recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 54°53′55.23″ š. pl. 23°55′17.09″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8986750°š. pl. 23.9214139°r. ilg.﻿ / 54.8986750; 23.9214139

Fakultetas įsikūręs Kaune, Gedimino g. 43
**Kauno technologijos universiteto Humanitarinis fakultetas** - KTU padalinys, fakultetas.

Istorija
--------

Įgyvendinant KTU humanitarizavimo idėją, 2000 m. sujungus Humanitarinių mokslų institutą ir Užsienio kalbų centrą buvo įkurtas Humanitarinių mokslų fakultetas. Jo misija – ne tik mokyti filosofijos, lietuvių ir užsienio kalbų, bet ir skleisti humanitarinę dvasią visame Universitete bei būti atviru plačiajai visuomenei.

Tai viena iš nedaugelio vietų Lietuvoje, kur atliekami tarpdalykiniai filosofijos, filologijos bei menotyros sąveikos su technologijomis tyrimai. Nors fakultetas yra jaunas, tačiau per šį laiką sukurtos naujos mokslo tyrimų kryptys padėjo fakultetui įgyti pripažintą pažangių mokslo tyrimų terpės autoritetą.  

Be to, fakultetas vienintelis Lietuvoje turi savo radijo stotį „Gaudeamus", transliuojančią nekomercinę muziką (93.6 MHz FM), profesionalią garso įrašų studiją. Fakultete taip pat veikia Užsienio kalbų centras, Lietuvos – Prancūzijos asociacijos Robero Šumano centras, Vokiečių informacinis centras.

Padaliniai
----------

* Filosofijos ir kultūrologijos katedra
* Garso ir vaizdo menų technologijų katedra Archyvuota kopija 2012-06-03 iš Wayback Machine projekto.
* Kalbotyros katedra Archyvuota kopija 2012-06-03 iš Wayback Machine projekto.
* Užsienio kalbų centras Archyvuota kopija 2012-05-11 iš Wayback Machine projekto.
* Vokiečių informacinis centras Archyvuota kopija 2012-06-03 iš Wayback Machine projekto.

Studijų kryptys
---------------

* Audiovizualinis menas
* Filologija
* Filosofija

Mokslinių tyrimų kryptys
------------------------

* Medijų filosofija
* Technologijos vieta dabarties pasaulyje ir poveikis kultūrai
* Technikos kalbos vertimas ir lokalizacija
* Terminija ir lietuvių kalbos norminimas
* Lingvistinė ir sociokultūrinė kalbos analizė
* Šiuolaikinių kalbų interferencija ir naujovių atsiradimo veiksniai
* Žmogaus kūrybinio proceso modeliavimas ir automatizavimas
* Muzikos akustikos ir kognityvinės muzikos psichologijos problematika

Šaltiniai
---------

* Archyvuota kopija 2012-05-10 iš Wayback Machine projekto. HMF

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-05-31 iš Wayback Machine projekto.
| **Ramūnas Karbauskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1969 m. gruodžio 5 d. (54 metai)Naisiai, Šiaulių raj. |
| Tėvas | Česlovas Vytautas Karbauskis |
| Motina | Nijolė Karbauskienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Lina |
| Vaikai | Justinas, Mantas |
|  |
| Veikla | Lietuvos agronomas, verslininkas, ūkininkas |
| Pareigos | Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos pirmininkas |
| Partija | LVŽS |
|  |
| Išsilavinimas | agronomas |
| Alma mater | 1994 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Ramūnas Karbauskis** (g. 1969 m. gruodžio 5 d. Naisiuose, Šiaulių raj.) – Lietuvos agronomas, verslininkas, ūkininkas, politikas, mecenatas.

Biografija
----------

1987–1988 m. Lietuvos jaunių rusiškų šaškių rinktinės narys. Tarptautinių ir rusiškų šaškių kandidatas į sporto meistrus. Šiaulių rajono jaunimo centro steigėjas, Lietuvos ūkininkų sąjungos narys. Žmona Lina, sūnūs – Justinas ir Mantas. Brolis – teatro režisierius, 2011–2022 m. Maskvos V. Majakovskio teatro meno vadovas Mindaugas Karbauskis.

1988 m. baigė Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą, 1994 m. – Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą, įgijo mokslinio agronomo specialybę. 1990 m. įsteigė uždarąją akcinę bendrovę „Agrokoncernas". Agrokoncerno grupės prezidentas. Nuo 1998 m. ūkininkas.

1996–2004 m. ir 2016–2020 m. Seimo narys. Nuo 2000 m. spalio 24 d. iki 2001 m. gegužės 15 d. Seimo Pirmininko pavaduotojas. 2016–2020 m. Seimo Kultūros komiteto pirmininkas. 1997 m. ir 2003 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.

1997–2001 m. Lietuvos valstiečių partijos pirmininkas, 2001–2009 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos pirmininko pirmasis pavaduotojas, 2009–2012 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos pirmininkas, nuo 2012 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos pirmininkas. 2016–2019 m. ir 2020 m. šios partijos frakcijos seniūnas Lietuvos Respublikos Seime.

Fondo „Švieskime vaikus" steigėjai Andrius Mamontovas ir Ramūnas Karbauskis
Nuo 2006 m. Lietuvos šaškių federacijos prezidentas. Nuo 2009 m. Lietuvos žemaitukų asociacijos vicepirmininkas. Serialo „Naisių vasara" scenarijaus autorius ir mecenatas, festivalio visai šeimai „Naisių vasara" sumanytojas ir mecenatas. Naisių vasaros teatro steigėjas ir mecenatas. 2013 m. kartu su Andriumi Mamontovu įkūrė paramos ir labdaros fondą „Švieskime vaikus". Baltų dievų muziejaus, Inkilų muziejaus, Baltų žolynų muziejaus, Krašto istorijos muziejaus Naisiuose sumanytojas ir mecenatas. Šiaulių rajono jaunimo centro steigėjas.

2020 m. lapkričio 24 d. protestuodamas prieš naujosios valdančiosios daugumos (TS-LKD, Laisvės partija, LRLS) postų skirstymą, atsisakė Seimo nario mandato.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Ramūnas Zilnys (2013-06-11). „Labdaros fondą įkūręs A. Mamontovas: „Norite gero gyvenimo? Skaitykite knygas"". lrytas.lt. Suarchyvuotas originalas 2017-12-30. Nuoroda tikrinta 2017-12-29. `{{cite news}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
5. ↑  Dalia Plikūnė (2020-11-24). „Pasitraukęs iš Seimo Karbauskis prabilo apie slaptą balsavimą frakcijoje". Delfi.lt. Nuoroda tikrinta 2020-11-24.
Koordinatės: 55°43′18″š. pl. 24°21′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.721703°š. pl. 24.35018°r. ilg.﻿ / 55.721703; 24.35018

Panevėžio mokslo ir technologijų parkas|  |
| Forma | viešoji įstaiga |
| Pramonė | mokslo ir technologijų parkas,verslo inkubatorius |
| Svarbiausi darbuotojai | Dovydas Karosas, direktorius |
| Produkcija | verslo valdymo paslaugos |
| Darbuotojų | 7 |
| Tinklalapis | www.pmtp.lt |

**Panevėžio mokslo ir technologijų parkas** (toliau PMTP) – viešoji įstaiga, įsikūrusi Panevėžyje, J. Žemgulio g. 46. PMTP įsteigtas remti žinioms imlaus verslo kūrimąsi ir plėtrą, kurti žinių pagrindu plėtojamą ekonomiką. Įstaiga gali atlikti technologinio verslo inkubatoriaus funkcijas – įmonėms palankiomis sąlygomis nuomoti patalpas ir teikti verslo valdymo, kitas (informacines, konsultavimo, kvalifikacijos kėlimo, buhalterinės apskaitos ir panašias) paslaugas. Parkui patikėta plėtoti aukštąsias technologijas ne tik Aukštaitijos sostinėje bet ir visame regione.

Veiklos pradžia
---------------

PMTP įkurtas 2006 m. balandžio 6 d. Projekto dalininkai: Panevėžio miesto savivaldybė ir KTU Panevėžio institutas. Buvo rekonstruoti du pastato, esančio J. Žemgulio g. 46, korpusai, pastatytas jungiamasis korpusas. Pastate buvo įrengtos biuro patalpos, konferencijų salės, pasitarimų kambariai. Bendras PMTP patalpų plotas sudarė 2750 m². 1120 kv.m ploto korpuse įrengtos biurų bei verslo inkubatoriaus patalpos. Antrasis 1130 m² ploto korpusas pritaikytas technologinių įmonių veiklai. Abu korpusus jungė 500 m² patalpos konferencijoms, pasitarimams, mokymams organizuoti. Visame PMTP įrengtas kompiuterinis ir telefono tinklas. Numatyta, kad PMTP lengvatinėmis sąlygomis patalpas gali nuomotis apie 20 įmonių, buvo numatoma sukurti apie 60 darbo vietų.

Kritika
-------

Panevėžio miesto savivaldybės vertinimu, savo funkcijų PMTP per pirmuosius devynerius darbo metus tinkamai neatliko. Įkurtas kaip inkubatorius inovatyvioms įmonėms, PMTP tapo tiesiog patalpų nuomos administratoriumi, iškreipusiu nuomos rinką – komercinės patalpos buvo nuomojamos mažesne nei rinkos kaina. Tų funkcijų, kurių buvo tikimasi, PMTP neatliko visai.  Iš visų įmonės gaunamų pajamų daugiau nei 83 proc. sudarė gautos iš ilgalaikės nuomos. Pagal ilgalaikes sutartis čia patalpas buvo išsinuomoję 46 nuomininkai, iš jų 12 įsikūrę aštuonerius metus, o ilgiau nei trejus metus po MTP stogu gyveno 36 įmonės.

2017 m. pakeistas įstaigos vadovas – naujuoju direktoriumi paskirtas Dovydas Karosas, vienas jauniausių Panevėžio miesto savivaldybės įmonių vadovų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Panevėžio mokslo ir technologijų parkas, VŠĮ". *rekvizitai.vz.lt*
2. ↑  Audrius Rudys (2008 m. spalio 11 d.) „Panevėžyje atidarytas Mokslo ir technologijų parkas". *technologijos.lt*
3. 1 2 3  Lina Dranseikaitė (2017 m. spalio 11 d.) „Prie Panevėžio mokslo ir technologijų parko vairo stojo naujas vadovas". *sekunde.lt*
4. ↑  Inga Kontrimavičiūtė (2017 m. balandžio 12 d.) „Mokslo lopšys nusirito iki nuomos agentūros". *sekunde.lt*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Panevėžio mokslo ir technologijų parkas: siekiame suburti aukštą technologinę ir pridėtinę vertę kuriančius verslus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Respiratorius** – tai priemonė, skirta apsaugoti naudotoją nuo pavojingų aerozolių, dalelių ir mikroorganizmų įkvėpimo.

Kvėpavimo takų apsaugos istorija siekia I amžių, kai Plinijus Vyresnysis aprašė gyvūnų pūslių naudojimą siekiant apsaugoti darbuotojus nuo švino dulkių Romos kasyklose.

Klasifikacija
-------------

Yra du pagrindiniai respiratorių tipai: orą valantys respiratoriai, kurie filtruoja įkvepiamą orą, ir tiekiamo oro respiratoriai, kurie įtraukia orą iš alternatyvaus šaltinio.

Esant skirtingam oro užterštumui, naudojami skirtingos paskirties respiratoriai: pramoniniai, kariniai, medicininiai (pvz. skirti alergiškiems žmonėms arba nuo gripo) ir t. t.. Respiratoriai taip pat skirstomi į vienkartinius ir daugkartinio naudojimo (paprastai su keičiamais filtrais).

Respiratorių filtravimo savybėms nurodyti naudojama raidinė-skaitmeninė sistema. Raidė nurodo, ką respiratorius filtruoja, o skaičius – kokiu laipsniu respiratorius filtruoja daleles.

**Pavyzdžiui, pagal atsparumą alyvai respiratoriai klasifikuojami pagal šiuos žymėjimus**:

**N**: nėra atsparus alyvai

**R**: atsparus alyvai (iki 8 val.)

**P**: atsparus alyvai (veikia ilgiau nei 8 val.)

Pavyzdžiui, N95 respiratorius nėra atsparus alyvai ir filtruoja iki 95 % dalelių.

**Apsaugai nuo aerozolių skirtos filtruojančios puskaukės pagal filtravimo efektyvumą skirstomos į tris klases ir žymimos**: 

**FFP1** – žemas efektyvumas;

**FFP2** – vidutinis efektyvumas;

**FFP3** – aukštas efektyvumas.

Išnašos
-------

1. ↑  „Week of September 19, 2016 – Pliny the Elder" (PDF). *eteba.org*. Suarchyvuotas originalas (PDF) 2022-02-04. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 4 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑  „Types of Respiratory Protection". *cdc.gov*. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 4 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
3. ↑  „Respirator Selection". *ccohs.ca*. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 4 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
4. ↑  „Reusing N95 Masks Against COVID-19 Coronavirus? The Risks". *forbes.com*. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 4 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
5. ↑  „A guide to respiratory protective equipment" (PDF). *hsa.ie*. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 4 d. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
**Mesjė 102** (taip pat žinoma kaip *M102*) – Mesjė kataloge minima galaktika, kuri nėra aiškiai identifikuota. Jos atradėjas Pierre Méchain vėliau teigė, kad Mesjė 102 atradimas iš tikro buvo objekto Mesjė 101 stebėjimas, tačiau yra priežasčių manyti, kad tai yra NGC 5866 galaktika. Be to, egzistuoja keletas kitų galaktikų, kurios gali pretenduoti į M102 pavadinimą.

Kandidatės į M102
-----------------

Pasirodžius Mesjė katalogui, istorikai, astronomai profesionalai ir mėgėjai identifikavo keletą galaktikų kandidačių į M102.

### Mesjė 101

Mesjė 101. Nuotrauka, padaryta Hablo kosminiu teleskopu.
Mesjė 101 (taip pat žinoma kaip *NGC 5457*) yra spiralinė galaktika Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždyne. Laiške, kurį Pierre Méchain parašė J. Bernuliui 1783 metais, Pierre Méchain teigė, kad M102 yra atsitiktinis M101 įrašas. Šis laiškas vėliau buvo publikuotas du kartus: pirmą kartą prancūzų kalba Berlyno Akademijos žurnale *Memoirs* ir antrą kartą vokiečių kalba *Berliner Astronomisches Jahrbuch* 1786 metų leidinyje.

### NGC 5866

NGC 5866 Nuotrauka, padaryta Hablo kosminiu teleskopu.
NGC 5866 yra lęšinė galaktika Slibino žvaigždyne. Ši galaktika gana gerai atitinka aprašimą, kurį Pierre Méchain pateikė 1781 metų Mesjė kataloge ir koordinates Charles Messier’o užrašuose.

### Kiti objektai

Nors M101 ir NGC 5866 yra patys tinkamiausi kandidatai į M102, šituo objektu galima laikyti ir keletą kitų galaktikų.

#### NGC 5879, NGC 5907, NGC 5908

NGC 5879, NGC 5907, ir NGC 5908 yra galaktikos, esančios arti NGC 5866. Pagal padėties kriterijų jos visos gali būti M102 objektu, tačiau nė viena iš jų nėra ryškesnė ar platesnė už NGC 5866, todėl yra mažiau tikėtina, kad kuri nors iš jų yra M102.

#### NGC 5928

NGC 5928 yra 14 ryškio galaktika. J. L. E. Dreyer, *New General Catalogue* pataisymuose *Notes and Corrections*, teigė, kad ji galėjo būti klaidingai identifikuota kaip M102, jei ι Gyvatė buvo supainiota su ι Slibinu tose koordinatėse.

Nuorodos
--------

* SEDS Messier pages: Messier 102 Archyvuota kopija 2008-03-15 iš Wayback Machine projekto.
* SEDS Messier pages: The Messier 102 Controversy Archyvuota kopija 2008-02-24 iš Wayback Machine projekto.

Išnašos
-------

1. ↑  O’Meara, Stephen James. „M102: Mystery Solved", *Sky and Telescope*, volume 109, number 3, page 78, March 2005
2. ↑  Smith, William Henry. *A Cycle of Celestial Objects*, 1844
3. 1 2 3  K. G. Jones (1991). *Messier's Nebulae and Star Clusters* (2nd edition leid.). Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-37079-5. `{{cite book}}`: `|edition=` turi papildomą tekstą (pagalba)
4. 1 2  H. Frommert, 2006.
„Messier 102: Status der Identifizierung dieses Messier-Objekts" (In German). *Journal für Astronomie*, No. 19 (I/2006), pp. 69-71 (January 2006)
5. 1 2  H. Frommert, 1995 to current. Messier 102. An article on the controversy.
 Archyvuota kopija 2008-02-24 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  J. L. E. Dreyer, *New General Catalogue of Nebulæ and Clusters of Stars (1888), Index Catalogue (1895) Second Index Catalogue (1908)*, Royal Astronomical Society, London, 1971, p.283
Vyriškas kostiumas iš spalvakaitės taftos (apie 1790 m.)
**Spalvakaitis šilkas** (angl. *shot silk, changeable silk, changeable taffeta*) – šilkinis audinys, audžiamas naudojant dviejų ar daugiau spalvų verpalus metmenims ir ataudams ir išgaunant spalvų kaitymo efektą (*šanžaninis efektas*).

Istorija
--------

Spalvakaičio šilko purpuriniai su geltona spalva liturginiai drabužiai, datuoti 698 m. aprašyti maždaug 1170 m. dokumente. 
Vyko ginčas, ar galėjo būti taip, kad to meto spalvakaitis šilkas tuo metu galėjo būti vadinamas *purpura*. Šis lotyniškas žodis paprastai reiškia purpurinę spalvą, tačiau daug kur minima, kad *purpura* buvo raudona, žalia, juoda ir raudona, bei įvairiaspalvė. *Purpura* buvo naudojama reikšti vaivorykštinę spalvų kaitą ir šviesos žaismą. Išlikę to meto aprašymai rodo, kad audinys *purpura* lyg tai buvo šilko rūšis, besiskirianti nuo kitų šilkų įvairiomis spalvomis. Buvo iškelta mintis, jog Lindifarnės evangelijos (angl. *Lindisfarne Gospels*), parašytos apie 700 m. iliustracijose keturi evangelistai pavaizduoti apsirengę drabužiais iš spalvakaičio šilko.

Spalvakaičiai šilkai buvo populiarūs XVIII-XIX a. Juos audžiant dažnai naudojo ir metmenų marginimą, t. y. metmenis margindavo prieš imant austi.

* 1725 m. prancūziška suknia iš spalvamainės taftos1725 m. prancūziška suknia iš spalvamainės taftos
* Angliškas moteriškas šilkinės spalvamainės taftos kostiumas (apie 1865 m.)Angliškas moteriškas šilkinės spalvamainės taftos kostiumas (apie 1865 m.)

Dabartinis naudojimas
---------------------

Šiais laikais iš spalvakaičio šilko gamina kaklaraiščius ir kitus drabužius. Šis šilkas naudojamas kai kurių universitetų (pvz. Velso universiteto) akademinėje aprangoje. Žinomiausias tokios aprangos pavyzdys yra Kembridžo universiteto teologijos daktaro apranga iš *Dove-shot* šilko, keičiančio tris spalvas – šviesiai pilka, smaragdo žalia ir purpurinė (angl. *magenta*). 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spalvakaitis šilkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Takeda and Spilker (2010), p. 49
2. 1 2 3  Dodwell, C.R.; *Anglo-Saxon Art, A New Perspective*, pp. 145-150, 1982, Manchester UP, ISBN 0-7190-0926-X (US edn. Cornell, 1985)
3. ↑  Owen-Crocker, Gale R. (2010). *Dress in Anglo-Saxon England* (Rev. and enl. ed. leid.). Woodbridge: Boydell & Brewer. p. 302. ISBN 9781843835721. `{{cite book}}`: `|edition=` turi papildomą tekstą (pagalba)
4. ↑  Fukai, Akiko (2002). *Fashion : the collection of the Kyoto Costume Institute : a history from the 18th to the 20th century*. Köln [etc.]: Taschen. p. 56. ISBN 9783822812068.
5. ↑  „Gowns and Hoods - University of Wales". Suarchyvuotas originalas 2014-05-02. Nuoroda tikrinta 9 April 2011.
| NeXTSTEP |
| --- |
|  |
| Nextstep grafinė naudotojo sąsaja |
| **Kūrėjas** | „NeXT" |
| **OS šeima** | Unix |
| **Kodo modelis** | Uždaras |
| **Paskutinė versija** | 3.3 / 1995 m. |
| **Branduolio tipas** | Hibridinis |
| **Licencija** | Privati |
| **Svetainė** |  |

**NeXTSTEP** (taip pat stilizuojama kaip **NeXTstep**, **NeXTStep** ir **NEXTSTEP**) – buvo daugiaprogramiu režimu veikianti operacinė sistema, skirta objektiniam programavimui. Ją sukūrė bendrovė „NeXT" savo pačių darbo stotims, kaip kad NeXTcube. Vėliau buvo pritaikyta ir kelioms kitoms kompiuterio architektūroms.

Pirmą kartą publikai dar kūrimo stadijoje (0.8 versija) buvo pristatyta 1988 m. spalio 12 d. Pilna versija (1.0) pasirodė 1989 m. o paskutinė (3.3) – 1995 m. Tuomet ji jau buvo palaikoma ne tik Motorola 68000 šeimos procesorių, naudojamų „NeXT" kompiuteriuose, bet taip pat ir Intel x86, Sun SPARC bei HP PA-RISC.

Vėliau NeXTSTEP sistema buvo perkurta pritaikant aplikacijų programavimo standartui, nauja sistema vadinosi OpenStep. Iš pastarosios vėliau kilo Mac OS X.

Dauguma šiuolaikinėse programose aptinkamų funkcijų buvo sukurtos šiai operacinei sistemai, pvz. naršyklėse ir ne tik naudojamos greitųjų klavišų komandos, HTML 1.0 ir 2.0 pagrindas ir daugelis kitų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ford, Kevin (2008). „What's with all the NeXT names?". *www.kevra.org*. Nuoroda tikrinta 2011-10-30. **(**angl.**)**
2. ↑  Singh, Amit (2003 m. gruodžio mėn.). „A Brief History of Mac OS X". *osxbook.com* (anglų). Suarchyvuotas originalas 2012-05-14. Nuoroda tikrinta 2016-09-12. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
| **Ommatophoca rossii** |
| --- |
| Roso ruonis (Ommatophoca rossii)Roso ruonis (*Ommatophoca rossii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Pobūris: | Ruoniniai  *( Pinnipedia)* |
| Šeima: | Tikrieji ruoniai  *( Phocidae)* |
| Gentis: | **Roso ruoniai**  *( Ommatophoca)* |
| Rūšis: | Roso ruonis  *( Ommatophoca rossii)* |

 |
| Binomas |
| ***Ommatophoca rossii***Gray, 1844 |
| Paplitimas |

**Roso ruonis** (*Ommatophoca rossii*) – ruonių (*Pinnipedia*) pobūrio jūros žinduolis. Paplitę tik aplink Antarktidą esančiose jūrose, piečiau 60 ° pietų platumos.

Tai mažiausias iš Antarkties ruonių; pasižymi liaunu kūnu, storu kaklu. Plaukai trumpi. Nugara tamsiai ruda, pilvas sidabriškas. Ant galvos, kaklo, šonų yra dėmių ir dryžių. Patinai smulkesni už pateles – 1,68–2,08 m ilgio, sveria 129–216 kg, tuo tarpu patelės 1,90–2,50 m ilgio, sveria 159–204 kg. Nuo kitų panašių ruonių Roso ruoniai išsiskiria neproporcingai didelėmis akimis.

Patelės atsiveda po 1 jauniklį lapkričio pradžioje, išnešiojusios 9 mėnesius. Žindo apie 6 savaites, iki gruodžio vidurio. Išgyvena iki 21 metų.

Roso ruoniai įsikuria tarp vidutiniškai ir tankiai susigrūdusio plaukiojančio ledo, atokiose, sunkiai pasiekiamose vietose. Laikosi pavieniui. Maitinasi daugiausia galvakojais moliuskais, taip pat žuvimi, vėžiagyviais.

Kadangi gyvena atokiose vietose, Roso ruoniai mažai ištirti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2 3 4 5  *Ommatophoca\_rossii*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Roso ruonis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Pavasarininkų sąskrydis Labanore, 1936 m.
Žurnalas „Pavasaris", 1912 m.
**Lietuvių katalikų jaunimo federacija „Pavasaris"** arba **Pavasarininkai** – katalikiška jaunimo organizacija, veikusi 1907–1940 m. Oficialus pavadinimas priimtas 1919 m.

Istorija
--------

Lietuvių katalikų jaunimo sąjunga (nuo 1933 m. Federacija) „Pavasaris" buvo kaimo ir miesto jaunimo organizacija, išaugusi iš 1907–1914 m. Lietuvoje veikusių slaptų jaunimo kuopelių prie „Žiburio" ir Lietuvių katalikų blaivybės draugijų skyrių.

Katalikų jaunimo organizacijos įkūrimu ypač rūpinosi kanauninkas Povilas Dogelis
, vadinamas *pavasarininkijos* tėvu. Kai 1912 m. buvo įkurtas laikraštis „Pavasaris", jis tapo jau veikiančių kuopelių jungtis ir davė šiai organizacijai vardą.

Pirmojo pasaulinio karo metu, organizacijos veikla nutrūko. 1918 m. veikla atnaujinta, o 1919 m. Kaune įvyko pirmoji vieša konferencija. Nepriklausomybės kovų metu, pavasarininkai vyrai savanoriškai tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

Nepriklausomoje Lietuvoje pavasarininkų organizacija smarkiai išaugo, ypač, kai jai 1922–1928 m. vadovavo Juozas Eretas, o po to Juozas Leimonas. 1930 m. organizacija turėjo apie 600 kuopų, vienijančių 60 tūkst. narių.

Nuo 1933 m. organizacija pasidalijo į vyrų ir mergaičių sąjungas ir 1940 m. turėjo apie 100 000 narių. Jai vadovavo mokytojas Antanas Valaitis.

### Pavasarininkų kongresai

Pirmajame pavasarininkų kongrese, vykusiame 1924 m. liepos 5-7 d. Šiauliuose, dalyvavo 7500 organizacijos narių. Jame siekta, kad kiekvienas pavasarininkas nevartotų alkoholio.
1927 m. liepos 2-4 d. Kaune surengtas jubiliejinis (10 metų) organizacijos kongresas, į kurį atvyko 11 tūkst. dalyvių.
1938 m. birželio 28-29 d. beveik 40 tūkstančių organizacijos narių susirinko į Didįjį L.K.J.S. "Pavasaris" kongresą, vykusį Kaune. Jungtiniame chore dalyvavo net 6000 pavasarininkų.

Organizacijos periodiniai leidiniai
-----------------------------------

* „Pavasaris" (1912–1915 m. ir 1919–1940 m.) dvisavaitinis žurnalas, ėjęs 1912–1914 ir 1919–1940 m. Kaune, 1918 m. – Vilniuje;
* „Jaunimo vadas" (1923–1925 m.);
* „Vyrų žygiai" (1936–1937 m.);
* „Liepsnos" (1937–1940 m.).

Paminklai pavasarininkams
-------------------------

* Augalai (Vilkaviškio raj.)Augalai (Vilkaviškio raj.)
* Gasčiūnai (Joniškio raj.)Gasčiūnai (Joniškio raj.)
* Paluodė (Zarasų raj.)Paluodė (Zarasų raj.)
* Pažėrai (Kauno raj.)Pažėrai (Kauno raj.)
* Pošventis (Prienų raj.)Pošventis (Prienų raj.)
* Sutkūnai (Šiaulių raj.)Sutkūnai (Šiaulių raj.)
* Šiupyliai (Šiaulių raj.)Šiupyliai (Šiaulių raj.)
* Švedriškė (Ignalinos raj.)Švedriškė (Ignalinos raj.)
* Turčinai (Šakių raj.)Turčinai (Šakių raj.)
* Vainatrakis (Kauno raj.) Vainatrakis (Kauno raj.)
* Puskelniai (Marijampolės sav.) Puskelniai (Marijampolės sav.)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pavasarininkai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   „Lietuvių katalikų jaunimo sąjungos (LKJS) "Pavasaris" Laukuvos kuopa 1918-1940 metais". *lituanistika.lt*. 2020-06-19.
2. 1 2 3 4  „Jaunimo sąjunga „Pavasaris"". *respublika.lt*. 2015-06-15. Suarchyvuotas originalas 2021-04-25. Nuoroda tikrinta 2021-04-25.
Koordinatės: 54°00′46″š. pl. 23°58′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.012898°š. pl. 23.9719°r. ilg.﻿ / 54.012898; 23.9719

|  Druskininkų Kiersnovskių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Druskininkų savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Druskininkai |
| **Adresas** | V. Kudirkos g |
| **Statybinė medžiaga** | plytų mūras |
| **Pastatyta** | 1899 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Kiersnovskių koplyčia** – nebeveikianti koplyčia, stovinti Druskininkų Senosiose miesto kapinėse V. Kudirkos gatvėje, šalia Druskonio ežero. Vietinių turtuolių Kiersnovskių  koplyčia stūkso kapinių katalikiškoje dalyje, pagrindiniame take, vedančiame nuo kapinių vartų-varpinės. Pastatas supamas vienų seniausių šių kapinių antkapių.

Koplyčia yra regioninės reikšmės architektūrinis ir sakralinis paminklas, 2018 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (u. k. 42462).

Galinis fasadas. Toliau priekyje – kapinių vartai

Istorija
--------

Kapinės įkurtos XIX a. viduryje. 1899 m. kovo 31 d. gautas leidimas pradėti koplyčios statybą. Jos projekto autorius - Varšuvos architektas J. Mazurkevičius.

Kiersnovskių šeima buvo viena įtakingiausių Druskininkuose. 1913 m. miesto pastatų valdytojų sąraše buvo 4 Kiersnovskių vardai. Du iš jų priklausė kurorto turtingiausiųjų dešimtukui. Kiersnovskių vardai išliko senųjų kapinių antkapiniuose įrašuose.

Architektūra
------------

Koplyčia turi neogotikos ruožų. Pastatas kompaktinis, stačiakampio plano su pastoge, vienos patalpos. Fasaduose įrengtos smailiaarkių sąramų langų angos ir nišos, viena apskritimo formos pastogės lango anga, pusapskritės sąramos niša virš medinių dvivėrių įėjimo durų. Pagrindinio fasado frontonas laiptuotas, yra keturi keraminių plytų kontraforsai. Stogas dvišlaitis, frontonas ir portalas su metaliniais kryžiais. 

Pamato cokolis sumūrytas iš tašyto granito blokų, sienos – iš keraminių plytų. Viduje įrengta medinės konstrukcijos perdanga su paskliautėmis. Lubos apkaltos medinėmis lentelėmis. Patalpą perimetru juosia medinis profiliuotas karnizas. Grindų dangai panaudotos dviejų spalvų keraminės plytelės su ornamentuotu apvadu visu patalpos perimetru. Kultūros vertybių registro aprašyme nepateikta žinių apie galimą laidojimo rūsį (ar mauzoliejų) koplyčioje.

Literatūra
----------

* Vytautas Valentukevičius. *Druskininkų raidos chronologija*, Vilnius: Baltijos kopija, 2014. ISBN 978-609-417-075-1.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Druskininkų Kiersnovskių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2  Kurorto turtuoliai Kiersnovskiai. *druskonis.lt*
2. 1 2  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2020-01-12.
| **Algimantas Jazdauskas** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. sausio 6 d.Klaipėda |
| Mirė | 2021 m. sausio 8 d. (85 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, istorikas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Algimantas Jazdauskas** (1936 m. sausio 6 d. Klaipėdoje – 2021 m. sausio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, istorikas.

Biografija
----------

1954 m. baigė Tytuvėnų vidurinę mokyklą, 1959 m. – Vilniaus universiteto Istorijos–filologijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

Nuo 1958 m. savaitraščio „Literatūra ir menas" korespondentas, 1960–1974 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" korespondentas, skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. Nuo 1974 m. žurnalo „Tarybų darbas" redaktoriaus pavaduotojas. 1990 m. reorganizavus ši žurnalą, leidinio „Valstybės žinios" redaktoriaus pavaduotojas, atkurto laikraščio „Lietuvos aidas" vyr. korespondentas, laikraščio „Bičiulystė" apžvalgininkas. Nuo 1992 m. laikraščio, nuo 1997 m. žurnalo „Geležinkelininkas" atsakingasis sekretorius. Daugiausia rašė teisės, dorovės, istorinės praeities tyrimo klausimais – korespondencijas, apybraižas. Apybraižų išspausdino įvairiuose rinkiniuose. 2005 m. suteiktas Lietuvos meno kūrėjo statusas. 2010 m. apdovanotas medaliu „Už nuopelnus žurnalistikai".

Mirė 2021 m. sausio 8 d. Vilniuje nuo širdies ligos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 190 psl.
2. 1 2  Žeimantas, Vytautas (2021-01-08). „Mirė žurnalistas Algimantas Jazdauskas". *lzs.lt*. Lietuvos žurnalistų sąjunga. Suarchyvuota iš originalo 2021-01-11. Nuoroda tikrinta 2021-01-11.
| **Pilherodius pileatus** |
| --- |
| Pietų Amerikos naktikovis (Pilherodius pileatus)Pietų Amerikos naktikovis (*Pilherodius pileatus*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Garniniai  *( Ardeidae)* |
| Gentis: | Pietiniai naktikovai  *( Pilherodius)* |
| Rūšis: | Pietų Amerikos naktikovis  *( Pilherodius pileatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Pilherodius pileatus*** Boddaert, 1783 |

Pietų Amerikos naktikovio paplitimas
**Pietų Amerikos naktikovis** (*Pilherodius pileatus*) – garninių (*Ardeidae*) šeimos paukštis. Aptinkamas Pietų Amerikoje.

Išvaizda
--------

Vidutinio dydžio garninis paukštis. Kūno ilgis – 51–61 cm, o svoris – 518–591 g. Pakaušis juodas. Snapas žydrai pilkas, snapo galiukas pilkas ar gelsvas. Kakta balta ar pilka. Plikos odos plotas tarp snapo ir aplink akis – ryškiai žydra. Rainelė geltona, žaliai ruda ar ruda. Viršugalvyje yra ilgos (20 cm), liaunos, baltos plunksnos. Nugara ir sparnai balti. Kaklas kreminės spalvos. Kojos žydrai mėlynos. Veisimosi periodu galva, kaklas, krūtinė ir sparnų apačia įgauna geltoną atspalvį. Jauniklių kūnas baltos spalvos. Pakaušis pilkas, ruožuotas. Sparnai pilki.

Paplitimas
----------

Papltęs Bolivijoje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Ekvadore, Prancūzijos Gvianoje, Gajana. Panamoje, Paragvajuje, Peru, Suriname ir Venesueloje.  Pasaulinės gamtos organizacijos duomenimis rūšies apsaugos būklė susirūpinimo nekelia.

Biologija
---------

Biotopas – miškingos pelkės; raistai atvirose vietovėse, šalia galerinių miškų; atogrąžų miškai (iki 900 m virš jūros lygio); savanos; upių pakrantės; ryžių laukai; kavos plantacijos; tvenkiniai, esantys šalia Transamazonijos plento.

Minta smulkia žuvimi (1- 5 cm ilgio), vandens vabzdžiais, buožgalviais, varliagyviais. Grobio ieško dieną, dažniausiai, pavienis. Medžiodamas stovi išsitiesęs ir laukia grobio arba lėtai braidydamas, plaukdamas ir panirdamas.

Veisiasi pavieniai. Lizdus krauna neaukštuose medžiuose. Dėtyje 2 – 4 balsvi kiaušiniai. Inkubacija trunka 26 – 27 dienas. Išsiritę paukščiukai yra apaugę baltais pūkais.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos raudonasis sąrašas - Pilherodius pileatus". Pasaulinė gamtos apsaugos organizacija. anglų k.
2. ↑   „Capped Heron". Neotropical Birds. anglų k.
3. ↑  „Capped Heron". Heron Conservation. anglų k. Suarchyvuotas originalas 2017-12-01. Nuoroda tikrinta 2017-11-16.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pietų Amerikos naktikovis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Šis straipsnis apie kalną. Apie upę skaitykite straipsnyje Akonkagva (upė).*

| Akonkagva |
| --- |
|  |
| **Aukštis** | 6959 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Kalnynas** | Andai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1897 m. sausio 14 d.Šveicarija Mathias Zurbriggen |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Akonkagva

  |
| **Koordinatės:** | 32°39′12″ p. pl. 70°00′39″ v. ilg.﻿ / ﻿32.65333°š. pl. 70.01083°r. ilg.﻿ / 32.65333; 70.01083Koordinatės: 32°39′12″ p. pl. 70°00′39″ v. ilg.﻿ / ﻿32.65333°š. pl. 70.01083°r. ilg.﻿ / 32.65333; 70.01083 |
|  |
|  **Vikiteka** | Akonkagva |

**Akonkagva** (isp. *Aconcagua*) – aukščiausias Amerikos ir Pietų pusrutulio kalnas, taip pat aukščiausia už Azijos kontinento ribų esanti viršukalnė. Iškilęs Anduose, Argentinos teritorijoje (Mendosos provincija), netoli Čilės sienos. Kalną dengia ledynai, du didžiausieji iš jų – Lenkų ledynas (*Glaciar de los Polacos*) ir Anglų ledynas (*Glaciar de los Inglés*).

Pietiniame šlaite prasidedanti Akonkagvos upė teka į vakarus ir įteka į Ramųjį vandenyną 20 km piečiau Valparaiso miesto, Čilėje.

Akonkagvą iškėlė tektoninė Naskos plokštė, palindusi po Pietų Amerikos plokšte.

Kopimai į Akonkagvą
-------------------

Stovyklavietė, įsikūrusi prie Akonkagvos kalno.
Į Akonkagvą kopiama keliais maršrutais. Techniškai pats lengviausias yra vadinamasis šiaurinis kelias, per Plaza De Mules bazinę stovyklą. Antrasis tradicinis kopimas – per Glaciar de los Polacos (techninis kopimas). Galima lipti ne techniniu maršrutu per Plaza Argentina bazinę stovyklą (iki bazinės stovyklos reikia eiti viena diena ilgiau nei einant per Plaza de Mules bazinę stovyklą). Kopimas pietiniu šlaitu laikomas itin sunkiu. Palankiausias laikas kopimui yra nuo gruodžio iki vasario mėnesio. Kopiant reikalingi leidimai, juos galima įsigyti Mendozoje, Akonkagvos parko direkcijoje. Leidimų kainos paprastai yra paskelbiamos lapkričio mėnesį – beveik prasidėjus sezonui.

Pirmasis į kalną 1897 m. sausio 14 d. įkopė šveicaras Mathias Zurbriggen.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. 1 2 3
Menstruacijų ciklas ir hormonų gamybos pokyčiai
**Dismenorėja** (lot. *dysmenorrhea* < lot. *dys-* < sen. gr. *dus-* 'sudėtingai, sunkiai, blogai' + sen. gr. *mēn* 'mėnuo' + sen. gr. *rheō* 'teku') – cikliškas patologinis procesas, kurio metu menstruacijų dienomis atsiranda stiprūs skausmai papilvėje. Šiuos skausmus gali lydėti ir kiti simptomai: bendrasis silpnumas, pykinimas, vėmimas, galvos skausmas, svaigimas, apetito stoka, burnos džiūvimas, pilvo pūtimas, „vatinių" kojų pojūtis, alpimas ir kiti emociniai bei vegetaciniai sutrikimai, karščiavimas iki 37–38 °С.

Kartais pagrindinis simptomas gali būti vienas iš minėtųjų nusiskundimų, kuris ligonę vargina labiau nei skausmas. Dismenorėja būna pirminė arba antrinė. Pirminė dismenorėja paprastai ima reikštis jau paauglystėje, jos trukmė ir stiprumas ilgainiui gali kisti, ji nėra patologinė ir jos priežastys neaiškios. Antrinės dismenorėjos atveju yra aiški ne tik genitalinės, bet ir ekstragenitalinės (susidariusios ne genitalijų zonoje) kilmės organinė (susijusi su organų pokyčiu) patologija. Maždaug pusė reprodukcinio amžiaus moterų skundžiasi pilvo skausmais mėnesinių metu, 10-čiai procentų pasireiškia labai sunki, 2–3 dienas per mėnesį darbingumą sutrikdanti dismenorėja.

Dismenorėja gydoma nesteroidiniais vaistais nuo uždegimo (NVNU), sudėtiniais geriamaisiais kontraceptikais (SGK). Antrinei dismenorėjai taikomas etiologinis (priežastinis) gydymas: akupunktūra, transkutaninė elektrinė nervų stimuliacija (TENS) arba manualinė stuburo Th/L/S dalies terapija pasitelikiama tuomet, jei medikamentinis gydymas neveiksmingas, taikoma laparoskopinė presakralinė neurektomija arba kiti chirurginio gydymo būdai, žiūrint, kokia antrinės dismenorėjos priežastis.

Išnašos
-------

1. ↑  „dys-". *Wiktionary*. Nuoroda tikrinta 2023-05-39. `{{cite web}}`: Patikrinkite date reikšmes: `|accessdate=` (pagalba)
2. ↑  „Dismenorėja". *zodynas.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-05-29.
3. ↑  Прилепская В. Н. Межевитинова Е. А. „Дисменорея". *www.rmj.ru* (rusų). Suarchyvuota iš originalo 2020-08-04. Nuoroda tikrinta 2023-05-29.
4. 1 2  „Dismenorėja. Simptomai, priežastys, eiga ir gydymas". *sveikas.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-05-29.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hominoidea** |
| --- |
| Baltarankis gibonas (Hylobates lar)Baltarankis gibonas (*Hylobates lar*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Primatai  *( Primates)* |
| Antšeimis: | Žmogbeždžionės  *( Hominoidea)* |

 |
| **Šeimos** |
| * Gibonai
* Hominidai
 |

**Žmogbeždžionės**, arba **hominoidai**, **antropoidai** (*Hominoidea*) – primatų antšeimis, kuriam priskiriamos 2 šeimos, kuriose 8 gentys: 

* Gibonai (*Hylobatidae*)
	+ Hylobates
	+ Hoolock
	+ Nomascus
	+ Symphalangus
* Hominidai (*Hominidae*)
	+ Orangutanai
	+ Gorilos
	+ Šimpanzės
	+ Žmonės

Savybės
-------

Visos žmogbeždžionės neturi uodegos. Antropoidams priskiriamos rūšys, kurios palyginti mažos, bet priklauso ir didžiausi gyvi primatai: mažesnių gibonų svoris būna apie 4 kg, o gorilų patinų – iki 200 kg. Lyginant su kitais primatais, peties sąnarys pasislinkęs atgal, todėl raktikaulis pailgėjęs, o mentė pritvirtinta prie nugaros – tai užtikrina žastų mobilumą. Antropoidų rankos, išskyrus žmonių, ilgesnės už kojas, o tai nebūdinga beždžionėms.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žmogbeždžionės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Brūkšniuotoji keramika** – lipdyta keramika su grūsto granito priemaišomis molio masėje, brūkšniuotu paviršiumi. Priskiriama brūkšniuotosios keramikos kultūrai.

Arealas
-------

Europoje brūkšniuotoji keramika atsirado ankstyvajame neolite. Antrojo tūkstantmečio pabaigoje – pirmojo tūkstantmečio pradžioje iki m. e. ji plito Rytų Lietuvoje, Vakarų Baltarusijoje, Latvijos pietryčiuose, vėliau – Vidurio Baltarusijoje, Lietuvos šiaurės vakaruose ir Užnemunėje.

Brūkšniuotoji keramika formavosi kaip naujas bronzos amžiaus reiškinys, veikiamas įvairių etnokultūrų. Nuo II a. – III a. kai pradėjo plisti grublėtoji keramika, brūkšniuotoji keramika ėmė nykti.

Technologija
------------

Brūkšniuota per dar neišdžiūvusio puodo paviršių braukiant žolės, šiaudų ar stagarų gniūžte, kartais naudotos specialios šukos. Skiriamos trys pagrindinės puodų formos:

* puodynės su S raidės pavidalo protiliuotomis sienelėmis (aukštis 17–29 cm, skersmuo 21–26 cm)
* statinaitės pavidalo puodai tiesiomis sienelėmis (aukštis 12–26 cm, skersmuo 10–24 cm)
* briaunoti puodai.

Ankstyvajai keramikai būdingas neryškus ir netvarkingas brūkšniavimas, ji neornamentuota. Vėlyvoji keramika (pirmojo tūkstantmečio pab. – I–II a.) ryškiai brūkšniuota, su briaunomis, ties briauna puošta gnaibymu, pirštų ar nagų įspaudais, įrėžimais, voleliais, antspaudėliais. Labiausiai paplitęs brūkšniuotosios keramikos ornamentas – gnaibymas. Gnaibyta trejopai: vertikaliai, horizontaliai ir banguotai.

Susiję straipsniai
------------------

* Grublėtoji keramika
* Lygioji keramika
* Lipdytinė keramika
* Miniatiūrinė keramika

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksiejus Luchtanas. *Brūkšniuotoji keramika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 529 psl.
| **Yul Brynner** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1920 m. liepos 11 d.Vladivostokas, Tolimųjų Rytų respublika |
| Mirė | 1985 m. spalio 10 d. (65 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | teatro ir kino aktorius |

**Julis Brineris** (angl. *Yul Brynner*, rus. *Юлий Борисович Бринер*, 1920 m. liepos 11 d. Vladivostokas, Tolimųjų Rytų respublika – 1985 m. spalio 10 d. Niujorkas, JAV) – amerikiečių teatro ir kino aktorius, laimėjęs „Oskarą" už geriausią vyro vaidmenį filme „Karalius ir aš" („The King and I", 1956).

Biografija
----------

Gimė Vladivostoke. Jo senelis pirklys Julijus Jozefas Brineris (*Julius Joseph Bryner*) buvo į Vladivostoką atsikėlęs vokietakalbis šveicaras. Be to, Julis Brineris turėjo rusiško ir buriatiško kraujo. Pats Julis Brineris apie save mėgo skleisti legendą, neva jis esąs romas, gimęs romų tabore Sachaline.

Po to, kai 4–ajame dešimtmetyje tėvas paliko šeimą, vaikystę praleido tarp Pekino ir Paryžiaus, net studijavo filosofiją Sorbonoje. 1940 m. atvyko į JAV mokytis aktorystės. 1949 m. jis debiutavo kine su filmu „Niujorko uostas" („Port of New York").

1951 m. jis nusiskuto galvą, kai buvo pakviestas vaidinti Siamo karalių Brodvėjaus miuzikle „Karalius ir aš" – šį spektaklį jis vaidino 30 metų. Po metų J. Brineris, kaip geriausias aktorius, laimėjo „Tony" apdovanojimą už vaidmenį šiame miuzikle, o 1956 m. gavo „Oskarą" už vaidmenį filme „Karalius ir aš", kuris buvo sukurtas pagal miuziklą. 8–ajame dešimtmetyje J. Brineris atnaujino šį personažą televizijos seriale.

Jis vaidino keliuose sėkminguose filmuose, iš kurių galima paminėti: „Dešimt Dievo įsakymų" („The Ten Commandments"), „Šaunusis septynetas" („The Magnificent Seven"), „Anastasija" („Anastasia"), „Broliai Karamazovai" („The Brothers Karamazov"), „Tarasas Bulba" („Taras Bulba") ir „Švyturys pasaulio gale" („The Light at the Edge of the World").

Buvo vedęs keturis kartus ir turėjo keturis vaikus. Mirė nuo plaučių vėžio tą pačią dieną kaip ir aktorius Orsonas Velsas.

Anglų pankroko grupė „Toy Dolls" apie pliką aktoriaus galvą sukūrė dainą „Yul Brynner Was a Skinhead" („Julis Brineris buvo skustagalvis").

Filmografija
------------

* J. Brinerio filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  „Дополнительные материалы по Ирэне Бриннер". Suarchyvuota iš originalo 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2023-02-12.
2. ↑  *Абліцов В.* «Галактика „Україна". Українська діаспора: видатні постаті» — К.: КИТ, 2007. — 436 с.
3. ↑  „Юл Бриннер | На краю земли" (rusų). lglusi.ru. Suarchyvuota iš originalo 2017-09-15. Nuoroda tikrinta 2023-02-12.
4. ↑  Brineriai (rusų k.). Nuoroda tikrinta 2023-02-12
5. ↑  A King’s Legacy. Nuoroda tikrinta 2023-02-12
6. ↑  „FamilySearch.org". *FamilySearch*.
7. ↑  „ 'Port of New York' Notes". Nuoroda tikrinta 2023-02-12
8. ↑  IBDb profilis. Nuoroda tikrinta 2023-02-12
9. ↑  „The 29th Academy Awards (1957) Nominees and Winners". Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS). Suarchyvuota iš originalo 2015-04-02. Nuoroda tikrinta 2023-02-12.
10. ↑  „Yul Brynner". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-12.
11. ↑  Yul Brynner Was a Skinhead. Nuoroda tikrinta 2023-02-12
Pirminių skaičių teoremos iliustracija: raudonai atvaizduotas pirminių skaičių skaičius mažesnis arba lygus už x, žalia spalva - aproksimacija naudojant {\displaystyle {\frac {x}{\ln {x}}}}, mėlyna spalva - apytikslis skaičiavimas naudojant logaritminį integralą {\displaystyle \operatorname {Li} (x)}.
**Pirminio skaičiaus teorema** – skaičių teorijos teorema, aprašanti asimptotinį pirminių skaičių pasiskirstymą tarp natūraliųjų skaičių. Teorema, naudodama logaritmus, apytiksliai apibūdina, kaip toli vidutiniškai yra vienas nuo kito dideli pirminiai skaičiai:

{\displaystyle \lim \_{x\to \infty }{\frac {\pi (x)}{x/\ln(x)}}=1,}

  

čia {\displaystyle \pi (x)=\sum \_{p\leqslant x}1} - funkcija, kuri nurodo, kiek yra pirminių skaičių ne didesnių už realųjį teigiamą skaičių x. O trupmena {\displaystyle {\frac {x}{\ln(x)}}} apytiksliai išreiškia funkcijos {\displaystyle \pi (x)} didėjimą, tai parodo Čebyšovo nelygybė.

Istorija
--------

Ryšį tarp pirminių skaičių ir logaritmų 1792 m. nuspėjo 15-metis Karlas Frydrichas Gausas m. o nepriklausomai nuo jo - Adrien-Marie Legendre 1798 m. nors įrodymas buvo pateiktas tik 1896 m. Jacques Hadamard ir Charles-Jean de La Vallée Poussin (nepriklausomai vienas nuo kito).

Šaltiniai
---------

1. ↑  K.Bulota, P.Survila. Algebra ir skaičių teorija. II dalis. – Vilnius: Mokslas, 1990. – 56 p. ISBN 5-420-00613-8
2. ↑  „Naujas pirminių skaičių dėsningumas". *vartiklis.lt*. 2009-11-16. Suarchyvuotas originalas 2023-10-29. Nuoroda tikrinta 2023-10-29.
Jachtų elingas
Sportinės valtys elinge
**Elingas** (ol. *helling*) – laivų statyklos statinys su įrenginiais laivams surinkti ir remontuoti, jis su krante įrengta nuožulnia platforma sujungtas su vandeniu. Tai vieno aukšto uždaras statinys, be pastogės patalpų, stovintis vidaus vandenų uosto, prieplaukos teritorijoje ar akvatorijoje. Ant nuožulnios tvirtos aikštelės nutiestais bėgiais užtempiami ir nuleidžiami vežimėliai su užkrautais laivais. 

Elinge įrengti laivų statybos bei remonto postai, kėlimo įranga (kranai, suktuvai) vežimėliams pakelti ir nuleisti. Išilginiame elinge laivas nuo kranto aikštelės į vandenį nuleidžiamas priekiu, skersiniame elinge – šonu. Nuo šios aikštelės į darbo arba remonto postą laivas perkeliamas užstumiamuoju arba pasukamuoju įrenginiu.

Elingai taip pat statomi sportinių valčių irklavimo stotyse, įvairių laivų prieplaukose, kur šie statiniai kaip garažai naudojami laikyti įvairioms vandens transporto priemonėms. Elingai turi įrangą laivų, jachtų, valčių iškėlimui iš vandens, inventoriaus laikymui ir remontui, aptarnaujančiam personalui skirtas buitines patalpas.

Oreivystėje elingas – statinys su įrenginiais aerostatams statyti, laikyti, remontuoti.

Lietuvoje
---------

Klaipėdoje stovi buvusios tarpukario Pauliaus Lindenau laivų statyklos statinių komplekso elingas su slipo mechanizmais ir vežimėliais.

* Istorinis Klaipėdos elingasIstorinis Klaipėdos elingas
* Išvežama jachta iš elingoIšvežama jachta iš elingo
* Nameliai – elingaiNameliai – elingai
* Katerių elingas virš vandens.Katerių elingas virš vandens.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Elingas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. 1 2 3   Archyvuota kopija 2019-07-05 iš Wayback Machine projekto. *Elingas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Lietuvos Respublikos terminų bankas Archyvuota kopija 2019-12-16 iš Wayback Machine projekto.. *vlkk.lt*
3. ↑  „Objekto Nr. 17399 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
4. ↑  Elingas - Klaipėdos vizitinė kortelė?. ve.lt
**Eudoksas Knidietis** (sen. gr. Εὔδοξος ὁ Κνίδιος; apie 408 Knide – apie 355 m. pr. m. e.) – senovės graikų matematikas, vienas žymiausių senovės astronomų, matematikų ir astronomų mokyklos įkūrėjas. Jo tėvas buvo Aischinas.

Keliavo į Tarentumą (dabartinė Italija), kur mokėsi pas Archytą, buvusį Pitagoro pasekėją. Archytas domėjosi kubo padvigubinimo uždaviniu, tad gali būti, kad tai paskatino ir Eudoksą susidomėti šiuo uždaviniu. Eudoksas lankėsi ir Sicilijoje, kur pas Filistoną studijavo mediciną. Vėliau, kartu su gydytoju Theomedonu, aplankė Atėnus. Juose praleido du mėnesius ir galėjo klausytis Platono ir kitų Akademijos mokytojų paskaitų. Vėliau metus praleido Egipte, kur studijavo astronomiją pas Heliopolio žynius. Iš čia keliavo į Cyzicus, Mažosios Azijos šiaurės vakaruose pietiniame Marmuro jūros krante, kur įsteigė mokyklą, tapusią labai populiaria.

Eudoksas sukūrė bendrąją proporcijų teoriją, geometriškai pagrindė Platono pasaulio sandaros modelį. Planetų judėjimą pateikė kaip 27 koncentrinių sferų, tolygiai besisukančių aplink Žemę, kombinaciją. Teigė, kad prie šių sferų pritvirtintos visos žvaigždės bei atskiros planetos. Pasaulio centre esanti nejudanti Žemė, aplink kurią skirtingais greičiais sukasi sferos. Siekdamas paaiškinti sudėtingą Mėnulio judėjimą, pasiūlė trijų sferų egzistavimo idėją. Žemė, anot Eudokso, rutulio pavidalo kūnas. Kampą tarp ekliptikos ir dangaus pusiaujo laikė lygiu 24°.

Eudoksas pirmasis pasiūlė kas ketveri metai įvesti keliamuosius metus.

Archimedas jam priskiria būdą geometrinių figūrų tūriui skaičiuoti, XVII a. pavadintą išsėmimo metodu.

Eudoksas parašė veikalą apie geografiją „Turas po žemę", tačiau nei šis, nei kiti jo veikalai iki mūsų dienų nėra išlikę. Veikalą „Turas po žemę" sudarė 7 knygos, kuriose aprašomos žemėje gyvenančios tautos, jų politinės sistemos ir istorija.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-05-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2008-12-10 iš Wayback Machine projekto.
|  Palauiečiai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 20000 |
| Populiacija šalyse | Palau vėliava PalauMikronezijos Federacinių Valstijų vėliava Mikronezijos Federacinės Valstijos |
| Kalba (-os) | palauiečių, anglų, japonų |
| Religijos | Krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | maršaliečiai, čiukiečiai, čamorai, kiti mikroneziečiai |

**Palauiečiai** (*Palau*, *Belau*) – Mikronezijos tauta, daugiausiai gyvenanti Palau, taip pat Mikronezijoje. Populiacija apie 20000 žmonių. Vartoja palauiečių kalbą, taip pat kalba angliškai ir japoniškai. Tikintieji – krikščionys katalikai (49%) ir protestantai (25%), likusieji išpažįsta pirmykštes religijas. Prieš kolonizaciją tikėjo mirusiųjų sielomis ir piktosiomis dvasiomis. Verčiasi žemdirbyste, žuvininkyste ir amatininkyste, augina riešutines kokospalmes.

Istorija
--------

Pirmieji gyventojai Palau teritorijoje apsigyveno III ar II tūkst. pr. m. e. tai buvo išeiviai iš Indonezijos. Jie buvo žemaūgiai pigmėjai, tačiau apie XI–XII a. juos sunaikino nauja atsikėlėlių banga iš Pietryčių Azijos salų – būtent jie tapo šiuolaikinių palauiečių protėviais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Palau. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-12-21).
2. ↑  „CIA - The World Factbook -- Palau". Suarchyvuota iš originalo 2010-07-11. Nuoroda tikrinta 2015-01-17.
3. ↑  „Palau istorija". *www.vle.lt*. Nuoroda tikrinta 2022-12-17.