recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Kazys Šalkauskis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1885 m. kovo 4 d.Rusija Ariogala, Rusijos imperija |
| Mirė | 1960 m. vasario 26 d. (74 metai)Lietuva Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos teisininkas, profesorius, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Kazys Šalkauskis |

**Kazys Šalkauskis** (1885 m. kovo 4 d. Ariogaloje – 1960 m. vasario 26 d. Vilniuje) – teisininkas, profesorius, lietuvių visuomenės veikėjas. Julijono Šalkauskio sūnus, Stasio Šalkauskio brolis.

Biografija
----------

Baigė Šiaulių gimnaziją, 1912 m. – Maskvos universiteto Teisės fakultetą.

1912–1915 m. dirbo advokatu Samarkande (Uzbekija). Pirmojo pasaulinio karo metais 1915–1917 m. buvo Lietuvių draugijos nukentėjusiems nuo karo šelpti įgaliotiniu Šiauliuose, steigė maitinimo punktus visoje Šiaurės Lietuvoje, Žemaitijoje, Rygoje, Mintaujoje, Daugpilyje. 1918–1920 m. – Lietuvos prekybos ir pramonės ministerijos reikalų valdytojas, ministro pavaduotojas. Paskirtas Lietuvos vyriausybės komisaru perimti iš bermontininkų jų paliekamą teritoriją ir turtą.

1919–1960 m. dirbo advokatu. 1921–1922 m. – Aukštųjų kursų dėstytojas, 1922–1936 m. Vytauto Didžiojo universitete dėstė teisę, 1936 m. – profesorius. 1940–1950 m. – Vilniaus universiteto profesorius. 1944–1945 m. – dar ir Lietuvos mokslų akademijos reikalų valdytojas.

Daugelio mokslo darbų teisės klausimais autorius. 1935 m. sudarė įstatymų rinkinį „Lietuvos novelos".

Šaltiniai
---------
Skomorochai XVIII a. luboke.
Baltarusijos skomorochai 1555 m. vokiškoje graviūroje
**Skomorochas** – viduramžių Rusijos aktorius, dažnai kartu dainininkas, šokėjas, dresiruotojas, muzikantas. Skomorochai dažnai patys kurdavo savo vaidinamus dramatinius ir žodinius – muzikinius kūrinius.

Manoma, kad skomorochai atsirado XI a. pradžioje ar anksčiau. Jie jau pavaizduoti Kijevo Sofijos soboro freskose (1037 m.). Skomorochų veikla klestėjo XV–XVII a. o XVIII a. jie ėmė nykti. Liko tik kai kurios skomorochų meno tradicijos.

Skomorochų repertuarą sudarydavo humoristinės dainos, mažos pjesės, socialinė satyra (vadinami *glumai*, *глум* 'tyčiojimasis'). Juos atlikdavo užsidėję kaukes ir apsivilkę specialius skomorochiškus kostiumus, grodavo rageliais, guslėmis, dūdelėmis *žaleikomis*, domromis, dūdmaišiais, būgnais. Skomorochai vaidindavo gatvėse ir aikštėse, nuolat bendraudavo su žiūrovais, įtraukdavo juos į savo vaidinimus.

Kiekvienas skomorochas paprastai daug metų vaidindavo tuos pačius personažus su nesikeičiančiais charakteriais ir kaukėmis.

XVI–XVII a. skomorochai ėmė jungtis į dideles grupes (*vatagas*, *ватага*) po 70–100 žmonių, nes juos ėmė persekioti pravoslavų cerkvė ir caro valdžia. Skomorochų grupės neretai ėmė verstis ne tik vaidinimais, bet ir plėšikavimu. 1648 ir 1657 m. cerkvės prašymais buvo išleisti caro Aleksejaus Michailovičiaus įsakai, uždraudę skomorochystę.

Etimologija
-----------

Į rusišką *скоморох* panašių žodžių yra ir kaimyninėse slavų kalbose: sen.lenk. *skomroszny* 'begėdis, nekuklus', baltarus. *скомороха* 'klaidžiojantis muzikantas'.
  
Viena iš hipotezių teigia, kad žodis *скоморох* yra giminingas it. *scaramuccia* 'juokdarys', iš kurio atsiradęs ir pranc. *scaramouche*, angl. *scaramouch* 'pagyrūnas, nenaudėlis'. Kita hipotezė teigia, kad žodis kilęs iš hipotetinio graikiško žodžio \**σκωμμαρχος*, kuris, atseit, kilęs iš gr. σκωμμα 'pokštas, išdaiga'. Tačiau tas hipotetinis žodis iki šiol šaltiniuose neaptiktas. Kitos hipotezės dar silpnesnės.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skomorochas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Скоморох* in: Фасмер М. (M. von Vasmer) (2005) Этимологический словарь русского языка. 3 том Муза-Сят. Изд. 4-ое, стереотипное. с. 648–649.

* С. Юрков. «Смеховая» сторона антимира: скоморошество Archyvuota kopija 2011-05-22 iš Wayback Machine projekto. // Юрков С. Е. Под знаком гротеска: антиповедение в русской культуре (XI-начало ХХ вв.). СПб. 2003, с. 36-51
|  Augustavo Švč. Jėzaus Širdies bazilika |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Luko |
| **Dekanatas** | Augustavo Šv. Apaštalo Bartalomiejaus |
| **Savivaldybė** | Augustavo valsčius |
| **Gyvenvietė** | Augustavas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1911 m. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo Švč. Jėzaus Širdies bazilika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Augustavo Šv. Jėzaus širdies bazilika** (lenk. *Bazylika Najświętszego Serca Pana Jezusa w Augustowie*) – eklektinio architektūros stiliaus parapijinė bazilika, pastatyta 1906–1911 m. Bazilika priklauso Augustavo Šv. Jėzaus širdies parapijai. 

Bazilikos ilgis 50 m, plotis 20 m, aukštis iki lubų 15 m, bokštų aukštis 50 m. Bazilika pastatyta iš plytų, vidus tinkuotas, bazilikoje įrengti trys įėjimai. Bažnyčios statybų pradininkas buvo pastorius (1899–1924 m.) Vincentas Novickis (*Wincenty Nowicki*). Baziliką 1932 m. pašventino vyskupas *Stanisław Kostka Łukomski*. 1944 m. bažnyčia buvo sugriauta ir po karo 1947 m. atstatyta, bokštai atstatyti 1986 m. Nuo 2001 m. šventovė gavo bazilikos statusą. 

1987 m. vasario 25 d. šventovė buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą.

* Augustavo bazilika
* Augustavo bazilikos galinis kiemas
* Augustavo bazilika iš šono
* Bazilikos frontonas

Nuorodos
--------

* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda].

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. ss. 185, 751–752. ISBN 978-83-925620-0-9.
**Stanislovas Juocevičius** (g. 1950 m. Prienuose) – teisininkas, teisėjas, buvęs juriskonsultas.

Biografija
----------

1968 m. baigė Vilniaus 1-ąją vidurinę mokyklą, 1976 m. – Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.

1975–1989 m. Lietuvos TSR žemės ūkio ministerijos sistemos juriskonsultas. 1989–1990 m. susivienijimo „Lietuvos melioracija" Juridinio skyriaus su arbitražu viršininkas. 1990–1994 m. Lietuvos Respublikos valstybės kontrolės departamento Juridinio skyriaus viršininkas. 1994–1996 m. AB „LITIMPEKS" banko „Lituanus" filialo teisininkas. 1996–1997 m. AB „LAIB" Teisės departamento direktoriaus pavaduotojas. 1997–1998 m. Mokesčių policijos departamento vyriausiasis komisaras. 1998–2000 m. AB bankas „Hermis" Prevencijos departamento direktorius. 2000 m. AB „Lietuvos taupomasis bankas" Teisės departamento direktoriaus pavaduotojas.

2000–2012 m. Vilniaus m. 1-ojo apylinkės teismo teisėjas, 2008–2009 m. teismo pirmininko pavaduotojas, 2009–2012 m. teismo pirmininkas. 2013–2015 m. Vilniaus miesto apylinkės teismo teisėjas.

Moka rusų bei anglų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Juocevičius Archyvuota kopija 2010-02-15 iš Wayback Machine projekto. (NTA inf.)
**Augustavo karininkų Jachtų klubas** (lenk. *Oficerski Yacht Club w Augustowie*) – architektūrinis paminklas Augustavo mieste. Pastatas yra Balčio ežero *Ožechuvkos* pusiasalyje. Netoliese eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija ir yra Augustavo Porto stotelė. Pastato statybų inžinierius buvo *Stanisław Domaszewski*. Pastate yra kelios salės, 40 gyvenamųjų kambarių, sporto salė, dušai, biblioteka ir terasos. Taip pat prie pat ežero yra prieplauka. Klube yra buvę garsūs Lenkijos karininkai: Walery Sławek, Janusz Jędrzejewicz, Edward Śmigły-Rydz, Józef Beck. Po 1938 m. Lenkijos ultimatumo Lietuvos Respublikai šiame pastate vyko Lietuvos ir Lenkijos diplomatų derybos dėl valstybinių santykių užmezgimo. Po II pasaulinio karo klube buvo karininkų viešbutis. Šiais laikais pastate veikia turizmo centras. 1999 m. pastatas ir aplinkiniai objektai buvo įtraukti į saugomų vertybių sąrašą. Tai pats pastatas, prieplauka ir pastato parkas. 1999 m. rugpjūčio 18 d. pastatas įtrauktas į Palenkės vaivadijos istorinių paminklų sąrašą.

* 
* 
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. ss. 457, 730. ISBN 978-83-925620-0-9.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo karininkų Jachtų Klubas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Jachtų klubo tinklalapis;
* Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašas (lenk.)[neveikianti nuoroda].
| Didieji Viaziomai*Большие Вязёмы* |
| --- |
| *Viaziomų dvaro cerkvė* |
|  |
| 

Didieji ViaziomaiDidieji Viaziomai

55°37′40″ š. pl. 37°00′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62778°š. pl. 37.00556°r. ilg.﻿ / 55.62778; 37.00556﻿ (Didieji Viaziomai)Koordinatės: 55°37′40″ š. pl. 37°00′20″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62778°š. pl. 37.00556°r. ilg.﻿ / 55.62778; 37.00556﻿ (Didieji Viaziomai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
| **Rajonas** | Odincovo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 12 603  |
|  |
|  **Vikiteka** | Didieji Viaziomai |

**Didieji Viaziomai** (rus. *Большие Вязёмы*) – miesto tipo gyvenvietė Rusijoje, Maskvos srityje, Odincovo rajone, 45 km į vakarus nuo Maskvos, 20 km nuo Odincovo. Ribojasi su Golicyno miestu, Senuoju Smolensko keliu, praeina Smolensko geležinkelis. Veikia gelžbetonio gamykla, konditerijos fabrikas, pakavimo įmonė, prekių sandėliai. Yra XVI–XIX a. Viaziomų rūmai, kurie priklausė Borisui Godunovui (dabar – valstybinio Puškino muziejaus padalinys) su XVI a. soboru ir varpine.

Viaziomų dvaro rūmai
Gorodokas-17

Istorija
--------

Viaziomai minimi nuo 1526 m. kaip pašto stotis (jamas). XVI a. tapo Boriso Godunovo vaitystės centru, pastatyti rūmai.

Apie 1960 m. apylinkėse pradėtas statyti uždaras karinis miestelis „Gorodokas-17". 2001 m. šis miestelis prijungtas prie Didžiųjų Viaziomų, o pastarieji tapo miesto tipo gyvenviete.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 104
Koordinatės: 52°04′50″š. pl. 4°18′52″r. ilg.﻿ / ﻿52.080556°š. pl. 4.314444°r. ilg.﻿ / 52.080556; 4.314444

Paveikslų galerijos fasadas
**„Mauricheisas"** (ol. *Mauritshuis*) – karališkoji paveikslų galerija, esanti Hagos mieste, Nyderlandų karalystėje. Joje sukaupta reikšminga olandų dailininkų darbų kolekcija.

Istorija
--------

Pastatas pavadintas jo savininko, grafo (vėliau princo) Johano Maurico (ol. *Johan Maurits*) vardu. „Mauritshuis" verčiamas kaip „Maurico namas". Klasicistinio stiliaus pastatas pastatytas 1636−1644 m. laikotarpiu, per kurį Johanas Mauricas vadovavo olandų išeivių kolonijai Brazilijoje. Architektais pasamdyti Jacob van Campen ir jo padėjėjas Pieter Post. Po Johano Maurico mirties 1679 m. pastatas perėjo Maes šeimai, kuri vėliau išnuomojo namą valstybei. 1704 m. Mauricheise kilo gaisras, beveik visas namas sudegė. 1708–1718 m. laikotarpiu pastatas buvo restauruotas. Dalį lėšų tam valstybė surinko loterijos būdu.

1820 m. pastatą nupirko valstybė ir 1822 m. jame įkurdinti karališkieji paveikslų ir retenybių kabinetai, kurių kolekcijos pagrindą sudarė karaliaus Vilemo I valstybei 1815 m. padovanoti meno kūriniai. Nuo 1875 m. pastatas virto vien paveikslų galerija. 1982–1987 m. pastatas buvo modernizuotas. Šiuo metu galerijoje yra apie 800 paveikslų, tarp jų Nyderlandų dailės pasididžiavimas − Jan Vermeer kūrinys „Mergina su perlo auskaru". 2012 m. galerija buvo uždaryta renovacijai, 2014 m. birželio 27 d. jos atidaryme dalyvavo Nyderlandų karalius Vilemas Aleksandras.

Galerijos eksponatai
--------------------

Keletas iš žymiausių galerijos eksponatų:

* Janas Vermejeris. „Mergina su perlo auskaru"
* Hansas Memlingas. „Besimeldžiantis vyras peizaže"
* Fransas Halsas. „Besijuokiantis berniukas"
* Rembrantas. „Autoportretas"

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mauricheisas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Delfi naujienos
| **Tomas Vaitkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1972 m. rugsėjo 11 d. (50 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Eglė Vaitkevičienė |
| Vaikai | Martynas, Lukas |
|  |
| Veikla | teisininkas |
| Pareigos | Vilniaus apskrities atliekų tvarkymo centro vadovas |
|  |
| Išsilavinimas | Teisės fakultetas, VU |
| Žinomas (-a) už | LR teisingumo viceministras |

**Tomas Vaitkevičius** (g. 1972 m. rugsėjo 11 d. Vilniuje) – teisininkas, Vilniaus apskrities atiekų tvarkymo centro vadovas, buvęs LR teisingumo viceministras.

Biografija
----------

Tomas Vaitkevičius Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas.

Seime parlamentinių frakcijų referentas teisiniais klausimais, 8 metus – Socialinės komunikacijos instituto lektorius, nuo 2008 m. gruodžio 12 d. LR teisingumo viceministras (LR teisingumo ministro Remigijaus Šimašiaus įsakymu). Įvairių darbo grupių (teisės aktų projektams rengti ir pan.) bei komisijų narys.

Buvęs Lietuvos liberalų sąjūdžio narys (dalyvavęs partinėje veikloje – liberalų sąjūdžio valdybos darbe, tarybos posėdžiuose ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tomas Vaitkevičius: „Esame vienintelė ministerija, sumažinusi ne tik laisvus etatus, bet ir realiai dirbančių žmonių skaičių" Infolex, 2009.03.31
2. ↑  LR teisingumo ministerijos informacija Archyvuota kopija 2016-09-05 iš Wayback Machine projekto.
Palestrinos *Sant’Agapito* katedra
**Romos katalikų bažnyčios Palestrinos suburbinė diecezija** (it. *sede suburbicaria di Palestrina*; lot. *Dioecesis Praenestina*) – Romos katalikų bažnyčios suburbinė diecezija, kurios centras yra Palestrinos miestas Italijoje.

Dabartinis diecezinis Palestrinos vyskupas yra Domenikas Sigalinis (*Domenico Sigalini*), kurį 2010 m. lapkričio 3 d. popiežius Benediktas XVI paskyrė ir Italijos *Azione Cattolica nel mondo* organizacijos generaliniu ekleziastiniu padėjėju.

Dabartinis kardinolas vyskupas yra *José Saraiva Martins*.

Istorija
--------

XVII a. dabartinės Palestrinos komunos žemės buvo žinomų Italijos kilmingųjų giminių, tokių kaip Barberiniai (*Barberini*), Kolonos (*Colonna*) ir d'Estės (*d’este*), žemės. Daug šių giminių atstovų buvo Palestrinos vyskupais, ypač 1600–1800 m. Popiežius Urbonas VIII, kuris buvo Barberinis, daug savo giminaičių ir šalininkų buvo paskyręs į pareigas Palestrinos diecezijoje,

### Po 1960 m.

Po 1960 m. Palestrinos diecezija kaip ir kitos suburbinės diecezijos turi du vyskupus:

* diecezinį (rezidencinį) vyskupą, kuris reziduoja diecezijoje ir ją valdo;
* titulinį vyskupą, kuris yra vienas iš kardinolų vyskupų. Šis vyskupas diecezijos nevaldo, nors formaliai yra jos vadovas.

Rezidenciniai vyskupai buvo:

* Pietro Severi (1966–1975)
* Renato Spallanzani (1975–1986)
* Pietro Garlato (1986–1991)
* Vittorio Tomassetti (1992–1997)
* Eduardo Davino (1997–2005)
* Domenico Sigalini (2005–dabar)

Nuorodos
--------

1. ↑  Catholic Encyclopedia (1913)/Diocese of Palestrina
2. ↑  Suburbicarian See of Palestrina
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vyskupijos centras Seinuose
**Augustavo vyskupija** (lenk. *Diecezja augustowska*) – kartais dar vadinama *Seinų vyskupija* egzistavusi 1818–1925 metais.

Istorija
--------

1818 m. balandžio 30 d. vyskupija buvo įkurta Lenkijos Kongreso karalystėje vietoje anksčiau buvusios Vygrių vyskupijos. Šį nutarimą priemė popiežius Pijus VII. Vyskupijos centras buvo Seinų Švč. Mergelės Marijos bazilika, Seinuose. 1821 m. popiežius nusprendė perkelti vyskupijos centrą į Suvalkų miestą, bet vyskupijos vadovai įnirtingai priešinosi ir pasiekė kad vyskupijos centras liktų Seinuose. Vyskupija priklausė Varšuvos metropolijai. Vyskupija apėmė beveik visą Augustavo vaivadijos teritoriją. 1818 m. Vygrių vyskupiją sudarė 119 parapjų, viena filija, 11 dekanatų. 8 dekanatai pateko į naująją Augustavo vyskupiją ir 3 prijungti prie Plocko vyskupijos. Šiaurinėje vyskupijos dalyje gyveno lietuvių dauguma. Po 1863 m. sukilimo vyskupiją bandyta uždaryti. 1869 m. į Rusiją ištremtas vyskupas Konstantinas Ireniušas Lubenskis. Iki sukilimo vyskupijoje buvo 361,000 tikintieji ir 230 kunigai. 1860 metais parapijoje buvo 465,000 tikinčiųjų. 1914 m. vyskupijoje jau buvo 14 parapijų, 694,000 tikinčiųjų ir 368 kunigai.

Seinų katedros vidus
1918 m. dalis vyskupijos pateko į Lietuvos teritoriją ir dalis į Lenkijos teritoriją. Lietuvoje vyskupijos dekanatas buvo Vilkaviškyje, kuriam vadovavo vyskupas Antanas Karosas. Lenkiškajai vyskupijos daliai vadovavo vyskupas Romuald Jałbrzykowski atstovybėje Lomžos mieste. Per 1918–1925 metus vyskupijoje atsirado 30 naujų parapijų. 1925 m. spalio 28 d. lenkai panaikino vyskupiją ir prijungė prie Lomžos vyskupijos. Lietuvos teritorijoje Pijus XI įkūrė naują Vilkaviškio vyskupiją buvusios Augustavo vyskupijos dalyje su centru Vilkaviškyje. Panaikinimo momentu vyskupijoje buvo 104 parapijos, 12 dekanatų, 369,000 tikinčiųjų ir 169 kunigai.

Vyskupai
--------

* Jonas Klemensas Golaševskis (1818 m. birželio 30 d. – 1820 m. kovo 8 d.)
* Ignotas Stanislavas Čiževskis (1820 m. gegužės 29 d. – 1823 m. gruodžio 11 d.)
* Mykolas Jonas Manugevičius (1825 m. gruodžio 19 d. – 1834 m. birželio 24 d.)
* Paulius Strašinskis (1836 m. lapkričio 21 d. – 1847 m. birželio 21 d.)
* Konstantinas Ireniušas Lubenskis (1862 m. gegužės 21 d. – 1869 m. birželio 16 d.)
* Petras Paulius Vežbovskis (1872 m. rugpjūčio 25 d. – 1893 m. liepos 1 d.)
* Antanas Baranauskas (1897 m. rugpjūčio 2 d. – 1902 m. lapkričio 26 d.)
* Antanas Karosas (1910 m. balandžio 7 d. – 1925 m. spalio 28 d.).

Vyskupai sufraganai: Polikarpas Augustinas Marcejevskis (1819–1827), Stanislavas Choromanskis (1829–1836), Juozapas Holiakas (1883–1890), Romuald Jałbrzykowski (1918–1925).

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vilkaviškio vyskupija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Didieji pabudimai |
| --- |
| Pirmasis didysis pabudimas (1730–1755) |
| Antrasis didysis pabudimas (1790–1840) |
| Trečiasis didysis pabudimas (1850–1900) |
| Ketvirtasis didysis pabudimas (1960–1980) |

**Didieji pabudimai** – keletas staigių ir dramatiškų religinio atgimimo periodų Anglo-Amerikos religinėje istorijoje. Yra bendrai sutinkama, kad pirmasis jų prasidėjo XVIII amžiaus 4-ajame dešimtmetyje. Jie taip pat apibūdinami kaip periodiškai atsitinkančios JAV religinių idėjų revoliucijos. Sąvoka yra dažnai vartojama, kalbant apie Amerikos religinį atgimimą, įkvėptą XVI amžiuje vykusios Reformacijos. Ši sąvoka taip pat vartojama, nustatant bendras religines sroves ypač įvairoje JAV religinėje kultūroje.

JAV istorijoje iš viso buvo keturi tokie periodai. Neseniai vykę prabudimai kol kas tinkamai neįsitvirtino istorinėje perspektyvoje.
**Mauricijaus kovojantis judėjimas** (**MMM**, pranc. *Mouvement Militant Mauricien*) – Mauricijaus kairiojo centro demokratinio socializmo politinė partija.

Istorija
--------

1995 m. parlamento rinkimuose padėjo Mauricijaus kovojančių socialistų judėjimas (MSM), bet koalicija tik laimėjo 25 vietas parlamente. 2000 m. rinkimuose vėl dalyvavo kartu su MSM ir gavo 58 iš 70 parlamento vietų bei sudarė vyriausybę, kuriai vadovavo partijos lyderis Polis Berenžeris. 2003 m. koalicijoje su *Mauricijaus kovojančių socialistų judėjimu*, pastarojo lyderis Anerudas Jugnotas buvo išrinktas Mauricijaus prezidentu.

Struktūra
---------

Sudaryta pagal Jungtinės Karalystės Leiboristų partijos modelį. Partijai vadovauja kas dvejus metus šaukiamame kongrese renkamas partijos pirmininkas, nuolatiniam partijos aparato darbui vadovauja Generalinis sekretorius, o politinei partijos veiklai vadovauja partijos lyderis. Centro komitetas, perrenkamas kas dvejus metus, sudaro Politinį biurą.

Veikia *Jaunimo sparnas* ir *Moterų organizacija*.

Socialistų Internacionalo konsultacinis narys nuo 1996 m. rugsėjo 9 d. tikrasis narys nuo 2003 m. spalio 27 d.

Pirmininkai
-----------

* 1999 m. – Žajenas Kutaris,
* 2002 m. – Ahmudas Sulimanas Dživachas.

Nuorodos
--------

* Partijos elektroninis laikraštis *Le militant* Archyvuota kopija 2008-06-05 iš Wayback Machine projekto. (Prancūzų kalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Malacosoma neustria** |
| --- |
| Žieduotasis verpikas (Malacosoma neustria)Žieduotasis verpikas (*Malacosoma neustria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Verpikai  *( Lasiocampidae)* |
| Gentis: | *Malacosoma*  *( Malacosoma)* |
| Rūšis: | Žieduotasis verpikas  *( Malacosoma neustria)* |

 |
| Binomas |
| ***Malacosoma neustria***Linnaeus, 1758 |

**Žieduotasis verpikas** (*Malacosoma neustria*) – verpikų (*Lasiocampidae*) šeimos drugys. Tai vienas iš pavojingiausių sodų kenkėjų. Išskleisti sparnai apie 32-42 mm, šviesiai rudai gelsvi ar rausvi. Ant priekinių sparnų yra dvi tiesios skersinės rudos ar šviesiai geltonos linijos. Užpakliniai sparnai šviesesni be piešinio. Drugys kiaušinėlius deda ant plonų šakučių grandinėle.

Vikšras iki 55 mm ilgio, apaugęs retais plaukeliais. Nugara rudai rausva, su šviesiomis linijomis. Vikšrai pasirodo skleidžiantis pumpurams. Jie iš pradžių gyvena kartu ir apgraužia pumpurus, jaunus lapelius, žiedus. Vėliau jie lapus apgraužia tiek, kad palieka tik stambios gyslos. Vikšrai paprastai maitinasi tik naktimis, o dieną slepiasi voratinklinėse gūžtose, kurios įrengtos lapų pažastyse. Paaugę vikšrai išsiskirto ir gyvena kas sau. Po 6-8 savaičių jie virsta lėliukėmis. Drugiai skraido nuo liepos pradžios iki rugpjūčio vidurio. Generacija metinė. 

Kenkia vaismedžiams ir kitiems lapuočiams medžiams.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žieduotasis verpikas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Augustavo gaudynių tyrimų komisija** (lenk. *Obywatelski Komitet Poszukiwań Mieszkańców Suwalszczyzny Zaginionych w Lipcu 1945 r.*) – komisija įkurta 1987 m. rugpjūčio 2 dieną Suvalkų mieste, įkūrėjas *Mirosław Basiewicz*. Komisijos tikslas nustatyti Augustavo gaudynių nusikaltėlius ir surasti aukų palaikus. Nepaisant didelio komunistinės Lenkijos slaptųjų tarnybų trukdymo, komisija surinko daugybę dokumentų ir apklausė vietinių kaimų gyventojus. Komisijos darbą aktyviai rėme politikai ir visuomenės veikėjai Jurgis Vladislovas Giedraitis, Ryszard Kaczorowski, Irena Zofia Romaszewska, Zbigniew Romaszewski. Komisijos iniciatyva buvo ekshumuoti šalia Gibų kaimo rasti palaikai, kurie buvo manoma buvo dingusių žmonių palaikai, bet ekshumavus palaikus paaiškėjo kad tai vokiečių kareivių palaikai. Surinkti dokumentai buvo perduoti Lenkijos tautos atminties institutui, apie komisijos darbą Jacek Petrycki sukūrė dokumentinį filmą. Pagrindiniai komisijos dalyviai *Piotr Bajer*, *Alicja Maciejowska*, *Mirosław Basiewicz*, *Stanisław Kowalczyk*, *Maria Chwalibóg*, *Jan Krzywosz* ir *Danuta Krzywosz*.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Augustavo gaudynės.

Šaltiniai
---------

* Aprašymas apie komisiją;
* Aprašymas apie Augustavo gaudynes ir komisijos darbą.[neveikianti nuoroda].

Nuorodos
--------

* Lenkų tautos atminties instituto tinklalapis Archyvuota kopija 2010-11-24 iš Wayback Machine projekto..
| **Volvox** |
| --- |
| Gelsvasis maurakulis (Volvox aureus)Gelsvasis maurakulis (*Volvox aureus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Pirmuonys  *( Protista)* |
| Skyrius: | Žaliadumbliai  *( Chlorophyta)* |
| Klasė: | Žalėsainiai  *( Chlorophyceae)* |
| Eilė: | Maurakuliečiai  *( Volvocales)* |
| Šeima: | Maurakuliniai  *( Volvocaceae)* |
| Gentis: | Maurakulis  *( Volvox)* |

 |

**Maurakulis** (*Volvox*) – tai kolonijinis žaliadumblis (*Chlorophyta*).

Maurakulio kolonija – tai tuščiaviduris rutulys, pripildytas vandeningo turinio ir tūkstančių ląstelių, apgaubtas vienaląsčiu sluoksniu. Pavienės maurakulio ląstelės primena valkčiadumblio ląstelę. Maurakulio ląstelės derina savo žiuželių judesius.

Suaugusioje maurakulio kolonijoje randama *dukterinių kolonijų*, susidariusių iš specializuotų ląstelių nelytinio dauginimosi būdu. Tam tikrą laiką dukterinė kolonija būna tėvinės kolonijos viduje, po to išsilaisvina – išskiria fermentą, išardantį dalį tėvinės kolonijos ir leidžiantį dukterinei kolonijai išsilaisvinti.

Maurakulis gali daugintis ir lytiniu būdu.

Rūšys
-----

Lietuvoje aptiktos 3 maurakulių rūšys:

* Rutulinis maurakulis (*Volvox globator*)
* Gelsvasis maurakulis (*Volvox aureus*)
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Maurakulis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 21
| **Rhynocoris annulatus** |
| --- |
| Žieduotoji plėšriablakė (*Rhynocoris annulatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Blakės  *( Heteroptera)* |
| Šeima: | Plėšriablakės  *( Reduviidae)* |
| Pošeimis: | Harpactorinae  *( Harpactorinae)* |
| Triba: | Harpactorini  *( Harpactorini)* |
| Gentis: | Rhynocoris  *( Rhynocoris)* |
| Pogentė: | Rhynocoris  *( Rhynocoris)* |
| Rūšis: | Žieduotoji plėšriablakė  *( Rhynocoris annulatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Rhynocoris annulatus***Linnaeus, 1758 |

**Žieduotoji plėšriablakė** (*Rhynocoris annulatus*) yra plėšriablakių šeimos atstovas.

Kūnas juodos ar tamsiai rudos spalvos, 12–15 mm ilgio ir apaugęs šviesiais šereliais. Antenos laibos, ilgos. Straubliukas, stambus, lenktas. 1 ir 3 kojų porų šlaunys juodos su 2 raudonomis (arba oranžinėmis) skersinėmis juostomis, 2 poros kojų šlaunys juodos. Visų 3 kojų porų blauzdos raudonos ar oranžinės. Pilvelio kraštai išplatėję ir užsilenkę akštyn, išmarginti skersinėmis pakaitinėmis juodomis ir raudonomis (arba oranžinėmis) juostomis. Galva, krūtinės skydelis, trikampis skydelis, antsparniai juodos spalvos, plėveliniai sparnai taip pat tamsūs.

Kiaušinėliai balti, cilindro formos, apipilti rudu sekretu. Patelės juos deda nedidelėmis grupėmis birželio – liepos mėnesiais. Nimfos iš kiaušinėlių išsirita rugpjūčio mėnesį ir žiemoja sulaukusios 4 ar 5 vystymosi stadijos. Galutinai suauga gegužės mėnesį. Pietuose blakių raida žymiai greitesnė ir žiemoja jau suaugusios blakės.

Dažniausiai randama šlapiose pamiškėse (tiek lapuočių, tiek spygliuočių), kuriose gausu plačialapių krūmų ir nedidelių medžių.

Tiek suaugėliai, tiek nimfos yra plėšrūnai. Minta drugelių, lapgraužių vikšrais ir kitais nariuotakojais, kurie dydžiu kartais pranoksta ir patį medžiotoją.

Paplitusi visoje Europoje, Rytuose iki Sibiro ir Kazachstano, JAV.

Šaltiniai
---------

1. ↑  William F.Lyon Assassin Bugs The Ohio State University [interaktyvus]. [žiūrėta 2008 08 20]
2. ↑  www.commanster.eu [interaktyvus]. [žiūrėta 2008 08 20]


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žieduotoji plėšriablakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  Augustavo Šv. Bartalomiejaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Augustavo valsčius |
| **Gyvenvietė** | Augustavas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1845 m. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Augustavo Šv. Bartalomiejaus bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Augustavo Šv. Bartalomiejaus bažnyčia** (lenk. *Kościół św. Bartłomieja w Augustowie*) – bažnyčia, egzistavusi Augustavo mieste 1845–1905 metais. 

Dar XVI a. pabaigoje šioje vietoje stovėjo medinė bažnyčia. Sprendimas statyti mūrinę bažnyčią buvo priimtas 1836 metais. Statyboms leidimas duotas 1837 metais. 1839 m. statybų vadovu tapo *Józef Foks*. 1842 m. šalia medinės bažnyčios griuvėsių prasidėjo naujos mūrinės bažnyčios statybos. Statybos užbaigtos 1845 metais. Bažnyčios vidaus sutvarkymas vyko dar dvejus metus. 1862 m. pastatyti du bokštai. Bažnyčia buvo pašventinta 1847 m. liepos 12 dieną. 1905 metais dėl mažo tikinčiųjų skaičiaus bažnyčia buvo nugriauta. 

Bažnyčia buvo klasicistinio stiliaus. Bažnyčios aukštis buvo 29 m, plotis 13 m, o aukštis 9 metrai. Bažnyčios frontonas rėmėsi ant keturių kolonų. Bažnyčios grindys buvo iš pušų medienos, stovėjo trys altoriai. 

Vietoje šios bažnyčios 1906–1911 m. buvo pastatyta Augustavo Šv. Jėzaus širdies bazilika.

Literatūra
----------

* Jarosław Szlaszyński, Andrzej Makowski: Augustów. Monografia historyczna. Augustów: Urząd Miejski w Augustowie, 2007 m. ss. 185, 751-752. ISBN 978-83-925620-0-9.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alopecurus pratensis** |
| --- |
| Pievinis pašiaušėlis (*Alopecurus pratensis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Pašiaušėlis  *( Alopecurus)* |
| Rūšis: | Pievinis pašiaušėlis  *( Alopecurus pratensis)* |

 |

**Pievinis pašiaušėlis** (*Alopecurus pratensis*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinių augalų rūšis. Kilusi iš Eurazijos, introdukuota Šiaurės Amerikoje.

Augalas vienmetis, užaugantis iki 110 cm aukščio. Stiebas status. Lapai linijiški, beplaukiai, 0,5 cm pločio. Žiedynas – 3-12 cm ilgio varpa su 4-6 mm ilgio baltais žiedeliais. Žydi pavasarį, vasaros pradžioje ir yra viena anksčiausiai pražystančių žolių.

Auga pievose, mėgsta neutralią, drėgną, derlingą dirvą. Vengia pažliugusių ar sausų vietų.

Žiedynas
**Augustavo Petro Bagrationo paminklas** (lenk. *Pomnik Piotra Bagrationa w Augustowie*) – nuo 1897 m. iki I pasaulinio karo egzistavęs paminklas rusų karvedžiui Petrui Bagrationui, Augustavo mieste. Paminklas pastatytas karvedžio 100 gimimo metinėms paminėti. Tai buvo vienas iš nedaugelio paminklų šiam karvedžiui Rusijos imperijoje. Šalia Augustavo kaip tik buvo įsikūręs šio karvedžio garbei pavadintas pulkas, kurio vadovai ir buvo pagrindiniai šio paminklo steigėjai. Paminklas buvo nulietas iš bronzos, pastatytas ant raudono granito pakylos. Ant pakylos šonų buvo išgraviruoti visų mūšių pavadinimai ir datos, kuriuose dalyvavo karvedys, taip pat ant pakylos priekio buvo išgraviruota 100 metų sukakties data 1797–1897 m. Pakylos kampuose buvo pritvirtintos varinės prancūziško stiliaus patrankos. Paminklas buvo aptvertas metaline tvora ir apšviestas šviestuvais. Per I pasaulinį karą paminklas buvo nugriautas.

Literatūra
----------

* K. Sokoł, A. Sosna, Stulecie w kamieniu i metalu. Rosyjskie pomniki w Polsce w latach 1815–1915, MID „Synergia", Moskwa 2005, ISBN 5-94238-010-4, ss.46-47
| **Tomas Vaitkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1982 m. vasario 4 d. (41 metai)Klaipėda |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Dviračių sportas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Lietuvos čempionas |

**Tomas Vaitkus** (g. 1982 m. vasario 4 d.) – Lietuvos plento ir treko dviratininkas, olimpietis.

Biografija
----------

2000 m. pasaulio jaunimo treko čempionate pelnė sidabrą individualiame persekiojime ir auksą komandiniame persekiojime. 2001 m. Europos iki 23 metų treko čempionate iškovojo bronzą individualiame persekiojime ir sidabrą komandiniame persekiojime. 2002 m. tapo pasaulio iki 23 metų plento laiko intervalo čempionu. 2003 m. tapo Lietuvos plento laiko intervalo čempionu. 2004 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Vaitkus dalyvavo treko varžybose. Taškų lenktynėse sportininkas nefinišavo, o komandiniame persekiojime liko 8-as.

Nuo 2005 m. aktyviai dalyvauja profesionaliose plento lenktynėse. 2006 m. laimėjo devintąjį Giro d'Italia etapą. 2008 m. tapo Ronde van het Groene Hart čempionu. 2013 m. susigrąžino Lietuvos plento čempiono titulą.

Nuo 2012 m. atstovauja Australijos klubui GreenEDGE, o prieš tai atstovavo Team RadioShack, Astana.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Versatile Vaitkus leaves Astana for GreenEdge
| **Stanislovas Jančiukas** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. lapkričio 5 d.Seirijai, Alytaus apskritis |
| Mirė | 2006 m. spalio 18 d. (68 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | dailininkas odininkas |
|  |
| Alma mater | 1969 m. Estijos dailės institutas |

**Stanislovas Jančiukas** (1937 m. lapkričio 5 d. Seirijuose, Alytaus apskrityje – 2006 m. spalio 18 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas odininkas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Estijos dailės institutą Taline. 1969–1994 m. dirbo dailininku „Dailės" kombinate Vilniuje.

Kūryba
------

Sukūrė albumų, dienoraščių, užrašų knygelių, galanterinių dirbinių etalonų serijinei gamybai, garbės, atsiliepimų knygų, sveikinimo aplankų ir kita. Kūriniams būdinga subtili formų modeliuotė, figūrinių, archit. motyvų ir šrifto darna. Nuo 1970 m. dalyvavo parodose, individuali paroda surengta Vilniuje 1997 m.

Svarbiausi kūriniai: atsiliepimų knygos ir ekspoziciniai žemėlapiai Trakų kraštotyros muziejui, 1973–1975 m. albumas, 1976 m. pano ir svečių knygos laivui „Lietuva", 1979 m. garbės ir svečių knygos Vilniaus universitetui, 1979 m. užrašų knygelės su inicialais, 1986 m. fotografijų dėžutės, 1988 m. svečių knygos J. Basanavičiaus muziejui Ožkabaliuose, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. Stanislovas Jančiukas. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-07-04. Nuoroda tikrinta 2022-05-03.
2. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Stanislovas Jančiukas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 507 psl.
**Čiukčių kalnynas** (rus. *Чукотское нагорье*), dar vadinamas ***Čiukčių kalnagūbriu*** (*Чукотский хребет*) arba ***Anadyrio kalnagūbriu*** (*Анадырский хребет*) – vidutinio aukščio kalnų virtinė šiaurės rytų Azijoje, Rusijoje, Čiukotkoje. Tęsiasi nuo Čaūno užutėkio ir į rytus nuo Amguemos pereina į 500–1000 m aukščio aukštumas ir kalvagūbrius. Ilgis apie 450 m. Aukščiausios viršūnės yra šiaurėje – Šelago (1105 m), Ekiatapo (1522 m), Pegtymelio (1810 m).

Šiauriniai gūbriai sudaryti daugiausia iš smiltainio ir skalūnų bei granitinių intarpų, o pietuose būdingos vulkaninės uolienos. Yra alavo, gyvsidabrio, akmens anglies telkinių. Čiukčių kalnynas sudaro vandenskyrą tarp Arkties vandenyno jūrų baseino upių (Pegtymelis, Paliavamas, Amguema) ir Beringo jūros baseino upių (Belaja, Kančalanas).

Būdingas rūstus, darganotas klimatas. Žiema trunka 7–8 mėnesius, vasara trumpa ir vėsi. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -15 °C pietryčiuose iki -30 °С, liepos temperatūra – nuo 3 °С šiaurėje iki 10 °С pietuose. Per metus iškrenta 250–400 mm kritulių. Rytinėje dalyje dažnai tvyro rūkas.

Prie jūrų krantų prieinančiose kalnų srityse veši tundra (viksvų ir švylių kemsynai) bei plyti pelkės, žemutiniuose kalnų šlaituose auga kalnų tundros augmenija, o viršūnėse tvyro kalnų arktinė dykuma.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Чукотское\_нагорье*,Большая советская энциклопедия, T. XXIX (Чаган—Экс-ле-Бен). – Москва: Советская энциклопедия, 1978
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tarkolesas |
| --- |
| Upė Kararos apylinkėse Upė Kararos apylinkėse |
| **Ilgis** | 111 km |
| **Baseino plotas** | 2121 km² |
| **Ištakos** | Centrinė Kordiljera |
| **Žiotys** | Nikojos įlanka |
| **Šalys** | Kosta Rika |

**Tarkolesas** arba **Didysis Tarkolesas, Tarkoleso Grandė** (isp. *Río Grande de Tárcoles*) – upė vakarinėje Kosta Rikoje. Prasideda Centrinėje Kordiljeroje, teka vakarų, pietvakarių kryptimi. Įteka į Ramiojo vandenyno Nikojos įlanką į pietryčius nuo Puntarenaso.

Į Tarkoleso baseiną patenka didelė dalis Centrinio slėnio su jame esančia San Chosė aglomeracija. Dėl to ši upė yra viena labiausiai užterštų šalyje, į ją patenka daug nevalytų organinių nuotėkų. Upė teka Kararos nacionalinio parko šiaurine riba. Tarkolese gausu amerikinių krokodilų, kaimanų, įvairių vandens paukščių.

Krokodilas upėje
Koordinatės: 49°50′31,03″ š. pl. 24°01′59,88″ r. ilg.﻿ / ﻿49.83333°š. pl. 24.01667°r. ilg.﻿ / 49.83333; 24.01667

Arkivyskupų rūmai Lvovo Turgaus aikštėje Nr. 9
**Romos katalikų arkivyskupų rūmai** (ukr. *Палац латинських архієпископів*) – Lvovo arkivyskupijos, dabar priklausančios Romos katalikų bažnyčiai Ukrainoje, buvusi vadovų rezidencija Lvove. Dabar nuo 1957 m. jos patalpose veikia jaunimo biblioteka. Valstybės saugomas baroko ir klasicizmo stilių architektūros paminklas.

Istorija
--------

Rūmų sklypas nuo 1376 m. priklausė Haličo arkivyskupams, kuriems jį dovanojo Opolės kunigaikštis Vladislavas Opolčikas. 1405 m. joje rezidavo būsimas Lietuvos didysis kunigaikštis Švitrigaila, po to – arkivyskupas Janas Žežovskis. 

1621 m. apsilankymo metu pastate gyveno Lenkijos karalius ir Lietuvos didysis kunigaikštis Zigmantas Vaza, o 1673 m. lapkričio 10 d. jame mirė ATR valdovas Mykolas Kaributas Višnioveckis (apie pastarąjį įvykį priminė iki 1939 m. ant sienos buvusi memorialinė lenta). Arkivyskupo Stanislavo Grochovskio iniciatyva 1634 m. rūmai buvo pritaikyti Romos katalikų arkivyskupų rezidencijai, rekonstrukcijai vadovavo Janas Pokorovičius.

1832 m. arkivyskupų rezidencija perkelta į kitą vietą, o rūmuose įsikūrė kunigų seminarija. Vėliau pastatą iš esmės pertvarkė: užstatė ketvirtą aukštą, o fasadas įgijo *Vienos klasicizmo* stiliaus bruožus. Buvusį barokinį stilių teprimena išlikęs įėjimo portalas su dviem kolonom. Interjere tebėra XVII a. sieninės tapybos likučiai.

Šaltiniai
---------

* Ryszard Chanas, Janusz Czerwiński. *Lwów, Przewodnik turystyczny* – Wrocław: wyd. Ossolineum, 1992 ISBN 83-04-03913-3
* Bartłomiej Kaczorowski. *Zabytki starego Lwowa* – Warszawa: wyd. Oficyna Wydawnicza, 1990 ​ISBN 83-85083-02-2
* Aleksander Medyński. *Lwów. Przewodnik dla zwiedzających miasto* – Lwów: wyd. nakładem autora, 1937
* Grzegorz Rąkowski. *Przewodnik po Ukrainie Zachodniej, część IV, Lwów* – Pruszków: Oficyna Wydawnicza „Rewasz", 2008 ISBN 978-83-89188-70-0
* Przemysław Włodek, Adam Kulewski. *Lwów. Przewodnik* – Pruszków: Oficyna Wydawnicza „Rewasz", 2006 ISBN 83-89188-53-8
|  |
| --- |
| Čiukčių kalba
лыгъоравэтльан йилйил |
| Kalbama | Čiukčių autonominė apygarda (Rusija) |
| Kalbančiųjų skaičius | 7742 (2002 m. Rusijos surašymo duomenimis) |
| Kilmė | Čiukčių-kamčiadalų
 Šiaurės
  **Čiukčių kalba** |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | mis |
| ISO 639-3 | ckt |

**Čiukčių kalba** (лыгъоравэтлъан йилйил) – paleoazinei kalbų grupei priklausanti kalba, kalbama čiukčių labiausiai į rytus nutolusioje Sibiro dalyje, daugiausia Čiukčių autonominėje apygardoje. Pagal 2002 m. Rusijos gyventojų surašymą, tik 7 700 čiukčiai iš 15 700 kalba čiukčių kalba. Ši kalba gimininga koriakų kalbai. Čiukčių kalba priklauso agliutinacinių kalbų tipui, tačiau šiai kalbai būdinga ir inkorporacija.

Rašyba
------

*Pagrindinis straipsnis – Čiukčių raštas*.
Iki 1931 m. Čiukčių kalba neturėjo oficialaus rašto. Jį tais metais lotyniškais rašmenimis atvaizdavo Vladimiras Bogorazas.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Ā ā | B b | C c | D d | Е е | Ē ē | Ә ә |
| Ә̄ ә̄ | F f | G g | H h | I i | Ī ī | J j | K k |
| L l | M m | N n | Ŋ ŋ | O o | Ō ō | P p | Q q |
| R r | S s | T t | U u | Ū ū | V v | W w | Z z |
| Ь ь |

1937 m. alfabetas buvo perteiktas kirilica, kuri ir dabar naudojama čiukčių kalboje.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ж ж |
| З з | И и | Й й | К к | Ӄ ӄ | Л л | Ԓ ԓ | М м |
| Н н | Ӈ ӈ | О о | П п | Р р | С с | Т т | У у |
| Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы |
| Ь ь | Э э | Ю ю | Я я | ʼ |

Nuorodos
--------

* ckt Duomenys apie kodu „ckt" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* Čiukčių tinklalapis Archyvuota kopija 2005-10-25 iš Wayback Machine projekto.

Vikižodynas
Chantai prie čiumo
**Čiumas** – šiaurės tautų kūgio formos kilnojama  palapinė. Ypač populiarūs Rusijos atšiauriuose rajonuose. Tradicinis čiumas pastatomas naudojant medines kartis – jos sustatomos ratu, kurio diametras gali siekti iki 8 m. Kūgis suformuojamas suremiant karčių viršūnes, užtiesiant elnių odas ar kitas šilumą laikančias medžiagas (beržo tošį, žievę, vilną). Čiumo viduryje įrengiamas ugniakuras, kuris kartu padeda apsiginti nuo kraujasiurbių vabzdžių. Jo dūmai išeina pro vidurinę skylę, paliktą formuojant kūgį. Durų angose pakabinami kailiai. Medžiagos būstui statyti atsigabenamos elnių kinkiniais.

Samiai prie savo būsto
Šiuolaikiniame Sibiro tautų gyvenime čiumai dar plačiai naudojami, be to pritaikomos naujos dengimo ir įrengimo medžiagos. Taip lengviau prisitaikyti prie klajokliško gyvenimo būdo ir rūstaus klimato: jie nesunkiai surenkami ir pergabenami, sekant paskui ganomų gyvulių bandas ir pan. Kailiai, vilna apsaugo nuo šalčių, apskrita čiumo forma mažiau priešinasi vėjui. Panašūs būstai yra jurtos bei jarangos.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Apie elnių augintojus Archyvuota kopija 2007-06-09 iš Wayback Machine projekto.
* Čiumas (rusų k.) Archyvuota kopija 2014-09-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Tüzmen |
|  
Tüzmen 1998 m. „Eurovizijoje" |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Tarkan Tüzmen |
| Dar žinomas | Tüzmen |
| Gimė | 1968 m. kovo 7 d. (55 metai)  Ankara, Turkijos vėliava Turkija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas, aktorius |

**Tarkan Tüzmen** (žinomas kaip ***Tüzmen***; g. 1968 m. kovo 7 d. Ankaroje) – turkų dainininkas ir aktorius.

1996 m. Tüzmen dalyvavo Turkijos atrankoje į „Eurovizijos" dainų konkursą, atlikdamas dvi dainas; „Var misin söyle" (kartu su Pınar Karakoç) ir „Bilirsin ya". Su pirmąja daina atlikėjas užėmė antrąją vietą. 1997 m. atlikėjas vėl dalyvavo atrankoje, šį kartą duetu atliko dainą „Şarkı", tačiau nelaimėjo. 1998 metais Tüzmen trečią kartą dalyvavo atrankos varžybose, kur su lyriška balade „Unutamazsın" užėmė pirmą vietą, taip tapdamas Turkijos atstovu 1998 m. „Eurovizijoje". Konkurse su 25 taškais atlikėjas tarp 25 dalyvių užėmė 14 vietą.

Kiek vėliau po konkurso rodytame BBC dokumentiniame filme buvo atskleista, kaip Turkijos atstovas repeticijų metu bando neviršyti 3 minučių ribos, kuri skirta dainai atlikti. Jis vis prašo aplinkinių darbuotojų pagalbos, kol galiausiai, vis „nukirpdamas" nuo dainos 12–15 sekundžių, įtelpa į laiko apribojimus.

Nuorodos
--------

* Tarkan Tüzmen svetainėje *Internet Movie Database*
* Tarkan Tüzmen svetainėje *sinematurk.com*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Şebnem Paker ir Grup Etnic  *„Dinle"*** |  **Turkijos atstovas Eurovizijoje**1998 | Po to:**Tuba Önal ir Grup Mistik  *„Dön Artık"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tarnas |
| --- |
| Upė Tarno tarpeklyje Upė Tarno tarpeklyje |
| **Ilgis** | 381 km |
| **Baseino plotas** | 15 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 200 m³/s |
| **Ištakos** | Sevenai |
| **Žiotys** | Garona |
| **Šalys** | Prancūzija |
|  |
|  **Vikiteka** | Tarnas |

**Tarnas** (pranc. *Tarn*) – upė pietų Prancūzijoje, Langedoko-Rusijono ir Pietų-Pirėnų regionuose; Garonos dešinysis intakas. Prasideda Centrinio masyvo pietinėje dalyje – Sevenuose, Lozero kalno pašlaitėje. Aukštupyje teka į pietvakarius kalnuotomis vietovėmis, sudaro vaizdingą Tarno tarpeklį. Vėliau teka lyguma vakarų kryptimi. Įteka į Garoną ties Muasaku, į šiaurės vakarus nuo Tulūzos.

Didžiausi intakai:

* Durbijė, Durdu di Kamarė, Ransas, Agu (kairieji)
* Tesku, Averonas (dešinieji)

Tarnas pasižymi ypač smarkiais poplūdžiais. 1930 m. upės vandens lygis pakilo net 17 m, žuvo apie 300 žmonių. 2004 m. virš Tarno tarpeklio pastatytas aukščiausias tiltas pasaulyje – Mijo viadukas.

Miestai prie Tarno: Mijo, Albi, Gajakas, Sen Siulpisas, Montobanas, Muasakas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

2005 m. Dodge Magnum universalas
**Universalas** yra kėbulo tipas panašus į sedaną, tačiau turintis daugiau vietos kroviniams.

Tokio tipo automobiliai yra vadinami: *station wagon* Amerikoje, *estate car* Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje arba tiesiog *estate* Didžiojoje Britanijoje, bei *Combi* Vokietijoje.

Pavadinimas nusako šio tipo pagrindinę ypatybę. Neretai universalo kėbulas vadinamas *pikapu*, nors su tikru pikapu jis neturi nieko bendro. Universalų bagažinė yra labai talpi, bet sulanksčius galinę sėdynę. Tai padarius kroviniams galima sukurti įspūdingų matmenų erdvę.
Tačiau dėl didesnio salono jame sunkiau palaikyti mikroklimatą. Be to, salone girdėti papildomas triukšmas. Universalai yra sunkesni už analogiškus sedanus, o tai neigiamai veikia automobilio dinamiką ir ekonomiškumą. Be to, daugumos universalų galinis langas, panašiai kaip hečbekų, linkęs kaupti dulkes ir purvą.

Estetiniais sumetimais kai kurių universalų stogo linija daroma nuožulnesnė, o galinė dalis – ne tokia stati. Taip prarandama dalis praktiškumo, tačiau laimima individualumo. Tokių universalų galas kartais tampa panašus į hečbekų, tačiau su jais supainioti neleidžia žymiai didesnė galinė iškyša.

|  |
| --- |
| **Automobilių kėbulo tipai**  v • a • r  |
| Hardtopas | Hečbekas | Kabrioletas | Kupė | Limuzinas | Sedanas | Targa | Universalas |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Didysis priešpovandeninis laivas „Maršal Šapošnikov" (projektas 1155)
Didysis priešpovandeninis laivas „Admiral Vinogradov" (projektas 1155)
**Didysis priešpovandeninis laivas** (rus. *большой противолодочный корабль; БПК*) – kovai su povandeniniais laivais skirtas okeaninis stambaus eskadrinio minininko ar lengvojo kreiserio dydžio (vandentalpa nuo 3100 iki 8500 tonų) antvandeninis laivas.

1966 m. gegužės 19 d. TSRS Kariniame jūrų laivyne buvo įvestas didžiųjų priešpovandeninių laivų tipas. Kitų valstybių laivynuose didžiuosius priešpovandeninius laivus atitinka eskadriniai minininkai. Tarybų Sąjungoje priešpovandeniniams laivams buvo priskiriami projektų 61, 1134, 1134А, 1134Б, 1135 ir 1155 laivai.

Rusijos Federacijoje šis laivų tipas tebeegzistuoja. Šiuo metu Rusija turi 9 tokius laivus (projektai 1134B ir 1155).

Taip pat skaityti
-----------------

* Priešpovandeninis laivas
* Mažasis priešpovandeninis laivas
| **Stanislovas Hozijus** |
| --- |
|  |
| Herbas "Hozyusz" |
| Herbas "Hozyusz" |
|  |
| Gimė | 1504 m. gegužės 5 d.Krokuva |
| Mirė | 1579 m. rugpjūčio 5 d.Kapranika prie Romos |
| Tėvas | Ulrichas Hozijus |
|  |
|  **Vikiteka** | Stanislovas Hozijus |

**Stanislovas Hozijus** (lot. *Stanislaus Hosius*, lenk. *Stanisław Hozjusz*, 1504 m. gegužės 5 d. Krokuva – 1579 m. rugpjūčio 5 d. Kapranika prie Romos) – Katalikų bažnyčios veikėjas, kardinolas, teologas.

Biografija
----------

Stanislovo Hozijaus medalis
Kilęs iš Krokuvos miestiečių. 1519-1524 m. studijavo Krokuvos universitete. Vėliau Krokuvos vyskupo rūmuose dirbo mokytoju. Domėjosi humanizmu, palaikė ryšius su Erazmu Roterdamiečiu. 1529-1534 m. studijavo Bolonijoje. Nuo 1538 m. Lenkijos karaliaus sekretorius. 1538 m. paskirtas Varmės, 1540 m. dar ir Krokuvos, 1542 m. Sandomiero kanauninku. 1549-1550 m. ir 1569 m. vykdė Žygimanto Augusto diplomatinius pavedimus. Nuo 1549 m. Chetalo, nuo 1551 m. Varmės vyskupas. Tapo aktyviu kontrreformacijos veikėju. Iš vyskupijos šalino kitatikius. Pasisakė prieš tautinės bažnyčios Lenkijoje koncepciją. Nuo 1558 m. dirbo Romoje. 1560-1561 m. popiežiaus nuncijus Vienoje. 1561 m. kardinolas. 1561-1563 m. dalyvavo Tridento susirinkime, 1563 m. jam vadovavo. 1564 m. grįžo į Lenkiją, įtikino Žygimantą Augustą pritarti šio susirinkimo nutarimams ir stiprinti kovą su reformacija. 1564 m. į Lenkiją pakvietė jėzuitus ir Braunsberge (dab. Branevas) įkūrėjų pirmąją kolegiją (*Collegium Hosianum*). Nuo 1569 m. vėl dirbo Romoje. 1572-1578 m. vokiečių reikalų kongregacijos narys.

Meno ir kultūros mecenatas. Parašė daug teologijos veikalų ir poleminių laiškų (rink. „Opera omnia" 1584 m. Svarbiausiame veikale „Confessio fidei catholicae Christiana" (1557 m. 39 leidimai) išdėstė Katalikų bažnyčios svarbiausias nuostatas. Bažnyčios vienybės simboliu laikė popiežiaus instituciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Stanislovas Hozijus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 662 psl.