recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šeduvos herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1994-05-23* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas 1792-03-19* |
|  |
| Ž • A • R |

**Šeduvos herbas** – vienas iš Šeduvos miesto simbolių.

Aprašas
-------

Skydo mėlyname lauke sidabrinis demonstruojantis erelis su kunigaikštiška kepure ant galvos. Karūnos lankai ir kryžius, erelio snapas ir kojos - auksiniai, liežuvis ir karūnos vidus - raudoni. Ereliui ant krūtinės uždėtas mėlynas skydelis su auksine heraldine lelija.

Istorija
--------

Herbas Šeduvai suteiktas 1654 m. birželio 25 d. Šis herbas buvo naudojamas iki XIX a. pradžios. 
1876 m. buvo pateiktas naujo herbo projektas, tačiau jis buvo nepatvirtintas. 

Dabartinis Šeduvos herbas, sukurtas pagal išlikusius antspaudus ir piešinius, buvo patvirtintas Lietuvos Respublikos Prezidento 1994 m. gegužės 23 d.
Koordinatės: 42°41′32″ š. pl. 20°10′07″ r. ilg.﻿ / ﻿42.69222°š. pl. 20.16861°r. ilg.﻿ / 42.69222; 20.16861

Rugovos kanjonas netoli Pečo
**Rugovos kanjonas** (alb. *Gryka e Rugovës*, serb. *Руговска клисура*) – 25 km ilgio kanjonas Kosove, esantis Prokletijės kalnuose, šalia sienos su Juodkalnija. Ties įėjimu į kanjoną yra Pečo miestas. Rugovos kanjonas yra viena iš lankomiausių turistų vietų Kosove.

Geografija
----------

Rugovos kanjonas
Kanjonas pradeda siaurėti apie 3 km nuo Pečo miesto ir toliau siaurėja apie 6 km, sukurdamas statų slėnį per kurį teka Pečo Bistricos upė. Po to kanjonas siaurėja dar kartą palei vakarinį kelią, kuris jungia Kosovą su Juodkalnija. Slėnio vidutinis gylis yra 650-1000 m.

Kanjone keletas krioklių ir daug vandens šaltinių, pvz. *Uji i Zi* (Juodas vanduo) ir *Kroi i km-5* (5-ojo km šaltinis). Šeštajame kanjono kilometre yra 25 metrų aukščio krioklys, kuris krenta iš pietinės kanjono dalies į upę. Regione yra šimtai urvų, kurių daugelis - netyrinėti. Žinomesni urvai: *Gryka e Madhe* (Didžioji kanjono urvo sistema, yra ištirti 11 km), *Shpella e Karamakazit* (Juodųjų žirklių urvas) ir *Shpella e Kallabes* (Kallaba urvas, kuriame buvo rastos archeologinės žmonių liekanos).

Šaltiniai
---------

1. ↑



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rugovos kanjonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Zidanta I** – Senosios hetitų karalystės karalius, valdęs ~1560–1550 m. pr. m. e. Pirmtakas – Hantilis I.[1]

Zidanta I buvo Hantilio I žentas.[2] Drauge su juo dalyvavo sąmoksle prieš Muršilį I: būtent Zidantos skatinamas ir padedamas Hantilis nužudė Muršilį ir užgrobė sostą.[3] Zidanta I palaikė glaudžius diplomatinius santykius su Kizuvatna. Išlikę sutarties, Zidantos sudarytos su Kizuvatnos valdovu Pilija, fragmentai. Iš šių fragmentų žinoma, kad tarp šalių buvo kilęs konfliktas, buvo užimta ar sugriauta keletas tiek vienos, tiek kitos šalies miestų (veikiausiai jie buvo pasienio regione).[4]

Zidanta I nužudė Hantilio I sūnų ir įpėdinį Pisenį bei anūkus.[5] Patį Zidantą nužudė jo sūnus Amuna.[1]

Išnašos
-------

1. 1 2  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 181. ISBN 9781134787951.
2. ↑  Bryce 2001, p. 131-132.
3. ↑  Reign of Mursili I Archyvuota kopija 2012-05-17 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Trevor Bryce, Trevor Robert Bryce. The Kingdom of the Hittites. Oxford University Press, 2005, p. 114.
5. ↑  Bryce 2001, p. 133.

Šaltiniai
---------

* Bryce, T. (2001). El reino de los hititas (José Luis Rozas López, trad.). Ediciones Cátedra. ISBN 8437619181.
| Pokarvio mūšis |
| --- |
| Prūsų gentys XIII a. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1261 m. sausio 22 d. |
| Vieta | Ties Pokarviu |
| Rezultatas | Prūsų pergalė |

 |
| Priešininkai |
| Prūsai |  Vokiečių ordinas |
| Vadai |
| Herkus Mantas |  Reydeno komtūras |

**Pokarvio mūšis** – viduramžių senovės Prūsijos mūšis, įvykęs 1261 m. sausio 22 d. per Didįjį prūsų sukilimą tarp pagonių senovės prūsų ir Vokiečių ordino kariuomenės ties Pokarviu (vok. *Brandenburg (Frisches Haff), Brandenburg in Ostpreußen*, dab. Ušakovas, Kaliningrado sritis).

Nepavykus pirmajam 1242–1249 m. prūsų sukilimui, notangai, nadruviai, skalviai ir kitos prūsų gentys turėjo kęsti vis stiprėjančią kryžiuočių priespaudą. Tačiau po to, kai 1260 m. lietuviai ir žemaičiai stipriai sumušė jungtines Vokiečių ir Livonijos ordinų pajėgas Durbės mūšyje, prūsai prisikėlė prieš savo užkariautojus dar kartą.

Didysis prūsų sukilimas prasidėjo 1260 m. rugsėjo 20 d. po to, kai Notangos ir Varmės fogtas Volradas Mirabilis Lencenbergo pilyje sudegino notangų vadus. Prūsijos gentys sutiko bendradarbiauti ir išrinko naujus vadovus. Vokiečių ordinas pakvietė pagalbon Vokietijos ir Lenkijos riterius. Pirmoji didelė pastiprinimo kariuomenė atvyko 1261 m. sausio mėn.

Riterių kariuomenė pasidalijo į dvi grupes. Viena, vadovaujama komtūro Barby, veikė Semboje, kita, vadovaujama komtūro Reydeno, plėšikavo Notangoje. Pasidalyta buvo todėl, kad Notangoje vokiečiai sutiko silpną pasipriešinimą ir norėjo apimti kuo didesnę teritoriją. Tai buvo jų taktinė klaida, nes notangų vadas Herkus Mantas buvo auklėtas Vokietijoje, žinojo riterių taktiką ir laukė tokios eigos. Kai tik viena riterių grupė išvyko į Sembą, jis užpuolė ir nugalėjo likusius. Vokiečiai buvo priversti bėgti. Kitą dieną buvo sumušta ir į Sembą patraukusi kariuomenė. Bent kuriam laikui Prūsijos vidurinė dalis buvo išvaduota, o riteriai, pasak šaltinių, buvo sielvarte. Sukilimas pasklido toliau ir dar sustiprėjo.

Šaltiniai
---------

* Urban, William (2000). The Prussian Crusade, 2nd, Chicago, Illinois: Lithuanian Research and Studies Center, 277-279. ISBN 0-929700-28-7.
| Pagilbrastis |
| --- |
| **Ilgis** | 3 km |
| **Ištakos** | Nerėpai |
| **Žiotys** | Erla |
| **Šalys** | Lietuva |

**Pagilbrastis** – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Erlos intakas.

Geografija
----------

Ištakos yra Nerėpų centrinėje dalyje, Nerėpų miško pakraštyje, 2,3 km į šiaurės rytus nuo Erlėnų. Didesnioji upelio vagos dalis ištiesinta, paversta melioracijos kanalu. Teka pietvakarių kryptimi atvira vietove, tarp Salanto ir Erlos. Erlėnų kaimo žemių šiaurės rytinėje dalyje (ties Erlėnų senosiomis kapinėmis) pasuka į vakarus ir teka vingiuodama natūralia vaga per gyvenvietę. Į Erlą įteka Erlėnų gyvenvietės vakarinėje dalyje, 430 m į šiaurės vakarus nuo kelių  **2318**  Leliūnai–Juodupėnai–Erlėnai  ir  **2320**  Salantai–Erlėnai–Šaučikiai  kryžkelės, 21,8 km nuo jos žiočių.

Tvenkiniai: Erlėnų tvenkinys rytinėje gyvenvietės dalyje.

Gyvenvietės: Nerėpai, Kalniškiai, Erlėnai.

Dešiniajame krante yra Erlėnų I ir II senosios kapinės.

Upėvardis laikomas priešdėlio *pa-* vediniu nuo kažkokios vietos, vadinamos *Gilbrasčiu* (ši iš „gili brasta").

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius (E-5, Erla)

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 238
| **TKB-408** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | šturmo šautuvas, automatas |
| **Konstruktorius** | Germanas Korobovas |
| **Šalis** | TSRS vėliava TSRS |
| **Sukurtas** | 1946 m. |
| **Gamintas** |  ?, CKIB SOO |
| **Naudotas** | nenaudotas (ginkluotėn nepriimtas) |
| **Kalibras, mm** | 7,62 |
| **Šovinys, mm** | 7,62×39 mm |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 600 |
| **Svoris, kg** | 4,3 kg (be šovinių) |
| **Ilgis, mm** | 790 |
| **Vamzdžio ilgis, mm** |  ? |
| **Pradinis greitis, m/s** |  ? |
| **Taikymo tolis, m** |  ? |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** |  ? |
| **Mechanizmas** | parako dujų nuvedimas |
| **Dėtuvė** | 30 šovinių ragelis |

**TKB-408** (rus. *ТКБ-408*, pagal rus. *Тульское Конструкторское Бюро* 'Tulos konstruktorių biuras') – prototipinis tarybinis 1946 m. Germano Korobovo sukurtas 7,62 mm kalibro automatas. Tai vienas pirmųjų automatų pasaulyje ir vienas pirmųjų *bullpup* tipo šaunamųjų ginklų pasaulyje.

Istorija
--------

1946 m. buvo pateiktas oficialaus automatų Tarybinei Armijai konkurso bandymuose, tačiau jo nelaimėjo ir serijiniu būdu nebuvo gamintas. Bandymuose automatas pasirodė nepatenkinamai dėl prasto šaudymo glaustumo ir veiksnumo iškrito po pirmų 5000 šūvių.

Konkurso laimėtoju vėliau tapo M. Kalašnikovo AK-46, po modifikacijos pavadintas AK-47.

Kartais teigiama, kad TKB-408 buvo pirmas pasaulyje „bullpup" tipo automatas. Tačiau iš tikrųjų tokios komponuotės eksperimentinių automatų buvo sukurta dar Antrojo pasaulinio karo metais, pvz. Sergejaus Korovino sukonstruotas Korovino automatas.

Konstrukcija
------------

Automatika pagrįsta dujų nukreipimu iš vamzdžio kanalo. Vamzdis užrakinamas užskersuojant spyną. Dujų stūmoklis ir grąžinimo spyruoklė išdėstyti virš vamzdžio. Tūtelių išmetiklio anga dešinėje pusėje, su žemyn atsiverčiančiu dangteliu, saugojančiu nuo dulkių. Spynos užvedimo rankena virš apsodo, kairėje pusėje. Uoksas štampuotas iš plieno lakštų, buožė ir apsodas – mediniai.

Vamzdis turi kompensatorių. Nuleidžiamasis smogiamasis mechanizmas leidžia šaudyti dviem režimais – savitaisiu ir automatiniu. Šaudymo režimo perjungiklis buvo kairėje uokso pusėje virš pistoletinės rankenos. Saugiklis buvo nuleistuko lankelio viduje, prieš nuleistuką.

Naudojo 7,62×39 mm šovinius.
30 šovinių talpos sektorinės dėtuvės (rageliai) turi specialias užkabas, kuriomis dėtuvės tvirtinasi ir prie pistoletinės rankenos apatinės dalies.

Nebuvo numatytas šaudymas nuo kairiojo peties. Tai viena dažniausių *bullpup* schemos automatų problemų, nes dešinėn išmetamos įkaitusios tūtelės gali pataikyti į šaulio veidą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: TKB-408** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Описание ТКБ-408 на сайте samostrel.h15.ru

* *Oruzhie* Magazine, Page 9, Issue 5 1998 & Issue 6 1998.
* Popenker, Maxim; Williams, Anthony G. (2004). Assault Rifle. The Crowood Press Ltd. ISBN 1-86126-700-2
* World Guns article on the TKB-408[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Balaeniceps rex** |
| --- |
| Klumpiasnapis (Balaeniceps rex)Klumpiasnapis (*Balaeniceps rex*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Gandriniai paukščiai  *( Ciconiiformes)* |
| Šeima: | Klumpiasnapiniai  *( Balaenicipitidae)* |
| Gentis: | Klumpiasnapiai  *( Balaeniceps)* |
| Rūšis: | Klumpiasnapis  *( Balaeniceps rex)* |

 |

**Klumpiasnapis** (*Balaeniceps rex*) šeimos iš gandrinių (*Ciconiiformes*) paukščių būrio, paukštis, paplitęs Afrikos centrinėje dalyje.

Paukštis 1,1–1,4 m aukščio, turi labai didelį, platų, klumpės pavidalo snapą. Kojos ilgos su dideliu užpakalinio piršto nagu. Kūno spalva rusvai pilka, snapas gelsvas, kojos juodos.

Gyvena Afrikoje, Baltojo Nilo aukštupyje (Sudano pietuose), taip pat Kenijoje, Ugandoje, Tanzanijoje ir Zambijoje. Gyvenamosios vietos yra sunkiai prieinamos pelkės, nendrynai.

Gaudo žuvis, varles ir smulkius žinduolius. Peri sunkiai įžengiamose pelkėse, lizdą suka ant plūduriuojančių augalų. Deda 2 kiaušinius. Karštą dieną jis vėsinasi pildamas snapu vandenį.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klumpiasnapis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mėnulio dievybė, Mėnulio dievas** – mitologijoje – dievas ar deivė, įkūnijanti Mėnulio simboliką. Priklausomai nuo kultūros šios dievybės reikšmė ir funkcijos skirtingos. Dažnai ji būna priešingos lyties negu Saulės dievybė, jos priešas kovoje dėl dangaus karalystės ar dangiškosios poros su Saulės dievybe narys. Pasaulio mitologijoje dažniau sutinkamos vyriškos Mėnulio dievybės, tačiau dėl didelės antikinės Europos mitologijos įtakos, kur vyrauja moteriškos Mėnulio deivės, Mėnulio dievybė dažniau asocijuojama su moterimi.

Pasaulio mitologijose
---------------------

Žymesnės Mėnulio dievai ir dievybės, sietos su Mėnuliu:

* Selenė, Febė – graikų
* Luna – romėnų
* Mėnuo – lietuvių
* Jarilo – slavų
* Manis – skandinavų
* Hubal – senovės arabų
* Sinas – Mesopotamijos
* Čange – kinų
* Soma – indų
* Cukujomi – japonų
* Kojolšaukė, Mectli – actekų
* Mama Kila – inkų
* Igalukas – inuitų
* Iščela – majų
* Chonsas – egiptiečių
| Aruša*Arusha* |
| --- |
| *Aruša Meru papėdėje* |
|  |
| 

ArušaAruša

3°22′0″ p. pl. 36°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.36667°š. pl. 36.68333°r. ilg.﻿ / 3.36667; 36.68333﻿ (Aruša)Koordinatės: 3°22′0″ p. pl. 36°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿3.36667°š. pl. 36.68333°r. ilg.﻿ / 3.36667; 36.68333﻿ (Aruša) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Tanzanijos vėliava Tanzanija |
| **Regionas** | Arušos regionas |
| **Rajonas** | Arušos rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1900 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 281 608  |
|  |
|  **Vikiteka** | Aruša |

**Aruša** (suah. *Arusha*) – miestas šiaurės Tanzanijoje, Meru kalno pašlaitėje. Regiono administracinis centras. Transporto mazgas, miestą pasiekia Nairobio–Dar es Salamo geležinkelio atšaka, veikia Kilimandžaro tarptautinis oro uostas. Maisto, tekstilės, metalo apdirbimo pramonė. Kasami brangakmeniai (tanzanitas), verčiamasi žemdirbyste, gyvulininkyste. Aruša yra vienas svarbiausių turistinių centrų Rytų Afrikoje – iš čia vykstama į Kilimandžaro, Meru kalnus, Ngorongorą, Serengetį, Olduvajų ir kt. gerai žinomus gamtos objektus. Čia taip pat rengiamos tarptautinės konferencijos.

Veikia Mošio tarptautinė mokykla, Tanzanijos laukinės gamtos tyrimų institutas, Meru universitetas, yra katedra, kitų religijų šventyklos.

Istorija
--------

Arušą 1900 m. įkūrė vokiečių kolonistai. Čia pastatyta karinė tvirtovė, o miestas tapo svarbu regiono prekybos centru. 1916 m. miestą užėmė britai. 1994 m. Arušoje surengtas Ruandos tarptautinis karo nusikaltimų tribunolas, kuriame teisti Ruandos genocido organizatoriai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 38
| Protonas |
| --- |
|  |
| Klasifikacija |
| 
* Subatominė dalelė
	+ Fermionas
		- Hadronas
			* Barionas
				+ Nukleonas
					- *Protonas*

 |
| Savybės |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **Masė** | 1.672 621 71(29) × 10−27 kg |
|  | 938.272 029(80) MeV/c² |
| **Elektrinis krūvis** | 1.602 176 53(14) × 10−19 C |
| **Skersmuo** | apie 1.5×10−15 m |
| **Sukinys** | ½ |
| **Kvarkai sudarantys protoną** | 1 žemyn kvarkas, 2 aukštyn kvarkas |
|

 |

**Protonas** (gr. πρωτον, *prōton* – pìrma) – stabili subatominė dalelė, turinti teigiamą vieno bazinio vieneto krūvį (1,602 × 10−19 kulonų) ir masę 938,3 MeV/*c*² (1,6726 × 10−27  kg, arba maždaug 1836 kartais didesnę masę nei elektrono). Protono minimali efektyvaus pusėjimo trukmė (skilimo pusperiodis) – apie 1035 metų, nes yra teorijų, teigiančių, kad protonas gali skilti. Susideda iš trijų kvarkų. 2018 metais grupė fizikų apskaičiavo, kad trijų kvarkų masė tesudaro 9% protono masės. 32% masės sudaro kvarkų judėjimo energija, 36% - gliuonų judėjimo energija ir 23% kvarkų ir gliuonų sąveikos energija. 

Dažniausiai sutinkamo cheminio elemento vandenilio izotopo atomo branduolys sudarytas iš vieno protono. Kitų elementų atomų branduoliai sudaryti iš protonų ir neutronų, laikomų stipriosios branduolio jėgos. Protonų skaičius atome lemia chemines atomo savybes, taip pat nusako, koks tai cheminis elementas.

Istorija
--------

Protonas atrastas 1918 m. Ernesto Rezerfordo (*Ernest Rutherford*). Jis pastebėjo, kad apšaudant azoto dujas alfa dalelėmis, detektoriai rodė vandenilio branduolių požymius. Rezerfordas nustatė, kad vandenilio branduoliai galėjo atsirasti tik iš azoto, todėl azoto branduoliai turėjo būti sudaryti iš vandenilio branduolių. Taigi, jis iškėlė hipotezę, kad vandenilio branduolys yra elementarioji dalelė, kurią pavadino protonu.

Antiprotonas
------------

Antiprotonas tai protono antidalelė. Jis buvo atrastas Emilio Segrė (angl. *Emilio Segre*) ir Oveno Čemberleno (angl. *Owen Chamberlain*) 1955 metais. Už šį atradimą 1959 m. jie buvo apdovanoti Nobelio fizikos premija.

Didelių energijų fizika
-----------------------

Dėl savo stabilumo ir didelės masės protonai naudojami priešpriešinių srautų dalelių greitintuvuose. pvz.: Didžiajame hadronų kolaideryje CERN laboratorijoje, Ženevoje. Protonai yra kosminių spindulių šaltinis. Tokių didelių energijų protonų susidūrimus daug sunkiau stebėti negu elektronų susidūrimus, nes protonai turi vidinę struktūrą, kurią nagrinėti reikalingos kvantinės chromodinamikos žinios.

Išnašos
-------

1. ↑   Science News
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – klumpė (reikšmės).*
Klumpės
**Klumpės** – apavas mediniais padais ir odos viršumi. Klumpėms dirbti medis imamas lengvas, minkštas, neskylantis (epušė, beržas, liepa). Ąžuolas, uosis ar obelis dėl savo sunkumo netinka. Klumpėms dirbti vartoti šie įrankiai: varstotas, kirvis, peilis, skaptas, kurpalis. Jei būdavo užkulniai, jie išlenkiami iš gluosnio ar drebulės skiedros ir aptraukiami plona oda.

Labiausiai klumpės išplito XIX a. ir XX a. pradžioje (minimos jau ir XVIII a.). Tačiau tai nebuvo vienintelis to meto valstiečių apavas – be klumpių dėvėta ir naginėmis, vyžomis bei batais. Klumpėmis daugiausia avėta kasdien, prie namų. Lyginant su kitomis kasdienio apavo rūšimis, klumpės turėjo svarbų pranašumą – nepraleido drėgmės. Tačiau, ilgesnį laiką avint klumpes, jos kiek deformuodavo koją – kai kuriose vietose viršuje susidarydavo gumbai. Žvejai prie klumpių prisitaisydavo ilgus aukščiau kelių aulus ir žiemą jomis apsiavę žvejodavo – taip būdavo šilčiau kojoms. Labiausiai klumpės buvo paplitusios Žemaitijoje.

Su klumpėmis šokamas klumpakojis.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klumpės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RLietuvių tautodailė |
| --- |
|  |
| Tekstilė | 
 audimas **·**  siuvinėjimas **·**  drobė **·**  čerkasas **·**  milas **·**  žičkai |
|  |
| Drabužiai | 
 dzūkų **·**  aukštaičių **·**  žemaičių **·**  suvalkiečių **·**  Klaipėdos krašto **·**  marškiniai **·**  sijonas **·**  prijuostė **·**  juosta **·**  kelnės **·**  nuometas **·**  skara **·**  skarinys **·**  šiaudinė skrybėlė **·**  kalpokas **·**  magierka **·**  sermėga **·**  rudinė **·**  surdutas **·**  autai **·**  vyžos **·**  naginės **·**  klumpės **·**  čempės |
|  |
| Dailė | 
 skulptūra (kaukės) **·**  kryždirbystė (kryžius **·**  koplytėlė **·**  koplytstulpis **·**  stogastulpis **·**  saulutė) **·**  tapyba **·**  grafika **·**  keramika **·**  velykų margučiai **·**  popieriaus karpiniai **·**  verbos **·**  kalvystė  |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Provadijska |
| --- |
| Provadijska ties Kaspičanu Provadijska ties Kaspičanu |
| **Ilgis** | 119 km |
| **Baseino plotas** | 2132 km² |
| **Ištakos** | netoli Dobri Voinikovo kaimo |
| **Žiotys** | Beloslavo ežeras |
| **Šalys** | Bulgarija |

**Provadijska** (bulg. *Провадийска река*) – šiaurės rytų Bulgarijos upė, pavadinta pagal Provadijos miestą.

Upės ilgis 119 km, baseino plotas 2132 km². Upės ištakos rytiniuose Stara Planinos šlaituose (43°26′11″ š. pl. 26°50′29″ r. ilg.﻿ / ﻿43.43639°š. pl. 26.84139°r. ilg.﻿ / 43.43639; 26.84139), 426 m aukštyje) netoli Dobri Voinikovo kaimo (Šumeno sritis). Aukštupyje upė yra kalnų upė su greita tėkme, po to teka lygesne vietove. Pradžioje upė tarpekliu teka į pietryčius, o po to, 4 km į pietryčius nuo Provadijos staigiai pasuka į šiaurės rytus ir įteka į Beloslavo ežerą ties Devnios miestu (43°10′57″ š. pl. 27°38′58″ r. ilg.﻿ / ﻿43.18250°š. pl. 27.64944°r. ilg.﻿ / 43.18250; 27.64944). Beloslavo ežeras sujungtas su Varnos ežeru, o per jį – su Juodąja jūra.
Koordinatės: 56°9′48″ š. pl. 22°4′22″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16333°š. pl. 22.07278°r. ilg.﻿ / 56.16333; 22.07278


| Kalnijų tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,203 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,56 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 3 m |
| Įteka | Beržupis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Beržupis |

**Kalnijų tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, Sedos pietvakariniame pakraštyje. Sudarytas užtvenkus Beržupio upelį (Varduvos intakas) 0,6 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš vakarų į rytus – 1,32 km, plotis – iki 0,28 km. Altitudė 112 m. Tvenkinį skersai kertančio vietinės reikšmės kelio pylimas dalija tvenkinį į 2 dalis. Šiaurvakarinis krantas aukštas. Vakarinė dalis yra labai užžėlusi vandens augalija, vakarinis galas užpelkėjęs. Šiaurinėje pakrantėje įsikūrusi Kalnijų gyvenvietė, pietinėje – plyti dirbami laukai ir Kalnijų ir Pagardės pavienės sodybos. Rytine pakrante eina kelias  **2701**  Seda–Pašilė–Ylakiai .

Tvenkinys įrengtas – 1986 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Dmitrijus Požarskis** |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Gimė | 1578 m. lapkričio 1 d. |
| Mirė | 1642 m. balandžio 30 d. (63 metai)Maskva |
|  |
|  **Vikiteka** | Dmitrijus Požarskis |

**Dmitrijus Požarskis** (rus. *Дмитрий Михайлович Пожарский*, 1578 m. lapkričio 1 d. – 1642 m. balandžio 30 d.) – Rusijos valstybės ir karo veikėjas, rusų nacionalinis didvyris.

Biografija
----------

Maskvėnų D. Požarskiui padovanotas kardas
Kunigaikštis, kilęs iš Riurikaičių. Gimė 1578 m. Michailo Požarskio šeimoje. 1606–1607 m. malšino Bolotnikovo valstiečių sukilimą. Didžiosios suirutės metu kariavo prieš Dmitrijų Apsišaukėlį II ir ATR kariuomenę. Kartu su Kuzma Mininu Žemutiniame Naugarde organizavo pašauktinių kariuomenę, kuri išvadavo Maskvą nuo ATR okupacijos. 1620–1624 m. Naugardo vaivada. Dalyvavo Smolensko kare su Abiejų Tautų Respublika. Mirė 1642 m. Palaidotas Suzdalėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dmitrij Požarskij*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2019-03-25. Nuoroda tikrinta 2021-08-09.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Treniruoklis** - treniravimosi įrenginys (prietaisas), skirtas lavinti organizmo fizinį pasirengimą arba ruošti specialistus.

Treniruokliu kartais gali būti vadinamas ir elektroninis ar kitas įrenginys, skirtas psichologiniam lavinimuisi (žr. **Simuliatorius**).

Treniruokliai sporte dažniausiai naudojami lavinti raumenų jėgą ir ištvermę. Taip pat jie gali būti naudojami reabilitacijos tikslams (pvz. po traumų, ligų), kai reikia atstatyti natūralias organizmo funkcijas.

Naudojimas sporte
-----------------

*Pagrindinis straipsnis – Treniruoklis (sporte)*.
Sporte dažnai naudojami treniruokliai su keičiamais svoriais, kurie leidžia kontroliuoti kūno raumenų apkrovą.

Sportiniai treniruokliai gali būti kelių rūšių:

* Kardiotreniruokliai, skirti gerinti bendrą organizmo (ypač širdies) savijautą ir fizinę būklę, taip pat skirti mažinti antsvoriui.
* Jėgos treniruokliai - raumenų jėgai ir ištvermei lavinti.

Kitas naudojimas
----------------

Speciali treniravimo įranga (treniruokliai) naudojama rengiant astronautus, specialiųjų būrių kareivius, mokslo darbuotojus, išbandant įvairius eksperimentinius mechanizmus.
|  |
| --- |
| Dmitrijus Koldunas |
|  
Dima, „Eurovizijos 2007" pasirodymo metu |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Dmitrijus Koldunas |
| Gimė | 1985 m. birželio 11 d.Minskas, Baltarusija |
| Žanrai | Pop |
| Veikla | vokalistas |
| Aktyvumo metai | 2004 – dabar |

**Dmitrijus Aleksandrovičius Koldunas** (Dzmitrijus Kaldunas, blrs. *Дзмiтрый Аляксанравич Калдун*, rus. *Дмитрий Алексанрович Колдун* g. 1985 m. birželio 11 d. Minske, Baltarusijoje) – populiarus Baltarusijos dainininkas.

Muzikinė karjera
----------------

2006 m. D. Koldunas laimėjo Rusijos TV kanalo „Пе́рвый кана́л" rengtą muzinikį realybės šou „Žvaigždžių fabrikas". Įgijęs populiarumą, 2007 m. atlikėjas laimėjo Baltarusijos atrankos konkursą į „Euroviziją" Suomijoje. Jis scenoje pasirodė gegužės 10 d. vykusiame pusfinalyje, atlikęs dainą „Work Your Magic" (autoriai – Filipas Kirkorovas ir Karen Kavaleryan) ir patekęs tarp 10 geriausių, prasimušė į finalą. „Eurovizijos" finale, surinkęs 145 taškus, užėmė 6 vietą.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dmitrijus Koldunas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Archyvuota kopija 2008-01-06 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-10-30 iš Wayback Machine projekto.
* 
* Archyvuota kopija 2008-04-09 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2008-10-15 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Polina Smolova  *„Mum"*** |  **Baltarusijos atstovas Eurovizijoje**2007 | Po to:**Ruslanas Alechno  *„Hasta la Vista"*** |
| **Antanas Žvironas** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. spalio 30 d.Užpaliai, Utenos apskritis |
| Mirė | 1954 m. spalio 6 d. (54 metai)Vilnius |
| Vaikai | Vida, Sigutė |
|  |
| Veikla | fizikas, politikas |
| Partija | Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1927 m. Lietuvos universitetas |

Atminimo lenta Vilniuje, Didžioji g. 4
**Antanas Žvironas** (1899 m. spalio 30 d. Užpaliuose – 1954 m. spalio 6 d. Vilniuje, palaidotas Užpaliuose) – Lietuvos fizikas, politikas.

Biografija
----------

Baigęs Užpalių pradžios mokyklą, mokėsi privačiai, 1914–1916 m. Vilniaus gimnazijoje. 1916–1917 m. studijavo Tomsko technologijos institute. 1921 m. baigęs Kauno karo mokyklą, tarnavo artilerijos karininku. Nuo 1924 m. „Žiežirbos", 1925 m. „Žaizdro" narys. Slapyvardis *A. Smėliūnas*.

1927 m. baigė Lietuvos universitetą, po pasikėsinimo į Augustiną Voldemarą buvo suimtas, 1927 m. balandžio 27 d. karo lauko teismo nuteistas 1,5 metų kalėti. 1931 m. kartu su Steponu Kairiu – LSDP programos autorius. Išvertė Otto Bauerio knygą „Socialdemokratija, religija, bažnyčia".

1931–1933 m. stažavosi Ciuricho universitete, tapo fizikos daktaru. 1934–1940 m. dėstė Vytauto Didžiojo universitete. 1936 m. ir 1938–1940 m. žurnalo „Gamta" redaktorius.

1940–1943 m. dėstė Vilniaus universitete (VU). 1943 m. VLIK organizatorius, pogrindinio komiteto Vilniuje pirmininkas. 1944–1945 m. VU Fizikos-matematikos fakulteto dekanas, bendrosios fizikos katedros vedėjas. 1945 m. vasario 10 d. areštuotas ir nuteistas 25 metams lagerių, kalėjo Abezėje (Komija), kur susirgo džiova. 1954 m. liepos 11 d. grįžo į Lietuvą.

Po mirties 1992 m. už žydų gelbėjimą vokiečių okupacijos metais apdovanotas Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Žvironas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. - 698
2. ↑

Nuorodos
--------

* Rokas Subačius. Dramatiškos biografijos: kovotojai, kūrėjai, karjeristai, kolaborantai… – Vilnius: Mintis, 2019, 460 p. : iliustr. ISBN 978-5-417-01111-5
| **Dmitrijus Sanakojevasrus. *Дми́трий Ива́нович Санако́ев*angl. *Dmitry Sanakoyev*** |
| --- |
| Gimė | 1969 m. gegužės 10 d. (53 metai)Cchinvalyje |
|  |
| Veikla | P. Osetijos ypatingų situacijų ir gynybos ministras, Pietų Osetijos premjeras |

**Dmitrijus Sanakojevas** (rus. *Дми́трий Ива́нович Санако́ев*; angl. *Dmitry Sanakoyev*; g. 1969 m. gegužės 10 d. Cchinvalyje) – P. Osetijos ypatingų situacijų ir gynybos ministras, Pietų Osetijos premjeras.

Biografija
----------

Gimė 1969 m. gegužės 10 d. Cchinvalyje. Osetinas.

1986 m. įstojo į Cchinvalio pedagoginį institutą, kurį baigė 1993 m. gaudamas vidurinės mokyklos matematikos ir fizikos mokytojo diplomą. Studijų metu 1987 m. buvo paimtas į Tarybinę Armiją, tarnavo Lietuvos TSR teritorijoje.

Aktyviai dalyvavo pirmajame Gruzijos ir Pietų Osetijos kare Osetijos pusėje. Yra užuominų, kad dalyvavo ir kare Abchazijoje.

1993 m. ėmė dirbti Pietų Osetijos respublikos Gynybos ministerijos finansų skyriaus viršininku.
  
Nuo 1996 m. gegužės iki 2001 m. liepos – P. Osetijos ypatingų situacijų ir gynybos ministras.
  
1998–2001 m. liepa – P. Osetijos vicepremjeras.
  
2001 m. liepos – gruodžio mėn. – Pietų Osetijos premjeras. Pasisakė už reintegraciją su Gruzija. Prezidentu tapęs Eduardas Kokoitys pašalino paleido D. Sanakojevo vyriausybę. Po to D. Sanakojevas gyveno Šiaurės Osetijoje.

2006 m. rugsėjį D. Sanakojevo brolis Vladimiras Sanakojevas įkūrė *Pietų Osetijos nacionalinio gelbėjimo sąjungą*. Šio sąjungos nariais tapo Maja Čigojeva-Cabošvili (gruzinų ir osetinų organizacijos „Iber-Iron" vadovė), Georgijus Čigojevas, Teimurazas Džeragojevas, Džemalas Karkusovas (buvęs Pietų Osetijos vidaus reikalų ministras) ir Urazmagas Karkusovas.

2006 m. lapkričio 12 d. „Nacionalinio gelbėjimo sąjunga" Pietų Osetijos rajonuose, nepavaldžiuose separatistinei P. Osetijos respublikos vyriausybei, organizavo prezidento rinkimus, kuriuose dalyvavo penki kandidatai (Maja Čigojeva-Cabošvili, Georgijus Čigojevas, Teimurazas Džeragojevas, Tamara Čarajeva, Dmitrijus Sanakojevas), daugiausia iš „Nacionalinio gelbėjimo sąjungos". D. Sanakojevas surinko 80 % balsų.

D. Sanakojevas buvo inauguruotas 2006 m. gruodžio 1 d. Kurtos kaime. Sanakojevas prisiekė gruzinų ir osetinų kalbomis Pietų Osetijos konstitucija. Jis pažadėjo „tarnauti osetinų naudai ir tam, kad atstatyti taiką tarp gruzinų ir osetinų". Oficialiai Gruzija nepripažino nei šių rinkimų, nei inauguracijos.

Gruzijos parlamentas 2007 m. gegužės 11 d. sudarė laikiną administracinį teritorinį vienetą, kurios administracijos vadovu M. Saakašvilis paskyrė Dmitrijų Sanakojevą.

2008 m. liepos 3 d. buvo įvykdytas pasikėsinimas į D. Sanakojevą. Važiuojant iš Kurtos į tarptautinę konferenciją Batumyje D. Sanakojevo kortežo mašina užvažiavo ant minos. Sunkiai sužeisti trys apsauginiai, pats D. Sanakojevas nenukentėjo.

Nuorodos
--------

1. ↑
Pokalbių robotas, atliekantis virtualaus asistento funkciją.
**Pokalbių robotas** (angl. *chatbot*) – programinis agentas, naudojamas bendraujant raštu arba paverčiant tekstą į kalbą, kurio pagalba susisiekiama su gyvu asmeniu. Pokalbių robotų veikimas pagrįstas programine įranga, kuri geba palaikyti pokalbį su vartotoju, suprasti pastarojo ketinimus ir atsakyti atsižvelgiant į numatytus nustatymus. Šios programos kuriamos taip, kad naudotojui sukurtų įtikinamą pokalbio jausmą, o jų sistemos neretai reikalauja nuolatinio tobulinimo bei testavimo. 2012 m. nė vienas pokalbių robotas negalėjo išlaikyti Tiuringo testo.

Pokalbių robotai naudojami dialogų sistemose ir atlieka įvairias užduotis: jie gali būti pritaikomi klientų aptarnavime, maršruto parinkime bei informacijos rinkime. Nors kai kurios pokalbių robotų programos naudoja išplėstinius žodžių klasifikavimo procesus, natūraliosios kalbos dorokles arba dirbtinį intelektą, kiti paprasčiausiai įprastai užprogramuojami skenuoti raktinius žodžius bei generuoti atsakymus naudojant bendras frazes, gautas iš asocijuotos bibliotekos ar duomenų bazės.

Daugelis pokalbių robotų prieinami internetinėse svetainėse, kuriose iškyla specialūs langai, arba pasitelkiant virtualųjį asistentą. Jie gali būti klasifikuojami ir pagal taikymą – egzistuoja komerciniai, švietimo, pramoginiai, finansiniai, sveikatos, naujienų ir produktyvumo pokalbių robotai.

Išnašos
-------

1. ↑  *Caldarini, Guendalina; Jaf, Sardar; McGarry, Kenneth (2022). „A Literature Survey of Recent Advances in Chatbots [Literatūrinė naujausios pažangos pokalbių robotų tobulinime apklausa]." (anglų k.). Information. MDPI. **13** (1): 41. doi:10.3390/info13010041.*
2. ↑  *Bradeško, Luka; Mladenić, Dunja (2012-10). „A Survey of Chabot Systems through a Loebner Prize Competition. Vol. 2. Proceedings of Slovenian language technologies society eighth conference of language technologies [Pokalbių robotų sistemų tyrimas per Lobnerio prizo konkursą. Slovėnijos kalbos technologijų draugijos aštuntosios kalbos technologijų konferencijos medžiaga]." 34–37 psl. S2CID 39745939.*
3. ↑  *„2017 Messenger Bot Landscape, a Public Spreadsheet Gathering 1000+ Messenger Bots [2017 m. „Messenger Bot Landscape", vieša skaičiuoklė, surenkanti daugiau nei 1000 pranešimų siuntimo robotų]." (anglų k.). 2017-05-03. Originalas archyvuotas 2019-02-02. Nuoroda tikrinta 2019-02-01.*
| **Dmitrijus Milleris** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Дми́трий Ми́ллер |
| Visas vardas | Дми́трий Арту́рович Ми́ллер |
| Gimė | 1972 m. balandžio 2 d. (51 metai)Mytiščiai, Maskvos sritis, RTFSR |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius, režisierius, prodiuseris |

**Dmitrijus Milleris** (rus. *Дми́трий Арту́рович Ми́ллер*, g. 1972 m. balandžio 2 d. Mytiščiuose, Maskvos srityje) – Rusijos aktorius.

Biografija
----------

Debiutavo vaidybiniame filme „Valdovų tarnas" (2007), kur aktorius prancūzų kalba atliko pagrindinį Chevalier Charleso de Breze vaidmenį.

Vėliau kūrė nedidelius vaidmenis įvairiuose televizijos filmuose, bei seriale „Tureckio maršas".

Sėkmingai vaidino televizijos seriale „Next. Kitas", „Balzako amžius, arba Visi vyrai niekšai…" (2 ir 3 sezonai).

Šlovę ir sėkmę atnešė televizijos serialas „Montekristas" (2008). Vėliau Milleris pasirodė komedijoje „Linksmieji vyrai" (2009).

Už pagrindinį vaidmenį filme „Laiminga kelionė" (2008) nominuotas 49-ajame tarptautiniame televizijos filmų festivalyje „Auksinė nimfa" Monte Karle. Nominacija dalijosi su Kevinu Spacey.

Už tėvo vaidmens atlikimą seriale „Čerkizona" (2010) buvo apdovanotas „Auksinio raganosio" prizu už geriausią pagrindinio vyro vaidmens atlikimą.

Nuo 2011 m. filmuojasiseriale „Šviesoforas", o 2013 m. buvo išleisti dar du populiarūs serialai – „Bombila" ir „Sklifosovskis".

|  |
| --- |
|  **Šią straipsnio dalį reikėtų išplėsti.** |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
| Sambor Prei Kukas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Kambodžos vėliava Kambodža |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | ii, iii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1532 |
| **Regionas**\*\* | Azija–Ramusis vandenynas |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2017  (41 sesija) |
| 

Sambor Prei Kukas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Sambor Prei Kukas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Sambor Prei Kukas** (khmer. ប្រាសាទសំបូរព្រៃគុក) – archeologinė vietovė Kambodžoje, Kampongtomo provincijoje, 176 km į rytus nuo Ankoro. Sambor Prei Kuko, kaip Čenlos karalystės karaliaus Isanavarmano I sostinės, tuomet vadintos Isanapura, ištakos datuojamos VI–IX a.

Sambor Prei Kuko pastatai yra būdingi ikiankoriniam laikotarpiui su paprastu vietovės planu. Centrinis Sambor Prei Kukas padalintas į tris dalis: pietinė ir šiaurinė pastatyta Isanavarmano I, kuris laikomas galimu miesto įkūrėju, centrinė dalis pastatyta vėliau. Dauguma pastatų pastatyti iš plytų, bet taip pat naudojamas smiltainis. Architektūros bruožai apima daugybę prazatų, aštuonkampių bokštų, tvenkinių, rezervuarų bei liūto skulptūrų.

2017 m. Sambor Prei Kukas buvo įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Higham, Charles (1989-05-11). *The Archaeology of Mainland Southeast Asia*. Cambridge University Press. pp. 265–267.
2. ↑  „Sites in Cambodia, China and India added to UNESCO’s World Heritage List". *UNESCO*. Nuoroda tikrinta 2017-07-08.
| **Antanas Žilys-Žaibas** |
| --- |
| Gimė | 1917 m. arba 1918 m.Jurgelionys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1949 m. gegužės 15 d.Dumblių kaimas, Ukmergės raj. |
| Palaidotas (-a) | Šilų kapinės |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Stasys Žilys |
| Sutuoktinis (-ė) | Zofija Žilienė-Klajūnė (~1942-1949) |
| Vaikai | Algimantas ir Petras Žiliai |
|  |
| Veikla | kovotojas už Lietuvos laisvę |

**Antanas Žilys** (slapyvardis **Žaibas**, g. 1917 arba 1918 m. rugpjūčio 10 d. Jurgelionys, Ukmergės apskritis – 1949 m. gegužės 15 d. prie Dumblių kaimo Ukmergės apskrityje) – Lietuvos karininkas, rezistentas.

Biografija
----------

Antanas Žilys buvo mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, kurioje iki 1940 m. tarnavo aviacijos leitenantu. Baigė aviacijos karo mokyklą. Pirmosios sovietinės okupacijos pradžioje 1940 m. vasarą kartu su visa aviacijos eskadrile buvo perkeltas į Ukmergės Pivonijos aerodromą, kur tarnavo iki 1941 m. birželio mėnesio.

Žilio laidotuvės 1949 m.
1941 m. prisidėjo prie Birželio sukilimo. 1944 m. liepą tapo partizanu, buvo Juozo Krikštaponio vadovaujamo Lietuvos laisvės armijos 2-ojo rajono, po to Vyčio apygardos partizanų junginio kovotojas. Slapyvardis – Žaibas. Po 1945 m. sausio 5 d. kautynių Juodgirio miške, žuvus partizanų būrio vadui, buvo paskirtas Vyčio apygardos Briedžio rinktinės Žaibo būrio vadu.

Žaibo partizanų būrys aktyviai veikė Traupio, Taujėnų ir Raguvos valsčiuose. 1946 m. kovo 26 d. būrio kovotojai surengė operaciją, kurios metu Alukėnuose sušaudė 5 Raguvos stribus, suėmė Raguvos valsčiaus milicijos viršininką Leoną Žilinską, kurį ištardę nušovė. 1948 m. nušovė Kavarsko milicijos viršininką Piotrą Daračiovą.

Žuvo nušautas iš pasalų 1949 m. gegužės 15 d. stovykloje prie Dumblių kaimo. Slapta palaidotas Šilų kapinėse, kur Lietuvos Atgimimo metais pastatytas paminklinis kryžius ir įkomponuotas šeimos kape.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anykštėnų biografijų žodynas
*Šis straipsnis apie miestą Kroatijoje. Apie miestą Serbijoje skaitykite straipsnyje Požega (Serbija).*

| Požegakroat. *Požega* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

PožegaPožega

45°19′30″ š. pl. 17°40′50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.32500°š. pl. 17.68056°r. ilg.﻿ / 45.32500; 17.68056﻿ (Požega (Kroatija))Koordinatės: 45°19′30″ š. pl. 17°40′50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.32500°š. pl. 17.68056°r. ilg.﻿ / 45.32500; 17.68056﻿ (Požega (Kroatija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Kroatijos vėliava Kroatija |
| **Regionas** | Požegos–Slavonijos apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 26 248  |
|  |
| **Tinklalapis** | Miesto svetainė |
|  **Vikiteka** | Požega |

**Požega** (kroat. *Požega*) – miestas rytų Kroatijoje. Požegos–Slavonijos apskrities administracinis centras. Miestas yra istoriniame Kroatijos Slavonijos regione. Dauguma gyventojų yra kroatai.
Iškilusi 152 m virš jūros lygio. 2011 m. duomenimis, mieste gyveno 26 403 gyventojai. Požegos plotas, kuris siekia 133,91 km², yra skirstomas į Požegos miestą ir į 30 gyvenviečių.

Istorija
--------

Tai istorinio Slavonijos regiono miestas, kuris Senovės Romoje vadintas *Vallis Aurea*, kas išvertus reiškia „auksinis slėnis".

Nuo 1921 m. iki 1991 m. vadintas ***Slavonska Požega***. Vokiškai – *Poschegg*, vengriškai – *Pozsega*, turkai miestą vadina *Pojega*.

Sportas
-------

### Futbolas

* NK Slavonija Požega futbolo klibas
* Požegos miesto stadionas

Nuorodos
--------

* Miesto svetainė (kroatų k.)
*Kitos reikšmės – Griškabūdžio šventoriaus koplyčia.*
Koordinatės: 54°51′03″š. pl. 23°10′19″r. ilg.﻿ / ﻿54.850768°š. pl. 23.171978°r. ilg.﻿ / 54.850768; 23.171978

|  Griškabūdžio šventoriaus I koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Šakių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Griškabūdis |
| **Adresas** | A. Skelčio g. 2A |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. I p. (?) |
| **Stilius** | istorizmas |

**Griškabūdžio šventoriaus I koplyčia** – koplyčia Griškabūdyje, Šakių rajono savivaldybėje, viena iš trijų, stovinčių Griškabūdžio bažnyčios šventoriuje. Kartu su bažnyčia, II ir III koplyčiomis, varpine, šventoriaus tvora priklauso paminkliniam statinių kompleksui, 2008 m. įrašytam į Kultūros vertybių registrą.

Mūrinė, baltai tinkuota koplyčia, stovinti šventoriaus šiaurės rytų kampe (kapinių pusėje), išsiskiria iš kitų istorizmo stilistikos fasadu. Pastatyta XIX a. I pusėje (?), rekonstruota XIX a. II pusėje. Koplyčią sudaro pagrindinio stačiakampio tūrio pastatas ir jo priekyje prišlietas palyginti puošnus portalas. Pagrindinio pastato stogas dvišlaitis, fasado frontono - segmentinis. Abi dalys uždengtos skardos lakštais. Pagrindinio fasado portalo architektūrinio sprendinio visumą sudaro segmentinis frontonas, dviejų tarpsnių puskolonės su kapiteliais, šoniniai tariamieji kontraforsai, profiliuoti karnizai. Fasadus juosia tinkuotas karnizas. Koplyčioje įrengtas cilindrinis skliautas. Įėjimo anga atvira, joje įstatyta geležinė ažūrinė tvorelė. Viduje įrengtos cementinės grindys, plytų mūro tinkuota pakyla. Vidaus sienos ir lubos tinkuotos.

* Galinė dalisGalinė dalis
* VidujeViduje

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „I koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  „Bažnyčios statinių kompleksas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
3. ↑  Regimanta Stankevičienė. Griškabūdis. Šventorius *lituanistika.lt*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Griškabūdžio šventoriaus koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Griškabūdžio Kristaus Atsimainymo parapija *griskabudzioparapija.lt*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Palestra Pompėjoje
**Palestra** (gr. παλαίστρα) – imtynių mokykla senovės Graikijoje. Palestrose užsiiminėdavo mažai erdvės reikalaujančiomis sporto šakomis, tokiomis kaip kumštynės ir imtynės. Dalis palestrų būdavo visiškai nepriklausomos, o dalis – viešų gimnazijų dalys. Palestrų be gimnazijų būdavo, o gimnazijų be palestrų – nebūdavo.

Palestrų architektūra
---------------------

Vitruvijus savo 27 m. pr. m. e. veikale „Apie architektūrą" pateikė daug žinių apie šios paskirties pastatus, kuriuos jis vadino „graikiško stiliaus palestromis".

Senovės Graikijos palestrų pastatai būdavo statomi standartinio plano, nors būdavo įmanomos tam tikros variacijos. Palestrą sudarydavo kvadratinis ar pailgai stačiakampis kiemas, iš visų keturių pusių apsuptas portikus sudarančių kolonadų su kambariais. Kambarių paskirtis būdavo įvairi, vieni buvo skirti maudymuisi, kiti žaidimams kamuoliu, treti nusirengimui ir rūbų saugojimui, ketvirti bendravimui ar instruktažams, penkti sportinei įrangai laikyti. Šiaurinės pusės portikas būdavo dukart gilesnis, kad apsaugotų nuo oro. Palestros šonuose su viengubo gylio portikais būdavo įrengtos didelės salės (*exedrae*) su sėdynėmis, skirtos intelektualinėms diskusijoms. Dvigubo gylio pusė būdavo padalinta į dalis jaunuolių veiklai (*ephebeum*), bokso maišų zoną (*coryceum*), pudravimo kambarį konisterijų (*conisterium*), kambarį maudymuisi šaltu vandeniu ir alyvos saugyklą eleotezijų (*elaeothesium*).

Tipiški tokių palestrų pavyzdžiai buvo Olimpijoje ir Delfuose.

Romos imperijos laikais palestros būdavo statomos kartu su pirtimi arba prie pirties. Kai arabai ir turkai perėmė romėnų pirčių tradicijas, palestrų idėjos jie neperėmė.
| Vaškonių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Vaškonių piliakalnisVaškonių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°32′35.9″ š. pl. 26°21′4.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.543306°š. pl. 26.351222°r. ilg.﻿ / 55.543306; 26.351222Koordinatės: 55°32′35.9″ š. pl. 26°21′4.4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.543306°š. pl. 26.351222°r. ilg.﻿ / 55.543306; 26.351222 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajonas |
| Seniūnija | Dūkšto seniūnija |
| Aukštis | 8 m |
| Plotas | 25x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1991 |
| Registro Nr. | AV1855/ 13052 |

**Vaškonių piliakalnis**, *Saliamonų kalnas* – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 13052; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. AV1855) ir gyvenvietė Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, 0,6 km į šiaurės vakarus nuo Vaškonių, Dūkšto seniūnija. Pasiekiamas plentu Dūkštas – Visaginas, ties jo posūkio į dešinę viduriu, kur plentas priartėja prie geležinkelio, prieš autobusų stotelę pasukus keliuku į kairę šiaurės vakarų kryptimi, į mišką, už 50 m ir vėl į kairę pietvakariuosna, už 100 m – yra 50 m į kairę pietų kryptimi nuo keliuko, už pelkutės, Dūkšto girininkijos 179 kvartalo pietrytinėje dalyje, miške, Ignalinos miškų urėdija.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, juosiamoje drėgnų slėnių. Aikštelė ovali, pailga pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 25x10 m dydžio, iškiliu viduriu, 2 m žemesne pietvakarių dalimi. Šiaurės rytų šlaite, 4 m žemiau aikštelės, yra natūrali terasa. Šlaitai vidutinio statumo, iki 8 m aukščio. Aikštelė apardyta duobių. Piliakalnis yra miške.

Tyrimai
-------

1991 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pirmąja puse.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Dūkštelių piliakalnis 2,5 km | Vitkūnų piliakalnis 11 km | Čeberakų piliakalnis 12 km |  |
| Dūkšto piliakalnis 2 km |  | Niurvėnų piliakalnis 18 km |
| Bajorų piliakalnis 12 km | Mieliatilčio piliakalnis 16 km | Pūškų piliakalnis 14 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Ignalinos rajono savivaldybė - Architektūriniai, archeologiniai, istoriniai paminklai". *ignalina.lt*. 2015-12-01. Suarchyvuotas originalas 2016-04-16. Nuoroda tikrinta 2016-04-16.

* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 257 (Nr. 95).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Vaškonys
Koordinatės: 56°10′26″š. pl. 24°33′27″r. ilg.﻿ / ﻿56.17387°š. pl. 24.557498°r. ilg.﻿ / 56.17387; 24.557498

**Jaronio duobė** – karstinė smegduobė, valstybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas Kirdonėlių kaime (Pabiržės sen.), Biržų regioniniame parke.

Istorija
--------

Įgriuva staiga atsivėrė 1957 m. kovo mėn. Pirmosiomis dienomis po įgriuvimo smegduobė buvo apie 10 – 12 m skersmens, didesnio kaip 14 m gylio savotiškas šulinys su beveik stačiomis rudo riedulingo priemolio sienomis, nusileidusiomis iki 8 – 9 m gylio, o žemiau matėsi 10 – 15 m skersmens ir apie 3 m aukščio ovališkas „rentinys" iš suskeldėjųsių ir aptrupėjųsių viršutinių devoninių gipso, selenito bei dolomito sluoksnių. Duobė priminė didžiulį molio katilą su apskritu gipso piltuvu dugne. Ilgainiui, byrant statiems priemolingiems kraštams, naujoji smegduobė viršutinėje dalyje plėtėsi, mažėjo jos gylis. Praėjus vos keletui metų, nuo subyrėjusio grunto užsikimšo apačioje esantys požeminiai kanalai, ėmė kauptis paviršinis kritulių vanduo, ir įgriuva tapo ežeriuku. Pradiniame etape telkinyje vandens gylis buvo iki 10 m. Būta pora atvejų, kai iš šios smegduobės visas susitelkęs vanduo buvo išbėgęs per dugne atsinaujinusias kiaurymes, kurias po kiek laiko vėl sandariai užkimšo nuo stačių šlaitų suvirtęs molingas gruntas.

Geologija
---------

Vertikalusis urvas su vandens poveikiui neatspariomis uolienomis buvo susidaręs dar ledynmetyje. Gipsą vėliau tirpino horizontaliai cirkuliavęs vanduo. Vandens lygiui laipsniškai žemėjant, tuštuma gilyn vis platėjo, kol pasidarė tokia didelė, kad apiręs gipso ir dolomito skliautas neišlaikė, nugarmėjo žemyn, o su juo ir visas 8 – 9 m storio priemolio sluoksnis. Jo vandens lygis šioje įduboje nebūna pastovus: pavasarinio polaidžio laikotarpiu vanduo netgi ne visada sutelpa, išsilieja per kraštus, o labiausiai jis nuslūgsta sausringiausiais metu tarpsniais.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Nr.19 valstybės saugomų gamtos paminklų sąraše

Nuorodos
--------

* Jaronio karstinė įgriuva

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RBiržų rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Biržų regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Biržų girios botaninis • Guodžių geomorfologinis • Latvelių botaninis • Nemunėlio-Apaščios geologinis |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Biržų girios biosferos poligonas |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Jaronio duobė • Karvės ola • Smardonės šaltinis • Tabokinės atodanga • Velniapilio uola |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Bėnupės liepa • Dauguviečių maumedis • Ievos duobė • Jurgio Bielinio ąžuolas • Kaunių ąžuolas • Kiršonių akmuo • Lapės ola • Likėnų šaltinis • Kiršonių akmuo • Mantgailiškio dvaro septynkamienis uosis • Mantgailiškio pušis • Muoriškių atodanga • Nemunėlio Radviliškio liepa • Nemunėlio Radviliškio maumedis • Padaičių miško ąžuolas • Padvariečių eglė • Pasienio ąžuolas • Putrinės liepa • Salomėjos šaltinis • Sandariškių ąžuolas |

 |