recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Gilbert Keith Chesterton** |
| --- |
|  |
| Čestertono nuotrauka iš XX a. trečiojo dešimtmečio |
| Gimė | 1874 m. gegužės 29 d.Kensingtonas, Londonas, Anglija |
| Mirė | 1936 m. birželio 14 d. (62 metai)Bykonsfildas, Bakingamšyras |
|  |
| Veikla | rašytojas, žurnalistas, mąstytojas, katalikų apologetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Gilbert Keith Chesterton |
| Parašas |
|  |

**Gilbert Keith Chesterton** (1874 m. gegužės 29 d. Kensingtonas, Londonas – 1936 m. birželio 14 d. Bykonsfildas, Bakingamšyras) – anglų rašytojas, žurnalistas, mąstytojas, katalikų apologetas.

Nuo dvylikos metų penketą metų ėjo į Londono šv. Pauliaus mokyklą. Vėliau mokėsi dailės mokykloje.

Per Antrąjį anglų-būrų karą palaikė būrų pusę. Per Bendruomenių rūmų rinkimus yra agitavęs už Liberalų partijos kandidatus.

1900 m. Čestertonas išleido pirmąją rimtą knygą – poezijos rinkinį „The Wild Knight", kuris, būdamas komerciškai nesėkmingas, susilaukė teigiamų kritikų atsiliepimų.

Čestertonas nuo anglų-būrų karo rašė šeštadieninius straipsnius laikraštyje „Daily News", kurį tuo metu perpirko palaikantys būrų pusę.

1900 m. birželį Čestertonas vedė Frances Blogg.

Čestertonas buvo pakrikštytas kaip anglikonas, bet šeima laikėsi Unitarų tikėjimo. Vėliau jis tapo skeptiku. Veikiamas žmonos tapo anglikonu. 1922 m. Čestertonas tapo kataliku. Dar iki tol jis gynė katalikų tikėjimą knygose kaip „Ortodoksija".

Išnašos
-------

1. ↑  Gilbert Keith Chesterton „Autobiography", 1936, Chapter I: Hearsay Evidence  Archyvuota kopija 2018-07-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Cecil Chesterton, „G. K. Chesterton, a criticism", 1908, 10 psl.
3. ↑  Cecil Chesterton, „G. K. Chesterton, a criticism", 1908, 16-17 psl.
4. 1 2 3  Gilbert Keith Chesterton „Autobiography", 1936, Chapter V: Nationalism and Notting Hill  Archyvuota kopija 2018-07-03 iš Wayback Machine projekto.
5. 1 2  Cecil Chesterton, „G. K. Chesterton, a criticism", 1908, 30-31 psl.
6. ↑  Cecil Chesterton, „G. K. Chesterton, a criticism", 1908, 98 psl.
7. 1 2 3 4 5  „Zenit", „The Reasons for G.K. Chesterton’s Conversion", 2010-03-11

Nuorodos
--------

* Čestertono knygos „Internet Archive"
**Juozas Dingelis** (g. 1946 m. sausio 1 d. Varėnos raj. Čižiūnų kaime) – Lietuvos miškininkas, visuomenės veikėjas, Lietuvai pagražinti draugijos Valdybos pirmininkas.

Biografija
----------

Gimė valstiečio šeimoje. 1959 m. baigęs Valkininkų vidurinės mokyklos aštuonias klases, įstojo į Vilniaus miškų technikumą. 1963 m. (17 metų) jį baigė ir pradėjo dirbti Alytaus miškų ūkio Daugų girininkijos girininko pavaduotoju.

1966 m. paskirtas Valkininkų miškų ūkio vyresniuoju inžinieriumi, 1973–1988 m. – Valkininkų girininkijos girininku.

1988 m. Miškų ūkio ministro įsakymu perkeltas į Vilniaus miškų ūkio gamybinio susivienijimo vyriausiojo inžinieriaus pareigas.

1990 m. gegužės 2 d. paskirtas Vilniaus miškų urėdijos urėdu, juo dirbo iki 2000 m. lapkričio 27 d.
40 metų dirbo miškininku: nuo miško darbininko, girininko iki įmonės vadovo. Buvo išrinktas Lietuvos miškų urėdų tarybos pirmininku.
16 metų dainavo Varėnos vyrų vokaliniame ansamblyje „Girios aidas", koncertavo Europos šalyse, Kuboje, Vietname. Vėliau dainavo folkloro ansamblyje „Nalšia".

1995 m. kartu su šviesios atminties monsinjoru Kazimieru Vasiliausku, kitais šviesuoliais atkūrė Lietuvai pagražinti draugiją.

IV draugijos suvažiavime 2007 m. vasario 3 d. penktą kartą išrinktas valdybos pirmininku. Šias pareigas eina iki šiol. Jam vadovaujant, Draugija išaugo į vieną didžiausių ir veikliausių organizacijų Lietuvoje. Taip pat yra Vilniaus pedagoginio universiteto Regionų socialinės organizacijos plėtros centro koordinatorius.

2004 ir 2008 m. dalyvavo Seimo rinkimuose, tačiau niekada nepriklausė jokiai partijai. Vedęs, turi tris dukteris.

Apdovanojimai
-------------

Už nuopelnus Lietuvai J. Dingelis apdovanotas: Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino I laipsnio medaliu, Kultūros žymūno ženklu, Lietuvos Respublikos Prezidento ir Lietuvos Respublikos miškų ministro padėkomis.

Nuorodos
--------

* Biografija LPD tinklalapyje
* Biografija LRV tinklalapyje Archyvuota kopija 2012-10-18 iš Wayback Machine projekto.
Juozas Bulka (dešinėje)
**Juozas Bulka** (1925 m. gruodžio 27 d. Ripaičiai, Saldutiškio valsčius, Lietuva – 2010 m. sausio 9 d. Minskas, Baltarusija) – Lietuvos ir Baltarusijos kunigas, Lietuvos partizanas, vėliau užverbuotas NKVD.

Biografija
----------

1944–1945 m. mokėsi Vilniaus kunigų seminarijoje. 1946 m. spalio mėnesį paskirtas Vytauto apygardos štabo partizanų ryšininku slapyvardžiu Svajūnas. Nuo 1947 m. buvo pagrindinis ryšininkas su Liūto, Lokio ir Tigro rinktinėmis. 1948 m. paskirtas Vytauto apygardos štabo ryšių įgaliotiniu ir Lokio rinktinės Kiaunės rajono organizacinio sektoriaus vadu slapyvardžiu Skrajūnas.

1948 m. spalio 14 d. suimtas saugumo ir Vilniuje užverbuotas agentu slapyvardžiu Vincas. Apie užverbavimą informavo Vytauto apygardos vadovybę, gyveno nelegaliai. Buvo paskirtas Šiaurės Rytų Lietuvos srities ir Vytauto apygardos štabų ryšių skyriaus viršininku. Suimtas 1951 m. kovo 19 d. vykdytos saugumo operacijos metu. Operacijoje žuvo 12 partizanų, tarp jų apygardos štabo viršininkas Vytautas Pakštas ir J. Bulkos brolis Antanas Bulka–Dainius. Užverbuotas agentu smogiku slapyvardžiu Bimba. Kaltinamas tuo, kad jam padedant iki 1953 m. (ar 1954 m.) suimti ar nužudyti 65 Lietuvos partizanai.

Apsigyveno Vilniuje, 1974–1982 m. dirbo Vilniaus elektros skaitiklių gamykloje, iš kur atleistas dėl blaivybės propagavimo. 1988 m. Lenkijoje įšventintas kunigu, paskirtas dirbti į Baltarusiją. Klebonavo Mosaro katalikų parapijoje. J. Bulkos rūpesčiu suremontuota ir atšventinta Mosaro bažnyčia, pastatytas eucharistiečių vienuolynas (1995–1996 m.). Rūpinosi bažnyčių atstatymu Udzeloje ir Dunilove (1990 m.), nauja bažnyčia Varapajevoje (1995 m.). Mosare ir Šarkauščinoje pastatė paminklus Vietinės rinktinės kariams lietuviams (1994 m.), apie 100 kryžių ir koplytėlių kitose parapijose. Propagavo blaivybę.

Lietuvai atgavus nepriklausomybę Ignalinos prokuratūroje J. Bulkai iškelta baudžiamoji byla, kuri vėliau buvo perduota Generalinei prokuratūrai. Kreiptasi į Baltarusijos teisėsaugą dėl J. Bulkos išdavimo, tačiau kreipimasis nebuvo patenkintas.

Mirė širdies operacijos metu. Palaidotas Mosare.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Gintaras Vaičiūnas. „Juozas Bulka". Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-09-07.
2. ↑  „Priminė kovotoją, kurio vardas turėtų virsti legenda, kaip Ramanausko-Vanago arba Lukšos-Daumanto". Nuoroda tikrinta 2022-09-07.
3. ↑  „Utenos krašto enciklopedija. Partizanai". Nuoroda tikrinta 2022-09-07.
4. 1 2  Jonas Baltakis. „KGB agentų sąraše – 17 agentų, veikusių mūsų rajone". Nuoroda tikrinta 2022-09-20.
**Juozas Ciprisevičius** (g. 1958 m. kovo 22 d. Kybartuose, Vilkaviškio r.) – chorvedys ir pedagogas.

Biografija
----------

Mokydamasis Kybartų vidurinėje mokykloje, pas Z. ir L. Galvydžius, R. Pakšį ir D. Šurmaitienę mokėsi ir muzikos. Baigęs vidurinę mokyklą, 1976–1980 m. muziką studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (dirigavimą dėstė S. Jareckaitė).

Nuo 1980 m. Kalvarijos ir Nemunaičių (Marijampolės r.) vidurinių mokyklų muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų chorų vadovas. Ypač vaisingai dirbo Kalvarijos vidurinėje mokykloje, kur suorganizavo vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorus, pučiamųjų orkestrą ir skudučių ansamblį. Minėtus kolektyvus parengdavo rajoninėms ir zoninėms dainų šventėms, konkursuose laimėdavo prizinių vietų. Vaikų choras dalyvavo 1985 ir 1987 m. respublikinėse dainų šventėse, keletą kartų koncertavo Suvalkų krašte. Taip pat vadovavo „Orijos" fabriko, rajono žemės ūkio susivienijimo klubo ir kultūros namų mišriesiems chorams, pučiamųjų orkestrui. Vien 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė Kalvarijos kultūros namų ir vidurinės mokyklos pučiamųjų orkestrą, vaikų chorą ir kultūros namų mišrųjį chorą. Vidurinės mokyklos jaunių choras dalyvavo ir 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Kaune bei Vilniuje ir 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje.

Nuo 1994 m. Kalvarijos vaikų muzikos mokyklos direktorius ir mokytojas metodininkas, vadovauja vaikų chorams ir pučiamųjų orkestrui. Vaikų chorą parengė 1995 m. Suvalkijos krašto dainų šventei Marijampolėje ir 1996 m. III J. Bendoriaus konkursui – festivaliui, 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. Yra Marijampolės rajono muzikos mokytojų metodikos būrelio pirmininkas, nuo 1983 m. rajono moksleivių dainų švenčių vyr. dirigentas, 1993 m. Suvalkijos krašto dainų šventės organizatorius ir vyr. dirigentas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Picea breweriana** |
| --- |
| Brevero eglėBrevero eglė (*Picea breweriana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Eglė  *( Picea)* |
| Rūšis: | Brevero eglė  *( Picea breweriana)* |

 |

**Brevero eglė** (*Picea breweriana*) – pušinių (*Pinaceae*) šeimos, eglių (*Picea*) genties visažalis spygliuotis medis. Paplitęs JAV vakaruose, Oregone ir Kalifornijoje, Klamato kalnuose. Auga 1000–2700 m aukštyje.

Aukštis apie 20-40 m (kartais iki 54 m). Kamieno skersmuo 1,5 m ir daugiau. Spygliai 15-35 mm ilgio, tamsiai žali. Kankorėžiai cilindriški, 8-15 cm ilgio, 2 cm pločio.

Brevero eglė auginama kaip dekoratyvinis augalas Europoje.

Breverio eglės spygliai
|  |
| --- |
| Juozas Bytautas |
| Pilnas vardas | Juozas Bytautas |
| Šalis | Lietuvos vėliava Lietuva |
| Gimė | 1947 m. birželio 24 d.Lietuva Šiauliai |
| Mirė | 1974 m. lapkričio 18 d. (27 metai) |

**Juozas Bytautas** (g. 1947 metų lapkričio 25 d. Šiauliuose – 1974 m. lapkričio 18 d.) – Lietuvos šachmatininkas, Lietuvos korespondencinių šachmatų čempionas (1970-1972 m.).

Biografija
----------

Baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą ir Šiaulių vaikų sporto mokyklos Šachmatų skyrių (treneris Anicetas Uogelė).

1966 m. Lietuvos komandinių pirmenybių varžybose Kaune prie jaunuolių lentos (prilygusios jaunimo čempionatui) surinko 7 taškus iš 8 galimų (+6, =2) ir neturėjo sau lygių. Kartu su Šiaulių rinktine laimėjo čempionato bronzos medalį. 1973 metais Plungėje su Šiaulių miesto šachmatų komanda (Juozas Bytautas, Zenonas Petraitis, Bela Buršteinaitė, Visvaldas Šaltis ir Anicetas Uogelė) pelnė sidabro medalius (2 vieta po vilniečių). 1974 metais Rygos (Jūrmalos) šachmatų festivalyje (Latvija) laimėjo šachmatų kompozicijų sprendimo konkursą. 1972 ir 1973 metų Šiaulių miesto čempionas. 1971, 1972 ir 1973 metais dalyvavo Lietuvos šachmatų čempionatų finalo varžybose ir pelnė atitinkamai 11, 15 bei 11 vietas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2015-11-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **TSRS istorija** |
| Rusijos revoliucija |
| Rusijos pilietinis karas |
| Lenino ir Trockio era (1917–1927) |
| Stalino era (1927–1953) |
| Chruščiovo era (1953–1964) |
| Brežnevo ir Černenkos era (1964–1985) |
| Perestroika (1985–1991) |

Leonidas Iljičius Brežnevas 1973 metais 
**Brežnevizmas**, **stagnacija** (rus. *застой*) – Tarybų Sąjungos istorijos krizinis periodas, prasidėjęs Leonidui Brežnevui tapus Komunistų partijos vadovu. Stagnacijos pradžia laikomas XX a. 7 dešimtmečio vidurys.

Stagnacija buvo stebima tiek ekonominiame, tiek socialiniame šalies gyvenime.

Ekonominėje srityje stipriai sumažėjo šalies ekonominis augimas, tiek pagal tarybinę, tiek pagal Vakarų statistiką.

Anksčiau mažai svarbios užsienio prekybos ir importo vaidmuo išaugo, skatindama atšilimą santykiuose su Vakarais.

Socialinėje srityje šiame periode įsivyravo stabilumas. Iš kitos pusės visuomenė tapo statiška, postalinistinės Nikitos Chruščiovo reformos buvo nutrauktos. Išsipūtusiam ir neefektyviam biurokratiniam aparatui vadovavo nusenę partijos lyderiai, tapę stagnacijos simboliais ir anekdotų herojais. Ėmė aštrėti tokios socialinės problemos kaip alkoholizmas, narkomanija, nusikalstamumas. Tuo pačiu metu ėmė formuotis disidentinis judėjimas, išgarsėjo tokie jo dalyviai kaip Andrejus Sacharovas. Stagnacija tęsėsi ir valdant L. Brežnevo įpėdiniams Jurijui Andropovui bei Konstantinui Černenkai, kol 1985 m. Michailas Gorbačiovas pradėjo perestroikos kampaniją.
Sinodinio periodo trukmė lygi laiko tarpui tarp dviejų gretimų planetos vienavardžių konfigūracijų (pvz. apatinių jungčių).
**Sinodinis periodas** – laiko tarpas, per kurį vienas dangaus kūnas, apskriejęs kitą, grįžta į tą pačią padėtį orbitoje Žemės ir Saulės atžvilgiu. Jis lygus laiko tarpui, per kurį pasikartoja vienavardės dangaus kūno konfigūracijos.

Sinodinio judėjimo lygtis
-------------------------

Sinodinio judėjimo lygtis sieja planetos judėjimo sinodinį ir žvaigždinį periodą.

Vidinei planetai (Žemei tai yra Merkurijus ir Venera):

{\displaystyle {\frac {1}{P}}-{\frac {1}{T}}={\frac {1}{S}}}
Išorinei planetai (Žemei tai yra Marsas ir tolimesnės planetos):

{\displaystyle {\frac {1}{T}}-{\frac {1}{P}}={\frac {1}{S}}}
Sinodinį periodą tiek vidinei, tiek išorinei planetai, galima apskaičiuoti:

{\displaystyle S={\frac {1}{\left|{\frac {1}{T}}-{\frac {1}{P}}\right|}}}
T – Žemės žvaigždinis periodas
P – planetos žvaigždinis periodas
S – planetos sinodinis periodas
Stebėjimais nustačius planetos sinodinį periodą, ir Žemės žvaigždinių metų trukmę, pagal sinodinio judėjimo lygtį, galima apskaičiuoti planetos apskriejimo apie Saulę trukmę (žvaigždinį periodą).

Saulės sistemos planetų sinodiniai periodai
-------------------------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Planeta** | **Sinodinis periodas (dienomis)** |
| Merkurijus | 115,9 |
| Venera | 583,9 |
| Marsas | 779,9 |
| Jupiteris | 398,9 |
| Saturnas | 378,1 |
| Uranas | 369,7 |
| Neptūnas | 367,5 |

Šaltiniai
---------

* Astronomijos enciklopedinis žodynas Archyvuota kopija 2014-10-25 iš Wayback Machine projekto.
* Astronomijos enciklopedinis žodynas lentelės Archyvuota kopija 2007-12-19 iš Wayback Machine projekto.
**K2-136 d** (taip pat **K2-136 A d**, **EPIC 247589423 d**, **LP 358-348 d**) – egzoplaneta, skriejanti apie K spektrinės klasės žvaigždę K2-136 A (viena iš dvinarės žvaigždės komponenčių), esančią Tauro žvaigždyne, Hiadų spiečiuje. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 193,7 šviesmečio (59,4 parseko).

K2-136 d yra vadinamoji superžemė. Planeta yra ~2,7 karto masyvesnė už Žemę, o jos spindulys – apytikriai 1,45 karto didesnis. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~25,58 paros, jos orbitos ekscentricitetas – 0,14 (-0,09 +0,13). K2-136 d skrieja per arti savo žvaigždės, kad patektų į K2-136 sistemos gyvybės zoną. Temperatūra šioje planetoje siekia apie 373 K.

Apie K2-136 d atradimą pranešta 2017 m. Planeta aptikta tranzitų metodu. Be K2-136 d, K2-136 sistemoje atrastos dar dvi planetos – K2-136 b bei K2-136 c (2020 m. duomenimis).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „K2-136 d". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-16.
2. 1 2 3 4  „Planet K2-136 A d"[neveikianti nuoroda]. The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-16.
3. 1 2 3 4 5  „K2-136 d". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-16.
4. 1 2  „K2-136 d". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-16.
5. ↑  *Mann A.; et al. (2017). „Zodiacal Exoplanets in Time (ZEIT). VI. A Three-planet System in the Hyades Cluster Including an Earth-sized Planet". The Astronomical Journal **155** (1). arXiv:1709.10328. doi:10.3847/1538-3881/aa9791.*
Koordinatės: 56°15′49″š. pl. 24°36′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.263647°š. pl. 24.612179°r. ilg.﻿ / 56.263647; 24.612179


|  |
| --- |
| **Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 3, Pačeriaukštė I |
| **Direktorius(-ė)** | Audris Viduolis |
| **Mokinių skaičius** | 223 |
| **Įkūrimo data** | 1987 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 18 |

**Biržų rajono Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Biržų raj. Pačeriaukštėje I, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 291656660. Filialas: Biržų rajono Pačeriaukštės Petro Poškaus pagrindinės mokyklos Pasvaliečių skyrius. 

Pavadinta Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos akto dėl Lietuvos nepriklausomos valstybės atstatymo signataro Petro Poškaus vardu.

Istorija
--------

Mokykla įkurta 1987 m. rugsėjo 1 d. Petro Poškaus vardas suteiktas 2004 m.

Direktoriai
-----------

* 1987 m. Audris Viduolis.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Krikščionių demokratų judėjimas** (*Kresťanskodemokratické hnutie*), sutrumpintai **KDH** – 1990 m. įkurta politinė Slovakijos partija. KDH turi 15 vietų 2010–2014 m. parlamente.

KDH yra seniausia krikščioniškos pakraipos partija Slovakijoje. Ji turi gana stabilų palaikančiųjų ratą ir kiekvienuose rinkimuose gauna 8-10 % balsų. Iki 1998 metų jai teko būti opozicijoje, kol neįsitraukė į Slovakų demokratinės koalicijos (*Slovenská demokratická koalícia*) judėjimą ir gavo kelias vietas parlamente kaip jo dalis. Sekančiuose, 2002 metų, rinkimuose KDH dalyvavo savarankiškai ir pelniusi 8,2 % balsų įėjo į valdančiosios koalicijos sudėti. Per 2006 m. rinkimus partija pelnė panašų kiekį balsų, tačiau liko opozicijoje. 2008 metais jos viduje buvo kilę nemažų neramumų, kurie baigėsi skilimu ir naujos partijos – Slovakijos Konservatyviųjų Demokratų (*Konzervatívni demokrati Slovenska*, KDS) – susikūrimu.

KDH yra viena iš euroskeptiškai nusiteikusių partijų Slovakijoje.

Kita informacija
----------------

* Slovakijos politinės partijos
* Slovakijos politinė sistema
*Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 54°12′54″š. pl. 23°55′26″r. ilg.﻿ / ﻿54.214972°š. pl. 23.923836°r. ilg.﻿ / 54.214972; 23.923836


|  Krikštonių Kristaus Karaliaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Lazdijų |
| **Savivaldybė** | Lazdijų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Krikštonys |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1935 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Krikštonių Kristaus Karaliaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Krikštonių kaime, 9 km į pietryčius nuo Seirijų.

Istorija
--------

Krikštonių parapija įsteigta 1925 m. Seirijų klebono Juozo Grajausko rūpesčiu iš parceliuojamo Zaleskovčiznos dvaro parapija gavo 8 ha žemės bažnyčiai bei klebonijos pastatams statyti ir 2 ha kapinėms.

Kunigas Jonas Reitelaitis (1884–1966), (istorikas, kraštotyrininkas) 1926 m. Krikštonyse pastatė laikiną medinę bažnyčią, 1927 m. – prieglaudą. Pats suprojektavo ir su parapijiečiais pradėjo statyti mūrinę bažnyčią. 1932 m. uždengtas stogas, 1934 m. rugsėjo 30 d. bažnyčia konsekruota. 1935 m. iš lauko nutinkuota.

Sovietiniais metais valdžia klebonijos pastatus atidavė kolūkiui „Paryžiaus komuna". J. Reitelaičiui ir kitiems bažnyčios tarnams teko glaustis svetimuose namuose. PSovietmečio išbandymus atlaikė tik mūrinė bažnyčia bei keletas gyvenamųjų ir ūkinių pastatų. Klebonija buvo nugriauta. 1994 m. ant jos pamatų pastatyta dabartinė Krikštonių mokykla. Pastato fasaduose esančios iškyšos mena J. Reitelaičio statytos klebonijos stilistiką. Name, kuriame gyveno J. Reitelaitis, įkurtas memorialinis muziejus.

Architektūra
------------

Galinis fasadas
Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, dvibokštė, su šoninėmis zakristijomis. Vidus 3 navų. Į šventorių veda aukšti, platūs laiptai.

Pagrindiniu architektūriniu akcentu gyvenvietėje tapo mūrinė bažnyčia, o šalia jos glaudėsi klebonijos pastatai. Krikštonių klebonijai priklausė įprasti statiniai: klebonija, ūkiniai trobesiai (tvartas, kluonas, svirnas, ledainė), špitolė, parapijos salė, gyvenamieji namai bažnyčių tarnams. 

Mūrinė Kristaus Karaliaus bažnyčia – reikšmingiausias J. Reitelaičio kūrinys. Tai vienintelis žinomas kunigas, kuris Lietuvos tarpukariu pats suprojektavo ir pastatė bažnyčią. Unikali statinio plastika sukurta siejant liaudies ir profesionalios architektūros tendencijas. Autorius originaliai interpretavo neogotikos formas, taip pat panaudojo tuo laikotarpiu populiarius tautinio stiliaus elementus. Tradicinės medžiagas derintos su naujomis. Naudotas medis, akmuo, molis, plytos, skarda, betonas; plytų ir akmens rišimui – cemento, žvyro ir kalkių skiedinys; pastatų laikančiosioms konstrukcijoms ne tik medis, bet ir gelžbetonis.

Nuorodos
--------

* Krikštonių sakralinis kompleksas Archyvuota kopija 2014-10-13 iš Wayback Machine projekto.
* Krikštonių bažnyčia Kultūros vertybių registre
**Filipinų demokratinių socialistų partija** (**PDSP**, filip.: *Partido demokratiko Sosyalista ng Pilipinas*) – Filipinų kairioji demokratinio socializmo partija.

Istorija
--------

Įkurta 1973 m. gegužės 1 d. kaip alternatyva Ferdinando Markoso diktatūrai ir populiariam tuo metu marksizmui - leninizmui. Partija suvienijo savo gretose smulkiuosius fermerius, miestų darbininkus ir varguomenę, žvejus, moteris, jaunimą ir buvo svarbiausia jėga, rengiant 1986 m. revoliuciją.

Nuo 2004 m. įeina į valdančiąją koaliciją, vadovaujamą prezidentės Glorijos Makapagal Arojos. 2004 m. parlamento rinkimuose gavo 2 vietas 235 vietų Atstovų rūmuose.

Ideologija
----------

Partija siekia Filipinų visuomenę transformuoti į demokratinę bendruomenę, sukurti efektyvią ekonomiką, vadovaudamasi humanizmo, lygybės, moralės, teisingumo, gerovės visuomenės ir nacionalizmo principais.

Socialistų Internacionalo konsultacinė narė nuo 1991 m.

Pirmininkai
-----------

* 1973 m. – Romeo Intenganas,
* 2005 m. – Norbertas Gonsalesas.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Krikščionių konservatorių socialinė sąjunga |
|  |
| Lyderis | Gediminas Vagnorius |
| Įkurta | 2004 m. |
| Panaikinta | 2010 m. |
| Būstinė | Odminių g. 5, Vilnius |
| Politinė ideologija | konservatyvizmas, krikščioniškoji demokratija |
| Svetainė |
|  |

**Krikščionių konservatorių socialinė sąjunga** – Lietuvos politinė partija, gyvavusi 2004–2010 m.

Istorija
--------

Partijos agitacija Kaune 2004 m.
Įkurta 2004 m. susijungus centro dešiniosioms politinėms jėgoms – Gedimino Vagnoriaus vadovaujamai Nuosaikiųjų konservatorių sąjungai ir Jaunųjų krikščionių demokratų lygai.

2010 m. sausio 23 d. susijungus Krikščionių konservatorių socialinei sąjungai, Seimo frakcijai „Viena Lietuva" ir Lietuvos krikščioniškosios demokratijos partijos skyriui, buvo įsteigta nauja susivienijusi politinė jėga – Krikščionių partija.

Veikla
------

Dalyvavo savivaldybių, Seimo ir Europarlamento rinkimuose. Būdama opozicijoje sąjunga subūrė šalyje žinomus patyrusius ekonomikos, teisės, finansų, kultūros ir švietimo specialistus ir privertė politinę valdžią priimti kai kuriuos sprendimus. Partijos rinkimų sąrašuose dalyvavo Lietuvių tautinio jaunimo sąjunga „Jaunoji Lietuva" bei jos lyderis Stanislovas Buškevičius, Mažeikių rajono savivaldybės meras Vilhelmas Džiugelis, kiti žinomi politikai – Nijolė Oželytė, Algis Žvaliauskas, Tomas Josas, Eduardas Pabarčius, Juozas Listavičius.

Išnašos
-------

1. ↑  Frakcija „Viena Lietuva" su G.Vagnoriumi sukūrė naują partiją Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Filfla |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Duomenys |
| **Šalis:** | Maltos vėliava Malta |
| **Jūra:** | Viduržemio jūra |
| **Koordinatės:** | 35°47′14.6″ š. pl. 14°24′36.4″ r. ilg.﻿ / ﻿35.787389°š. pl. 14.410111°r. ilg.﻿ / 35.787389; 14.410111Koordinatės: 35°47′14.6″ š. pl. 14°24′36.4″ r. ilg.﻿ / ﻿35.787389°š. pl. 14.410111°r. ilg.﻿ / 35.787389; 14.410111 |
| **Plotas:** | 0.06 km² |
| **Gyventojų skaičius:** | *negyvenama* |
| Žemėlapis |
|  |

**Filfla** – maža negyvenama salelė, esanti 5 km piečiau Maltos salos − piečiausias Maltos archipelago taškas. Drauge su kitomis septyniomis salomis sudaro Maltos Respubliką.

Vardas
------

Arabiškai *filfel*, 'pipiro grūdelis'.

Istorija
--------

1343 m. salos oloje buvo pastatyta koplyčia. Tai − vienintelis žinomas buvęs salos statinys. 1856 m. koplyčia buvo sunaikinta žemės drebėjimo, kuris taip pat nuskandino dalį salos.

Iki 1971 m. sala buvo naudojama britų karinių oro pajėgų „Royal Navy" ir „Royal Air Force" šaudymui į taikinį.

1980 m. sala tapo paukščių draustiniu.

1988 m. Filflos gamtos draustinio aktu buvo dar labiau sugriežtinta salos kontrolė, taip pat uždrausta žvejoti vienos jūrmylės (1,9 km) atstumu dėl galimo nesprogusių ginklų pavojaus.

Geografija
----------

Ši sala − 60 metrų aukščio klifo (skardžio) apsupta klinties plynaukštė, kurios plotas yra vos 0,06 km².

Gyvūnija
--------

Saloje peri kregždinis audrapaukštis (*Hydrobates pelagicus*), *Calonectris diomedea* ir geltonkojis kiras.

Taip pat salos faunai būdingi visų tipų driežai (*Podarcis muralis*) ir sraigės (*Lampedusa imitatrix gattoi*).

Pasitaiko ir iki 2 m aukščio augančių laukinių porų.

Salos lankymas
--------------

Į salą leidžiama patekti tik mokymo ir mokslo tikslams, tik su aplinkosaugos ministro leidimu.

v • a • r Maltos archipelagas 

Malta (Malta) • Gozas (Għawdex) • Kominas (Kemmuna) • Kominotas (Kemmunett) • Filfla (Filfla)  
Šv. Pauliaus sala (Il-Gżejjer ta' San Pawl) • Manuelio sala (Il-Gżira Manwel) • Grybo uola (Il-Ġebla tal-Ġeneral)
Aston Martin Rapide
Aston Martin Rapide
**Aston Martin Rapide** – ketverių durų prabangus sportinis sedanas, kurį britų bendrovė Aston Martin pristatė 2009 metų pabaigoje. Automobilis buvo pristatytas kaip koncepcinis Šiaurės Amerikos Tarptautinėje Automobilių parodoje 2006 metais. Rapide vardas yra užuomina į Lagonda Rapide modelį – sedaną, kurį gamino Lagonda, dabar esanti dalis Aston Martin kompanijos. Automobilis yra gaminamas Aston Martin DB9 pagrindu ir turės pilnai stiklinį panoraminį stogą, pirmą tokį Aston Martin automobilyje. Jo pagrindiniai konkurentai – Maserati Quattroporte, Mercedes-Benz CLS klasė, Audi A7, Porsche Panamera ir Lamborghini Estoque.

Savybės
-------

Variklis: 6.0 L V12 su 510 AG (380 kW) galia, dinamika: nuo 0-100 km/h per 4.8 sekundės.

Variklio garsas
---------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| 2010 m. Aston Martin Rapide kelių automobilis |
|  |
|  |
| 

---

 |
| 2010 m. Aston Martin Rapide lenktyninis automobilis |
|  |
|  |
| 

---

 |

 |

Nuorodos
--------

* Aston Martin – Oficiali Aston Martin svetainė
**Gražvydas Stanislovas Leonavičius** (g. 1943 m. liepos 19 d. Salantuose) – Lietuvos radioelektronikas, informatikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1979 m. technikos mokslų kandidatas.

1966–1976 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1976 m. Vilniaus pedagoginio instituto (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas) dėstytojas, 1997–2004 m. Informatikos katedros vedėjas, nuo 2003 m. – Matematikos ir informatikos fakulteto dekanas; nuo 1985 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų svarbiausios sritys – ultragarso technika, radioelektronika, neuronų tinklų taikymas. 5 išradimų autorius.

Bibliografija
-------------

* Informatikos įvadas, su kitais, 1996 m.
* Informatikos skaitiniai aukštesniųjų klasių mokiniams, su V. Brazdeikiu, 1996 m.
* Informatika I, su kitais, 1997 m.
* Informatika, aukštosioms mokykloms, su kitais, 1999 m. 2000 m.
* Kompiuterių architektūra, elektroninis leidinys, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gražvydas Stanislovas Leonavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 13 psl.
|  |
| --- |
| Krikščionių partija |
|  |
| Lyderis | Gediminas Vagnorius |
| Įkurta | 2010 m. |
| Panaikinta | 2013 m. |
| Būstinė | Odminių g. 5, Vilnius |
| Narių skaičius | 8237 (2012 m. rugpjūtį) |
| Politinė ideologija | centro dešinės |
| Svetainė |
| [neveikianti nuoroda] |

**Krikščionių partija** – Lietuvos politinė partija, visus 3 savo egzistavimo metus vadovauta Gedimino Vagnoriaus.

Istorija
--------

2010 m. sausio 23 d. susijungus Krikščionių konservatorių socialinei sąjungai ir Lietuvos krikščioniškosios demokratijos partijai buvo įkurta Krikščionių partija. Savo statute partija skelbia esanti politinė centro dešinės partija.

Steigiamojo suvažiavimo metu dvi partijos, vienijamos bendrų tikslų dirbti Lietuvos labui, vienbalsiai išsirinko savo lyderį. Juo tapo du kartus Lietuvos Ministru Pirmininku buvęs Gediminas Vagnorius.

2011 m. dalyvavo Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimuose. Utenos rajone surinko 11,17 % rinkėjų balsų ir gavo 3 mandatus savivaldybės taryboje, Elektrėnų savivaldybėje – 6.83%, kurie taip pat suteikė 2 mandatus, Trakų rajone 5,53 %, – 2 mandatai, Marijampolėje 5,55 % – 2 mandatai, Telšių rajone 4, 89 % – 2 mandatai, Kaišiadorių, Pakruojo, Skuodo, Šilalės rajonuose Krikščionių partija pasitikintys rinkėjai jai skyrė po vieną mandatą. Šiaulių rajone pritrūko 2 balsų iki galimybės gauti 1 mandatą rajono savivaldybės taryboje.

Krikščionių partijos frakcija Seime
-----------------------------------

Prie partijos prisijungė nuo Tautos prisikėlimo partijos atskilę LR Seimo nariai: Vidmantas Žiemelis, Linas Karalius, Aleksandras Sacharukas, Vytautas Kurpuvesas, Ligitas Kernagis, Donalda Meiželytė Svilienė, Zita Užlytė, Jonas Stanevičius ir Rokas Žilinskas, kurie susijungę su Mantu Varaška bei Jonu Ramonu sukūrė opozicinę Krikščionių partijos frakciją parlamente. 2013 m. spalio 26 d. susijungė su Darbo partija (leiboristais).

Skyriai
-------

Lietuvoje buvo 41 Krikščionių partijos skyrius, 2 Anglijoje – Šiaurės Anglijos ir Pietų Anglijos skyriai, vienas Amerikoje – Čikagos skyrius. Praėjus lygiai vieneriems metams nuo partijos įsteigimo, nauja politinė jėga turėjo 10 000 narių. 2012 m. rugpjūčio 2 d. partija buvo deklaravusi 8237 narius.

Narystė
-------

Narystė partijoje buvo nemokama. Nariu galėjo tapti kiekvienas 18 metų amžiaus sulaukęs ir rinkimų teisę turintis LR pilietis, nepriklausantis kitoms partijoms ar politinėms organizacijoms.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė [neveikianti nuoroda]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos politinių partijų sąrašas. Informacija atnaujinta 2012-08-02
2. ↑  Frakcija „Viena Lietuva" su G.Vagnoriumi sukūrė naują partiją Archyvuota kopija 2010-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Krikščioniškoji kabala** – religinė-mistinė pasaulėžiūros atšaka, apjungianti mistinę žydų tradiciją kabala (hebr. ‏קַבָּלָה‏‎ – gavimas, iš hebr. ‏קבל‏‎ – gauti) su krikščioniškąja pasaulėžiūra. Kabalos propaguojama Gyvybės medžio sandara papildė krikščionybės misticizmo tradiciją (tarp jų ir gnostinę tradiciją) ir buvo paplitusi tarp Renesanso epochos filosofų, teologų ir humanitarų, kurie bandė pažvelgti į krikščionybę naujai.   

Pirmieji šaltiniai siejami su pranciškonu Ramon Llull (1232–1316), kuris buvo pirmasis krikščionis, pripažinęs ir įvertinęs kabalą, kaip „įrankį pokalbiui". Tarp kitų autorių, paklojusių pamatus krikščioniškajai kabalos tradicijai, paminėtinas italas Pico della Mirandola (1463–1494), kuris neretai vadinamas „krikščioniškosios kabalos tėvu". Jis publikavo žymiausią savo darbą „900 tezių", paremtą kabalos postulatais.

Tarp kitų autorių, prisidėjusių prie krikščioniškosios kabalos plėtojimo ir sklaidos, paminėtini Johann Reuchlin (1455–1522), Egidio da Viterbo (1469–1532), Francesco Giorgi (1506–1541), Paul Ricci (1470–1541), Guillaume Postel (1510–1581), Balthasar Walther (1558–1630), Jakob Böhme (1575–1624), Thomas Browne (1605–1682), Christian Knorr von Rosenroth (1636–1689), Johan Kemper (1670–1716) ir kiti.

XVII a. nuslūgus susidomėjimui, didžiąją dalį tradicijų perėmė Okultinė kabala, atsiradusi XVIII a. antroje pusėje vokiškosiose masonų ložėse.
| Karklės talasologinis draustinis |
| --- |
| talasologinis draustinis |
| Baltijos jūra ties Karkle Baltijos jūra ties Karkle |
| **Vieta:** | Lietuvos vėliava Lietuva |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Klaipėda, Palanga |
| 

Žemėlapis rodantis Karklės talasologinis draustinis vietą.Karklės talasologinis draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 55°48′25″ š. pl. 21°03′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.80694°š. pl. 21.05389°r. ilg.﻿ / 55.80694; 21.05389Koordinatės: 55°48′25″ š. pl. 21°03′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.80694°š. pl. 21.05389°r. ilg.﻿ / 55.80694; 21.05389 |
| **Plotas:** | 30,99 km² |
| **Įkurtas:** | 1997 m. |
| **Valdymas:** | Pajūrio RP direkcija |

**Karklės talasologinis draustinis** – saugoma gamtinė sritis vakarų Lietuvoje, Pajūrio regioniniame parke, Baltijos jūroje, Lietuvos teritoriniuose vandenyse, pakrantės ruože tarp Kukuliškių ir Nemirsetos, daugiausia palei Karklės kaimą. Įsteigtas 1997 m.

Draustinis skirtas išsaugoti jūrinį kompleksą su riedulynais, žuvų neršto ir maitinimosi vietomis, midijų bendrijomis bei banguolių kolonijomis. Saugomos jūrinių paukščių – sibirinių gagų, klykuolių, didžiųjų dančiasnapių, mažųjų kirų žiemojimo, migracinių sankaupų vietos, taip pat šiuose vandenyse plaukiojančios upinės nėgės. Draustinis turi tarptautinę paukščių ir jų buveinių apsaugos reikšmę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR saugomų teritorijų kadastras
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cornus florida** |
| --- |
| Gausiažiedė sedula (*Cornus florida*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Seduliniai  *( Cornaceae)* |
| Gentis: | Sedula  *( Cornus)* |
| Rūšis: | Gausiažiedė sedula  *( Cornus florida)* |

 |

**Gausiažiedė sedula** (*Cornus florida*) – sedulinių (*Cornaceae*) šeimos lapus metanti medžių rūšis, paplitusi Šiaurės Amerikoje (rytų JAV, šiaurės rytų Meksikoje).

Aukštis iki 10 m, kamieno skersmuo iki 30 cm. Lapai priešiniai, nesudėtiniai, ovalūs; 6-13 cm ilgio, 4-6 cm pločio. Žiedai maži, gelsvi, susitelkę po 20 į žiedyną, apsuptą keturių baltų ar rausvų žiedlapių. Vaisiai – raudoni kaulavaisiai, susitelkę po kelis.

Gausiažiedė sedula – populiarus dekoratyvinis augalas. Išvesta daug veislių.

Gausiažiedės sedulos vaisiai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gausiažiedė sedula** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Krikščioniška radijo stotis** - radijo stotis, transliuojanti krikščioniškas žinias, pamokslus, pokalbius ir muziką. Krikščioniškos radijo stotys per savo transliuojamus pamokslus ir muziką stengiasi sustiprinti visų krikščionių tikėjimą. Manoma, kad JAV yra apie 1600 krikščioniškų radijo stočių, kurios dauguma priklauso *National Religious Broadcasters* organizacijai. Dauguma šių radijo stočių remiamos iš pačių krikščionių aukų arba gaunamų pinigų iš transliuojamos reklamos. Lietuvoje veikia krikščioniška radijo stotis - Marijos radijas, transliuojantis nuo 2004 metų. Taip pat "Vilties Radijas Archyvuota kopija 2014-09-15 iš Wayback Machine projekto." - krikščioniška internetinė radijo stotis, pradėjusi transliacijas nuo 2010 metų. Šiuo metu "Vilties Radijas" kiekvieną sekmadienį turi ir krikščionišką eterį Klaipėdos radijo stoties „Radijas9" eteryje, FM 91,4 MHhz dažniu.

Nuorodos
--------

* Krikščioniškos radijo stotys Archyvuota kopija 2021-12-22 iš Wayback Machine projekto.
* Internetinė radijo stotis Archyvuota kopija 2007-06-19 iš Wayback Machine projekto.
**Rimas Burokas** (tikr. Raimundas Burokas,
1953 m. balandžio 2 ar 21 d. Alytuje – 1980 m. rugpjūčio 10 d. Vilniuje) – Lietuvos poetas.

Biografija
----------

Gimė 1953 m. balandžio 2
 
ar 21 d. 
Alytuje. Mokėsi Alytaus 2-oje vid. mokykloje (dabar Alytaus Adolfo Ramanausko-Vanago gimnazija). Po pašalinimo iš mokyklos daug keliavo, praktikavo hipišką gyvenimo būdą, persikėlė į Vilnių. Du kartus vedė, turėjo vaiką. Daug kartų gydėsi psichiatrinėje ligoninėje (ir savo iniciatyva, ir priverstinai). Persekiotas sovietinio saugumo ir kt. tarnybų, kalinamas mirė Lukiškių kalėjime 27-erių (ofic. versija – plaučių uždegimas).

Palaidotas Vilniuje, Rokantiškių bevardėse kapinėse.

Kūryba
------

Poezija plito rankraščiais. Po mirties, Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, išleista:

* *39 eilėraščiai*: eilėraščiai. – Kaunas. Vaidoto Oškinio leidykla, 1992 m.
* *(Ne)gyvenimo fragmentai*: eilėraščiai, šviesraščiai, prisiminimai. – Kitos knygos, 2008 m. -192 psl.

Kūriniai – grakščios muzikalios elegijos. Dažnas muzikos (Haidno, Listo) motyvas, tipiški eleginės nuotaikos lyrikai rudens, lietaus, nakties įvaizdžiai, pustonių (šešėlių, prieblandos, blyškumo) žaismas. Vyrauja meilės ir mirties temos.

Eilėraščių erdvė – miestas (realus Vilnius, prisiminimų Sankt Peterburgas, svajonių Paryžius), o lyrinis subjektas – poetas valkata, kurio nuotaikos neatskiriamos nuo miesto pulso. Stipriausias Rimo Buroko autoritetas – P. Verleno (pranc. Paul-Marie Verlaine) lyrika, kuriai būdingą muzikalumo principą poetas stengėsi realizuoti, kaip ir jo gyvenimo modelį. Benamis valkata, tačiau laisvas žmogus – toks gyvenimo stilius buvo nepriimtinas sovietinei sistemai.

Nuorodos
--------

* Virtualios parodos. Povilas Girdenis, Lietuvos ypatingasis archyvas – „Atėjau į žemę sapnui... "Archyvuota kopija 2022-04-01 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2022-04-01 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2   Archyvuota kopija 2022-04-01 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2   Archyvuota kopija 2022-04-01 iš Wayback Machine projekto.
4. 1 2
5. ↑  Dalia Šalkauskytė. *Rimas Burokas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 646 psl.
6. ↑   Archyvuota kopija 2022-04-01 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Rimo Buroko eilėraščiai (tekstai.lt)
| Maskoliškių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Maskoliškių piliakalnisMaskoliškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°2′7.4″ š. pl. 24°39′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.035389°š. pl. 24.65972°r. ilg.﻿ / 55.035389; 24.65972Koordinatės: 55°2′7.4″ š. pl. 24°39′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.035389°š. pl. 24.65972°r. ilg.﻿ / 55.035389; 24.65972 |

 |
| Vieta | Širvintų rajonas |
| Seniūnija | Gelvonų seniūnija |
| Aukštis | 15 m |
| Plotas | 23x12 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | AV1945 / 13142 /A1772 |

**Maskoliškių piliakalnis**, *Batarėja* – piliakalnis Širvintų rajono savivaldybės teritorijoje, Maskoliškių kaime, Gelvonų seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Liukonys – Gelvonai, Sabališkiuose pasukus į kairę šiaurės vakarų kryptimi link Karališkių, už buvusių fermų vėl pasukus į kairę pietvakarių kryptimi ir per pievas pavažiavus 800 m laikantis dešinės – yra 200 m į vakarus nuo sodybos, kitapus griovos.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Širvintos slėnio aukštumos kampe. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 23x12 m dydžio, 3,5 m aukštesniu šiaurės rytų galu. Šiaurės rytų jos pakraštyje buvo supiltas dabar nuskleistas pylimas, kurio 2 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 1,5 m gylio griovį. Šlaitai į slėnius vidutinio statumo, iki 15 m aukščio.

Piliakalnis labai apardytas arimų, žvėrelių urvų, bulviarūsių, dirvonuoja. 

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 14000 m². Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 908000 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Mančiušėnų piliakalnis 4,5 km  Dubių piliakalnis 10 km | Raudonkos piliakalnis 1 km | Bartkūnų piliakalnis 16 km |  |
| Tartoko piliakalnis 14 km |  | Dainių piliakalnis 11 km |
| Rumšiškių piliakalnis 35 km | Budelių piliakalnis 11 km | Pasodninkų piliakalnis 4 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------


* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas (tęsinys), V. 1977, p.27
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 50-51.
* Bronius Dakanis. 1994. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. Vilnius. T. 1. p. 44 (Nr. 25);
* Gintautas Zabiela. Lietuvos medinės pilys. Vilnius. 1995, p. 237-238 (Nr. 43).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Maskoliškiai
**Rimantas Vaičekonis** (1953 m. rugsėjo 11 d. Sindriūnų k. Pasvalio r.), choro dirigentas.

Biografija
----------

1960–1965 lankė Medinių pradžios mokyklą, o likęs našlaičiu, mokėsi Pasvalio mokykloje – internate ir vaikų muzikos mokykloje (mokyt. B. Kuzmicko akordeono klasė). 1969–1977 su pertrauka (tarnavo sovietinėje armijoje) choro dirigavimo mokėsi Rokiškio kultūros mokykloje (dėst. I. Galkienė, J. Mikalajūnienė, R. Sinica). 1978–1983 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Petrausko klasė).
1977–1980 Pasvalio rajoninių kultūros namų meno vadovas, kurį laiką ir direktorius.

Nuo 1980 rudens Panevėžio cukraus fabriko klubo vedėjas, nuo 1981 Panevėžio gamybinio susivienijimo „Linas" mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. 1985 respublikinės dainų šventės konkurse savo grupėje kolektyvas pelnė geriausio mišriojo choro vardą. 1982–1987 Panevėžio liaudies operetės mišriojo choro vadovas, parengė F. Lehäro operetės „Linksmoji našlė" ir I. Kalmano (Kaiman) operetės „Silva" chorines scenas, 1987 su choru gastroliavo Rumunijoje. 1987–1993 Panevėžio švietimo darbuotojų mišriojo choro „Nevėžis" meno vadovas ir dirigentas. Chorą parengė 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei, nemažai koncertavo savo mieste ir kitur, 1990 ir Čekoslovakijoje.

Nuo 1989 rudens kartu su žmona M. Vaičekoniene vadovauja Panevėžio politinių kalinių ir tremtinių mišriajam chorui „Likimai".

Choras aktyviai įsitraukė į Lietuvos sąjūdžio kultūrinę veiklą, surengė per 250 koncertų, dalyvavo 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėse „Leiskit į Tėvynę" Kaune, Vilniuje, Panevėžyje ir Klaipėdoje.

R. Vaičekonis 1995 3-osios Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių dainų šventės „Leiskit į Tėvynę" Panevėžyje meno vadovas ir vyr. dirigentas, 1994 I Pasaulio lietuvių dainų šventės Vilniuje ir 1997 Aukštaitijos dainų šventės Zarasuose dirigentas. Rašo dainas ir giesmes chorams ir vokaliniams ansambliams, jas aranžuoja ir harmonizuoja. Išleido savo kūrinių rinkinius „Močiutės pasaka" (1996), „Sugrįžusios dainos – giesmės" (1997) ir „Mokyklos skambutis" (1997).

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Lupinus polyphyllus** |
| --- |
| Gausialapis lubinas (*Lupinus polyphyllus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Pupiečiai  *( Fabales)* |
| Šeima: | Pupiniai  *( Fabaceae)* |
| Pošeimis: | *Faboideae*  *( Faboideae)* |
| Gentis: | Lubinas  *( Lupinus)* |
| Rūšis: | Gausialapis lubinas  *( Lupinus polyphyllus)* |

 |

**Gausialapis lubinas** (*Lupinus polyphyllus*) – pupinių (*Fabaceae*) šeimos lubinų (*Lupinus*) genties augalas. Kilęs iš vakarinės Šiaurės Amerikos (Aliaskos, Britų Kolumbijos, Vajomingo ir kt.).

Daugiametis, 1,5 m aukščio. stiebas status, nešakotas, lapai pirštiški su 9-17 lapelių, kurių ilgis 3-15 cm. Žiedai mėlyni ar purpuriniai, sukrauti daugiažiedėse kekėse. Ankštys pūkuotos, pailgos ir atsidarančios. Jose yra įstrižos pertvaros tarp sėklų.

Auga paupiuose, drėgnose vietose, paunksmėje. Įvairios išvestinės veislės augiamos darželiuose. Lietuvoje laikomas invazine, naikintina rūšimi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aplinkos ministro įsakymas dėl invazinių Lietuvoje rūšių sąrašo



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gausialapis lubinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Natalija Rimantė Dušauskienė-Duž, Aleksaitė** (Gimė 1935 m. gruodžio 12 d. Telšiai - Mirė 2016 m. rugpjūčio 30 d. Vilnius ) – Lietuvos biologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

Sesuo teatro kritikė Irena Aleksaitė, brolis dirigentas Jonas Aleksa. 1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1994 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

1962–1965 m. VU Gamtos fakulteto, 1968–1970 m. Fizikos ir matematikos instituto, nuo 1970 m. Botanikos instituto mokslinė bendradarbė.

1986 m. Tarptautinės radioekologų sąjungos narė.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausi moksliniai darbai iš radionuklidų sklaidos aplinkoje ir augalų poveikio radionuklidų migracijai. 1978-1989 m. dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Baltijos jūroje.

Bibliografija
-------------

* Šiluminė energetika ir aplinka (su kt. d. 2 1981 m. d. 6 1987 m. d. 10 1992 m.);
* Drūkšių ežero – Ignalinos AE aušintuvo radiochemoekologinė situacija (su kt. 1992 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jolita Klimavičiūtė. *Rimantė Dušauskienė-Duž*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 234 psl.
| **Strychnos nux-vomica** |
| --- |
| Nuodingasis činčiberas (*Strychnos nux-vomica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Eilė: | Gencijoniečiai  *( Gentianales)* |
| Šeima: | Činčiberiniai  *( Loganiaceae)* |
| Gentis: | Činčiberas  *( Strychnos)* |
| Rūšis: | Nuodingasis činčiberas  *( Strychnos nux-vomica)* |

 |

**Nuodingasis činčiberas** (*Strychnos nux-vomica*) – loganijinių (*Loganiaceae*) šeimos augalų rūšis. Natūraliai paplitusi Pietų ir Pietryčių Azijoje, įveista pietų ir pietryčių Kinijoje, Filipinuose, Kuboje.

Tai vidutinio aukščio (iki 20 m) lapus metantis medis. Lapai kiaušiniški, 5–9 cm ilgio. Žievė glotni, pelenų spalvos. Žiedai smulkūs, balkšvai žalsvi, nemalonaus kvapo, žydi šaltuoju metų laiku. Vaisius (uoga) kaip didokas obuolys, lygia ir kieta žieve, nunokęs būna švelniai oranžinės spalvos. Minkštimas baltas, minkštas, o drebutiškoje ertmėje būna po 3–4 sėklas – jų luobelė minkšta, medžio tekstūros.

Visas augalas nuodingas. Ypač nuodingos sėklos ir sausi žiedai, kuriuose yra po 1–1,5 % labai stipraus alkaloido strichnino. Šis nuo seno naudotas nuodų gamybai – užnuodytoms strėlėms, žiurkių, sulaukėjusių šunų nuodams. Nuodingojo činčibero vaisiais maitinasi paukščiai, beždžionės.

Augalas Indijoje žinomas kaip *kučila, kučla* (hind. कुचिला, IAST: *kucilā*, marath. कुचला  = *kuclā*), taip pat tamil. எட்டி மரம்  = *eṭṭi maram*, kan. ಕಾಸರಕ  = *kāsaraka*, Pietryčių Azijoje – mjan. ခပေါင်းပင်  = *hk paungg pain*, taj. แสลงใจ = *S̄ælngcı*, viet. *mã tiền*.

* LapaiLapai
* ŽiedaiŽiedai
* VaisiaiVaisiai
* SėklosSėklos

Šaltiniai
---------

1. ↑  Strychnos nux-vomica L. *Kew Royal Botanic Gardens*
2. ↑  Strychnos nux-vomica L. *indiabiodiversity.org.*
3. ↑  Hargreaves, Dorothy; Hargreaves, Bob (1970). *Tropical Trees of the Pacific*. Kailua, Hawaii: Hargreaves. p. 59.