recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vincas Adomėnas** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. rugsėjo 23 d.Vilniuje |
| Mirė | 1986 m. lapkričio 5 d. (77 metai)Naugardiškėje, Kauno raj. |
| Palaidotas (-a) | Jonučių kapinėse |
|  |
| Veikla | prozininkas, dramaturgas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | 1940 m. VDU |

**Vincas Adomėnas** (1909 m. rugsėjo 23 d. Vilniuje – 1986 m. lapkričio 5 d. Naugardiškėje, Kauno raj. palaidotas Jonučių kapinėse, Kauno raj.) – prozininkas, dramaturgas, vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus ir Kauno gimnazijose, baigė Salų žemės ūkio mokyklą ir kontrolasistentų kursus Gruzdžiuose. VDU 1935–1940 m. studijavo prancūzų kalbą ir filosofiją, lankė Teatro seminarą, vaidybos studiją.

Gyveno Joniškyje, Kelmėje, dirbo Žemės ūkio rūmuose Kaune. Nuo 1940 m. dirbo Kauno, Vilniaus kultūrinėse įstaigose, 1941–1944 m. buvo Lietuvos liaudies kultūros centro direktoriumi, 1942–1947 m. buvo Kauno dramos teatro aktoriumi. Mokytojavo Skriaudžiuose.

1952 m. suimtas, nuteistas 25 m. lagerių ir 5 m. tremties. Kalintas Intoje. 1956 grįžo į Lietuvą, gyveno Naugardiškėje, dirbo tinkuotoju, mechaniku.

Kūryba
------

Parašė buitinių pjesių, komedijų, dramų:

* *Svetimos aistros*, 1943;
* *Balta obelėlė*, 1944;
* *Užvis sunkiausia*, 1959, 1960

Periodikoje paskelbė apsakymų, radijo vaidinimų. Vertė A. Čechovo, I. Krylovo, I. Turgenevo, J. Bžechvos kūrinius.

1992 m. išleido sudėtingo siužeto romaną „Kas apverks jų dalią", kurio pagrindą sudaro lagerių buities ir rezistencinės kovos vaizdai, gilinimasis į kalinių ir laisvės kovotojų psichologiją, jų aspiracijas. Rankraščiu liko apysaka „Pabėgimas".

Nuorodos
--------

* Vytautas Rakauskas. Adomėnas, Vincas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
| **Jonas Adomaitis** |
| --- |
|  |
| Jono Adomaičio kapas Šiaulių Donelaičio kapinėse |
| Gimė | 1903 m. sausio 23 d.Damelių kaime, Joniškio rajonas |
| Mirė | 1981 m. sausio 26 d. (78 metai)Šiauliuose |
| Palaidotas (-a) | Donelaičio kapinės |
|  |
| Veikla | pedagogas, vertėjas, teatro kritikas |
|  |
| Alma mater | 1932 m. Vytauto Didžiojo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lietuvos nusipelnęs mokytojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Adomaitis (1903) |

**Jonas Adomaitis** (1903 m. sausio 23 d. Damelių kaime, Joniškio rajonas – 1981 m. sausio 26 d. Šiauliuose) – pedagogas, vertėjas, teatro kritikas, LTSR nusipelnęs mokytojas (1960 m.).

Biografija
----------

1925 m. baigė Šiaulių mokytojų seminariją, 1932 m. – Kauno Vytauto Didžiojo universitetą.

1925–1948 m. Šiaulių gimnazijos ir kitų Šiaulių miesto mokyklų mokytojas. 1948–1950 m. Šiaulių mokytojų instituto Kalbų ir literatūros katedros vedėjas. 1958–1961 m. 5-os vidurinės mokyklos (dab. Didždvario gimnazija) mokytojas, nuo 1961 m. iki mirties Šiaulių pedagoginio instituto dėstytojas.

Rašė kultūros, švietimo klausimais. Buvo Šiaulių dramos teatro meno tarybos narys, miesto spaudoje paskelbė daugiau kaip 30 recenzijų apie naujausius teatro spektaklius. Išvertė pedagoginės, grožinės literatūros, literatūros kritikos darbų, daug Maksimo Gorkio apsakymų, su Tomu Stoniu išvertė Vilio Lacio romaną „Audra", P. Kogano grožinės ir pedagoginės literatūros vadovėlį „Vakarų Europos literatūrą", (1947) ir kitų veikalų.

Literatūra
----------

* Jonas Krivickas. Mokytojų mokytojas Jonas Adomaitis, 2003 m.;
* Dalia Striogaitė. Adomaitis, Jonas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
Sudėtiniai skaičiai nuo 0 iki 100
**Sudėtinis skaičius** – skaičius, kuris dalinasi ne tik iš savęs, bet ir iš daugelio kitų daliklių (daugiau nei 2). Kiekvienas sudėtinis skaičius (nesvarbu kokia tvarka dėstomi daugikliai) vieninteliu būdu reiškiamas pirminių daugiklių sandauga (fundametalioji aritmetikos taisyklė).

Jeigu *n* > 0 yra sveikasis skaičius ir 1 < *a*, *b* < *n* yra tokie sveikieji skaičiai, kad su jais *n* = *a* × *b*, tada *n* yra sudėtinis. Pagal apibrėžimą, kiekvienas sveikasis skaičius, kuris yra didesnis už vienetą yra arba pirminis, arba sudėtinis skaičius. Vienetas nelaikomas nei pirminiu skaičiumi, nei sudėtiniu, kartais dar vadinamas *netraliuoju dauginamuoju*, kadangi yra kiekvieno skaičiaus skaidinyje.

Pavyzdžiui, sveikasis skaičius 14 yra sudėtinis, nes gali būti išskaidytas į daugiklius 2 × 7. Tuo pačiu, sveikieji skaičiai 2 ir 3 yra ne sudėtiniai, nes jie gali būti padalinti tik iš savęs ir vieneto.

Pirmi 105 sudėtiniai skaičiai:

4, 6, 8, 9, 10, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 21, 22, 24, 25, 26, 27, 28, 30, 32, 33, 34, 35, 36, 38, 39, 40, 42, 44, 45, 46, 48, 49, 50, 51, 52, 54, 55, 56, 57, 58, 60, 62, 63, 64, 65, 66, 68, 69, 70, 72, 74, 75, 76, 77, 78, 80, 81, 82, 84, 85, 86, 87, 88, 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 98, 99, 100, 102, 104, 105, 106, 108, 110, 111, 112, 114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 128, 129, 130, 132, 133, 134, 135, 136, 138, 140.

Savybės
-------

* Kiekvienas natūralusis skaičius, išskyrus 1, yra pirminis arba sudėtinis.
* Kiekvienas teigiamas lyginis skaičius, išskyrus 2, yra sudėtinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sudėtinis skaičius. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-04-01).
2. ↑  Udo Quak. Kaip suprasti matematiką. Teminis žinynas. – Kaunas: Šviesa, 2003. – 34 p. ISBN 5-430-03555-6

Nuorodos
--------

* Pirminiai ir sudėtiniai skaičiai. Ematematikas.lt (tikrinta 2022-04-01)
Koordinatės: 54°31′18″š. pl. 24°50′57″r. ilg.﻿ / ﻿54.521774°š. pl. 24.849231°r. ilg.﻿ / 54.521774; 24.849231

|  |
| --- |
| **Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai"** |
| Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai" herbasAmatų mokykla „Sodžiaus meistrai" herbas |
| Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai" |
| **Adresas** | Meistrų g. 10, Jelščizna, Trakų raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Dalia Beigienė |
| **Mokinių skaičius** | 49 (2019 m.) |
| **Įkūrimo data** | 2002 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

Praktinio mokymo bazė
Bendrabutis
**Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai"** – nevalstybinė profesinė mokykla, įsikūrusi Trakų rajono savivaldybėje, Rūdiškių seniūnijoje, Jelščiznos kaime (šalia Rūdiškių). Mokymo įstaigos teisinė forma – viešoji įstaiga, kodas – 125876778.

Mokymo programa
---------------

Mokoma trijų profesijų: dailidės – staliaus, virėjo ir tvaraus želdinimo specialisto. Mokykla gyvuoja tiek iš privačių rėmėjų lėšų, tiek iš gaunamo valstybinio finansavimo. Mokykloje įgyvendinta iš partnerių Prancūzijoje perimta dualaus mokymo metodika, kai taikomas pameistrystės metodas – mokymasis šalia meistro. Kiekvieną mėnesį mokiniai dvi savaites mokosi pasirinkto amato teorijos ir praktikos mokykloje, kitas dvi – atlieka praktiką įmonėje pagal savo profesinę sritį. Mokymai vyksta nedidelėse grupėse.

Istorija
--------

Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai" šalia Rūdiškių įsteigta Šv. Jono kongregacijos Vilniaus vienuolyno iniciatyva. Vienuolynas Vilniuje įkurtas 1993 m. arkivyskupo metropolito A. J. Bačkio rūpesčiu. Sukūrusi pagalbos gatvės vaikams programą „Šv. Jono vaikai", brolija dešimtims vaikų padėjo rasti šeimyninį prieglobstį Rūdiškių apylinkių sodybose. 2002 m. buvo įkurta amatų mokykla „Sodžiaus meistrai", kurioje tęsiama tradicija padėti jaunuoliams iš socialiai jautrių šeimų mokant savarankiško gyvenimo įgūdžių, įgyjant profesiją.

2007 m. profesinėje amatų mokykloje „Sodžiaus meistrai" ir „Šv. Jono vaikų" sodyboje lankėsi Prezidentas Valdas Adamkus.

Direktoriai
-----------

* Gintarė Kaluškevičiūtė-Dubakienė
* Dalia Beigienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Viešoji įstaiga Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai" *aikos.smm.lt*
2. ↑  Šalia Vilniaus – mokykla, kurioje vietoj pamokų – „sunkus ir nuobodus" darbas *delfi.lt*
3. ↑  LRT mediateka. „Gimtoji žemė". Amatų mokykla „Sodžiaus meistrai" *lrt.lt*
4. ↑  Sodžiaus meistrai" skatina fizinį aktyvumą *traku-zeme.lt*
5. ↑  Kazickų šeimos fondas. Sodžiaus Meistrai
6. ↑  Prezidentas aplankė be šeimų gyvenančius vaikus *tv3.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Amatų mokykla Sodžiaus meistrai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos profesinio mokymo įstaigos
* Oficiali svetainė
* *Facebook* profilis
Koordinatės: 55°41′0.65″ š. pl. 24°52′22.02″ r. ilg.﻿ / ﻿55.6835139°š. pl. 24.8727833°r. ilg.﻿ / 55.6835139; 24.8727833

|  Papilių šv. Vincento Ferero koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Papiliai (Anykščiai) |
| **Statybinė medžiaga** | Medis |
| **Pastatyta** | 1763 m. |
| **Stilius** | Liaudies architektūra |

Šalia koplyčios – mauzoliejinė koplytėlė
 **Papilių šv. Vincento Ferero koplyčia** – koplyčia, veikianti Papilių kaime, Anykščių rajone. Įsikūrusi senosiose kaimo kapinėse, už 50 m į vakarus nuo Pelyšos (Viešintos intako) kairiojo kranto, prie kelio  **1211**  Viešintos–Papiliai–Pelyšėlės I . Priklauso Surdegio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijai. Joje vyksta pamaldos, kasmet rugsėjo 8 d. rengiami metiniai Švč. Mergelės Marijos Gimimo atlaidai (Žolynėlė).

2017 m. koplyčia įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą. Ji yra regioninis architektūros ir sakralinis paminklas. Priklauso kapinių kompleksui (kartu su šalia stovinčiu mauzoliejumi ir kapinių tvora su vartais).

Koplyčią supa veikiančios kapinės, laikomos seniausiomis ir turtingiausiomis Surdegio parapijoje. Šv. Vincento Ferero titulo koplyčia yra medinė, 20 m ilgio ir 8 m pločio , o prie vartų – Kolyškų (*Kołłyszko*) mūrinė mauzoliejinė koplytėlė. Koplyčioje yra trys altoriai, kaip manoma, ne vietinės kilmės – atvežti iš kitų religinių pastatų, kaip ir Kryžiaus kelio stotys, perkeltos iš senosios Šimonių bažnyčios (Kupiškio raj.).

Istorija
--------

Medinę koplyčią 1763 m. pastatė dvarininkas Fortunatas Bilevičius, po gaisro ji atstatyta 1818 m. keliskart remontuota ir atnaujinta. Buvo įrengta klebonija. Mūrinė mauzoliejinė koplyčia pastatyta 1845 m. Ukmergės apskrities dvarininkų Jono Duraso ir jo žmonos Otilijos Bilevičiūtės-Durasienės palaikams.

1819–1820 m. kelis mėnesius Papiliuose kaip Subačiaus parapijos filijoje tarnavo kunigas ir poetas Antanas Strazdas, kartu ėjęs ir Pelyšų II dvaro privataus kapeliono pareigas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Surdegio parapija
2. ↑  „Objekto Nr. 41142 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Papilių šv. Vincento Ferero koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Papilių koplyčios istorija Anykščių krašto vietovių žinyne
| **Purgazas** |
| --- |
| Purgazo kunigaikštis |
|  |
| Gimimo vardas | Purgaz, Inäzor Purgaz |
| Gimė | nežinomanežinoma |
| Mirė | 1239 m. |
| Purgazo kunigaikštis |

**Purgazas** (dar žinomas kaip **Injazoras Purgazas** (erz. *Инязор Пургаз*) – buvo erzių (mordvių) lyderis pirmoje XIII a. pusėje. Jis buvo didysis kunigaikštis (*inäzor*) iš Purgazo kunigaikštystės. Būdamas Volgos Bulgarijos sąjungininku, jis priešinosi Suzdalės kunigaikštijos plėtrai į modrvių (erzių) apgyvendintą regioną. Vėlesniais laikais jis tapo Erzano (Mordvijos) nepriklausomybės simboliu ir legenda.

Gyvenimas
---------

Purgazas buvo kelis kartus paminėtas Rusijos kronikose. 1229 m. sausio mėn. Purgazo kariuomenė atmušė rusų kunigaikščių Jaroslavo Vsevolodovičiaus, Vasilijaus Konstantinovičiaus ir Vsevolodo Konstantinovičiaus puolimą. Vėliau Purgazas nugalėjo mokšų kunigaikštį Purešą.

1229 m. balandį Purgazas bandė atgauti iš Žemutinis Naugardo rusėnų Obrano Ošą. Jo kariai sudegino gyvenvietę, bet po kelių mėnesių jis buvo nugalėtas mokšų kunigaikščio Purešo ir pasitraukė į savo valdas.

1237 m. vasarą jis sėkmingai pasipriešino mongolams, tačiau 1238–1239 m. rudenį-žiemą vėl atsinaujino kovos ir Purgazas žuvo mūšyje.

Po jo mirties
-------------

Nuo XIII a. Purgazas buvo idolizuotas kaip mitinis herojus; jis buvo klaidingai vadinamas Mordovijos karaliumi. Per ateinančius amžius Purgazas ir toliau buvo vertinamas kaip Erzijos herojus.

Nuorodos
--------

* Энциклопедия Нижнего Новгорода — Пургаз
* Библиотека Мордовской Литературы: Абрамов Кузьма Григорьевич Archyvuota kopija 2019-05-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Adomas Vaitilavičius** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. vasario 6 d.Nausėdai, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1996 m. gruodžio 19 d. (81 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinėse |
|  |
| Veikla | Gydytojas, mikrobiologas, esperantininkas |

**Adomas Vaitilavičius** (1915 m. vasario 6 d. Nausėduose, Vokietijos imperija – 1996 m. gruodžio 19 d. Vilniuje) – gydytojas, mikrobiologas, esperantininkas, vertėjas, rašytojas.

Biografija
----------

Gimė 1915 m. vasario 6 d. Nausėduose, baigė Ylakių gimnaziją. 1933 m. baigė veterinarijos mokslus Gruzdžiuose, tais pačiais metais dalyvavo Lietuvos esperantininkų kongrese. Dirbo veterinaru Sedoje. 1950 m. baigė Kauno universiteto medicinos studijas. 1954-1963 m. Vilniaus universiteto medicinos fakulteto dėstytojas. 1963 m. pradėjo dirbti mikrobiologijos laboratorijoje. Paskelbė kelis mokslinius straipsnius. Nuo 1979 m. esperantininkų asociacijos tarybos narys. 1989 m. tapo Lietuvos esperantininkų asociacijos viceprezidentu. 1991-1995 m. žurnalo Litova stelo redaktorius. Parengė įvairių leidinių ir straipsnių apie esperanto kalbą, išvertė kelis tekstus iš lietuvių į esperanto kalbą, rašė eilėraščius, apsakymus, dalyvaudavo pasauliniuose esperanto kalbos kongresuose. Mirė 1996 m. gruodžio 19 d. Vilniuje, palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Darbai
------

* *Medicina* (kun K. Katilius, L. Laucevičius, S. Pavilonis, B. Penkauskas, 1958)
* *Maistas ir mikrobai* (1980)
* *Metodiniai nurodymai bakteriologinėms laboratorijoms* (kun E. Milnerienė, D. Stankaitienė, J. Tumėnaitė, 1974)
* *Tarptautinė esperanto kalba : vadovėlis mokyklai, kursams ir savimokai* (1994)

### Vertimai

* *Koko kantisto kokerikisto*, Petras Cvirka (1987)
* *El la urbo A al la urbo B*, Valentinas Zaikauskas (1986)
* *Beatricxe*, Tomas Sakalauskas (1988)
* *Japoniškas masažas* ("Japana masagxo" de Masayuki Saionji) (kun Alfredas Maruška, 1994)

Nuorodos
--------

* Leidiniai Archyvuota kopija 2014-02-21 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Mažoji lietuviškoji tarybinė enciklopedija, III t. ("Malgranda litova soveta enciklopedio", 3a vol. p. 655, Vilnius, 1971)
* Adomas Vaitilavičius, Mia esperantista kariero, Litova Stelo, n-ro 2, 1995
* Antanas Mekys, Esperanto en Litovio, parto unua, p. 74 (1997)
|  |
| --- |
| Loreen |
|  
Loreen 2023 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Lorine Zineb Nora Talhaoui |
| Dar žinoma | Loreen |
| Gimė | 1983 m. spalio 16 d. (40 metų) Stokholmas, Švedijos vėliava Švedija |
| Žanrai | pop, dance, trance |
| Kūrinių kalbos | anglų, švedų |
| Veikla | atlikėja, prodiuserė |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 2004– |
| Įrašų kompanija | Warner Music |
| Svetainė | Oficiali svetainė |

**Lorina Zineb Nora Talavi** (*Lorine Zineb Nora Talhaoui*; g. 1983 m. spalio 16 d.), geriau žinoma kaip **Loreen** – marokiečių kilmės Švedijos dainininkė ir prodiuserė, 2012 m. su daina „Euphoria" ir 2023 m. su daina „Tattoo" laimėjusi „Eurovizijos" dainų konkursus Azerbaidžane ir Didžiojoje Britanijoje. Ji yra viena iš dviejų atlikėjų (antrasis yra Johnny Logan), laimėjusi „Eurovizijos" dainų konkursą du kartus. 

Loreen pradėjo muzikinę karjerą 2004 m. sudalyvavusi muzikiniame konkurse *Idol 2004*, kuriame užėmė 4 vietą. Vėliau su grupe „Rob'n'Raz" išleido singlą „The Snake". Paskui Loreen buvo pristabdžiusi muzikinę veiklą, dirbo renginių prodiusere. 2011 m. ji išleido singlą „My Heart Is Refusing Me", kuris Švedijos muzikos topuose pasiekė 9 vietą. 2012 m. Loreen su Thomas G:son ir Peter Boström sukurta trance stiliaus daina „Euphoria" laimėjo Švedijos nacionalinę atranką į Euroviziją, o vėliau – ir patį Eurovizijos konkursą. Ji taip pat antrą kartą laimėjo „Eurovizijos" dainų konkursą 2023 m. su daina "Tattoo".

Diskografija
------------

### Albumai

* 2012 – *Heal*
* 2015 – *Paperlight*

### Singlai

* 2011 – My Heart Is Refusing Me
* 2011 – Sober
* 2012 – Euphoria
* 2012 – Crying Out Your Name
* 2013 – We Got the Power
* 2015 – I'm In It With You
* 2015 – Paperlight
* 2023 - Tattoo
* 2023 - Is It Love?

Nuorodos
--------

* Loreen svetainėje Last.fm
* Daina *Euphoria*
* Tattoo

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Eric Saade** | **Švedijos atstovas Eurovizijoje**2012 | Po to:**Robin Stjernberg** |
| Prieš tai:**Ell & Nikki** | **Eurovizijos dainų konkurso laimėtojas**2012 | Po to:**Emmelie de Forest** |
*Šis straipsnis apie dvarą Pelyšose I. Apie dvarą Sedeikiuose skaitykite straipsnyje Pelyšos dvaras.*

| Pelyšų I dvaras |
| --- |
| Pelyšų I dvaro rūmai Pelyšų I dvaro rūmai |
| Vieta | Pelyšos IViešintų seniūnijaAnykščių rajonas |

**Pelyšų I dvaras** – dvaras, esantis Pelyšose I, Viešintų seniūnijoje, Anykščių rajone. 

Stačiakampio formos tinkuoto mūro rūmai vienaaukščiai, viename jų šone prie vienaaukštės dalies priglaustas dviaukštis rizalitas, užsibaigiantis š.v. fasade dviem bokšteliais. Išliko beveik autentiškas vidaus išplanavimas. Išilginė kapitali siena dalija pastato vidaus erdvę į dvi dalis. Išlikę interjero fragmentai vestibiulyje (laiptai) ir rizalito patalpose (sienų ir lubų dekoras). 

1823 m. dokumente nurodyta, kad Pelyšos dvaro savininkas yra Ukmergės pavieto ribų teisėjas Jonas Durasevičius ir jo žmona Otilija, kilusi iš Bilevičių. Durasevičiai buvo palaidoti Papilių kapinių koplyčioje-mauzoliejuje. Dvaro rūmai pastatyti 1823 m. Dvare veikė pieninė, kurios pastatas tebėra išlikęs, taip pat išlikęs dvaro tvartas. 

XX a. pradžioje Pelyšos dvaro savininkais buvo Sankauskų šeima. 1932 m. Pelyšų dvaro savininkas Bronislovas Sankauskas dvaro dalį (centrinių rūmų pastato dalį) bei 38,04 žemės pardavė Aleksandrui Klimavičiui. 

Šiuo metu ūkiniai pastatai ir dalis centrinių rūmų grąžinti Sankauskų šeimai, kitą rūmų dalį valdo A. Klimavičiaus palikuonys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
|  |
| --- |
| Orchestral Manoeuvres in the Dark |
|  
Rinkinio „The Best of OMD"(1988) viršelis. Iš kairės: Andy McCluskey ir Paul Humphreys |
| Biografija |
| Kilmė |  Anglija |
| Žanrai | New Wave, Pop, Synthpop |
| Aktyvumo metai | 1978 – dabar |
| Įrašų kompanija | Virgin Records, Factory Records, Dindisc |

**Orchestral Manoeuvres in the Dark** (**OMD** arba **O.M.D.**) – viena iš žinomiausių aštuoniasdešimtųjų synthpopo muzikos grupių iš Anglijos. Įkurta 1978 m. Principiniais grupės įkūrėjais, lyderiais ir vokalistais buvo Paul Humphreys ir Andy McCluskey. Ankstyvąjį OMD stilių įtakojo Gary Numan ir Kraftwerk. Pirmuosius pasirodymus grupė rengdavo su juostinio magnetofono grojamais muzikiniais takeliais.

1979 m. grupė išleido debiutinį ir vieną žinomiausių savo singlų „Electricity". 1980 m. įrašytas debiutinis, grupės pavadinimo albumas. Įrašų metu prie OMD dueto prisijungė būgnininkas Malcolm Holmes ir saksofonininkas Martin Cooper.

Vėliau OMD tęsė sėkmingą muzikinę veiklą. Tarp populiarių OMD dainų: „Enola Gay" (1980), „Souvenir" (1981), „Maid of Orleans" (1981), „Tesla Girls" (1984) ir „If You Leave" (1985).

Antrojoje 80-ųjų pusėje grupės stilius pasikeitė į paprastą pop ir sukėlė kūrybinius nesutarimus tarp narių. Galų gale 1990 m. Andy McCluskey liko vienas tęsti OMD veiklos su kviestiniais muzikantais. Andy McCluskey pasižymėjo diskotekinėmis pop dainomis kaip „Pandora’s Box" (1991), „Speed of Light" (1991). Kritus kūrybiškumui Andy nutraukė OMD veiklą po 1996 m.

2006 m. OMD atsikūrė pilna sudėtimi koncertams ir 2010 m. įrašė albumą *„History of Modern"*, 2013 m. − „English Electric".

Nariai
------

* Andy McCluskey – vokalas, bosinė gitara, klavišiniai
* Paul Humphreys – vokalas, klavišiniai
* Malcolm Holmes – mušamieji
* Martin Cooper – klavišiniai, saksofonas

Diskografija
------------

* 1980 Orchestral Manoeuvres in the Dark
* 1980 Organisation
* 1981 Architecture & Morality
* 1983 Dazzle Ships
* 1984 Junk Culture
* 1985 Crush
* 1986 Pacific Age
* 1991 Sugar Tax
* 1993 Liberator
* 1996 Universal
* 2010 History of Modern
* 2013 English Electric
* 2017 The Punishment of Luxury
* 2023 Bauhaus Staircase

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Allmusic apie OMD: biografija, reviu
* Orchestral Manoeuvres in the Dark svetainėje Last.fm
| Rosasروصو |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

RosasRosas

16°30′0″ š. pl. 15°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.50000°š. pl. 15.80000°r. ilg.﻿ / 16.50000; 15.80000﻿ (Rosas)Koordinatės: 16°30′0″ š. pl. 15°48′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.50000°š. pl. 15.80000°r. ilg.﻿ / 16.50000; 15.80000﻿ (Rosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Mauritanijos vėliava Mauritanija |
| **Regionas** | Trarzos vilaja |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 48 922  |
|  |
|  **Vikiteka** | Rosas |

**Rosas** (arab. روصو = *Rūṣū*, pranc. *Rosso*) arba **Kuvaribas** (arab. القوارب = *al-Quwārib*) – miestas pietvakarių Mauritanijoje, Senegalo pasienyje, dešiniajame Senegalo upės krante, 204 km nuo Nuakšoto. Trarzos vilajos sostinė. Dauguma gyventojų yra volofai. Yra keltas per Senegalą kelyje tarp Nuakšoto ir Dakaro. Prekyba žemės ūkio produkcija (soros, mėtos ir kt.). Veikia institutas, biblioteka. Greta Roso yra Diavlingo nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Senovėje miestas įėjo į Trarzos emyratą. Kolonijiniais laikais buvo svarbus prekyba gumiarabiku centras. Mauritanijai tapus nepriklausoma, regione kilo etniniai konfliktai.

Sportas
-------

* Trarza AC Médine de Rosso – futbolo klubas;

Galerija
--------

* Roso gatvė po potvynioRoso gatvė po potvynio
* Gatvė RoseGatvė Rose
* Keltas per Senegalą RoseKeltas per Senegalą Rose

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Otto Kuusinensuom. *Otto Ville Kuusinen*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1881 m. spalio 4 d.Laukaa, Suomijos Didžioji Kunigaikštystė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1964 m. gegužės 17 d. (82 metai)Maskvoje |
| Sutuoktinis (-ė) | Aino Turtiainen |
| Vaikai | Hertta Kuusinen |
|  |
| Veikla | Suomijos ir tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas |
| Partija | TSKP CK Politinio biuro narys |
|  |
| Alma mater | 1905 m. Helsinkio universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Otto Kuusinen |

**Otas Kūsinenas** (suom. *Otto Ville Kuusinen*, rus. *Куусинен Отто Вильгельмович*, 1881 m. spalio 4 d. Laukaa, Suomijos Didžioji Kunigaikštystė, Rusijos imperija – 1964 m. gegužės 17 d. Maskvoje) – Suomijos ir tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys, kolaborantas.

Biografija
----------

Gimė siuvėjo šeimoje. 1905 m. baigė Helsinkio universiteto istorijos-filosofijos fakultetą.
Nuo 1904 m. aktyviai veikė Suomijos socialdemokratų partijoje. 1908–1917 buvo Suomijos seimo narys. 1918 m. po nepavykusio komunistinio perversmo pasitraukė į Rusiją, buvo vienas Komunistinio internacionalo ideologų, laikėsi pasaulinės proletariato diktatūros pozicijos. 1921-1939 m. buvo Kominterno prezidiumo narys, Vykdomojo komiteto sekretorius. Visuomet palaikydavo Staliną, todėl buvo tarp nedaugelio Kominterno veikėjų, išvengusių represijų.

Prasidėjus TSRS-Suomijos karui iškart buvo paskirtas marionetinės Suomijos demokratinės respublikos vyriausybės vadovu (dėl to vadintas Suomijos Kvyslingu). Sukūrus Karelijos-Suomijos TSR buvo šios sąjunginės respublikos Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas.

Nuo 1941 m. buvo TSKP CK narys, 1952-1953 m. ir 1957-1964 m. – TSKP CK Prezidiumo narys. Nuo 1957 m. iki mirties buvo TSKP CK sekretorius (vyriausias amžiumi). 1958 m. tapo TSRS Mokslų akademijos akademiku.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 1-6 šaukimų deputatas, Socialistinio darbo didvyris (1961 m.), apdovanotas keturiais Lenino ordinais. Palaidotas Kremliaus sienoje Maskvoje.

Papildoma informacija
---------------------

* Pirmoji O. Kuusineno žmona Aino Turtiainen buvo nelegalė NKVD agentė JAV ir Japonijoje (čia dirbo vadovaujama R.Zorgės). Kai žmona buvo atšaukta į Maskvą ir neteisingai nuteista, O. Kuusinenas nedėjo jokių pastangų jai padėti;
* Dukra Hertta Kuusinen pokario metais buvo aktyvi Suomijos liaudies demokratinės lygos veikėja, parlamento narė, ministrė;
* O. Kuusinenas laikomas J.Andropovo politiniu krikštatėviu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Куусинен Отто Вильгельмович (hrono.info)
2. ↑   (ТРИ БИОГРАФИИ: КУУСИНЕН.
)
| **Andrius Bulota** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. rugsėjo 22 d.Putriškiai, Padovinio valsčius |
| Mirė | 1974 m. spalio 28 d. (67 metai)Druskininkai |
| Palaidotas (-a) | kapinės]]e |
|  |
| Veikla | teisininkas |
| Partija | 1958 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Vilniaus universitetas |

Andriaus Bulotos antkapinis paminklas Antakalnio kapinėse
**Andrius Bulota** (1907 m. rugsėjo 22 d. Putriškiuose, Padovinio valsčius – 1974 m. spalio 28 d. Druskininkuose) – Lietuvos teisininkas.

Biografija
----------

Dėdė visuomenės veikėjas Andrius Bulota (1872–1941).

1925 m. įstojo į Lietuvos universitetą. 1929 m. gegužės 6 d. dalyvavo pasikėsinime į ministrą pirmininką Augustiną Voldemarą. Po to per Lenkiją emigravo į Čekoslovakiją, 1931 m. persikėlė į Vieną. 1934 m. dalyvavo antinaciniame judėjime Austrijoje. 1936–1939 m. Ispanijos pilietinio karo dalyvis.

1940–1941 m. dirbo LSSR užsienio reikalų komisariate, Valstybinėje plano komisijoje. 1943–1944 m. antinacinės pogrindinės organizacijos „Lietuvos išlaisvinimo sąjunga" narys. Su Juozu Vitu redagavo pogrindinį laikraštį „Tėvynės frontas" ir atsišaukimus.

1945–1956 m. dirbo LSSR mokslų akademijoje. 1948–1954 m. Vilniaus pedagoginio instituto, nuo 1954 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1961–1973 m. Valstybinės teisės katedros vedėjas. 1962 m. teisės mokslų kandidatas, nuo 1965 m. docentas. 1965 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.

Bibliografija
-------------

* Nuo baltojo žirgo iki svastikos. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1962. – 176 p.: iliustr.
* Artimųjų Rytų krizė; Izraelio agresija prieš arabų valstybes: medžiaga lektoriui. – Vilnius, 1970. – 25 p.
* Ten, už kalnų, Ispanija. – Vilnius: Vaga, 1974. – 325 p.: iliustr.
* Limuzinas Nr. 4 (dokumentinė apysaka), išl. 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Andrius Bulota*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 305
2. ↑  *Andrius Bulota*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 608 psl.
| Ostruvaslenk. *Ostrów* |
| --- |
| 

OstruvasOstruvas

53°50′36″ š. pl. 22°03′18″ r. ilg.﻿ / ﻿53.84333°š. pl. 22.05500°r. ilg.﻿ / 53.84333; 22.05500﻿ (Ostruvas (Starė Juchai))Koordinatės: 53°50′36″ š. pl. 22°03′18″ r. ilg.﻿ / ﻿53.84333°š. pl. 22.05500°r. ilg.﻿ / 53.84333; 22.05500﻿ (Ostruvas (Starė Juchai)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Luko apskritis |
| **Valsčius** | Stare Juchų valsčius |
|  |
| **Pašto kodas** | PL 19-324 |

**Ostruvas** (lenk. *Ostrów*, vok. *Werder* (pasen.)) – kaimelis šiaurės–vakarų Lenkijoje, Varmijos Mozūrų vaivadijos Luko apskrities Starė Juchai valsčiuje. Išsidėstęs Oršyšo ežero šiauriniame krante, nutolęs 19 kilometrų į vakarus nuo apskrities centro Luko. Administraciškai pavaldus Skomack Vielki (lenk. *Skomack Wielki*) šaltyšijai.

Prie kaimelio telkšantis Oršyšo ežeras

Istorija
--------

Žinomas *Ostrovo* vardu nuo 1785 m. dar prieš 1912 m. buvo vadinamas *Adlig Verder*, vėliau tiesiog *Verder*. 1874 m. buvo įjungtas į naujai sukurtą *Neuhoff* prūsišką valsčių, kuris priklausė Rytprūsių Gumbinės apygardai (vėliau Alnaštyno apygardai). 1905 m. *Adlig Verder* dvaro teritorijoje gyveno 65 kaimiečiai. 1928 m. kaimelis buvo įjungtas į *Adlig Vola* kaimo sudėtį.

Po Antrojo pasaulinio karo visa pietinė Rytprūsių dalis įėjo į Lenkijos sudėtį. Kaimelis vėl tapo savarankišku ir jam gražintas *Ostruv* vardas. Iki 1998 m. jis buvo priskirtas Suvalkų vaivadijai, vėliau – Varmijos Mozūrų vaivadijai.

Piliakalnis
-----------

Septyni šimtai metrų į šiaurės vakarus nuo kaimo iškilusi 146,7 m aukščio kalva. Tai – buvęs jotvingių piliakalnis. Viršutinė 58 m x 30 m lygi aikštelė nėra buvusi apsaugota pylimais. Archeologinių radinių neaptikta, tik medžio anglių liekanas. Kai kurių istorikų nuomone, čia buvo jotvingių Kyminavos genties įtvirtinimai. Vienas pirmųjų šį piliakalnį paminėjo žinomas Prūsijos tyrinėtojas Emilis Holakas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Werder (Landkreis Lötzen)
2. ↑  Dietrich Lange. *Geographisches Ortsregister Ostpreußen (2005): Werder*
3. ↑  Rolf Jehke. *Amtsbezirk Neuhoff*
4. ↑  Werder (Landkreis Lötzen)
5. ↑  Ostrów, Góra Zamkowa
6. ↑  Stare Juchy i okolice – grodziska
7. ↑  M. Engel. *Jaćwieskie ośrodki grodowe w IX–XIII wieku. Geneza, rozwój i upadek*; psl. 20 Archyvuota kopija 2018-04-11 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Średniowieczne założenia obronne ziemi Sudowów (Jaćwięgów) Archyvuota kopija 2009-06-26 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑  Vorgeschichtliche Uebersichtskarte Ostpreussen
| **Mykolas Songaila** |
| --- |
| Gimė | 1874 m. rugsėjo 5 d.Kuzminas, Vitebsko gubernija, dab. Pskovo sritis |
| Mirė | 1941 m. rugsėjo 12 d. (67 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | architektas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo dailės akademija |

**Mykolas Songaila** (1874 m. rugsėjo 5 d. Kuzmine netoli Pskovo, Rusija – 1941 m. rugsėjo 12 d. Kaune) – architektas.

Biografija
----------

Baigęs pradžios mokslus ir gavęs vidurinį išsilavinimą, 1894–1903 m. studijavo Peterburgo dailės akademijoje. Vėliau tobulinosi Italijoje. 1906–1919 m. dėstė Peterburgo Politechnikos institute, 1908–1921 m. – Žemės ūkio institute, 1919–1921 m. – šio instituto rektorius.

1921 m. apsigyveno Kaune, Linksmadvaryje. 1922–1941 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete, buvo Architektūros katedros vedėjas.

Mirė Kaune, palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Suprojektuoti statiniai
-----------------------

Biržų bankas.
Dar gyvendamas Rusijoje, suprojektavo daug administracinių, visuomeninių, kulto pastatų, gyvenamųjų namų.

Pagal V. Dubeneckio projektus Kaune rekonstruotas Valstybės teatras (1923–1925 m.), pastatytas „Ragučio" gyvenamasis namas (1922–1923 m. abu su Vladimiru Dubeneckiu), Lietuvos banko rūmai (1928 m. su Arnu Funku, Feliksu Vizbaru), VDU Fizikos – chemijos fakultetas (1931 m.).

Vadovavo Panevėžio (1930 m.), Biržų (1935 m.), Mažeikių (1937 m.), Kretingos (1938 m.); su A. Funku – Raseinių (1933 m.), Tauragės (1935 m.) bankų projektavimui ir statybai. Išplanavo VDU miestelį Aleksote (1925 m.), suprojektavo V. Dubeneckio antkapinio paminklo (skulpt. Juozas Zikaras) architektūrinę dalį (1933 m.).

Parašė knygą „Sanitarinių techninių įrenginių tipai ir normos" (1916 m. rusų k.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mykolas Songaila(parengė Jolita Kančienė). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-01-09).
| **Mečislovas Gedvilas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1901 m. lapkričio 19 d.Bubiuose |
| Mirė | 1981 m. vasario 15 d. (79 metai)Vilniuje |
| Palaidotas (-a) |  Antakalnio kapinėse |
|  |
| Veikla | Lietuvos TSR partinis veikėjas, laisvamanis |
| Partija | 1926 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga1934 m. LKP |

**Mečislovas Gedvilas** (1901 m. lapkričio 19 d. Bubiuose – 1981 m. vasario 15 d. Vilniuje) – Lietuvos TSR partinis veikėjas.

Biografija
----------

1904 m. kartu su tėvais ištremtas į Rusiją. 1919–1922 m. mokėsi Petrogrado technologijos institute. 1923–1927 m. mokytojavo Palangos gimnazijoje. 1927–1931 m. buvo kalinamas. 1928–1931 m. redagavo savaitraštį „Žemaitis", 1933–1934 m. – savaitraštį „Žibintas", 1936–1938 m. – laikraštį „Liaudies frontas". 1931–1940 m. Telšių apygardos ligonių kasos direktorius.

1940 m. Liaudies vyriausybės vidaus reikalų ministras, Liaudies Seimo narys ir jo pirmasis vicepirmininkas. 1940–1946 m. LTSR liaudies komisarų tarybos, o 1946–1956 m. LTSR Ministrų Tarybos pirmininkas. 1957–1973 m. LTSR švietimo ministras.

1940–1976 m. LKP CK narys. 1952–1956 m. kandidatas į TSKP CK narius. 1941–1962 m. TSRS Aukščiausiosios Tarybos, 1940–1975 m. LTSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Įvertinimas
-----------

* 1961 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas

Bibliografija
-------------

* Lemiamas posūkis, 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romas Šarmaitis. *Mečislovas Gedvilas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 588


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**−** | **Lietuvos TSR Ministrų tarybos pirmininkas**1940−1956 | Po to:**Motiejus Šumauskas** |
| **Jonas Paulauskas** |
| --- |
|  |
| Dekanas J. Paulauskas 2020 m. |
| Gimė | 1950 m. lapkričio 10 d. (72 metai)Centrinis Chazanas, Irkutsko sr. |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | kunigas |
| Sritis | Romos katalikų bažnyčia |
| Organizacijos | Gargždų dekanatas |
| Pareigos | dekanas |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Paulauskas (1950) |

**Jonas Paulauskas** (g. 1950 m. lapkričio 10 d. Centrinio Chazano k. Irkutsko sr. Rusijoje) – lietuvių katalikų bažnyčios kunigas, kanauninkas, Gargždų dekanas (nuo 2009).

Biografija
----------

J. Paulauskas gimė 1950 m. lapkričio 10 d. tremtinių tėvų šeimoje Rytų Sibire, Irkutsko srityje. 1957 m. su tėvais grįžo iš tremties į Lietuvą, gimtąją Tauragę. Mokėsi Tauragės 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1966 m. baigęs aštuonias klases, įstojo į Tauragės politechnikumą, kur mokėsi metalo apdirbimo. Po mokslų įsidarbino Tauragės melioracijos statybos valdyboje. 1970 m. buvo paimtas į privalomąją tarnybą sovietinėje kariuomenėje.

1974 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. 1979 m. gegužės 27 d. gavo kunigo įšventinimus. Dirbo keliose parapijose vikaru – Šilalėje, Kuršėnuose. 1983 m. iš Kuršėnų Šv. Jono Krikštytojo parapijos vikaro pareigų paskirtas į Papilės Šv. Juozapo parapijos klebonus. 1988 m. tapo Gargždų parapijos klebonu. Čia teko statyti naująją mūrinę Šv. arkangelo Mykolo bažnyčią, kurios kertinis akmuo buvo pašventintas 1989 m. o per 1992 m. Kalėdas bažnyčia buvo konsekruota. Gargždų klebonui K. Paulauskui teko aptarnauti Jokūbavo parapiją ir užbaigti pradėtą statyti Švč. Mergelės Marijos bažnyčią. Taip pat buvo suremontuotos aptarnaujamos Mikoliškių šv. Juozapo, Vėžaičių šv. Kazimiero bažnyčios.

Klebonas buvo daugumos Gargžduose veikiančių katalikiškų organizacijų įkūrėjas, globėjas, dvasios vadas. 2001 m. Telšių vyskupas Antanas Vaičius kun. J. Paulauskui suteikė kanauninko titulą. 2003 m. jam suteiktas Gargždų miesto garbės piliečio vardas.

2009 m. paskirtas naujojo Gargždų dekanato dekanu. Kanauninkas J. Paulauskas yra Telšių vyskupijos katedros kapitulos narys. Buvo išrinktas į Telšių vyskupijos kunigų tarybą ir konsultorių kolegiją.

Nuorodos
--------

* Biografija Archyvuota kopija 2016-09-13 iš Wayback Machine projekto. (Klaipėdos r. biblioteka)
* Biografija (Akmenės encikl. žodynas)
* Su 60-mečiu pasveikino dekaną *xxiamzius.lt*
* Kunigystei pasišventęs 40 metų *atviraklaipeda.lt*
| **Vytautas Leškevičius** |
| --- |
| Gimė | 1970 m. sausio 17 d. (53 metai)Kapsukas |
|  |
| Veikla | Lietuvių diplomatas |
| Pareigos | Lietuvos nuolatinis atstovas prie NATO |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas (nebaigė) |

**Vytautas Leškevičius** (g. 1970 m. sausio 17 d. Kapsuke) – buvęs lietuvių diplomatas, Lietuvos Respublikos nuolatinis atstovas prie NATO (2015-2020). Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius.

Biografija
----------

Studijavo Vilniaus universiteto Filosofijos fakultete. 1996-2000 m. dirbo užsienio reikalų ministro asmeniniu padėjėju. 2000-2004 m. Lietuvos Respublikos ambasados Vokietijoje pirmasis sekretorius. 2004-2005 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento NATO skyriaus patarėjas. 

2005-2006 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento NATO skyriaus vedėjas. 2006-2007 m. Užsienio reikalų ministerijos Saugumo politikos departamento direktoriaus pavaduotojas. 2008-2009 m. Užsienio reikalų ministerijos Transatlantinio bendradarbiavimo ir saugumo politikos departamento direktorius. 

2009-2011 m. įgaliotasis ministras, Lietuvos Respublikos nuolatinio atstovo Šiaurės Atlanto Taryboje pavaduotojas. 

2011-2012 m. Užsienio reikalų ministerijos politikos direktorius. 2013-2014 m. Lietuvos Respubliko užsienio reikalų viceministras.

2014 m. rugsėjo mėn. - 2015 m. vasario mėn. - Lietuvos Respublikos nuolatinis atstovas prie Europos Tarybos. nuo 2015 m. vasario mėn. - Lietuvos nuolatinis atstovas prie NATO.

2012 m. jam suteiktas Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro rangas. Apdovanotas Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Komandoro kryžiumi.

Kritika dėl aukštojo mokslo diplomo
-----------------------------------

2020 m. paliko diplomatinę tarnybą dėl paaiškėjusių faktų apie nebaigtą aukštąjį mokslą, kuomet pretendavo į KAM viceministro postą. KAM, Valstybės saugumo departamentui ir karinei žvalgybai patikrinus išaiškėjo, jog V. Leškevičius nėra baigęs aukštojo mokslo, nors visose oficialiose jo biografijose nurodoma, kad 1995 m. jis baigė Vilniaus universiteto Filosofijos fakultetą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR užsienio reikalų ministerijos viceministrai Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  [neveikianti nuoroda] (URM inf.)
3. ↑  V. Leškevičius paskirtas Lietuvos nuolatiniu atstovu NATO (lrt.lt inf.)
4. ↑
5. ↑  Skandalas Užsienio reikalų ministerijoje: aukštą postą užėmęs diplomatas visus mulkino du dešimtmečius *lrytas.lt* 2020-12-08


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Gediminas Šerkšnys** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius prie Europos Tarybos** 2014 - 2015 | Po to:**Laima Jurevičienė** |
| Prieš tai:**Kęstutis Jankauskas** | **Lietuvos Respublikos ambasadorius prie NATO** 2015 - 2020 | Po to:**Deividas Matulionis** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vietinis geležinkelis Šilutė-Kulėšai** – 1435 mm vėžės pločio geležinkelio atkarpa, ėjusi Šilutės miesto apylinkėse Klaipėdos krašte iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos. Ši geležinkelio atkarpa priklausė ir ją eksploatavo siaurųjų geležinkelių kompanijos, todėl ji klaidingai buvo vadinama siauruoju geležinkeliu.

Istorija
--------

Siaurojo geležinkelio stotis Šilutėje tarpukariu
Geležinkelio Šilutė-Kulėšai liekanos
Geležinkelio statyba buvo baigta 1913 m. gruodžio 1 d. jis turėjo standartinio (1435 mm) pločio vėžes, todėl šis geležinkelis neturėtų būti vadinamas siauruku. Investavę akcininkai norėjo pagerinti vietinį susisiekimą bei pritraukti krovinių iš Didžiosios Lietuvos gilumos. Papildomų krovinių atsirado prie siauruko geležinkelio prijungus Šilutės uostą. Keleivių buvo nedaug ir jų skaičius nuolat mažėjo.

Apie 1930 m. Šilutės-Kulėšų geležinkelis turėjo bagažo autobusą, kuriuo gabendavo keleivius ir nedidelius krovinius iš Žemaičių Naumiesčio į Šilutę.

Visą gyvavimo laikotarpį geležinkelį aptarnavo du lokomotyvai B-n2, be to eksploatacijoje buvo du keleiviniai ir devyni krovininiai vagonai. Žibuose (dabar Lietuvninkų g. Šilutėjė) buvo šio geležinkelio stotis. Traukiniai taip pat sustodavo Šilutės geležinkelio (Tilžės – Klaipėdos linija) stotyje.

1913 m. geležinkelis pervežė 35 tūkst. keleivių ir 13 tūkst. t krovinių, o 1939 m. – 22,7 tūkst. keleivių ir 14 tūkst. t krovinių.

Iškart po Antrojo pasaulinio karo geležinkelio bėgiai buvo išardyti. Tačiau tarybiniais metais siaurojo geležinkelio trasa iš Šilutės stoties buvo nutiestas privažiuojamasis kelias, atstatant tiltą per Šyšą, iki pramonės įmonių ir sandėlių. Šiuo metu atšaka dalinai išardyta ir nenaudojama.

Atkarpos
--------

* 14,2 km ilgio – Žibų kaimas (Šilutė) – Kulėšai
* 2 km ilgio – Šilutės uostas – Žibų kaimas (Šilutė).

Savininkai
----------

* iki 1924 birželio 30 – „Insterburger AG", Įsrutis;
* nuo 1924 liepos 1 – Ostpreussische Kleinbahn-AG", Karaliaučius.

### Eksploatuotojas

„Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft".

Literatūra
----------

* Siegfried Bufe (Hrsg.): *Eisenbahnen in West- und Ostpreußen*. Bufe-Fachbuch-Verlag, Egglham 1986 , ISBN 3-922138-24-1, (*Ostdeutsche Eisenbahnen* 1).
* Jörg Petzold: *Kleinbahnjubiläen 2013.* In: Die Museums-Eisenbahn 1/2013, S. 30
Romėniškasis abakas
 *Kitos reikšmės – Abakas (reikšmės).*
**Abakas** (gr. abax – *skaičiavimo lenta*) – senovinis skaičiavimo prietaisas, kurio prototipai skaitliukai buvo naudoti iki maždaug 1990 metų, beveik 20 amžių.

Abako lenta suskirstyta juostomis, ant kurių dėliojami akmenukai. Kiekviena juosta padalyta į dvi dalis. Akmenukas padėtas apatinėje juostos dalyje atitikdavo skaičių 1, viršutinėje – 5. Kraštinė dešinioji juosta – vienetų skiltis, antroji iš dešinės – dešimčių, trečioji – šimtų ir t. t. Atsiradus juostoje daugiau kaip 10 akmenukų, vienas akmenukas dedamas į kitą juostą, kaip atitinkantis 10 buvusių.

Abakas buvo naudojamas senovės Egipte, Graikijoje, Romoje, Vakarų Europoje (iki XVIII a.). Šią lentą ir skaičiavimo sistemą V a. pr. m. e. aprašė graikų istorikas Herodotas. VI a. Kinijoje atsirado kinų abakas, kuris buvo vadinamas *suanpan*, tik vietoj akmenukų ir juostelių buvo naudojami ant virbų suverti karoliukai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BALTRŪNAS, Aleksandras. *Nuo nulio iki….* Vilnius: Vyturys, 1991, 90 p. ISBN 5-7900-0178-5.

Vikižodynas
| Taisyklingas ikosahedras |
| --- |
| (Čia spustelėjus, suksis) |
| **Tipas** | Platono kūnas |
| **Elementai** | *F* = 20, *E* = 30*V* = 12 (χ = 2) |
| **Sienos pagal puses** | 20{3} |
| **Konvėjaus užrašas** | IsT |
| **Šlėfli simbolis** | {3,5} |
| s{3,4}sr{3,3} or {\displaystyle s{\begin{Bmatrix}3\\3\end{Bmatrix}}} |
| **Vithofo simbolis** | 5 | 2 3 |
| **Kokseterio diagrama** |  |
| **Simetrija** | Ih, H3, [5,3], (\*532) |
| **Sukinio grupė** | I, [5,3]+, (532) |
| **Indeksai** | U22, C25, W4 |
| **Savybės** | taisyklingas iškilas deltaedras |
| **Dvisienis kampas** | 138.189685° = arccos(-√5/3) |
| 3.3.3.3.3(Viršūnės planas) | Taisyklingas dodekaedras(dualus briaunainis) |
| Išklotinė |

Geometrijoje **taisyklingas ikosaedras** – iškilasis briaunainis, turintis 20 sienų, 30 briaunų ir 12 viršūnių. Tai vienas penkių Platono kūnų.

Jo penkios lygiakraščių trikampių sienos susieina kiekvienoje viršūnėje. Šio briaunainio Schläfli simbolis yra {3,5}, arba kartais jis žymimas pagal viršūnės planą – 3.3.3.3.3 arba 35. Ši figūra yra duali su taisyklingu dodekaedru, kuris žymimas simboliu {5,3}, tai yra, turi tris taisyklingų penkiakampių sienas, sueinančias kiekvienoje viršūnėje.

Taisyklingas ikosaedras yra penkiakampė bipiramidė ir kartu biaugmentinė penkiakampė antiprizmė bet kuria iš šešių krypčių.

Pavadinimas yra kilęs iš graikų kalbos είκοσι *(eíkosi)* 'dvidešimt' ir  εδρα *(hédra)* 'siena'. Euklidas sukonstravo taisyklingąjį ikosaedrą, gaudamas iš pradžių du penkiakampius, priklausančius dviem lygiagrečioms plokštumoms – iš dešimties viršūnių ir po to pridėdamas dvi likusias priešingas viršūnes. Papas Aleksandrietis įrodė, kad taisyklingojo ikosaedro viršūnės po tris priklauso keturioms lygiagrečioms plokštumoms, sudarant kiekvienoje iš jų taisyklingąjį trikampį. Prie kiekvienos šio ikoseadro viršūnės esančių plokščiųjų kampų suma lygi 300°.

Išnašos
-------

1. ↑  Euklid's Elements. Book XIII. Proposition 16
2. ↑  Vaidotas Mockus. Geometrijos žinynas moksleiviams. – Šiauliai: Šiaulių pedagoginis institutas, 1996. – 141 p. ISBN 9986-38-010-3
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Skulptoriaus Rapolo Jakimavičiaus portretas. Juozas Horydas. 1926 m.
**Rapolas Jakimavičius** (1893 m. spalio 20 d. Vilniuje – 1961 m. vasario 19 d.) – dailininkas, skulptorius.

Biografija
----------

1913–1915 m. mokėsi Ivano Trutnevo piešimo mokykloje, 1915–1919 m. Antano Vivulskio skulptūros studijoje Vilniuje, 1919–1922 m. ir 1923–1926 m. Vilniaus universiteto dailės fakultete.

1922–1923 m. studijavo Krokuvos dailės akademijoje. 1925 m. tobulinosi Paryžiuje, 1927 m. Italijoje.

1915–1919 m. dėstė Vilniaus amatų mokykloje, 1944–1951 m. Vilniaus dailės institute. 1951–1961 m. dėstė LTSR dailės institute.

1947 m. suteiktas docento laipsnis.

Nuo 1916 m. dalyvavo parodose.

Kūryba
------

Sukurtos skulptūrinės kompozicijos:

* 1919 m. „Ikaro mirtis"
* 1922 m. „Kariatidė"
* 1925 m. „Kova su kentauru"

Sukurti portretai:

* 1930 m. Vladislovo Sirokomlės;
* 1930 m. Tado Vrublevskio;
* 1931 m. Petro Vaičiūno;
* 1941 m. Vinco Krėvės;
* 1960 m. Eugenijos Tautkaitės.

Sukurti paminkliniai biustai:

* 1930 m. kunigaikščio Vytauto Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje;
* 1945 m. „Pergalės" paminklo generolo S. Gurjevo biustas Kaliningrade;
* 1960 m. Boriso Dauguviečio Vilniuje.

Sukurti antkapiniai paminklai:

* 1960 m. Tado Vrublevskio Vilniuje, Rasų kapinėse;
* 1933 m. Juozapo Godvudo Vilniuje, Rasų kapinėse).

Sukurti monumentaliosios propagandos kūriniai:

* 1919 m. Raudonosios Armijos triumfo arka (Vilnius), neišliko;
* 1919 m. Revoliucijos kovotojų paminklas (projektas)

Sukurti paminklai:

* 1926 m. Adomo Mickevičiaus;
* 1930 m. Silezijos sukilėlių;
* 1930 m. kunigaikščio Vytauto.

Sukūrė projektų, dekoravo Vilniaus namus, kūrė skulptūras bažnyčioms. Ankstyvieji kūriniai stilizuoti, dekoratyvūs, apibendrintų formų, vėlesnieji atsirado detalizuoti.
**Didžioji visuotinė enciklopedija** (**Wielka Encyklopedia Powszechna PWN**) – lenkiška 12 tomų enciklopedija, išleista 1962–1969 metais Państwowe Wydawnictwo Naukowe leidyklos.

Apimtis
-------

82 000 straipsnių, 12 000 iliustracijų, 200 spalvotų ir 650 nespalvotų iliustracijų, 120 spalvotų žemėlapių. Straipsnius rašė apie 2 000 autorių, dirbo 100 redaktorių. Leidybą koordinavo Lenkijos mokslų akademija (Polska Akademia Nauk) ir Švietimo ministerija, prof. Tadeušas Kotarbinskis (Tadeusz Kotarbiński).

Istorija
--------

1–11 tomai
Iniciatyva leisti visuotinę enciklopediją kilo 1957 m.: tada buvo nutarta išleisti 8 tomus. Vėliau tomų skaičius išaugo iki 12.

1959 balandžio mėn. Buvo pradėti rašyti straipsniai. Teminių lemų bei dalykinių rodyklių sudarymas truko 14 mėnesių, o pirmajam tomui išleisti reikėjo apie 16 mėnesių.

1962 pasirodė pirmasis tomas. Tolesni tomai buvo leidžiami kas 9 mėnesius.

1970 išleistas papildomas – 13 – tomas; jame apie 5 000 (naujų, paredaguotų, papildytų) straipsnių.

*Wielka encyklopedia powszechna* kurta racionalizmo bei materializmo dvasia, atspindint socialistines laikmečio nuotaikas šalies bei Rytų bloko valstybių gyvenime.

Tomai
-----

Encyklopedijos straipsnis apie Lenkiją
1. **A** – **Ble**, 1962
2. **Bli** – **Deo**, 1963
3. **Dep** – **Franc**, 1964
4. **Frang** – **Im**, 1964
5. **In** – **Kons**, 1965
6. **Kont** – **Mam**, 1965
7. **Man** – **Nomi**, 1966
8. **Nomo** – **Polsc**, 1966
9. **Polska** – **Robe**, 1967 (straipsnis „Lenkija" padalintas į 35 sekcijas, 224 psl.)
10. **Robi** – **Step**, 1967
11. **Ster** – **Urz**, 1968
12. **Usa** – **Ż**, 1969
13. **Suplement**, 1970

Nuorodos
--------

* Atnaujinta visuotinė lenkų enciklopedija („Nowa encyklopedia powszechna PWN") Archyvuota kopija 2006-04-28 iš Wayback Machine projekto.