recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Rytas Kupčinskas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. vasario 8 d. (74 metai)Kaune |
| Tėvas | Juozas Kupčinskas |
| Motina | Sofija Kupčinskienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Zita |
| Vaikai | Andrius, Rita |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1993 m. Tėvynės sąjunga.

 |

**Rytas Kupčinskas** (g. 1949 m. vasario 8 d. Kaune) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1966 m. baigė Kauno 1-ąją vidurinę mokyklą. 1966 m. pradėjo ir 1972 m. baigė studijas Kauno politechnikos institute, įgijo inžinieriaus elektriko (automatika ir telemechanika) kvalifikaciją.

1972–1992 m. Kauno Pramoninės statybos projektavimo instituto inžinierius, vyresnysis inžinierius, vadovaujantis inžinierius, I kategorijos inžinierius. Projektavo dispečerinio valdymo ir informacines sistemas komunalinio ūkio, energetikos įmonėms ir gyvenamųjų namų eksploatacijos tarnyboms. 1992–1993 m. Kauno miesto savivaldybės Socialinių reikalų ir sveikatos apsaugos skyriaus Rūpybos poskyrio vyr. inspektorius. 1993–1995 m. Kauno miesto savivaldybės Socialinės rūpybos skyriaus vedėjo pavaduotojas. 2001–2004 m. Vilniaus miesto savivaldybės Žirmūnų seniūnijos seniūnas.

1990–1995 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos deputatas, Socialinės apsaugos ir Savivaldos nuolatinių komisijų narys. 1995–1996 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos ir valdybos narys. 1996–2000 m. Seimo narys, dirbo Socialinių reikalų ir darbo komitete. 2003–2004 m. ir nuo 2019 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 2004–2016 m. Seimo narys, Biudžeto ir finansų komiteto narys.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys, Tarybos narys, 2001–2003 m. Kauno skyrių sueigos Koordinacinės tarybos pirmininkas, 2003–2005 m. Kauno skyrių sueigos tarybos narys.

Iki 2009 m. Lietuvos Sąjūdžio tarybos pirmininkas.

Tėvas Juozas Kupčinskas – gydytojas profesorius, motina Sofija Kupčinskienė – gydytoja stomatologė. Žmona Zita, sūnus Andrius, duktė Rita.

Nuorodos
--------

* 2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5  „KUPČINSKAS RYTAS" Archyvuota kopija 2021-05-10 iš Wayback Machine projekto.. Kas yra kas Lietuvoje 2018. Nuoroda tikrinta 2021-04-03.
2. ↑  Rytas Kupčinskas, lrs.lt. Nuoroda tikrinta 2021-04-03.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Tėvynės sąjunga – Lietuvos krikščionys demokratai – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-14 iš Wayback Machine projekto.
Karštų klijų pistoletas
**Klijų pistoletas** – rankinis elektrinis įrankis, karštų klijų pistoletas, skirtas įvairiapusiškam panaudojimui: montavimo ir remonto darbams, tvirtinimui, siūlių užpildymui ir sandarinimui. Būna įrankiai su laidiniu maitinimu arba veikiantys su akumuliatoriais.

Apibūdinimas
------------

Klijų pistoletus naudoja ne tik profesionalūs statybininkai, jie tinka ir skubiems nedideliems remonto darbams namuose, pavyzdžiui, klijuoti keramiką, medieną, plastmasę, stiklą ir kt. Žemos temperatūros klijų pistoletai dažniausiai skirti įvairiems kūrybingiems laisvalaikio darbams, vaikų mokykliniams projektams, klijuojant smulkius daiktus iš įvairių medžiagų (nuotraukų dekoravimas, atvirukų, žaislų darymas, gėlės, vainikai, stiklas, medis). Žemos temperatūros nustatymas leidžia klijuoti karščiui neatsparias medžiagas (popierių, kartoną).

Šiuolaikiniuose modeliuose elektroniniu būdu reguliuojami kaitimo elementai leidžia greitai pradėti darbą (po ±5
min.) ir užtikrina reikiamą darbinę temperatūrą (iki 200°C). Termoplastinių klijų srautą ant klijuojamų paviršių reguliuoja gaiduko paspaudimas ir mechaninė klijų strypelio pastūma. Kai klijų pistoletas karštas, darbo pertraukų metu jis pastatomas stačias, atremiant jį į atlenkiamą stovelį. Pistoletas turi keičiamus, įvairaus diametro, nuo lašėjimo apsaugančius antgalius, skirtus klijuoti sunkiai prieinamose vietose.

Į terminio klijavimo pistoletą įstatomos reikiamos spalvos ir rūšies termoplastinių klijų lazdelės (universalūs, medžio ir kt. klijai). Klijų lazdelių diametras būna iki 11 mm, ilgis – iki 20 cm. 

* Pistoleto sandara
* Pistoletas ant specialaus stovo
* Pistoletas mėgėjams
* Įrankio antgalis
* Tarp įvairių prekių – klijų lazdelių komplektas

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Klijų pistoletas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Klijų pistoleto priežiūra (*delfi.lt/daraupats*)[neveikianti nuoroda]
* Klijų pistoleto naudojimas (*youtube.com*)
| **Šolomas Dvoilackis** |
| --- |
| Gimė | 1893 m.Žagarė, Rusijos imperija |
| Mirė | 1937 m. lapkričio 27 d. (~44 metai)Maskva, TSRS |
|  |
| Veikla | Ekonomistas, mokslininkas. |

**Šolomas Dvoilackis** (1893 m. Žagarėje, Rusijos imperija – 1937 m. lapkričio 27 d. Maskvoje, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės TSRS mokslininkas ir ekonomistas.

Biografija
----------

Gimė 1893 m. Žagarėje. 1914 m. baigė fizikos ir matematikos studijas Tartu universitete. 1916 m. ištremtas į Sibirą už dalyvavimą anticariniuose protestuose. Nuo 1918 m. pradėjo dėstyti Maskvos J. Sverdlovo komunistiniame universitete bei Maskvos raudonosios profesūros institute. Nuo 1921 m. dirbo komunistinės akademijos prezidiume bei žurnalo „*Po Marksizmo vėliava*" redakcijoje. 1930 m. pradėjo dirbti TSRS prekybos rūmuose. Nuo 1930 m. lapkričio dirbo TSRS užsienio prekybos departamente. 1934–1936 m. TSRS užsienio prekybos atstovas Prancūzijoje. Prasidėjus Stalino valymams 1937 m. spalio 15 d. suimtas ir 1937 m. lapkričio 27 d. sušaudytas Maskvoje. 1957 m. birželio 25 d. reabilituotas.

Nuorodos
--------

* Biografija I (rus.) Archyvuota kopija 2014-02-21 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija II (rus.)
* Biografija III (rus.) Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
* Двойлацкий Ш. Накопление капитализма и империализм // Красная новь. 1921. № 1.
| Rūdė |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 4,8 km |
| **Baseino plotas** | 3,2 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,11 m³/s |
| **Ištakos** | Besarabija (Šiauliai) |
| **Žiotys** | Talšos ežeras |
| **Šalys** | Lietuva |

**Rūdė** – upė Šiauliuose, kairysis Kulpės intakas Talšos ežere. Vardas kilęs dėl rudo vandens. Vienas iš labiausiai užterštų Šiaulių upelių.

Geografija
----------

Rūdės upelio pradžia yra šaltiniuotoje pievoje netoli Kristijono Donelaičio gatvės kapinių Besarabijos rajone. Aukštupyje esantys balų rūdos sluoksniai vandenį nudažo rudai. Didžioji upelio dalis kanalizuota, jis srovena vamzdžiais po geležinkeliu greta geležinkelio stoties, po Rūdės ir Pakalnės gatvėmis, kerta Ežero gatvę ir Kalniuko rajone pagal ją teka šalia senųjų Šiaulių kapinių. Rūdė įteka į Talšos ežerą už stačiatikių kapinių.

Rūdės ir Vilniaus gatvių sankirtoje upelio vanduo maitina fontaną (nuotraukoje).

Istorija
--------

Upėvardis kildinamas nuo žodžių *rūda* („neapdirbtas metalas, prasta pelkėta žemė"), *rūdis, rūdė* („rūdynas"), *rūdys* („parudavusios vietos, oksidavęsis metalas").

Istoriniais laikais upelis turėjo būti pakankamai vandeningas, nes tapo natūralia apsaugine kliūtimi, juosusia kalvas Talšos ežero krante, ant kurių pastatytose pilyse buvo įsikūrę pirmieji Šiaulių miesto gyventojai.

1831 m. malšinti sukilimo atvykusios Rusijos carinės kariuomenės pulkininkas Kriukovas, norėdamas pasigirti dideliais laimėjimais prieš sukilėlius, savo pranešime rašė: „Tiesiog po žygio forsavome Rudės upę ir sėkmingai užėmėme Šiaulių miestą…"

Tarša
-----

Į upelį patenka paviršiniai lietaus vandenys, o kartu su jais ir naftos produktai bei kita tarša. Pakalnės gatvėje upelis teršiamas ir buitinėmis nuotekomis. Žemupyje upelį teršia dar ir Kalniuko gyventojų nuotekos bei fekalijos, kurios patenka ir į Talšos ežerą.

Numatoma, įgyvendinant Ventos – Lielupės baseinų aplinkosauginę programa, Kalniuko rajone nutiesti vandentiekio bei nuotekų kanalizacijos vamzdynus, prie kurių prijungus visus gyvenamuosius namus upelio tarša būtų sustabdyta. Tvarkant Talšos ežerą numatyta sutvarkyti ir upelio krantus, kad jis taptų patrauklus miestelėnams ir miesto svečiams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 282
Acta Poloniae Historica
**Acta Poloniae Historica** (liet. *Lenkijos istorijos darbai*) – Lenkijos mokslų akademijos Istorijos instituto testinis leidinys, einantis nuo 1958 m. Varšuvoje. ISSN 00016829

Leidinys
--------

Per metus paprastai išeina 2 t. (1962 m. 1968 m. – 3 t.) 2009 m. išėjo 100 tomas. Leidžiamas anglų, prancūzų ir vokiečių kalbomis, kai kurie straipsniai versti iš lenkų kalbos. Tir. 600–1000 egz.

Leidinys pristato užsieniui lenkų istorijos tyrimus. Publikacijos – straipsniai, recenzijos, anotacijos, mokslinio gyvenimo apžvalga, personalijos, apima visą Lenkijos istorijos tematiką. Yra istorinės medžiagos apie Lietuvą, Lietuvos Didžiąją Kunigaikštystę (t. 17, 32, 41, 71 ir kt.), jos seimus ir seimelius (t. 12, 22, 39, 60 m.), konfesinius santykius (t. 35, 68, 73 m.), Lietuvos ir Lenkijos unijas (t. 21, 46, 69 m.), senovės prūsus ir Vokiečių ordiną Prūsoje (t. 3, 9, 19, 53, 61 m.)

Redaktoriai
-----------

* Marianas Matovistas – t. 1-27, 1958–1973 m.
* Tadeušas Lepkovskis – t. 28-31, 1973–1975 m.
* Janas Baškievičius – t. 32-38, 1975–1978 m.
* Marija Bogucka – t. 39-77, 1979–2008 m.
* Halina Manikovska – nuo 100 t. 2009 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Raudeliūnas. *Acta Poloniae Historica*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 66 psl.

Nuorodos
--------

* Acta Poloniae Historica
Koordinatės: 54°28′ š. pl. 24°53′ r. ilg.﻿ / ﻿54.467°š. pl. 24.883°r. ilg.﻿ / 54.467; 24.883

Rūdiškių miškų pietinėje dalyje žiemą
**Rūdiškių miškai** (**Inkleriškių−Rūdiškių miškai**) − tai maždaug tryliktas pagal plotą Lietuvos miškų masyvas Trakų ir Varėnos rajonuose, 6 km į šiaurę nuo Valkininkų, Merkio dešiniajame krante, Lietuvos pietryčiuose. Masyvo plotas ~195 km². Didžiausias jo miestas Rūdiškės, supamos Rūdiškių miško. Priklauso Trakų (Rūdiškių, Strėvos, Madžiūnų, Žeronių girininkijos) ir Valkininkų (Tiltų girininkija) miškų urėdijoms.

Geografija
----------

Masyvą sudaro Rūdiškių, Inklėriškių, Eglonių, Strėvos, Pamerkių, Tiltų, Jogėlonių, Žvingeliškių, Pagraužupio, Varniškių, Šklėrių, Spindžiaus ir kiti miškai.

Rūdiškių miškai ties Madžiūnais
Reljefas šiaurėje kalvotas, pietuose − lygus. Dirvožemiai jauriniai, velėniniai jauriniai mažai sujaurėję smėliai, vietomis velėniniai jauriniai glėjiški priesmėliai ir žemapelkiniai durpžemiai. Pietinė masyvo dalis priklauso Merkio baseinui: teka Graužupis, Cirvija, o masyvo rytiniu pakraščiu − Lukna; šiaurėje teka Nemuno intakas Strėva. Miške (ypač šiaurės vakaruose) gausu ežerų (~18): Drabužis, Drabužaitis, Spindžius, Spindžiukas, Ungurys, Unguraitis, Stanka, Aukšlinis, Bygaudas, Žiežulis, Skričiukas, Trakiškis, Bobis ir kt.

Medynai
-------

Medynai daugiausia savaiminės kilmės.

* pušynai: 80 %
* eglynai: 10 %
* beržynai: 8 %
* juodalksnynai: 2 %

Jaunuolynai sudaro 53 % medynų, pusamžiai medžiai 36 %, pribręstantys 6 %, brandūs 5 %.

Ekologija
---------

Yra briedžių, stirnų, šernų, barsukų, lapių, kiškių, voverių, Merkyje − bebrų. Rūdiškių miškuose gausu vaistažolių, uogų, grybų.

Šiaurės vakarinė miškų dalis patenka į Aukštadvario regioninį parką. Yra Inklėriškių kraštovaizdžio draustinis.

Erdvė
-----

Rūdiškių miško 66 kvartale yra senosios Rūdiškių kapinės, Strėvos miško 11, 23 kvartaluose, Spindžiaus miško 25 ir 27 kvartaluose – pilkapiai, o Spindžiaus miško 7 kvartale stūkso Strėvos piliakalnis.

Miškus kerta Vilniaus–Marcinkonių geležinkelis, keliai  **220**  Trakai–Rūdiškės–Pivašiūnai–Alytus ,  **A16**  Vilnius–Prienai–Marijampolė . Didesnės gyvenvietės miškuose: Rūdiškės, Šklėriai, Inklėriškės, Klepočiai, Tiltai, Vaitakarčmis, Žėronys, Vaikšteniai, Strėva, Drabužininkai, Kozelkiškės, Madžiūnai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rūdiškių miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 578
| Achunas |
| --- |
| Achuno kalnasAchuno kalnas |
| **Aukštis** | 663 m |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kalnynas** | Kaukazas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Achunas

  |
| **Koordinatės:** | 43°33′02″ š. pl. 39°50′36″ r. ilg.﻿ / ﻿43.55056°š. pl. 39.84333°r. ilg.﻿ / 43.55056; 39.84333Koordinatės: 43°33′02″ š. pl. 39°50′36″ r. ilg.﻿ / ﻿43.55056°š. pl. 39.84333°r. ilg.﻿ / 43.55056; 39.84333 |

**Achunas** (rus. *Ахун*) arba **Didysis Achunas** – kalnas Kaukaze. Iškilęs Rusijoje, Krasnodaro krašte, Sočio miesto teritorijoje, tarp Macestos ir Chostos upių. Aukštis – 663 m. Kalno viršūnėje 1936 m. pastatytas 30,5 m aukščio apžvalgos bokštas nuo kurio atsiveria Juodosios jūros pakrantės ir Didžiojo Kaukazo viršukalnių panorama. Kalno viršūnė pasiekiama automobilių keliu. Kalne yra ~20 karstinių urvų, o jo šlaitus dengiančiuose miškuose gausu retų augalų.

Kalno pavadinimas kilo nuo ubychų dievo Achyno vardo.

Apžvalgos bokštas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 44
**Analitinė psichologija** – psichodinaminė asmenybės teorija, žmogaus psichiką ir elgesį aiškinanti pasąmonės veikla. Sąvoka taip pat taikoma apibūdinti gelmių psichologijos, psichoterapijos metodą, kurį pradėjo taikyti šveicarų psichologas Karlas Gustavas Jungas XX a. pradžioje.

Jungo teorijas toliau plėtojo jo studentai ir pasekėjai. Jungo teorijos skyrėsi nuo Froido psichoanalizės teorijų, bet turėjo ir panašumų. K. Jungas praplėtė Z. Froido psichoanalitinį požiūrį, įvesdamas kolektyvinės pasąmonės ir archetipo sąvokas. Pateikė kitokią libido sampratą. Anot jo tai yra gyvenimo energija, galinti pasireikšti įvairiomis formomis. Jis pasiūlė asmenybės tipologiją, išskirdamas du svarbius elementus: intraversija bei ekstraversija.

Jungas psichiką suvokė kaip protą, bet jis taip pat pripažino ir sielos sąvoką. Psichikos struktūroje jis taip pat išryškino sąmonę, asmeninę pasąmonę, kurią sudaro kompleksai, ir kolektyvinę pasąmonę, ir kuri nepriklauso nuo mūsų asmeninio patyrimo. Jis rėmėsi empiriniais įrodymais, sukauptais fenomenologijos metodais, kuriais siekiama aprašyti žmogaus sąmonės turinį ir suprasti joje vykstančius reiškinius. Jungas bandė atskleisti sapnų reikšmę, nusakyti archetipų ir mitologijos prasmę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Analitinė psichologija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑  *Encyclopedia of psychology*. Kazdin, Alan E. Washington, D.C.: American Psychological Association. 2000. ISBN 1-55798-650-9. OCLC 42692282.
| Kryžiokų geomorfologinis draustinis |
| --- |
| geomorfologinis draustinis |
| Raguva tarp šlaitų, besileidžianti link Neries Raguva tarp šlaitų, besileidžianti link Neries |
| **Vieta:** | Riešės seniūnija, Vilniaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Didžioji Riešė |
| 

Žemėlapis rodantis Kryžiokų geomorfologinis draustinis vietą.Kryžiokų geomorfologinis draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 54°48′51″ š. pl. 25°21′19″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81417°š. pl. 25.35528°r. ilg.﻿ / 54.81417; 25.35528Koordinatės: 54°48′51″ š. pl. 25°21′19″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81417°š. pl. 25.35528°r. ilg.﻿ / 54.81417; 25.35528 |
| **Plotas:** | 0,55 km² |
| **Įkurtas:** | 2009 m. |

**Kryžiokų geomorfologinis draustinis** – saugoma teritorija Vilniaus rajono savivaldybėje, prie Kryžiokų palei Nerį, greta Naujanerių. Jis yra Raudondvario miško masyvo rytinėje dalyje ir priklauso Verkių regioninio parko konservacinio prioriteto zonai. Draustinio tikslas – išsaugoti raiškų erozinį kompleksą, smulkiais intakais išraižytą Neries upės slėnio dalį. Draustinio teritorija apaugusi brandžiu spygliuočių, vietomis – lapuočių medžių mišku, link Neries leidžiasi apie 40 metrų aukščio statūs šlaitai su raguvomis.

Draustinis pažintiniam turizmui nepritaikytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Julijus Federislatv. *Jūlijs Feders*** |
| --- |
| Gimė | 1838 m. birželio 19 d.Kuoknesė, Vidžemės gubernija |
| Mirė | 1909 m. vasario 1 d. (70 metų)Nižynas, Ukraina |
|  |
| Veikla | latvių tapytojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | Vienas latvių peizažo pradininkų |

**Julijus Federis** (latv. *Jūlijs Feders*, rus. *Юлий Иванович Феддерс*, 1838 m. birželio 19 d. Kuoknesė, Vidžemės gubernija – 1909 m. vasario 1 d. Nižynas, Ukraina) – latvių tapytojas. Vienas latvių peizažo pradininkų.

Biografija
----------

1857–1862 m. studijavo Sankt Peterburgo, 1875–1876 m. tobulinosi Diuseldorfo dailės akademijoje; nuo 1880 m. Peterburgo dailės akademijos narys. 1876–1886 m. ir nuo 1898 m. gyveno Belgorode.

Kūryba
------

Nutapė daugiausia Latvijos („Gaujos slėnis" 1891 m. „Siguldos parke" 1907 m.) ir Rusijos („Žiemos vaizdas Pavlovske" 1890 m. „Dniestro upė Podolsko gubernijoje" 1899 m.) peizažų. Kūryboje rėmėsi realizmo ir romantizmo principais, jai įtakos turėjo to meto rusų tapyba. Nuo 1861 m. dalyvavo parodose (Sankt Peterburgas, Maskva, Londonas, Ryga).

Galerija
--------

* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Julijus Federis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 17 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Kalabaro valstybė**Anangas** |
| **Susikūrė:** | nežinoma |
| **Tauta** | Anangai |
| **Sostinė** | Ikot Ekpene |
| **Valdovai** | itai afe anang |
| 
 |
|

**Anangai** – etninė grupė, laikoma ibibijų tautos subgrupe. Jos kalba laikoma ibibijų kalbos dialektu. Anangai gyvena aplink Ikot Ekpene miestą (Nigerija). Jie sukūrė **Anango** valstybę.

Anangai gyvena Nigerijos pietrytinėje dalyje į šiaurę nuo ibibijų (siaurąja prasme) ir į vakarus nuo Kroso upės. Į šiaurę nuo jų gyvena igbai, rytuose, už upės gyvena efikai.

Istorija
--------

Anangai, kaip ir visi ibibijai, migravo į Nigerijos teritoriją, kur atsiskyrė nuo kitų subgrupių. Ilgainiui jie buvo įtraukti į Kalabaro miesto inicijuotą Kalabaro konfederaciją. Kadangi anangai neturėjo priėjimo prie jūros, jie buvo priversti prekiauti su europiečiais per pajūrio tarpininkus ibibijus, efikus, eketus ir oronus. Pajūrio tautos skleidė gandus apie anangų kanibalizmą, taip baugindami europiečius ir neleisdami jiems užmegzti tiesioginių kontaktų.

Anango valstybėje visuomenė organizavosi šeimomis (*ufok*), kurioe jungėsi į jungtines šeimas (*ukpuk*), pastarosios jungėsi į kaimus (*idung*), kurie sudarydavo klanus (*abie*). Kaimų ir klanų lygyje egzistavo vyresniųjų tarybos, vadinamosios *afe*, kurios rinkdavo ir kontroliuodavo vadą, tituluojamą *obong*. Tokia valdymo sistema buvo vadinama Afe Annang. Buvo renkamas ir bendras visų anangų klanų ir jų valstybės valdovas, tituluojamas *itai afe anang*.

Kalabaro karalystę prijungus prie Britų Nigerijos, anangai atsidūrė jos valdžioje.

|  |  |
| --- | --- |
| **Kalabaro ibibijų valstybės** |  |
| Ibibijas | Efikas | Anangas | Oronas | Eketas | Opobo | Ikomas | Akamkpa | Bakasi | Ogodža (Bokiai) | Ekojai | Bioko |
| **Calico M960** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | pistoletas-kulkosvaidis |
| **Variantai** | M960A, M960AS |
| **Konstruktorius** | *Michael Miller*, *Warren Stockton* |
| **Šalis** | JAV |
| **Sukurtas** | 1990 m. |
| **Gamintas** | Calico Light Weapons Systems |
| **Kalibras, mm** | 9 mm, .22 LR |
| **Šovinys, mm** | 9x19 mm Parabellum, .22 LR |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 750 |
| **Svoris, kg** | 2,17 kg (be šovinių) |
| **Ilgis, mm** | 835/647 mm (ištiesta atrama/sustumta) |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 330 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 393 |
| **Taikymo tolis, m** | 300 |
| **Dėtuvė** | sraigtinė, cilindro formos, povamzdinė50 ar 100 šov. |

**Calico M960** – 9 mm kalibro pistoletas kulkosvaidis sraigtine dėtuve, gaminamas kompanijos *Calico Light Weapons Systems*. Karinės paskirties ir įstatymų vykdymo institucijoms parduodami variantai su automatinės ugnies galimybe, o visiems kitiems – savitaisiai variantai.

Istorija
--------

Šie kompanijos *Calico Light Weapon Systems* pistoletai kulkosvaidžiai rinkoje pasirodė 1990 m.

Skiriamasis jų bruožas – cilindro pavidalo sraigtinė dėtuvė (talpa 50 ar 100 šovinių). Dėtuves 1985 m. sukūrė konstruktoriai Maiklas Mileris (*Michael Miller*) ir Vorenas Stoktonas (*Warren Stockton*).
*Calico* sistemos pistoletų kulkosvaidžių dėtuvės buvo virš ginklo, užpakalinėje jo dalyje.

Šie ginklai netrukus imti eksportuoti į Pietų Ameriką, Europą ir Artimuosius Rytus. Nedidelius jų kiekius nupirko JAV įstatymų apsaugos žinybos. Buvo ketinama šiuos pistoletus kulkosvaidžius pardavinėti ir civilinėje rinkoje, bet tam kelią užkirto 1994 m. JAV įstatymas, apribojęs civilinių ginklų dėtuvių talpą (ne daugiau kaip 10 šovinių).

Dėl kompaktiškumo šis ginklas laikomas tinkamu specialiosios paskirties daliniams.

Konstrukcija
------------

*Calico* pistoletų kulkosvaidžių spynos pusiau laisvos. Saugiklis yra nuleistuko lankelio priekinėje dalyje, valdomas pasukama svirtele. Petinė atrama sustumiama.

Pistoleto kulkosvaidžio korpusas plastikinis. 9 mm modelių kryptukai reguliuojami. Konstrukcija įdomi ir tuo, kad taikiklis yra plastikinio dėtuvės korpuso dalis.

Sraigtinių dėtuvių viduje yra spiralinės kreipiamosios ir spiralinės spyruoklės sukamas stūmoklis. Spyruoklės varomas stūmoklis stumia šovinius kreipiamosiomis link dėtuvės žiočių.

Nuorodos
--------

* Пистолет-пулемет Calico M960 (США)
* Описание пистолета-пулемёта Calico 960 на сайте world.guns.ru Archyvuota kopija 2008-09-16 iš Wayback Machine projekto.
| Acinananos drėgnieji atogrąžų miškai |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

Marojeji nacionalinis parkas |
| **Vieta** |  Madagaskaras |
| **Tipas** | Gamtinis |
| **Kriterijus** | ix, x |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | 1257 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2007  (31 sesija) |
| **Pavojuje** | 2010 |
| 

Acinananos drėgnieji atogrąžų miškai šalies/regiono žemėlapyje

 |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Acinananos drėgnieji atogrąžų miškai** – gamtinis pasaulio paveldo objektas, esantis Madagaskaro salos rytinėje dalyje. Šie miškai pasižymi unikalia biologine įvairove, kuriai būdinga endeminių rūšių gausa. Į UNESCO sąrašą Acinananos drėgnieji miškai buvo įtraukti 2007 m. dėl jų ekologinės svarbos, o 2010 m. paskelbti esantys rizikos grupėje. Bendras objekto plotas 479 661 ha, jis susideda iš 13 teritorijų šešiuose nacionaliniuose parkuose: Marojejy, Masoala, Zahamena, Ranomafana, Andringitra ir Andohahela.

Kadangi Madagaskaras nuo žemyninės dalies atsiskyrė prieš 60-80 mln. metų, miškuose susiformavo unikali rūšių įvairovė. 80–90 % gyvūnų ir augalų rūšių (iš viso apie 12 000) aptinkama tik šiame regione. Dėl miškų naikinimo, rytinėje Madagaskaro dalyje likę tik 8,5 % visų anksčiau buvusių miškų. Nykstant buveinėms, išnykimo grėsmė kyla ir didelei daliai čia aptinkamų rūšių. Siekis apsaugoti šią ekosistemą buvo viena iš pagrindinių priežasčių Acinananos miškus įtraukti į UNESCO sąrašą.

Dėl nepakankamai užtikrinamos žemės ūkio veiklos, miškų kirtimo, medžioklės ir gamtinių išteklių gavybos kontrolės, Acinananos miškai 2010 m. buvo įtraukti į objektų, kuriems gresia sunykimas, grupę.

Susiję straipsniai
------------------

* UNESCO pasaulio paveldo objektų Afrikoje sąrašas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rainforests of the Atsinanana, UNESCO

Nuorodos
--------

* Aprašymas UNESCO puslapyje
Rūgpienis
**Rūgpienis** arba **raugintas pienas** – grynomis pieno rūgšties streptokokų kultūromis raugintas pienas, pasižymintis tiršta konsistencija. Tai rūgštoko arba saldžiarūgščio skonio, pieniškai baltos arba kreminės spalvos, standžios konsistencijos, be oro burbuliukų rūgusis pienas. Tai rauginto pieno gaminys.

Rūgpienis paprastai susidaro savaime šviežiam pienui rūgstant šiltoje patalpoje, pieną raugina piene esančios bakterijos. Tačiau šių bakterijų sudėtis gali labai įvairuoti, todėl tokio savaiminio rūgpienio skonis gali smarkiai skirtis. Pramoninėje gamyboje į paruoštą žaliavą dedamas parinktų bakterijų raugas.

Lietuvoje rūgpienis valgomas nuo seno. Žemaičiai pasninko metu į rūgpienį dėdavo keptas silkes. Rūgpienis valgomas su koše, virtomis ir keptomis bulvėmis, duona, sklindžiais, iš jo daroma varškė, spaudžiamas sūris.

Per Gavėnią valstiečiai darydavo piltinį arba sampilinį, nugriebę grietinę ir nupylę išrūgas, rūgpienį supildavo į kubiliuką, uždengdavo ir laikydavo per žiemą. Iki I pasaulinio karo piltinį pieną valgydavo ankstyvą pavasarį ir per vasaros darbymetį.

Variantai
---------

Rūgpieniui artimi rauginti pieno produktai:

* varenecas (rus. *варенец*) – gaminamas iš sterilizuoto pieno, savybės panašios į rūgpienio.
* riaženka (rus. *ряженка*) – gaminamas iš šutinto pieno.
* katykas (rus. *катык*) – gaminamas iš ilgai virinto pieno.

Nuorodos
--------

* Rūgpienis (In: maistologija.wordpres.com/maistas.tik.lt)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Andhros istorija** |
| Andhros karalystė |
| *Maurjų imperija* |
| Satavahanų dinastija |
| Ikšvakų dinastija |
| Brihapalajanai, Anandagotrikai, Salankajanai, Višnukundinai |
| *Palavai, Čalukjai* |
| Rytų Čalukjų dinastija |
| *Čolos*, *Vakarų Čalukjai* |
| Kakatijų dinastija |
| *Dekano sultonatai, Vidžajanagara* |
| Andhra Pradešas |

**Anandagotrikų dinastija** – trumpalaikė dinastija, valdžiusi pajūrio teritorijas dab. Andhra Pradeše 335–425 m.

Ši dinastija pakeitė brihatpalajanų dinastiją, pasidalindama ją su salankajanais. Anandų valdomos teritorijos koncentravosi pajūryje, į pietus nuo Krišnos upės. Dinastijos sostinė buvo *Kapotapuramas* (dab. Neloro rajonas).

Ši dinastija valdė Tamsiaisiais amžiais, kuomet vidurio Indija buvo valdoma daugybės vietinių dinastijų. Kitos to meto Andhros dinastijos buvo Brihatpalajanai ir kt.

Beveik visą savo egzistenciją anandų valstybė buvo tamilų palavų dinastijos vasalė. Ji pasibaigė kraštą nukariavus višnukundinams iš šiaurės.
**Julijus Kuznecovas** (latv. *Jūlijs Kuznecovs*, 1843 m. Alūksta – 1905 m.) – latvių etnografas, teisininkas.

Biografija
----------

1871-1873 m. studijavo Sankt Peterburgo universitete. 1873-1883 m. taikos teisėjas Valkaviske (dab. Baltarusija), 1883-1889 m. valstiečių reikalų komisaras Kretingoje, nuo 1890 m. – Valkoje (Latvija). Už palankumą Vecgulbenės valstiečiams buvo perkeltas į Turkestaną apskrities muitinės inspektoriumi.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė latvių, lietuvių, prūsų, slavų kalbas ir buitį. Rusijos mokslų akademijai pavedus apkeliavo Lietuvą. XIX a. antroje pusėje vienas pirmųjų latvių etnografų parašė mokslinių straipsnių apie latvius ir lietuvius (1870 m.), apie lietuvių tautybę, etnografinius bei istorinius tyrinėjimus Vakarų krašte (abu 1871 m.), juos dažniausiai spausdino Rusijos geografijos draugijos leidiniuose. 1896 m. tyrė senovinius dvigubus lietuvių asmenvardžius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Ereminas. *Julijus Kuznecovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 354 psl.
| Ananjisit. *Anagni* |
| --- |
| *Ananjo senamiestis* |
|  |
| 

AnanjisAnanjis

41°45′00″ š. pl. 13°09′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.75000°š. pl. 13.15000°r. ilg.﻿ / 41.75000; 13.15000﻿ (Ananjis)Koordinatės: 41°45′00″ š. pl. 13°09′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.75000°š. pl. 13.15000°r. ilg.﻿ / 41.75000; 13.15000﻿ (Ananjis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Provincija** | Frozinonės provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 21 475  |
| **Altitudė** | 424 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Ananjis |

**Ananjis** (it. *Anagni*) – miestas vidurio Italijoje, Lacijuje, Frozinonės provincijoje, 66 km į pietryčius nuo Romos. Farmacijos, maisto, tekstilės pramonė.

Miestas pasižymi viduramžiškos architektūros paveldu. Yra XI a. pab. romaninė Šv. Marijos katedra su freskomis (vieni geriausių romaniško/bizantiško meno pavyzdžių Italijoje). Taip pat yra popiežiaus Bonifaco VIII rūmai, 1163 m. pastatyti komunaliniai rūmai, viduramžiškas *Casa Gigli* pastatas. Tuoj į pietus nuo Ananjo yra romėnų gyvenvietės *Villa Magna* liekanos.

Istorija
--------

Miesto teritorija gyvenama nuo priešistorinių laikų. Antikiniais laikais miestas buvo hernikų genties religinis centras. Romėnai miestą vadino *Anagnia*, jo apylinkėse Romos didikai praleisdavo vasaras. V a. miestas tapo vyskupijos centru. IX a. deivės Cereros šventyklos vietoje pradėta statyti katedra. XI–XIII a. Ananyje dažnai gyvendavo popiežiai. Vėliau popiežių rezidenciją perkėlus į Avinjoną, miesto reikšmė sumenko.

Galerija
--------

* KatedraKatedra
* Popiežių rūmaiPopiežių rūmai
* Senamiesčio gatvelėSenamiesčio gatvelė
* Miesto vartaiMiesto vartai

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ananjis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 16°37′ p. pl. 151°30′ v. ilg.﻿ / ﻿16.617°š. pl. 151.500°r. ilg.﻿ / 16.617; 151.500

Bora Bora, Tahaa ir Raiatea
**Tahaa** (pranc. *Tahaa*:; tait.: *Taha’a*) – sala Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salose (Pavėjinių salų grupėje), 5 km į šiaurę nuo Raiatea salos (apribota su ja bendru rifu ir lagūna, todėl dažnai laikoma viena sala). Sudaro Tahaa komuną. Plotas 90,2 km². Gyvena 5,3 tūkst. gyventojų. Svarbiausia gyvenvietė – Patijas.

Sala kalnuota; vulkaninės kilmės. Aukščiausia vieta – Ohiri k. (590 m). Tahaa saloje išauginama net 80 % Prancūzijos Polinezijos vanilės produkcijos. Dėl šios priežasties Tahaa dažnai vadinama „Vanilės sala" (*l'île vanille*). Taip pat salos apylinkėse randami aukštos kokybės perlai.

Seniau polineziečių buvo vadinama *Uporu* vardu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Recensement de 2017 – Répartition de la population de la Polynésie française par îles, *Institut de la statistique de la Polynésie française* (ISPF)
Ananda Margos ženklas
**Ananda Marga** ('Palaimos kelias'), oficialiai ***Ananda Marga Pračaraka Sangha*** (*Ánanda Márga Pracáraka Saḿgha* – 'Palaimos kelio plėtros susivienijimas') – hinduistinės kilmės naujasis religinis judėjimas, 1955 m. įkurtas Šri Šri Anandamurčio (Prabhato Randžano Sarkaro). Pagrindinis centras yra Anandanagare (Vakarų Bengalija). Organizacija skelbiasi propaguojanti savasties išlaisvinimo ir tarnavimo žmonijai idėjas. Savo padalinius „Anada Marga" turi apie 180 pasaulio šalių.

Organizacijos ir atskirų jos narių veikla susilaukė prieštaringų vertinimų. XX a. 7-ajame dešimtmetyje organizacija sparčiai plėtojosi ir pradėjo konfrontuoti su Bengalijos komunistų partija. Sarkaras aršiai kritikavo valdžią. 1971 m. Sarkaras, apkaltinus žmogžudyste, buvo nuteistas ir uždarytas į kalėjimą, o 1973 m. bandytas nunuodyti. Protestuodami, organizacijos nariai rengė susideginimo akcijas. 1978 m. jam visi kaltinimai atšaukti, jis paleistas iš kalėjimo.

1978 m. keletas Ananda Marga narių Australijoje, Sidnėjuje bandė sprogdinti „Hilton" viešbutį, kuriame vyko Tautų Sandraugos viršūnių susirinkimas. Buvo nuteisti du australai.

Ananda Margos nariai įsivėlė į daugelį smurtinių susidūrimų Bengalijoje: tiek patys rengė pasikėsinimus (pvz. į geležinkelių ministrą L. Mišrą), tiek nukentėjo nuo antpuolių (1982 m. Bidžon Setu antpuolio metu nužudyta 17 vienuolių), sklido kalbos apie organizacijos dalinių ginklavimąsi.

Ananda Marga pabrėžia sistematinės meditacijos praktikos svarbą, asketišką gyvenimo būdą. Pasiryžę siekti dvasinio tobulėjimo raginami tapti vienuoliais ir priimti skaistybės įžadus. Laikoma, kad santuoka skirta vaikų gimdymui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dharmavedananda, Ác. (1999), *Travel with the Mystic Master*, Singapore: Ananda Marga Publications, ISBN 981-04-0864-1
2. ↑  Lewis, James R. (2011), *Violence and New Religious Movements*, Oxford University Press, ISBN 978-0-19-973563-1
3. 1 2  *Ānanda Mārg*.0Bruce M. Sullivan. Historical Dictionary of Hinduism. The Scarecrow Press, 1997.0p. 27
4. ↑  „My interpretation of violence can co-exist with Ahimsa: Anandmurti". *India Today*. 1978 m. rugpjūčio 15 d.
5. ↑  Namboodiri, Udayan (2 May 1997). „Basu Govt still suppressing facts on Margi massacre". *The Indian Express*.
6. ↑  „Purulia Expose: India’s best kept secret" Archyvuota kopija 2012-09-08 iš Wayback Machine projekto. *The Times of India*, 2011 m. balandžio 28 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hemiechinus** |
| --- |
| Tamsiaspyglis ežys (Hemiechinus hypomelas)Tamsiaspyglis ežys (*Hemiechinus hypomelas*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | *Eulipotyphla*  *( Eulipotyphla)* |
| Šeima: | Ežiniai  *( Erinaceidae)* |
| Pošeimis: | Ežiai  *( Erinaceinae)* |
| Gentis: | Ausytieji ežiai  *( Hemiechinus)* |

 |

**Ausytieji ežiai** (*Hemiechinus*) – Ežinių šeimos žinduolių gentis.

Nuo kitų ežių skiriasi ilgomis ausimis. Tai nestambūs ežiai. Kūnas 15-28, uodega – 1-5 cm ilgio. Svoris 245-270 g. Nugara padengta dygliais, tačiau šonai beveik be jų. Dygliai šviesūs, su tamsiai rudomis ir baltomis juostelėmis. Dyglių viršūnės su išilginėmis keteromis ir vagutėmis. Pilvo ir šonų plaukai švelnūs ir trumpi, rudai pilkos ar baltos spalvos. Ausys ilgos, beveik du kartus ilgesnės nei galva.

Paplitę stepėse, pusdykumėse ir dykumose. Jų arealas apima Pietryčių Europą, Mažąją, Centrinę ir Pietų Aziją ir Šiaurės Afriką.

Aktyvūs prietemoje ir naktį. Dieną praleidžia savo ar užimtame urve. Minta įvairiais bestuburiais ir smulkiais stuburiniais gyvūnais, kaip driežais, peliniais graužikais ir kt. Nelaisvėje pasižymi kanibalizmu. Šiaurinėse arealo srityse žiemai įminga. Veisimosi laikas ištęstas. Nėštumas 35-42 dienos. Per metus būna viena vada, kurioje 1-7 jaunikliai. Nelaisvėjė išgyvena iki 6-7 metų.

Rūšys
-----

* Etiopinis ežys (*Hemiechinus aethiopicus*)
* Ausytasis ežys (*Hemiechinus auritus*)
* Indijos ausytasis ežys (*Hemiechinus collaris*)
* Tamsiaspyglis ežys (*Hemiechinus hypomelas*)
* Indinis ežys (*Hemiechinus micropus*)
* *Hemiechinus nudiventris*
| **Aldona Valiukėnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. spalio 23 d. (88 metai)Kaunas, Lietuva |
| Tėvai | Jonas Valiukėnas ir Stasė Siratavičiūtė (Valiukėnienė) |
|  |
| Veikla | dainininkė |
| Organizacijos | Kauno valstybinis muzikinis teatras |
| Pareigos | solistė (msopranas) |

**Aldona Valiukėnaitė** (1934 m. spalio 23 d. Kaune) – Lietuvos dainininkė (sopranas), Kauno valstybinio muzikinio teatro solistė.

Biografija
----------

Aldona Valiukėnaitė gimė Kaune Jono Valiukėno ir Stasės Siratanavičiūtės (Valiukėnienės) šeimoje. Jonas Valiukėnas buvo ryšininkas ir po karo buvo siunčiamas atstatymo darbams į Zarasus, Tauragę, Skaudvilę. Šeima vyko kartu, todėl Aldonaą Valiukėnaitei ir jos jaunėliui broliui teko mokytis keliose mokyklose. Dainuoti pradėjo dar mokykloje Skaudvilėje, kur pati išmokusi groti pianinu, iš klausos grodavo per radijų transliuojamas dainas. Mokykloje lankė šokių ir dainų ansamblį, su kuriuo koncertuodavo išvykose į Klaipėdos rajoną. Yra laimėjusi antrą vietą vaikų dainų konkurse. Buvo kviesta stoti į Klaipėdos Kazio Šimkaus muzikos mokyklą, bet ten nestojo.

Šeimai vėl grįžus į Kauną, įstojo i Juozo Gruodžio aukštesniąją muzikos mokyklą, kur mokėsi pas tuo metu mokyklos direktoriaus pareigas einantį K Znamenską ir koncertmeisterį Juozą Katelę. 1959 m. baigė muzikos mokyklą ir 1959–1962 m. dirbo tuometinio Radijo ir televizijos komiteto vokaliniame ansamblyje, vadovaujamame Antano Gimžausko. 1963 m. atėjo dirbti į Kauno valstybinį muzikinį teatrą, kuriame dirbo soliste iki 1996 m.

Pirmieji vaidmenys Kauno Muzikiniame teatre - Valenciana Franco Leharo „Linksmojoje našlėje" ir Liza Imrės Kalmano „Maricoje".

Vaidmenys
---------

Per savo kūrybinės veiklos laikotarpį teatre sukūrė per septyniasdešimt vaidmenų. Tame tarpe Lisą, Marietę ir Stasi, Imrės Kalmano operetėse „Marica", „Bajaderė" ir „Silva"; Ciboletą, Pepi, Adelę ir Arseną Johano Štrauso operetėse „Venecijos naktis", „Vienos kraujas", „Šikšnosparnis" ir „Čigonų baronas"; Doną Žuanitą ir Fiametą Franko Zupė „Dona Žuanita" ir „Bokačas", Serpiną Džovanio Pergolezio „Tarnaitė ir ponia", Barbariną Amadėjaus Mocarto „Figaro vedybose", Teklę ir senelę Anuž Gijos Kančelio „Piršlės išdaigos", Čigonę Franco Leharo „Linksmoji našlė" ir kitus.

Koncertinė veikla
-----------------

Be koncertų su Radijo ir televizijos komiteto vokaliniu ansambliu, Aldona Valiukėnaitė su kitais teatro solistais koncertavo Vokietijoje ir Rusijoje.

Nuorodos
--------

* Aldonos Valiukėnaitės sukurtų vaidmenų sąrašas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lina Stankevičiūtė, „Valiukėnaitė Aldona", Muzikos Enciklopedija, III Tomas, O-Ž, Lietuvos muzikos ir teatro akademija, Mokslo ir enciklopedijų leidimo institutas, 2007 m, 579 p.
2. ↑  Asmeninis interviu, 2022-01-22, užrašė M Domeika, Kauno valstybinio muzikinio teatro archyvas, „Aldona Valiukėnaitė"
3. ↑  Kauno muzikiniame teatre – Imrės Kalmano operetė „Bajaderė", 2004.04.13, www.tv3.lt
4. ↑  „Dona Žuanita", Franz von Suppé 3 veiksmų operetė, programa, Kauno valstybinis muzikinis teatras, 1970 m. spalio 4 d.; KMVT archyvas, Segtuvas „Spektakliai: „Dona Žuanita""
**Aldona Kovienė-Verbickaitė** (1958 m. sausio 15 d. Kurpikų k. Vilkaviškio r.) – choro dirigentė.

Biografija
----------

Baigusi Kybartų K. Donelaičio vidurinę mokyklą, 1976–1980 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus kultūros mokykloje (dėst. A. Petrošiūtė). 1980–1985 choro dirigavimą studijavo neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. R. Varno klasė).

Nuo 1980 Prienų rajoninių kultūros namų (kultūros centro) mišriojo choro meno vadovė ir dirigentė. Jį parengė 1990 Lietuvos tautinei, 1994 I ir 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje, 1995 ir 1997 Baltijos ir Šiaurės šalių dainų šventei Rygoje ir Gotlande (Švedija), taip pat rajoninėms dainų šventėms. Choras dalyvavo regioniniuose ir respublikiniuose konkursuose, J. Naujalio (Raudondvaryje), Č. Sasnausko (Kapčiamiestyje), J. Bendoriaus (Marijampolėje) konkursuose. 1982–1985 chorvedė vadovavo Prienų rajono kultūros darbuotojų moterų chorui, kurį parengė 1983 respublikiniam moterų ir vyrų chorų sąskrydžiui Šiauliuose.

A. Kovienė – Prienų rajono vokalinių kolektyvų konsultantė, rajoninių dainų švenčių organizatorė, dirigentė ir vyr. dirigentė.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |
| --- |
| **Kumečių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Kumečių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Kumečių pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Dainavos g. 32, Kumečiai |
| **Direktorius(-ė)** | Aldona Bencevičienė |
| **Mokinių skaičius** | 145 |
| **Įkūrimo data** | 1962 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 16 |

**Alytaus rajono Kumečių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Alytaus raj. Miroslavo seniūnijoje, Kumečiuose, vykdžiusi pradinio ir pagrindinio ugdymo programas. Įstaigos kodas 291523820. Dabar tai Miroslavo gimnazijos skyrius.

Istorija
--------

1962–1993 m. Kumečių kaime veikė tik pradinė mokykla. 1993 m. buvusiame „Dainavos" kolūkio administraciniame pastate įsikūrė Kumečių mokykla, kurioje buvo tik šešios klasės. 1997 m. mokykla tapo pagrindine ir išleido pirmąją devintokų laidą. 1998 m. Alytaus rajono savivaldybės lėšomis mokykla buvo rekonstruota. 1999 m. mokykla tapo dešimtmete. 2017 m. prijungta prie Miroslavo gimnazijos kaip skyrius.

Direktoriai
-----------

* Aldona Bencevičienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Ramutė Plytninkienė, pavaduotoja ugdymui

Nuorodos
--------

1. ↑  Alytaus r. Kumečių pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-15).
2. ↑  Alytaus r. Miroslavo gimnazijos Kumečių pagrindinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-15).

* Svetainė
| **Aldona Kvedaraitė** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. rugsėjo 13 d. (87 metai)Paverpenio k. Kelmės r. |
|  |
| Veikla | choro dirigentė ir pedagogė. |

**Aldona Kvedaraitė** (1935 m. rugsėjo 13 d. Paverpenio k. Kelmės r.) – choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija
----------

Pas J. Maskolaitį pramokusi skambinti fortepijonu ir sidabro medaliu baigusi Šakių darbo jaunimo vidurinę mokyklą, 1954–1959 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. P. Bekerio klasė).

Nuo 1959 rudens Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1961–1964 vadovavo Klaipėdos miesto medicinos darbuotojų moterų chorui ir Moksleivių namų berniukų chorui. 1969 prie miesto Kultūros rūmų subūrė mergaičių chorą ir iki 1979 su juo kūrybiškai dirbo. Choras nemažai koncertavo, dalyvavo uostamiesčio ir respublikinėse dainų šventėse; apžiūrose ir konkursuose pelnė prizinių vietų. Kurį laiką vadovavo Klaipėdos „Aušros" kojinių fabriko mišriajam chorui, daug metų dainavo Kultūros rūmų moterų vokaliniame ansamblyje, su kuriuo koncertavo Moldavijoje ir Suomijoje. Pedagogė buvo 1965 respublikinės dainų šventės konsultantė, Klaipėdos miesto chorų apžiūrų žiuri narė ir dainų švenčių dirigentė. 1985 išvyko į JAV.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Skotas Morisonasangl. *Scott Morrison*** |
| --- |
|  |
| S. Morisonas 2019 m. |
| Visas vardas | Scott John Morrison |
| Gimė | 1968 m. gegužės 13 d. (54 metai)Sidnėjus, Australija Australija |
| Sutuoktinis (-ė) | Jenny Morrison |
| Vaikai | 2 |
| Kelintas | 30 |
| Australijos ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2018 m. rugpjūčio 30 d. – 2022 m. gegužės 30 d. |
| Ankstesnis | Malcolm Turnbull |
| Vėlesnis | Anthony Albanese |
|  |
| Veikla | politikas |
| Pareigos | ministras pirmininkas |
| Partija | Australijos liberalų partija |
|  |
| Alma mater | Naujojo Pietų Velso universitetas (UNSW) |
|  |
|  **Vikiteka** | Scott Morrison |

**Skotas Morisonas** (angl. *Scott John Morrison*; g. 1968 m. gegužės 13 d. Sidnėjuje) – Australijos politikas, Liberalų partijos narys, nuo 2018 m. rugpjūčio iki 2022 m. gegužės – Australijos ministras pirmininkas.

Biografija
----------

S. Morisonas gimė Sidnėjaus rytiniame priemiestyje *Waverley*. Jo protėviai buvo škotai ir anglai. Baigė Naujojo Pietų Velso universitetą, kur studijavo ekonominę geografiją, įsitraukė į turizmo verslą. 2004–2006 m. vadovavo valstybinei agentūrai „Australijos turizmas".

Su JAV prezidentu D. Trampu (2019 m. Osaka)
Nuo 2007 m. – Australijos Parlamento Žemųjų rūmų narys, išrinktas Naujajame Pietų Velse, 2008 m. – šešėlinis komunalinio ūkio ministras Malcolm Turnbull vyriausybėje.

2013–2014 m. buvo imigracijos ir sienų apsaugos ministras. Jam vadovaujant 2013 m. rugsėjo 18 d. pradėta vykdyti operacija „Suverenios sienos", kurios tikslas buvo užkirsti kelią nelegaliai imigracijai jūrų keliu į Australiją. Pasak S. Morisono, per pirmuosius šešis operacijos mėnesius nebuvo nė vieno atvejo, kad į šalį per jūros sieną organizatoriai būtų sėkmingai pristatę imigrantus.

Nuo 2014 iki 2015 m. – socialinių paslaugų ministras, nuo 2015 m. rugsėjo iki 2018 m. rugpjūčio mėn. – finansų ministras.

2018 m. rugpjūčio 24 d. per antrąjį rinkimų turą, jis 45-iais balsais prieš 40 nugalėjo vidaus reikalų ministrą Peter Dutton kovoje dėl Liberalų partijos lyderio posto. Rugpjūčio 30 d. pradėjo eiti Australijos ministro pirmininko pareigas. Kaip Australijos vyriausybės vadovas pirmo užsienio vizito išvyko į Indoneziją, kur su prezidentu Joko Widodo paskelbė laisvosios prekybos susitarimą tarp abiejų šalių, dėl ko buvo derėtasi ankstesnėje M. Turnbull vyriausybėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Operation Sovereign Borders. The first six months". ABC. Nuoroda tikrinta 2018-08-29.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Biografija (Australijos Parlamento svetainė)

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Malcolm Turnbull** | **Australijos ministras pirmininkas**2018–2022 | Po to:**Anthony Albanese** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kredito rizikos apsikeitimo sandoris** (angl. *credit default swap, CDS*) – kredito rizikos apsikeitimo sandoris iš esmės yra draudimo sandoris: viena sandorio šalis perka draudimą nuo trečios šalies nemokumo (ir už tai moka premijas, tačiau atsitikus nemokumo įvykiui, gaus išmoką), o kita – draudimą išrašo (ir už tai gauna premijas, bet turės sumokėti draudimo sumą, jeigu trečioji šalis taps nemoki). Sandoris vadinamas kredito rizikos apsikeitimo sandoriu, nes draudimo pirkėjas šiuo sandoriu pakeičia trečiosios šalies nemokumo riziką draudimo išrašytojo kredito rizika (nes ir draudikai gali imti ir „užsilenkti"). 

Iš Kredito rizikos apsikeitimo sandorių instrumentų kainos, padarius tam tikras prielaidas apie tai, kiek nuostolių galima patirti, jeigu Kredito rizikos apsikeitimo sandorio objektas taps nemokus, galima pasiskaičiuoti, kokia yra tikimybė, jog atsitiks nemokumo įvykis. Kredito rizikos apsikeitimo sandoriai tapo patogiu beveik standartizuotu įrankiu matuojant šalies ar kompanijos nemokumo riziką.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

| Sean Hayes |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Sean Patrick Hayes |
|  |
| Gimė | 1970 m. birželio 26 d. (52 metai), Čikagoje, Ilinojuje |
|  |
| Šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos Jungtinės Valstijos |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
| Jack McFarland(serialas „Will & Grace", 1998–2006) |
|  |
|  |

**Sean Patrick Hayes** (g. 1970 m. birželio 26 d. Čikagoje, Ilinojuje, Jungtinėse Valstijose) – amerikiečių aktorius, komikas ir prodiuseris.

Geriausiai žinomas iš NBC situacijų komedijos „Will & Grace", kuriame atliko pagrindinio serialo veikėjo Jack McFarland vaidmenį. Komedijoje vaidino visus aštuonis sezonus (1998–2006). Aktoriaus vaidyba seriale buvo teigiamai įvertinta kritikų, Sean Hayes buvo nominuotas šešiems „Auksiniams gaubliams", laimėjo vieną „Emmy" (nominuotas buvo septynis kartus iš eilės) ir keturis Ekrano aktorių gildijos apdovanojimus.

Yra vaidinęs įvairiuose kino filmuose, įskaitant „Cats & Dogs" (2001), „The Cat in the Hat" (2003), „Pieces of April" (2003), „Martin and Lewis" (2002). Atliko epizodinius vaidmenis garsiuose televizijos serialuose „30 Rock", „Parks and Recreation", „American Dad!" „Up All Night", „Scrubs" ir „Smash".

2010 m. vaidino miuzikle „Promises, Promises". Už vaidybą teatre buvo nominuotas prestižiniam „Tony" apdovanojimui.

Aktorius po „Will & Grace" pabaigos užsiima ir įvairių televizijos serialų ir filmų prodiusavimu. Prodiusavo keturis televizijos filmus, mistinį serialą „Grimm", komediją „Hot in Cleveland", keletą „The Soul Man" serijų. 

2013 m. Sean Hayes gavo pagrindinį vaidmenį situacijų komedijoje „Sean Saves the World", kuriame jam paskirtas išsiskyrusio gėjaus tėvo vaidmuo. Serialą planuojama pradėti rodyti nuo 2013 m. spalio 3 d. NBC kanalu.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Daugiausiai rekordų pasiekęs vokietis Michaelis Schumacheris
**Formulės 1 pilotai** dalyvauja FIA organizuojamame Formulės 1 čempionate. Kiekvienas lenktynininkas turi priklausyti tam tikrai komandai. Lenktynėse dalyvauja du komandos nariai.

Iš viso nuo pat pirmojo 1950 m. sezono bent vienose lenktynėse dalyvavo 813 lenktynininkų. Iš jų 78 niekada nestartavo lenktynėse, daugiausiai dėl to, kad neįvykdė kvalifikacijos reikalavimų. Labiausiai patyręs Formulės 1 lenktynininkas yra brazilas Rubensas Barrichello 2010 m. sezone sudalyvavęs savo 300-tosiose lenktynėse. Brazilas yra vienintelis Formulės 1 lenktynininkas, dalyvavęs daugiau nei 300 lenktynių.

Pagal šalis daugiausiai lenktynininkų buvo iš Didžiosios Britanijos (157), JAV (155) ir Italijos (101).

Daugiausiai pergalių (91) ir čempiono titulų (7) yra iškovojęs vokietis Michaelis Schumacheris.

Visus čempionatų laimėtojus galite rasti straipsnyje **Formulės 1 čempionas**.