recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*
Koordinatės: 54°23′01″š. pl. 23°38′44″r. ilg.﻿ / ﻿54.383636°š. pl. 23.645506°r. ilg.﻿ / 54.383636; 23.645506

|  Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Alytaus |
| **Savivaldybė** | Alytaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Simnas |
| **Adresas** | Kreivoji g. 3 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1520 m. |
| **Stilius** | renesansas |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Simno Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Simne. Bažnyčioje sumontuoti garsaus lietuvių meistro Jono Garalevičiaus pagaminti vargonai.

Istorija
--------

Simno valdytojas Jonas Zabžezinskas 1520 m. pastatė mūrinę bažnyčią. Rusijos kariuomenė 1655 m. ją gerokai apgadino. Po 1674 m. suremontuota: paaukštintas bokštas, pristatyta presbiterija, vėliau – 2 koplyčios, zakristija. 1730 m. suskliausta šiaurinė koplyčia, tarp 1764 ir 1776 m. – presbiterija. Nuo 1782 m. veikė parapinė mokykla. 1812 m. prancūzai bažnyčioje įrengė karo ligoninę.

1815 m. šventorius aptvertas pynučiais. Šiaudinis bažnyčios stogas 1823 m. pakeistas lentiniu. Po 1847 m. gaisro pažemintas bokštas, suskliaustos navos, paaukštinti bokšteliai. Po 1872 m. gaisro pažemintos grindys, užverstos kriptos. 1888 m. pristatyta zakristija. Nuo 1893 m. lietuviai prašė leisti bažnyčioje giedoti gimtąja kalba. 1896 m. pradėta giedoti lietuviškai. Lenkiškai kalbantys miestelėnai priešinosi, skundė valdžiai Simno kunigus. Lietuviškos giesmės nepanaikintos, riaušės liovėsi. Iki 1906 m. įsikūrė Gyvojo rožančiaus brolija. Ji įsteigė parapijos biblioteką.

1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius (pirmininkas kunigas Vincas Vaičiūnas). 1914 m. per susišaudymą apgadintas bažnyčios stogas, lubos, sudaužyti visi vitražai. Klebonas Vincas Šeškevičius bažnyčią suremontavo. 1919 m. pristatyti kontraforsai. 1938 m. rekonstruoti pamatai, sutvirtintos sienos ir skliautai.

1941 m. bomba sugriovė kleboniją. 1944 m. liepos 28 d. bažnyčia apdegė. Po gaisro uždengtas stogas. Kunigas Juozas Žemaitis 1958 m. bažnyčią atnaujino.

Architektūra
------------

Bažnyčia renesansinė, lotyniško kryžiaus plano, bazilikinė, vienabokštė, su penkiasiene apside, 2 zakristijomis ir 2 bokšteliais. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais, dengtų cilindriniais ir kryžminiais skliautais. Šventoriaus kampe stovi mūrinė varpinė.

* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* VarpinėVarpinė
* Skulptūra šventoriujeSkulptūra šventoriuje

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kainodara** – vienas iš rinkodaros komplekso elementų, nurodantis prekės kainos nustatymo metodą, paprastai išskiriami pagrindiniai trys kainos nustatymo metodai.

Į sąnaudas orientuota kainodara
-------------------------------

* sąnaudų padengimo kainodara: naudojama dažniausiai universalinėse parduotuvėse. Kiekvieno produkto kaina priklauso nuo to, kiek sąnaudų jį sukuria.
* tikslinė kainodara: nustatoma norima kaina, o tada sąnaudos yra atitinkamai „optimizuojamos", kad tokia kaina galėtų būti pasiekta.

Į konkurentus orientuota kainodara
----------------------------------

* naudojami einamų kainų, uždarų konkurencinių pasiūlymų metodai.
* kaina nustatoma tokia pati, kaip ir konkurentų.

Į vartotoją (paklausą) orientuota kainodara
-------------------------------------------

Pirmiausia išsiaiškinama, ar prekei yra vartotojas ir kokią vertę prekė jam sudaro. Toliau vertinama, ar vartotojo (rinkos) pasirengimas mokėti atitinkamą kainą už siūlomą prekę nėra žemesnis bent jau už prekės savikainą. Jeigu sąlygos tenkinamos, prekė yra siūloma vartotojui.
| **Bronius Čekanauskas** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. liepos 27 d. (71 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | sporto žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universitetas |

**Bronislovas** (**Bronius**) **Čekanauskas** (g. 1951 m. liepos 27 d. Kaune) – Lietuvos sporto žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1969 m. baigė Kauno 6-ąją vidurinę mokyklą.

1974 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.

1972–1984 m. laikraščio „Tiesa" redakcijos korespondentas, sporto skyriaus vedėjas. 1984–1990 m. laikraščio „Sovetskij sport" korespondentas Lietuvai. 1989–1990 m. leidinio „Krepšinio apžvalga" redakcinės kolegijos narys. 1991–1993 m. žurnalo „Karys" vyriausiasis redaktorius. 1994–1998 m. laikraščio „Lietuvos sportas" vyriausiasis redaktorius. 1998–1999 m. žurnalo „Sporto veidas" vyr. redaktorius, 1999–2000 m. žurnalo „Sportas ir automobiliai" vyr. redaktorius. 2000–2014 m. Lietuvos tautinio olimpinio komiteto spaudos atstovas. 2003 m. - 2020 m. leido ir redagavo LTOK žurnalą „Olimpinė panorama". Daugiausia rašo sporto, teisės klausimais, spausdina humoristinius kūrinius. Dirbo Atlantos, Sidnėjaus, Atėnų, Pekino, Londono vasaros ir Solt Leik Sičio, Turino, Vankuverio žiemos olimpinėse žaidynėse, Singapūro ir Nandzingo vasaros jaunimo olimpinėse žaidynėse, šešiuose Europos jaunimo vasaros olimpiniuose festivaliuose, dešimtyje Europos ir pasaulio vyrų bei moterų krepšinio čempionatų ir t. t.

Nuo 1976 m. Lietuvos sporto žurnalistų federacijos narys, 1978–1986 m. federacijos generalinis sekretorius.

Bibliografija
-------------

* Ant imtynių kilimo. – Vilnius: Mintis, 1983. – 62 p.: iliustr.
* Nusikaltimų pėdsakais / Arnoldas Čaikovskis, Bronius Čekanauskas. – Vilnius: Mintis, 1988. – 174 p. – ISBN 5-417-00085-X
* Krepšinio aistrų sūkury / Sergejus Jovaiša (liter. bendrautorius). – Vilnius: Vyturys, 1989. – 154 p.: iliustr. – ISBN 5-7900-0317-6
* Jaska, Fedia ir Edziūnė: humoreskos / dail. Žygimantas Zakšeckis. – Vilnius: Spauda, 1992. – 47 p.: iliustr.
* *The Lithuanian national team at the XIX Olimpic Winter Games in Salt Lake, 2002* / Bronius Čekanauskas, Petras Statuta. – Vilnius, 2002. – 24 p.: iliustr. – ISBN 9986-535-35-2
* Žiemos žaidynės pavasarėjančiame Turine / tekstų autoriai Bronius Čekanauskas, Paulius Jurkevičius; fotogr. Alfredas Pliadis. – Vilnius: Lietuvos tautinis olimpinis komitetas, 2006. – 63 p.: iliustr. – ISBN 9986-535-47-6
* Ją vadino Trakų Karaliene: trisdešimt penkeri Irenos Misiūnienės metai Trakų pilies muziejuje / Bronius Čekanauskas, Jonas Misiūnas. – Vilnius: Gairės, 2009. – 131 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-759-35-5

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 88 psl.
2. ↑
| **Simon Ammann** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1981 m. birželio 25 d. (41 metai)Grabsas (Šveicarijos vėliava Šveicarija) |
| Tėvas | Heinrich Ammann |
| Motina | Margit Ammann |
| Olimpinis čempionas |
|  |
| Veikla | Šveicarijos šuolininkas su slidėmis. |
| Organizacijos | RG Churfirsten |

**Simon Ammann** (g. 1981 m. birželio 25 d.) – Šveicarijos šuolininkas su slidėmis. 2002 m. ir 2010 m. žiemos olimpinių žaidynių čempionas.

Sportininkas karjerą pradėjo 1996 m. būdamas šešiolikos metų. 1997 m. – 1998 m. sezono metu dalyvavo pasaulio taurės varžybose. Tą patį sezoną sportininkas debiutavo 1998 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kur užėmė 35 vietą. 2002 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas iškovojo aukso medalius abiejose individualiose rungtyse. 2006 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas užėmė tik 38 ir 15 vietas. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse sportininkas vėl kopė ant garbės pakilos. Jis iškovojo aukso medalius abiejose individualiose rungtyse. Nuo 2006 m. Ammann pradėjo studijuoti informacines technologijas ir elektros inžineriją *Ciuricho Šveicarijos federaliniame technologijų institute*.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Kaimynai (reikšmės).*
**Kaimynai** – XV–XVI a. Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje žinoma priklausomų valstiečių kategorija.

Kaimynų (koimincy, kaip jie vadinami LDK aktuose) statusą ir jų reikšmę detaliai yra ištyręs lietuvių istorikas Konstantinas Jablonskis. Jis parodė, kad kaimynai – tai buvę dvarininkų ant žemės pasodinti vergai (belaisviai), tokiu būdu gavę neišeivinių valstiečių statusą. Žemė jiems buvo suteikiama dirbti, kad nereiktų ne tik vergų (belaisvių) išlaikyti, o ir turėti ekonominės naudos. Kaimynai pasak K. Jablonskio yra tarpinė grandis tarp buvusio vergo ir baudžiauninko valstiečio. Kaimynai iliustruoja vieną iš baudžiauninkų atsiradimo, vadinasi ir baudžiavos formavimosi kelių Lietuvoje. Žygimanto Augusto 1557 m. valstybiniuose Lietuvos dvaruose įvykdyta Valakų reforma visus kaimynus pavertė valakiniais valstiečiais, tuo pavyzdžiu vėliau pasekė ir privatūs dvarininkai. III Lietuvos statutas aspskritai pateisino tik karo belaisvio statusą ir numatė, kad karo belaisvių palikuonys privaloma tvarka turi būti kurdinami žemėje. Būtent aukščiau aptarta reikšme „kaimynų" sąvoką naudoja Mikalojus Daukša savo katekizme, pavyzdžiui: „kaip turi šeimyna, kaimynai ir tarnai po akim viešpatų savų laikytis ir gyvent."

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAnkstyvosios LDK valstiečių klasės |
| --- |
|  |
| 
* Kaimynas
* Laukininkas
* Šeimynykštis
* Veldamas
 |
|  |
| Taip pat skaitykite: Leičiai: Lietuvos didikai: Valakų reforma |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Meiktilaမိတ္ထီလာမြို့ |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

MeiktilaMeiktila

20°53′0″ š. pl. 95°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.88333°š. pl. 95.88333°r. ilg.﻿ / 20.88333; 95.88333﻿ (Meiktila)Koordinatės: 20°53′0″ š. pl. 95°53′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.88333°š. pl. 95.88333°r. ilg.﻿ / 20.88333; 95.88333﻿ (Meiktila) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6:30) |
|  |
| **Valstybė** | Mianmaro vėliava Mianmaras |
| **Teritorija** | Mandalajaus regionas Mandalajaus provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 219 938  |
|  |
|  **Vikiteka** | Meiktila |

**Meiktila** – miestas Mandalajaus provincijoje, Mianmare. Miestas įsikūręs ežero Mektila krante ir magistralių Baganas-Taundžis, Jangonas-Mandalajus ir Meiktila – Mjindžanas susikirtime.

Meiktilos ežeras yra dirbtinis ir, pagal mianmų legendą, buvo suformuotas prieš 2500 metus Sidharto Gautamo senelio. Jis yra 11,3 km ilgio, apie 0,8 km pločio ir užima 9 km² plotą. Vandenį ežerui tiekia Mon-Dei užtvanka.

Nuo kolonijinių laikų Meiktiloje, dėl to, kad miestas yra pagrindinių magistralių sankirtoje, taip pat yra karinis aerodromas ir strateginė karinė bazė.

Mieste yra koledžas, Mektilos ekonomikos institutas, Mektilos universitetas.
**Bronius Vytautas Bieliauskas** (1943 m. sausio 1 d. Kiškeliškės, Prienų valsčius – 2000 m. gruodžio 1 d. Vilnius) – Lietuvos inžinierius energetikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1964 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1991 m. technikos mokslų daktaras.

1964–1993 m. dirbo įmonėje „Venta", 1993–1997 m. Energetikos agentūroje. 1997–2000 m. Ūkio ministerijos Branduolinės energetikos skyriaus viršininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi darbai iš pereinamųjų procesų greitaveikių integrinių grandynų ryšio linijose, t. p. iš integrinių grandynų kristalų gamybos technologijos. Sukūrė supergreitaveikių integrinių grandynų kompleksą, naują puslaidininkinių prietaisų gamybos būdą, pagrįstą daugkartiniu savaiminiu susitapdinimu. 15 išradimų autorius. Vėlesni darbai iš branduolinės saugos ir teisės, branduolinės energetikos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronius Vytautas Bieliauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 170 psl.
**Kaimkalnių kapinynas** – prūsų kapinynas prie Kaimkalnių kaimo, (vok. *Keimkallen*, buv. Šventapilės apskritis, nuo 1946 m. rus. *Краснодонское – Krasnodonskoje*, Kaliningrado sr.). Vietovė 1419 m. minima *Kamkaln*, 1444 m. – *Kaymekallen*.

Tyrimai
-------

XIX a. antroje pusėje kasant smėlį Aismarių pakrantėje buvo aptikti 2 kapai, iš viršaus apdėti mažų akmenukų grindinėliais, po kuriais buvo mirusiųjų palaikai su įkapėmis – žalvariniais papuošalais ir ginklais. Pirmajame kape ant mirusiojo kaukolės pastebėta metalo patina, greičiausiai žalvarinės monetos žymės. Kitame kape rasti diržų apkalai. Kapai datuojami II amžiumi. 

Per 1933 m. archeologinius tyrinėjimus Karlas Engelis ištyrė apie 100 sudegintų V a. – VI a. mirusiųjų kapų. Mirusieji laidoti urnose ir be jų su skurdžiomis įkapėmis. Daugiausia rasta gintarinių karolių ir pakabukų, segių, diržų sagčių, keli trumpi kalavijai ar kovos peiliai. Kapinyne taip pat aptikta žirgų kapų, rasta griaučių, žąslų ir sagčių. Viename žirgo kape buvo geležinis skambalas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valdemaras Šimėnas. *Kaimkalnių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 135 psl.

Koordinatės: 54°29′59″ š. pl. 19°59′46″ r. ilg.﻿ / ﻿54.49972°š. pl. 19.99611°r. ilg.﻿ / 54.49972; 19.99611
**Bronius Suduikis** (1884 m. – 1962 m.) – Vilniaus krašto pedagogas, Vilniaus lietuviškos progimnazijos (vad. *Pono Suduikio mokyklos*) įteigėjas ir vienintelis jos vadovas.

Biografija
----------

Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Vilniuje, vargonavo Šv.Mikalojaus bažnyčioje ir vadovavo lietuvių našlaičių prieglaudos chorui. Buvo aktyvus Lietuvių mokytojų sąjungos narys, renkamas į jos valdybą. Pokaryje dirbo mokytoju Vilniaus lietuvių „Ryto" mokykloje.

1932 m. lenkų administracija „Ryto" mokyklą uždarė. Anuo metu šalyje vyko švietimo reforma – dalį pedagoginio krūvio gimnazijos turėjo perduoti pradinėms mokykloms. Tuo pasinaudojo Br. Suduikis ir įkūrė šešiametę pradinę mokyklą, faktiškai pagal progimnazijos programą ruošusią būsimuosius moksleivius Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijai. Oficialiai ji buvo vadinama *Valdiška mokykla Nr. 41* ir pradžioje registruota Algirdo g. o vėliau įsikūrė prie Tauro kalno. Licenzija buvo suteikiama tik vieneriems metams, todėl kasmet reikėdavo ieškoti kitų patalpų ir registruotis iš naujo.

Į mokyklą priimdavo pats jos vedėjas Bronius Suduikis, prieš tai asmeniškai patikrinęs stojančiojo žinias. Kartu jis buvo ir reikliu matematikos mokytoju, propagavęs triženklių skaičių sudėties–atimties veiksmus atlikinėti mintinai. Nors pradžioje tarp Vilniaus lietuvių buvo abejonių dėl tokios mokyklos tikslingumo, vėliau ji išpopuliarėjo ir mokinių skaičius augo. 

Tolomesnis Br.Suduikio likimas nežinomas.

Išnašos
-------

1. ↑   Senųjų vilniečių sąrašas
2. ↑   Vienas gimnazijos istorijos puslapis – gyvai // Bernardinai.lt, 2011–05–13

Šaltiniai
---------

* Įžymus Vilniaus krašto mokytojas // Voruta, 2010–01–10
* Pranė Makariūnienė. *Vilniuje ir Vilniaus krašte 1915-1939 metais.* – Voruta, 1999 129 psl.
| Uostadvario švyturys |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
|  |
| Koordinatės | 55°20′39.35″ š. pl. 21°17′29.35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3442639°š. pl. 21.2914861°r. ilg.﻿ / 55.3442639; 21.2914861Koordinatės: 55°20′39.35″ š. pl. 21°17′29.35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.3442639°š. pl. 21.2914861°r. ilg.﻿ / 55.3442639; 21.2914861 |
|  |
| Aukštis | 18 m. |
|  |
| Pastatytas | 1876 m. |
|  |
| Vieta | Šilutės rajonas |
|  |
| Vandens telkinys | Kuršių marios |
|  |
| Signalo matomumas |  |

**Uostadvario švyturys** – švyturys Šilutės rajone, Nemuno deltoje, Uostadvario kaime.

Švyturys taisyklingo aštuonkampio formos, sienų briaunos papuoštos žalios spalvos glazūruotomis plytomis, sienos raudonų plytų mūro. Viduje – įvijiniai betoniniai laiptai, vedantys į žibinto patalpą, iš kurios patenkama į apžvalgos aikštelę. Aukštis 18 m.

Istorija
--------

Pašto ženkle pavaizduotas Uostadvario švyturys
1873–1876 m. priešais Minijos žiotis pastatytas aštuoniakampis Uostadvario švyturys, sujungtas su švyturio sargo gyvenamuoju namu. Dabar tai technikos istorijos paminklas, navigacijai nebenaudojamas, bet yra puikus Rusnės ir Minijos apylinkių apžvalgos bokštas.

1907 m. pastatyta vandens kėlimo stotis su garo turbina, susiurbianti pievų vandens perteklių ir nuleidžianti jį į Atmatos upę. Tai yra pirmasis tokios paskirties statinys Lietuvos teritorijoje. Statinys buvo restauruotas XXI a. jame įrengtas Šilutės polderių muziejus.

Lietuvos paštas 2003 m. išleido pašto ženklą su Uostadvario švyturio vaizdu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.turistopasaulis.lt. „Uostadvario švyturys ir vandens kėlimo stotis – lankytina vieta Šilutės rajone". Suarchyvuotas originalas 2016-03-02. Nuoroda tikrinta 2016-03-02.
| ***Rytojus niekada neateis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Tomorrow Never Comes |
| Kilmės šalis |  Kanada Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Peter Collinson |
| Vaidina | Oliver Reed  Susan George  John Ireland  Donald Pleasence |
| Metai | 1978 |
| Žanras | drama, trileris |
| Trukmė | 109 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Rytojus niekada neateis** (angl. *Tomorrow Never Comes*) – 1978 m. sukurtas filmas.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po nesėkmingai susiklosčiusios išvykos, kurios metu tikėjosi užsidirbti pinigų vestuvėms, Frenkas grįžta į miestą. Jis ieško savo merginos, dainininkės Džeinės, tačiau iš įvairių užuominų sužino, kad ši greičiausiai jau turi kitą gerbėją. Gindamas jos garbę, Frenkas bare įsivelia į muštynes ir jam sunkiai sužeidžiama galva. Jo bičiulis parsiveda jį namo, tačiau atsigavęs Frenkas pasišalina. Po visą naktį trukusių klajonių jis randa namus, kuriuose dabar gyvena Džeinė. Aiškėja, kad būstas priklauso baro, kuriame dainuoja Džeinė, savininkui Robertui Lynui, ir gandai apie jos neištikimybę yra tiesa.

Išsigandusi kruvino Frenko, namų tarnaitė iškviečia policiją, tačiau konflikto metu Frenkas atima pareigūno ginklą ir šį sužeidžia. Neturėdamas kitos išeities, jis su Džeine užsibarikaduoja namuose.

Policijos pareigūnui Vilsonui tai paskutinė darbo diena, nes jis nusprendė grįžti į gimtąjį miestą, kadangi pavargo nuo prievartos ir nesibaigiančių nusikaltimų. Visus konfliktus taikiai besistengiančiam išspręsti Vilsonui visiška priešingybė yra karštakošis Vilis, kuris turi perimti jo pareigas. Kai gaunamas pranešimas apie susišaudymą ir galimą pagrobimą, Vilsonas imasi vadovauti paskutinei savo bylai.

Užsibarikadavęs Frenkas reikalauja susitikimo su Robertu Lynu, tačiau šis pernelyg įtakingas mieste ir policijos viršūnės stengiasi visais būdais jį apsaugoti nuo skandalo, tuo tarpu Vilsonui kelia įtarimą Frenko elgesys, nes pastarasis niekada nebuvo agresyvus. Pasitaręs su jo draugu ir gydytoju, policininkas įsitikina, kad agresyvų elgesį gali lemti patirta galvos trauma, tačiau tai niekam daugiau nerūpi – policija privalo išvaduoti įkaitę bet kokia kaina.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Oliver Reed- Vilsonas
* Susan George – Džeinė
* Raymond Burr – Berkas
* John Ireland – kapitonas
* Stephen McHattie – Frenkas
* Donald Pleasence – daktaras Todas
* John Osborne – Robertas Lynas
* Paul Koslo – Vilis

Apdovanojimai
-------------

* Maskvos tarptautinis kino festivalis (nominacija) – pagrindinis prizas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „11th Moscow International Film Festival (1979)". *MIFF*. Suarchyvuotas originalas 2014-04-03. Nuoroda tikrinta 2013-01-14.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
**42** – 2007 m. kino studijoje „ART&A" sukurtas serialas. Drama. Filmo biudžetas – 1,2 mln €.

Kūrybinė grupė
--------------

* Scenarijaus autoriai – Maris Martinsons, Raimondas Paškevičius
* Režisierius statytojas – Maris Martinsons
* Operatoriai – Robertas Pileckas, Mantas Šatkus
* Prodiuseris – Violeta Kilšauskienė, Maris Martinsons.

Vaidina
-------

* Saulius Balandis – *Klausas*
* Vilhelmina Raubaitė
* Rimantė Valiukaitė – *Olga*
* Mantas Mieliauskas
* Jokūbas Bareikis.

Siužetas
--------

Serialo centrinė figūra – 42-ejų metų lenkas Klausas. Vedęs lietuvaitę Sofiją jis persikelia į Lietuvą, tikėdamasis visaverčio gyvenimo. Netrukus pora susilaukia sūnaus Hario. Deja, santykiai šeimoje nesiklosto, Klausas paguodą suranda Vilniuje gyvenančios lenkaitės Olgos glėbyje. Per trumpą laiką Klausas praranda viską – žmoną, draugus, verslą, mamą, kūdikį.

Filme parodomas tipiškas 30-50 metų vyrų gyvenimas, pakilimai ir nuosmūkiai, žmonių tarpusavio santykiai trijų šalių – Latvijos, Lenkijos ir Lietuvos – šių laikų aplinkoje.

Nuorodos
--------

* 42 (TV Series 2007)IMDB
| Nemajūnų piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis 2014 m. |
| 

Nemajūnų piliakalnisNemajūnų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°33′59.8″ š. pl. 24°4′15.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.566611°š. pl. 24.070972°r. ilg.﻿ / 54.566611; 24.070972Koordinatės: 54°33′59.8″ š. pl. 24°4′15.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.566611°š. pl. 24.070972°r. ilg.﻿ / 54.566611; 24.070972 |

 |
| Vieta | Birštono savivaldybė |
| Seniūnija | Birštono seniūnija |
| Aukštis | 10 m |
| Plotas | 37x23 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1971 |
| Registro Nr. | AR826/ 5512 /A158 |

**Nemajūnų piliakalnis** (arba ***Pilalė***) – piliakalnis Birštono savivaldybės teritorijoje, į šiaurės rytus nuo Nemajūnų, Birštono seniūnija. Pasiekiamas iš plento A16 Prienai – Trakai ties Būdomis pasukus į Nemajūnus, jų neprivažiavus už Geležiūnų nusileidus į Nemuno slėnį, pasukus į dešinę vakarų kryptimi, už 300 m – yra 100 m į dešinę šiaurėje, į pietus nuo elektros linijos. Piliakalnis vietovėje nepažymėtas.

Piliakalnis
-----------

Ant piliakalnio „pažymėtas" ąžuolas
Piliakalnis įrengtas Nemuno viršutinės terasos pakraštyje esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga pietų – šiaurės kryptimi, 37x23 m dydžio. Šlaitai statūs, 10 m aukščio. Vėliau, aikštelėje, atrodo, buvo įrengtos kapinaitės. Piliakalnis apaugęs krūmokšniais.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5000 m².

Tyrimai
-------

1971 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Naravų piliakalnis 6 km | Paverknių piliakalnis 5 km | Babronių piliakalnis 3 km |  |
|  |  | Stakliškių I piliakalnis 17 km |
| Šaltinėnų piliakalnis 5 km | Punios piliakalnis 6 km | Šilėnų piliakalnis (Birštonas) 3 km |

Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 114 (Nr. 470)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.160
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 1, p. 116–117.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Nemajūnai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Civilinės atsakomybės draudimas** – Asmens turtinių interesų, kylančių iš civilinės atsakomybės už nukentėjusiam trečiajam asmeniui ar jo turtui padarytą žalą, draudimas, kai draudiko mokamos draudimo išmokos dydis priklauso nuo nuostolių, kuriuos draudikas privalo atlyginti nukentėjusiam trečiajam asmeniui už padarytą žalą, dydžio, tačiau neviršijant draudimo sumos, jeigu ji nustatoma draudimo sutartyje.

Transporto priemonių civilinės atsakomybės draudimas
----------------------------------------------------

Transporto priemonės civilinės atsakomybės draudimas yra susiejamas su nurodyta transporto priemone ir apdraudžia nuo eismo įvykių, kuriuos padaro asmuo, vairuojantis kontrakte nurodytą transporto priemonę. Šis draudimas yra privalomas, tačiau visada sudaromas tik vieneriems metams, todėl reikia iš anksto informuoti klientus apie besibaigiančius draudimus.
| Talkotas |
| --- |
|  Talkotas žemupyje (šalia evangelikų bažnyčios) |
| **Ilgis** | 6,1 km |
| **Baseino plotas** | 12,2 km² |
| **Ištakos** | Jakaičiai (Jurbarko raj.) |
| **Žiotys** | Nemunas |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Talkotas |

**Talkotas** – upelis Jurbarko rajone, Nemuno dešinysis intakas, žemupyje iš pietryčių juosiantis Skirsnemunę.

Įteka į Nemuną 132,0 km atstumu nuo pastarojo žiočių, vandentakio kodas LR upių klasifikatoriuje – 10012080. Upelio ilgis – 6,1 km, baseino plotas – 12,2 km².

Geografija
----------

Talkoto upelio aukštupys plyti viršutinėje Nemuno terasoje. Jis prasideda Jakaičių kaimo dirbamuose laukuose, teka išlyginta vaga į pietvakarius. Į Nemuno slėnį leidžiasi rytiniu Skirsnemunės gyvenvietės pakraščiu. Pratekėjęs šalia Evangelikų liuteronų bažnyčios šventoriaus (iš vakarų pusės), kerta kelią  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda . Toliau pasuka 90° kampu ir apie 2 km srūva ištiesinta vaga lygiagrečiai plentui vakarų (Jurbarko) kryptimi. Nemuno pakrantės lankos pelkėtos, telkšo nedidelis ežerėlis. Pro Skirsnemunės vakarinę dalį į slėnį srūva Intakas, į Talkotą įsiliejantis už 0,9 km nuo jo žiočių. Į Nemuną Talkotas įteka ties pakrantėje įrengta automobilių stovėjimo aikštele. Netoliese pastatytas Panemunės dviračių tako informacinis stendas.

Istoriniai šaltiniai liudija, jog santakos kaimynystėje stovėjo Skirsnemunės piliakalnis (nuplautas potvynių) bei vokiečių ordino pilis Kristmemelis.

Įsikūrusios gyvenvietės: Jakaičiai, Skirsnemunė, Žvyriai.

Pavadinimas
-----------

Upėvardžio *Talkõtas* pavadinimo kilmė miglota: bandoma sieti su žodžiu *ti̇̀lkti* („rimti, tilti") arba laikomas finougrizmu (lyv. *tilk*, suom. *tilkka* „lašas").

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Nemuno intakai
* LR upių klasifikatorius
* Gamtos katalogas. Talkotas

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 339
**Mogiliavo ekonomija** – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos valstybinė žemės valda, ekonomija, kurios pajamos priklausė Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaikščiui kaip atlyginimas už Lietuvos didžiojo kunigaikščio pareigas.

Istorija
--------

Įkurta 1589 m. iš iki tol gyvavusios Mogiliavo seniūnijos žemių. 1604 m. turėjo 194 kaimus, suskirstytus į 12 vaitysčių. Karalius ekonomiją paprastai nuomodavo Lietuvos didikams. Pirmuoju Mogiliavo ekonomijos administratoriumi buvo Leonas Sapiega, paskutiniu (1736–1772 m.) – Mykolas Pociejus. 1772 m. Mogiliavo ekonomijos žemes užgrobė Rusijos imperija; tuo metu Mogiliavo ekonomija turėjo 25 063 vyriškosios lyties asmenis. Imperatorė Jekaterina II didžiąją dalį Mogiliavo ekonomijos žemių ir valstiečių išdalijo artimiesiems: V. Čičagovui – 3997 vyriškosios lyties asmenis, A. Jermolovui – 4445 vyriškosios lyties asmenis, Aleksandrui Rimskiui–Korsakovui – 5829 vyriškosios lyties asmenis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mogiliavo ekonomija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 305 psl.
|  |
| --- |
| Talk Talk |
|  
Talk Talk dainų rinkinio „The Collection" (2001) viršelis |
| Biografija |
| Kilmė |  Anglija |
| Žanrai | Rokas, Pop rokas, New Wave, Electro |
| Aktyvumo metai | 1981 – 1991 |
| Įrašų kompanija | EMI, Polydor |

**Talk Talk** – Anglijos muzikos grupė, kuri susikūrė 1981 m. Iš pradžių grupė pradėjo kaip jaunatviško New Wave stiliaus atstovai, panašiai kaip Duran Duran, tačiau greitu laiku išvystė nuosavą muzikinį stilių ir pasiekė tarptautinio populiarumo dainomis „Such a Shame" (1984), „It’s My Life" (1984), „Life’s What You Make It"(1986), „Living in Another World"(1986).

Nors atstovavo populiariajai romantinei electropop muzikai, Talk Talk visuomet priešinosi savo kūrybos komercializavimui. Pavyzdžiui, „It’s My Life" videoklipą grupė sukūrė iš gyvūnų ir gamtos vaizdų, kuriame vokalisto Mark Hollis lūpos pridengtos, sakančios „Fuck EMI" (liet. velniop EMI). Nors įrašų kompanija buvo skyrusi lėšų tradiciniam videoklipui, su šokančiomis merginomis ir pan. Talk Talk pasižymėjo ir įspūdingu gyvu savo dainų atlikimu, kaip, pvz. įraše *„London 1986"*.

1988 m. albumu *„Spirit of Eden"* grupė kardinaliai pakeitė stilių į eksperimentinį, post -roką. Nors vėlesni grupės darbai susilaukė didelio kritikų ir avangardinio roko muzikos mėgėjų dėmesio, tačiau prarado buvusį populiarumą. 1991 m. grupė baigė veiklą.

1990 m. EMI išleistas Talk Talk dainų rinkinys *„Natural History"* (JK – 3 vieta) buvo parduotas pasaulyje daugiau nei 1 mln. kopijų tiražu. 2003 m. No Doubt įrašė „It’s My Life" koverį, tapusį tarptautiniu hitu.

Nariai
------

* Mark Hollis – vokalas;
* Lee Harris – mušamieji;
* Simon Brenner – klavišiniai;
* Paul Webb – bosinė gitara.

Diskografija
------------

### Studijiniai albumai

* 1982 The Party’s Over
* 1984 It’s My Life
* 1986 The Colour of Spring
* 1988 Spirit of Eden
* 1991 Laughing Stock

### Kiti leidiniai

* 1986 London 1986 (koncertinis)
* 1986 Live at Montreux 1986 (DVD, vaizdo įrašas)
* 1990 Natural History: The Very Best of Talk Talk (dainų rinkinys)
* 1998 Asides and Besides (remiksai, reti įrašai)
* 2001 The Collection (dainų rinkinys)
* 2001 The It’s My Life: The Collection (dainų rinkinys)

Nuorodos
--------

* Allmusic apie Talk Talk: biografija, reviu
| Nemakščių senosios žydų kapinės |
| --- |
| Kapinių akmenys prie įėjimo vartelių |
| 

Nemakščių senosios žydų kapinėsNemakščių senosios žydų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°25′42″š. pl. 22°47′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.428301°š. pl. 22.784814°r. ilg.﻿ / 55.428301; 22.784814Koordinatės: 55°25′42″š. pl. 22°47′05″r. ilg.﻿ / ﻿55.428301°š. pl. 22.784814°r. ilg.﻿ / 55.428301; 22.784814 |

 |
| Vieta | Raseinių rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Nemakščių seniūnija |
| Plotas | 11 870 m² |
| Registro Nr. | u.k. 20738 / L913 |

**Nemakščių senosios žydų kapinės** – neveikiančios kapinės, esančios Raseinių rajono savivaldybėje, Nemakščių miestelio pakraštyje prie kelio  **196**  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis  (nuo Viduklės pusės). Jos yra regioninės reikšmės memorialinis paminklas, 1993 m. įrašytos į Kultūros vertybių registrą.

Kapinės pažymėtos rodykle

Nemakščių žydai
---------------

Vietinė žydų bendruomenė buvo turtingiausia iš aplinkinių miestelių, kuriuose gyveno daug žydų. Tarp Raseinių apskrities miestų ir valsčių centrų Nemakščiai 1940 m. buvo vienintelė gyvenvietė, kurioje daugumą gyventojų sudarė žydai (apie 650 žmonių). Daugiau žydų gyveno tik Raseinių, Jurbarko ir Kelmės miestuose. Prasidėjus II pasauliniam karui, Nemakščių valsčiaus žydus vyrus naciai įkalino įkurtame gete prie Viduklės geležinkelio stoties. Jie ten buvo sušaudyti kartu su Viduklės valsčiaus žydais. Nemakščiuose įrengtas getas buvo aptvertas spygliuota tvora, saugomas vokiečių ir lietuvių. Jis veikė iki 1941 m. rugpjūčio 22 d. kai ten kalintos moterys su vaikais buvo sušaudytos Legotiškės kaime.

Palaidojimai
------------

Kapinėse palaidoti Nemakščių miestelio žydų tautybės gyventojų palaikai. Teritorijoje padrikai išsidėstę įvairūs mažosios kraštovaizdžio architektūros statiniai ir vaizduojamojo meno formos – lauko akmens, betoniniai antkapiniai paminklai su įrašais hebrajų rašmenimis. Yra išlikę virš 30 antkapinių paminklų, tarp kurių daug nugriuvusių ar susmegusių į žemę antkapinių paminklų. Valstybės saugoma teritorija užima 11 870 m², kapinės aptvertos, pažymėtos informacine rodykle.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nemakščių senosios žydų kapinių vieta. *wikimapia.org*
2. ↑  „Objekto Nr. 20738 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. 1 2  Stanislovas Buchaveckas. Holokaustas Raseinių apskrityje. Nemakščių valsčiaus žydų žūtis. *genocid.lt*
Varšuvos karališkoji pilis
**Varšuvos karališkoji pilis** – istorinė ATR valdovų rezidencija Varšuvoje.

Istorija
--------

XIII–XV a. čia gotikinę pilį pastatė Piastai. XVI a. pr. jų valdos ir ši pilis atiteko Lenkijos ir Lietuvos valdovui Žygimantui Senajam. 1569 m. pasirašius Liublino uniją, Varšuvos pilis paskirta bendriems Lenkijos ir Lietuvos seimams. Žygimantas Augustas ją perstatė renesanso stiliumi. Po 1595 m. gaisro Vavelyje Zigmantas Vaza savo rezidenciją perkėlė į Varšuvą. 1598–1619 m. vyko pilies rekonstravimo ir pritaikymo nuolatinei karališkajai rezidencijai darbai. Ji įgavo ankstyvojo baroko bruožų. XVII a. vid. pilis buvo nusiaubta švedų. Po karo pamažu restauruota. XVIII a. pr. vėl nukentėjusi, pilis remontuota Saksų dinastijos valdovų, suteikusių jai rokoko stiliaus elementų. Paskutinysis Lenkijos ir Lietuvos valdovas Stanislovas Augustas Poniatovskis taip pat perstatė pilį. Įrengiant interjerus atsižvelgta į tuometį Stanislovo Augusto stilių. Pilies architektūra įgavo klasicizmo bruožų. Pilyje rezidavo Varšuvos kunigaikštystės valdovas, Rusijos gubernatoriai. 

Atkūrus Lenkijos valstybę XX a. pr. Varšuvos pilis buvo restauruota, joje įrengti ir prezidento apartamentai. 1939 m. prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, pilis sudegė, o vokiečių kariuomenė 1944 m. ją sulygino su žeme. Po karo vyko diskusijos dėl Varšuvos pilies, kaip Lenkijos valstybingumo simbolio, atkūrimo. 1971–1984 m. ji buvo atstatyta, o interjerai įrengti tik 1988 m.

Dabar pilyje veikia muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Varšuvos karalių pilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIV (Tolj–Veni). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2015
2. ↑  *Stanislovo Augusto stilius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Varšuvos karališkoji pilis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| Larbaالأربعاء |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

LarbaLarba

36°33′55″ š. pl. 3°9′14″ r. ilg.﻿ / ﻿36.56528°š. pl. 3.15389°r. ilg.﻿ / 36.56528; 3.15389﻿ (Larba)Koordinatės: 36°33′55″ š. pl. 3°9′14″ r. ilg.﻿ / ﻿36.56528°š. pl. 3.15389°r. ilg.﻿ / 36.56528; 3.15389﻿ (Larba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Alžyro vėliava Alžyras |
| **Vilaja** | Blidos vilaja |
| **Apskritis** | Larbos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 83 819  |
|  |
|  **Vikiteka** | Larba |

**Larba** (arab. الأربعاء, pranc. *al-Larbaʾāʾ*) – miestas Alžyro šiaurėje, Blidos vilajoje, 25 km į pietryčius nuo Alžyro miesto; apskrities centras. Verčiamasi žemės ūkiu, gyvulininkyste.

Istorija
--------

Kitados apgyvendinta vietos genčių, o prancūzų armijai okupavus kraštą, pasidėjo kolonizacija. Pirmieji naujakuriai atvyko į regioną nuo 1831 m. kad sukurtų kolonizacijos centrą. Larbos miestas buvo įkurtas 1856 m. kaip visateisė savivaldybė, prijungta prie Alžyro departamento ir pavadinta Arba arba Arbah. Kai kurie šaltiniai teigia, kad Arbos pavadinimas kilęs iš senojo pavadinimo *Merabâa*.

Po Alžyro nepriklausomybės miestas buvo pavadintas Larba arba Arba.

Sportas
-------

Miestą garsina vietos futbolo klubas.

* RC Arbaâ – futbolo klubas;
* Namų rungtynes žaidžia Ismaïl Makhlouf stadione (pranc. *Stade du Ismaïl Makhlouf*), talpinančiame 7 tūkst. žiūrovų.

Išnašos
-------

1. ↑  Globalsportsarchive
2. ↑  Stadiono talpa 7 tūkst. žiūrovų
Koordinatės: 51°18′0″ š. pl. 30°0′18″ r. ilg.﻿ / ﻿51.30000°š. pl. 30.00500°r. ilg.﻿ / 51.30000; 30.00500

Įvažiavimas į Černobylio zoną
**Černobylio zona** – uždaras rajonas, Ukrainoje, Kijevo srities šiaurinėje dalyje, 30 km aplink Černobylio AE. Šis darinys suformuotas 1986 m. po Černobylio katastrofos. Teritorija apima maždaug 2600 km² plotą.

Istorija
--------

Černobylio zona Kijevo srityje. Teritorija apima maždaug 2600 km² plotą ir yra padalyta į 10 km ir 30 km spindulio apie Černobylio AE zonas.
Dabartinėje zonos vietoje anksčiau buvo Černobylio ir Ivankovo rajonai. Černobylio rajone 1970 m. buvo pradėtos Černobylio AE statybos, suprojektuotas visiškai naujas Pripetės miestas, kuriame apsigyveno elektrinės statytojai, jų šeimos, viso apie 50 000 gyventojų. Praėjus šešiolikai metų, 1986 m. balandžio 25 d. įvyko didžiausia pasaulio mastu Černobylio AE avarija, kurios padariniai tebejaučiami iki šiol. Per dvi savaites iškeldinta apie 150 000 gyventojų iš zonos 30 km spinduliu. 4-asis elektrinės reaktorius, kuriame įvyko avarija 1986 m. gruodį užbetonuotas sarkofage. Visgi, zona išlieka viena radioaktyviausių vietų visoje Žemėje. Nepaisant to, dalis gyventojų grįžo į ją gyventi 1987 m. pradžioje (dabar ten gyvena apie 400 žmonių). Į zoną nuo 2002 m. įleidžiami turistai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Bondarkov, Mikhail D. (2011). "Environmental Radiation Monitoring in the Chernobyl Exclusion Zone - History and Results 25 Years After". *{{{booktitle}}}*, US: Savannah River National Laboratory / Savannah River Nuclear Solutions.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Černobylio zona** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Mažieji šikšnosparniai** |
| --- |
| Brandto pelėausis (*Myotis brandtii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Šikšnosparniai  *( Chiroptera)* |

 |

**Mažieji šikšnosparniai** – nesistematinė šikšnosparnių (*Chiroptera*) grupė, kuriai priklauso nedideli, 3-14 cm ilgio smulkūs trumpasnukiai žvėreliai. Minta vabzdžiais, bet yra grobuonių ir kraujasiurbių. Turi mažas akis, tačiau labiau išsivystęs garsinės lokacijos aparatas. Senesnėje biologinėje klasifikacijoje ilgą laiką mažieji šikšnosparniai buvo laikomi vienu iš dviejų šikšnosparnių pobūrių moksliniu pavadinimu *Microchiroptera* (kitas pobūris buvo didieji šikšnosparniai, *Megachiroptera*). Tačiau vėlesni tyrimai parodė, kad šis išoriniais panašumais paremtas skirstymas neatitinka tikrųjų evoliucinių ryšių, ir tokios klasifikacijos buvo atsisakyta.

Tradiciškai mažiesiems šikšnosparniams buvo priskiriama apie 800 rūšių, priklausančių šioms pagrindinėms šeimoms:

* Pasaganosiniai (*Rhinolophidae*);
* Lapanosiniai (*Phyllostomidae*);
* Tikrieji vampyrai (*Desmodontidae*);
* Lygianosiniai (*Vespertilionidae*).

Išnašos
-------

1. ↑
| **Vincas Kvieska** |
| --- |
| Gimė | 1889 m. lapkričio 8 d.Rikliai prie Kavarsko |
| Mirė | 1958 m. lapkričio 30 d. (69 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1916 m. Peterburgo universitetas |

**Vincas Kvieska** (1889 m. lapkričio 8 d. Riklikai prie Kavarsko – 1958 m. lapkričio 30 d. Čikaga) – Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1916 m. baigė Petrogrado universiteto Istorijos skyrių. 1918–1919 m. mokytojavo gimnazijose, nuo 1921 m. dar vadovavo Ukmergės metiniams mokytojų kursams. Vienas mokytojų profsąjungos veikėjų. 1923 m. vasario mėn. – 1929 m. gruodžio mėn. žurnalo „Mokykla ir gyvenimas" atsakingasis redaktorius. 1921–1940 m. Spaudos fondo veikėjas, kurį laiką valdybos pirmininkas. 1922–1927 m. Antrojo ir Trečiojo Seimo atstovas, priklausė Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos frakcijai, šios partijos veikėjas. 1933 m. už bendradarbiavimą su tautininkais pašalintas iš Valstiečių liaudininkų sąjungos. Dalyvavo Šaulių sąjungos, savivaldybių veikloje, buvo Ukmergės apskrities tarybos pirmininkas. Nuo 1927 m. dirbo Koopercijos banke, jo valdybos pirmininkas. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugpjūčio mėn. suimtas, kalintas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. Nuo 1949 m. gyveno JAV.

Bendradarbiavo laikraštyje „Lietuvos žinios", žurnaluose „Talka", „Tauta ir ūkis", „Vaga", JAV lietuvių spaudoje, 1925–1926 m. išleido brošiūrų, skirtų politinių partijų rinkimų kovai.

Bibliografija
-------------

* Italijos kooperacija, 1935 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Vincas Kvieska*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 380 psl.
| **Pinus radiata** |
| --- |
| Spindulinė pušis (*Pinus radiata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Pušis  *( Pinus)* |
| Rūšis: | Spindulinė pušis  *( Pinus radiata)* |

 |

**Spindulinė pušis** (*Pinus radiata*) – pušinių šeimai (*Pinaceae*) priklausanti spygliuočių medžių rūšis. Paplitusi Šiaurės Amerikoje, vakarų JAV, keliose Kalifornijos pakrantės vietose bei Gvadalupės ir Kedrų salose, priklausančiose Meksikai. Introdukuotos kitose JAV vietose, Čilėje, PAR, Europoje, Australijoje ir Naujoje Zelandijoje.

Aukštis 15-30 m, kamieno skersmuo 30-90 cm. Kamienas status, laja plačiai kūgiška, vėliau virsta apskrita ir plokščia. Žievė rausvai ruda ar pilka, sueižėjusi netaisyklingomis stačiakampėmis plokštelėmis. Spygliai 9-15 cm ilgio, 1,3-1,8 mm storio, susitelkę po 2-3. Vyriški kankorėžiai 10-15 mm ilgio, cilindriški. Moteriški Kankorėžiai kiaušiniški, gelsvai rudi, 7-15 cm ilgio, 1 cm ilgio žvyneliais. Gali išsilaikyti neprasivėrę iki 40 metų. Sėklos 6 mm ilgio, su 2-3 cm ilgio skristuku.

Spindulinė pušis dėl savo retumo natūraliose augavietėse saugoma.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Kankorėžis
* Spygliai ir vyriški kankorėžiai
* Augavietė Kalifornijoje


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spindulinė pušis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Bazilikos titulas
Šventojo Jono bazilika Laterane
Laterano bazilikos centrinė nava
Popiežiaus sostas bazilikos apsidėje
**Laterano Šv. Jono bazilika** (it. *Basilica del Santissimo Salvatore e dei Santi Giovanni Battista ed Evangelista in Laterano*, oficialus pavadinimas lot. *Archibasilica Sanctissimi Salvatoris*, Švenčiausiojo Išganytojo archibazilika) – aukščiausia pagal rangą Romos katalikų bažnyčia, visų Romos ir pasaulio bažnyčių motina, kurioje stovi popiežiaus sostas.

Istorija
--------

Antikinės Romos laikais Laterane buvo didelis dvaras, kurį paveldėjęs pirmasis krikščionių imperatorius Konstantinas Didysis padovanojo krikščionių Bažnyčiai ir greta 324 m. pastatė pirmąją Romoje baziliką. Tuometinis popiežius Šventasis Silvestras I, krikštijęs imperatorių, ją paskyrė Išganytojui Kristui. Bazilikos globėjas buvo Šv. Jonas Krikštytojas, nuo XII a. apaštalas Jonas. 

Iš tų laikų Laterano dvaro rūmų, kuriuose iki Avinjono nelaisvės gyveno visi popiežiai, išlikusi yra tik baptisterija. Klaidingai manoma, kad ji pastatyta toje vietoje, kur buvo pakrikštytas imperatorius. Popiežius Sikstas III baptisteriją perstatė, vėliau ji kelis kartus restauruota.

Be to, kairiojoje aikštės pusėje yra „Šventieji laiptai", įrengti *Sancta Sanctorum* koplyčioje. Šiais laiptais, kaip manoma, Jėzus lipo pas Pontijų Pilotą. Šiuos laiptus į Romą atgabenusi imperatoriaus motina Šv. Elena. Nuo viduramžių jų 28 pakopomis lipama tik keliais. Laiptų viršuje yra „Šventų Švenčiausia" (*Sancta Sanctorum*) koplyčia, kurioje melstis viduramžiais galėjo tik popiežius. *Sancta Sanctorum* pavyzdžiu pastatyta Tytuvėnų Kristaus laiptų koplyčia.

Aikštės viduryje architektas D. Fontana 1588 m. pastatė XVIII Egipto dinastijos obeliską, kurį buvo pasistatę Tutmozis III ir jo sūnus Tutmozis IV.

Bazilika, kurioje įvyko visi penki Laterano susirinkimai, bėgant amžiams buvo kelis kartus sugriauta ir vėl atstatyta. Labiausiai ji nukentėjo, kai popiežiai buvo pasitraukę į Avinjoną. Ji du kartus degė, todėl iš buvusios jos didybės nieko neliko. Sugrįžę iš Avinjono popiežiai apsistojo Vatikane, o popiežius Sikstas V liepė nugriauti ir Laterano bazilikos likučius. Jos vietoje buvo nuspręsta pastatyti dar didesnę ir gražesnę šventovę. darbo ėmėsi architektai Domenikas Fontana ir Frančeskas Borominis. Tačiau darbai užsitęsė. Įspūdingas fasadas, kurio autorius Aleksandras Galilėjus, iškilo tik 1735 m. užbaigdamas svarbiausios katalikų bažnyčios atnaujinimą. Iš antikinės ir viduramžių bazilikos išliko tik granito kolonos, kurias Borominis apgaubė piliastrais. Popiežius Aleksandras VII baziliką papuošė bronzinėmis durimis, kurios buvo išimtos iš Romos Forume stovėjusios Kurijos pastato.

Architektūra
------------

Simetriškas bazilikos interjeras suskirstytas į penkias navas. Centrinę navą puošia Muratorio freskos, lubas dekoravo Bulanžė ir Vikas di Rafaelis. Navos šonuose - apaštalų skuptūros. Po centrinės navos grindimis išliko imperatoriaus Konstantino rūmų liekanos.

Transepto centre stovi 1367 m. pastatytas popiežiaus altorius, kurį gaubia keturiomis kolonomis besiremiantis baldakimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Roma nuo pradžios iki 2000 metų. Lozzi Roma, 56 psl.
1576 m. Prūsijos žemėlapis
**Henenbergerio žemėlapiai** – Prūsijos, Mažosios Lietuvos ir dalies Lietuvos žemėlapiai, kuriuos 1569–1595 m. sudarė kunigas, istorikas, geografas ir kartografas Kasparas Henenbergeris.

Žemėlapiai
----------

1584 m. Prūsijos žemėlapis
Braižyti padėjo sūnus Hansas. Medžiagą jiems rinko Prūsijos kunigaikščio lėšomis nuo 1569 m. keliaudamas po Prūsą ir Mažają Lietuvą. Ankstesni žemėlapiai sudaryti, anot K. Henenbergerio, daugiau pasityčiojimui, negu krašto garbei. 1576 m. sudarė veikalo „Prūsija yra prūsų kraštas" (*Prussiae das ist Landes zu Preussen*) žemėlapį „Didžioji Prūsų krašto lenta, arba žemėlapis" (*Preussische groesse Landtaffel oder Mappen*). Šis Prūsijos žemėlapis, kurį vėliau autorius vadino Didžiuoju Prūsijos žemėlapiu – pirmas stambaus mastelio (1:370 000 to krašto kartografijos darbas. 1584 m. veikalo priede yra žemėlapis – Prūsijos kraštas, suskirstytas pagal senuosius vietovardžius, vandens telkinius, upes, jūras.

Naujos redakcijos 1595 m. žemėlapis pavadintas „Tiksliu Prūsijos žemėlapiu" (*Prussia accurate descripta*). Jame pažymėta apie 1000 upių ir upelių, daugybė ežerų, svarbiausios pelkės, didžiausios girios, daugiau kaip 1000 gyvenviečių. Iš Prūsijos 11 žemių nurodytos 8, užrašai lotynų kalba. Išvardyti Prūsijos kaimynai, tarp jų Žemaitija, Sūduva, Lietuva (Didžioji Lietuva). Detaliai pavaizduota Klaipėdos sritis ir baltų žemės Mėguva, Pilsotas, Karšuvos vakarinė ir Skalvos šiaurinė dalis. Iš kitų to meto Europos kartografų darbų Henenbergerio žemėlapiai išsiskyrė tikslumu, išsamumu. Pagal juos parengti Prūsijos žemėlapiai buvo populiarūs iki XVII a. vidurio. Originalių Henenbergerio žemėlapių 3 egz. saugomi Prūsijos kultūros paveldo valstybinėje bibliotekoje Berlyne, l egz. – Greifsvaldo universiteto Geografijos institute.

1645 m. K. Henenbergerio žemėlapių pagrindu Janas Blau išleido atnaujintą Prūsijos žemėlapį.

Literatūra
----------

* Caspar Stein, Das Alte Königsberg. Eine ausführliche Beschreibung der drei Städte Königsberg… anno 1644, Hamburg, Verein für Familienforschung in Ost- und Westpreussen, 1998, ISBN 3-931577-14-7 (reprint Königsberg 1911)
* Deutsche Staatenbildung und deutsche Kultur im Preussenlande, Königsberg Pr. 1931

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius, Aloyzas Samas. *Henenbergerio žemėlapiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 476 psl.
**Hendrikas Vromas** (ol. *Hendrick Vroom*, *Hendrik Cornelisz. Vroom*, apie 1562 ar 1563 m. Harlemas, Nyderlandai – 1640 m. vasario 2 d.(?), Harlemas) – XVII a. pr. Nyderlandų tapytojas, vienas pirmųjų marinistų Europos dailėje.

Biografija
----------

Hendrikas Kornelisonas Vromas gimė apie 1562 ar 1563 m. Harleme. Jo tėvas Kornelis Vromas buvo skulptorius ir keramikas. Iš pradžių Hendrikas dirbo Delfto keramikos puošėju, po to daug keliavo. Lankėsi Ispanijoje, Italijoje, Prancūzijoje, Lenkijoje. Italijoje jis sutiko olandų peizažų tapytoją Paul Bril, gavo užsakymų iš kardinolo Ferdinando de Medičio. Grįžęs į Harlemą Hendrikas Vromas specializavosi jūrinių peizažų žanre. Laikomas šios srities inovatoriumi ir natūralistinio olandų jūrinio peizažo žanro pradininku. 1592−1596 m. jis kūrė dizainus gobelenams, kuriuos užsakė Anglijos admirolas lordas Hovardas Efingemas paminėti Anglijos laivyno pergalei prieš Ispanijos armadą (gobelenai pražuvo 1834 m. gaisro metu). Hendrikas Vromas buvo susilaukęs plataus pripažinimo, jo mokiniu, tikėtina, buvo Janas Porcelis. Hendrikas Vromas mirė 1640 m. Harleme. Palaidotas vasario 2 d. Jo sūnus Kornelis Vromas Jaunesnysis tapo žymiu peizažistu. Kitas sūnus Frederikas taip pat buvo tapytoju.

Darbų galerija
--------------

* „Olandų laivai atakuoja ispanų galeras prie Anglijos krantų" (1617, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Olandų laivas ir žvejų valtys brizo metu" (apie 1628-30, Nacionalinis jūreivystės muziejus, Grinvičas)
* „Mauricijus" ir kiti Rytų Indijos kompanijos laivai" (1630-40, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Elektoriaus palatino Frederiko V atvykimas į Flisingeną" (1632, Franso Halso muziejus, Harlemas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hendrick Vroom** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Grinvičo jūreivystės muziejus
* Oxford Reference
* wga.hu