recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Zero. Alyvinė Lietuva*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Zero |
| Kilmės šalis | Lietuva |
| Režisierius | Emilis Vėlyvis |
| Scenaristas (-ai) | Emilis Vėlyvis |
| Vaidina | Adomas StancikasAndrius PaulavičiusSkirmantas ValiulisRamūnas RudokasSaulius Siparis |
| Metai | 2006 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | lietuvių k. |

**Zero. Alyvinė Lietuva** – lietuvių kūrybos drama, išleista 2006 m. pabaigoje. Kino salėse ji buvo pristatyta tik pilnametystės sulaukusiems asmenims, vien dėl daugybės necenzūrinių žodžių, netinkančių jaunesniajai auditorijai. Filmo pristatymas įvyko AXX festivalyje „Grožis ir geismas", kurį aplankė tūkstančiai žmonių. 2010 m. buvo išleistas šio filmo tęsinys „Zero 2", sulaukęs dar didesnio pripažinimo.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas pasakoja tris skirtingas istorijas: apie jaunuolį (akt. Adomas Stancikas), dezertyravusį iš privalomosios krašto apsaugos tarnybos, prasilošusį ritualinių paslaugų firmos savininką (akt. Andrius Paulavičius) ir apie tris smulkius vagis, užsidirbančius apiplėšinėjant „sutranzuotus" vairuotojus. Šių, trijų nieko bendro tarp savęs neturinčių, istorijų herojus finale suveda atsitiktinis įvykis.

Vaidmenys
---------

* Adomas Stancikas,
* Andrius Paulavičius,
* Skirmantas Valiulis,
* Saulius Siparis,
* Ramūnas Rudokas,
* Algis Ramanauskas-Greitai,
* Egidijus Dragūnas.
* Donatas Šimukauskas
* Andrius Žiurauskas
* Antanas Surgailis
* Gabija Siurbytė
* Rafailas Karpis
* Mindaugas Papinigis
* Gediminas Vilaniškis

Nuorodos
--------

* Zero Archyvuota kopija 2012-07-25 iš Wayback Machine projekto. Obuolys.lt svetainėje
**Zenonas Mačionis** (1933 m. rugpjūčio 12 d. Juostininkai, Raguvos valsčius – 2002 m. birželio 16 d. Vilnius) – Lietuvos chemikas, mokslo istorikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Žmona architektė Živilė Antanina Mačionienė. 1957 m. baigė Vilniaus universitetą. 1964 m. chemijos mokslų kandidatas.

1957–1959 m. dirbo „Elnio" fabrike Šiauliuose, 1959–1962 m. Baltarusijos universiteto aspirantas, nuo 1962 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1969 m. docentas. 1991–1992 ir 1997 m. dirbo Kokolos technologijos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų sritys – anijoninė polimerizacija, kumaroninės dervos, jų chemijos modifikavimas, katijoninių jonogeninių polimerizacija ir kopolimerizacija, kopolimerų taikymas praktikoje.

Parengė 11 mokomųjų priemonių (kai kurias su kitais), paskelbė straipsnių apie žymius Lietuvos chemikus ir jų darbus Vilniaus universitete. Normino lietuvių chemijos terminiją, „Chemijos terminų aiškinamojo žodyno" (2 t. 2003 m.) rengimo iniciatorius, atsakingasis redaktorius. Išugdė polimerų chemijos specialistų, 1979 m. Vilniaus universiteto Chemijos fakultete įkūrė muziejų.

Bibliografija
-------------

* Iš chemijos mokslo istorijos Lietuvoje, 1991 m.
* Profesorius Vincas Čepinskis, su J. Čepinskiu, 1992 m.
* Profesorius Kazys Daukšas, 2000 m.
* Vilniaus universiteto Chemijos fakultetas 1784–1944-1999, 2 t. 2001 m.
* Juostininkai: kaimas ir žmonės, 2001 m.

Literatūra
----------

* L. Kazlauskienė. Zenonas Mačionis. Bibliografinė rodyklė, Vilnius, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Leopoldas Radžiūnas. *Zenonas Mačionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 755 psl.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Manuel Fettner |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Austrija** |
| Šuoliai su slidėmis |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2022 Pekinas | Individualiai NH |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2013 Val di Fiemė | Komanda LH |
| **Bronza** | 2017 Lahtis | Komanda LH |

**Manuel Fettner** (g. 1985 m. birželio 17 d. Vienoje) – Austrijos šuolių su slidėmis sportininkas, olimpinis prizininkas.

Biografija
----------

2010 m. pasaulio taurės etape pelnė bronzos medalį. 2013 m. kartu su Austrijos nacionaline rinktine pelnė pasaulio čempionato aukso medalį komandinėje rungtyje. 2017 m. pasaulio čempionate pelnė komandinės rungties bronzos medalį.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas dalyvavo trijose rungtyse. Vidutinio aukščio rungtyje užimta 23-ioji vieta, o aukšto kalno rungtyje sportininkas liko 32-as. Komandinėse varžybose kartu su Austrijos rinktine užimta 4-oji vieta.

2022 m. žiemos olimpiadoje Fettner vidutinio aukščio varžybų finale nusileido tik japonui Ryōyū Kobayashi ir pelnė sidabro medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 6 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Muscat |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Vilnius, Lietuva |
| Žanrai | alternatyvus rokas, punk rock, post-punk, |
| Aktyvumo metai | 2001–dabar |

**Muscat** – Lietuvos merginų alternatyvinio roko grupė, įkurta 2001 m. Vilniuje. Groja punk rock, alternative rock, post-punk stilių dainas.

Istorija
--------

Roko grupę „Muscat" 2001 m. įkūrė Mantė Rimkevičiūtė. Ji pasiūlė merginoms susirinkti į pirmą repeticiją.
2002 m. koncerte „Muscat" merginos susipažino su Jurga Šeduikyte ir ją pakvietė dainuoti į grupę.
2002 m. rudenį „Muscat" dalyvavo LNK TV laidoje „Nacionalinė Muzikos Lyga".
2002 m. „Muscat" gitariste tapo Ugnė Stankevičiūtė. Vėliau ji tapo ir pagrindine vokaliste.
2004 m. „Muscat" dalyvavo festivalyje „Fiesta Borealis 2004" Lenkijoje. Tai buvo konkursas, kur „Muscat" laimėjo penktąją vietą ir apšildė tarptautiniu mastu pripažintą lenkų death metal grupę „Vader".
2006–2010 m. grupės veikloje buvo pertrauka.
2011 m. grupė dalyvavo festivalyje „Velnio akmuo", koncertavo su grupe „Sportas".
2020 m.„Muscat" vėl atnaujino veiklą ir 2021-ųjų vasarą grojo kartu su Tomo Krivicko „Psicho" grupe „Requiem" Ukmergėje.
2021 m. rugpjūčio 19 d. koncertavo Vilniuje įvykusiame festivalyje „Vilnius Underground 2021" klube „Paviljonas".

Nariai (2021)
-------------

* Ugnė Subačė (Stankevičiūtė) – vokalas, gitara.
* Mantė Rimkevičiūtė – boso gitara.
* Aura Andriuškevičiūtė – gitara.
* Jurga Stunžinaitė – būgnai.

Šaltiniai
---------



www.delfi.lt „Muscat neįsileido gerbėjų  ref}}



www.respublika.lt „Muscat" rokerės grįžta www.respublika.lt/lt/naujienos/pramogos/kinas\_muzika\_tv/muscat\_rokeres\_grizta 




www.klaipeda.diena.lt. Rokerės „Muscat" uždainavo iš principo 

 



www.music.lt Muscat muzika
**Adolfas Venskus** (1924 m. Klaipėdoje – 2007 m. rugpjūčio 23 d. Paryžiuje) – lietuvių chemikas, išeivijos veikėjas, diplomatas.

Biografija
----------

Studijas pradėjo Kauno universitete, Paryžiaus Sorbonoje baigė chemijos mokslus.

1944 m. pasitraukė į Prancūziją, kur dirbo inžinieriumi įvairiose chemijos ir metalurgijos pramonės įmonėse.
A. Venskus buvo aktyvus įvairių tarptautinių organizacijų – Europos judėjimo, Krikščionių demokratų internacionalo – narys, priklausė Prancūzijos lietuvių bendruomenei.

1983–1988 m. vadovavo Strasbūre veikusiam Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto Europos padaliniui, taip pat – Pasaulio pabaltijiečių santalkos atstovybei. Daug prisidėjo rengiant 1983 m. sausio 13 d. Europos Parlamento rezoliuciją dėl padėties Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje – šia rezoliucija buvo pasmerkta Baltijos valstybių okupacija ir neteisėtas prijungimas prie Sovietų Sąjungos.

1990 m. kai Lietuva neturėjo oficialių diplomatinių atstovybių, padėjo įsteigti Baltijos šalių informacijos biurą Briuselyje.
1991 m. paskirtas Lietuvos įgaliotuoju atstovu ryšiams su Europos Parlamentu ir Taryba, o kiek vėliau – nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi prie Europos Sąjungos ir NATO. Šias pareigas ėjo iki 1995 m.

Vėliau iki pat mirties dirbo Lietuvos ambasados Prancūzijoje garbės patarėju Europos klausimais.

Apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi, Belgijos karaliaus Didžiojo karininko laipsnio medaliu.

Nuorodos
--------

* A. Saudargas: prisimenant ambasadorių Venskų ir pirmuosius valstybės žingsnius į Europą

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė pirmasis šalies ambasadorius prie ES ir NATO (Balsas.lt)
2. ↑  Adolfas Venskus. Diplomatas. Pramonininkas[neveikianti nuoroda] („Verslo žinios")
| **Adolfas Teresius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. vasario 4 d. (63 metai)Pažvarkulis, Kelmės raj. |
| Tėvas | Jonas Teresius |
| Motina | Veronika Teresienė-Stankutė |
| Sutuoktinis (-ė) | Nijolė Ratautaitė–Teresienė |
| Vaikai | Augustina, Adelė, Dovydas |
|  |
| Veikla | tautodailininkas, medžio drožėjas, kryždirbys |
|  |
| Žinomas (-a) už | Medžio skulptūros |

**Adolfas Teresius** (g. 1960 m. vasario 4 d. Pažvarkulyje, Kelmės raj.) – liaudies meistras, užsiimantis medžio drožyba (šventųjų skulptūrėlės, koplytstulpiai, kryžiai). Drožėjas sertifikuotas tautinio paveldo produktų tradiciniu amatininku, senųjų drožybos ir kryždirbystės amatų puoselėtoju.

Tautodailininkas gyvena ir kuria Garliavoje. Tautodailininkų sąjungos narys nuo 1984 m. Meno kūrėjų asociacijos narys nuo 2005 m.

Biografija
----------

1978 m. baigė Kelmės 2–ąją vidurinę mokyklą. 1994-2004 m. dirbo Garliavos Juozo Lukšos gimnazijoje mokytoju ir tautodailės studijos vadovu.

Žmona Nijolė Ratautaitė–Teresienė, dukra Adelė (g. 1988) ir sūnus Augustinas (g. 1986). Jauniausias sūnus Dovydas (1989–2008) žuvo tarnaudamas Lietuvos kariuomenėje.

Kūryba
------

Kai 1975 m. buvo sunaikintas Kryžių kalnas, talkino jį atstatant iš išlikusių detalių bei nuolaužų. 1978 m. prie Žemaičių Kalvarijos esančiame Panų kalne sukūrė pirmuosius koplytstulpius, kurie 1980 m. kartu su unikalia medine koplyčia sovietinės valdžios buvo sunaikinti. 1981–1985 m. virš 30 didelių darbų išdrožė besikuriančioje Orvydų sodyboje Salantuose. 1994–1996 m. sukūrė Kryžiaus kelius Berčiūnuose Panevėžio raj. Be daugelio kitų, 2010 m. sukūrė Vytauto Didžiojo skulptūrą Žalgirio parke Cinkiškiuose.

Per trisdešimt metų darbų nuo 2 iki 7 m. dydžio sukūrė apie 350. Monumentalūs darbai stovi Lenkijoje, Baltarusijoje, Danijoje, Belgijoje, Vokietijoje, JAV (Mičigano ir Ilinojaus valstijose), Australijoje, Vengrijoje. Surengė 34 personalines parodas, kartu su kitais autoriais dalyvavo 88 parodose. Darbai eksponuoti parodose Švedijoje, Vokietijoje, Islandijoje, Belgijoje, JAV, Japonijoje, Latvijoje, Suomijoje, Austrijoje. Dalyvavo kuriant 35 skulptūrų parkus Lietuvoje ir užsienyje.

Įvertinimas
-----------

* Liongino Šepkos premijos laureatas (2001).
* Firmos „Bosch" ir žurnalo „Meisteris" respublikinio konkurso nugalėtojas (2002).
* Respublikinio Prakartėlių konkurso Rokiškyje laureatas (2004).
* Geriausias Kauno apskrities meistras vaizduojamojo meno nominacijoje (2006).
* Metų garliavietis (2006).
* Geriausias Kauno apskrities meistras kryždirbystės nominacijoje (2007).
* Metų tautodailininko Aukso vainikas (2008).

Nuorodos
--------

* A. Teresiaus kūryba Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
**Muskusas** – stipraus kvapo riebalinga medžiaga, išskiriama kai kurių rūšių gyvūnų patinų liaukų. Medžiaga panaši į medų, rausvo atspalvio. Laikui bėgant kietėja ir tampa juoda. Muskusu gyvūnai žymi užimamą teritoriją, lytį, pasirengimą poruotis, vandens žinduoliai juo tepa kailį. Muskusą sudaro daugiausia makrocikliniai ketonai (muskonas, cibetonas, dihidrocibetonas).

Muskusą išskiriantys gyvūnai: kabargos, avijaučiai, kurmėnai, ondatros, bebrai, krokodilai, vėžliai, viveros. Be to, panašų kvapą skleidžia ir kai kurių augalų (vaistinės šventagaršvės, muskusinio hibisko) eteriniai aliejai.

Muskusas naudojamas tibetiečių, kinų tradicinėje medicinoje, taip pat dėl stipraus kvapo naudojamas parfumerijoje. Seniau muskuso gavybai masiškai medžiotos kabargos, dabar muskuso kvapas išgaunamas iš sintetinių medžiagų (pvz. 4‑tret‑butil‑3‑metoksi‑2,6‑dinitrotoluenas – ambros muskusas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Мускус*,Большая советская энциклопедия, T. XVII (Моршин—Никиш). – Москва: Советская энциклопедия, 1974
2. ↑  Vincas Būda, Regina Mudėnienė. *Muskusas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
**Adolis Jonas Krištopaitis** (1925 m. birželio 11 d. Balanėliai, Vaškų valsčius, dab. Pakruojo raj. – 2000 m. gruodžio 7 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas.

Biografija
----------

1951 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. 1952–1964 m. Kauno politechnikos instituto, kitų įstaigų dailininkas apipavidalintojas, nuo 1965 m. Kauno „Dailės" kombinato dailininkas, meno vadovas.

Kūryba
------

Nutapė peizažų („Kelias" 1965 m. „Giria" 1969 m. 1983 m. „Senoji Nida" 1971 m. „Rudens laukai ir avys" 1974 m. „Jūra" 1973 m. „Dainava" 1978 m.), tarp jų – Lenkijos, Suomijos, Italijos vaizdų (1966–1972 m.), portretų (Bernardas Bučas, Vytautas Petkevičius, abu 1963 m. Doloresa Kazragytė, 1978 m. 1982 m. Juozas Miltinis, 1983 m.). Sukūrė sienų tapybos kompozicijų, teminių paveikslų („Ignalinos AE statyba" 1980 m. „Moderniškoji madona" 1984 m.), plakatų, akvarelių, knygų iliustracijų.

Ankstyviesiems kūriniams (peizažams) būdingas lyriškumas, vėlyviesiems – racionalumas, metaforiškumas, abstrahuotas paveikslo traktavimas, portretams – psichologizmas. Nuo 1954 m. dalyvavo parodose, individualios padodos surengtos Kaune 1964 m. 1985 m. 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Adolis Jonas Krištopaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 81 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

XX a. pr. poniova (Belgorodo sritis)
Liaudies ansamblio narės, seginčios poniovas
**Poniova** (rus. *понёва, панёва, понява, поня, понька*) – rusų moteriško tautinio rūbo dalis, vilnonis ištekėjusių moterų sijonas, sudarytas iš kelių medžiagos gabalų ir gausiai išpuoštas.

Poniova buvo dėvima ne tik namuose, bet ir gatvėje. Ji sudaryta iš kelių susiūtų arba tik iš dalies susiūtų medžiagos gabalų, sunertų ties juosmeniu ant juostelės. Ponevos siūtos iš naminio audimo (vėliau – languoto) vilnonio audinio juodos, tamsiai mėlynos, rečiau – raudonos spalvos. Ankstyviausios ponevos buvo nesusiūtos, o sudarytos iš 3 audeklo gabalų – 1 priekyje ir 2 nugaroje, kurios buvo suveriamos ant juostelės ir dailiai suklostuojamos. Prie nesusiūtos poniovos apačios buvo prisiuvama žvaigždžių raštais išausta ar išsiuvinėta medžiaginė juosta, puošta karoliukais, blizgučiais, auksine juostele, spalvotomis juostomis.

Seniausios poniovos buvo trumpos iki kelių ar truputį žemiau jų. Dažniausiai jas užsirišdavo žemai (papilvėje), matydavosi išsiuvinėta
(apatinių) marškinių apačia. Susiūta poniova plačiai paplito XVIII a. ji siūta priekyje ar šone. Gamintos ir itin prabangios poniovos, siuvinėtos karoliukais, auksiniu siūlu ar blizgučiais, kurios galėjo sverti apie 5–6 kg. Būta ir raudonų skersai dryžuotų poniovų, taip pat juodų gofruotų poniovų. Kad klostės geriau laikytųsi, suklostytą poniovą perrišdavo siūlu ir prispausdavo ją karšta duona.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Poniova** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Boleslovas Adomas Motuza Matuzevičius** |
| --- |
| Gimė | 1910 m. gruodžio 24 d.Ryga, Latvija |
| Mirė | 1990 m. lapkričio 11 d. (79 metai)Vilnius |
| Vaikai | Gediminas Motuza Matuzevičius,Elga Boči Milda Matuzavičiutė |
|  |
| Veikla | tapytojas, mozaikininkas, grafikas |
| Partija | 1932 m. LKP / SSKP |

**Boleslovas Adomas Motuza-Matuzevičius** (1910 m. gruodžio 24 d. Rygoje – 1990 m. lapkričio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas tapytojas, mozaikininkas, grafikas.

Biografija
----------

Vaikystę praleido Kupiškio priemiestyje Zuntėje. 1928 m. baigė Kupiškio progimnaziją, 1928–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje pas Juozą Mikėną. Piešė portretus, peizažus, dirbo freskos-mozaikos darbus. Buvo kairiųjų pažiūrų, 1932–1935 m. LKP narys. 1932 m. su kitais įkūrė „Revoliucinių menininkų" kuopelę, 1933 m. nelegalią spaustuvę „Raudonasis titnagas", 1933 m. Kauno meno mokyklos studentų korporaciją „Trys tulpės", 1934 m. su kitais parengė almanachą „Žingsnis". Nuo 1934 m. leido pogrindinį satyros žurnalą „Šluota" (Nr. 1-6 redaktorius). 1935 m. slapta atvykęs į SSRS, apkaltintas šnipinėjimu, tapo tremtiniu, 1935–1945 m. dirbo dailininku Syktyvkare, Uchtoje (Komija).

1946 m. Valmieros (Latvija) teatro dailininkas. 1946–1952 m. LSSR dailės instituto dėstytojas. 1953–1963 m. Vilniaus „Dailės" kombinato, 1963–1966 m. Ateizmo muziejaus dailininkas.

Vaikai Gediminas Motuza Matuzevičius ir Elga Boči.

Kūryba
------

Nutapė portretų (Petras Cvirka, 1948 m.; Levas Vladimirovas, 1967 m.; Jonas Graičiūnas, 1978 m.), peizažų („Darbėnai", 1958 m.; ciklai „Kupiškio peizažai", 1980 m.; „Pamarys – Kintai", 1984 m.), nuliejo akvarelių („Lungeliai", 1973 m.; „Stirnų slėnis", 1979 m.). Sukūrė estampų („Darbo, duonos!", 1934 m.; „Turgus", 1956 m.), plakatų („Kovon bendru frontu prieš fašizmą", 1933 m.), mozaikų (Kristaus galva Kauno Dievo kūno bažnyčios fasade, su J. Mikėnu, 1932 m.; „Leninas", 1957 m. 1963 m. 1975 m.; Mikalojus Konstantinas Čiurlionis, 1946 m. 1962 m.; Vladas Rekašius, 1983 m. (visi portretai); Druskininkų biuvetės grindys, 1962 m.), scenovaizdžių. Kūrybai būdinga aktuali to meto tematika, revoliucinės nuotaikos. Parodose dalyvavo nuo 1946 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.

Įvertinimas
-----------

* 1965 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
* 1977 m. Kupiškio rajono garbės pilietis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Boleslovas Adomas Motuza Matuzevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 153
2. ↑  *Boleslovas Adomas Motuza Matuzevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 532 psl.
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
| Rinkon de la Vjecha |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Kosta Rika Kosta Rika |
|  |
| Aukštis | 1916 m |
|  |
| Tipas | kompleksinis ugnikalnis |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 2011 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 10°49′48″ š. pl. 85°19′26″ v. ilg.﻿ / ﻿10.83000°š. pl. 85.32389°r. ilg.﻿ / 10.83000; 85.32389Koordinatės: 10°49′48″ š. pl. 85°19′26″ v. ilg.﻿ / ﻿10.83000°š. pl. 85.32389°r. ilg.﻿ / 10.83000; 85.32389 |

**Rinkon de la Vjecha** (isp. *Rincón de la Vieja*) – andezitinis kompleksinis ugnikalnis šiaurės vakarų Kosta Rikoje, Gvanakastės provincijoje, 25 km nuo Liberijos, Gvanakastės Kordiljeroje. Aukštis – 1916 m.

Ugnikalnis gūbrio formos, turi keletą vulkaninių angų, išsidėsčiusių šiaurės vakarų–pietryčių linija. Aukščiausia iš tų angų viršūnių yra Santa Marija, bet aktyviausia – Fon Zybachas (1895 m). Greta yra prieš kelis tūkstantmečius susidariusi kaldera. Rinkon de la Vjecha yra vienas iš 6 aktyvių Kosta Rikos ugnikalnių. Pirmasis jo išsiveržimas istoriškai užfiksuotas 1765 m. paskutinis – 2011 m. Išsiveržimai buvo Strombolio tipo. Dabar aktyviojo kraterio anga užpildyta rūgštingu ežeru. Didelis geoterminis aktyvumas – rūksta fumarolės, karštosios versmės.

Ugnikalnis ir jo apylinkės įtrauktos į Rinkon de la Vjechos nacionalinį parką ir yra pasaulio paveldo objektas. Kalno pavadinimas ispaniškai reiškia „senolės kampas" – pasakojama legenda, kad merginos mylimasis jos tėvo įmestas į kraterį; tada mergina apsigyvenusi kalne ir tapusi burtininke.

Nuorodos
--------

* Global Volcanism Program Archyvuota kopija 2021-11-24 iš Wayback Machine projekto.

* Karštosios versmėsKarštosios versmės
* FumarolėFumarolė
* Purvo verdenėPurvo verdenė
**Boleslovas Brežgo**, latv. *Boļeslavs Brežgo*, blrs. *Баляслаў Рычардавіч Брэжга* (1887 m. kovo 31 d. Aizupišiuose (Latgaloje, Dricanų pagaste) – 1957 m. rugsėjo 30 d. Rygoje) – Latgalos ir Baltarusijos istorikas, archeologas bei archyvininkas.

Biografija
----------

Mokėsi Rezeknės miesto mokykloje, vėliau privačiai Rezeknėje ir Vitebske. 1910 m. eksternu išlaikė Vitebsko gimnazijos baigiamuosius egzaminus. 1911–1916 m. studijavo Maskvos Archeologijos institute, Pirmojo pasaulinio karo metais – Tbilisio karo mokykloje. Nuo 1918 m. dėstė Maskvos Archeologijos instituto Vitebsko filiale, o kai jis 1922 m. buvo uždarytas, dirbo šio miesto archyve.

1922 m. išvyko gyventi į Latviją. Vienas iš Latgalos krašto muziejaus organizatorių. 1933 m. Briuselio universitete apgynė istorijos mokslų daktaro disertaciją tema „Latgalos valstiečiai 1772–1861 m."

Antrojo pasaulinio karo metais nacių areštuotas ir uždarytas Rygos kalėjime. Po paleidimo įsidarbino Rygos valstybiniame archyve, pokaryje jam trumpam vadovavo. Latvijos universiteto Slavų filologijos katedros vedėjas, nuo 1946 m. dirbo Latvijos TSR Mokslų akademijos Istorijos ir materialinės kultūros institute. 1948 m. istorijos mokslo daktaro ir profesoriaus vardai buvo atšaukti.

Bibliografija
-------------

* Архівы і архіўная праца ў Віцебшчыне. (1925)
* Отношения полочан и латышей в VIII–XVII вв. (1926)
* Zwierzęta w wierzeniach Białorusinów gub. smoleńskiej. (1926)
* Muzea witebskie (1926)
* Ochrona zabytków przedhistorycznych w Witebszczyźnie i w Inflantach Polskich (1928)
* Latgolys pieteišonys viesturiska gaita. (1930)
* Latgales pilsētu vēsture. (1931)
* Замки Витебщины. (1933)
* Daugavpiļs školu direkcijas archivs. (1938)
* Latgolas zemnīki: krīvu dzymtbyušonas laikūs (1940)
* Latgolas pagōtne, 1. sējums. (1943)
* Latgolys inventari i generalmiereišonys zemu aproksti 1765–1784. (1943)
* Latgolas vēstures materiali. (1646–1835). (1944)
* Latgales zemnieki pēc dzimtbūšanas atcelšanas 1861–1914. (1954)
* Очерки по истории крестьянских движений в Латгалии 1577–1907. (1956)
* Dinaburgas pilsētas privilēģija, 1582. gads. (2009)

Šaltiniai
---------

* Boļeslavs Brežgo – myusu nūvoda jubilars Archyvuota kopija 2018-03-15 iš Wayback Machine projekto.
* Experiencing Totalitarianism: The Invasion and Occupation of Latvia by the USSR and Nazi Germany 1939–1991. A Documentary History. Ed by A. Plakans (2007) Document No. 93 – p. 327
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dictynidae** |
| --- |
| Tamsiažiedis raizguolis (Dictyna arundinacea)Tamsiažiedis raizguolis (*Dictyna arundinacea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Raizguoliai  *( Dictynidae)* |

 |

**Raizguoliai** (*Dictynidae*) – vorų (*Araneae*) šeima.

Pasaulyje apie 500 rūšių. Lietuvoje 7 rūšys, priklausančios 4 gentims.

Šeimai priklauso maži vorai, kurių dydis apie 2-5 mm. Pagrindinė spalva tamsiai ruda, pilvelio viršus su įvairiais šviesiais raštais.

Ant sienų, tvorų, sausų žolių viršūnėse, ant medžių šakų ir kamienų, taip pat ant atskirų stambių lapų stato nedidelius kribelinius gaudomuosius tinklus, kurie signaliniu siūlu sujungti su voro slėptuve. Į tokius tinklus įkliuvę vabzdžiai sulaikomi lipniais gaudomaisiais siūlais. Gyvenimo trukmė – vieneri metai. Dauguma rūšių poruojasi vasarą. Patinėlis ir patelė iki kiaušinėlių padėjimo gyvena kartu viename tinkle. Gyvena įvairiuose biotopuose: pievose, gyvatvorėse, miškuose. Rūšys atskiriamos sunkiai.
| **Boleslovas Klova** |
| --- |
| Gimė | 1927 m. lapkričio 18 d.Tirkšliai, Mažeikių apskritis |
| Mirė | 1986 m. gegužės 26 d. (58 metai)Kaunas |
| Tėvas | Julijonas Klova |
| Motina | Emilija Klovienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Violeta Genovaitė Klovienė |
| Vaikai | Algirdas Klova, Aušra Klovaitė-Berezinienė |
|  |
| Veikla | dailininkas monumentalistas |
|  |
| Alma mater | 1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutas |

Atminimo lenta Tirkšliuose
**Boleslovas Klova** (1927 m. lapkričio 18 d. Tirkšliuose, Mažeikių apskritis – 1986 m. gegužės 26 d. Kaune) – Lietuvos dailininkas monumentalistas.

Biografija
----------

Brolis Vytautas Klova, sūnus Algirdas Klova.

1945 m. baigė Mažeikių gimnaziją, 1951 m. Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės instituto Freskos-mozaikos studiją. 1950–1964 m. dėstė Kauno vidurinėje dailės mokykloje, nuo 1964 m. Kauno politechnikos institute, nuo 1976 m. docentas. 1953–1977 m. (su pertraukomis) LSSR dailininkų sąjungos Kauno skyriaus atsakingasis sekretorius.

Kūryba
------

Sukūrė mozaikų visuomeniniams interjerams. Ankstyvosioms turėjo įtakos Juozo Mikėno kūryba, būdingas detalus realistinis piešinys, vientisas koloritas („Kompozitoriaus Juozo Gruodžio portretas", 1953 m.; Juozo Tallat-Kelpšos portretas, 1957 m.; dekoratyvinė kompozicija „Kanklininkė", 1955 m.). Brandžiuoju kūrybos laikotarpiu sukūrė reljefinių mozaikų, jos pasižymi įvairių medžiagų deriniais, apibendrintu stilizuotu piešiniu, statiška figūrine kompozicija („Gimnastės", 1971 m.; „Skrydis", Kauno oro uostas, pastato fasade, 1971 m.). Sukūrė piešinių, pastelių. Nuo 1953 m. dalyvavo parodose, individualios parodos surengtos Kaune 1977 m. po mirties – 1987 m. 1997 m. Kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus, Lietuvos dailės muziejus.

Bibliografija
-------------

* Lietuvių monumentalioji dekoratyvinė tapyba: freska: sgrafitas: mozaika. – Vilnius: Vaga, 1975. – 126 p.: iliustr.

Įvertinimas
-----------

* 1977 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kristina Miklaševičiūtė. *Boleslovas Klova*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 343-344
2. ↑  Neringa Markauskaitė. *Boleslovas Klova*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 291 psl.

Nuorodos
--------

* Sunkaus meno kūrėjas. Mozaikos meistro Boleslovo Klovos 80-mečiui // 7 meno dienos, 2007-11-16, Nr. 777 Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Žmogus tarp žmonių // XXI amžius, Nr. 84 (1581), 2007-11-14
|  Mankynės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Luko |
| **Dekanatas** | Augustavo Dievo Motinos Lenkijos karalienės |
| **Savivaldybė** | Naujinės valsčius |
| **Gyvenvietė** | Mankynė |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1924 m. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mankynės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Mankynės bažnyčia** (lenk. *Kościół w Monkiniach*) – medinė šventykla įkurta 1924 m. šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje, Naujinės valsčiuje, Mankynės kaime. Bažnyčiai suteiktas *Dievo Motinos angelų* vardas. Bažnyčioje yra trys navos ir 12 metrų aukščio bažnyčios bokštas. Bažnyčia buvo statoma nuo 1922 m. iki 1924 m. Po pastatymo bažnyčioje veikė ir klebonija. Bažnyčia buvo pašventinta 1925 m. rugpjūčio 2 d. ir įkurta nauja Mankynės parapija, sudaryta iš aplinkinių kaimų ir dalies Vygrių parapijai priklausiusių kaimų. 1986 m. birželio 20 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorinių paminklų sąrašą. 1991 m. prie bažnyčios pastatyta medinė varpinė.

Šaltiniai
---------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda].
| Naujažerio akmuo su ženklais |
| --- |
| Akmuo kelkraštyje, žvelgiant į miestelio centrą. Jį žymi nykstantis paminklo ženklas, atremtas į sodybos tvorą |
| 

Naujažerio akmuo su ženklaisNaujažerio akmuo su ženklais

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°51′52″š. pl. 24°35′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.86456°š. pl. 24.58383°r. ilg.﻿ / 54.86456; 24.58383Koordinatės: 54°51′52″š. pl. 24°35′02″r. ilg.﻿ / ﻿54.86456°š. pl. 24.58383°r. ilg.﻿ / 54.86456; 24.58383 |

 |
| Vieta | Kaišiadorių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Žaslių seniūnija |
| Plotas | 46 |
| Registro Nr. | u. k. 5036 / M270 / AR318 |

**Naujažerio, Žaslių akmuo su ženklais** – mitologinis akmuo, esantis Kaišiadorių rajono savivaldybėje, Žaslių miestelyje, ties Kaišiadorių g. 21, šiaurinėje kelio  **1809**  Kaišiadorys–Žasliai  pusėje, buvusio Naujažerio kaimo dalyje. Priešais, kitoje gatvės pusėje prie sodybos, stovi aukštas medinis kryžius.

Akmuo sodybos fone

Aprašymas
---------

Akmuo slūgso kelkraštyje, iš šalies sunkiai pastebimas, nes beveik neiškyla virš žemės. Jo plokščiame paviršiuje gerai matomi kryžiaus ženklai. Šalia išlikęs senas saugomo paminklo ženklas. Tai žmogaus apdorotas riedulys, paskelbtas valstybės saugomu mitologiniu kultūros paveldo objektu.

Naujažerio akmuo pilkos spalvos, su iškaltais ženklais, dėl kurių priskiriamas antkapiniams paminklams. Jo forma antžeminėje matomoje dalyje – pailga, apie 1,5 m ilgio ir 0,4–0,6 m pločio, 0,25 m aukščio. Akmenyje iškaltas germaniškas kryžius, kurio galai baigiasi mažais kryželiais. Kryžiaus apačioje virš apskritimo iškaltas keturkampis.

Padavimai, pasakojimai
----------------------

Apie akmenį sklando padavimai, pasakojimai. Vienur pasakojama, kad tai yra pirmųjų krikščionių kapų antkapis. Kiti mano, kad tai gali būti didiko antkapio fragmentas. Anksčiau akmuo gulėjęs prie medinio kryžiaus. Kalbėta, kad jis yra stebuklingas. Buvo tikima, kad nuplovus akmenį ir to vandens davus ligoniui, šis galėdavęs pasveikti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žaslių akmuo*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. 1 2 3  „Naujažerio, Žaslių akmuo su ženklais". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Naujažerio akmuo su ženklais. Kaišiadorių enciklopedija.
| **Guoda Burokienė** |
| --- |
|  |
| Guoda Burokienė |
| Gimė | 1970 m. sausio 2 d. (53 metai)Ukmergė |
| Sutuoktinis (-ė) | Deividas |
| Vaikai | Greta, Gerda |
|  |
| Veikla | kaimo plėtros ekspertė |
| Organizacijos | Lietuvos kaimo bendruomenių sąjunga |
| Pareigos | pirmininkė |
| Partija | LVŽS |
|  |
| Alma mater | Kauno technologijos universitetas |

**Guoda Burokienė** (g. 1970 m. sausio 2 d. Ukmergėje) – kaimo plėtros ekspertė, Lietuvos kaimo bendruomenių sąjungos pirmininkė. Taip pat yra tarptautinių organizacijų PREPARE ir ELARD valdybos narė, atstovauja Lietuvos bendruomenių iniciatyvoms. Kartu su didžiųjų miestų bendruomenėmis įkūrė bendrą kaimų ir miestų bendruomenių sąjungą, yra jos valdybos pirmininkė.

Biografija
----------

1977-1984 m. mokėsi Ukmergės 1-ojoje vidurinėje mokykloje. 1988 m. baigė Kauno J. Jablonskio vidurinę mokyklą. 1989-1995 m. studijavo Kauno technologijos universiteto Elektronikos ir automatikos fakultete, kuriame įgijo inžinierės energetikės specialybę.

Mokydamasi dirbo Kauno rajono „Sodros" skyriuje. Nuo 2000 m. dirbo Lietuvos ūkininkių draugijos konsultante. 2002 m. perėjo dirbti į Lietuvos Respublikos žemės ūkio rūmus. 

2001 m. buvo viena iš Lietuvos kaimo bendruomenių sąjungos (LKBS) kūrėjų, buvo išrinkta organizacijos pirmininke. Stažavosi Tenesio žemės ūkio institute (JAV), Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacijoje (FAO) Italijoje, Airijoje, Slovėnijoje, Švedijoje.

Nuo 2016 m. Seimo narė.

Ištekėjusi, vyras Deividas, dukros Greta ir Gerda. Moka anglų, rusų kalbas. Pomėgiai: knygos, rankdarbiai, kelionės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Guoda Burokienė: Kai pradedi dirbti su kaimo žmonėmis, „aš" nebelieka – yra „mes" Archyvuota kopija 2018-10-03 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* G. Burokienės biografija (2016 m. *vrk.lt*)
* G. Burokienės biografija (2004 m. *vrk.lt*)
| **Boleslovas Dirmantas** |
| --- |
| Gimė | 1882 m. rugsėjo 12 d.Raseiniai |
| Mirė | 1950 m. spalio 30 d. (68 metai)Rotenmiunsteris, Vokietija |
|  |
| Veikla | advokatas, politinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

Atminimo lenta Ukmergėje
**Boleslovas Dirmantas** (1882 m. rugsėjo 12 d. Raseiniuose – 1950 m. spalio 30 d. Rotenmiunsteryje, Vokietijoje) – Lietuvos advokatas, visuomenės ir politikos veikėjas, Ukmergės apskrities savivaldos organizatorius, pirmasis miesto burmistras.

Biografija
----------

1904 m. baigė Šiaulių gimnaziją, 1911 m. – Peterburgo universiteto teisės fakultetą. Padirbęs vienerius metus teisinį darbą Peterburge, nuo 1913 m. buvo advokatu Ukmergėje. 

1917 m. rugsėjo mėn. kaip Ukmergės atstovas dalyvavo Lietuvių konferencijoje Vilniuje, kur buvo svarstomos Lietuvos valstybės atkūrimo problemos, dalyvavo organizacinio komiteto darbe. 1917 m. įkūrė ir dvejus metus vadovavo Ukmergės „Saulės" draugijos gimnazijai (vėliau tapusiai A. Smetonos gimnazija).

Lietuvai paskelbus Nepriklausomybę, buvo vyriausybės įgaliotiniu Ukmergėje apskrityje. 1918–1919 m. buvo Ukmergės apskrities viršininkas, po to – pirmasis Ukmergės taikos teisėjas. 1919 m. bolševikų suimtas ir kaip įkaitas ištremtas į Rusiją. Į Lietuvą grįžo 1920 m. ir tų pačių metų gruodžio 2 d. išrinktas Ukmergės miesto burmistru. Šiose pareigose buvo perrenkamas iki 1926 m. vasario 24 d. Lietuvos valdžiai uždraudus prisiekusiems advokatams užimti valdžios postus, B. Dirmantas atsistatydino, tačiau iki 1940 m. buvo renkamas miesto tarybos nariu. 

1944 m. emigravo į Vokietiją. Mirė Rotenmiunsteryje (*Rottenmünster*), kur ir buvo palaidotas. 

1999 m. Ukmergėje, ant namo Kauno g. 20 atidengta memorialinė lenta su B. Dirmanto bareljefu (aut. skulpt. Mykolas Strioga). Šiame name jis gyveno 1918–1944 m.

Literatūra
----------

* Pagerbtas burmistro atminimas. – Iliustr. // Gimtoji žemė. – 1999, kovo 16, p. 1.
* Žymiausi kraštiečiai: Boleslovas Dirmantas: [biografija]. – Ukmergė, 1999. - p. 17.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Raseinių Marcelijaus Martinaičio viešoji biblioteka. Boleslovas Dirmantas
2. ↑  *Lietuvių konferencija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XII (Lietuva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
3. ↑  Boleslovas Dirmantas, *vilnijosvartai.lt* Archyvuota kopija 2016-03-29 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Dirmantas Boleslovas. Lietuviškoji enciklopedija, VI t. Vilnius: „Spaudos Fondas", bendradarbiaujant su Lietuvių Katalikų Mokslo Akademija, 1937. T. 6: Darbininkų žodis–Drugenis, XIV p. 1020 psl.
5. ↑  Dirmantas Boleslovas. Lietuvių enciklopedija, V t. Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leikla, 1955, T. 5: Dievas-Epušis, 63 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Proporcijos: 8:11
**Farerų salų vėliava** – baltame stačiakampiame fone raudonas skandinaviškas kryžius paryškintas mėlynomis fimbromis (plona juostelė aprėminanti figūrą).

Istorija
--------

Kilusi iš daniškosios Dannebrog vėliavos. Vietos gyventojų vadinama **Merkið**. Vėliava buvo sukurta į Kopenhagą studijuoti atvykusio *Jens Oliver Lisberg* kartu su kitais dviem kraštiečiais. Gimtajam krašte jis ją pirmą kartą iškėlė 1919 m. birželio 22 d. Apie 1931 m. tapo dažnai naudojama, tačiau neturėjo neoficialaus statuso. Antrojo Pasaulinio karo metais, salas perimus britams, jie, norėdami atskirti Farerų laivus nuo Vokietijos okupuotos Danijos vėliavos, 1940 metų kovo 25 d. įteisino vėliavą kaip oficialų Farerų salų simbolį. Danijos vyriausybė galutinai įteisino vėliavą 1948 m. kovo 23 d, o kovo 25 - oji buvo paskelbta Vėliavos diena.

Simbolizmas
-----------

Balta spalva yra tyro, švaraus dangaus ir jūros, kuri skalauja valstybės krantus, putų spalva, raudona ir mėlyna tradicinių galvos apdangalų spalvos. Vėliava spalvomis ir struktūra panaši į Norvegijos vėliavą.

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |
**Drew Gooden**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1981 m. rugsėjo 24 d. |
| Gimimo vieta | Oklandas, Kalifornija, JAV |
| Ūgis | 2,08 m |
| Svoris | 114 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Milwaukee "Bucks" |
| **Pozicija** | Sunkusis kraštas |
| NBA naujokų birža |
| 2002 m. | 4 šaukimu,Memfio „Grizzlies" |
| Profesionalūs klubai |
| 2002-20032003-20042004-20082008-200920092009200920102010nuo 2010 | Memfio „Grizzlies"Orlando „Magic"Klyvlendo „Cavaliers"Čikagos „Bulls"Sakramento "Kings"San Antonio "Spurs"Dallas "Mavericks"Washington "Wizards"Los Angeles "Clippers"Milwaukee "Bucks" |  |
|  |

**Andrew (Drew) Melvin Gooden** (g. 1981 m. rugsėjo 24 d. Oklandas, Kalifornija, JAV) – JAV krepšininkas, Milwaukee "Bucks" komandos sunkusis kraštas.

2001–2002 metais Gooden buvo dominuojantis žaidėjas Kanzaso universitete, kuriame jis vidut. pelnydavo 19,8 taško ir atkovodavo po 11,4 kamuolius. Komanda pateko į finalinio ketverto varžybas, o jis pats buvo apdovanotas *Sporting News First-Team All America* ir *Basketball America Player of the Year* prizais.

Kaip profesionalus žaidėjas Gooden pasižymi stabilumu žaidžiant savo pozicijoje, vos ne kiekvienose rungtynėse jis padaro dvigubą dublį.

Gooden yra suomių kilmės iš mamos pusės, jo tėvas Andrew Gooden su savo žmona Ulla susipažino žaisdamas krepšinį Suomijoje, vėliau jo tėvų keliai išsiskyrė ir Drew liko gyventi su tėvu Kalifornijoje.

2006 m. rugpjūčio 14 d. Drew pratęsė kontraktą su *Cleveland Cavaliers* dar 3 metams.

2008 m. vasario 21 d. Gooden buvo iškeistas į Čikagos „Bulls" kartu su Larry Hughes, Cedric Simmons ir Shannon Brown.

2009 m. liepos 30 d. pasirašė sutartį su Dallas "Mavericks" klubu.[1] 2010 m. vasario 14 d. kartu su dar 3 žaidėjais buvo iškeistas Washington "Wizards" klubui.[2] Tų pačių metų vasario 18 d. atsidūrė trijų komandų mainuose ir persikėlė į Los Angeles "Clippers" klubą.[3] 2010 m. liepos 8 d. pasirašė penkerių metų sutartį su Milwaukee "Bucks" klubu.[4]

Nuorodos
--------

* NBA.com profilis – Drew Gooden

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
| ***Mano svajonių vyras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Mon homme |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Bertrand Blier |
| Scenaristas (-ai) | Bertrand Blier |
| Vaidina | Anouk GrinbergValeria Bruni Tedeschi |
| Metai | 1996 |
| Žanras | romantinė drama, komedija |
| Trukmė | 99 min. |
| Kalba | prancūzų |
| **IMDb įrašas** |

**Mano svajonių vyras** (pranc.  *Mon homme*) – 1996 m. sukurta romantinė drama, demonstruota Berlyno kino festivalyje.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Anouk Grinberg – Merė Abart
* Gerard Lanvin – Žano
* Valeria Bruni Tedeschi – Sangvin
* Olivier Martinez – Žanas-Fransua
* Dominique Valadie – Žilber

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Merė – prostitutė, įsimylėjusi savo darbą. Kartą ji gatvėje randa apsileidusį benamį, kurį parsiveda pas save. Ji ne tik jį apgyvendina savo bute, bet ir pasiūlo tapti jos suteneriu. Merės dėka buvęs benamis Žano netrukus tampa savimi pasitikinčiu dabita, gyvenančiu jos sąskaita, tačiau nevengiančiu pakelti prieš ją ranką. Dar daugiau, jis susiranda meilužę Sangvin, kurią taip pat mėgina priversti tapti prostitute, o uždarbį atiduoti jam. Planas nepavyksta, nes pirmuoju šios klientu tampa užsimaskavęs policininkas. Žano suimamas ir Merė sužino ir apie Sangvin, ir apie planą uždarbiauti kaip suteneriui.

Abi moterys, nors ir įsimylėjusios Žano, jį palieka ir vyras atsiduria kalėjime. Merė, trokšdama tikros meilės, miesto skalbykloje susipažįsta su pirmu pasitaikiusiu vaikinu, už jo išteka ir susilaukia 2 vaikų. Vis dėlto ir naujajam vyrui nesiseka rasti darbo, bute atjungiama elektra ir Merė nusprendžia vėl uždirbti pinigus būdu, kurį geriausiai išmano…

Apdovanojimai
-------------

* Berlyno kino festivalis (nominacija) – geriausias režisierius (Bertrand Blier)
* Berlyno kino festivalis – Sidabrinis lokys geriausiai aktorei (Anouk Grinberg)
* Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausia aktorė (Anouk Grinberg)
* Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausia antrojo plano aktorė (Valeria Bruni Tedeschi)
|  |
| --- |
| Dries Holten |
|  
Rosy Perreira ir Dries Holten, 1977 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Dries Holten |
| Dar žinomas | Andres |
| Gimė | 1936 m. sausio 30 d. (87 metai)  Čimahi, Indonezijos vėliava Indonezija |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |
| Aktyvumo metai | 1966–dabar |
| Svetainė | driesholten.nl |

**Dries Holten** (g. 1936 m. sausio 30 d. Čimahi, Indonezija) – olandų dainininkas ir dainų autorius.

Su Sandra Reemer subūrė duetą Sandra & Andres, kuris gyvavo 1966–1975 metais. Duetas dalyvavo 1972 m. Eurovizijos dainų konkurse, kur su daina „Als het om de liefde gaat" užėmė ketvirtą vietą. 1975–1977 m. Dries buvo dueto Rosy & Andres narys. Atlikėjas taip pat žinomas kaip *Andres* ir *Andy Wood*, yra išleidęs solo kūrinių.

Dries yra Vokietijos popmuzikos dueto Cindy & Bert hitu tapusios dainos „Immer wieder Sonntags" autorius.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2012-03-25 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Saskia & Serge  *„Tijd"*** |  **Nyderlandų atstovas Eurovizijoje  (su Sandra Reemer)**1972 | Po to:**Ben Cramer  *„De oude muzikant"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Boleslav Daškevič** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1948 m. liepos 22 d. (74 metai)Didieji Baušiai, Šalčininkų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Galina |
| Vaikai | Jurij |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šalčininkų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos lenkų sąjungaLietuvos lenkų rinkimų akcija |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Boleslav Daškevič** (g. 1948 m. liepos 22 d. Baušiuose, Šalčininkų rajonas) – Lietuvos ir Šalčininkų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1979 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą ir įgijo inžinieriaus statybininko specialybę.

1971–1973 m. Gusevo Butų eksploatavimo įmonės vyriausiasis inžinierius, viršininko pavaduotojas. 1973–1984 m. Šalčininkų rajono Gyventojų buitinio aptarnavimo kombinato vyriausiasis inžinierius. 1984–1985 m. Šalčininkų rajono vykdomojo komiteto instruktorius, Bendrojo skyriaus vedėjas, 1985–1991 m. Šalčininkų rajono vykdomojo komiteto sekretorius. 1991–1993 m. Šalčininkų rajono Gyventojų buitinio aptarnavimo kombinato direktorius. 1993–1995 m. Šalčininkų rajono tarybos pirmininko pavaduotojas. 1995–2000 m. Šalčininkų rajono savivaldybės administratorius. 2000–2014 m. Šalčininkų rajono savivaldybės administracijos direktorius.

Sutuoktinė Galina, vaikas Jurij.

Politinė veikla
---------------

1990–1995 m. Šalčininkų rajono tarybos deputatas, 1995 m. 1997 m. 2000 m. 2003 m. 2007 m. 2011 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2015 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys.

1989 m. Lietuvos lenkų sąjungos narys, 1994 m. Lietuvos lenkų rinkimų akcijos narys, 1995 m. Šalčininkų poskyrio pirmininkas, 2001 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos lenkų rinkimų akcija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Driežažmogiai** (angl. *lizardmen*, *lizardfolk*) – fantastinė protingų driežiškos išvaizdos roplių rūšis.

Driežažmogiai pirmiausiai (1975 m.) buvo aprašyti vaidmenų žaidime Dungeons & Dragons, priedų knygelėje „Greyhawk", kurios autoriai buvo Garis Gygaksas (*Gary Gygax*) ir Robertas Kuncas (*Robert Kuntz*).

Driežažmogiai *Dungeons & Dragons* visatoje
-------------------------------------------

Gyvena šlapžemėse, pelkėse, užpelkėjusiuose ežeruose. Gerai plaukioja, todėl aptinkami ir apsemtose urvų sistemose.

### Sandara

Driežažmogiai visaėdžiai, nors labiau linkę misti mėsišku maistu.

Suaugusių driežažmogių ūgis yra 1,8-2,1 m, turi maždaug 1 m ilgio uodegą. Žvynai yra blausiai žali. rudi ar pilki. Kūno masė – 90-140 kg. Driežažmogių yra kelios rasės, kurios skiriasi ūgiu – nuo 0,9 m iki 2,7 m.

### Visuomenė

Driežažmogių bendruomenės patriarchinės, vadovauja stipriausi individai. Šamanai paprastai būna patarėjai, o ne giminių ar genčių vadai. Driežažmogiai turi savo dievą *Semuanya*, kuris rūpinasi driežažmogių išgyvenimu ir gausėjimu.

Driežažmogiai „Karių ir magų" visatoje
--------------------------------------

Driežažmogiai „Kariuose ir maguose" beveik identiški D&D driežažmogiams. Jie taip pat pasižymi primityvia kultūra (pvz. nežino pinigų ir nesuvokia jų paskirties; naudoja primityvius ginklus – ietis, kuokas). Minima, kad kai kurios driežažmogių giminės užsiima augalininkyste – augina sojas ir lūgnes (lūgnių šakniastiebius naudoja maistui). Labiau išsivysčiusios driežažmogių gentys naudoja ir metalinius ginklus, paprastai bronzinius, kurie nerūdija.

„Kariuose ir maguose" žaidėjas gali turėti veikėją driežažmogį.

Driežažmogiai kitur
-------------------

Driežažmogiai ar tokio paties tipo būtybės panaudotos ne viename maginės fantastikos žaidime ar literatūros kūrinyje.

* *Lizard Man* – veikėjas TV ir kino filmų bei komiksų cikle *Masters of the Universe*.
* driežažmogis *Aeon Calcos* – veikėjas videožaidimų cikle *Soulcalibur*.
* driežažmogiai (*lizardmen*) – protingų būtybių rūšių grupė *Warhammer Fantasy* žaidimuose.
| **Manuel Noriega** |
| --- |
|  |
| Manuelis Noriega po sulaikymo |
| Visas vardas | Manuel Antonio Noriega Moreno |
| Gimė | 1934 m. vasario 11 d.Panama, Panama |
| Mirė | 2017 m. gegužės 29 d. (83 metai)Panama, Panama |
| Tautybė | panamietis |
| Sutuoktinis (-ė) | Felicidad Sieiro de Noriega |
| Vaikai | 3 |
|  |
| Veikla | generolas, faktinis Panamos vadovas |

**Manuelis Antonijus Noriega Morenas** (*Manuel Antonio Noriega Moreno*, g. 1934 m. vasario 11 d. – 2017 m. gegužės 19 d.) – Panamos generolas ir karinis diktatorius, *de facto* valdęs šalį 1983–1989 m.

Gavo generolo-letenanto laipsnį. Dalyvavo politinių-kriminalinių grupuočių tarpusavio karuose. 1968 m. karinė chunta užėmė Panamos valdžią, o 1984 m. Noriega tapo jos lyderiu. Savo valdymo laikotarpiu rėmė dešiniuosius partizanus Salvadore ir Nikaragvoje, bendradarbiavo su JAV vyriausybe (nesyk asmeniškai susitiko su preizidentu Džordžu Bušu), buvo jos palaikomas. Noriega buvo įsitraukęs į narkomafiją, veikė su Kolumbijos narkotikų, ginklų prekybos karteliais.

Paaštrėjus santykiams su JAV dėl laivybos Panamos kanalu, bei JAV valdžiai bijantis to, kad Noriega žinojo apie amerikiečių slaptą veiklą keičiant valdžią Centrinės Amerikos valstybėse, 1989–1990 m. 26 tūkst. karių JAV pajėgos (vad. Kolino Pauelo) įsiveržė į Panamą ir nuvertė Noriegos diktatūrą. Pats generolas buvo suimtas ir išgabentas į JAV. 1992 m. nuteistas už kokaino kontrabandą, reketą ir pinigų plovimą, 40 (vėliau sumažinta iki 30) metų bausmei uždarytas į Majamio kalėjimą. Noriegos advokatams uždrausta minėti apie Noriegos ryšius su CŽV. 2010 m. pagal ekstradiciją perduotas Prancūzijai, o 2011 m. – Panamai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Simon Tisdall. Manuel Noriega: feared dictator was the man who knew too much, *The Guardian*.