recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Artakserksas II** |
| --- |
|  |
| Artakserkso II bareljefas ant jo kapavietės |
| Achemenidai |
| Gimė |  ? |
| Mirė | ~358 m. pr. m. e. |
| Palaidotas (-a) | Naške Rustamas |
| Tėvai | Darijus II, Parisatida |
| Sutuoktinis (-ė) | Stateira |
| Vaikai | Artakserksas III, Ariaspas, Arsamas, Sisigambisa ir kt. |
| Religija | zoroastrizmas |
| Persijos Karalių karalius |
| Ėjo pareigas | 404 m. pr. m. e. – 358 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Darijus II |
| Įpėdinis | Artakserksas III |
|  |
|  **Vikiteka** | Artakserksas II |

**Artakserksas II** (sen. pers. 𐎠𐎼𐎫𐎧𐏁𐏂 = *Artaxšaçāʰ*, sen. gr. Ἀρταξέρξης, Ἄρσης, akad. *Aršu*, mirė ~358 m. pr. m. e.) – Persijos Achemenidų imperijos karalius, valdęs nuo 404 iki 359 ar 358 m. pr. m. e. Karaliaus Darijaus II sūnus. Graikų šaltiniuose dar minimas kaip Mnemonas (sen. gr. Μνήμων 'atmenantysis').

Artakserksas II perėmęs iš tėvo sostą, taip pat perėmė ir jo neseniai užvaldytas atėniečių žemes Mažojoje Azijoje, tačiau tuo pat metu nuo Persijos atsiskyrė Egiptas. Artakserkso II jaunesnis brolis, Mažosios Azijos satrapas Kyras Jaunesnysis, pasitelkęs graikų karius, bandė pradėti sukilimą prieš naująjį valdovą, bet Kunaksu mūšyje buvo nugalėtas ir žuvo. Nors Artakserksas II ir laimėjo, graikai pamatė savo armijos pranašumą prieš persus ir pradėjo naują karą.

400 m. pr. m. e. spartiečiai užėmė didelę dalį persų valdų Mažojoje Azijoje, tačiau 394 m. pr. m. e. persų laivynas laimėjo Knido jūrų mūšį ir įsitvirtino Egėjo jūroje. Nors persai su kitais graikų poliais (Atėnais, Tėbais, Argu, Korintu) toliau kovojo su Sparta, tačiau iš šio karo labiausiai pelnėsi Atėnai, todėl Artakserksas II nusprendė sudaryti taiką. 386 m. pr. m. e. Atėnai buvo priversti priimti Antaklido taiką, pagal kurią Mažoji Azija ir Kipras liko Persijai, Lemnas, Imbras ir Skiras tapo Atėnų valdomis, o visos kitos graikų valstybės turėjo gauti autonomiją.

383 ir 374 m. pr. m. e. Artakserksas II nesėkmingai bandė susigrąžinti Egiptą, be to, sukilimai vyko Mažojoje Azijoje, Armėnijoje, Irane.

Artakserksas II, pasinaudodamas graikų polių nesutarimais, tarpininkavo graikų vidaus santykiuose ir lėmė persams palankius susitarimus. 366 m. pr. m. e. Mažosios Azijos satrapai susivienijo su Atėnais, Sparta ir Egiptu bei pabandė sukilti prieš Achemenidus, tačiau dėl tarpusavio nesutarimų sukilimas buvo numalšintas. Galop, Artakserkso II paskutiniaisiais valdymo metais imperijoje įsivyravo sąlyginė taika.

Valdant Artakserksui II pradėtos statyti dievybių skulptūros (anksčiau zoroastrizme nežinoma praktika). Jei seniau persų karaliai garbino tik Ahūrą Mazdą, prie Artakserkso iškilo Anahitos ir Mitros kultai. Taip pat atstatė Darijaus I rūmus Sūzuose.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *Artaxerxes II*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
2. ↑  *Artakserksas II Mnemonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
Šiame trikampyje kampai *α* (arba *A*), *β* (arba *B*) ir *γ* (arba *C*) yra atitinkamai susiję su kraštinėmis *a*, *b* ir *c*
**Kosinusų teorema** – trigonometrinė teorema, teigianti, kad trikampio kraštinės ilgio kvadratas lygus kitų dviejų kraštinių ilgių kvadratų sumai minus dviguba tų kraštinių ilgių ir kampo tarp jų kosinuso sandauga. Matematiškai užrašoma:

{\displaystyle c^{2}=a^{2}+b^{2}-2ab\cos \gamma \,} ,
kur {\displaystyle \gamma \,} yra kampas tarp kraštinių *a* ir *b* .

Iš kosinuso teoremos galima išvesti Pitagoro teoremą, kuri yra teisinga statiems kampams: jei kampas {\displaystyle \gamma \,} yra 90°, tada cos {\displaystyle \gamma \,} = 0, taip kosinuso teorema tampa Pitagoro teorema:

{\displaystyle c^{2}=a^{2}+b^{2}.\,}
Paprastai kosinusų teorema naudojama tada, kai žinomi visų trijų trikampio kraštinių ilgiai arba kai žinomi dviejų kraštinių ilgiai ir kampas tarp jų.

Pradinėje formulėje sukeitus vietomis *a*, *b* ir *c*, galima gauti šias formules:

{\displaystyle a^{2}=b^{2}+c^{2}-2bc\cos \alpha \,}
{\displaystyle b^{2}=a^{2}+c^{2}-2ac\cos \beta .\,}
Vakarų pasaulyje teoremą XVI a. išpopuliarino Fransua Vijetas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sinusų teorema

Išnašos
-------

1. ↑  *Kosinusų teorema*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
2. ↑  Viète, François (1579). Canon mathematicus seu ad triangula. Lutetia Mettayer.
| Lapių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2005-05-10* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Lapių herbas** – Lapių miestelio ir seniūnijos heraldinis atributas. Patvirtintas 2005 m. gegužės 10 d. Prezidento dekretu.

Aprašas
-------

Mėlyname lauke trys stulpu išdėstytos auksinės lapės su sidabriniais nagais. Lapės įvaizdis siejamas su gudrumu, apsukrumu ir gebėjimu pasiekti savo tikslus.

Istorija
--------

Manoma, kad Lapių apylinkėse buvo dideli miškai, kuriuose gyveno įvairūs žvėrys, tarp jų ir lapės. Sovietmečiu šalia Lapių veikė žvėrininkystės fermos, jose buvo auginamos žydrosios ir juodsidabrės lapės. Heraldikos komisijoje svarstant naujo herbo idėjas buvo pritarta seniūnijos ir bendruomenės siūlymui herbe pavaizduoti lapes. Lapėmis vadinamos 2 gretimos vietovės: centrinė gyvenvietė, vadinama tiesiog Lapėmis, ir Didžiosios Lapės, esančios už 3 km. Gyventojai norėjo, kad herbe būtų ne dvi, o visas lapių būrys, todėl herbe yra trys lapės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lapių herbas *krs.lt*
2. ↑  Lapių spindesys ir skurdas: turtai ir šlovė laimę atnešė ne visiems *lrytas.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sistrumas** – Rytuose naudojamas muzikos instrumentas.

Sistrumas
Šis instrumentas buvo panašus į šių laikų tarškynę, tai pagaliukas, kurio viršus turi kilpą, o per ją pervertuose strypuose būdavo sumaunamos kaladėlės, akmenukai ir panašios smulkmenos, kurios kratant skleisdavo šaižų garsą. Šis instrumentas dažniausiai buvo naudojamas per deivės Hatora iškilmes, kai einanti priešais žynius, šventyklos merginų procesija tarškindavo sistrais. Šis instrumentas labiausiai išpopuliarėjo Senovės Egipte. Sistrumas taip pat dažnai sutinkamas ir Senovės Egipto literatūroje, o hieroglifų rašte netgi turėjo savo atskirą simbolį.

Šis instrumentas buvo taip pat paplitęs ir Mesopotamijos, Indijos bei Artimųjų Rytų regione.

Šiais laikais sistrumai vis dar naudojami per Koptų ir Etipopijos bažnyčių pamaldas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sistras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Nėjus
**Nėjus** (arab. ناي, turk. *ney*) – pučiamais aerofonas, ilgoji fleita, viena seniausių fleitos rūšių. Vartojama arabų šalyse, Turkijoje, Irane, Azerbaidžane ir Vidurinėje Azijoje. Vienas seniausių muzikos instrumentų, kuris jau buvo žinomas Senovės Egipte, taip pat šio instrumento liekanų rasta šumerų miesto Ūro griuvėsiuose. Jis yra vienas pagrindinių klasikinės persų muzikos instrumentų. Nėjumi grojama jau 4500-5000 metų, tai vienas seniausių tebenaudojamų muzikos instrumentų pasaulyje. Iš jo išsivystė šiuolaikinė fleita.

Nėjus gaminamas iš nendrinio arundo (*Arundo donax*) stiebo. Ilgis 550–600 mm, skersmuo – 20 mm. Viršutinėje dalyje turi 5-6 skylutes, apatinėje – vieną. Kiekviena skylutė turi pustonio intervalą, nors galima išgauti ir mikrotonus uždengiant dalį skylutės. Nėjų dydis, garso skambumas priklauso nuo regiono ir paskirties – arabų kraštuose tai dažniausiai piemenų naudojamas instrumentas, todėl trumpesnis, aukštesnės tonacijos. Žemos tonacijos, ilgi nėjai naudojami religinėse praktikose (pvz. dervišų šokiuose). Tokio nėjaus skambesys švelnus, kuriantis svaigią, paslaptingą atmosferą.

Nėjumi grojama Arabų kraštuose, Turkijoje, Kaukaze, Irane, Vidurinėje Azijoje. Žymūs šių laikų muzikai, grojantys nėjumi yra Neyzen Tevfik, Kudsi Erguner, Omar Faruk Tekbilek, Mercan Dede, Sadreddin Ozcimi, Mohammed Antar, Hassan Kassayi ir kt.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Dudukas
* Kavalas
* Vašintas

Nuorodos
--------

* Nėjumi atliekama muzika
| **Olga Kuzmina** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Olga Kuzmina |
| Visas vardas | Olga Kuzmina |
| Gimė | 1987 m. birželio 16 d. (36 metai)Maskva, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Olga Kuzmina** (rus. *Ольга Кузьмина*, g. 1987 m. birželio d. Maskvoje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

Nuo vaikystės užsiėmė choreografija ir akrobatika. Būdama vienuolikos tapo I. Moisejevo tautinių šokių ansamblio mokyklos-studijos mokine, o po metų įsiliejo į ansamblio „Mokslo metai" trupę.

Mokėsi Valstybinės slavų kultūros akademijos Kultūros studijų fakulteto korespondenciniame skyriuje, vėliau perėjo į Rusijos teatro meno akademiją (GITIS), Sergejaus Prochanovo kursą, kurį baigė 2008 m. 

Jos debiutas kine įvyko dar vaikystėje, kai filmavosi keliose „Jeralašo" serijose.

2009 m. vaidino melodramoje „Miegamasis rajonas". 

Pastebėta buvo, kai įkūnijo padavėjos Nastjos Fominos vaidmenį televizijos seriale „Virtuvė".

2019 m. atliko Valerijos vaidmenį miuzikle „Maskva! Aš tave myliu!".

Vėlesniais metais filmavosi filmuose ir serialuose, kuriuose tapdavo pagrindine heroje arba kviestine žvaigžde.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Rogalėlenk. *Rogale* |
| --- |
| 

RogalėRogalė

53°50′44″ š. pl. 22°10′10″ r. ilg.﻿ / ﻿53.84556°š. pl. 22.16944°r. ilg.﻿ / 53.84556; 22.16944﻿ (Rogalė (Starė Juchai))Koordinatės: 53°50′44″ š. pl. 22°10′10″ r. ilg.﻿ / ﻿53.84556°š. pl. 22.16944°r. ilg.﻿ / 53.84556; 22.16944﻿ (Rogalė (Starė Juchai)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Luko apskritis |
| **Valsčius** | Starė Juchų valsčius |

**Rogaliai**, **Rogalė** (lenk. *Rogale*) – kaimas Lenkijos šiaurėje: Varmijos Mozūrų vaivadijos Luko apskrities Starė Juchų valsčiuje. Išsidėstęs ant Rogalių ežero (lenk. *Jezioro Rogale*) vakarinio kranto, 13 km į vakarus nuo apskrities centro Luko.

Istorija
--------

Kaimas žinomas nuo 1552 metų, 1874 m. buvo įjungtas į naujai sukurtą Skomako (vok. *Skomatzko*) prūsišką valsčių, tuo pačiu priklausydamas Rytprūsių Gumbinės apygardos (vėliau Alnaštyno apygardos) Luko apskričiai.

1910 m. jame gyveno 229 gyventojai. 1933 m. jų skaičius išaugo iki 286 gyv. o 1939 m. buvo suskaičiuoti 256 kaimiečiai.

Po Antrojo pasaulinio karo visa pietinė Rytprūsių dalis, o kartu ir Rogalės kaimas, buvo priskirti Lenkijos valstybei. Iki 1998 m. jis priklausė Suvalkų vaivadijai, vėliau įjungtas į Varmijos Mozūrų vaivadijos sudėtį. Šaltyšijos centras.

Piliakalnis
-----------

Netoli nuo kaimo trobėsių, šiaurės vakariniame ežero krante iškilusi kalva – jotvingių piliakalnis. Elipsės formos viršutinė aikštelė, su 30 m x 25 m išmatavimais, buvo apsupta dvigubu pylimu. Iki mūsų dienų išliko penkių metrų pločio ir dviejų metrų aukščio viršutinis pylimas. 1956 m. vykdyti archeologiniai tyrimai parodė, kad piliakalnis atsirado ankstyvajame geležies amžiuje ir buvo naudojamas gana ilgai – net iki vėlyvųjų viduramžių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dietrich Lange. *Geographisches Ortsregister Ostpreußen (2005): Rogallen*
2. ↑  Rolf Jehke. *Amtsbezirk Skomatzko/Dippelsee*
3. ↑  Uli Schubert. *Gemeindeverzeichnis, Landkreis Lyck*
4. ↑  Michael Rademacher. *Deutsch-österreichisches Ortsregister, Landkreis Lyck* Archyvuota kopija 2016-12-10 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Gmina Stare Juchy: Wykaz Sołectw i Sołtysów Archyvuota kopija 2018-07-07 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  M. Engel. *Jaćwieskie ośrodki grodowe w IX–XIII wieku. Geneza, rozwój i upadek*; psl. 20 Archyvuota kopija 2018-04-11 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Średniowieczne założenia obronne ziemi Sudowów (Jaćwięgów)
8. ↑  Stare Juchy i okolice – grodziska
|  |
| --- |
| Likų kalba 𐊗𐊕𐊐𐊎𐊆𐊍𐊆*Trm̃mili* |
| Kalbama | Likija |
| Kalbančiųjų skaičius | - |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | mirusi |
| Kilmė | indoeuropiečių0Anatolijos00luvių kalbos000**likų** |
| Rašto sistemos | likų raštas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xlc |

**Likų kalba** (*Trm̃mili*) – mirusi indoeuropiečių kalba, priklausanti Anatolijos kalbų šakai. Vartota I tūkstantmetyje pr. m. e. senovės likų, gyvenusių Likijos šalyje Mažojoje Azijoje (dab. Turkija).

Likų kalba priklauso savitai Anatolijos kalbų, vartotų Mažojoje Azijoje, šeimai ir yra gimininga taip pat mirusiai hetitų kalbai. Iš rastų įrašų išskiriamos dvi tarmės – likų A ir likų B. Kalba buvo užrašoma likų raštu, artimu graikų raštui.

Antkapinio įrašo likų kalba fragmentas ir perraša
Likų kalba paliudyta rastuose 172 akmenyse iškaltuose įrašuose (daugiausia antkapiniai užrašai, taip pat keletas votų ir dedikacijų), taip pat ant ~100 monetų, rastų Ksante (Kuprilio valdymo metais, 485–440 m. pr. m. e.). Kitas svarbus šaltinis yra Letono įrašas, kur ant stelos iškaltas trikalbis tekstas likų A, graikų ir aramėjų kalbomis. Taip pat rastas apiręs obeliskas Ksante su dvikalbiu įrašu likų ir graikų kalbomis, be to, yra užrašų likų B kalba (dabar kartais išskiriama į savarankišką miliečių kalbą). Be to, likų kalbos pėdsakų randama tiriant graikiškai užrašytus Likijos vietovardžius bei asmenvardžius. Likų kalbos įrašai datuojami tarp 500 ir 330 m. pr. m. e. Likų kalba buvo išstumta graikų kalbos.

Likų kalba pradėta tirti nuo XIX a. pr. Georgas Frydrichas Grotfildas ją priskyrė prie indoiraėnų kalbų, bet XX a. pr. ji priskirta prie Anatolijos kalbų.

Kalbos pavyzdys
---------------

Letono stelos įrašo pradžia:

| Perraša
  | Vertimas
  |
| --- | --- |
| ẽke Trm̃misñ χssaθrapazate Pigesere Katamlah tideimi
sẽ=ñne ñte-pddẽ-hadẽ Trm̃mile pddẽnehm̃mis Ijeru se-Natrbbijẽmi
sej-Arñna asaχlazu Erttimeli
me-hñti-tubedẽ arus sej-epewẽtlm̃mẽi Arñnãi
m̃maitẽ kumezijẽ θθẽ χñtawati xbidẽñni sej-Arκκazuma xñtawati
sẽ=ñn=aitẽ kumazu mahãna ebette Eseimiju Qñturahahñ tideimi
se=de Eseimijaje χuwati-ti | Kada Piksodaras, Hekatomno sūnus, buvo Likijos satrapu
jis paskyrė valdyti likus Hieroną ir Apolodotą,
o valdovą Ksante – Artemelisą,
laisvi ir priklausomi Ksanto piliečiai susitarė
ir pastatė statinį, skirtą Viešpaties Kauno ir Viešpaties Arkazumo (dievams),
ir jie Simijų, Kondoraso sūnų, įšventino tų dievų žyniu,
ir tuos, kurie Simijų pakeis. |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Trevor R. Bryce. *The Lycians – Volume I: The Lycians in Literary and Epigraphic Source*s. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1986.
2. ↑  Fortson B. *Indo-European language and culture. An Introduction.* – Padstow: Blackwell Publishing, 2004.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus** – Pridėti šablonas:knyga vietoje lentelės dešinėje**Jei galite, sutvarkykite.** |

**„Kapitono Hatero kelionė ir nuotykiai"** (pranc. *Voyages et aventures du capitaine Hatteras*) – Žiulio Verno nuotykių romanas, kurį sudaro dvi dalys: „Anglai Šiaurės ašigalyje" (pranc. *Les Anglais au pôle nord*) ir „Ledo dykuma" (pranc. *Le Désert de glace*).

Romanas pirmą kartą išleistas 1864 m. Galutinė jo versija 1866 m. buvo įtraukta į „Nepaprastųjų kelionių" (pranc. *Voyages Extraordinaires*) seriją ir pažymėta antruoju serijos numeriu, nors iš tikrųjų tai buvo pirmoji serijos knyga. Pirmąja serijoje laikoma knyga „Penkios savaitės oro balionu" į seriją buvo įtraukta vėliau. Kapitonas Hateras knygoje primena britų tyrinėtoją Džoną Frankliną.

Anotacija
---------

1860 m. balandžio 5 d. iš Liverpulio uosto išplaukia brigas „Forvardas". Net ir patyrusius jūros vilkus stebina neįprasta laivo įranga bei tai, kad laivas plaukia nežinoma kryptimi ir neturi kapitono. Paslaptingojo kapitono nurodymus perduoda didžiulis šuo, o pats kapitonas pasirodo tik tada, kai „Forvardui" iškyla pavojus būti sutraiškytam ledkalnių. Paaiškėja, kad tas žmogus – garsus ir patyręs jūrininkas Hateras, siekiantis įgyvendinti didžiausią savo troškimą – Šiaurės ašigalyje iškelti Anglijos vėliavą. Susidūrus su didžiuliais sunkumais, kapitoną išduoda dalis įgulos. Ar pavyks Haterui ir jo ištikimiems draugams įveikti nepaprastus pavojus ir pasiekti tikslą?

Ekranizacija
------------

1912 m. režisierius Žoržas Meljė pagal romaną pastatė filmą „Ašigalio užkariavimas" (pranc. *Conquête du pôle*).

Leidimai lietuvių kalba
-----------------------

Lietuvių kalba knyga išleista tris kartus:

* Vilnius: Valstybinė grožinės literatūros leidykla, 1956 m.
* Vilnius: Vaga, 1983 m.
* Vilnius: Alma littera, 2008 m.

Taip pat Lietuvos aklųjų biblioteka 2008 m. išleido knygos garso įrašą.

* 1957 m.1957 m.
* 2008 m.2008 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kapitono Hatero kelionė ir nuotykiai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Verne, Jules, *Kapitono Hatero nuotykiai*, Vilnius, 2008
2. ↑  La conquête du pôle at IMDb
3. ↑  Knygos kortelė LIBIS kataloge[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Knygos kortelė LIBIS kataloge Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Knygos kortelė LIBIS kataloge Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  Įrašo kortelė LIBIS kataloge Archyvuota kopija 2020-08-07 iš Wayback Machine projekto.
| **Bronislovas Jamontaslenk. *Bronisław Jamontt*** |
| --- |
|  |
| Bronislovas Jamontas |
| Gimė | 1886 m. rugpjūčio 5 d.Dokudava(s), netoli Lydos, Rusijos imperija |
| Mirė | 1957 m. vasario 4 d. (70 metų)Torunė, Lenkija |
|  |
| Veikla | menotyros mokslų daktaras, profesorius, vienas Torūnės Mikalojaus Koperniko universiteto Dailės fakulteto steigėjų. |
|  |
| Išsilavinimas | Vilniaus gimnazija, Vilniaus piešimo mokykla |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Bronislovas Jamontas** (lenk. *Bronisław Jamontt*, 1886 m. rugpjūčio 5  d. Dokudavo(s) kaime, netoli Lydos, Rusijos imperija – 1957 m. vasario 4 d. Torunė, Lenkija) – menotyros mokslų daktaras, profesorius, vienas Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto Dailės fakulteto steigėjų.

Biografija
----------

Bronislovas Jamontas gimė 1886 m. rugpjūčio 5 d. Dokudavos kaime, netoli Lydos, dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Ūgtelėjęs mokėsi Vilniaus gimnazijoje, 1907 m. – Vilniaus piešimo mokykloje pas Ivaną Trutnevą ir Ivaną Rybakovą. 1909–1910 m. studijavo teisę Sankt Peterburgo universitete, kartu lankė paskaitas Peterburgo imperatoriškoje dailės akademijoje. Po dvejų metų metęs studijas sugrįžo į Vilnių. Dirbo piešimo mokytoju dvaruose.

1909 m. aplankė Krokuvą ir Zakopanę, bendravo su Jano Stanislavskio grupės dailininkais. 

1921–1928 m. Jamontas dėstė piešimą Vilniaus gimnazijose. 1920–1934 m. su pertraukomis tęsė dailės mokslus Vilniaus Stepono Batoro universitete.

Vilniaus universiteto senatas Jamontą du kartus apdovanojo piniginėmis premijomis už Pranciškonų bažnyčios Vilniuje (1933 m.) Ir Stačiatikių bažnyčios Drohobyče (1934 m.) paveikslus. Kai Jamonto materialinės sąlygos pagerėjo, jis galėjo įgyvendinti seną svajonę išvykti į užsienį. 1928 m. Jamontas išvyko į Paryžių ir Briuselį, po dvejų metų – į Italiją, kurioje lankėsi daugiausiai Romoje ir Florencijoje. Grįžęs į Vilnių 1931 m. Jamontas buvo priimtas į universiteto Peizažo tapybos studijos asistento pareigas. 1936 m. jis dirbo Ferdinando Ruščico padėjėju. 1937 m. Jamontas tapo profesoriumi ir išdirbo Stepono Batoro universitete iki 1939 m.

1945 m. Jamontas išvyko gyventi į Lenkiją. Buvo vienas Torunės Mikalojaus Koperniko universiteto Dailės fakulteto steigėjų. 1946 m. tapo pirmuoju šio fakulteto dekanu. Tų pačių metų rugpjūčio mėn. jam suteiktas kraštovaizdžio ir natiurmorto profesoriaus vardas. 1953 m. Jamontui suteiktas menotyros mokslų daktaro vardas. 1955 m. Jamontas apdovanotas Lenkijos atgimimo ordino kavalieriaus kryžiumi.

Kūryba
------

Bronislovo Jamonto antkapis Torunės kapinėse
Bronislovas Jamontas buvo vienas žymiausių tarpukario Lietuvos romantinės pakraipos dailininkų. Jis kūrė kompozicijas su architektūros, gamtos motyvais. Labiausiai ištyrinėta 1930-ųjų metų laikotarpio Jamonto tapyba, kai jis subrendo kaip dailininkas. Buvo minimas parodų apžvalgose, publikacijose.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4 5 6  Sudarytoja Jolanta Širkaitė. Academie de Vilna. Parodos katalogas. Vilnius, 2017. ISBN 978-9955-8689-34.
2. 1 2 3 4 5  Bronislovo Jamonto biografija Torunės universiteto bibliotekos svetainėje.
3. ↑   Bronislavo Jamonto biografija svetainėje „Tartle.lt".
| Adolfo Celi |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Adolfo Celi |
|  |
| Gimė | 1922 m. liepos 27 d.Mesina, Italija |
| Mirė | 1986 m. vasario 19 d. (63 metai)Siena, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| LargoKamuolinis žaibas (1964 m.) |
| Apdovanojimai |
| Kanų kino festivalis (nominacijos) (1951 ir 1952 m.) |

**Adolfo Čeli** (it. *Adolfo Celi*, 1922 m. liepos 27 d. – 1986 m. vasario 19 d.) – italų kino aktorius. Viso jis sukūrė daugiau kaip 100 vaidmenų, dažniausiai įkūnydamas piktadarius, iš kurių geriausiai žinomas yra Džeimso Bondo oponentas Largo ketvirtame bondiados filme „Kamuolinis žaibas".

Biografija
----------

1942 m. Čeli įstojo mokytis į dramos akademiją Romoje, kur susipažino su Vittorio Gassman, Mario Landi ir Vittorio Caprioli. 1946 m. jis sulaukė kvietimo vaidinti dramoje „Un americano in vacanza", tačiau 1948 m. filmas „Emigrantes" pakeitė jo gyvenimą – juosta buvo filmuojama Argentinoje ir, susižavėjęs Pietų Amerika, Čeli nusprendė čia persikelti gyventi. 

Jis praleido 15 metų Argentinoje ir Brazilijoje, kur pagarsėjo kaip puikus teatro aktorius. Be to, šiose šalyse jis režisavo 2 filmus bei buvo vienas iš Brazilijos komedijos teatro kūrėjų. 

1965 m. jis gavo vaidmenį kariniame filme „Fon Rajeno ekspresas" su Frank Sinatra, o po šio – ir vaidmenį bondiados filme. Čeli grįžo į gimtinę ir kūrė vaidmenis ne tik Italijos, bet ir kitų šalių režisierių filmuose. Jis laisvai kalbėjo angliškai, ispaniškai, prancūziškai, vokiškai ir portugališkai.

Čeli buvo vedęs 3 kartus, susilaukė 2 vaikų – režisieriaus Leonardo ir aktorės Alessandros.

Dalinė filmografija
-------------------

* Fon Rajeno ekspresas (1965)
* Kamuolinis žaibas (1965)
* Jankis (1966)
* Malonumų naktys (1966)
* O.K. Connery (1967)
* Bet kokia kaina (1967)
* Mirties nuosprendis (1968)
* Detektyvas Belis (1969)
* Mirtis beldžia du kartus (1969)
* Nuoga mergina, nužudyta parke (1972)
* Kas matė jos mirtį? (1972)
* Žmogaus medžioklė (1972)
* Brolis saulė, sesuo mėnulis (1972)
* Hitleris: 10 paskutiniųjų dienų (1973)
* Dešimt mažų indėnų (1974)
* Libera, meile mano (1975)
* Mano tėvo žmona (1976)
* Gyvenk kaip policininkas, mirk kaip vyras (1976)
* Tobulas nusikaltimas (1978)
* Beprotiškai įsimylėjęs (1981)

Apdovanojimai
-------------

* Kanų kino festivalis – Didžiojo prizo nominacijos (1951 ir 1952 m.)
* Auksinė taurė – geriausias aktorius (1973 m.)

Išnašos
-------

1. ↑  Crowther, Bosley (22 December 1965). „Thunderball (1965) Screen: 007's Underwater Adventures:Connery Plays Bond in 'Thunderball'". *The New York Times*.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Adolfo Celi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* / IMDb profilis
| Balkano velajatas*Balkan welaýaty* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Turkmėnijos vėliava Turkmėnija |
| **Administracinis centras** | Balkanabatas |
| **Rajonų skaičius** | 6 |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 529 895 |
| **Plotas** | 139 270 km² |
| **Tankumas** (2022) | 3,8 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Balkano velajatasVikiteka |

**Balkano velajatas** (turkm. *Balkan welaýaty*) – administracinis vienetas Turkmėnistano vakaruose, prie Kaspijos jūros. Ribojasi su Iranu, Kazachija, Uzbekija. Administracinis centras – Balkanabatas.

Sovietmečiu teritorija vadinosi **Krasnovodsko sritimi** (rus. *Красноводская область*).

Geografija
----------

Didžiąją velajato dalį užima Karakumų dykuma, vakaruose – Pakaspijo žemuma (su Kara Bogaz Golo įlanka) ir Krasnovodsko plynaukštė. Aukščiausia vieta – 1880 m (Did. Balkano kalnagūbris). Klimatas ryškiai kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra 0 °C, liepos 29 °C. Per metus iškrenta ~150 mm kritulių. Pagrindinės upės – Atrekas ir Sumbaras. Druskingos dykumos.

Naftos verslovė Čelekeno pusiasalyje
Jangikalos kanjonas

Ekonomika
---------

Naftos, dujų, miralbito gavyba. Naftos perdirbimo, chemijos, metalo apdirbimo, žvejybos pramonė. Drkinamoji žemdirbystė Atreko slėnyje. Šilko gamyba.

Didžiausi miestai
-----------------

* Tiurkmenbaši (Krasnovodskas)
* Balkanabatas (Nebit Dagas)
* Hazaras (Čelekenas)
* Serdaras (Kyzyl Arvatas)
* Bereketas (Kazandžikas)
* Garabogazas (Bekdašas)
* Gumdagas (Kum Dagas)

Skirstymas
----------

Ahalo velajatą sudaro 6 rajonai ir 4 miestai:

* Balkanabatas
* Gumdagas
* Tiurkmenbaši
* Hazaras
* Esenguly raj.
* Garygaly raj. (Kara Kala)
* Bereketo raj.
* Serdaro raj.
* Kyzyl Atreko raj.
* Turkmenbašio raj.

Šaltiniai
---------

1. ↑  TURKMENISTAN, *citypopulation.de*
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.


|  |  |
| --- | --- |
|  **Turkmėnistano velajatai** |  |
| Ahalas | Balkanas | Dašoguzas | Lebapas | Maras |
**Matthew Silva**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | David Marques Pereira da Silva |
| Gimimo data | 1992 m. sausio 12 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Kvarteira, Portugalija |
| Ūgis | 181 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Riteriai B |
| **Pozicija** | vyr. treneris |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2011–2012  2012–2013  2012–2013  2013–2014  2014–20152014–20152015–2016 | Estrella Vendas Novas  Quarteirensse  Annagennisi Epanomis  Whitehawk FC SC FarenseSV 07 ElvesbergSC Farense | 08 0(0)12 0(3)13 0(2)20 0(2)14 0(1)0? 0(?)0? 0(?) |
|  Treniruotos komandos |
| 2021  2022  2022–  2022  2023  2023– | DFK Dainava (asistentas) DFK Dainava vyr. treneris  Lietuvos U-21 rinktinė (štabe)  FK Sūduva (asistentas)  Riteriai BFK Riteriai |
|  |

**Metjū Silva** arba **Davidas Markešas Pereira da Silva** (port. *David Marques Pereira da Silva* g. 1992 m. sausio 12 d.) – Portugalijos futbolo specialistas, futbolo treneris. Siekia aukštesnės trenerio kvalifikacijos, dalyvaus Lietuvoje vykstančiuose mokymuose UEFA A licencijai gauti.

Kituose šaltiniuose vadinamas **Metjū Silva**, *Matthew Silva*.

Biografija
----------

### Žaidėjo karjera

Portugalijoje žaidė futbolą, bet didelių aukštumų pasiekti nepavyko, nes sutrukdė patirta trauma.

2022 m. vasario 2 d. žaidė 2021–22 m. Lietuvos futsal A lygos rungtynėse prieš panvėžiečius. Atstovavavo DFK Dainava ekipai, tačiau alytiškiai pralaimėjo 0:4.

### Trenerio darbas

Lietuvoje dirbo Alytaus „Dainavoje". 2021 m. talkino Tomui Ražanauskui.

2022 vasario mėn. tapo Alytaus „Dainavos" vyr. treneriu.

LFF prezidentas Tomas Danilevičius konferencijoje, kuri įvyko 2022 m. vasario 10 d. pristatė naują Lietuvos U-21 futbolo rinktinės trenerių štabo narį. Vyriausiojo trenerio Mariaus Stankevičiaus asistentu tapo portugalas **Matthew Silva**. Jis rinktinėje užims ir analitiko pareigas.

2022 m. gegužės pradžioje paliko DFK Dainava.

2022 m. rugpjūčio 19 d. pranešta, kad tapo „Sūduvos" klubo vyr. trenerio asistentu. O pasitraukus Miguel Moreira iš posto, tapo vyr. treneriu ir užbaigė A lygos sezoną.

2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.

2022 m. kovo 14 d. tapo žinoma, kad paskirtas Riteriai B treneriu.

2023 m. liepos 27 d. tapo žinoma, kad paskirtas FK Riteriai vyr. treneriu.

Pasiekimai
----------

### Asmeniniai

<...>

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  alytausgidas.lt naujienos
5. ↑  alytausgidas.lt naujienos: apie pokyčius klube
6. ↑
7. ↑  LFF oficiali svetainė pristato (archyvuota)
8. ↑  Trenerių pokyčiai (sportas.lt)
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑
13. ↑

Nuorodos
--------

* lietuvosfutbolas.lt
* futsal.lt Archyvuota kopija 2022-07-06 iš Wayback Machine projekto.
* Soccerway
* Transfermarkt (žaidėjo karjera)
* playmakerstats.com
* zerozero.pt
| **Juozas Skaisgiris** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. kovo 9 d.Rusija Bažnytgiris, Jankų valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1977 m. sausio 25 d. (75 metai)Lietuva Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinės |
|  |
| Veikla | Lietuvos miškininkas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Juozas Skaisgiris** (1901 m. kovo 9 d. Bažnytgiris, Jankų valsčius, Šakių apskritis, Rusijos imperija – 1971 m. sausio 25 d. Kaunas) – Lietuvos miškininkas, politinis bei visuomenės veikėjas. Palaidotas Romainių kapinėse Kaune.

Biografija
----------

Lankė Kauno ir Marijampolės gimnazijas, bet nebaigė. Nuo 1919 m. sausio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1922 m. prie Kauno „Aušros" gimnazijos eksternu išlaikė aukštesniosios mokyklos egzaminus. 1923 m. išėjo iš kariuomenės ir rugsėjo mėn. įstojo į Lietuvos universiteto agronomijos ir miškininkystės fakultetą, vėliau persikėlė į Dotnuvos žemės ūkio akademijos miškininkystės skyrių ir 1927 m. jį baigė.

Lietuvos ministrų kabinetas 1939 m. Juozas Skaisgiris stovi šeštas iš kairės
1927 m. Raseinių miškų urėdijos urėdas–revizorius, vėliau – mišku departamento inspektorius, ministerijos generalinis sekretorius, o nuo 1938 m. kovo mėn. – žemės ūkio ministro pavaduotojas. 1938 m. gruodžio 5 d. – 1939 m. kovo 27 d. XIX Vlado Mirono Ministrų kabinete žemės ūkio ministras.

Lietuvių tautininkų sąjungos narys, Lietuvių tautos jaunimo sąjungos „Jaunoji Lietuva" korporacijos narys, filisteris.

1940 m. liepos mėn. NKVD suimtas ir išsiųstas kalėti į lagerį Sibire. 1956 m. grįžo iš tremties Lietuvą ir dirbo miškotvarkoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Tarpukario Lietuvos žemės ūkio ministrų atminimo pagerbimas
2. ↑   Algirdas Banevičius. 111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų. Enciklopedinis žinynas. Vilnius, Knyga, 1991 m. p. 114.
Koordinatės: 56°12′58″š. pl. 22°24′17″r. ilg.﻿ / ﻿56.21618°š. pl. 22.40483°r. ilg.﻿ / 56.21618; 22.40483

Medžialenkės ąžuolas|  
Medžialenkės ąžuolas nuo kelio pusės |
| Vieta | Medžialenkė, Mažeikių raj. |
| Rūšis | paprastasis ąžuolas |
| Aukštis | 22,6 m |
| Apimtis (1,3 m aukštyje) | 6,20 m |

**Medžialenkės ąžuolas** – išskirtinis medis, Mažeikių rajono savivaldybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Tirkšlių seniūnijoje, Medžialenkės kaime, 2 km į pietus nuo Užlieknės, šalia kelio  **2730**  Užlieknė–Medžialenkė  įsikūrusios ūkininko sodybos pakraštyje. Aplink plyti atviros dirbamos žemės, už 1 km į pietryčius telkšo Medžialenkės ežeras. 2021 m. spalio mėn. duomenimis, ąžuolas informacine lentele ar kelio rodyklėmis nebuvo pažymėtas.

Ąžuolo laja plačiašakė, kamienas plačios apimties
Paminklinis medis priskiriamas ąžuolų (*Quercus*) genčiai, yra 20,6 m aukščio, 6,20 m storio kamienu 1,3 m aukštyje.
1960 m. Lietuvos TSR valstybinis gamtos apsaugos komitetas ąžuolą paskelbė saugomu objektu. 2010 m. įregistruotas Saugomų teritorijų valstybės kadastre.

Šaltiniai
---------

1. 1 2   Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Medžialenkės\_ąžuolas. Mažeikių krašto enciklopedija.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMažeikių rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Ventos regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Pavirvyčių botaninis • Plinkšių kraštovaizdžio • Šerkšnės hidrografinis • Šernynės telmologinis • Varduvos kraštovaizdžio |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Plinkščių miško |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Geidžių akmuo • Juodasis akmuo • Storasis Gargždų ąžuolas |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Raudonskardžio atodanga • Renavo eglė (storiausia Lietuvos eglė) • Santeklinės pušis • Santeklių pušis • Skleipių akmuo • Žibikų ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Medžialenkės ąžuolas |

 |
|  |
| --- |
| **USB atmintuko sandara** |
| 1 | Jungtis su kompiuteriu |
| 2 | USB duomenų saugojimo valdiklis |
| 3 | Testavimo taškai – testavimui gamybos procesu metu |
| 4 | Flash atminties integrinis grandynas |
| 5 | Kristalinis osciliatorius |
| 6 | Šviestukas |
| 7 | Jungiklis apsaugantis nuo duomenų ištrynimo ir perrašymo |
| 8 | Tuščia vieta antram atminties integriniam grandynui |

**USB atmintukas** (*USB raktas*, *USB atmintinė*; angl. *USB flash drive*) – puslaidininkinė keičiama informacijos laikmena, į kurią duomenys įrašomi arba skaitomi blokais, panašiai kaip diske; atmintukas. Priešingai nei laikinojoje atmintinėje, duomenys USB atmintuke išlieka ir atjungus jį nuo kompiuterio.

Sandara
-------

Tipišką USB atmintinę sudaro USB jungtis, kuri yra gerai apsaugota ir elektriškai izoliuota plastikiniame ar guminiame korpuse. Įrenginio korpuso viduje yra sumontuota nedidelė spausdinta schema su integriniu grandynu, kurioje saugomi duomenys. Korpusai dažniausiai būna plastikiniai arba aliumininiai.

Paskirtis
---------

Naudojamas duomenims tarp kompiuterių perkelti, dabartiniu metu visiškai pakeitė seniau naudotus lanksčiuosius magnetinius diskelius, taip pat vis dažniau naudojamas vietoje daugkartinio įrašymo optinių laikmenų (CD/DVD). Lyginant su optinių diskų laikmenomis, USB atmintinės gali saugoti daugiau duomenų ir juos greičiau perduoti. Fiziškai jie yra maži, patvarūs ir patikimi, juose nėra judančių dalių.

Prie kompiuterio jungiamas per universaliąją magistralę (USB), įstatant atmintuką į jos jungties lizdą. Veikimui reikiamą elektros energiją gauna iš įrenginio, prie kurio jungiasi.

Talpa
-----

2009 m. USB atmintukuose tilpdavo iki 256 gigabaitų informacijos. 2013 m jau buvo sukurti ir 2 TB talpos atmintukai. Maksimali USB atmintukų talpa nuolat didėja.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Atmintukas*. Enciklopedinis kompiuterijos žodynas / Valentina Dagienė, Gintautas Grigas, Tatjana Jevsikova; Matematikos ir informatikos institutas. – Vilnius : TEV, 2008
2. 1 2 3 4  „USB Flash Drive". *Techopedia.com*. Nuoroda tikrinta 2021-06-04.
3. 1 2  „Flash drive". *Computerhope.com*. Nuoroda tikrinta 2021-06-04.
4. ↑  „Kingston sukūrė 256GB USB atmintuką", MobileWhack.com, 2009 liepos 20, puslapis: MobileWhack-Kingston-256GB Archyvuota kopija 2012-03-22 iš Wayback Machine projekto..
5. ↑  "Kingston Digital Ships Its Fastest, World’s Largest-Capacity USB 3.0 Flash Drive", 2013-01-07 .
| ***Paslėpk močiutę šaldiklyje*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Metti la nonna in freezer |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giancarlo FontanaGiuseppe Stasi |
| Scenaristas (-ai) | Fabio BonifacciNicola Giuliano |
| Vaidina | Fabio De Luigi  Miriam Leone  Barbara Bouchet  Lucia Ocone Marina Rocco |
| Metai | 2018 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Paslėpk močiutę šaldiklyje** (it. *Metti la nonna in freezer*) – 2018 m. Italijoje sukurta komedija.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Klaudija turi nedidelę restauravimo įmonę, tačiau valstybė už atliktus užsakymus skolinga jai daugau kaip 160 tūkstančių eurų, kurių mokėjimas vis atidedamas. Klaudijai išsilaikyti padeda tik jos močiutė Birgita, kuri atiduoda jai savo pensiją, tačiau vieną dieną senolė netikėtai miršta. Klaudija supranta, kad dabar turės uždaryti savo įmonę, tačiau jos bendradarbės Rozana ir Margo pasiūlo planą: paslėpti močiutės kūną šaldiklyje ir keletą mėnesių pasinaudoti jos pensija, kol bus grąžinta skola. Klaudija nenori, tačiau galiausiai nusileidžia.

Atvykusi derinti skolos mokėjimo, Klaudija spaudžiama duoti kyšį, o netrukus korumpuotas valdininkas suimamas. Ji netyčia nustumia nuo laiptų ir sužaloja operacijai vadovaujantį Simonę Reką, kuris ligoninėje parašo pareiškimą. Simonė – absoliučiai sąžiningas policininkas, anksčiau net įskundęs savo žmoną, nemokantis elgtis su moterimis ir dėl to visiškai pasišventęs darbui. Jo komanda jau kurį laiką svajoja, kad viršininkas rastų sau moterį ir Klaudija jiems atrodo tinkamas variantas. Jie įkalba Simonę aplankyti ją, kas Klaudijai sukelia paniką, nes bijo, kad išaiškės jos paslaptis. Taip Simonė, patarinėjamas savo kolegų, ir Klaudija, klausydama savo dviejų draugių, pradeda susitikinėti: vienas nemokėdamas bendrauti su moterimis, o kita iš baimės. Negana to, apsireiškia buvęs močiutės meilužis Augustas, kurio žmona mirė ir kuris dabar, praėjus 50 metų, svajoja pagaliau susituokti su Birgita.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Fabio De Luigi – Simonė Reka, policininkas
* Miriam Leone – Klaudija
* Barbara Bouchet – Birgita, Klaudijos močiutė
* Maurizio Lombardi – Rambaudo
* Francesco Di Leva – Dženaras
* Lucia Ocone – Rozana
* Marina Rocco – Margo
* Susy Laude – Marta, policininkė
* Eros Pagni – Augustas

Apdovanojimai
-------------

| Apdovanojimas | Kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Nastro d'argento | Geriausia komedija |  | Nominacija |
| geriausia komedijos aktorė | Barbara Bouchet | Nominacija |
| geriausia komedijos aktorė | Miriam Leone | Nominacija |
| Ciak d'oro | geriausia antrojo plano aktorė | Lucia Ocone | Nominacija |
| Hamburgo filmų festivalis | žiūrovų apdovanojimas | Giancarlo FontanaGiuseppe Stasi | Nominacija |
|

Išnašos
-------

1. ↑  „Nastri d'argento: in lizza per la premiazione a Taormina anche l'attrice Miriam Leone". *lasicilia.it*. 2018-05-30. Nuoroda tikrinta 2018-09-30.
| Veintiočo de Novjembrė*28 de Noviembre* |
| --- |
| *Gyvenvietės vaizdas* |
|  |
| 

Veintiočo de NovjembrėVeintiočo de Novjembrė

51°35′0″ p. pl. 72°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.58333°š. pl. 72.20000°r. ilg.﻿ / 51.58333; 72.20000﻿ (Veintiočo de Novjembrė)Koordinatės: 51°35′0″ p. pl. 72°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.58333°š. pl. 72.20000°r. ilg.﻿ / 51.58333; 72.20000﻿ (Veintiočo de Novjembrė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Guer Aikės departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1959 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 4 686  |

**Veintiočo de Novjembrė** (isp. *Veintiocho de Noviembre*, alternatyvi rašyba: *28 de Noviembre*) – miestelis Argentinoje, Santa Kruso provincijos pietvakariuose, 13 km į pietus nuo Rio Turbijo, *Güer Aike* departamente, netoli Čilės miesto Puerto Nataleso. 4,7 tūkst. gyventojų.

Miestas įkurtas 1958 m. lapkričio 28 d. (provincijos konstitucijos šventė) sujungus kelias angliakasių gyvenvietes ir pavadintas tos dienos garbei. Gyvena daugiausia imigrantai iš Bolivijos, Paragvajaus, Italijos. Akmens anglių kasyba. Kelias ir geležinkelis į Rio Galjegosą.

Nuorodos
--------

* Aprašymas ir iliustracijos
Koordinatės: 54°23′06″š. pl. 23°45′24″r. ilg.﻿ / ﻿54.3851°š. pl. 23.7566°r. ilg.﻿ / 54.3851; 23.7566

|  |
| --- |
|    **Dainavos geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Peršėkininkai |
| **Atidaryta** | XX a. 8-asis dešimtmetis |
| **Uždaryta** | 2001 m. |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ ŠEŠTOKAI ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Simnas* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 2,3 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Mergalaukis* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,0 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Dainava*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 4,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Santaika* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 3,8 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Balkūnai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ ALYTUS ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Dainavos geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Peršėkininkų kaime (Alytaus rajonas), prie Šeštokų–Alytaus geležinkelio.

Istorija
--------

Stotelė įkurta XX a. 8-ajame dešimtmetyje, pro ją važiuodavo traukiniai Kaunas–Marijampolė–Alytus. 2001 m. nutraukus keleivinių traukinių eismą ruože Šeštokai–Alytus, Dainavos stotelė uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eismo tvarkaraščiai autobusu, traukiniu, lėktuvu, laivu. – Vilnius, Pasaulis, 1991-11-12.
4-hidroksilbutano rūgštis (GHB)
**GHB** (**4-hidroksilbutano rūgštis**, **gama-hidroksilbutano rūgštis** ir daug kitų pavadinimų) – tai natūraliai smegenyse susidaranti medžiaga. Ji svarbi perduodant nervinius impulsus (neurotransmiteris).   
Dažniausiai vartojama **natrio gamahidroksibutanoatas** arba **kalio gamahidroksibutanoatas**. Savo išvaizda tai balta, kieta medžiaga, gan gerai tirpstanti vandenyje.

Naudojimas
----------

Buvo naudojamas kaip anestetikas ir nemigai gydyti, kaip migdomieji vaistai ar vaistai nuo alkoholizmo (tik iki uždraudimo).

Dėl to, kad beveik beskonis, pigus, veikia staigiai ir patikimai gali būti panaudotas užmigdymui siekiant apiplėšti. Tai ir buvo pagrindinis argumentas įvedant draudimą Lietuvoje.

Gatvėse parduodamas GHB dažnai būna prastos kokybes, su likusia pradine gamybos medžiaga 1,4-butandioliu. Nors šiuo metu tai labai retai gatvėje sutinkama medžiaga dėl to, kad mažai kuo išsiskiria nuo alkoholinių gėrimų mažomis dozėmis, o didesnės dozės tiesiog sukelia gilų miegą ar komą. Tol kol buvo legalus jo kartais buvo galima rasti.

Poveikis
--------

Poveikis, ypač pavartojus GHB mažais ar vidutiniais kiekiais, labai primena didelio alkoholio kiekio poveikį. Minimalus poveikio laikas 90 minučių, didžiausias – 2,5 valandos. Praėjus poveikiui liekamųjų reiškinių būna gerokai mažiau, nei po alkoholio vartojimo.

Dozė
----

* Medicinoje: dažniausiai tabletės po 0,15 g
* Maža dozė: ~1 g
* vidutinė dozė: virš 1,5 g
* didelė dozė: virš 2 g
* bendrajai narkozei: virš 3 g
* galimai mirtina: virš 10 g

Reiktų atkreipti dėmesį, kad mirtina dozė pavojingai arti prie standartinių, todėl šios medžiagos, ypač kai medžiaga abejotino grynumo, vartojimas labai pavojingas. Dar pavojingiau tai, kad maišant su kitomis medžiagomis, kad ir alkoholiniais gėrimais, dozių vertės gali labai sumažėti.

Kitos medžiagos kurios veikia GABA receptorius
----------------------------------------------

Tai pagal poveikį į GHB panašios medžiagos nes veikia į tuos pačius nervinius receptorius.

* etanolis (ir kiti alkoholiai metanolis, 2-propanolis…)
* barbituratai
* valerijonas
* muskimolas

ir daugiau ne taip gerai žinomų vaistų.

Priklausomybė
-------------

Sukelia psichologinę priklausomybę, o ilgai ir nuolat vartojant (kas 2–4 valandos kelias dienas) gali išsivystyti ir fizinė priklausomybė. Nebuvo atlikta jokių sistemingų GHB tyrimų su chroniškai vartojančiais žmonėmis. Tačiau bandymuose su laboratorinėmis žiurkėmis nėra pastebėta, kad GHB sukeltų negrįžtamus pakitimus vidaus organuose, ir medžiaga laikoma mažiau pavojinga, nei alkoholis ar tabakas.

Teisė
-----

Remiantis Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministro 2003 m. balandžio 23 d. įsakymu Nr. V-239 galima teigti, kad įstatymiškai tai niekuo neišskirtinis narkotikas, kurio numeris 236. Už prekybą juo ar jo gamybą gresia tokia pat atsakomybė, kaip ir už bet kokį kitą narkotiką.

Šaltiniai
---------

* Archyvuota kopija 2006-10-06 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2006-09-25 iš Wayback Machine projekto.
*
| Šapeko |
| --- |
| Šapeko slenksčiai prie Aberlardo Luso miesto Šapeko slenksčiai prie Aberlardo Luso miesto |
| **Ilgis** | 380 km |
| **Baseino plotas** | 11 122 km² |
| **Ištakos** | Sera da Takvara Verdė |
| **Žiotys** | Urugvajus |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava Brazilija |
|  |
|  **Vikiteka** | Šapeko |

**Šapeko** (port. *Rio Chapecó*) – upė pietų Brazilijoje, Santa Katarinos valstijoje; dešinysis Urugvajaus upės intakas. Prasideda ties Takvara Verdės ir Sera do Šapeko kalnagūbrių sandūra, ~1200 m aukštyje, šalia Gvamirino ūkio, Paranos valstijos pasienyje. Smarkiai vingiuoja kalnuotomis vietovėmis į vakarus, nuo vidurupio – į pietvakarius. Vaga slenkstėta. Įteka į Urugvajų ties San Karlosu, į vakarus nuo Šapeko miesto.

Didžiausias intakas – Šapekozinjas (kairysis).

Upė daugelyje vietų patvenkta (Kebra Keišo ir kt. užtvankos). Teka pro Araukarijų nacionalinį parką, upės baseine yra Šapeko indėnų teritorija. Miestai prie Šapeko: Abelardo Lusas, Agvas Frijasas, Nova Erešinas, Agvas de Šapeko, San Karlosas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Mapa físico do estado de Santa Catarina, IBGE, 2011.
3. ↑  Mapa multimodal Santa Catarina, IBGE, 2013.
| **Ignacas Štachas** |
| --- |
| Dievo Tarnas |
|  |
| Gimė | 1797 m. spalio mėn.Varniai |
| Mirė | 1854 m. spalio 28 d. (~57 metai) |
| Palaidotas (-a) | Šiaulių kapinėse |
| Tėvas | Andrius Štachas |
| Motina | Pertronėlė Vaitkevičiūtė |
| Dievo Tarnas |
|  |
| Veikla | kunigas |
|  |
| Alma mater | Varnių kunigų seminarija |
| Žinomas (-a) už | Blaivybės Lietuvoje skelbimą |

**Ignacas Štachas** (1797 m. Varniuose–1854 m. spalio 28 d. Šiauliuose) – inteligentas, istorikas, švietėjas, kunigas, vienas pirmųjų blaivybės skelbėjų Lietuvoje.

Biografija
----------

Baigęs mokslus Varnių kunigų seminarijoje, kurį laiką buvo Varnių katedros vikaru, vėliau Žemaičių vyskupijos kancleriu. Pasižymėjo stropumu, gerai sutvarkė vyskupijos archyvus. Sumaniam ir energingam kunigui paskyrimas į Šiaulius buvo garbingas, nes vėliau Šiauliuose apsilankęs vyskupas Motiejus Valančius „Žemaičių vyskupystėje" rašė, kad Šiaulių žmonės myli kunigus, o Šiaulių bažnyčia verta būti katedra. Klebonas I. Štachas remontavo bažnyčią, tvarkė jos aplinką – 1848 m. šventoriuje pasodino pirmuosius dar tebeaugančius kaštonus, rūpinosi visais kitais reikalais ir negalėjo taikstytis su neregėtai išplitusiu girtavimu.

Blaivybės apaštalas
-------------------

Kun. I. Štachas į blaivybę pastūmėjo ir vyskupą Motiejų Valančių, nors kai kurie autoriai to nepripažįsta.
Šiaulių Šv. Petro ir Povilo bažnyčios klebono, blaivybės pradininko kunigo I. Štacho laikotarpiu Lietuvoje sparčiai plito girtavimas, dvarininkai steigė smukles, karčemas, valstiečiai buvo priversti pirkti degtinę. Jam tikriausiai buvo žinoma apie airių blaivybės kampaniją, kurią 1838 m. pradėjo airių kapucinas Teobaldas Metju. Tai I. Štachą, kartu su Šiaulėnų parapijos klebonu Augustinu Kybartu (1795-1860) paskatino steigti blaivybės brolijas. I. Štachas su bendraminčiais apie 1846 m. pradėjo registruoti parapijiečius, norinčius tapti blaivininkais ir įkūrė Blaivybės broliją. Veikla buvo vaisinga – per dešimtmetį Šiauliuose žymiai sumažėjo parduotuvių, prekiaujančiu alkoholiu. Šį I. Štacho pradėtą darbą toliau tęsė Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius, 1858 m. paskelbęs savo garsųjį laišką ir pakvietęs visus į tautos išblaivinimo sąjūdį.

Beatifikacijos byla
-------------------

2016 m. liepos 5 d. Apaštalų sostas Šiaulių vyskupijai suteikė leidimą pradėti beatifikacijos bylą.

Literatūra
----------

* Lietuvių enciklopedija, Bostonas, 1964, t. 30, p. 86–87.
* Šiaulių vyskupija, 1997-2007 / [sudarytoja ir redaktorė Laimutė Zimkienė]. Šiauliai: Šiaulių vyskupijos kurija, 2007. P. 17.

Nuorodos
--------

Ignacas Štachas, kunigas, blaivybės apaštalas (1796 – 1854) Archyvuota kopija 2022-10-04 iš Wayback Machine projekto.