recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maratas Kasemas** (latv. *Marats Kasems*; g. 1990 m. kovo 14 d. Rygoje) – Latvijos politologas, buvęs Rusijos žurnalistas, naujienų agentūros „Sputnik Lietuva" vyriausiasis redaktorius.

2018 m. Kasemas kandidatavo Latvijos parlamento rinkimuose kaip partijų aljanso „Už alternatyvą" kandidatas. Jis buvo įtrauktas į sąrašą kaip Rusijos žiniasklaidos priemonės „Rossija Segodnia" žurnalistas. Vėliau Kasemas tapo „Sputnik Lietuva" redaktoriumi, tačiau 2019 m. Lietuva jį paskelbė persona non grata ir uždraudė penkerius metus atvykti į šalį.

2022 m. gruodžio 30 d. Kasemas buvo sulaikytas Latvijoje, įtariant jį šnipinėjimu ir Europos Sąjungos ekonominių sankcijų pažeidimu. 2022 m. gruodžio 30 d. prokuratūra pateikė Kasemui kaltinimus pagal Baudžiamojo kodekso straipsnį dėl pagalbos užsienio valstybei vykdant prieš Latvijos Respubliką nukreiptą veiką. 2023 m. balandžio mėn. jis buvo paleistas iš kalėjimo mainais už tai, kad pasirašė susitarimą dėl neišvykimo. 2023 m. liepos mėn. generalinės prokuratūros nutarimu Kasemas buvo pripažintas kaltu ir nuteistas už pagalbą užsienio valstybei vykdant prieš Latviją nukreiptą veiką. Kadangi Kasemas pripažino savo kaltę ir gailėjosi, jam buvo skirta 15 500 EUR bauda.

Kasemas apie Latvijos informacinės erdvės saugumą
-------------------------------------------------

*Manau, kad maža šalis turi gintis visais įmanomais būdais. Kartais, žvelgiant iš šalies, jie gali atrodyti šiek tiek perdėti, bet Latvija dabar jaučia grėsmę - net ne iš Maskvos, kuri nėra taip toli, o iš miestų, kurie yra dar arčiau Latvijos sienų. Svarbiausia - neperdėti ir nenukrypti į radikalią ideologiją. Tikiuosi, kad mums užteks politinės patirties ir politinės išminties, kad taip nenutiktų. Bet kartu manau, kad mūsų visuomenė turėtų būti išskirtinesnė, kur kiekvienas, nepriklausomai nuo kilmės, yra Latvijos pilietis ir kiekvienas yra patriotas. Jūs vaikštote Salaspilyje (nesakysiu, kokiame name - na, langai atviri, pirmuose aukštuose). Visi žiūri tuos pačius televizijos kanalus, kuriuos žiūrėjo anksčiau ir kurie yra uždrausti. Jie nemato palaikymo iš, tarkim, dominuojančio etnoso, iš daugumos. Bet kartu jie jaučiasi patogiai žiūrėdami televiziją, kur jų žodžiai dar kartą patvirtinami, visų pirma, bet ir pridedant tam tikrų ideologemų, tam tikrų naratyvų, kurie labai patogiai telpa į šią dirvą.*

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
Zamburakas
**Zamburakas** (angl. *zamburak, zumbooruk*) - mažo kalibro patranka, įtaisyta ant kupranugario. 
  
Zamburakčis (angl. *zamburakchi*) - zamburako kareivis, šaudantis iš zamburako. 

Pavadinimas gali būti kilęs iš arab. zambūr 'vapsva, širšė', kas galbūt susijęs su garsu, kuris pasigirsdavo iššaunant ant kupranugario įtaisytą arbaletą.

Manoma, kad zamburakus sugalvojo Egipte, kur ant kupranugarių įtaisydavo didelius arbaletus. Po to zamburakus perėmė arabų, afganų, indų ir ypač persų safavidų kariuomenės.

XIX a. zamburakais buvo ginkluotas vienas iš Persijos kariuomenės karališkosios (šacho) gvardijos dalinių. Persų zamburakų pulką lydėdavo muzikantai su didžiuliais ant kupranugarių įtaisytais būgnais, kurie turėdavo sukelti dar didesnį triukšmą ir gąsdinti priešą. 
  
Anglijos-Afganistano ir Anglijos-Sikchų karuose zamburakus naudojo prieš įsiveržusią britų kariuomenę. 

Zamburako kovinis vienetas buvo kupranugaris, ant kurio nugaros buvo nešulys su maža sukiojama patranka (falkonetas). Patranka būdavo įtvirtinta metaliniame dvišakyje, pritaisytame prie balno. Prieš iššaunant patranką kupranugaris turėdavo atsiklaupti. 

Kupranugarių dalinių judrumas, gana didelė zambarakų ugnies galia darė šiuos dalinius vertais dėmesio, nors zambarakų falkonetų taiklumas, šaudymo nuotolis, sviedinių galia buvo prasti. Lengvos patrankėlės buvo bevertės prieš stacionarius įtvirtinimus. 

Paskutinis zambarako variantas buvo po 1850 m. ant kupranugarių įtaisyti gatlingai.

Nuorodos
--------

* ZOUAVE to ZUMBOORUCK
* ZUMBOORUCK Archyvuota kopija 2012-12-11 iš Archive.is projekto
* Age of Empires III. Asian Dynasties. India. Additional units.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Sudetų kraštu vadinti vokiečių kalba kalbėję regionai dabartinės Čekijos teritorijoje.
**Sudetų kraštas** (vok. *Sudetenland*, ček. *Sudety*, svk. *Sudety*, lenk. *Kraj Sudetów*) – šiaurinių, pietinių ir vakarinių buvusios Čekoslovakijos vietovių, kuriose gyveno etniniai vokiečiai, pavadinimas. Vokiečiai buvo apsigyvenę Bohemijos, Moravijos ir Čekų Silezijos pasienyje nuo Austrijos imperijos laikų.

Žodis „Sudetų kraštas" nebuvo naudojamas iki XX a. pradžios ir išpopuliarėjo tik po Pirmojo pasaulinio karo, kai Austrijos-Vengrijos imperija buvo išformuota ir Sudetų krašto vokiečiai atsidūrė naujos valstybės, Čekoslovakijos sudėtyje. Sudetų krizė 1938 m. buvo išprovokuota Nacistinės Vokietijos reikalavimo perleisti Sudetų kraštą Vokietijai, o tai ir įvyko po Miuncheno sutarties pasirašymo. Dalis pasienio buvo užimta ir aneksuota Lenkijos. Kai Čekoslovakija buvo atkurta po Antrojo pasaulinio karo, Sudetų krašto vokiečiai buvo deportuoti iš regiono, o regionas dabar yra daugiausiai apgyvendintas čekų.

Sudetų krašto pavadinimas kilo nuo Sudetų kalnų, kurie stūkso prie pat šiaurinės Čekijos sienos ir Žemutinės Silezijos (dabartinė Lenkija), bet Sudetų kraštas buvo žymiai toliau nuo tų kalnų.

Dalys dabartinės Čekijos regionų, tokių kaip Karlovi Varai, Liberecas, Olomoucas, Moravijos-Silezijos kraštas ir Ūstis prie Labės yra buvusio Sudetų krašto teritorijoje.
**M-1 Plius** – nacionalinė radijo programa, transliuojama iš Vilniaus nuo 1996 m. gruodžio 5 d. FM bangų ruože visoje Lietuvoje ir internetu.

Muzika
------

Grojama įvairi užsienio šalių popmuzika, rokas, džiazas ir kt.

Geriausi iš geriausių
---------------------

Kiekvieną sekmadienį nuo 20.00 valandos transliuojama laida, kurios metu grojama 10 muzikinių kūrinių, praėjusią savaitę surinkusių daugiausią pliusų. Pliusai renkami internetiniame „M-1 plius" puslapyje.

Laidų vedėjai
-------------

* Tomas Ramašauskas dirba darbo dienomis 07:00 – 10:00 val.
* Tomas Langvinis dirba darbo dienomis 07:00 –10:00 val.
* Audrius Vanagas dirba darbo dienomis 13:00 – 16:00 val.
* Šarūnas Ivaškevičius dirba darbo dienomis 16:00 – 19:00 val.
* Ugnė Barauskaitė dirba penktadieniais 13:00 – 16:00 val.
* Jonas Norkevičius dirba darbo dienomis 10:00 – 13:00 val.
* Kristupas Ališauskas dirba šeštadieniais ir sekmadieniais 8-19 val.

Renginiai ir konkursai
----------------------

„M-1 Plius" rengia įvairius renginius ir konkursus. Tarp jų „Geriausio metų boso rinkimai", „Femme Fatale", M-1 Plius gimtadienio fiesta „Starfest". Keletą kartų „M-1 Plius" buvo paminėta Lietuvos rekordų knygoje. 

Taip pat rengiami įvairūs konkursai laimėti bilietams į koncertus tiesioginio eterio metu ir internete.

Nuorodos
--------

* Oficiali tinklavietė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Patoso lagūna |
| --- |
| Lagūna iš palydovoLagūna iš palydovo |
| Vieta | Brazilija (Pietų Rio Grandė) |
| Plotas | 9800-10 000 km² |
| Kilmė | jūrinė |

**Patoso lagūna** (port. *Lagoa dos Patos*, „Ančių lagūna") – viena didžiausių pasaulio lagūnų, plytinti Brazilijoje, ties Atlanto pakrante, Pietų Rio Grandės (port. *Rio Grande do Sul*) valstijoje. Lagūna ištįsusi lygiagrečiai vandenyno pakrantei šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi apie 265 km, jos plotis iki 64 km, plotas (įvairiais vertinimais) – 9 800-10 100 km².

Antrasis pagal plotą Pietų Amerikos ežeras (jeigu Marakaibą laikysime ežeru, o ne jūros įlanka).

Nuo Atlanto Patoso lagūną skiria iki 30 km pločio smėlio juosta. Pietuose San Gonsalo kanalu (port. *Canal do São Gonçalo*) jungiasi su didele Mirino lagūna.

Lagūnos pakrantėje įsikūrę San Žoze do Nortės, Pelotaso, San Lorenso do Sulio, Tapeso, Porto Alegrės miestai.

Jūriniai laivai, kurių grimzlė neviršija 5,18 m, pasiekia didelį šiaurinėje lagūnos pakrantėje plytintį Porto Alegrės uostą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Patoso lagūna** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Viktoras Kafarovas** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. birželio 18 d.Šiauliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1995 m. spalio 11 d. (81 metai)Maskva, Rusija |
|  |
| Veikla | Chemikas, akademikas |

**Viktoras Kafarovas** (1914 m. birželio 18 d. Šiauliuose – 1995 m. spalio 11 d. Maskvoje, Rusija) – chemikas, akademikas. Apdovanotas Lenino ordinu (1984), Darbo raudonosios vėliavos ordinu (1967, 1974), TSRS valstybinė premija (1982).

Biografija
----------

Gimė 1914 m. birželio 18 d. Šiauliuose. 1938 m. baigė Kazanės chemijos institutą. Nuo 1944 m. dirbo Maskvos chemijos institute. Buvo vienas iš pirmųjų pradėjusių taikyti kibernetiką chemijos inžinerijoje. Nuo 1952 m. TSKP narys. 1960-1970 m. vykdė tyrimus susijusius su matematiniu modeliavimu chemijos procesuose. Nuo 1979 m. Tarybų Sąjungos mokslų akademijos narys. Mirė 1995 m. spalio 11 d. Maskvoje.

Nuorodos
--------

* Biografija I (rus.)
* Biografija II (rus.) Archyvuota kopija 2014-11-06 iš Wayback Machine projekto.
* Antkapio nuotrauka
| **Jonas Šimkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. balandžio 25 d.Rusija Sūrupis, Dūseikių valsčius, Telšių apskritis |
| Mirė | 1944 m. birželio 4 d. (71 metai)Lietuva Maironiškiai, Raudondvario valsčius, Kauno apskritis |
|  |
| Veikla | valstybės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1900 m. Maskvos universitetas, 1906 m. Ženevos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jonas Šimkus (1873) |

**Jonas Šimkus** (1873 m. balandžio 25 d. Sūrupis, Dūseikių valsčius, Telšių apskritis – 1944 m. birželio 4 d. Maironiškiai, Raudondvario valsčius, Kauno apskritis) – Lietuvos valstybės veikėjas, profesorius.

Biografija
----------

Mokėsi Telšiuose, Palangos progimnazijoje, Šiaulių gimnazijoje, baigė Liepojos gimnaziją. 1900 m. baigė Maskvos universiteto Chemijos fakultetą, 1903 m. chemijos magistras. 1906 m. studijavo Ženevos universitete (Šveicarija), farmacijos magistras.

1904–1905 m. Kazanės universiteto dėstytojas, 1906–1916 m. Maskvos universiteto docentas, ekstraordinarinis profesorius. Gyvendamas Maskvoje, aktyviai dalyvavo lietuvių visuomeninių ir kultūrinių organizacijų veikloje. Studijų metais reiškėsi slaptoje Maskvos lietuvių studentų draugijoje, platino „Varpą" ir kitą draudžiamą lietuvišką spaudą.

1918 m. grįžo į Lietuvą. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 12 d. Mykolo Sleževičiaus II ministrų kabineto ir 1919 m. balandžio 12 d. – spalio 7 d. IV ministrų kabineto prekybos ir pramonės ministras. 1921 m. balandžio 11 d. – 1922 m. vasario 2 d. Kazio Griniaus VI ministrų kabinete krašto apsaugos ministras, pakeitė jame Konstantiną Žuką. Į vyriausybes buvo kviečiamas kaip nepartinis.

Nuo 1922 m. vasario 16 d. Lietuvos universiteto ordinarinis profesorius ir pirmasis rektorius iki 1923 m. Vytauto Didžiojo universitete dėstė iki 1940 m. ilgus metus vadovavo chemijos technologijos katedrai.

Vienas bendrovės „Varpas" steigėjų. Nuo 1924 m. Lietuvių-latvių draugijos pirmininkas. 1926–1940 m. Norvegijos garbės konsulas. 1931 m. vienas Lietuvos psichotechnikos ir profesinės orientacijos draugijos, 1938 m. vienas Lietuvos mokslinės valdybos draugijos, 1926 m. vienas Tarptautinio banko steigėjų, vienas Lietuvos verslininkų sąjūdžio organizatorių. Bendradarbiavo žurnaluose „Lietuvos ūkis", „Technika ir ūkis", „Lietuva". Keliolikos knygų autorius. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse Kaune

2003 m. Vytauto Didžiojo universitete minint pirmojo Lietuvos universiteto rektoriaus prof. J. Šimkaus 130-ąsias gimimo metines atidaryta jo vardo auditorija.

Bibliografija
-------------

* Cheminė technologija
* Kauno m. viešojo naudojimosi vandens sudėtis
* Darbo organizacija
* Darbo mokesnio teorijos bei sistemos ir darbo našumas
* Chemijos karas
* Kaučiukas, jo gamyba ir vartojimas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. 111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų. - 137 psl.
Piešinys vaiduojantis kabuki šokėją
**Japonų teatras**, manoma, išsivystė iš pirmykščių šokių ir Šinto dievybių garbinimo apeigų. Jis paprastai skirstomas į tradicinį ir naujovišką. Pirmosios tradicinio teatro formos randamos Kanazavos miesto apylinkėse. Žinomiausios jo rūšys yra Bugaku, No, Kabuki, Kiogen, bei Bunraku, arba lėlių teatras. Naujoviško teatro garsiausi žanrai Simpa, Sinkokugeki, Singeki. Taip pat japonai perėmė vakarietiško teatro tradicijas ir rūšis: operą, baletą.

Tradicinis japonų teatras
-------------------------

Kelios žinomiausios tradicinio japonų teatro formos yra No, Bugaku, Kabuki, Kiogen bei lėlių teatras Bunraku.

### No

*Pagrindinis straipsnis – No*.
No - tradicinis japonų vaidinimas, kuriame į viena sujungiama muzika, šokis, drama, poezija, sukuriamas nepaprastai gražus scenos menas. Daugiausia No kolektyvų yra Tokijuje, Osakoje, Kiote.

### Kiogen

*Pagrindinis straipsnis – Kiogen*.
Kiogen yra komedijos žanras, kuris tarsi atsveria rimtą No, vietoj dainų naudojami dialogai. Vis dėlto šie du teatro stiliai yra labai panašūs. Aktorių treniruočių programos nedaug kuo skiriasi. Kartais Kiogen aktoriai netgi suvaidina antraeilius No vaidmenis ar atvirkščiai.

### Bugaku

*Pagrindinis straipsnis – Bugaku*.
Bugaku turbūt yra pats neįprasčiausias iš japonų teatro žanrų, kadangi į jį įeina daugybė kaimyninių tautų (Indijos, Kinijos, Korėjos, pietryčių Azijos)tradicinių elementų. Bugaku metu šokama ir dainuojama, naudojamos kaukės. Šis stilius dar vadinamas Gagaku.

### Kabuki

*Pagrindinis straipsnis – Kabuki*.
Žinomiausias japonų teatro žanras yra kabuki. Jame naudojami įspūdingi kostiumai, kovos kardais (iki 1680 m. jie buvo tikri). Pirmą kartą tokio stiliaus vaidinimas buvo pastatytas 1603 m. kaip priešingybė No teatrui.

 Žmogus grojantis šamisenu.
### Bunraku

*Pagrindinis straipsnis – Bunraku*.
Bunraku - tai tradicinis lėlių teatras, kurios ištakos siekia Edo periodą. Bunraku spektaklių metu groja tradiciniai japonų instrumentai. Lėlės būna maždaug vieno metro aukščio, joms valdyti reikia bent jau trijų žmonių. Kiekvienas žmogus atsako už skirtingas lėlės kūno dalis.

Modernus teatras
----------------

*Pagrindinis straipsnis – Modernus japonų teatras*.
Naujieji teatro žanrai Japonijoje atsirado po Meidzi revoliucijos. Tai buvo Simpa - išaugusi iš įprasto teatro XIX a. pabaigoje, singeki - europietiško tipo drama bei kitos šakos. Taip pat Japonijoje paplito Europos teatro šūšys: opera, operetė, baletas ir daugybė kitų.

Nuorodos ir šaltiniai:
----------------------

* waseda.jp
* nohkyogen.jp
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Bedlendo uolos

**Bedlendas** (angl. *Badland*) – JAV, Pietų Dakotoje paplitusios savitos uolos. Pats pavadinimas kilęs iš angliškų žodžių *bad land*, reiškiančių *bloga žemė*. Jame įkurtas Bedlendo nacionalinis parkas.

Bedlendo istorija
-----------------

Atšiauriame ir rūsčiame bedlende daugybę metų lankėsi siju genties indėnai. Vietovės atsiradimas siejamas su pietvakariuose dunksančiu 2207 m aukščio Black Hills'u. Maždaug prieš 65 mln. metų jis iškilo iš žemyninės jūros dugno. Ilgainiui dėl erozijos į rytus plytinčioje lygumoje susidarė pelkėta, sluoksniuota lyguma. Prieš maždaug 30 mln. metų dėl klimato pokyčių pelkės virto pievomis. Vėjo ir lietaus erozijos su šaknimis rovė žolę, sraunūs upokšniai plovė dirvožemį, išgrauždami smailes ir kupolus, o kaitri saulė neleido augt naujai augalijai. Ši erozija tebevyksta ir dabar.

Bedlendo gaivinimas, augalija ir gyvūnija
-----------------------------------------

Bedlendo gaivinimas pradėtas įkūrus Bedlendo nacionalinį gamtos paminklą, 1930 m. 1978 m. jam buvo suteiktas nacionalinio parko statusas. Bedlende paplitę driežai, gyvatės, paukščiai, šikšnosparniai, preriniai šuniukai, kai kur ganosi bizonai ir antilopės. Gražiausia bedlende vasarą, kai sausoje žemėje kaip stebuklas išauga Mariposos lelija.

Bedlendų paplitimas
-------------------

Bedlendai paplitę šiaurės Amerikoje. Gan dideli jų plotai esti Santa Kruzo saloje, Pietinėje Kalifornijos pakrantėje. Tai – Kalifornijos bedlendai. Bedlendai atsiranda dėl erozijos. Dažnai ją sukelia pats žmogus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sankcija** (pr. *sanction*; iš lot. *sanctio*, grasinimas nubausti; *sancire*, vertinti, negrąžinamai įtvirtinti, grasinti bausme) – socialinėje sistemoje integruotas poveikis, nukreiptas į sistemos, jos posistemių, elementų aktyvumą, sąveiką, kurio paskirtis yra (ne)tiesiogiai skatinti, remti arba slopinti jų veikimą (ar neveiklumą).VIKIPEDIJAI reikia daugiau šaltiniu

Rūšys
-----

### Pozityvios sankcijos

Pozityvios sankcijos yra tokios, kurios skatina ligšiolinį elgesį (ar jo nebuvimą) – apdovanojimai, materialinis ar kitoks atlyginimas, žodinis ar neverbalinis paskatinimas, pakėlimas pareigose ir kt.

### Negatyvios sankcijos

Negatyvios sankcijos yra tokios, kurių paskirtis – slopinti, neutralizuoti, sabotuoti, dekatalizuoti kokio nors asmens veiklą ar jos pasekmes.

Negatyvios sankcijos apima nubaudimą, papeikimą, neigiamą viešą veiklos įvertinimą, ją įvardijant kaip priešingą esamų standartų atžvilgiu.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Bausmė
| **Steponas Garbačiauskas** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. balandžio 17 d.Ryga |
| Mirė | 1983 m. rugpjūčio 3 d. (83 metai)Ciurichas, Šveicarija |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Elena Kubiliūnaitė-Garbačiauskienė |
| Vaikai | Rita Garbačiauskaitė |
|  |
| Veikla | lengvaatletis, futbolininkas, sporto žurnalistas, diplomatas |

**Steponas Garbačiauskas** (1900 m. balandžio 17 d. Rygoje – 1983 m. rugpjūčio 3 d. Ciuriche) – vienas iš sporto pradininkų Lietuvoje. Lengvaatletis, futbolininkas, sporto žurnalistas, diplomatas. Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos pirmininkas. Nacionalinis lengvosios atletikos čempionas ir rekordininkas.

Biografija
----------

1914–1918 m. gyveno Maskvoje. 1918 m. atvyko į Kauną. Savo iniciatyva su bendraminčiais sportininkais 1919 m. įsteigė pirmąją Lietuvos sporto organizaciją „Lietuvos sporto sąjunga", kuri nuo 1920 m. pervadinta į Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungą. Vėliau 1922 m. prisidėjo kuriant Lietuvos futbolo lygą ir Lietuvos sporto lygą. 1924 m. Paryžiaus olimpinėse žaidynėse buvo Lietuvos sportininkų delegacijos vadovas, futbolo rinktinės kapitonas, sporto žurnalistas. 1922 m. pradėto leisti žurnalo „Lietuvos sportas" redaktorius.

1925–1930 m. Argentinos konsulato Kaune sekretorius. Nuo 1930 m. dirbo Užsienio reikalų ministerijoje, nuo 1936 m. Lietuvos vicekonsulas Ciuriche. Po Antrojo pasaulinio karo kurį laiką buvo Bendrojo Amerikos lietuvių fondo atstovas Šveicarijoje. Padėjo rengti įvairias tarptautines varžybas.

1919–1928 m. žaidė LFLS Kaunas ir kitose Lietuvos futbolo komandose. 1923–1924 m. ir 1926 m. Lietuvos futbolo rinktinės narys. 1921–1925 m. lengvosios atletikos Lietuvos rekordininkas 60 m, 100 m, 200 m nuotolio, 4×100 m estafetės bėgime.

|  |  |
| --- | --- |
| **Metai** |  **Komanda** |
| 1923, 1924 | LFLS Kaunas |
| 1926 | Kovas Kaunas |

Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Futbolas, 1921 m.
* Oficialės futbolo taisyklės, 1922 m.
* Lengvosios atletikos taisyklės, 1922 m.

Įvertinimas
-----------

* 1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 2005 m. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Žilinskas. *Steponas Garbačiauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. - 416 psl.
2. ↑  Sugrįžo į gimtosios žemės glėbį // XXI amžius, 2009 m. gruodžio 9 d. Nr. 87 (1779)
| Di Moinas |
| --- |
| Di Moinas Doliverio valstijos parke Di Moinas Doliverio valstijos parke |
| **Ilgis** | 845 km |
| **Baseino plotas** | 38 340 km² |
| **Vidutinis debitas** | 246 m³/s |
| **Ištakos** | Šeteko ežeras |
| **Žiotys** | Misisipė |
| **Šalys** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV |
|  |
|  **Vikiteka** | Di Moinas |

**Di Moinas** (angl. *Des Moines River*) – upė Jungtinėse Amerikos Valstijose, daugiausia Ajovoje; dešinysis Misisipės intakas. Prasideda pietvakarių Minesotoje, Šeteko ežere, netoli Paipstouno. Aukštupyje vadinama Vakarine Šaka (Vest Forku). Teka į pietryčius, dalindama Ajovos valstiją perpus. Žemupyje neilgą atkarpą (~40 km) teka Ajovos–Misūrio siena. Įteka Misisipėn į pietvakarius nuo Keokuko.

Didžiausi intakai: Ist Forkas (Rytų Šaka) (kairysis) ir Rakūnas (Meškėnų upė) (dešinysis).

1958 m. Di Moinas patvenktas Red Roko bei Seilorvilio užtvankomis. Didžiausi miestai prie upės: Otamva, Di Moinas, Fort Dodžas, Estervilis.

Di Moino baseino žemėlapis
XIX a. Di Moinas buvo svarbi vidurio Ajovos laivybinė arterija. Nutiesus geležinkelius savo transportinės reikšmės nustojo, tačiau iki pat XIX a. pab. naudota hidroenergijai (veikė 80 vandens malūnų).

Prancūzai šią upę vadino „Otojų upe" (*R. des Otentas*, 1703 m.). Indėnai foksai ir saukai ją vadino Keošauka (*Ke-o-shaw-qua* – 'atsiskyrėlio upė'), o dakotai – Injanšaša. Di Moino pavadinimas greičiausiai atsiradęs iš prancūziškos santrumpos nuo žodžio „Moinigonų upė" (*le Moingona R.*, 1713 m.). Taip vadinta viena iš ilinojų genčių.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Des Moines River, *Encyclopaedia Britannica*.
2. ↑   Bright, William (2004). *Native American Placenames of the United States*. University of Oklahoma Press. pp. 135, 293.
Lusono sąsiaurio žemėlapis
Koordinatės: 21°0′ š. pl. 121°0′ r. ilg.﻿ / ﻿21.000°š. pl. 121.000°r. ilg.﻿ / 21.000; 121.000
**Lusono sąsiauris** (*Kipot ng Luzon*) – sąsiauris Ramiajame vandenyne, tarp Taivano ir Filipinų salyno salos Lusono. Sąsiauris jungia Filipinų jūrą su Pietų Kinijos jūra.

Sąsiaurio plotis apie 250 km. Jame gausu salų, skirstomų į dvi grupes: Bataneso salos, priklausančios Filipinų Bataneso provincijai, ir Babujano salos, priklausančios Kagajano provincijai.

Sąsiauris taip pat skirstomas į mažesnius sąsiaurius. Babujano sąsiauris skiria Lusoną nuo Babujano salų, kurios nuo Bataneso salų atskirtos Balintango sąsiauriu. Batanesą nuo Taivano skiria Baši sąsiauris.

Lusono sąsiauris yra svarbi vandens arterija laivybai ir susisiekimui. Daugelis laivų iš Amerikų naudojasi šiuo maršrutu, plaukdami į pagrindinius Rytų Azijos uostus. Lusono sąsiaurio dugnu eina daug povandeninių ryšių kabelių. Šie kabeliai svarbiais duomenimis ir telefonijos paslaugomis aprūpina Kiniją, Honkongą, Taivaną, Japoniją ir Pietų Korėją.

Lusono sąsiauryje sutinkamos didžiausios vandenynų bangos pasaulyje, iš kurių kai kurios siekia virš 170 m aukštį. Šios bangos yra povandeninės ir retai iškyla į vandens paviršių, todėl laivybai pavojaus nekelia.

Istorija
--------

Lusono sąsiauris buvo dalis japonų pajėgų 1941 m. gruodžio mėn. invazijos maršruto. Gruodžio 8 d. (Perl Harboro puolimo dieną, dėl laiko juostų) jie išsilaipino Batanese. Gruodžio 10 d. jie okupavo Babujano salynui priklausančią Kamigino salą, kur ketino įkurti vandens lėktuvų bazę. Tą pačią dieną japonai taip pat išsilaipino Apario, Kagajano ir Lusono salose.

Vėliau sąsiauriu naudojosi JAV povandeniniai laivai, medžiodami praplaukiančius japonų konvojus, kursuojančius iš Rytų Indijų į Japoniją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Greenlees, Donald and Arnold, Wayne (2006-12-29). „Asia scrambles to fix quake damage to data cables". CNET News.com.
2. ↑  Oskin, Becky (2014-01-09). „Ocean’s Huge Hidden Waves Explained"". LiveScience.com. Nuoroda tikrinta 2014-01-13.
| **Mykolas Mačiokas** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. kovo 17 d.Gudeliuose, Pilviškių valsčiuje |
| Mirė | 1953 m. kovo 24 d. (54 metai)Rygoje |
|  |
| Veikla | karinis veikėjas |
|  |
| Alma mater | Aukštoji karo mokykla |

**Mykolas Mačiokas-Pušis** (1899 m. kovo 17 d. Gudeliuose, Pilviškių valsčiuje – 1953 m. kovo 24 d. Rygoje) – Lietuvos karo lakūnas, karininkas ir pogrindžio dalyvis.

Biografija
----------

Augo septynių vaikų šeimoje. Baigęs Vilniuje privačią gimnaziją ir mokytojų kursus, kurį laiką mokytojavo. 1918 m. stojo savanoriu. 1919 m. mokėsi Karo mokykloje. 1921 m. paskirtas Oro laivyno mokomosios eskadrilės mokiniu žvalgu, o vėliau tais pačiais metais perkeltas į 1-ąją eskadrilę ir paskirtas vykdyti oro žvalgo pareigas. 1922 m. suteiktas oro žvalgo vardas. 1923 m. suteikiamas inžinerijos vyr. leitenanto laipsnis, o 1924 m. skiriamas 1–osios eskadrilės ūkio reikalų, vėliau – laboratorijos viršininku. 1925 m. skiriamas 3–osios eskadrilės komandos viršininku. 1926 m. buvo suteiktas kapitono laipsnis ir buvo paskirtas Technikos pulko telegrafo-telefono kuopos jaunesniuoju karininku. 1928–1930 m. mokėsi Italijos karo akademijoje. 1930 m. perkeltas į Vyriausiąjį kariuomenės štabą ir paskirtas IV valdybos skyriaus tiekimų dalies karininku. 1931 m. suteiktas majoro laipsnis. 1936 m. baigė Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultetą. 1937 m. baigė Vytauto Didžiojo karininkų kursus ir gavo Generalinio štabo karininko statusą ir paskirtas į Kariuomenės štabo IV skyriaus Tiekimų dalies vedėjo pareigas. Tais pačiais metais buvo suteiktas Generalinio štabo pulkininko leitenanto laipsnis.

1940 m. rudenį dirbo Lietuvos karinio komisariato respublikos karinio rengimo inspektoriumi. 1940 m. pabaigoje paleistas į atsargą. 1941 m. buvo Vilniaus LAF karinio štabo narys. 1941–1943 m. dirbo Valstybinio Aleksoto stiklo fabriko direktoriumi. 1943 m. suimtas ir išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. 1945 m. grįžo į Lietuvą, o 1947 m. persikėlė į Rygą.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2012-08-08 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-09-02 iš Wayback Machine projekto.
**Vytautas Masiokas** (g. 1955 m. sausio 16 d. Papartynėje, Panevėžio rajonas) – teisininkas, teisėjas, buvęs Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas, Lietuvos teisėjų savivaldos veikėjas.

Biografija
----------

1970–1974 m. Kauno A. Kvedaro miškų technikumo moksleivis, 1977-1982 m. studijavo Vilniaus universiteto VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją.

1974 m. Panevėžio miškų įmonių susivienijimo Ramygalos girininkijos girininko padėjėjas. 1974–1977 m. atliko karinę tarnybą Sovietinėje Armijoje. 1982–1990 m. Kauno miesto Lenino rajono liaudies teismo teisėjas, nuo 1987 m. iki 1990 m. šio teismo (vėliau – Kauno miesto rajono teismo) pirmininkas, nuo 1990 m. Kauno miesto apylinkės teismo pirmininko pavaduotojas, nuo 1993 m. Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas, nuo 1998 m. Kauno apygardos teismo teisėjas, nuo 1999 m. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjas.

Nuo 1993 iki 1997 m. Lietuvos teisėjų asociacijos (LRTA) pirmininkas, valdybos narys; Teisėjų tarybos narys, Informacijos agentūros teismų administravimo programos dalyvis (JAV, 1997 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kandidato į Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėjus biografinė pažyma // Lietuvos Respublikos Prezidento dekretas Archyvuota kopija 2012-07-23 iš Archive.is projekto (1994-11-04, Valstybės žinios, 1994, Nr. 85-1610)
2. ↑  Teismų savivaldos informacija[neveikianti nuoroda] (Vytautas Masiokas, CV)
3. ↑  LAT informacija Archyvuota kopija 2021-10-24 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **Lietuvos Respublikos teisėjų asociacijos pirmininkas**1993 - 1997 | Po to:**Virgilijus Valančius** |

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**--** | **Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas**1987 - 19901993 - 1998 | Po to:**--** |
**Mykolas Pečeliūnas** (lenk. *Michał Peczeluna*; 1908 m. gruodžio 29 d. Naujasodžio kaime, Kauno apskritis, Kauno gubernija – 2008 m. lapkričio 27 d. Panemunėje; palaidotas Kulvoje) – lietuvis tarnautojas, Štuthofo koncentracijos stovyklos kalinys.

Biografija
----------

1930 m. baigė Kauno mokytojų seminariją, vėliau studijavo geografiją Kauno Vytauto Didžiojo universitete. Išklausęs privalomą kursą, diplomo nesigynė, o stojo mokytis ekonomikos toje pačioje aukštojoje mokykloje ir studijavo tris semestrus. Nuo 1934 m. dirbo Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmuose.

Antrojo pasaulinio karo pradžioje Kaune dalyvavo 1941 m. sukilime. 1943 m. kovo 16 d. kartu su kitais lietuvių inteligentais buvo nacistinės Vokietijos gestapo areštuotas ir išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Ištvėrė sunkias kalinimo sąlygas, daug padėjo kartu kentėjusiam kunigui Alfonsui Lipniūnui. 1945 m. kovo 12 d. stovyklą užėmė Raudonoji armija. Kartu su kitais jis buvo priskirtas padėti gydytojams teikiant medicininę pagalbą buvusiems kaliniams. Siautėjo vidurių ir dėmėtosios šiltinių epidemijos, šiomis ligomis persirgo ir M. Pečeliūnas. 

1946–1948 m. dirbo Pucko miesto ligoninės Tiekimo skyriuje, 1947 m. priėmė Lenkijos pilietybę. 1949 m. kelis mėnesius buvo Vroclavo Šv. Juozapo ligoninės ūkio darbuotojas. 1949 m. pab. įsidarbino Gdansko medicinos akademijos Pirkimų skyriuje, vėliau - Investicijų skyriuje, pastarajam nuo 1952 m. vadovavo. 1975 m. išėjo į pensiją, tačiau dar iki 1989 m. liko toliau darbuotis Gdansko medicinos akademijos Investicijų padalinyje.

Po to, kaip pensininkas, apsigyveno Senelių namuose Gdanske, 2008 m. buvo perkeltas į Kauno Panemunės senelių namus, kur ir mirė.

Įvertinimas
-----------

* Lenkijos atgimimo komandoro kryžius (1987 m.)
* Lenkijos Nuopelnų kryžius (1972 m.)
* žinybiniai apdovanojimai

Atminimo įamžinimas
-------------------

* Gimtosios sodybos vietoje Naujasodyje pastatytas drožinėtas medinis paminklas (autorius Vytautas Ulevičius).

Šaltiniai
---------

* Bronius Vertelka. *Buvo tvirtas kaip uola* // XXI amžius, 2009 m. gruodžio 11 d. Nr. 88]
* *Zmarł Michał Peczeluna* // Gazeta AMG, nr 1/2009
**Vasílīs Spanoúlīs**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1982 m. rugpjūčio 7 d. (41 metai) |
| Gimimo vieta | Larisa, Graikija |
| Ūgis | 1,93 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | įžaidėjas, atak. gynėjas |
| NBA naujokų birža |
| 2004 m. | 50 (2 ratas) šaukimu,Dalaso „Mavericks" |
| Profesionalūs klubai |
| 1999–20012001–20052005–20062006–20072007–20102010–2021 | Larisos „Gymnastikos"Marusio „Marusi"Atėnų „Panathīnaïkós"Hiustono „Rockets"Atėnų „Panathīnaïkós"Pirėjo „Olympiakos" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2006–2015 | Graikija Graikija |  |
|  Treniruotos komandos |
| 2022– | Atėnų „Peristeri" |
|  |

**Vasilis Spanulis** (gr. Βασίλης Σπανούλης, g. 1982 m. rugpjūčio 7 d.) – Graikijos krepšininkas, krepšinio treneris. Vienas geriausių visų laikų Graikijos ir Eurolygos žaidėjų; rungtyniavo įžaidėjo arba atakuojančiojo gynėjo padėtyje.

Gimė Larisoje. Pradėjo treniruotis Larisos „Gymnastikos" klube. Brolis Dimitris – taip pat tapo krepšininku. 1999 m. debiutavo profesionalioje Larisos „Gymnastikos" komandoje, rungtyniavusioje antrojoje Graikijos lygoje. 2001 m. persikėlė į „Marusi", kuri žaidė aukščiausioje Graikijos lygoje ir Koračo taurėje. Tame sezone atvedė komandą į Graikijos taurės finalą, o 2003–2004 m. sezone su „Marusi" pateko į Graikijos lygos finalą ir Iššūkio taurės finalą. 2004 m. NBA šaukimuose antrajame rate pasirinktas Dalaso „Mavericks".

Po puikaus sezono su „Marusi", V. Spanulis persikėlė į Atėnų „Panathinaikos", kur buvo vienas iš lyderių (Eurolygoje vid. po 14,6 taško, 3,1 perdavimo, 2,0 atkovoto kamuolio). Vėliau sezoną rungtyniavo NBA, Hiustono „Rockets" klube, tačiau gavo mažai žaidimo laiko, rezultatai buvo kuklūs (vid. 2,7 taško, 0,9 perdavimo. Kitais metais žaidėjas grįžo į „Panathinaikos" ir 2009 m. laimėjo Eurolygą. 2010 m. pasibaigus kontraktui su „Panathinaikos", Spanulis perėjo į aršių priešininkų stovyklą – Pirėjo „Olympiakos". Čia jis sužaidė 12 sezonų dar 2 kartus laimėjo Eurolygą ir tapo turnyro MVP.

Vasilis Spanulis pasiekęs daug Eurolygos rekordų: daugiausia taškų pelnęs, rezultatyvių perdavimų atlikęs, naudingumo balų surinkęs ir minučių sužaidęs per karjerą krepšininkas šiame turnyre.

Vasilis Spanulis buvo vienas Graikijos rinktinės lyderių, su ja laimėjo pasaulio čempionato sidabrą bei Europos čempionato auksą ir bronzą.

2022 m. pradėjo trenerio karjerą Atėnų „Peristeri" klube.

Laimėjimai
----------

* Eurolyga: 2009, 2012, 2013 m.
* Eurolygos MVP: 2013 m. finalo ketverto MVP: 2009, 2012, 2013 m.
* „Eurolygos legenda": 2022 m.
* FIBA Tarpžemyninė taurė: 2013 m.
* Graikijos krepšinio lyga: 2006, 2008, 2009, 2010, 2012, 2015, 2016 m.
* Graikijos krepšinio taurė: 2006, 2008, 2009, 2011 m.
* Graikijos lygos MVP: 2006, 2009, 2012, 2016 m.; finalo ketverto MVP: 2006, 2008, 2015, 2016 m.
* Pasaulio krepšinio čempionatas: sidabras – 2006 m.
* Europos krepšinio čempionatas: auksas – 2005 m.; bronza – 2009 m.
* U-20 Europos čempionatas: auksas – 2002 m.
* U-18 Europos čempionatas: bronza – 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Panathinaikos brings back Spanoulis – On-Court – Welcome to EUROLEAGUE BASKETBALL". *Euroleague.net*
2. ↑  „Spanoulis' NBA career stats"
**Vladas Čekauskas** (1897 m. balandžio 22 d. Paršelių kaime, Paežerių valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1943 m. spalio 27 d. Štuthofe, Vokietijoje) – Lietuvos kariuomenės karininkas, antinacinio pasipriešinimo dalyvis.

Biografija
----------

1917 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. Nuo 1919 m. kovo mėn. pradėjo tarnybą Lietuvos kariuomenėje. 1930 m. kapitonas. 

Sovietiniams okupantams likviduojant Lietuvos kariuomenę 1940 m. rugsėjo paskirtas Raudonosios armijos šaulių pulko chemijos tarnybos viršininku. Kilus TSRS–Vokietijos karui 1941 m. birželio mėn. iš Raudonosios armijos pasitraukė. 1941 m. vasarą dirbo Lietuvos Laikinosios Vyriausybės Policijos departamento ūkio skyriaus viršininku. 

Už antinacinę veiklą 1943 m. balandžio mėn. gestapo suimtas ir išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą, Susirgęs flegmona pateko į „ligoninę". Ten sanitarais dirbantys lenkai, sužinoję, kad jis Lietuvos karininkas, jį užmušė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Vladas Čekauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 275 psl.
2. ↑  Vladislovas TELKSNYS. Liūdna sukaktis. XXI amžius.

Nuorodos
--------

* Adm. kapitonas VLADAS ČEKAUSKAS – savanorio byla Nr. 10071. Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Desmostachya bipinnata** |
| --- |
| Plunksninė pomiglė (*Desmostachya bipinnata*) dešinėje |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Pomiglė  *( Desmostachya)* |
| Rūšis: | Plunksninė pomiglė  *( Desmostachya bipinnata)* |

 |
| Binomas |
| ***Desmostachya bipinnata***Stapf |

**Plunksninė pomiglė** (*Desmostachya bipinnata*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos žolinis augalas. Arealas apima Šiaurės Afriką, Artimuosius ir Vidurinius Rytus, Pietų bei Pietryčių Aziją.

Tai iki 1 m aukščio užauganti žolė, statmenais 10–50 cm ilgio ir 2–6 mm pločio aštriais lapais. Žiedai susitelkę į 15–40 cm ilgio šluoteles. Kviečių piktžolė. Augalas pašarinis.

Plunksninė pomiglė, sanskritu vadinama *kuśa-* (kartais ir *darbha-*, nors tai gali būti ir kita rūšis) ir turi svarbią ritualinę reikšmę. Kuša gausiai minima jau „Rigvedoje" – aukojimo (jadžnos) metu šia žole būdavo klojama žemė apie altorių (vedį), kad ant jos susėstų dievai. Kai kurie asketai iš kušos žolės daro demblius sėdėti per meditaciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Toliau svarstomi vaistinių augalų pavadinimai (6), VLKK, 2005-12-16.
2. ↑  *Desmostachya bipinnata*, Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service (ARS), United States Department of Agriculture (USDA).
3. ↑  *Kuśa*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 120
| Choremšehrasخرمشهر |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

ChoremšehrasChoremšehras

30°26′0″ š. pl. 48°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.43333°š. pl. 48.18333°r. ilg.﻿ / 30.43333; 48.18333﻿ (Choremšehras)Koordinatės: 30°26′0″ š. pl. 48°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.43333°š. pl. 48.18333°r. ilg.﻿ / 30.43333; 48.18333﻿ (Choremšehras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3:30)------ vasaros: (UTC+4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Irano vėliava Iranas |
| **Provincija** | Chuzestano provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 338 922  |

**Choremšehras** (pers. خرمشهر = *Khorramshahr*) – miestas pietvakarių Irane, Chuzestano provincijoje, Irako pasienyje, į šiaurę nuo Abadano, Mesopotamijos žemumoje, prie Karūno ir Šat al Arabo upių santakos. Apie 340 tūkst. gyventojų. Per Choremšehrą eina Abadano-Teherano geležinkelis. Veikia oro uostas. Per Choremšehro jūrų uostą išvežama nafta ir jos produktai. Laivų statyba.

Istorija
--------

Senovėje dabartinio miesto vietoje telkšojo Persijos įlanka. Vėliau ji nuseko ir vietovė virto pelkyne. Pirmoji gyvenvietė čia įkurta maždaug I a. Dabartinis miestas įkurtas 1812 m. Iki 1920 m. vadintas Mohamerahu. Per 1980–1988 m. Irano-Irako karą buvo sugriautas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Choremšehras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Vaclovas Alksninis** (1902 m. gruodžio 15 d. Giraitėje, Šventežerio valsčius, Seinų apskritis – 1970 m. sausio 16 d. Niujorkas) – Lietuvos kariuomenės karininkas, JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Sūnus Vytautas Alksninis. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1921 m. baigė Karo mokyklą. 1926–1939 m. Šaulių sąjungos Šakių rinktinės vadas. Vėliau gyveno ir dirbo Vilniuje. 1943 m. vokiečių išvežtas į Štuthofo koncentracijos stovyklą. Po pusės metų grįžo į Lietuvą. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Miuncheno apylinkės ir apygardos Lietuvių tremtinių bendruomenės valdybos narys. 1946 m. vienas Antibolševikinio tautų bloko steigėjų ir lietuvių atstovas jame. 1949 m. persikėlė į JAV, Niujorką. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos narys, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo direktorius. Amerikos lietuvių karių veteranų legiono Dariaus ir Girėno posto vadas, Lietuvių karių veteranų sąjungos Niujorko skyriaus pirmininkas. Bendradarbiavo leidiniuose „Trimitas", „Vienybė", „Karys", „Dirva", „Darbininkas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vaclovas Alksninis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 367 psl.
Kazys Ališauskas
**Kazys Ališauskas** (1898 m. kovo 29 d. Meškučiai, Šunskų valsčius, Marijampolės apskritis – 1979 m. sausio 16 d. Čikaga) – Lietuvos karininkas, pulkininkas leitenantas, istorikas.

Biografija
----------

Baigęs Marijampolės gimnaziją,1919 m. stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Dalyvavo nepriklausomybės kovose. 1919 m. liepos 6 d. baigęs Karo mokyklą, tarnavo 2-ajame pėst. pulke, 1926 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus. Studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakultete. 1934 11 23 suteiktas majoro laipsnis, 1939 11 23 pakeltas į pulkininkus leitenantus.

1944 m. pabaigoje su žmona Marija Triponaite (1912 - 2005) sūnumi Rimgaudu ir dukra Aldona pasitraukė iš Lietuvos, gyveno Vokietijoje, nuo 1949 m. Čikagoje, JAV. „Lietuvių enciklopedijos" Karybos skyriaus redaktorius.

**Apdovanojimai**

Vyties kryžius (1920 01 23)

DLK Gedimino IV laipsnio ordinas (1928)

Savanorių kūrėjų ir Lietuvos nepriklausomybės medaliai (1928)

Latvijos išsivadavimo kovų 10 - čio medalis (1929)

Bibliografija
-------------

* 2-as pėstininkų Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Algirdo pulkas kautynėse ties Giedraičiais. 1928 m.
* Pirmieji nepriklausomybės kovų žygiai. 1939 m.
* Kovos dėl Lietuvos nepriklausomybės. 1972 m.
* Parengė „Laisvės kovų istorijos" l dalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Kazys Ališauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 345 psl.
**Vincas Asevičius** (1896 m. liepos 27 d. Viščiakaimis, Alvito valsčius – 1942 m. kovo 6 d. Kaunas) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

1917 m. baigė Veiverių mokytojų seminariją. 1919 m. liepos 4 d. pradėjo tarnybą Lietuvos kariuomenėje. 1919 m. baigė Karo mokyklą, 1924 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus.

1919 m. paskirtas į 1-ąjį atsargos batalioną, 1920 m. perkeltas į formuojamą šarvuočių būrį, vėliau paskirtas šarvuočio „Šarūnas" komendantu. 1924 m. perkeltas į Šarvuočių rinktinę. 1927 m. paskirtas tankų bataliono vadu, vėliau Šarvuočių rinktinės vadu. 1935 m. perkeltas į kariuomenės intendantūrą, 1936 m. į Priešlėktuvinės apsaugos rinktinę, paskirtas technikos skyriaus viršininku. 1939 m. suteikus pulkininko leitenanto laipsnį išėjo į atsargą.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1931 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jankauskas. *Vincas Asevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 69 psl.
**Baltrus Atkočiūnas** (1885 m. vasario 10 d. Titoniuose, Linkuvos valsčius – 1974 m. liepos 15 d. Čikagoje, JAV) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, gydytojas.

Biografija
----------

Baigė Tartu universitetą. 1914 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenę. Pirmojo pasaulio karo fronto gydytojas. 1919 m. lapkričio 5 d. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę. Paskirtas į Sanitarijos skyrių. 1921–1923 m. Pirmojo atskirojo lazareto vyr. ordinatorius, vyr. gydytojo padėjėjas.

1923–1935 m. dirbo Karo ligoninėje. 1932 m. pulkininkas. 1935 m. paskirtas asmeniniu Respublikos Prezidento Antano Smetonos gydytoju. Nuo 1936 m. atsargos karininkas. 1937–1939 m. Raudonojo Kryžiaus ligoninės Vidaus ligų skyriaus vedėjas. 1944 m. balandžio – gegužės mėn. Vietinės rinktinės karo sanitarijos tarybos narys.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją, Hanau pabėgėlių stovyklos ligoninės gydytojas. 1949 m. emgiravo į JAV. Dirbo Čikagos Manteno valstybinėje ligoninėje.

Įvertinimas
-----------

* 1926 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1930 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas
* 1937 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Jasulaitis. *Baltrus Atkočiūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 132 psl.
| **Kazys Babickas** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. gegužės 7 d.Laukminiškiuose, Panevėžio valsčius |
| Mirė | 1968 m. spalio 18 d. (67 metai)Čikagoje |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas, inžinierius elektrotechnikas. |

**Kazys Babickas** (1901 m. gegužės 7 d. Laukminiškiuose, Panevėžio valsčius – 1968 m. spalio 18 d. Čikagoje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas leitenantas, inžinierius elektrotechnikas.

Biografija
----------

Brolis Petras Babickas, sesuo Unė Babickaitė. Nuo 1919 m. vasario 6 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. baigė Kauno karo mokyklą, 1925 m. – Aukštuosius karo technikos kursus.

Nuo 1919 m. Elektrotechnikos bataliono karininkas. 1920 m. liepos mėn. Lietuvos kariuomenei užėmus Vilnių, su V. Endziulaičiu sujungė Kauną ir Vilnių telegrafo bei telefono ryšiu. 1926–1931 m. Ryšių bataliono mokomosios kuopos vadas. 1932–1936 m. dėstė Karo mokykloje. 1934 m. pulkininkas leitenantas. 1937–1940 m. Autorinktinės vadas.

SSRS okupavus Lietuvą 1940 m. birželio 25 d. paleistas į atsargą mokytojavo. 1944 m. spalio mėn. pasitraukė į Vokietiją, Viurcburgo karo pabėgėlių stovyklos aprūpinimo viršininkas. 1949 m. emigravo į JAV .

Bibliografija
-------------

* Karo ryšiai ir transmisijos. 1934 m.
* Karo mokyklos vidaus tvarkos statutas. 1935 m.

Įvertinimas
-----------

* 1934 m. Vytauto Didžiojo 5 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Kazys Babickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 407 psl.
**Vilmantas Marcinkevičius** (g. 1968 m. gruodžio 29 d. Kaune) – Lietuvos tapytojas neoekspresionistas.

1995 m. V. Marcinkevičius baigė Vilniaus dailės akademiją.

Kūryba
------

Dailininko darbai išsiskiria ryškiomis ir netikėtomis spalvomis, plastiškomis linijomis, naiviais bei supaprastintais vaizdais. Nors autorius kuria spontaniškai, kiekvienas paveikslas turi pagrindinę temą.

Parodinė veikla
---------------

Autorius yra surengęs 30 personalinių parodų Lietuvoje, Danijoje, Prancūzijoje, Švedijoje ir Farerų salose. Menininkas dalyvavo Kopenhagos, Kelno ir Gento meno mugėse.

Portretai
---------

Marcinkevičius yra tapęs Danijos karališkąją šeimą ir kitus žymius asmenis.

* 2007 m. – Peter Møller, Morsø Jernstøberi, Danija
* 2006 m. – Leif Davidsen, Danija
* 2006 m. – Britta Duelund, Faaborgo meras, Danija
* 2004 m. – Danijos karalystės princesė Alexandra ir princas Joachim
* 2004 m. – Peter Kirstein, University College London (UCL) profesorius, Londonas, Didžioji Britanija
* 2002 m. – Steffen Andreasen, Tjele meras, Danija

Projektinė veikla
-----------------

Marcinkevičius aktyviai dalyvauja įvairiuose meno projektuose Lietuvoje bei užsienyje. Jis buvo vienas iš projekto „Bitės Meno erdvės" bendraautorių. Projekto metu Lietuvos ir užsienio menininkai tapė didelių formatų paveikslus viešose erdvėse: gatvėse, parkuose ir skveruose.

Nuorodos
--------

1. ↑  Vilmantas Marcinkevičius Archyvuota kopija 2011-11-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „BITĖS meno erdvės" pavers Klaipėdą atviromis meno dirbtuvėmis

* Vilmanto Marcinkevičiaus oficialus puslapis
* Biografija
| **Eduardas Balbachas** |
| --- |
| Gimė | 1889 m.Kybartai |
| Mirė | 1943 m. rugpjūčio 1 d. (~54 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos aukšto rango karininkas (pulkininkas), teisėjas. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas |

**Eduardas Balbachas** (1889 m. Kybartai – 1943 m. rugpjūčio 1 d. Kaunas) – Lietuvos aukšto rango karininkas (pulkininkas), teisėjas.

Biografija
----------

Baigė teisę Rusijoje. 1919 m. kovo mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas krašto apsaugos viceministro adjutantu. Nuo 1920 m. Armijos teismo 3-osios nuovados, nuo 1923 m. ypatingai svarbių bylų tardytojas. 1927 m. pulkininkas. 1929 m. paleistas į atsargą. 1929-1933 m. Kauno apygardos teismo, 1933 m. rugsėjo 18 d.-1940 m. liepos 5 d. Apeliacinių rūmų teisėjas.

1940 m. TSRS okupavus Lietuvą, buvo suimtas ir kalintas, kol gavo teisę repatrijuoti į Vokietiją. 1941 m. birželio mėn. prasidėjus TSRS-Vokietijos karui grįžo į Lietuvą. Nusižudė (žmona buvo žydė).

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Eduardas Balbachas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 482 psl.
**Jurgis Byla** (1890 m. vasario 3 d. Geišiuose, Jurbarko raj. – 1947 m. kovo 28 d. Uchtos lageris, Komija) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas, teisininkas, lietuvių spaudos, visuomenės ir politinis veikėjas.

Biografija
----------

Baigęs Skirsnemunės pradžios mokyklą, mokėsi Palangos progimnazijoje, Kauno gimnazijoje, 1909–1914 m. studijavo Petrapilio universitete, 1926 m. baigė teisę Lietuvos universitete.

Nuo 1907 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narys. 1914–1917 m. per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės karininkas.

1917 m. rugsėjo mėn. dalyvavo Rusijos lietuvių seimo darbe. Jo pavedimu su V. Bielskiu, J. Tumu, A. Graurogku, J. Jankausku ir A. Voldemaru atstovavo Lietuvai Pavergtųjų tautų kongrese Kijeve.

1919–1926 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, iš pradžių Generalinio štabo Vietinės kariuomenės dalies viršininkas, vėliau daugiausia teisininkas. 1919 m. birželio – gruodžio 30 d. brigados vadas. 1920–1922 m. – krašto apsaugos ministro padėjėjas. 1924–1926 m. – karo prokuroras. 1926 m. pulkininkas.

Nuo 1926 m. rugsėjo mėn. Kauno apygardos teismo prokuroras, 1933–1940 m. Vyriausiojo Tribunolo teisėjas. 1936–1940 m. Valstybės Tarybos narys. 1934 m. parengė Vyriausiojo tribunolo 1924–1933 m. visuotinių susirinkimų nutarimų rinkinį.

Bendradarbiavo laikraščiuose ir žurnaluose „Lietuvos žinios", „Socialdemokratas", „Mūsų žinynas", „Kardas", 1933–1940 m. redagavo žurnalą „Teisė".

TSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. spalio 1 d. atleistas iš Valstybės Tarybos. 1941–1944 m. advokatas. 1944 m. liepos mėn. NKVD suimtas, 1946 m. lapkričio mėn. LTSR Aukščiausiojo Teismo nuteistas ir išvežtas į Uchtos lagerį.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Jurgis Byla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 181 psl.