recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Saulėlydis prie Japo salos
**Karolinų salos** – salynas Okeanijoje, Ramiojo vandenyno vakaruose, į šiaurę nuo Naujosios Gvinėjos, Mikronezijos regione. Didžioji dauguma Karolinų salų priklauso Mikronezijos Federacijai, likusios – Palau valstybei. Sudaro >600 daugiausia koralinių salų, išsidriekusių tarp 1-10° š. pl. ir 131–163° r. il. Sausumos plotas 1320 km². Yra keletas didesnių vulkaninių salų – Babeltuapas, Ponapė, Kosraė, Japas, Trukas. Fosfatų telkiniai. Būdingas subekvatorinis ir ekvatorinis klimatas. Auga visžaliai tropiniai miškai, savanos. Karolinų salose gyvena beveik 130 tūkst. gyventojų, dauguma jų yra mikroneziečiai, yra japonų, filipiniečių. Verčiamasi žvejyba, tropine žemdirbyste.

Pirmieji europiečiai atradę Karolinų salas buvo ispanai (XVI a.). Jie šias salas pavadino Naujaisiais Filipinais, o 1686 m. pervadino Ispanijos karaliaus Karolio II garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 199
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lens culinaris** |
| --- |
| Valgomasis lęšis (Lens culinaris)Valgomasis lęšis (*Lens culinaris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Lęšis  *( Lens)* |
| Rūšis: | Valgomasis lęšis  *( Lens culinaris)* |

 |

**Valgomasis lęšis** arba **paprastasis lęšis** (*Lens culinaris*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos lęšių (*Lens*) genties augalų rūšis. 

15-40 cm aukščio vienametis žemaūgis augalas su kylančiu stiebu ir poriškai plunksniškais lapais ir ūseliais. Žiedai sukrauti kekėse. Vainikėlis žydras, rožinis arba balsvas. Ankštys kiaušiniškos formos, nusvirusios. Sėklos lęšio ar disko pavidalo, įvairių spalvų ir aštriais pakraščiais. Žydi birželio – liepos mėn.

Panaudojimas
------------

Valgomasis lęšis naudojamas kaip pašarinis augalas.

Sudėtis
-------

Sėklose yra daug angliavandenių, iki 60 % (daugiau nei mėsoje) baltymų, ląstelienos, mineralinių medžiagų , 1,3 % riebalų ir kt.

Mityba
------

Maistingumu jie pakeičia duoną, kruopas ir dalinai mėsą. 

Nuo senų laikų verdama lęšių sriuba. Indijoje labai vertinamos lęšių savybės ir dažnai gaminami jie kartu su ryžiais.

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2008 m.) |
| --- |
|  Kanada | 1043 |
|  Indija | 810 |
|  Nepalas | 161 |
|  Kinija | 150 |
|  Turkija | 131 |
|  JAV | 108 |
|  Etiopija | 94 |
|  Bangladešas | 71 |
|  Australija | 64 |
|  Iranas | 56 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomasis lęšis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Arnoldas Čaikovskis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. liepos 7 d.Klaipėda |
| Mirė | 2010 m. rugsėjo 4 d. (74 metai)Vilnius |
| Vaikai | Džina Čaikovskytė-Kasperavičienė |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |

**Arnoldas Čaikovskis** (1936 m. liepos 7 d. Klaipėdoje – 2010 m. rugsėjo 4 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1962–1965 m. laikraščio „Panevėžio tiesa" korektorius, literatūrinis darbuotojas. 1964 m. baigė Vilniaus kultūros-švietimo technikumą, įgydamas bibliotekininko specialybę. 1965–1968 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" literatūrinis darbuotojas. 1969–1972 m. žurnalo „Moksleivis" redaktorius. 1972–1976 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa" skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. 1976–1992 m. dienraščio „Tiesa" literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas, redakcinės kolegijos narys. 1990–1991 m. dalyvavo atkuriant žurnalą „Karys", jo redaktoriaus pavaduotojas, žurnalo tarybos narys. 1992 m. žurnalo „Aljansas" atsakingasis sekretorius, skyriaus redaktorius. 1996–1999 m. savaitraščio „Mano verslas" korespondentas. Vėliau žinybinio leidinio „Pilys" redaktorius.

Daugiausia rašė turizmo, teisėtvarkos ir teisėsaugos bei karybos temomis. Sukūrė satyrinių kūrinių. Parašė scenarijų dokumentiniam filmui „Pusiaukelė" (1984 m.). Nuo 1963 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, kontrolės komisijos pirmininkas, Senjorų klubo pirmininko pavaduotojas, Žurnalistų sąjungos Tarybos narys. Palaidotas Kairėnų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Mokomės ginti gyvenimą: apybraižos. – Vilnius: Mintis, 1973. – 83 p.: iliustr.
* Žygdarbis: apybraižos. – Vilnius: Mintis, 1974. – 23 p.
* Kareiviško pašto balandžiai: publicistika. – Kaunas: Šviesa, 1985. – 168 p.: iliustr.
* Nusikaltimų pėdsakais / Arnoldas Čaikovskis, Bronius Čekanauskas. – Vilnius: Mintis, 1988. – 174 p. – ISBN 5-417-00085-X
* Vilniaus pilys: fotografijų albumas (sudarytojas). – Vilnius: VĮ „Vilniaus pilių direkcija". – 20 p.: iliustr.
* Kas pyksta, tam ragai dygsta: humoras ir satyra. – Vilnius: V. Užtupo leidykla, 1999. – 95 p.: iliustr. – ISBN 9986-425-52-2
* Buriuotojo svajonių paukštė: kaip lietuvis Bronislovas Rožinskas su lenkais perplaukė Atlantą / Arnoldas Čaikovskis; sud. Gediminas Pilaitis, Vidmantas Matutis. – Šiauliai: Titnagas, 2013. – 292 p.: iliustr. – ISBN 978-9955-613-60-2

Įvertinimas
-----------

* 1986 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija
* 2014 m. Mato Šalčiaus premija (po mirties)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 88 psl.
2. ↑  Mato Šalčiaus premija – „Marinus" išleistos knygos autoriui, 2014-06-20[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Elena Savukynaitė** – lietuvių aktorė, teatro pedagogė.

Vyras – aktorius ir mimas Edgaras Savickis (1941–2008), sūnūs – aktoriai Henrikas Savickis, Edgaras Savickis, duktė – aktorė Kristina Savickytė-Damanskienė.

Baigė Lietuvos valstybinės konservatorijos Vaidybos katedroje dramos aktorės specialybę. Kūrybinį kelią pradėjusi Vilniaus jaunimo teatre, Kauno valstybiniame dramos teatre, nuo 1974 m. dirba Klaipėdoje, Konservatorijos fakultetuose, dabar – Klaipėdos universiteto Menų fakulteto Režisūros katedroje, dėsto režisūrą, vaidybą, scenos judesį, pantomimą, fechtuotę.

Kūrybinėje biografijoje: aktoriniai darbai teatre, kine, plastinės režisūros darbai Lietuvos teatruose, režisūrinis darbas įvairiuose teatriniuose kolektyvuose ir pedagoginis darbas su studentais Išleido monografiją *Lietuvos pantomima 1967–1972 m. "*

Filmografija
------------

* 1968 – Kai aš mažas buvau, rež. Algirdas Araminas;
* 1990 – Vaikai iš "Amerikos" viešbučio, rež. Raimundas Banionis;
* 1993 – Mediniai laiptai, rež. Vidas Rašinskas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Karolis Aleksandras Krasickis** |
| --- |
| Krasickiai |
| Herbas „Rogala" |
| Herbas „Rogala" |
|  |
| Mirė | 1717 m. |
| Tėvas | Adomas Vladislovas Krasickis |
| Motina | Izabelė Malinska |

**Karolis Aleksandras Krasickis** (m. 1717) – karaliaus rotmistras (nuo 1690), Kulmo kaštelionas (nuo 1707), Šventosios Riomos imperijos grafas.

Biografija
----------

Adomo Vladislavo Krasickio ir Izabelės Malinskos sūnus. 

Buvo Dubiecko, Rokietnicos, Tuliglovo valdytojas. Taip pat paveldęjo Kamin-Kaširsko kunigaikštystę, buvusią Sanguškų Kamin-Kaširskių tėvoniją.

Šeima
-----

Buvo vedęs du kartus. Pimą kartą vedė Kateriną Četvertinską, po to Eleonorą Rževuską.

Vaikai
------

* Jozefas Steponas Krasickis – Kniažo Krynico ir Vladimiro valdytojas
* Janas Krasickis – Kulmo kaštelionas, Ignoto Krasickio tėvas
* Vincentas Krasickis – Koritnico seniūnas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Karolis Grudzinskis** |
| --- |
| Grudzinskiai |
| Gžimala (herbas) |
| Gžimala (herbas) |
|  |
| Gimė | 1699 m. |
| Mirė | 1758 m. rugpjūčio 31 d. (~59 metai) |
| Tėvas | Zigmantas Grudzinskis |
| Motina | Terezė Rydzynska |
| Sutuoktinis (-ė) | Kristina Sviniarska |
| Vaikai | Adomas, Zigmantas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Karolis Grudzinskis** (g. 1699, m. 1758 m. rugpjūčio 31 d.) – Gniezno, Nakielsko ir Poznanės kaštelionas.

Biografija
----------

Belomovsko seniūno Zigmanto Grudzinskio ir Terezės Rydzynskos (m. 1744) sūnus. Turėjo 2 seseris: Sofija Macejaus Rydzynskio žmona, Mariana ištekėjo už Gniezno vaivados Rocho Zbijevskio. 

Nuo 1744 iki 1754 metų buvo Nalielsko kaštelionas. Po to tapo Gniezno (1754) ir Poznanės kaštelionu (1757). 
Už nuopelnus apdovanotas Baltojo erelio ordinu 1758 metų rugpjūčio 3 d. Varšuvoje

Šeima
-----

Apie 1728 metus vedė Kristiną Sviniarską, nuo santuokos su kuria turėjo 2 sūnus: Adomą (1732-1779) ir Zigmantą (1735-1804).

Literatūra
----------

* Adam Boniecki "Herbarz Polski" ( tom VII ,str. 132-137, Grudzińscy herbu Grzymała)
* Hr. Seweryn Uruski "Rodzina. Herbarz szlachty polskiej" ( tom V, str. 18-23, Grudzińscy herbu Grzymała)
|  |
| --- |
| Arnis Mednis |
|  
Arnis Mednis 2001 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Gimė | 1961 m. spalio 18 d. (61 metai) |
| Kilmė | Latvijos vėliava Latvija |
| Žanrai | džiazas |
| Aktyvumo metai | 1980–dabar |
| Susijusi veikla | Odis |

**Arnis Mednis** (g. 1961 m. spalio 18 d.) – Latvijos muzikantas, dainų autorius. 2001 metais atstovavo Latviją „Eurovizijos" dainų konkurse su nuotaikinga daina „Too much". Su 16 taškų (po 8 skyrė Lietuvos ir Estijos žiūrovai) atlikėjas užėmė 18 vietą.

Mokėsi Latvijos Jazepo Vytuolio muzikos akademijoje.

Muzikinę karjerą pradėjo 1980 metais, kai įkūrė grupę Odis. 1990 metais laimėjo muzikos konkursą *Liepājas dzintars*, vėliau dalyvavo festivaliuose Jūrmaloje ir Sopote. Arnis yra keleto konkursų laureatas, iki šiol išleido šešis solinius albumus.

Diskografija (su grupe Odis)
----------------------------

* *Sātana Radītā* (1990)
* *Shadow and Rain* (1994)
* *Amber Blues* (1996)
* *Shake Before Use* (1996)
* *Ambervoice* (1998)
* *Cooler* (1999)
* *Spaceman* (2001)

Nuorodos
--------

* Arnis Mednis svetainėje *Internet Movie Database*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Brainstorm  *„My Star"*** |  **Latvijos atstovas Eurovizijoje**2001 | Po to:**Marie N  *„I Wanna"*** |
**Karolis Gumbaragis** (1885 m. lapkričio 4 d. Ramoniškėje, dab. Ukmergės rajonas – 1957 m. gruodžio 9 d. Adutiškyje, dab. Švenčionių rajonas) – Romos katalikų kunigas, liaudies švietėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje, 1910 m. įšventintas kunigu. Buvo paskirtas vikaru į Dysnos (1910 m.) , Eišiškių (1911 m.)
, Širvintų (1912 m.), Kalvarijų (1913 m.)
, Giedraičių (1914 m.) bažnyčias. 1915–1920 m. tarnavo klebonu Sužionių Šv. Felikso Valua, 1920–1925 m. – Lazūnų Šv. Apaštalų Simono ir Judo, 1925–1939 m. – Mielagėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčiose. 1941 m. kun. K. Gumbaragio pastangomis įkurta Gedžiūnėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios parapijinė bažnyčia (iki tol buvo filija). Po Antrojo pasaulinio karo sovietinių organų areštuotas, kartu su kitais kunigais Vladu Mironu, Feliksu Kemešiu, Kazimieru Pukėnu kalėjo Lukiškių kalėjime. Vėliau nuteistas, bausmę atliko Sibire. Apie 1955 m. paliegęs grįžo į Lietuvą, paskirtas Adutiškio Švč. Mergelės Marijos Škaplierinės bažnyčios altaristu. Palaidotas šios bažnyčios šventoriuje.

K.Gumbaragis didelį dėmesį skyrė liaudies švietimui. Klebonaudamas Lazūnuose važinėjo po apylinkes, mokė valstiečius lietuviškų dainų, giesmių ir maldų. Jam padėjo vilniečiai gimnazistai Vincas Uždavinys ir Jonas Jučionis. Viename iš parapijos kaimų – Pasaliuose – įsteigė lietuvišką mokyklą, kuri po pusantrų metų veiklos buvo uždaryta. Skatino krašto jaunuolius mokytis Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnazijoje. Pervažiavęs į Mielagėnus, šiame miestelyje 1926 m. įkūrė Vilniaus krašto Šv. Kazimiero draugijos skyrių, platino lietuvišką spaudą. Tuometinės valdžios buvo persekiotas ir kalintas. 1940 m. išrinktas į Lietuvių švietimo draugijos „Rytas" valdybą, buvo atsakingas už bibliotekos veiklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prof. habil. dr. Pranas Buckus. *Vilniaus krašto dvasininkai - kovotojai už lietuvybę* / Mokslas ir Gyvenimas, 1999 m. Nr. 10 Archyvuota kopija 2009-02-21 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Ukmergės krašto minėtinų datų kalendorius 2010 m.[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Kuryer Litewski: dziennik polityczny, społeczny i literacki / R.6 (1910) no. 163]
4. ↑  „Dwutygodnik Diecezalny" / 1911 m. gruodžio 10 d. Nr. 23[neveikianti nuoroda]
5. ↑  „Dwutygodnik Diecezalny" / 1912 m. balandžio 25 d. Nr. 8[neveikianti nuoroda]
6. ↑  „Dwutygodnik Diecezalny" / 1913 m. gegužės 25 d. Nr. 10[neveikianti nuoroda]
7. ↑  „Dwutygodnik Diecezalny" / 1914 m. gruodžio 10 d. Nr. 17-18[neveikianti nuoroda]
8. ↑  „Dwutygodnik Diecezalny" / 1915 m. vasario 25 d. Nr. 4[neveikianti nuoroda]
9. ↑  Ignalina, Mielagėnų Šv.Jono Krykštytojo bažnyčia[neveikianti nuoroda]
10. ↑  Žymūs Ignalinos krašto žmonės
11. ↑  Gedžiūnėlių Švč. Mergelės Marijos Sopulingosios bažnyčia
12. ↑  Trakų prefektas kun. Kazimieras Pukėnas / Voruta, 2010-01-10
13. ↑  Adutiškio parapijos istorija / Voruta, 2010-01-10
14. ↑  Juozas Maceika. Lazūnai. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1998 133–135 p.
15. ↑  Mielagėnų Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia Archyvuota kopija 2018-12-14 iš Wayback Machine projekto.
16. ↑  Aldona Vasiliauskienė. *Lietuvių švietimo draugija „Rytas" 1939–1940 m.*, 34 p.
Koordinatės: 48°45′43″ š. pl. 109°00′37″ r. ilg.﻿ / ﻿48.76194°š. pl. 109.01028°r. ilg.﻿ / 48.76194; 109.01028

| Burchan Chaldunas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** | Mongolijos vėliava Mongolija, Chentėjaus aimakas |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | iv, vi |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1440 |
| **Regionas**\*\* | Azija–Ramusis vandenynas |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2015  (39 sesija) |
| 

Burchan Chaldunas šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Burchan Chaldunas** (mong. *Бурхан Халдун*) – kalnas šiaurės rytų Mongolijoje, Chentėjaus kalnuose, Chentėjaus aimake. Aukštis – 2362 m. Burchan Chaldunas žymus tuo, jog čia, kaip tikima, gimė didysis mongolų chanas Čingischanas. Kalne yra ir jo numanoma kapavietė. Šiose vietose gimė ir Čingischano karvedys Subudajus.

Burchan Chaldunas ir apylinkės 1992 m. paskelbtos draustiniu, o 2015 m. – pasaulio paveldo objektu. Kalno papėdėje prasideda daugelis svarbių Mongolijos upių – Ononas, Tulas, Kerulenas, Chara ir kt. ties šia vieta stepės pereina į taigą. Aplink kalną esančioje taigoje gyvena šalyje retos gyvūnų rūšys: muskusinės kabargos, briedžiai, sibirinės gervės, didieji ereliai rėksniai, ilgauodegiai jūriniai ereliai, baltasprandės gervės, juodosios gervės, amūriniai eršketai.

Burchan Chaldunas yra šventoji vieta mongolams – į kalną driekiasi piligriminiai keliai, yra šventos obo krūsnys, medžiai, upių pakrantės, kur atliekami tradiciniai mongolų aukojimai.

Šaltiniai
---------

1. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Mongolijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Ubsu Nuro dubuma (2003, kartu su Rusija) · Orchono slėnio kultūrinis kraštovaizdis (2004) · Mongolijos Altajaus petroglifų kompleksas (2011) · Burchan Chaldunas (2015) · Daūrijos kraštovaizdžiai (2017、kartu su Rusija) | Mongolijos vėliavaMongolijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Tradicinė morin churo muzika (2008) · Tradicinė epinė poema (2009) · Cuuro fleita (2009) · Bijelgi - mongolų tradiciniai liaudies šokiai (2009) · Tuuli - mongolų epas (2009)  · Tradicinė Naadamo šventė (2010)  · Limbės liaudies dainų atlikimo technika (2011) · Medžioklė su sakalais (2012)  · Tradicinė jurtų statybos technika (2013)  · Mongolų kaligrafija (2013) · Mongoliškas šaudymas (2013) · Koasingo kupranugarių ritualai (2015)
 |

 |
Arnotų pavyzdžiai
**Arnotas** (lot. *ornatus*, 'išpuoštas') – viršutinis puošnus kunigo drabužis, dėvimas per mišias, savo forma primenantis apsiaustą. Arnotą kunigas velkasi ant visų kitų drabužių, po juo dėvima alba.

Arnotas yra puošniausias, visą kūną dengiantis viršutinis liturginis drabužis. Jam siūti naudojamos lengvai klostėmis krentančios medžiagos. Jos būna baltos, raudonos, žalios, violetinės ir rožinės spalvos. Daug dėmesio skiriama puošybai, išpuošiant sidabru, auksu, brangakmeniais, išsiuvinėjant liturginius simbolius ir aplikacijas. Drabužis be rankovių, pailgas stačiakampis, suapvalintais apatiniais kampais, per jo vidurį eina kryžiaus arba kolonos formos juosta.

Simbolizmas
-----------

Arnotas simbolizuoja meilę. Jį apsivilkdamas kunigas tarsi tuo rūbu privalo apsivilkti Jėzaus Kristaus meile. Kadangi arnotas savo forma primena kryžių, kunigas maldoje jį vadina ir jungu, ir našta, kurią nešiojant pelnoma Dievo malonė. Drabužis paslepia asmens kūno formas, kviesdamas jo tarnystėje įžiūrėti Kristaus tarnavimą. 

Skirtingos drabužio spalvos taip pat turi prasmę, todėl jie dėvimi vis kitomis progomis. Anksčiau per Vėlines ir pamaldose už mirusiuosius kunigai galėjo vilktis gedulingos juodos spalvos drabužius. Dabar šiomis progomis rekomenduojama dėvėti violetinės, atgailą ir liūdesį simbolizuojančios spalvos, rūbus. Rečiausiai dėvimi rožinės spalvos drabužiai, tik du kartus per metus - trečią advento ir ketvirtąjį gavėnios sekmadienį. Žalius liturginius rūbus kunigai dėvi šiokiadieniais. Raudonus liturginius drabužius kunigai dėvi kankinių, apaštalų šventėse, Verbų sekmadienį, Didžiojo penktadienio pamaldose. Aukso spalvos drabužiai prilyginami baltai, atskiros reikšmės neturi. Velykų savaitgalį visi pasaulio kunigai per šv. Mišias dėvi tik auksinius ir baltus liturginius drabužius.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Arnotas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kun. Artūras Kazlauskas. Liturginiai drabužiai (II)
* Lietuvos liturginės tekstilės paroda
* Kunigų drabužiai irgi reiškia viltį
| **Elena Petrošienė** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. sausio 3 d. (56 metai)Kretinga |
| Sutuoktinis (-ė) | Petras |
| Vaikai | Tomas |
|  |
| Veikla | agronomė, politinė bei visuomenės veikėja. |
| Partija | Tėvynės Sąjunga |

**Elena Petrošienė** (g. 1967 m. sausio 3 d. Kretingoje) – agronomė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1985 m. baigė Kretingos vidurinę mokyklą, 1990 m. – Lietuvos Žemės ūkio akademij1, įgijo mokslinės agronomės specialybę. 2000 m. baigė Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutą prie Vilniaus universiteto.

1990–1994 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo jaunesnioji mokslinė bendradarbė. 1995–1996 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė, Kretingos rajono savivaldybės mero pavaduotoja. 1996–2000 m. Seimo narė.

2001–2019 m. Nacionalinės mokėjimo agentūros prie Žemės ūkio ministerijos Projektų administravimo skyriaus vyriausioji specialistė, Aplinkos apsaugos programų skyriaus vyriausioji specialistė. Nuo 2019 m. Valstybinės augalininkystės tarnybos Klaipėdos regioninio skyriaus vyriausioji specialistė.

Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) narė, 1995–2000 m. Kretingos skyriaus valdybos narė. Vyras Petras, sūnus Tomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2021-10-23 iš Wayback Machine projekto.
Slovakijos vėliava. Proporcijos: 2:3
Jei vėliava kabinama vertikaliai – herbas pasukamas.
**Slovakijos vėliava** – suskirstyta į tris vienodo aukščio horizontalias juostas: viršutinę baltą, vidurinę mėlyną, apatinę raudoną. Į kairę (flagštoko) pusę nuo centro įkomponuotas Slovakijos herbas.

Vėliava įteisinta 1992 m. rugsėjo 3 d.

Istorija
--------

Viduramžiais Slovakijos vėliava buvo dvispalvė (viršuje raudona, apačioje balta). Ant Nitros miesto antspaudo yra jau kitokia Slovakijos vėliava, panaši į Danijos, raudoname lauke baltas kryžius.

1848–1849 m. sukilimo prieš Vengriją metu pradžioje naudota raudona – balta vėliava, vėliau tarp jų atsirado mėlyna juosta.

Susikūrus Čekoslovakijai 1920 m. prie tradicinės čekų vėliavos (balta – raudona) po ilgų diskusijų buvo įdėtas mėlynas trikampis. Dabar tokia vėliava yra Čekijos vėliava.

1990 m. po „Aksominės revoliucijos" Slovakija susigrąžino trispalvę savo vėliavą, bet be dabar esamo herbo. Šis buvo įkomponuotas 1992 m. kad vėliava daugiau skirtusi nuo Rusijos ir Slovėnijos vėliavų.

Nuorodos
--------

* Slovakijos vėliava Archyvuota kopija 2006-09-12 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Slovakijos vėliava **(**angl.**)**
* Vexilla-Mundi

**Europos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Herbai |

 



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Slovakijos vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Karolis Baužys** |
| --- |
| Gimė | 1865 m.Tverečius |
| Mirė | 1935 m. lapkričio 19 d. (~70 metų)Kernavė |
|  |
| Veikla | knygnešys, daraktorius |

**Karolis Baužys** (apie 1865 m. Tverečiuje – 1935 m. lapkričio 19 d. Kernavėje) – Lietuvos knygnešys, daraktorius.

Biografija
----------

Tverečiaus bažnyčios zakristijonas. Į knygnešystę įtraukė kunigas Jonas Burba. Apie 1888 m. apsigyveno Daugėliškyje, vėliau – Labanore, toliau dirbo knygnešio darbą – platino daugiausia religinę spaudą bei elementorius. Gyvendamas Labanore palaikė ryšius su kunigais J. Burba, J. Šopara ir kt. knygnešiais, daraktoriavo. Spaudą sumaniai slėpdavo namuose, bažnyčiose. 1934 m. apsigyveno Kernavėje pas sūnų kunigą Z. Baužį.

Literatūra
----------

* Šviesa iš toli: knygnešys Karolis Baužys ir jo palikuonys / Jūra Marija Baužytė. – Vilnius: Voruta, 2000. – 138 p.: iliustr. – ISBN 9986-510-31-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Karolis Baužys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 730 psl.
| **Arnoldas Burkovskis** |
| --- |
| Gimė | 1967 m. (~56 metai) |
|  |
| Veikla | finansininkas, buvęs politinis veikėjas, LR ūkio viceministras |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Arnoldas Burkovskis** (g. 1967 m.) – finansininkas, buvęs politinis veikėjas, LR ūkio viceministras.

Biografija
----------

Mokėsi Jonavos 3-ojoje vidurinėje mokykloje. Vilniaus universiteto Fizikos fakultete baigė fiziką, vėliau VU Tarptautinėje verslo mokykloje, ekonomiką, magistras. 2005-2008 m. mokėsi įmonių finansų kursuose Amsterdamo finansų institute (Nyderlandai).

Nuo 1992 m. dirbo įvairiose finansų institucijose (AB banke „Hermis" etc.), verslo įmonėse Lietuvoje ir užsienyje, tarp jų – „E energija" įmonių grupėje, bendrovėje „Šiaulių banko investicijų valdymas", audito bendrovėje „Arthur Andersen", Europos rekonstrukcijos ir plėtros banke Jungtinėje Karalystėje, Rusijoje, Gruzijoje ir kt. Lietuvos ekonominės plėtros agentūros (LEPA) generalinio direktoriaus pavaduotojas bei visuomeninis LR ūkio ministro (Dainiaus Kreivio) konsultantas eksporto ir investicijų klausimais. Nuo 2009 m. gegužės 11 d. iki 2010 m. rugsėjo 15 d. LR ūkio viceministras (iš pareigų atsistatydino). Pareigose pakeitė Daumantas Lapinskas. Nuo 2010 m. rugsėjo 20 d. iki 2015 m. birželio 29 d. „Turto bankas" valdybos pirmininkas ir administracijos vadovas. Nuo 2015 m. birželo 30 d. šiose pareigose jį pakeitė Vaidotas Aleksius.

Daugiau nei 10 metų dėstė įmonių finansus universitetų (VU TVM) studentams, skaitė paskaitas kaip verslo konsultantas.

Išsiskyręs, turi sūnų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  A.Burkovskis atsistatydina iš ūkio viceministrų, jį keičia D.Lapinskas
2. ↑  Turto banko vadovu paskirtas buvęs ūkio viceministras A.Burkovskis (2010-10-01)
3. ↑  Ūkio viceministru paskirtas A. Burkovskis[neveikianti nuoroda]
| **Arnas Šidiškis** |
| --- |
| Gimė | 1990 m. liepos 7 d. (32 metai)Kaunas, Lietuva |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | Sportininkas |
| Sritis | Sunkioji atletika |
|  |
| Žinomas (-a) už | 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių dalyvis |

**Arnas Šidiškis** (g. 1990 m. liepos 5 d.) – Lietuvos sunkiaatletis, kuris varžosi iki 109 kg svorio klasėje. Daugkartinis Lietuvos čempionas.

Biografija
----------

Sportininkas gimė Kaune. Vėliau su šeima išsikėlė į Anykščius kur būdamas 15 metų pradėjo lankyti sunkiosios atletikos treniruotes. Pirmasis treneris - Algirdas Anankas. Vėliau išsikėlė treniruotis į Klaipėdą nacionalinėje komandoje. Pirmasis nacionalinis treneris - Bronislovas Vyšniauskas, kuris buvo diskvalifikuotas už dopingo medžiagų laikymą. Po diskvalifikacijos Šidiškio treneriu tapo Vincas Slevinskis.

2009 m. pasaulio jaunimo čempionate užėmė 9-ą vietą. 2011 m. atstovavo Lietuvai vasaros universiadoje ir svorio kategorijoje iki 94 kg užėmė 14-ą vietą. 2014 m. Šidiškis debiutavo pasaulio čempionate, kuriame užėmė 30-ą vietą.

2016 m. Europos čempionate užėmė 15-ą vietą. 2017 m. pasaulio čempionate su 351 kg rezultatu liko 17-as. 2018 m. Europos čempionate užimta 6-oji vieta. 2019 m. pasaulio čempionate pasiekė 360 kg rezultatą ir liko 22-as.

2021 m. Europos čempionate liko 10-oje vietoje. Tais pačiais metais sportininkas pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes. Savo debiutinėje olimpiadoje Šidiškis uėžėmė 11-ą vietą.

Rezultatai
----------

| Metai | Vieta | Kategorija | Rovimas | Stūmimas | Daugiakovė | Vieta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Svoris | Vieta | Svoris | Vieta |
| **Olimpinės žaidynės** |
| 2021 | Tokijas, Japonijos vėliava Japonija | iki 109 kg | 156 kg | 13 | 187 kg | 11 | 343 kg | 11 |
| **Pasaulio sunkiosios atletikos čempionatas** |
| 2014 | Almata, Kazachstano vėliava Kazachstanas | iki 105 kg | 160 kg | 26 | 187 kg | 32 | 347 kg | 30 |
| 2015 | Hiustonas, Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos | iki 105 kg | 165 kg | 21 | 197 kg | 23 | 362 kg | 21 |
| 2017 | Anaheimas, Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos | iki 105 kg | 160 kg | 17 | 191 kg | 21 | 351 kg | 17 |
| 2018 | Ašchabadas, Turkmėnijos vėliava Turkmėnija | iki 102 kg | 155 kg | 11 | 189 kg | 14 | 344 kg | 11 |
| 2019 | Pataja, Tailando vėliava Tailandas | iki 109 kg | 165 kg | 20 | 195 kg | 22 | 360 kg | 22 |
| **Europos sunkiosios atletikos čempionatas** |
| 2017 | Splitas, Kroatijos vėliava Kroatija | iki 105 kg | 163 kg | 12 | 197 kg | 14 | 360 kg | 11 |
| 2018 | Bukareštas, Rumunijos vėliava Rumunija | iki 105 kg | 166 kg | 7 | 190 kg | 8 | 356 kg | 6 |
| 2019 | Batumis, Gruzijos vėliava Gruzija | iki 102 kg | 165 kg | 7 | 186 kg | 12 | 351 kg | 11 |
| 2021 | Maskva, Rusijos vėliava Rusija | iki 102 kg | 160 kg | 12 | 194 kg | 11 | 354 kg | 10 |
| 2022 | Tirana, Albanijos vėliava Albanija | iki 109 kg | 160 kg | 6 | 190 kg | 6 | 350 kg | 6 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sportas. Orai. Kelialapį į Tokijo olimpines žaidynes gavo sunkiaatletis Arnas Šidiškis
Subačiaus žydų žudynių vieta ir kapas
**Subačiaus žydų žudynių vieta ir kapas** (valstybės saugomas nacionalinio reikšmingumo lygmens kultūros paveldo objektas: unikalus kodas 11000) – holokausto aukų kapai Ilčiūnų kaime (Subačiaus seniūnija) apie 4 km nuo Subačiaus.

Istorija
--------

Šioje vietoje Ilčiūnų miške 1941 m. liepos mėn. nacistinės Vokietijos valdžios organizuotas ir įvykdytas Holokaustas, jo metu nužudyta ir užkasta apie 80 žydų. Kapinės patenka į Ilčiūnų pilkapyno, vad. Milžinų kapais (u. k. 5288, A534P, AR 570) vizualinį apsaugos pozonį.

Žudynių vietoje pastatytas atminimo paminklas, hebrajų ir lietuvių kalbomis užrašyta *„Šioje vietoje 1941 m. buvo nužudyta 80 žydų vyrų, moterų ir vaikų"*

Paminklo apsauga
----------------

Subačiaus žydų žudynių vietos ir kapo paminklas
Žudynių vieta 1973 m. buvo paskelbta vietinės reikšmės istorijos paminklu. 1993 m. kapinės įtrauktos į Kultūros vertybių registrą (u. k. 11000) Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto. 2005 m. pripažinta valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p. 67.
2. ↑

Nuorodos
--------

* *Subačiaus žydų žudynių vieta ir kapas* Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto. Kultūros vertybių registras
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Slovakija** modernizavo savo netankią transporto sistemą. Pagrindinis transportas Slovakijoje yra geležinkeliai.

Geležinkeliai
-------------

* Bendras ilgis: 3 660 km
* platieji (1,52 m): 102 km
* standartiniai (1,435 m): 3 507 km (iš jų 1505 km elektrifikuotų, 1 011 sudubliuotų)
* siaurieji: 1 m pločio: 46 km; 0,75 m pločio: 5 km

Keliai
------

* Bendras ilgis: 17 710 km
* su tvirta danga: 17 533 km (tarp jų 200 km autostrados)
* kitų: 177 km (1998 m. duomenimis)

Vandens transportas
-------------------

172 km vandens kelių (Dunojus).

Yra du uostai – Bratislava ir Komarno, 36 įvairaus dydžio oro uostai.

Transportas miestuose
---------------------

### Bratislava

#### Viešasis transportas

**Bratislavos** centre pagrindinė transporto priemonė – tramvajai. Važinėja ir autobusai, troleibusai. Bilietų galima įsigyti stotelėse esančiuose automatuose už tikslią sumą. Prieš metant monetą, derėtų įsitikinti, ar dega žalia šviesa. Nuolatiniai bilietai yra trijų tipų: 24 valandoms (1 $), 48 val. (2 $), savaitei (3 $). Jie parduodami DPHMB biure, esančiame požeminėje perėjoje po Hodrovo nomestie arba Bratislavos geležinkelio stoties kasoje. Tačiau Bratislava – nedidelis miestas, todėl jo centrą galima apžiūrėti nesinaudojant jokiu transportu.

#### Automobilių statymas

Miesto centre statyti automobilį leidžiama tik tam skirtose vietose. Didesniuose miestuose naudojamos specialios kortelės. Pastačius automobilį neleistinoje vietoje, bauda 500 SK arba automobilis gali būti nutemptas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REuropos transportas pagal šalis |
| --- |
|  |
| 
Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Jungtinė Karalystė · Juodkalnija · Kazachstanas · Kosovas · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija |

 |
Koordinatės: 54°13′25″ š. pl. 24°9′24″ r. ilg.﻿ / ﻿54.22361°š. pl. 24.15667°r. ilg.﻿ / 54.22361; 24.15667

Subartonių miškai netoli Gelovinės ežero
**Subartonių miškai** – miškų masyvas pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, 1 km į šiaurę nuo Merkinės, Nemuno dešiniajame krante. Priklauso Alytaus miškų urėdijos Dainavos girininkijai ir Druskininkų miškų urėdijos Subartonių girininkijai. Apima ~60 km² plotą. Masyvą sudaro Subartonių, Netiesų, Makniūnų, Pelekiškės, Veismūnų miškai. Anapus Nemuno plyti Kibyšių miškas, o vakaruose pereina į Noškūnų mišką.

Paviršius – smėlėta lyguma su negausiomis kalvelėmis ir įdubomis. Būdingi jauriniai ir velėniniai jauriniai mažai sujaurėję smėliai. Pietine miškų riba teka Nemunas, o per mišką – jo intakai: Strauja (su Mikalaviškiu, Gelovine), Apsingė (su Kempe, Netiesa), Geitupė, Pakrikštė. Subartonių miškuose telkšo ~20 ežerų: didžiausi – Gelovinė, Apsingis, Gilšė, Lauja, Linamarkė, Pakelinis, Kampinis, Netiesis, Kozamkas.

Medynai:

* pušynai: 84 %
* eglynai: 7 %
* beržynai: 5 %
* juodalksnynai: 2 %
* ąžuolynai: 1 %
* drebulynai: 1 %
* liepynai: 1 %

jaunuolynai sudaro 43 % medynų, pusamžiai medžiai 46 %, pribręstantys 9 %, brandūs 2 %.

Subartonių miškuose gan gausiai gyvena briedžiai, stirnos, šernai, kiškiai, lapės, voverės, usūriniai šunys, bebrai, barsukai, ondatros, ūdros, vandens ir plėšrieji paukščiai. Gausu vaistinių augalų, uogų, grybų. Beveik visi Subartonių miškai patenka į Dzūkijos nacionalinį parką. Įsteigti Subartonių kraštovaizdžio (memorialinis), Subartonių botaninis, Straujos geomorfologinis, Netiesų hidrografinis (Netiesų miško ežerėliai), Pakrykštės geomorfologinis draustiniai.

Subartonių miške (8 kvartale) yra pilkapiai, o Pelekiškės miške (55 kvartale, prie Nemuno) – Maksimonių akmens amžiaus stovyklavietė. Rytinę pusę kerta kelias  **129**  Antakalnis–Jieznas–Alytus–Merkinė . Subartonių miškuose įsikūrę: Subartonys, Pelekiškė, Kačingė, Zakavoliai, Kamintiškės, Pagilšys, Parudnia, Masališkės, Gelovinė, Raitininkai, Samūniškės, Maksimonys, Rudnia, Netiesos, Apsingė, Veismūnai, Jaujakaimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Subartonių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 124
| **Gideon Mer** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1894 m.Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1961 m. kovo 22 d. (~67 metai)Roš Pina, Izraelis |
|  |
| Veikla | Gydytojas, mokslininkas |

**Gideon Mer** (1894 m. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1961 m. kovo 22 d. Roš Pinoje, Izraelis) – Lietuvos žydų kilmės gydytojas, mokslininkas, daug dėmesio skyręs kovai su maliarija.

Biografija
----------

Gimė 1894 m. Panevėžyje, studijavo mediciną Rusijoje ir Prancūzijoje, bet 1913 m. metė mokslus ir išvyko į Palestiną. Prasidėjus I pasauliniam karui osmanų valdžia deportavo į Egiptą, ten prisijungė prie naujai formuojamo žydų karių būrio Britanijos kariuomenės sudėtyje. Po karo grįžo į Palestiną ir įsikūrė Roš Pinoje, kur įkūrė maliarijos tyrimų laboratoriją. Susikūrus Jeruzalės hebrajų universitetui pradėjo dirbti ligų prevencijos departamente. II pasaulinio karo metu tarnavo Britanijos kariuomenėje, buvo atsakingas už kovą su maliariją Artimuosiuose Rytuose. 1956-1957 m. dirbo Izraelio sveikatos apsaugos ministerijoje, kovos su maliarija patarėju. Užtikrinus maliarijos kontrolę tyrinėjo juodligės platintojus sparvinius. Mirė 1961 m. kovo 22 d. Roš Pinoje. 

* Gideon Mero namai Roš PinojeGideon Mero namai Roš Pinoje

Nuorodos
--------

* Biografija (ang.)
* Obituary Gideon Mer, M. D. Britisch Medical Journal 1961 (29 July 1961), volume 2, issue 5247, page 315
Nanidžaka pakrantė, Kakadu nacionalinis parkas
**Arnhemo Žemė** (angl. *Arnhem Land*) – 97 000 km² teritorija Australijoje, Šiaurinėje Teritorijoje. Skalaujama Timoro, Arafuros jūrų bei Karpentarijos įlankos. Ilgis – 320 km, plotis – iki 460 km. Būdinga smiltainio plynaukštė, iškylanti iki 400 m aukščio, upių išraižyta į atlikuonis. Slėniuose auga drėgnieji tropiniai miškai, pavėjiniuose šlaituose – eukaliptų miškai ir savanos. Klimatas šiame regione tropinis musoninis, du sezonai. Temperatūra svyruoja nuo 15 iki 33 °C (priklausomai nuo sezono). Kasamas boksitas, urano rūda. Įsteigtas Kakadu nacionalinis parkas. Arnhemo Žemėje gyvena jolungų genties aborigenai, garsūs savo menu ir išlaikytomis tradicijomis.

Regionas pavadintas taip pavadintas 1623 m. šį kraštą tyrinėjusio Mato Flinderso. Jis teritoriją pavadino savo laivo „Arnhemo" garbei.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 38
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Atpjautas baumkucheno žiedas
Baumkucheno kepimas
**Baumkuchenas** (vok. *Baumkuchen*) – sluoksniuotas vokiškas kepinys, kepamas ant sukamo iešmo plonais sluoksniais užtepamą tešlą.

Baumkuchenas žinomas daugelyje Europos šalių. Perpjovus baumkucheną matyti sluoksniuota vidinė struktūra, primenant medžio metines rieves, dėl ko kepinys ir pavadintas *Baumkuchen* 'medis pyragas'.
  
Ant specialaus iešmo ar ankstesnio iškepusio sluoksnio užtepamas plonas sluoksnis tešlos, kuri sukant iešmą kepama, kol įgyja auksinį atspalvį. Tada vėl užtepamas sluoksnis tešlos ir vėl kepama… Ciklas kartojamas, kol baumkuchenas pasidaro norimo skersmens. Įgudę baumkuchenų kepėjai ciklą kartoja labai daug kartų. Pvz. buvo iškeptas 90 cm ilgio baumkuchenas, kurį sudarė 25 sluoksniai ir kuris svėrė virš 45 kg.

Žinomas paprastesnis baumkucheno variantas, kurio sluoksniai plokšti ir horizontalūs. Jis kepamas be iešmo. Į kepimo skardą įpilama tešlos ir kepama. Šiam sluoksniui iškepus užpilamas naujas sluoksnis tešlos ir vėl kepama, kol pyragas pasidaro reikiamo storio. Toks baumkuchenas primena paprastą pyragą. Plokščiasis baumkuchenas gali būti kepamas paprastoje namų orkaitėje. Tuo tarpu cilindrinis baumkuchenas gali būti iškeptas tik turint specialią krosnį.

Baumkuchenas gali būti teptuku padengiamas cukriniu glajumi ar šokoladine glazūra. Pagal kai kuriuos receptus iškeptas baumkuchenas padengiamas marmelado sluoksniu, o po to glazūruojamas šokoladu.

Cilindrinio baumkucheno kepimui reikia įgūdžio, kitaip kepinys gali būti labai neišvaizdus.

Iki šiol ginčijamasi, kur buvo iškepti pirmieji baumkuchenai. Tradiciškai šių kepinių kilmės vieta laikomas *Salzwedel* miestas Vokietijoje, kuriame pirmuosius baumkuchenus Prūsijos karaliui 1790 m. iškepė karaliaus kepėjas meistras.

Kitų šalių baumkuchenai
-----------------------

Paskutiniais metais baumkuchenai pasidarė populiarūs Japonijoje, kur juos vadina バウムクーヘン (*baumukūhen*) arba バームクーヘン (*bāmukūhen*).

Baumkuchenas, vadinamas *Baamkuch*, yra tradicinis Liuksemburgo patiekalas, patiekiamas ypatingomis progomis, pvz. per vestuves.

Baumkuchenui artimas yra švediškas kepinys *Spettekaka* 'iešminis pyragas'.

Ypatingas baumkucheno variantas yra lietuviškas šakotis, besiskiriantis forma. Lenkijoje šakočiai vadinasi *sękacz*.

* Baumkuchenas prieš atpjaunantBaumkuchenas prieš atpjaunant
* Atpjautas baumkuchenasAtpjautas baumkuchenas
* Šokoladinis baumkuchenasŠokoladinis baumkuchenas
* Baumkuchenų kepyklėBaumkuchenų kepyklė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Slovinų nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Kopos Kopos |
| **Vieta:** | Lenkijos vėliava Lenkija (Pamario vaivadija) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Leba |
| 

Žemėlapis rodantis Slovinų nacionalinis parkas vietą.Slovinų nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 54°42′22″ š. pl. 17°17′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.70611°š. pl. 17.29861°r. ilg.﻿ / 54.70611; 17.29861Koordinatės: 54°42′22″ š. pl. 17°17′55″ r. ilg.﻿ / ﻿54.70611°š. pl. 17.29861°r. ilg.﻿ / 54.70611; 17.29861 |
| **Plotas:** | 186,18 km² |
| **Įkurtas:** | 1967 m. |
| **Valdymas:** | Lenkijos aplinkos apsaugos ministerija |
|  **Vikiteka:** | Slovinų nacionalinis parkas |

**Slovinų nacionalinis parkas** (lenk. *Słowiński Park Narodowy*) – saugoma gamtos teritorija šiaurės Lenkijoje, Pamario vaivadijoje, Baltijos pakrantėje tarp Lebos ir Rovų. Įkurtas 1967 m. ir apima 186,18 km² plotą. Administracija – Smoldzino kaime.

Parkas apima pelkėtą Lebo ežerą ir jį nuo jūros skiriančią neriją. Šioje nerijoje gausu vėjo pustomų kopų, kurių aukštis vidutiniškai siekia 30 m. Aukščiausia vieta – Rokvolas (115 m). Be Lebo ežero dar į parką įeina Gardno ežeras; šis ežeras, kaip ir Lebas, seniau buvo jūros įlanka. Aplink veši pušynai, ežerų pakrantėse liumpso pelkės. Parke sutinkamos 257 paukščių rūšys, įvairūs žinduoliai.

Senovėje dabartinėje parko vietoje gyveno slovinų gentis. Jų kalba išnyko XX a. vid. Kliukų kaime yra slovinų kultūros etnografinis muziejus.

* Pelkėti miškaiPelkėti miškai
* Lebo ežerasLebo ežeras
* Kliukų etnografinis muziejusKliukų etnografinis muziejus
* Velke Bagno pelkėVelke Bagno pelkė
|  Bauliai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 3,9 mln. |
| Populiacija šalyse | Dramblio Kaulo Kranto vėliava Dramblio Kaulo Krantas |
| Kalba (-os) | baulių, prancūzų |
| Religijos | vietiniai tikėjimai, krikščionybė, islamas |
| Giminingos etninės grupės | kiti akanai: anji, čokosi, nzemai, ahantai ir kt. |
|  |
|  **Vikiteka:** | Bauliai |

**Bauliai** (*Baoulé*) – Vakarų Afrikos tauta, priklausanti akanų grupei, gyvenanti daugiausia Dramblio Kaulo Krante, ypač šalies centrinėje dalyje, tarp Komoės ir Bandamos upių. Sudaro 23 % šalies gyventojų. Populiacija – beveik 4 mln. žmonių. Dažnai su giminingais anjais laikomi viena tauta. Skirstosi į daug smulkių genčių. Vartoja baulių kalbą, priklausančią Nigerio-Kongo kalbų šeimai, kva kalbų grupei.

Baulių kaukė
Bauliai susidarė iš akanų genčių, atsikėlusių iš Ganos. XVIII a. bauliai buvo sukūrę savo genčių sąjungą, priešinosi prancūzų vykdytai kolonizacijai.

Verčiasi daugiausia žemdirbyste (jamsai, kolokazija, manijokas, bananai, sorgai ir kt.), dirba kaučiuko, kakavos, aliejinių palmių, cukranendrių plantacijose. Paplitę medžio raižybos amatai (ypač kaukių gamyba). Turi gausų tautosakos paveldą. Išpažįsta daugiausia vietinius tikėjimus, apie trečdalis baulių yra krikščionys (katalikai, protestantai), yra musulmonų (sunitų).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bauliai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAukso kranto akanų valstybės  |
| --- |
|  |
| Akanai | 
Adansė **·**  Akimas (Abuakva **·**  Bosomė **·**  Kotoku) **·**  Akvamu (Tvifas) **·**  Akvapemas (Anafo **·**  Guanas **·**  Okerė) **·**  Asenas **·**  Ašantis **·**  Brongai (Bonas **·**  Džiamanas **·**  Bono-Tekimanas) **·**  Denkira **·**  Dvabena **·**  Mankesimas **·**  Anji (Indenie **·**  Sanvi **·**  Moronu) **·**  Bauliai |  |
|  |
| Kitos tautos | 
Ga (Akra) **·**  Efutu |

 |
Uspenjės soboras Riazanėje
**Naryškinų stilius**, *Naryškinų barokas, Maskvos barokas* (rus. *Нарышкинский стиль*) – XVII a. pabaigos – XVIII a. pradžios Rusijos architektūros stilistinė kryptis.

Stilistika
----------

Naryškinų stilius plito Maskvoje ir jos apylinkėse, daugiausia didikų Naryškinų dvaruose, sekant Vakarų Europos tradicija. Architektūroje sustiprėjo racionalusis pradas, statiniams būdinga simetriška kompozicija, laisvai komponuoti orderio elementai, raudonų plytų mūro ir balto akmens puošybos dermė. 

Žymiausi architektai: Jakovas Buchvostovas, Michailas Čoglokovas, Piotras Potapovas, Osipas Starcevas, Ivanas Zarudnas.

Žymesni projektai
* Sucharevo bokštas (1695 m. architektas Michailas Čoglokovas), Sretenka, Maskva. Stalino įsakymu nugriautas 1934 m. įrengiant Kolūkių (Kolchoznaja) aikštę.
* Prisikėlimo cerkvė (1681–1713 m.), Kadašiai, Maskva;
* Pokrovo cerkvė (1693 m.), Filiai, Maskva;
* Švč. Trejybės (Troickaja) cerkvė (1704 m.), Lykovas, Maskva;
* Uspenjės soboras (1699 m. architektas Jakovas Buchvostovas), Riazanė.

* Sucharevo bokštasSucharevo bokštas
* Menšikovo bokštas 1882 m.Menšikovo bokštas 1882 m.
* Boriso ir Glebo cerkvė Maskvos Ziuzino rajoneBoriso ir Glebo cerkvė Maskvos Ziuzino rajone
* Archangelo Michailo verkvė TroparioveArchangelo Michailo verkvė Tropariove

Šaltiniai
---------

1. ↑  '**. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 57 psl.**
| Bauru*Bauru* |
| --- |
|              |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

BauruBauru

22°18′50″ p. pl. 49°03′40″ v. ilg.﻿ / ﻿22.31389°š. pl. 49.06111°r. ilg.﻿ / 22.31389; 49.06111﻿ (Bauru)Koordinatės: 22°18′50″ p. pl. 49°03′40″ v. ilg.﻿ / ﻿22.31389°š. pl. 49.06111°r. ilg.﻿ / 22.31389; 49.06111﻿ (Bauru) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | San Paulo valstija San Paulo valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 344 039  |
| **Altitudė** | 526 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bauru |

**Bauru** (port. *Bauru*) – miestas pietryčių Brazilijoje, centrinėje San Paulo valstijos dalyje, 326 km nuo San Paulo, prie Bataljos upės. Yra oro uostas, per miestą eina San Paulo–Kampo Grandės geležinkelis. Chemijos, keramikos, maisto, tekstilės, baldų, odos ir avalynės, medienos apdirbimo pramonė. Prekyba kava, medvilne, žemės riešutais, ryžiais, kukurūzais. Veikia San Paulo ir San Paulo valstijos universitetų filialai, yra 3 privatūs universitetai. Veikia geležinkelių muziejus, teatras.

Istorija
--------

Vietovė apgyvendinta nuo XIX a. vid. ir vadinta *Divino Espirito da Fortaleza*. Miesto teisės Bauru suteiktos 1896 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bauru*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| ***Siurprizas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | De surprise |
| Kilmės šalis |  Nyderlandai Belgija Vokietija Airija |
| Režisierius | Mike van Diem |
| Scenaristas (-ai) | Mike van Diem Karen van Holst PellekaanBelcampo (apysaka) |
| Metai | 2015 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 102 min. |
| Kalba | olandų |
| **IMDb įrašas** |

**Siurprizas** (ol.  *De surprise*) – 2015 m. sukurta romantinė komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jeroen van Koningsbrugge – Džeikobas
* Georgina Verbaan – Ana
* Jan Decleir – Konradas
* Henry Goodman – ponas Džonsas
* Ankur Bahl – Asifas
* Naveed Choudhry
* Oliver Gatz
* Ronny Jhutti
* Elizabeth Andersen
* Tamar Baruch

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po motinos mirties paveldėjęs didžiulį turtą Džeikobas, visą gyvenimą jautęsis nepritapęs ir neturintis tikslo, nusprendžia parduoti savo valdas, visą turtą paaukoti labdarai, o pats kreiptis į paslaptingą agentūrą „Elyseum", padedančią savo klientams palikti šį pasaulį. Iš jam pasiūlytų mirties variantų Džeikobas pasirenka Siurprizą – kuomet žmogus nežino kada ir kaip mirs. Besirinkdamas karstą, jis sutinka Aną – merginą, kuri taip pat sudarė sutartį su kompanija ir taip pat pasirinko Siurprizą. Po kelių dienų jiedu atsitiktinai susitinka mieste, vėliau sutaria pavakarieniauti ir taip pamažu suartėja. Džeikobas pradeda svarstyti, kad jis galbūt suklydo ir paprašo agentūros atidėti plano vykdymą. Šie atsisako ir Džeikobui su Ana tenka bėgti, kad išgelbėtų savo gyvybes. Jiedu pasislepia viešbutyje, po to atokioje sodyboje, kur Džeikobas sužino, kad Ana iš tiesų yra agentūros vadovo Konrado duktė ir jo užsakytas Siurprizas...

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

| Apdovanojimas | Apdovanojimų kategorija | Asmuo | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Nyderlandų filmų festivalis | geriausia aktorė | Georgina Verbaan | Laimėjo |
| geriausias prodiusavimas | Hubert Pouille | Laimėjo |
| geriausias filmas | Mike van DiemEls Vandevorst | Nominacija |
| geriausias režisierius | Mike van Diem | Nominacija |
| geriausias antrojo plano aktorius | Jan Decleir | Nominacija |
| geriausias montažas | Jessica de Koning | Nominacija |
| geriausias garsas | Herman Pieete | Nominacija |
| Čikagos filmų festivalis | žiūrovų apdovanojimas |  | Nominacija |
|
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nasero tvenkinys |
| --- |
| Saulėlydis virš Nasero tvenkinioSaulėlydis virš Nasero tvenkinio |
| Vieta | Egiptas, Sudanas |
| Plotas | 5250 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 25,2 m |
| Didžiausias gylis | 180 m |
| Tūris | 157 km³ |
| Įteka | Nilas |
| Išteka | Nilas |

**Nasero tvenkinys** (arab. بحيرة ناصر = *Buhayrat Nasir*), dar vadinamas **Sad el Ali, Asuano tvenkiniu, Nubijos ežeru** – tvenkinys pietų Egipte ir šiaurės Sudane, Nilo upės slėnyje. Susidarė 1950–1978 m. Nilo upę patvenkus Asuano užtvanka. Tvenkinys pavadintas Egipto prezidento Gamalio Abdelio Nasero, inicijavusio užtvankos statybą, garbei.

Tvenkinio ilgis ~550 km, plotis iki 35 km (ties ta vieta, kur tvenkinį kerta Vėžio atogrąža). Tvenkinio tūris 157 km³.

Tvenkinio dugne atsidūrė 18 senovės Egipto ir Nubijos archeologinių radimviečių. Dalis paminklų (tarp jų Abu Simbelis) perkelta toliau nuo upės. Taip pat buvo iškelta tūkstančiai pakrantėse gyvenusių nubų. XX a. pab. dėl pernelyg pakilusio tvenkinio vandens lygio Egiptas dalį vandens nupylė į Sacharos dykumą ir suformavo Toškos ežerus.

Keltas tarp Asuano ir Chartumo yra vienintelė susisiekimo linija tarp Egipto ir Sudano.