recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**„Buratinas"** – nealkoholis gazuotas gaivusis gėrimas, vienas iš limonadų, gamintų TSRS. Dabar gaminamas Rusijoje ir kai kuriose kitose buvusiose TSRS respublikose. 

Tai buteliuose pardavinėjamas gazuotas gėrimas, auksaspalvis, saldrūgščio kartoko skonio. Butelių etiketėse pavaizduotas Buratinas – populiarus pasakos personažas. 
„Buratinas" pardavinėtas maisto parduotuvėse, tamsiai žalio ar tamsiai rudo stiklo 0,5 litro talpos buteliuose su skardiniais kamšteliais. Laikymo trukmė būdavo 7 paros. Kai kurių maisto parduotuvių bufetinėse sekcijose „Buratiną" pardavinėdavo pilstomą į briaunotas 250 g talpos stiklines. 

0,5 litro gėrimo kainuodavo 10 kapeikų (be butelio kainos). „Buratiną" gamindavo daugelis įmonių. Pvz. Rusijoje Gorkio vyno gamykla, Pavlovo maisto kombinatas (Gorkio sritis), Ostankino vaisvandenių gamykla, Riazanės alaus ir nealkoholių gėrimų gamykla, Kazanės gamykla „Krasnyj Vostok", Jaroslavlio alaus ir bealkoholių gėrimų gamykla, Čitos alaus ir nealkoholių gėrimų kombinatas ir kt.

„Buratinas" šiandien
--------------------

Šiomis dienomis prekės ženklas „Buratinas" plačiai žinomas masinių nealkoholinių gėrimų rinkoje Rusijoje. Dabar jis pilstomas tiek į stiklinius, tiek į plastikinius butelius, nuo 0,5 iki 2,0 litrų talpos. Gamintojai neretai stengiasi reklamuoti savo gaminamus „Buratinus" kaip tarybinio „Buratino" analogus, tačiau dabartiniuose paprastai būna konservantų, dažniausiai natrio benzoato, su kuriuo limonadas gali būti laikomas iki 6 mėn. 

Oficialus prekės ženklo Buratinas savininkas yra AAB „Žiguliovskoje pivo" (*ОАО «Жигулёвское пиво»*, Samara). Šis prekės ženklas užregistruotas 1993 m.

XX a. 10-tą dešimtmetį kaip šiuolaikinių reklamų parodija buvo pasirodęs humoristinis šūkis „pagamintas iš natūralaus medinių žmogeliukų ekstrakto".

Nuorodos
--------

1. ↑  «Буратино» останется с заводом «Жигулёвское пиво»

* „Buratinas" vs „Coca-Cola" Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Gražina Drėmaitė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1936 m. spalio 8 d. (86 metai)Vilnius |
| Tėvas | Vladas Drėma |
| Motina | Jadvyga Drėmienė |
| Vaikai | Rasa, Mykolas |
|  |
| Veikla | restauratorė, chemikė, visuomenės veikėja |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Vilniaus universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Gražina Drėmaitė |

**Gražina Drėmaitė** (g. 1936 m. spalio 8 d. Vilniuje) – Lietuvos grafikos restauratorė, chemikė, visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1954 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1957–1995 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje grafikos ir tapybos restauratore, grafikos restauravimo skyriaus vedėja. 1958 m. Maskvoje baigė I. Grabario restauravimo mokyklą, įgijo temperinės ir aliejinės tapybos restauratoriaus diplomą. 1959 m. stažavosi Varšuvoje (Lenkija). 1962 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą, chemikė analitikė, apgynė diplominį darbą apie popieriaus restauravimą. Restauravo Lietuvos muziejų eksponatus, daugiausiai popierinius. 2000 m. suteikta restauratorės ekspertės kvalifikacija.

1995–1999 ir 2001–2003 m. Valstybinės paminklosaugos komisijos pirmininkė, 1999–2001 m. pirmininko pavaduotoja. Nuo 2009 m. Valstybinės kultūros paveldo komisijos pirmininkė.

Tėvas sovietmečiu 1940 m. dalyvavo „Agitpropo" veikloje. 1940–1941 m. LTSR švietimo liaudies komisariato inspektorius.

1990 m. su kitais įkūrė Lietuvos restauratorių sąjungą, iki 1996 m. jos pirmininkė. Parengė keliasdešimt popieriaus restauravimo specialistų lietuvių ir užsieniečių. Vilniuje (1968, 1977, 1984 ir 1993 m.), Maskvoje (1977 m.), Rygoje (1978 ir 1987 m.) bei Taline (1981 ir 1990 m.) surengė grupines Lietuvos dailės muziejaus restauravimo centre restauruotų kūrinių parodas, sudarė jų katalogus. Kartu su Lenkijos restauratoriais ir kitais specialistais 2001 m. surengė konferenciją „Lietuvos dvarai – praeitis, dabartis ir ateitis", 2002 m. – seminarą „Kultūros paveldo apsauga karo ir ekstremalių situacijų atvejais" ir 2003 m. – konferenciją „Gynybinis paveldas Lietuvoje".

2000 m. ir 2004 m. nesėkmingai kandidatavo savivaldybių tarybų rinkimuose bei rinkimuose į LR Seimą.

Bibliografija
-------------

* Iš Lietuvos teatro istorijos šaltinių, 1761–1853 / Vladas Drėma; sud. Gražina Drėmaitė, Helmutas Šabasevičius. – Vilnius: Kultūros, filosofijos ir meno institutas, 2007. – 326 p. – ISBN 978-9986-638-88-9

Įvertinimas
-----------

* 1998 m. Lenkijos ordino Kavalieriaus kryžius (*Krzyż kawalerski*)
* 2001 m. Lenkijos ordino Karininko kryžius (*Krzyż oficerski*)
* 2006 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  *Gražina Drėmaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑   Archyvuota kopija 2008-01-22 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑
|  |
| --- |
| Grenoblio Alpių universitetaspranc. *Université Grenoble Alpes* |
|  |
| Įkurtas | 1339 m. |
| Tipas | Valstybinis |
| Studentų | 45 000 |
| Vieta | Grenoblis, Prancūzija |

**Grenoblio Alpių universitetas** (pranc. *Université Grenoble Alpes*) – vienas seniausių Prancūzijos ir Europos universitetų.

Istorija
--------

Grenoblio universitetas įkurtas 1339 m. Steigėjas – dofinas Humbertas II. Veikė Civilinės, Kanonų teisės ir Laisvųjų menų fakultetai. 1367 m. universitetas uždarytas. XIX a. pradžioje imperatorius Napoleonas I Grenoblio universitetą atkūrė. Pagal 1968 m. Prancūzijos aukštojo mokslo įstatymą, 1970 m. Grenoblio universitetas buvo suskirstytas į 3 universitetus:

* Grenoblio I Mokslų ir medicinos universitetas, nuo 1987 m. Grenoblio I Žozefo Furjė universitetas
* Grenoblio II Socialinių mokslų universitetas, nuo 1991 m. Grenoblio II Pjero Mendes-Franso universitetas
* Grenoblio III Kalbų ir literatūros universitetas, vėliau Grenoblio III Stendalio universitetas

2016 m. visi trys universitetai vėl sujungti į vieną – Grenoblio Alpių universitetą.

Lietuviai
---------

Grenoblio universitete studijavo: Jonas Aistis, Aleksys Churginas, Algirdas Julius Greimas, Jonas Grinius, Ignas Jonynas, Antanas Kučinskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Grenoblio universitetas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 136 psl.
2. ↑  *L'histoire de l'Université Grenoble Alpes*, Université Grenoble Alpes, 2020-07-30. Nuoroda tikrinta 2021-08-13.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterGreta Johansson |
| **Medaliai** |
| Šuoliai į vandenį |
| **Atstovaujant: Švedijos vėliava Švedija** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1912 Stokholmas | Platforma |

**Greta Johansson** (1895 m. sausio 9 d. – 1978 m. sausio 28 d.) – Švedijos šuolių į vandenį ir plaukimo sportininkė, trenerė. Pirmoji moteris laimėjusi olimpinį šuolių į vandenį medalį.

Biografija
----------

Stokholme vykusiose 1912 m. vasaros olimpinėse žaidynėse švedė dalyvavo trijose rungtyse ir dvejose sporto šakose. Moterų šuoliuose į vandenį nuo 10 m platformos sportininkė laimėjo aukso medalį ir tapo pirmąją moterimi čempione šuoliuose į vandenį. Johansson laimėjo visus penkis varžybų etapus. Sportininkė taip pat varžėsi plaukimo varžybose. Pirmą kartą olimpiados istorijoje vykusiame individualiame 100 m plaukimo laisvuoju stiliumi atrankos etape sportininkė distanciją įveikė per 1:41.4 ir savo plaukime liko 4-a. Rezultato nepakako patekti į pusfinalį. Johansson taip pat varžėsi ir moterų 100 m laisvuoju stiliumi estafetiniame plaukime. Kartu su Švedijos nacionaline komanda užimta 4-a vieta.

1911 m. emigravo į JAV. Nuo 1915 m. iki 1948 m. kartu su vyru Ernst Brandsten treniravo šuolininkus į vandenį Stanfordo universitete. 1973 m. Greta Johansson įtrauktą į Tarptautinę plaukimo šlovės sieną.

Nuorodos
--------

* Sports Reference svetainėje Archyvuota kopija 2020-04-17 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠuolių į vandenį olimpinės čempionės moterų šuoliuose nuo 10 m platformos |
| --- |
|  |
| 

* 1912:  Greta Johansson (SWE)
* 1920:  Stefanie Clausen (DEN)
* 1924:  Caroline Smith (USA)
* 1928:  Elizabeth Becker-Pinkston (USA)
* 1932:  Dorothy Poynton-Hill (USA)
* 1936:  Dorothy Poynton-Hill (USA)
* 1948:  Vicki Draves (USA)
* 1952:  Pat McCormick (USA)
* 1956:  Pat McCormick (USA)
* 1960:  Ingrid Krämer (EUA)
* 1964:  Lesley Bush (USA)
* 1968:  Milena Duchková (TCH)
* 1972:  Ulrika Knape (SWE)
* 1976:  Elena Vaytsekhovskaya (URS)
* 1980:  Martina Jäschke (GDR)
* 1984:  Zhou Jihong (CHN)
* 1988:  Xu Yanmei (CHN)
* 1992:  Fu Mingxia (CHN)
* 1996:  Fu Mingxia (CHN)
* 2000:  Laura Wilkinson (USA)
* 2004:  Chantelle Newbery (AUS)
* 2008:  Chen Ruolin (CHN)
* 2012:  Chen Ruolin (CHN)
* 2016:  Ren Qian (CHN)
 |

 |
Grethe Ingmann
**Grethe Ingmann** (1938 m. birželio 17 d. – 1990 m. rugpjūčio 18 d.) buvo danų dainininkė.

1956 metais ištekėjo už džiazo gitaristo Jørgen Ingmann, su kuriuo subūrė duetą, kuris netrukus tapo populiarus Skandinavijos šalyse. Po pergalės *Dansk Melodi Grand Prix* konkurse 1963 metais, duetas atstovavo Danijai 1963 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, kur su daina „Dansevise" užėmė pirmą vietą. Vėliau Grethe sėkmingai dalyvavo *Dansk Melodi Grand Prix* konkursuose 1978–1980 metais.

Pora išsiskyrė 1975 metais. Grethe mirė 1990 metais nuo vėžio.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grethe Ingmann** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *Dansevise*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Prancūzija Isabelle Aubret  *„Un premier amour"*** |  **Eurovizijos dainų konkurso nugalėtoja  (su Jørgen Ingmann)**1963 | Po to:**Italija Gigliola Cinquetti  *„Non ho l'età"*** |
| Prieš tai:**Ellen Winther  *„Vuggevise"*** |  **Danijos atstovė Eurovizijoje  (su Jørgen Ingmann)**1963 | Po to:**Bjørn Tidmand  *„Sangen om dig"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 35°25′ š. pl. 36°23′ r. ilg.﻿ / ﻿35.417°š. pl. 36.383°r. ilg.﻿ / 35.417; 36.383

Apamėjos griuvėsiai
**Apamėja** (gr. Απάμεια, arab. آفاميا‎ = *Afamia*) – senovinis miestas šiaurės vakarų Sirijoje, Hamos muchafazoje, 55 km į šiaurės vakarus nuo Hamos, Oronto dešiniajame krante.

Istorija
--------

Iki graikų miestas buvo žinomas kaip Farmakė. Užkariavus Aleksandrui Makedoniečiui pervadintas į Pelą. IV a. pr. m. e. Seleukidų valdymo laikais pavadintas Seleuko I Nikatoro žmonos Apamos garbei. Buvo pastatyta tvirtovė, įtvirtinimai, monetų kalykla. Valdant Diodotui Trifonui Apamėja tapo strateginiu kariniu ir prekybiniu centru. Kartu su Antiochija, Latakija ir Pierijos Seleukija sudarė Sirijos tetrapolį. 64 m. pr. m. e. Apamėją užkariavo Pompėjus. Miestas sunaikintas VI a. Sasanidų imperatoriaus Chosravo I. Vėliau miestas dalinai atstatytas arabų, bet 1152 m. nuniokotas žemės drebėjimo.

Apamėjoje yra išlikę gausūs antikinės architektūros griuvėsiai (kolonos, paminklai, bareljefai ir kt.).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Apamėja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Apalačai |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos, Kanados vėliava Kanada |
|  |
| Aukščiausi kalnai | Mitčelas (2037 m) |
|  |
| Kalnagūbriai | Adirondakas, Mėlynasis kalnagūbris, Žalieji kalnai |
|  |
| Upių ištakos |  |
|  |
| Ežerai |  |
|  |
| Uolienos | smiltainis, dolomitas, klintis |
|  |
| **Ilgis** | ~2600 km |

**Apalačai** (angl. *Appalachian Mountains*, pranc. *les Appalaches*) – vidutinio aukščio kalnai Šiaurės Amerikos rytuose, JAV ir Kanadoje. Ilgis 2600 km. Driekiasi pietvakarių kryptimi. Šiaurinė ir pietrytinė kalnų dalis sudaryta iš kristalinių uolienų, vakarinė ir pietvakarinė – daugiausia iš nuosėdinių (smiltainio, dolomito, klinties). Akmens anglies, naftos, gamtinių dujų, geležies rūdos, titano, asbesto telkiniai.

Šiauriniams Apalačams (į šiaurę nuo Mohoko ir Hadsono upių) būdingi banguoti plokščiakalniai (400–600 m aukščio), tarp kurių iškyla pavieniai masyvai ir kalnagūbriai – Adirondakas, Žalieji kalnai, Baltieji kalnai ir kt. su aplygintomis viršūnėmis ir nuolaidžiais šlaitais. Masyvai atskirti plačiais slėniais. Daug trogų. Pietiniai Apalačai sudaryti iš aukštai iškylančio Mėlynojo kalnagūbrio (aukštis iki 2037 m, Mičelo k. – aukščiausia Apalačų vieta) ir daugybės trumpų paralelinių kalnagūbrių ir masyvų, atskirtų plačiais erudavusiais slėniais ir duburiais. Šiaurės rytuose yra Pidmonto plynaukštė, vakaruose – Apalačų plynaukštė. Šiaurinėje dalyje būdingi spygliuočių ir mišrieji miškai, piečiau 41° š. platumos – papėdėse – plačialapių miškai (kaštonai, ąžuolai, klevai ir kt.), aukščiau 1000 m – mišrieji ir spygliuočių miškai.

Išnašos
-------

1. 1 2  *Apalačų kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
| Balaganachas*Балаганах* |
| --- |
| 

BalaganachasBalaganachas

58°47′10″ š. pl. 116°40′30″ r. ilg.﻿ / ﻿58.78611°š. pl. 116.67500°r. ilg.﻿ / 58.78611; 116.67500﻿ (Balaganachas)Koordinatės: 58°47′10″ š. pl. 116°40′30″ r. ilg.﻿ / ﻿58.78611°š. pl. 116.67500°r. ilg.﻿ / 58.78611; 116.67500﻿ (Balaganachas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC+9) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Irkutsko sritis Irkutsko sritis |
| **Rajonas** | Bodaibo rajonas |

**Balaganachas** (rus. *Балаганах*) – auksakasių gyvenvietė, Perevozo aukso kasyklų skyrius, Bodaibo rajonas, Irkutsko sritis, Rusija.

Lietuviai
---------

1949 m. liepos į būsimąją Balaganacho vietą kalnuose atitremta apie 300 Lietuvos gyventojų. Gyveno palapinėse, vėliau žeminėse. Žiemą palikta apie 200 žmonių, kiti išvežti į kitas aukso kasyklas. Tremtiniai kasė auksą, statė dragą, barakus, elektrinę, dirbo miškuose, ruošė malkas. Buvo susisiekiama laivais, vėliau lėktuvu. Nuo šalčio, bado, ligų daug žmonių, ypač pirmąją tremties žiemą, mirė. Nuo 1958 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Balaganachas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 474 psl.
| **Jonas Dobkevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1866 m. gruodžio 6 d.Rusija Mieliūnuose, Svėdasų valsčius |
| Mirė | 1934 m. liepos 23 d. (67 metai)Lietuva Medemrodės dvaras, Akmenės valsčius |
| Vaikai | Jurgis Dobkevičius |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas, politinis ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1893 m. Peterburgo universitetas |

**Jonas Dobkevičius** (iki 1885 m. **Daukus**, 1866 m. gruodžio 6 d. Mieliūnuose, Svėdasų valsčius – 1934 m. liepos 23 d. Medemrodės dvaras, Akmenės valsčius) – Lietuvos ekonomistas, politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Šiaulių gimnaziją, 1888–1893 m. studijavo Sankt Peterburgo universiteto Gamtos ir matematikos fakultete.

Nuo 1894 m. Sankt Peterburge dirbo Valstybiniame banke, 1900–1914 m. caro rūmų raštinėje, 1914–1918 m. vadovavo prancūzų automobilių ir lėktuvų gamybos ir prekybos bendrovei, bolševikams ją nacionalizavus, 1918 m. grįžo į Lietuvą ir nuo 1919 m. birželio dirbo Finansų, prekybos ir pramonės ministerijoje. Nuo 1920 m. kovo mėn. viceministras, 1922 m. vasario – rugpjūčio mėn. finansų ministras. Prisidėjo prie Lietuvos banko įkūrimo. Vėliau Finansų ministerijos patarėjas, prekybos departamento direktorius, Susisiekimo tarifų komisijos pirmininkas. 1925–1934 m. Prekybos ir pramonės rūmų direktorius.

1933–1934 m. Vengrijos generalinis konsulas Lietuvoje. Vadovavo Lietuvos delegacijoms per prekybos derybas su TSRS, Latvija, Estija, Vokietija, Didžiąja Britanija. Daugelio ekonominių organizacijų veikėjas, kurį laiką Lietuvos šachmatininkų sąjungos pirmininkas.

Sūnus – pirmasis Lietuvos karo lakūnas Jurgis Dobkevičius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 53 p. ISBN 5-89942-585-7.
2. ↑  Audrius Abromaitis. *Jonas Dobkevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 775 psl.
| Jemeljanovas*Емельяново* |
| --- |
| *Gyvenvietės centras* |
|  |
| 

JemeljanovasJemeljanovas

56°10′0″ š. pl. 92°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16667°š. pl. 92.66667°r. ilg.﻿ / 56.16667; 92.66667﻿ (Jemeljanovas (Krasnojarskas))Koordinatės: 56°10′0″ š. pl. 92°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16667°š. pl. 92.66667°r. ilg.﻿ / 56.16667; 92.66667﻿ (Jemeljanovas (Krasnojarskas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Krasnojarsko kraštas Krasnojarsko kraštas |
| **Rajonas** | Jemeljanovo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1700 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 11 492  |
|  |
|  **Vikiteka** | Jemeljanovas |

**Jemeljanovas** (rus. *Емельяново*) – miesto tipo gyvenvietė apie 15 km į šiaurės vakarus nuo Krasnojarsko, Jenisiejaus intako Kačios dešiniajame krante, Krasnojarsko kraštas, Rusija; Jemeljanovo rajono centras. 12 373 gyventojai (2009 m.; 11 100 gyv. – 2000 m.) Yra Jemeljanovo oro uostas.

Istorija
--------

1700 m. Jemeljanove įkurtas tremtinių persiuntimo punktas. Rusijos imperijos laikais į Jemeljanovą buvo tremiami J. Pugačiovo karo dalyviai, dekabristai. 1951 m. spalio mėn. į Jemeljanovą iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 40 šeimų (lietuviai, rusai, lenkai). Tremtiniai dirbo lauko darbus, galvijų fermose, statybose. Po J. Stalino mirties 1953 m. nemažai lietuvių jaunimo išvyko į Krasnojarską mokytis. 1955 m. apie 10 šeimų išvyko į Lenkiją, kiti 1956–1958 m. grįžo į Lietuvą. Jemeljanovo kapinėse buvo palaidoti 9 lietuviai, 1989–1990 m. šešių palaikai parvežti į Lietuvą. 1990 m. tremtinių atminimui pastatytas kryžius (autorius A. Remeikis). Tuo metu Jemeljanove dar gyveno lietuvių, sukūrusių mišrias šeimas.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1959 m. ir 2008 m.** |
| **1959 m.sur.** | **1970 m.sur.** | **1979 m.sur.** | **1989 m.sur.** | **2002 m.sur.** | **2008 m.** |
| 4 097 | 6 637 | 7 619 | 15 408 | 11 919 | 12 373 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Jemeljanovas (Krasnojarskas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 628 psl.
**Jonas Daniliauskas** (g. 1950 m. birželio 10 d. Lekėčiuose) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Algirdas Petrulis, Jonas Švažas. 1975–1985 m. dėstė M. K. Čiurlionio meno mokykloje, 1985–1989 m. Lietuvos dailės institute. Nuo 1997 m. dėsto Lengvosios pramonės aukštesniojoje mokykloje Vilniuje, nuo 2003 m. – ir Aprangos studijų centre Vilniaus kolegijoje.

Kūryba
------

Nutapė buitinės tematikos kompozicijų (ciklai „Indija" 1986 m. „Joninės" 1988 m. „Laukiančios" 1993 m. „Poetas tėviškėje" 1999 m. „Vyšnių skynimas" 2000 m.), portretų – Sigitas Geda su tėvu, 1985 m. Veronika Povilionienė, apie 1987 m.). Dažnai kuria pastelės technika (ciklas „Moteris ir paukštis" 1994 m.).

Kūriniai emocingi, poetiškos nuotaikos, juose vyrauja gamtos, kaimo, vaikystės įspūdžių temos. Ankstyvieji paveikslai tamsaus kolorito, vėlesni – ryškių, grynų spalvų. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje.

Individualios parodos
---------------------

* Vilnius – 1976 m. 1978 m. 1982 m. 1989 m. 1994–1997 m. 1999 m. 2000 m. 2002 m.
* Kaunas – 1996 m.
* Klaipėda – 1996 m.
* Šiauliai – 1997 m.
* Badenas, Šveicarija – 1997 m.
* Ciurichas – 1998 m.
* Greifsvaldas – 1999 m.
* Varšuva – 2000 m.
* Londonas – 2000–2001 m.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. – Lietuvos kultūros ministerijos premija
* 1985 m. – pirmasis Lietuvos kultūros ministerijos prizas 4-ojoje Baltijos šalių bienalėje
* 1985 m. – pirmasis prizas 11-ojoje Baltijos šalių ir Islandijos bienalėje Rostoke (Vokietija)
* 1999 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Jonas Daniliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 468 psl.
2. ↑  Jonas Daniliauskas Archyvuota kopija 2008-02-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Teisinė paslauga** – teisės srities arba turinti teisinį pobūdį, teisinės prigimties paslauga. Tai gali būti teisinis konsultavimas (patarimai teisės klausimais), teisinę reikšmę turinčių dokumentų rengimas, atstovavimas teisės klausimais, gynyba bei atstovavimas teismo procese ir pan. Šie veiksmai gali būti atliekami atlygintinai arba neatlygintinai.

Teisinė pagalba
---------------

*Pagrindinis straipsnis – Teisinė pagalba*.

Teisinis konsultavimas
----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Teisinis konsultavimas*.

Paslaugų teikimas
-----------------

(Atlygintines) teisines paslaugas tradiciškai teikia advokatai.

Lietuvoje taip pat licencijuoti teisininkai, teisinių paslaugų įmonės.

Žymioje dalyje Europos Sąjungos valstybių teikti pagrindines teisines paslaugas (ypač atstovauti teismuose) turi tik advokatai, advokato padėjėjai ar advokatų profesinės bendrijos.

ES teisininkų paslaugos
-----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Europos Sąjungos teisininkų teisė laikinai teikti paslaugas*.
ES narių, Europos Ekonominės Erdvės valstybių ar Šveicarijos Konfederacijos piliečiai teisininkai (laikinai arba nuolat, pvz. įsisteigęs atitinkamoje valstybėje) paslaugas teikia specialia ES narių įstatymais nustatyta tvarka. Lietuvoje ją nustato Advokatūros įstatymas.
**Jonas Dauderys** (g. 1928 m. gegužės 2 d. Vėžionys, Kupiškio valsčius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1954 m. baigė Vilniaus universitetą. 1971 m. medicinos mokslų daktaras.

Nuo 1954 m. dirbo Utenoje, vėliau Respublikinėje Kauno klinikinėje ligoninėje. Tyrė kojų veninę kraujotaką ir kojų venų ligas, sukūrė venų elektrorentgenografijos metodą (1968 m.). 1968–1979 m. Vilniaus III klinikinės ligoninės chirurgas, 1979–1985 m. Vilniaus geležinkelininkų ligoninės Chirurgijos skyriaus vedėjas. 1992–2001 m. dėstė Kauno medicinos akademijoje (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas), nuo 1996 m. profesorius. Nuo 2001 m. Kauno apskrities ligoninės chirurgas.

Mokslinė veikla
---------------

Tiria venų varikozės recidyvus, tromboflebitą, potrombozinę ligą, įgimtas angiodisplazijas, venų aneurizmas, patobulino jų gydymo metodus. Modifikavo venų skleroterapijos metodus. Pirmasis Lietuvoje įdiegė tiebografiją ir tiebomanometriją venų ligų diagnostikai, modifikavo giliųjų venų trombektomijos ir kt. operacijas.

Bibliografija
-------------

* Kojų ir dubens venų ligos, monografija, 1967 m.
* Venų ligos, 1977 m.
* Venų ir limfinės sistemos galūnių ligos, 1984 m. rusų kalba
* Pūlinių chirurgija, 1984 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Dauderys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 513 psl.
**Teisinis konsultavimas** - dalykinis tiek fizinių, tiek ir juridinių asmenų konsultavimas teisės klausimais, teisinių patarimų teikimas; teisinė paslauga (kitos - teisinis atstovavimas, teisinis pavedimas). Formos - tiesioginis arba netiesioginis (pvz. Online teisinis konsultavimas). Naudojant komunikacijos priemones (pvz. telefoninis konsultavimas, Advokato karštoji linija, angl. *hotline*) ir jų nenaudojant.

Vokietija
---------

Vokietijoje neteisminį teisinį konsultavimą reglamentuoja 2008 m. Vokietijos teisinių paslaugų įstatymas (vok. *Rechtsdienstleistungsgesetz*). Anksčiau - Vokietijos teisinio konsultavimo įstatymas. 

Neribotai neteismines teisines konsultacijas gali tik tam tikri asmenys, iš esmės advokatai, teisiniai atstovai (vok. *Rechtsbeistand*), mokesčių patarėjai ir patentiniai patikėtiniai ir asmenys - tik neatlygintinai – asmenys, „susieti šeimos, kaimyninės pagalbos ryšiais arba panašiais artimais asmeniniais santykiais" su paslaugos gavėju. 

Kiti asmenys ir jų grupės esant tam tikroms sąlygoms gali teikti teisines konsultacijas pagal jų komptenciją bei vykdomas funkcijas. Tam būtina speciali registracija institucijose arba asmens, turinčio teisę teisiškai konsultuoti, vadovavimas (priežiūra). Registracijai būtina išpildyti specialias sąlygas (kaip tinkamumas, patikimumas, išmanynas, profesinės civilinės atsakomybės draudimas etc.).

Vartotojų apsaugos centrai gali teikti neteismines teisines konsultacijas (ir kitas teisines paslaugas) pagal savo kompetenciją. Kiti juridiniai asmenys, pvz. bankai, paprastai negali teisiškai patarinėti.

Vokietijos ginkluotosiose pajėgose dirba teisės patarėjai (tarnautojai),
konsultuojantys karinių vienetų vadus visais klausimais, dirbdami vad. gretutinėje tarnyboje (antraeilėse pareigose, vok. *Nebenamt*) Bundesvero disciplinos advokatas (vok. *Wehrdisziplinaranwalt*). Bundesvero operacijose užsienyje dalyvauja turėdami kario statusą teisės patarėjais-štabo karininkais (*Rechtsberaterstabsoffizier*).

Šveicarija
----------

Šveicarijoje teisinio konsultavimo įstatymai nereglamentuoja. Kiekvienas gali teikti teisės patarimus. Teismuose nebūtinas advokato dalyvavimas (savo interesams bei teisėms asmuo gali atstovauti pats). Leidžiama neatlygintinai atstovauti tretiesiems asmenims. Kai kuriuose kantonuose *reguliarus* atlygintinas atstovavimas civilinėse ir baudžiamosiose bylose yra išimtinė advokatų prerogatyva (teisė). Administraciniuose teismuose bei institucijose galima atstovauti kitiems asmenims atlygintinai net ir nesant advokatu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rechtsdienstleistungsgesetz (vokiečių k.)
2. ↑  Konsultavimas Vokietijoje Archyvuota kopija 2008-03-09 iš Wayback Machine projekto. (Humboldt Forum Recht)
| Granada*Granada* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

GranadaGranada

11°56′0″ š. pl. 85°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.93333°š. pl. 85.95000°r. ilg.﻿ / 11.93333; 85.95000﻿ (Granada (Nikaragva))Koordinatės: 11°56′0″ š. pl. 85°57′0″ v. ilg.﻿ / ﻿11.93333°š. pl. 85.95000°r. ilg.﻿ / 11.93333; 85.95000﻿ (Granada (Nikaragva)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Nikaragvos vėliava Nikaragva |
| **Departamentas** | Granados departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1524 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 79 418  |
|  |
|  **Vikiteka** | Granada |

**Granada** (isp. *Granada*) – miestas vakarų Nikaragvoje, Nikaragvos ežero pakrantėje, į pietryčius nuo Managvos. Departamento centras. Keliai į Managvą, Nandaimę, yra geležinkelio stotis, vidaus vandenų uostas. Maisto (cukraus, aliejaus) pramonė. Žemės ūkio regiono prekybinis centras (kava, bananai, kakava, galvijai). Vystomas turizmas.

Granada – vienas seniausių miestų Amerikoje, žymus savo kolonijinės architektūros paveldu. Yra 1529 m. įkurtas pranciškonų konventas (dabar muziejus), XIX a. pab. katedra, vyskupų rūmai, uosto kapitonija ir molas, nepriklausomybės aikštė su obelisku, keletas bažnyčių, Kolumbo parkas. Miesto apylinkės pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais (Granados salelės, Mombačo, Sapateros ugnikalniai).

Istorija
--------

Granada įkurta 1524 m. konkistadoro Fransisko Hernandeso de Kordobos ir pavadinta pagal miestą Ispanijoje. Kolonijiniu laikotarpiu Granada kartu su Antigva buvo svarbiausiais politiniais centrais Centrinėje Amerikoje. Tai buvo svarbus uostamiestis, kuris per Nikaragvos ežerą ir San Chuano upę jungėsi su Karibų jūra. XIX a. miestas smarkiai nukentėjo nuo amerikiečių plėšikų (William Walker). Granada ilgą laiką varžėsi dėl įtakos Nikaragvoje su Leonu. Siekiant išspręsti šį ginčą, sostine paskelbta Managva.

* Nepriklausomybės aikštėNepriklausomybės aikštė
* Kolonijinė architektūraKolonijinė architektūra
* Šv. Malonės bažnyčiaŠv. Malonės bažnyčia
* Šv. Praciškaus Asyžiečio bažnyčiaŠv. Praciškaus Asyžiečio bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 121
| **Jemeljanas Pugačiovas rus. *Емельян Иванович Пугачёв*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1740 m.Zimoveiskaja, Dono sritis |
| Mirė | 1775 m. sausio 21 d. (~35 metai)Maskva |
|  |
| Veikla | Rusijos imperijos 1773 m. – 1775 m. valstiečių sukilimo vadas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jemeljanas Pugačiovas |

**Jemeljanas Pugačiovas** (rus. *Емельян Иванович Пугачёв*; 1740 m. ar 1742 m. Zimoveiskaja, Dono sritis – 1775 m. sausio 21 d. Maskvoje) – Rusijos imperijos valstiečių 1773–1775 m. sukilimo vadas, Dono kazokas.

Biografija
----------

Gimė kazokų šeimoje. Nuo 18 metų tarnavo kariuomenėje. Dalyvavo Septynerių metų bei Rusijos – Turkijos 1768 m. – 1774 m. karuose. 1771 m. dezertyravo iš Rusijos kariuomenės. Pasinaudojęs galimybe tuo metu Rusijos valdžios persekiotiems sentikiams laisvai apsigyventi Sibire ir aplinkinėse žemėse, 1772 m. atvyko į ties Didžiojo Irgizo upe buvusią sentikių gyvenvietę. Čia išgirdo apie Jajiko kazokų maištą, kilusį dėl kazokų laisvių apribojimo. 1773 m. pasinaudojęs plitusiais gandais, esą Petras III yra gyvas, pasiskelbė stebuklingai išsigelbėjusiu Rusijos caru. Tuomet tarp kazokų ir valstiečių tvyrojęs nepasitenkinimas dėl priespaudos leido J. Pugačiovui pradėti sukilimą, netrukus virtusį karu. 1773 m. rugsėjį paėmė keletą kazokų tvirtovių ties Jaiku. Tuo metu sukilėliai turėjo 50 000 kariuomenę. Nuo 1773 m. spalio iki 1774 m. kovo mėnesio sukilėlių kariuomenė laikė apsiaustą Orenburgą. 1774 m. gegužę prie J. Pugačiovo kariuomenės prisijungė ir sukilę baškirai. Liepos mėnesį sukilėliai užėmė dalį Kazanės, tačiau netrukus jų kariuomenė buvo sutriuškinta Jekaterinos II pajėgų. Rugpjūčio 25 d. sukilėliai pralaimėjo mūšį dabartinės Astrachanės srities šiaurėje. Rugsėjo 19 d. kazokų vyresnieji J. Pugačiovą suėmė, ir, mainais už valdžios malonę, perdavė Rusijos valdžiai. Senato sprendimu buvo nubaustas mirties bausme ir ketvirčiuotas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pugačiov Jemeljan (Jemeljanas Pugačiovas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011. 282 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kongo žemėlapisKongo žemėlapis
Kongo Respublika išsidėsčiusi abipus pusiaujo, centrinėje rytinėje Afrikoje. Pietuose ir rytuose šalis ribojasi su Kongo DR (2 410 km), vakaruose – su Gabonu (1 930 km), šiaurėje – su Kamerūnu (523 km) ir CAR (467 km) ir su Kabinda (Angola) pietvakariuose (201 km).

Šalies plotas – 342,000 km², (sausuma – 341,500 km² , vanduo – 500 km²). Kranto linija – 169 km.

Topografinis Kongo žemėlapis
Sostinėje Brazavilyje gyvena 1,7 mnl. gyventojų, antrame pagal dydį mieste Puent Nuare – 663 400 (2005). Apytiksliai 70 % gyventojų gyvena Brazavilyje, Puent Nuare, ar palei geležinkelį tarp jų.

Palydovinė nuotrauka.
Klimatas – atogrąžų, drėgnas sezonas trunka nuo kovo iki birželio, likusį laiką – sausasis sezonas. Drėgnuoju metu patvinsta upės. Apytiksliai 70 procentų šalies teritorijos yra užima atogrąžų miškas. Aukščiausias taškas (1 020 m) yra Mont Nabebė (Nabebės kalnas) Mayumbe kalnuose.

Pagrindinės upės: Kongas ir Kvilu.

Naudingos iškasenos ir resursai – nafta, mediena, potašas, švinas, cinkas, uranas, varis, fosfatai, gamtinės dujos. 1.45 % ariamos žemės.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAfrikos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Esvatinis • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pietų Sudanas • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tribulus terrestris** |
| --- |
| Gulsčioji ragužė (Tribulus terrestris)Gulsčioji ragužė (*Tribulus terrestris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Keimerūniečiai  *( Zygophyllales)* |
| Šeima: | Keimerūniniai  *( Zygophyllaceae)* |
| Rūšis: | Ragužė  *( Tribulus)* |
| Gentis: | Gulsčioji ragužė  *( Tribulus terrestris)* |

 |

*Tribulus terrestris*
**Gulsčioji ragužė** (lot. *Tribulus terrestris*, angl. *Puncture Vine*, vok. *Erd-Burzeldorn*) keimerūninių (*Zygophyllaceae*) šeimos, ragužių (*Tribulus*) genties augalas, dar vadinamas **Žemės žvaigžde**. Auga tropinėse bei subtropinėse šalyse Azijoje, Afrikoje, Pietų Europoje, Šiaurės Australijoje ir iš šių šalių buvo atvežtas į Europą, kur plačiai naudojamas farmacijos bei maisto papildų pramonės šakose.

Morfologija
-----------

Tai vienametis arba dvimetis augalas, kurio aukštis pasiekia nuo 10 iki 50 cm. Augalas turi mažus šeriukus ir jų dėka iš pažiūros atrodo pilkas. Plunksnos formos 2,5 cm iki 5 cm ilgio sudėtiniai lapai sudaryti iš 5-8 porų elipsinių lapų, kurie yra 5-10 cm ilgio bei 3-8 cm pločio.

Ploni geltoni žiedlapiai kurių skersmuo 1-1,5 cm auga ant trumpų kotelių. Gali žydėti visus metus.

Porūšiai
--------

Ši rūšis turi kelis giminingus porūšius kurie skirias žiedlapiais, vaisiais ir lapais:

* *Tribulus terrestris* var. *bicornutus*
* *Tribulus terrestris* var. *inermis*
* *Tribulus terrestris* var. *robustus*
* *Tribulus terrestris* var. *terrestris*

Farmacija ir maisto papildai
----------------------------

Pradėjus plačiau tyrinėti gulsčiosios ragužės poveikį buvo pastebėta, kad šis augalas turi įtakos vyriškojo hormono (testosterono) kiekiui kraujyje, stiprina imunitetą, didina ištvermę, taip pat mažina nereikalingo vandens kaupimąsi raumens audinyje bei cholesterolio kiekį kraujyje. Skatina tokių hormonų, kaip (LH), testosterono ir (FSH) gamybą. Manoma, kad ragužės ekstrakte esantis steroidinis saponinas protodioscinas skatina liuteinizuojančio hormono (LH) gamybą ir per jį - didesnį testosterono išskyrimą organizme. Ragužės ekstraktų poveikis lytiniams hormonams buvo patvirtintas moksliniais tyrimais su gyvūnais. 
Taip pat yra tyrimų su gyvūnais ir žmonėmis, rodančių afrodiziakinį ragužės ekstraktų poveikį.

Literatūros sąrašas
-------------------

1. Gauthaman K, Ganesan AP. The hormonal effects of Tribulus terrestris and its role in the management of male erectile dysfunction--an evaluation using primates, rabbit and rat. Phytomedicine. 2008 Jan;15(1-2):44-54.
2. Gauthaman K, Adaikan PG, Prasad RN. Aphrodisiac properties of Tribulus Terrestris extract (Protodioscin) in normal and castrated rats. Life Sci. 2002 Aug 9;71(12):1385-96.
3. Adimoelja A, Adaikan PG. Protodioscin from herbal plant Tribulus terrestris L improves the male sexual functions, probably via DHEA. Int J Impotence Research 1997;9, supp 1.
**Orhuso konvencija** (pilnas pavadinimas *Jungtinių Tautų konvencija dėl teisės gauti informaciją, visuomenės dalyvavimo priimant sprendimus ir teisės kreiptis į teismus aplinkosaugos klausimais*) – tarptautinė sutartis, priimta 1998 m. gegužės 25 dieną Orhuse, Danijoje ir įsigaliojusi 2001 spalio 30 d. Kaip rodo pavadinimas, ji susijusi su trimis visuomenės teisėmis: 1) gauti informaciją apie aplinkos apsaugą; 2) dalyvauti su aplinka susijusių sprendimų priėmime; ir 3) kreiptis į teismus aplinkos klausimais. Konvencija buvo priimta Jungtinių Tautų Europos ekonominėje komisijoje ir yra atvira visoms Jungtinių Tautų narėms. Ją iki 2012 m. sausio buvo ratifikavę 45 valstybės.

Turinys
-------

Konvencija įpareigoja kiekvieną valstybę užtikrinti „teisę gauti informaciją, teisę visuomenei dalyvauti priimant sprendimus bei teisę kreiptis į teismus aplinkos klausimais, kad būtų apsaugota kiekvieno dabartinės ir būsimų kartų žmogaus teisė gyventi jo sveikatai ir gerovei palankioje aplinkoje." Tarp sričių, apie kurias teikiama informacija, įvardinamos atmosferos, vandens, dirvožemio, kraštovaizdžio būklė, biologinė įvairovės, genetiškai modifikuotų organizmų klausimai ir kita.

Valstybės taip pat įsipareigoja rinkti ir platinti informaciją apie aplinką, padaryti ją laisvai prienamą visuomenei, skelbti apie su aplinka susijusių sprendimų priėmimą ir leisti svarstyme dalyvauti visiems norintiems, užtikrinti teisę kreiptis į teismus aplinkos klausimais.

Institucijos
------------

Pagrindinis konvencijos valdomasis organas yra kas trejus metus vykstantys šalių narių susitikimai. Konvencija taip pat turi savo biurą, darbinę grupę, priežiūros komitetą ir dvi tikslines grupes.

Narės
-----

2012 m. sausį konvenciją buvo ratifikavę visos ES šalys, išskyrus Airiją, taip pat Norvegija, Kroatija, Bosnija ir Hercegovina, Serbija, Makedonija, Albanija, Gruzija, Armėnija, Azerbaidžanas, Kazachstanas, Kirgizija, Tadžikistanas, Turkmėnija, Baltarusija, Islandija, Ukraina, Moldova ir Juodkalnija.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis
* Konvencijos tekstas (lietuvių k.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Philippe Sands. Principles of international environmental law. Cambridge University Press, 2003, p. 858
2. ↑  Status of Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-Making and Access to Justice in Environmental Matters Archyvuota kopija 2017-09-13 iš Wayback Machine projekto. UN
3. ↑  Konvencijos 1 straipsnis, UN
4. ↑  Konvencijos 2 straipsnis, UN
5. ↑  Konvencijos 4-9 straipsniai, UN
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Konicasbosn. *Konjic*, serb. *Коњиц* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

KonicasKonicas

43°39′15.9″ š. pl. 17°57′38.8″ r. ilg.﻿ / ﻿43.654417°š. pl. 17.960778°r. ilg.﻿ / 43.654417; 17.960778﻿ (Konicas)Koordinatės: 43°39′15.9″ š. pl. 17°57′38.8″ r. ilg.﻿ / ﻿43.654417°š. pl. 17.960778°r. ilg.﻿ / 43.654417; 17.960778﻿ (Konicas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Bosnijos ir Hercegovinos federacija Bosnijos ir Hercegovinos federacija |
|  |
| **Savivaldybės prezidentas** | Emir Bubalo |
|  |
| **Gyventojų** (2013 m.) | 11 165  |
| **Plotas** | 7,17 km² |
| **Tankumas** (2013 m.) | 1 557 žm./km² |
| **Altitudė** | 268 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 88 400 |
|  **Vikiteka** | Konicas |

**Konicas** (bosn. *Konjic*, serb. *Коњиц*) – miestas ir savivaldybė Bosnijoje ir Hercegovinoje, šiaurės Hercegovinoje, maždaug 50 km į pietvakarius nuo Sarajevo. Apsuptas kalnų. 268 m aukštyje virš jūros lygio. Savivaldybės teritorijoje teka Neretva. 2013 m. duomenimis, mieste gyveno 11 165 gyventojai, savivaldybės teritorijoje 26 381 žmogus.

Istorija
--------

Manoma, kad dabartinio miesto teritorijoje žmonės apsigyveno prieš maždaug 4000 metų. Pirmieji gyventojai buvo įvairios ilyrų gentys. Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1382 m. birželio 16 d. dokumente. Buvo okupuotas osmanų.

Po Pirmojo pasaulinio karo tapo Jugoslavijos karalystės dalimi. Po Antrojo pasaulinio karo Nepriklausomos Kroatijos valstybės sudėtyje, vėliau tapo Jugoslavijos dalimi.

### Konico tiltas

Konico senasis tiltas (bosn. *Konjička Stara Ćuprija*) buvo pastatytas tarp 1682 ir 1683 m. Pastatytas ant šešių, šiek tiek smailių, akmeninių arkų. Tai geriausiai išlikęs osmanų tiltas Bosnijoje ir Hercegovinoje. 1945 m. kovą, besitraukiant vokiečiams, tilto arkos buvo sunaikintos. 2003–2009 m. pilnai perstatytas. Tiltas yra paskelbtas šalies nacionaliniu paminklu.

* Konico senasis tiltasKonico senasis tiltas
* 
* 
*

Sportas
-------

* FK Igman Konjic – futbolo klubas.
* „Gradski" stadionas – miesto stadionas.
**Milicijos vyresnysis leitenantas** (rus. *старший лейтенант милиции*) – specialusis vyresniojo TSRS milicijos personalo laipsnis 1936-1943 m. 
Atitiko valstybės saugumo vyresnįjį leitenantą (NKVD sistema), majorą Raudonojoje Armijoje ir trečio rango kapitoną kariniame laivyne. Šis laipsnis atitiko dabartinį karinį laipsnį majoras.

Milicijos laipsnių sistemoje žemesnis laipsnis buvo milicijos leitenantas, o aukštesnis – milicijos kapitonas. 

Milicijos vyresniesiems leitenantams, atitarnavusiems 3 metus su šiuo laipsniu ir teigiamai atestuotiems, būdavo suteikiamas milicijos kapitono laipsnis.

Laipsnio istorija
-----------------

Milicijos vyresniojo leitenanto laipsnis TSRS NKVD darbininkų ir valstiečių milicijos sistemoje buvo įvestas 1936 m. balandžio 26 d. TSRS CVK ir TSRS LKT nutarimu, kuris buvo paskelbtas 1936 m. gegužės 5 d. NKVD įsakymu Nr. 157. 

Ši laipsnių sistema veikė iki 1943 m. vasario 9 d. kai TSRS AT Prezidiumo nutarimu „Apie NKVD ir milicijos organų vadovaujančio personalo laipsnius" (*О званиях начальствующего состава органов НКВД и милиции*) buvo įvesta nauja specialiųjų laipsnių sistema, atitikusi kariuomenės laipsnius.

Nuorodos
--------

1. ↑  Положение о прохождении службы начальствующим составом Рабоче-Крестьянской милиции Народного комиссариата внутренних дел СССР

* Звания и знаки различия милиции в мае 1936 – феврале 1943 г.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis**milicijos leitenantas**(kapitonas) | **TSRS milicijos laipsniai (1936-1943 m.)****milicijos vyresnysis leitenantas**(majoras) | vyresnis laipsnis**milicijos kapitonas**(papulkininkis) |
**Organizacijos tikslai** – tikslai, kurių siekia organizacija, intencijos, kuriomis remiasi organizacijos sprendimai bei veiksmai.[1]

Organizacija gali turėti ir oficialius tikslus, kurie skirti tik išoriniam naudojimui, kai organizacija skelbiasi jų siekianti, nors jie ir neatitinka jos veiksmų.[2]

Tikslų klasifikavimas
---------------------

Pagal išmatuojamumą organizacijos tikslai skirstomi į operacinius, kurie gali suformuluoti taip, kad jų pasiekimą būtų galima išmatuoti, bei neoperacinius, kurių taip suformuluoti neįmanoma.[2] Tačiau, Henrio Mintsbergo teigimu, joks tikslas negali būti visiškai išmatuojamas, kažkas pereinant prie to, kas išmatuojama, visada prarandama, gaunama tik aproksimacija.[3] Jis pateikia pavyzdį, kad net tikslo gauti pelno pasiekimas negali būti išmatuojamas tiksliai, nes išmatuojant reikia pasirinkti laikotarpį (ilgesnis trukdys laiku pastebėti pokyčius, trumpesnis skatins pagerinti išmatuojamus rezultatus būsimo pelno sąskaita).[3]

Henris Mintsbergas skirsto organizacijos tikslus į keturias grupes:[1]

* Ideologiniai tikslai (kylantys iš organizacijos ideologijos, ypač organizacijos misijos)
* Formalūs tikslai (kylantys iš formalios valdžios)
* Bendri asmeniniai tikslai
* Sisteminiai tikslai (kylantys iš noro palaikyti organizacijos egzistavimą)

Mintsbergas išskiria keturis sisteminius organizacijų tikslus:[4]

* Išlikimas
* Našumas
* Aplinkos kontrolė
* Augimas

Jo teigimu, nors našumas paprastai apibrėžiamas kaip didžiausios naudos gavimas su mažiausiomis sąnaudomis, paprastai praktikoje atsižvelgiama tik į išmatuojamą naudą bei sąnaudas.[4] Dėl to, kadangi sąnaudos paprastai lengviau išmatuojamos už naudą, o ekonominė nauda bei sąnaudos – už socialinę naudą bei sąnaudas, našumas kaip tikslas veda prie taupymo, kai tik naudos sumažėjimas nėra pastebimas (Mintsbergas pateikia pavyzdį, kai universiteto administratorius sumažina studijų programos sąnaudas, nes negali nustatyti, kiek dėl to nukentės dėstymas), bei socialinės naudos bei sąnaudų ignoravimo.[4]

Tikslų derinimas
----------------

Henris Mintsbergas išskiria penkis tikslų derinimo variantus:

1. Susitelkiama tik į vieno tikslo siekimą
2. Tikslų siekiama iš eilės, nustatyta tvarka
3. Pakaitomis susitelkiama į skirtingų tikslų siekimą
4. Susitelkiama į skirtingų tikslų siekimą, bet be aiškios tvarkos
5. Siekiama visus tikslus patenkinti tik kaip apribojimus

Henrio Mintsbergo teigimu, jei dalis organizacijos tikslų yra operaciniai, o dalis nėra, organizacija linksta susitelkti į operacinių tikslų siekimą, apleidžiant neoperacinius.[3]

Išnašos
-------

1. 1 2  Henry Mintzberg, „Power In and Around Organizations", Prentice Hall, 1983, 245-263 psl.
2. 1 2  Henry Mintzberg, „Power In and Around Organizations", Prentice Hall, 1983, 1-7 psl.
3. 1 2 3  Henry Mintzberg, „Power In and Around Organizations", Prentice Hall, 1983, 171-183 psl.
4. 1 2 3  Henry Mintzberg, „Power In and Around Organizations", Prentice Hall, 1983, 264-290 psl.
| **Algirdas Bagdonavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1977 m. liepos 10 d. (45 metai)Lietuva Lietuva, Pasvalys |
| Sutuoktinis (-ė) | Natalija |
| Vaikai | Alanas |
|  |
| Veikla | Panevėžio muzikinio teatro solistasVilniaus kolegijos pedagogas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos muzikos ir teatro akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Algirdas Bagdonavičius |

**Algirdas Bagdonavičius** (g. 1977 m. liepos 10 d. Pasvalyje) – Lietuvos operos dainininkas (tenoras / kontratenoras), Panevėžio muzikinio teatro solistas, Vilniaus kolegijos dėstytojas, LRT muzikinio projekto „Triumfo arka" finalininkas.

Biografija
----------

Gimė 1977 m. Pasvalyje, augo Vilniuje. Tėvai – profesorius, habilituotas matematikos mokslų daktaras Vilijandas Bagdonavičius ir anglų kalbos mokytoja Alfreda, sesuo – metais jaunesnė Eglė Chisiu (taip pat operos solistė). Muzikos mokyklą pradėjo lankyti šešerių. Baigė Vilniaus Minties gimnaziją (tuometinę 40-tąją vidurinę mokyklą). 1995–2001 m. studijavo vadybą ir verslo administravimą Vilniaus universiteto ekonomikos fakultete, įgijo magistro laipsnį.

1999–2001 m. mokėsi Lietuvos muzikos ir teatro akademijos parengiamuosiuose dainavimo kursuose. 2001–2009 m. LMTA studijavo solinį dainavimą prof. Vytauto Juozapaičio dainavimo klasėje, įgijo meno licenciato (aspiranto) laipsnį. Nuo 2009 m. – Vilniaus kolegijos Menų fakulteto lektorius, dėsto solinį dainavimą studijuojantiems Pramoginio scenos meno specialybę.

Žmona – pianistė Natalija, sūnus Alanas (g. 2010 m.).

Sceninė veikla
--------------

Nuo 2006 m. – Panevėžio muzikinio teatro solistas, yra ir Klaipėdos muzikinio teatro kviestinis aktorius. Sukurti vaidmenys:

Vaidmuo "Operos pastiše"
* Pilėnietis – V. Klovos operoje „Pilėnai"
* Aristidas – P. Abraham operetėje „Balius Savojoje"
* Antonijus – M. Novak miuzikle „Mafijozas operoje"
* Henrikas – J. Strauss operetėje „Šikšnosparnis"
* Tasilas – I. Kalman operetėje „Grafaitė Marica"
* Pasakotojas, jaunikis – J. S. Bach komiškoje operoje „Kavos kantata"
* Vespone – G. B. Pergolesi komiškoje operoje „Tarnaitė – ponia"

* Piemuo, dvasia, aidas – C. Monteverdi operoje „Orfėjas"
* Otonas – C. Monteverdi operoje „Popėjos karūnavimas"

Žinomas kaip tenoras, solistas nuo 2010 m. ėmė aktyviai reikštis ir kaip kontratenoras (altinas). Dainuoja C. Orff kantatoje „Carmina Burana", A. Vivaldi „Stabat Mater" RV 621 bei kt. barokines arijas, skirtas kontratenoro balsui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.lrytas.lt Šeimos nariai – ir varžovai, ir draugai Archyvuota kopija 2011-01-02 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  canto.lt A. Bagdonavičiaus biografija Archyvuota kopija 2010-05-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  www.veidas.lt Sesuo ir brolis į operos sceną žengia Klaipėdoje[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* A. Bagdonavičiaus vaizdo įrašai[neveikianti nuoroda]
| **Algirdas Bendaravičius** |
| --- |
| Gimė | 1991 m. lapkričio 13 d. (31 metai)Prienai |
|  |
| Veikla | Irkluotojas |

**Algirdas Bendaravičius** (1991 m. lapkričio 13 d. Prienuose) – Lietuvos irkluotojas.

Biografija
----------

Gimė 1991 m. lapkričio 13 d. Prienuose. 2008 m. pasaulio jaunių čempionate Lince su dviviete porine valtimi laimėjo sidabrą. 2009 m. pasaulio jaunimo čempionate Lenkijoje iki 23 metų su keturviete valtimi užėmė 13 vietą. Tais pačiais metais pasaulio jaunių čempionate Prancūzijoje su dviviete porine valtimi laimėjo bronzą. 2009 m. Europos irklavimo čempionate Breste su keturviete valtimi užėmė 10 vietą. 2010 m. pasaulio jaunimo čempionate su keturviete valtimi užėmė 13 vietą. 2011 m. pasaulio irklavimo čempionate su keturviete valtimi užėmė 13 vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sportininkų pasiekimai tarptautinėse varžybose 2001 m. – 2013 m. Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* N.Vasiliauskas ir A.Bendaravičius – pasaulio jaunių akademinio irklavimo vicečempionai[neveikianti nuoroda]