls*, lak. *Íŋyaŋ Okábleča Otȟúŋwahe*) – miestas Jungtinių Amerikos Valstijų vidurio šiaurėje, Pietų Dakotos pietryčiuose (didžiausias valstijos miestas), Didžiosios Sijų upės pakrantėje. Minehahos apygardos centras. Didelis transporto mazgas: oro uostas, geležinkeliai ir plentai į Mineapolį, Omahą, Rapid Sitį, plentas į Fargą. Vystoma elektronikos (elektros įrenginių, kompiuterių ir jų dalių gamyba), chemijos (plastikų), medžio apdirbimo, maisto (mėsos) pramonė, turizmas. Apylinkėse vystomas žemės ūkis (auginami javai, sojų pupelės, veisiami galvijai), kasamas kvarcitas.

Mieste veikia 1883 m. įkurtas Su Folso universitetas bei 1965 m. įkurtas Kolorado technikos universitetas, Pietryčių technikos institutas (1968 m.), baptistų seminarija ir kitos aukštosios mokyklos. Prie Su Folso yra Žemės išteklių stebėjimo ir mokslo centras. Mieste veikia Gamtos istorijos, afroamerikiečių istorijos ir kiti muziejai, kelios meno galerijos, teatrai, simfoninis orkestras, zoologijos sodas, Vašingtono meno ir mokslo paviljonas (jame yra meno galerija, koncertų salė, teatras, mokslo muziejus).

Istorija
--------

Vietovė prie Didžiosios Sijų upės krioklių gyvenama nuo seno. Iki amerikiečių užkariavimo, šiuose kraštuose vyravo indėnai lakotai. 1856–1857 m. pradėjo kurtis pirmieji naujakuriai, o 1865 m. įsteigta Fort Dakotos tvirtovė. 1883 m. Su Folsui suteiktos miesto teisės. XIX a. 9-ajame dešimtmetyje miestą pasiekė geležinkelis, ir gyventojų skaičius ėmė sparčiai augti, nors vėliau sekęs skėrių antpuolis augimą pristabdė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Su Folsas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012
Paminklas V. Kochanauskui Kybartų stadione
**Vytautas Kochanauskas** (1924 m. gruodžio 7 d. Vilkaviškio apskrities Kybartų mieste – 1987 m.  birželio 4 d.) – Lietuvos futbolininkas ir treneris, treniravęs ir ledo ritulininkus.

Biografija
----------

1941 m. baigė Kybartų gimnaziją, po to mokėsi Vilniaus geležinkelininkų mokykloje Nr. 1. Nuo 1942 m. iki 1961 m. dirbo Virbalio geležinkelio stotyje: pradžioje iešmininku, vėliau – budėtoju. 1961 m. įsidarbino Kybartų prekybos įrengimų gamykloje, kur iki išėjimo į pensija buvo gaminių kokybės kontrolieriumi ir sporto metodininku.

Nuo mažens mėgo sportą, buvo tarp tų kybartiečių, kurie jau pirmąjį sekmadienį po praūžusio karo susirinko į miesto stadioną žaisti futbolą. Nuo 1945 m. LTSR pirmenybių Suvalkijos zonoje atstovavo seniausią šalies futbolo klubą Kybartų „Sveikatą" (1946 m. ir 1949–1951 m. Kybartų „Žalgirį", o 1952 m. – Geležinkelininkų sporto klubą). Buvo kviečiamas į Lietuvos geležinkelininkų futbolo rinktinę, 1952 m. tapo „Nemuno" draugijos futbolo čempionu. Nuo 1953 m. vėl sportavo Kybartų „Sveikatoje", 1958–1963 m. buvo jos žaidžiantysis treneris, o 1963–1984 m. – treneris (komanda 1949–1952 m. 1973–1977 m. ir 1981 m. rungtyniavo respublikos aukščiausioje lygoje). 1974 m. jis mokėsi futbolo trenerių kursuose prie Lietuvos kūno kultūros instituto.

V. Kochanauskas žaidė ir ledo ritulį, 1952–1980 m. treniravo Kybartų „Sveikatos" ledo ritulio komandą, o 1962 m. – Lietuvos „Nemuno" draugijos rinktinę. 

Sūnus Rimvydas Kochanauskas taip pat pasuko futbolo trenerio keliu, treniravo įvairaus amžiaus šalies rinktines ir klubus. Futbolininkais tapo ir anūkai Lukas, Andrius.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Nuo 1988 m. Kybartuose rengiamas Vytauto Kochanausko taurės futbolo turnyras.
* 2016 m. surengtas skulptorių konkursas geriausiam paminklo projektui V. Kochanauskui laimėti. Sporto visuomenėje buvo renkamos lėšos ir 2019 m. birželio 8 d. jis atidengtas Kybartų miesto stadione. Tai skulptoriaus Kęstučio Dovydaičio sukurta futbolininko figūra su metalu įrašytais Vyt. Kochanausko žodžiais: „Sportui reikia ne tik pinigų ir šlovės – svarbiausia išlaikyti sportinę dvasią".

Šaltiniai
---------

* Kochanauskas, Vytautas // Vilkaviškio krašto e – etnografijos akademija Archyvuota kopija 2020-08-11 iš Wayback Machine projekto.
* Klubo istorija // www.fksveikata.lt
* V. Kochanausko paminklas // www.fksveikata.lt
* *Futbolo nykštukai iš Kybartų: nuo lopšio iki istorinio 100-mečio* // www.mususavaite.lt/ 2018 m. lapkričio 16 d.
* *Kybartuose – pirmasis paminklas futbolo žmogui Lietuvoje ir pasaulinis titulas* // m.kauno.diena.lt
* Eglė Kviesulaitienė. *Kybartus jubiliejai nudažė mėlynai ir raudonai* // kybartai.lt/
**Saulė Degutytė-Šiekštelienė** (g. 1969 m. liepos 12 d. Alytuje) – Lietuvos režisierė, scenografė ir aktorė, netradicinės menininkų grupės „Stalo teatras" įkūrėja (2004 m.), daiktų arba objektų teatro pradininkė Lietuvoje.

Biografija
----------

1985–1988 m. lankė Kęstučio Adomaičio pantomimos studiją Kaune. 1989 metais Kauno J. Gruodžio aukštesniojoje muzikos mokykloje įgijo choro dirigentės specialybę. 1995 metais baigė aktorinio meistriškumo studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (Kurso vadovas Algirdas Latėnas). 

1995–2002 m. vaidino „Vaidilos" teatre. 2002–2010 m. Lietuvos vaikų ir jaunimo centre „Nykštukų mokyklėlės" teatro mokytoja, Dramos studijos vadovė. Nuo 2006 m. Vilniaus specialaus vaikų lopšelio-darželio „Žolynėlis" Meninio ugdymo pedagogė. 

Vaidino Valstybinio jaunimo teatro, Všį „Žalia varna", VšĮ „Idioteatras" spektakliuose, TV serialuose, filmuose. Rengia edukacinius projektus vaikams ir neįgaliesiems, veda seminarus bei kūrybines dirbtuves mokytojams. Pirmasis jos pastatytas spektaklis „Eglė žalčių karalienė" tarptautiniame lėlių teatrų festivalyje (2005 metais) pelnę apdovanojimą už režisūrą ir buvo pripažintas geriausiu spektakliu. 2013 metais kaip režisierė pelnė „Auksinį scenos kryžių".

Įvertinimas
-----------

* 2013 m.: „Auksinis scenos kryžius" (aukščiausias Lietuvoje teatro apdovanojimas) Lėlių teatro kategorijoje - už spektaklį „Tarmių stalas"
* Vyriausybės kultūros ir meno premija (2021)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-08-19 iš Wayback Machine projekto. (Lietuvos nacionalinis UNIMA centras, Unima.lt inf.)
2. ↑  Saulė Degutytė
| Kuršių pilkapynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kuršių pilkapynasKuršių pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°36′50″ š. pl. 23°11′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61389°š. pl. 23.18889°r. ilg.﻿ / 55.61389; 23.18889Koordinatės: 55°36′50″ š. pl. 23°11′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.61389°š. pl. 23.18889°r. ilg.﻿ / 55.61389; 23.18889 |

 |
| Vieta | Kelmės rajonas |
| Seniūnija | Tytuvėnų seniūnija |
| Naudotas | I a.–IV a. |
| Žvalgytas | 1887 |
| Tirtas | 1967 m. |

**Kuršių pilkapynas** – pilkapynas Kelmės rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kuršių kaimo (Tytuvėnų seniūnija), Giliaus ežero rytiniame krante.

Tyrimai
-------

Kuršių pilkapynas dar vadinamas Milžinkapiais, Kačmilžiais. XIX a. pab. pilkapyne dar buvo 14 pilkapių, vieną jų 1887 m. ištyrė Tadas Daugirdas. Pilkapio sampilas buvo 10–11 m skersmens, 1 m aukščio, su akmenų vainiku. Rasta žalvarinių papuošalų (karolių, antkaklė, segė, apyrankė, įvijinio žiedo gabalas), geležinis įmovinis kirvis ir sidabrinė profiliuota romėniška I a.–II a. segė, vienas ankstyviausių sidabrinių radinių Lietuvoje.

Per 1967 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus Istorijos instituto archeologai aptiko tik 3 apardytus II a.–IV a. datuojamus pilkapius, jų sampilai nuarti. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mykolas Michelbertas. *Kuršių pilkapynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 328 psl.
**Vytautas Eidukaitis** (g. 1948 m. spalio 6 d. Virbalis) – Lietuvos visuomenės veikėjas, atsargos karo lakūnas, pulkininkas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Virbalio vidurinę mokyklą. 1969 m. su šeima persikėlė gyventi į Kretingą. 1972 m. baigė Tambovo aukštąją karo aviacijos mokyklą. Mokėsi Maskvos karinių oro pajėgų akademijoje.

TSRS-Afganistano karo (1978–1992 m.) dalyvis, strateginės aviacijos eskadrilės vadas. Nuo 1989 m. Komisijos prie LTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Lietuvos jaunuolių karinės tarnybos klausimais narys, iki 1992 m. atstovavo komisijai Kaukaze. 1992 m. ir 1993 m. suorganizavo V. Landsbergio ir Dž. Dudajevo susitikimus Lietuvoje. 1994–1996 m. dalyvavo Pirmajame Čečėnijos kare. 1995 m. išgelbėjo iš Rusijos specialiųjų tarnybų ir pervežė į Lietuvą Dž. Dudajevo šeimą.

1992 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys. Nuo 1999 m. Lietuvos atsargos karininkų sąjungos Teritorinės gynybos projekto pirmininkas. Žmona Svetlana, vaikai Henrika, Vytautas, Renata.

Bibliografija
-------------

* Vienišos vilkės vaikai: kario dienoraštis. 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Eidukaitis (1948)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 359 psl.
| Orija |
| --- |
|  Orija Smilgiuose |
| **Ilgis** | 30,5 km |
| **Baseino plotas** | 117,3 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,35 m³/s |
| **Ištakos** | Žalioji giria |
| **Žiotys** | Pyvesa |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Orija |

**Orija** – upė šiaurės Lietuvoje, Panevėžio ir Pasvalio rajonuose; Pyvesos dešinysis intakas. Prasideda Žaliojoje girioje, Lamatų kaimo apylinkėse. Aukštupyje teka į pietvakarius, vėliau – į šiaurės vakarus. Nuo Porijų kaimo teka nebe miškais, o dirbamais laukais. Įteka į Pyvesą (16 km nuo jos žiočių) ties Žadeikėliais.

Intakai: Svališkis, Griaudas, Paršupis, Šaltanupis (kairieji), Ožupis, Vorupis (dešinieji). Vidutinis nuolydis 93 cm/km. Žemupyje (8 km nuo žiočių, ties Smilgiais) įrengtas 13 ha priešerozinis Smilgių tvenkinys. Upės žiotys įeina į Pyvesos hidrografinį draustinį. Ties Barklainiais srūva Baltasis šaltinis.

Didesnės gyvenvietės prie Orijos: Beržynė, Porijai, Valakai, Barklainiai, Daujėnai, Smilgiai, Baukai.

Upėvardis siejamas su baltiška šaknimi *\*ār-*, reiškiančia „erdves, platybes, laukus" (plg. *oras* ir latv. *ara* – „ariamas laukas"). Galbūt šios šaknies vediniais žymėti toli, atokiuose laukuose buvę vandenys.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Orija (Pyvesa)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. 249 psl.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Saulius Vikertas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 2003 m. vasario 10 d. (19 metų) |
| Gimimo vieta | Lietuva |
| Ūgis | 172 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20172018  2019  2020–2021  2021  2021 | FK NFA  Marijampolė City FK Sūduva  FK Riteriai  → Riteriai B | 0? 0(?) 0? 0(?) 02 0(0)00 0(0)02 0(1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019 | Lietuvos U-17 | 6 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. kovo 1 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. rugsėjo 11 d.. |

**Saulius Vikertas** (g. 2003 m. vasario 10 d.) – Lietuvos futbolininkas, žaidžiantis saugo pozicijoje.

Karjera
-------

2017 m. žaidė FK NFA (Antroje lygoje); 2018 m. atstovavo FK NFA Pirmoje lygoje.

2019 m. žaidė Marijampolė City ekipoje, kuri rungtyniavo Antroje lygoje.

### FK Sūduva

2020 m. buvo registruojamas A lygos rungtynėms FK Sūduva sudėtyje, bet savo progos tame sezone nesulaukė. Žaidė Sūduva B ekipoje (Antroje lygoje).

Debiutas A lygoje įvyko 2021 m. kai sužaidė pirmas rungtynes Marijampolės „Sūduvos" pagrindinėje sudėtyje. Pirmoje sezono pusėje A lygoje pasirodė vos du kartus. oficialiai sužaidė vos kelias minutes. Daugiau laiko gaudavo Sūduva B ekipoje, kuri dalyvavo Pirmos lygos pirmenybėse.

2021 m. vasarą pasirodė pranešimai, kad S.Vikertas išvyksta.

### FK Riteriai

Netrukus paaiškėjo, kad žaidėjas persikėlė į „Riterių" futbolo klubą. 2021 m. liepos 3 d. atstovavo Riteriai B ekipai, kuri rungtyniavo Pirmoje lygoje. 2021 m. liepos 6 d. rungtynėse prieš Kauno Žalgiris B pelnė įvartį.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Sūduva"** | 0 | 0 |
| **2021** | **„Sūduva"** | 2 | 0 |
|  |  |  |
| **2021** | **„Riteriai"** | 0 | 0 |
| 2021 | **Riteriai B** | 2 | 1 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Ekipa žaidė Pirmoje lygoje;

Žaidimas rinktinėje
-------------------

Kviečiamas į jaunimo rinktines. 

### U-17 rinktinė

Atstovavo U-17 rinktinei 2019 m. Baltijos taurės turnyre. Žaidė rungtynėse prieš latvius (pralaimėta rezultatu 1:2); estus (lygiosios 1:1) ir suomius (patirtas pralaimėjimas rezultatu 1:7).

2019 m. rugsėjo 27 d. žaidė rungtynėse prieš švedus U-17 atrankos cikle. Rungtynėse patirtas pralaimėjimas rezultatu 2:4.

2019 m. rugsėjo 30 d. žaidė prieš danus. Pralaimėta rezultatu 1:6.

2019 m. spalio 3 d. žaidė prieš Farerų salų U-17 rinktinę. (Lietuvių pergalė rezultatu 4:1.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  alyga.lt: Sūduva atsisveikino su
2. ↑  sportas.lt: Vikertas išvyksta
3. ↑  alyga.lt: riterių naujokas
4. ↑  sportas.lt: pokyčiai riterių sudėtyje
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* alyga.lt
* lietuvosfutbolas.lt
* transfermarkt.com
* fkriteriai.lt
* Globalsportsarchive
**Vytautas Buterlevičius** (1937 m. birželio 6 d. Kaune) – Lietuvos choreografas, baletmeisteris.

Biografija
----------

1978 m. baigė Lietuvos konservatorijos Klaipėdos fakultetų choreografijos klasę, įgijo baletmeisterio kvalifikaciją.

Dar besimokydamas vidurinėje mokykloje, susidomėjo lietuvių liaudies šokiu, pasitobulinęs ansamblio studijoje, 1954–1975 m. ansamblio „Lietuva" šokėjas, nuo 1981 m. iki 2010 m. vyr. baletmeisteris. 1961–1963 m. ansamblio „Rūta" baletmeisteris, 1975–1981 m. vadovas. 1972–1974 m. ansamblio „Vingis", 1975–1981 m. ansamblio „Rasa" meno vadovas ir vyriausiasis baletmeisteris. 1975–1976 m. dėstė Vilniaus kultūros mokykloje, 1978–1981 m. – Vilniaus pedagoginiame institute estetinio lavinimo katedros vyr. Dėstytojas ir dainų ir šokių ansamblio "Šviesa" baletmeisteris, programos "Parvažiavo saulė" autorius.

Sukūrė šokių, ratelių („Slinkis" 1978 m. „Paruginis" 1980 m. „Gailinga" 1981 m. „Derliaus daina" 1982 m.), šokių programų („Rugio giesmė" 1985 m. visos choreografijos autorius ir istorinio tautinio kostiumo ansamblyje "Lietuva" pradininkas„Ein saulelė apie dangų" 1991 m. Antros dalies scenarijaus ir choreografijos autorius). 1978 m. už nuopelnus liaudies menui ir choreografijos vystimą suteiktas Lietuvos nusipelniusio artisto garbės vardas, o 1987 m. suteiktas nusipelniusio meno veikėjo garbės vardas. Lietuvos dainų švenčių (1975, 1980, 1985, 1990, 1998, 2003, 2007 m.), folkloro festivalio „Baltica" (1987 m.) scenarijų autorius, meno vadovas, baletmeisteris. 1985 m. už ansamblių vakaro choreografinį sprendimą skirta I-jo laipsnio Choregrafijos premija. 2003 m. Ansamblių vakaro Kalnų parke vyr režisierius ir vyriausiasis baletmeisteris, ir prologo "Oi, ant kalno balta karūnėlė" skirto Karaliaus Mindaugo katūnavimo 750 m. Jubiliejui autorius. 2012 m. ir 2016 m. Respublikinių moksleivių ansamblių vakarų Kalnų parke – "Tai gražiai, gražiai mane augino" ir "Koks gražus Tavo veidas gimtine" scenarijų autorius, režisierius ir vyr. baletmeisteris.2020 metais, už nuopelnus tautinei kultūrai, apdovanotas "Aukso paukšte".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ansamblis „Lietuva". Šokėjų vadovas Vytautas BUTERLEVIČIUS Archyvuota kopija 2007-08-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Livija Gulbinaitė. *Vytautas Buterlevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 667 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Saulė (reikšmės).*
* 
* 
* 

**Saulės simbolis** – simbolis, kuris atvaizduoja Saulę. Svarbus mitologijoje, religijoje, okultizme, astrologijoje, heraldikoje ir kitur. Saulė – tai vienas svarbiausių gamtos objektų, todėl nuo seniausių laikų buvo vaizduojama daugelyje pasaulio kultūrų.

Apskritimo simetrija
--------------------

Pats paprasčiausias Saulės atvaizdavimas – geltonos arba raudonos spalvos skritulys.

* Japonijos vėliavaJaponijos vėliava
* Australijos aborigenų vėliavaAustralijos aborigenų vėliava
* Bangladešo vėliavaBangladešo vėliava

Kitas Saulės žymėjimo būdas – apskritimas su tašku centre. Tai astronominis ir astrologinis Saulės ženklas bei senovės egiptiečių hieroglifas, žymintis Saulės dievą Ra.

*

Keturių spindulių simetrija
---------------------------

Paprasčiausias keturių spindulių simetrijos Saulės simbolis – Saulės kryžius. Jis taip pat siejamas su keturiais metų laikais, o astronomijoje simbolizuoja Žemę.

* 
* Indėnų kadų Saulės kryžiusIndėnų kadų Saulės kryžius

Svastika – Saulės simbolis, išsivystęs iš Saulės kryžiaus. Jis naudojamas Indijos, senovės keltų, germanų, baltų, indėnų simbolikoje.

* 
* Herbe pavaizduota senovės slavų svastikaHerbe pavaizduota senovės slavų svastika

Aštuonkampė, bet keturių linijų tvarka žvaigždė yra Saulės simbolis centrinės Rusijos tautų simbolikoje.

* Udmurtijos vėliavaUdmurtijos vėliava
* El Marijos vėliavaEl Marijos vėliava
* Mordovijos vėliavaMordovijos vėliava

Trijų spindulių simetrija
-------------------------

Triguba spiralė ar triskelionas kartais laikomas trijų spindulių stilizuotu Saulės simboliu.

* TriskelionasTriskelionas
* Ingušetijos vėliavaIngušetijos vėliava

Šešių spindulių simetrija
-------------------------

Rozetė – Gyvenimo gelės elementas laikomas Saulės simboliu slavų, vengrų mitologijoje, tai taip pat dažnas saulę vaizduojantis ornamentas Ispanijoje.

* 

Saulės ratas – senovės slavų Saulės simbolis.

*

Spinduliuota saulė
------------------

Saulės diskas su aplink stilizuotais spinduliais yra labai dažnas Saulės simbolis. Spinduliai gali būti banguoti, trikampiai ar kaip tiesios linijos.

* Argentinos vėliavaArgentinos vėliava
* Kiribačio vėliavaKiribačio vėliava
* Kazachijos vėliavaKazachijos vėliava

Kartais Saulę simbolizuoja tiesiog žiedine simetrija išdėstytos skirtingų spalvų linijos (su ar be apskritimo centre).

* Makedonijos vėliavaMakedonijos vėliava
* Arizonos vėliavaArizonos vėliava
* Japonijos jūrų laivyno vėliavaJaponijos jūrų laivyno vėliava

Taip pat skaitykite
-------------------

* Juodoji saulė
* Gegužės Saulė
Origin|  |
| Kūrėjas | Electronic Arts |
| Pirmoji versija | 2011 m. birželio 3 d. |
| Stabili versija | 10.5.116.52126 |
| Platforma | WindowsmacOS |
| Kalba | 19 kalbos (-ų) |
| Svetainė | origin.com |

**Origin** – skaitmeninio platinimo platforma, kurią įkūrė „Electronic Arts", skirta kompiuterinių žaidimų įsigijimui bei naudojimuisi, taip pat skaitmeninių teisių valdymui ir daugelio žaidėjų žaidimų komunikacijai. Šios platformos programinė įranga prieinama asmeniniams kompiuteriams ir mobiliesiems įrenginiams. 

2022 m. spalį „Origin" sustabdė paslaugų teikimą „Microsoft Windows" naudotojams, perkeldami juos į „EA Play".

„Origin" tiekia socialinio susisiekimo paslaugas, tokias kaip vartotojo valdymo, bendravimo su kontaktais draugų sąraše, tiesioginio jungimosi į žaidimą, žaidimo transliavimo per „Twitch" platformą ir kitų socialinių tinklų integravimo kaip „Facebook", „Xbox Live", „PlayStation Network" bei „Nintendo Network". 2011 m. „Electronic Arts" pareiškė ketinanti konkuruoti su kita žaidimų platinimo paslaugomis teikiančia platforma, „Valve" korporacijai priklausančiu „Steam", pasiūlydama žaidimų progreso saugojimą debesyje, automatinę atnaujinimų diegimo sistemą, pasiekimų funkciją ir galimybę jungtis ta pačia paskyra per kelias platformas.

2013 m. „Origin" turėjo daugiau kaip 50 mln. registruotų vartotojų.

Nuorodos
--------

* „Origin" oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  „EA desktop app set to replace Origin now available" – gamesindustry.biz
2. ↑  Whitehead, Thomas (2012 m. spalio 23 d.). „The Wii U Nintendo Network Will Connect to EA's Origin". Nintendo Life. *Tikrinta 2012 m. spalio 24 d.*
3. ↑  Martindale, Jom (2013-07-24). „EA’s Origin has over 50 million users". Nuoroda tikrinta 2020-06-11.
| Oriolasrus. *Орёл* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

OriolasOriolas

52°58′00″ š. pl. 36°04′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.96667°š. pl. 36.06667°r. ilg.﻿ / 52.96667; 36.06667﻿ (Oriolas)Koordinatės: 52°58′00″ š. pl. 36°04′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.96667°š. pl. 36.06667°r. ilg.﻿ / 52.96667; 36.06667﻿ (Oriolas) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Oriolo sritis Oriolo sritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1566 |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 308 838  |
| **Plotas** | 121,21 km² |
| **Tankumas** (2020) | 2 548 žm./km² |
| **Altitudė** | 149—231 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 302000—302043 |
| **Tel. kodas** | +7 4862 |
| **Tinklalapis** |  |
|  **Vikiteka** | Oriolas |

**Oriolas** (rus. *Орёл*) – miestas vakarinėje Rusijoje, į Okos upę įtekant Orlikui; srities centras. Geležinkelio mazgas. 
Miestas yra kairiajame Okos krante, jame daug žieduotų gatvių, senų ir naujų pastatų. Daug Oriolo gatvių pavadinta poetų ir rašytojų vardais, kurie gimė šiose vietose – Ivanas Turgenevas, Ivanas Buninas ir daugelis kitų. Į pietus nuo Orliko upės yra gyvenamieji kvartalai, pramonės rajonai (inžinerijos pramonė, maisto apdirbimas, aprangos gamyba). I. Turgenevo name yra muziejus. Mieste yra pedagoginis ir inžinerinis institutai. Išvystyta prietaisų pramonė (tarp jų – laikrodžiai „Янтарь"), tekstilė, yra staklių fabrikas. Oriole yra 4 teatrai, kraštotyros muziejus, daug poetų ir rašytojų muziejų.

Istorija
--------

1564-1566 m. miestą kaip tvirtovę įkūrė maskviečiai, besigindami nuo totorių puolimo. XVII a. ATR-Rusijos karo metu lenkų ir lietuvių kariuomenė plėšė Oriolą. Atstatytas 1636 m. 1708 - 1778 m. miestas buvo apskrities centras. 1778 - 1928 m. - gubernijos centras. Tarybų valdžia Oriole pradėjo veikti 1917 m. gruodžio 8 d. Nuo 1937 m. Oriolas yra Oriolo srities administracinis centras. Antrojo pasaulinio karo metu miestas buvo vokiečių okupuotas. Karo metu stipriai sugriautas.
Koordinatės: 55°16′50″ š. pl. 24°19′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.28056°š. pl. 24.33306°r. ilg.﻿ / 55.28056; 24.33306

Kelias  **145**  Kėdainiai–Šėta–Ukmergė  per Pasraučių mišką
Siesikų miškai žvelgiant iš Siesikų apylinkių (Barų)
**Siesikų miškai** – miškai vidurio Lietuvoje, Jonavos, Ukmergės ir Kėdainių rajonuose; prasideda 2 km į vakarus nuo Siesikų ir siauru puslankiu tęsiasi į vakarus, paskui į pietus 22 km, iki Liepių. Priklauso Kėdainių miškų urėdijos Šėtos girininkijai, Jonavos miškų urėdijos Liepių girininkijai ir Ukmergės miškų urėdijos Siesikų girininkijai. Apima 42,4 km² plotą. Masyvą sudaro Siesikų, Žeimelių, Pasraučių, Jovaišų, Garniškių, Kačėnų, Drobiškių, Žeimių ir kt. miškai.

Paviršius lygus. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški priemoliai. Miškai patenka į Obelies baseiną: teka Lankesa su intakais (Garankle, Vanga, Saulupe, Juodyne), Arvystas (su Arvystėliu), Nekula, Reteglė.

Medynai:

* beržynai: 43 %
* eglynai: 19 %
* drebulynai: 13 %
* ąžuolynai: 9 %
* uosynai: 6 %
* juodalksnynai: 6 %
* baltalksnynai: 3 %
* pušynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 15 % medynų, pusamžiai medžiai 55 %, pribręstantys 18 %, brandūs 12 %.

Siesikų miškuose sutinkami briedžiai, stirnos, šernai, lapės, elniai, kiškiai, usūriniai šunys, voverės, kiaunės, jerubės, slankos. Yra Žeimelių miško ąžuolo genetinis draustinis, Kačėnų miško ąžuolo genetinis draustinis.

Siesikų miške vyko 1863 m. sukilimo kautynės. Miškus kerta kelias  **145**  Kėdainiai–Šėta–Ukmergė . Greta įsikūrusios gyvenvietės (daugelis išnykusios): Užulaukis, Belazariškiai, Šiliūnai, Baravykai, Šapova, Garniškiai, Jovaišai, Zofijauka, Biliuškiai, Drobiškiai, Dukuvka, Juodžiai, Liepiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Siesikų miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 663
| Lileikėnų piliakalnis |
| --- |
|  |
| 

Lileikėnų piliakalnisLileikėnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°27′22″ š. pl. 22°01′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.45611°š. pl. 22.03139°r. ilg.﻿ / 55.45611; 22.03139Koordinatės: 55°27′22″ š. pl. 22°01′53″ r. ilg.﻿ / ﻿55.45611°š. pl. 22.03139°r. ilg.﻿ / 55.45611; 22.03139 |

 |
| Vieta | Šilalės rajonas |
| Seniūnija | Pajūrio seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Naudotas | I tūkst. - II tūkst. pradžioje |

**Lileikėnų piliakalnis** kitaip – **Kunigiškių piliakalnis** yra Šilalės rajone, Lileikėnų kaimo pietuose, dešiniajame Jūros upės krante.

Piliakalnio aikštelė keturkampė, ištįsusi šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi: 11 m ilgio ir tokio pat pločio. Šiaurės vakariniame aikštelės gale supiltas pusantro metro aukščio ir 20 m pločio pylimas, už kurio iškastas 17 m pločio ir metro gylio gynybinis griovys, pietrytiniame aikštelės krašte supiltas pusės metro aukščio ir 11 m pločio pylimas. Pietų šlaite, 4 m žemiau aikštelės yra 3,5 m pločio terasa.

Pietvakarinis, pietrytinis ir šiaurės rytinis šlaitai pažeisti erozijos. Piliakalnis apaugęs lapuočiais. Piliakalnio aikštelėje rastas geležinis kirvis ir žalvarinis žiedas.

100 m į šiaurės vakarus yra VIII–XI a. Lileikėnų senkapis.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  |  | Padievaičio piliakalnis Pavėžio piliakalnis 9 km | Rubinavo piliakalnis 7 km |  |
|  |  | Indijos piliakalnis 13 kmBatakių piliakalnis 30 km |
| Pakisio piliakalnis 1 km | Dapkiškės piliakalnis 4 kmSpraudaičių piliakalnis 7 km Vilkų Lauko piliakalnis 8 km | Pagramančio piliakalnis 16 kmNaujininkų piliakalnis 17 kmKreivių piliakalnis 14 km |

Nuorodos
--------

* Kunigiškių piliakalnis
Oriono žvaigždynas
**Orionas** (*Orion*, *Ori*) – 26-as pagal dydį ryškus žvaigždynas, išsidėstęs abipus dangaus pusiaujo. Mūsų platumoje matomas žiemą. Apie 150 matomų žvaigždžių, įsimenamas dėl trijų eilute išsidėsčiusių žvaigždžių („Oriono juosta"). Lietuviškas pavadinimas – **Šienpjoviai**, rečiau – **Kūlėjai**. Lietuviai žvaigždynui kartais priskirdavo tik tris žvaigždes. Jei visas septynias, trys centrinės buvo vadinamos pjovėjais, kitos keturios – rišėjomis. Užrašyta ir labai daug kitokių šito žvaigždyno ar jo dalies vardų, tame tarpe net tokių kaip *Vagis, Laiškas, Kūjis, Verpėja* ir pan. Vėlesnis paplitęs krikščioniškas trijų žvaigždžių juostos pavadinimas – *Trijų Karalių Žvaigždės*.

Pratęsus „Oriono juostą" į rytus, pataikoma į Sirijų, į vakarus – į Aldebaraną. Nubrėžus liniją per β Ori ir α Ori randamas Dvynių žvaigždynas, per γ Ori ir α Ori – Prokionas.

Mitai
-----

Žvaigždynas pavadintas graikų mitologinio medžiotojo Oriono vardu.

Senovės egiptiečiai žvaigždyną siejo su Ozyriu.

Šumerai vadino Avimi.

Vikingai žvaigždyne matė dievą Torą, brendantį per upę, ir kartu nešantį dievą Lokį.

Ryškiausios žvaigždės
---------------------

* Betelgeizė – α Ori kintamoji: 0m,45-1m,20 (9-a pagal ryškumą dangaus žvaigždė)
* Rigelis – β Ori 0m,18 (7-a pagal ryškumą dangaus žvaigždė, dvinarė)
* **Belatriksė** – γ Ori 1m,64
* **Mintaka** – δ Ori dvinarė:2m,25+6m85
* **Alnilamas** – ε Ori 1m,69
* **Alnitakas** – ζ Ori dvinarė:1m,74+4m21
* **Saifas** – κ Ori 2m,07

Kiti objektai
-------------

* M 42/M 43 **Didysis Oriono ūkas**;
* IC 434 **Arklio Galvos ūkas**;

Nuorodos
--------

* Astro.lt[neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Libertas Klimka (2009). Apie lietuviškąjį žvaigždžių vardyną. *Acta humanitarica universitatis Saulensis*. T. 8 (2009). 18−27.
ISSN 1822-7309
| Pirmoji fitna |
| --- |
| Sifino mūšis, XIV a. iliustracija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 657 m. liepą |
| Vieta | prie Sifino (dab. Rakos) |
| Rezultatas | lygiosios |

 |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Ali ibn Abu Talibas | Muavija ibn Abu Sufjanas |

**Sifino mūšis** yra 657 m. įvykęs susirėmimas tarp kalifo Ali pajėgų ir Sirijos valdytojo Muavijos pajėgų prie Sifino (dab. Rakos) Sirijoje.

Mūšis kilo, kai kalifas Ali nenubaudė prieš tai valdžiusio kalifo Usmano, kuris buvo 656 m. nužudytas Medinoje, žudikų. Sukilus tuo nepatenkintiesiems kilo Pirmasis kalifato pilietinis karas. Sirijos valdytojas Muavija buvo iš to paties klano kaip Usmanas ir jis nepripažino Ali kalifu. Ali savo ruožtu neskubėjo bausti Usmano žudikų, kurie buvo jo gretose. 657 m. Ali pajėgos surengė žygį į Siriją prieš Muaviją. Jų armijos susitiko prie Sifino (dab. Rakos). Musulmonų istorikai pateikia fantastiškus dalyvavusių karių skaičius. Tikėtina, kad Ali pajėgos buvo apytiksliai lygios 12000–20000 karių, kurias jis atvedė į ankstesnį Kupranugario mūšį prie Basros prieš kitus maištininkus. Šiitų šaltiniuose tvirtinama, kad Muavijos pajėgos buvo aiškiai silpnesnės ir jam grėsė pralaimėjimas, tačiau jos galėjo būti apylygės.

Susitikusios armijos delsė keletą mėnesių, nes niekas nenorėjo kovoti. Deryboms pasibaigus įvyko 3–4 dienas trukęs mūšis, kuris aprašomas skirtingai. Viena versija, tai buvo keletas pavienių menkų susirėmimų, kita versija, mūšis buvo labai žiaurus. Nei viena pusė neįgijo persvaros ir, pasak legendos, Muavijos kariai iškėlė ant iečių prikabintus Korano lapus kviesdami, kad klausimas būtų sprendžiamas derybų keliu pagal Koraną. Ali su tuo sutiko. Iš Muavijos pusės arbitru buvo paskirtas Amras ibn al Asas, iš Ali pusės – Abu Musa al Ašaris. Panašu, kad jų sprendimas nebuvo kalifo Ali naudai. Šios derybos buvo didžiulė Ali politinė klaida. Jo karių tarpe kilo nepasitenkinimas, nes kai kurie jų teigė, kad pagal Koraną tik Dievas tegali nuspręsti, kas valdo musulmonus, ir mūšyje esą paaiškėtų, kieno pusėje Dievas yra. Radikaliausi nepatenkintieji pasitraukė iš Ali pajėgų ir įkūrė frakciją, kuri ilgainiui tapo žinoma charidžitų pavadinimu. Armijos išsiskyrė ir Ali 658 ir 659 m. pratęsė derybas su Muavija dar labiau sukompromituodamas savo autoritetą, kas galų gale lėmė Muavijos iškilimą kalifate ir Ali žūtį nuo charidžitų pasikėsintojo 661 metais.

Šaltiniai
---------

* Enciklopedija Britannica
* Oxford Islamic Studies