recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Erbilisarab. أربيل / ھەولێر |
| --- |
| *Erbilio citadelė ir telas* |
|  |
| 

ErbilisErbilis

36°10′0″ š. pl. 44°1′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.16667°š. pl. 44.01667°r. ilg.﻿ / 36.16667; 44.01667﻿ (Erbilis)Koordinatės: 36°10′0″ š. pl. 44°1′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.16667°š. pl. 44.01667°r. ilg.﻿ / 36.16667; 44.01667﻿ (Erbilis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Irako vėliava Irakas |
| **Muchafaza** | Erbilio muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 1 190 251  |
|  |
|  **Vikiteka** | Erbilis |

**Erbilis** (taip pat kartais rašoma **Arbilis** arba **Irbilis**; arab. اربيل‎ = *Arbīl*, kurd. Hewlêr, šum. *Urbilum*) – miestas šiaurės Irake, 80 kilometrų į rytus nuo Mosulo. Tai yra Kurdistano autonominio regiono sostinė. Veikia oro uostas. Tekstilės (vilnų), maisto (tabako), odos ir avalynės pramonė, Statybinių medžiagų gamyba. universitetas (įkurtas 1968 m.).

Miesto įžymybė – senovės Mesopotamijos laikus siekianti Erbilio citadelė. Taip pat yra savo įspūdingu interjeru pasižyminti didžioji mečetė, 36 m aukščio Mudhafarijos minaretas.

Istorija
--------

Manoma, kad Erbilis yra vienas iš seniausių nuolat apgyvendintų miestų pasaulyje. Miestietiškas gyvenimas Erbilyje buvo gyvenamas bent nuo XXIII a. pr. m. e. Manoma, kad miesto pavadinimas kilo iš šumerų kalbos ir reiškia „aukštutinis miestas". Erbilis minimas šumerų šaltiniuose, kuomet jį nusiaubė Ūro valdovas Amarsinas. Ilgus amžius (nuo 2000 iki 608 m. pr. m. e.) miestas priklausė Asirijai. Manoma, kad Medijos karalius Kiaksaras čia įkurdinęs iranėnų tautą sagartiečius. 547 m. pr. m. e. persų valdovas Kyras Didysis užkariavo Asiriją, o Erbilį pavertė Asirijos satrapijos sostine. Čia gyvenę sagartiečiai nuolat kėlė sukilimus prieš persus. 521 m. pr. m. e. Darijus I atsiuntė armiją numalšinti sukilimo. Pasak Behistuno įrašų, tai buvęs paskutinis Medijos sukilimas.

331 m. pr. m. e. netoli Erbilio įvyko Gaugamelų mūšis, kuriame Aleksandras Makedonietis nugalėjo Darijaus III armiją. I-II a. Erbilis buvo asirų valstybės Adiabenės sostine. Miestas tapo ankstyvuoju sirų krikščionybės centru. 1397 m. miestą suniokojo Timūro antpuolis. Vėliau miestą valdė įvairios arabų bei tiurkų valstybės. Erbilis tapo svarbiu prekybiniu centru tarp Bagdado ir Mosulo. Osmanų laikais ant senovinio piliakalnio (telo) pastatytas fortas.

Sportas
-------

* Erbil SC (Erbilio sporto centas); futbolo ekipa.
* Franso Hariri stadionas; talpa 40 tūkst. žiūrovų.

Galerija
--------

* Mečetės interjerasMečetės interjeras
* Citadelės sienaCitadelės siena
* Miesto parkasMiesto parkas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Erbilis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Brongai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 1181700 |
| Populiacija šalyse | Gana: ~1 050 000 / Dramblio Kaulo Krantas: ~131 700 |
| Kalba (-os) | brongų |
| Religijos | Akanų religija, katalikybė |
| Giminingos etninės grupės | bonai |

**Brongai** ar **abronai**, **bonai** – tauta, gyvenanti Vakarų Afrikoje, istoriniame Aukso krante, dabartinės Ganos ir Dramblio Kaulo Kranto teritorijose. Jų pagrindinės gyvenamos teritorijos yra Ganos Brongų-Ahafo regionas ir Bonduku bei Tandos rajonai Dramblio Kaulo Kranto Zanzano regione.

Brongai kalba brongų kalba, kuri priklauso Nigerio-Kongo kalbinei šeimai, akanų kalboms.

Istorija
--------

Brongų etninė grupė konsolidavosi vidurinėje Ganoje, netoli Bono Manso miesto, kur XII a. buvo sukurta pirmoji akanų valstybė Bonas. Vėliau dalis brongų migravo į vakarus, kur XV a. sukūrė Džiamano (*Gyaaman*) valstybę. Čia jie nukariavo ir asimiliavo vietos gyventojus kulangus, nafanus, ligbius, hvelus ir įtvirtino vado džiamanhene valdžią.

Nors brongų valstybės iš pradžių klestėjo XVII a. jas ekonomiškai nustelbė galingesnės akanų valstybės piečiau, ypač Denkira, Ašantis. XVIII a. Boną, o XIX a. Džiamaną nukariavo Ašantis. Kartu su Ašančiu, Bonas perėjo Britų imperijai, o vėliau tapo Ganos dalimi. Tuo tarpu 1888 m. Džiamano valdovas Agjemanas pasirašė sutartį su Prancūzija, padarydamas savo šalį jos protektoratu. 1887 m. Džiamano likučiai buvo galutinai inkorporuoti į Prancūzijos Vakarų Afriką ir vėliau tapo Dramblio Kaulo Kranto dalimi.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAukso kranto akanų valstybės  |
| --- |
|  |
| Akanai | 
Adansė **·**  Akimas (Abuakva **·**  Bosomė **·**  Kotoku) **·**  Akvamu (Tvifas) **·**  Akvapemas (Anafo **·**  Guanas **·**  Okerė) **·**  Asenas **·**  Ašantis **·**  Brongai (Bonas **·**  Džiamanas **·**  Bono-Tekimanas) **·**  Denkira **·**  Dvabena **·**  Mankesimas **·**  Anji (Indenie **·**  Sanvi **·**  Moronu) **·**  Bauliai |  |
|  |
| Kitos tautos | 
Ga (Akra) **·**  Efutu |

 |
| **Ercole Carletti** |
| --- |
| Gimė | 1877 m. lapkričio 6 d.Udinė, Italijos karalystė |
| Mirė | 1946 m. gegužės 22 d. (68 metai)Udinė, Italijos karalystė |
|  |
| Veikla | leksikografas, kritikas, rašytojas |
|  |
| Alma mater | Venecijos komercijos ir ekonomikos mokslų institutas |

**Erkolė Karletis** (it. *Ercole Carletti*, 1877 m. lapkričio 6 d. Udinė, Italijos karalystė – 1946 m. gegužės 22 d. Udinė, Italijos karalystė) – friulų leksikografas, kritikas, rašytojas.

Biografija
----------

Gimė friulo ir istrės šeimoje Udinėje. 1895 m. gavo buhalterio diplomą ir įstojo į Venecijos aukštąjį komercijos ir ekonomikos mokslų institutą, kur 1899 m. įgijo prancūzų kalbos dėstytojo kvalifikaciją, o 1901 m. – aukštojo mokslo ekonomikos ir teisės diplomą. Romoje išklausė kursus administracijos studentams, 1902 m. dalyvavo prefektūrų buhalterių konkursuose ir užėmė aukščiausias vietas. Buvo paskirtas į Perudžos prefektūrą ir po dviejų mėnesių tapo savivaldybės buhalterijos vadovu. Būta ir kitokių darbo pasiūlymų, tačiau meilė kalbai, poezijai, muzikai, istorijai ir vietos tradicijoms jį susiejo su Udine ir Friuliu. 1907 m. vedė Liberą Campjeri. Antrojo pasaulinio karo metais šeima buvo pasitraukusi į Luką, o E. Karlečio biblioteka buvo išgrobstyta, 1924 m. pastatyta vila per bombordavimus nukentėjo.

E. Karletis buvo vienas svarbiausių 1919 m. įkurtos Friulų filologijos draugijos darbuotojų. Jis buvo šios draugijos iždininkas, jo administraciniai įgūdžiai buvo naudingi draugijai ir „Italų lingvistinio atlaso" leidiniui, 1923–1924 m. E. Karletis ėjo Friulų filologijos draugijos vadovo pareigas, daugiau kaip 20 metų buvo šios organizacijos generalinis sekretorius. Tarpukariu jis domėjosi Friulio kraštoryra, liaudies tradicijomis, friulų kalba, krašto liaudies žiniomis ir istorija. 1921 m. leidžiamam rinkiniui rinko friulų liaudies dainas, o 1926 m. redagavo A. Cardinio dainų leidinį. E. Karletis prisidėjo prie Udinės friulų teatro kūrimosi, rašė teatrui tekstus. Priklausė „Strolic furlan" redakcijai, publikavo daug straipsnių kalbotyros, literatūrologijos ir visuomeninio gyvenimo temomis. Prisidėjo prie 1935 m. išleisto friulų žodyno. E. Karletis žinomas kaip rašytojas ir poetas, jis buvo atviras savo meto literatūros naujovėms, pasižymėjo plačia literatūrine ir kalbine kompetencija. P. P. Pazolinis, kalbėdamas apie E. Karlečio poeziją, atkreipia dėmesį, kad E. Karletis Friulį myli kaip kolektyvinę, o ne kaip asmeninę tėvynę, nors jo eilės yra intymios ir galbūt šiek tiek skausmingos. Friulio tema E. Karlečio poezijoje labai ryški, suteikia kūriniams pusiausvyros. Pagal jo eiles yra sukurta muzikinių kūrinių.

Išnašos
-------

1. 1 2  Maria Cristina Cescutti. „CARLETTI ERCOLE (1877 - 1946)". DIZIONARIO BIOGRAFICO DEI FRIULANI. Nuoroda tikrinta 2021-10-30.

Bibliografija
-------------

* E. Karlečio bibliografija
| Bronicai*Бронницы* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

BronicaiBronicai

55°25′20″ š. pl. 38°15′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.42222°š. pl. 38.25833°r. ilg.﻿ / 55.42222; 38.25833﻿ (Bronicai)Koordinatės: 55°25′20″ š. pl. 38°15′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.42222°š. pl. 38.25833°r. ilg.﻿ / 55.42222; 38.25833﻿ (Bronicai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 21 814  |
| **Plotas** | 22 km² |
| **Tankumas** (2014) | 992 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Bronicai |

**Bronicai** (rus. *Бронницы*) – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, 52 km į pietryčius nuo Maskvos, prie Maskvos upės. Pro miestą eina „Uralo" plentas (M5) ir Maskvos mažasis žiedas (aplinkkelis). Už 13 km į Bronicų geležinkelio stotis prie Maskvos–Kursko linijos, yra prieplauka Maskvos upėje. Lengvoji pramonė (siuvimo, audimo), juvelyrikos dirbinių gamyba, taip pat metalo ir medienos apdirbimo, maisto pramonė.

Mieste yra 1705 m. statytas Arkangelo Mykolo soboras, XIX a. Ivano Gailestingojo ir Dievo Motinos Ėmimo Dangun cerkvės, varpinė, XIX a. kavalerijos kareivinės.

Istorija
--------

Bronicai (*Броничи*) 1453 m. minimi rašytiniuose šaltiniuose. Priklausė Maskvos kunigaikščių, vėliau Rusijos carų valdai. XVII a. įsteigtas žirgynas. 1781 m. Bronicai tapo miestu ir apskrities centru. 1812 m. miestą nuniokojo prancūzų kariauna.

1992 m. Bronicai tapo srities pavaldumo miestu.

* Arkangelo Mykolo soborasArkangelo Mykolo soboras
* VarpinėVarpinė
* Dievo Motinos Ėmimo Dangun cerkvė Dievo Motinos Ėmimo Dangun cerkvė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 74
| Salaca |
| --- |
|  „Angelų urvas" Salacoje |
| **Ilgis** | 95 km |
| **Baseino plotas** | 3420 km² |
| **Vidutinis debitas** | 31,3 m³/s |
| **Ištakos** | Burtniekas |
| **Žiotys** | Rygos įlanka |
| **Šalys** |  Latvija |

**Salaca** (lyv. *Salāts*, latv. *Salaca*, est. *Salatsi*) – upė Latvijos šiaurėje, Vidžemėje. Išteka iš ketvirtojo pagal dydį Latvijos ežero Burtnieko. Aukštupyje ir vidurupyje teka per Vidžemės aukštumos vakarinę dalį, žemupyje – per Pajūrio žemumą. Įteka į Rygos įlanką ties Salacgryva. Salacos baseino plots 3600 kv. km, 98 proc. baseino yra Latvijoje ir 2 proc. Estijoje.

Didesni intakai: kairieji Korgė (33 km), Jugla, Igė (49 km), Kirelė; dešinieji Ramata (30 km), Dzirnupė. Metinis nuotėkis – 1,54 km³.

Upė teka miškingomis vietovėmis, kerta devono eros raudonojo smiltainio uolienas. Upės slėnis yra apie 20 m gylio, siauras ir stačiais krantais, šalia upės yra vaizdingos atodangos ir urvai, kai kur susidarę slenksčiai. Upės plotis siekia 25-55 m, žiotyse – iki 200 m.

Prie Salacos įsikūrę miestai: Mazsalaca, Staicelė, Salacgryva.

Upėje gyvena 42 rūšių žuvys, iš jų 30 – gėlo vandens žuvys, tarp jų – ešeriai, lydekos, kuojos. Salaca yra labai svarbi lašišų populiacijai, nes čia yra daug jų neštaviečių. Upėje taip pat gausu nėgių, kurios tradiciškai gaudomos žiemą, joms migruojant upe žemyn.

Apsauga
-------

Saugant ypatingą upės aplinką 1977 m. įsteigtas Salacos slėnio gamtos parkas (nuo Mazsalacos iki Salacgryvos). Parkas (latviškai Salacas ielejas dabas parks) apima 6 251,5 ha teritoriją ir įeina į Šiaurės Vidžemės biosferos rezervatą bei Natura 2000 saugomų teritorijų tinklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Salaca*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XX (Rėv-Sal). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
2. 1 2  Irrigation in the Countries of the Former Soviet Union in Figures. Water reports, ISSN 1020–1203. Food & Agriculture Org. 1997. P. ISBN 9789251040713
3. ↑  Salacas baseins, upes.lv. Tikrinta 2020-12-02.
4. ↑  Salaca, Latvijas padomju enciklopēdija, t. 8 (Platp–Singa), Galvenā enciklopēdiju redakcija, Ryga, 1986 m.
5. 1 2  SALACA RIVER BASIN SHORT CHARACTERIZATION, g-feuerstein.com. Tikrinta 2020-12-01.
6. 1 2  Ceļotājs.lv, Salacas ieleja, archyvinė kopija, Ceļotājs.lv (tikrinta 2020 m. sausio 20 d.)
7. ↑  Dabas aizsardzības pārvalde, „Salacas ieleja", archyvinė kopija, daba.gov.lv (tikrinta 2015-12-10)
8. ↑  I.Godmanis, R.Vējonis, Dabas parka "Salacas ieleja" individuālie aizsardzības un izmantošanas noteikumi, archyvinė kopija, likumi.lv, 2009 (tikrinta 2015-12-10)
Erkolės de Roberčio portretas (Dž. Vazario 1568 m. „Le Vite" iliustracija)
**Erkolė de Robertis** (Erkolė iš Feraros, it. *Ercole de’ Roberti*, apie 1455−1496 m.) – italų ankstyvojo renesanso dailininkas, Feraros dailės mokyklos atstovas.

Biografija
----------

Erkolė de Robertis gimė apie 1450-ųjų viduryje tikriausiai Feraroje. Jis mokėsi Feraroje pas tapytoją Frančeską del Kosą. Vėliau jo biografiją parašęs Džordžas Vazaris suklydo teigdamas, kad Erkolė mokėsi pas Lorencą Kostą. Erkolė de Robertis dirbo kartu su F. del Kosa Bolonijoje, bei po 1470 m. buvo minimas Feraroje. Jo ankstyviausi darbai buvo įvairūs tapybos fragmentai Griffoni altoriui Šv. Petronijo bazilikoje Bolonijoje, kurio pagrindines paneles nutapė Frančeskas del Kosa. Erkolės sukurti Bentivoljo poros portretai artimi F. del Kosos stiliui, pasižymėjo emaliniu spalvų raiškumu, sudėtingų drapiruočių vaizdavimu ir šiek elegantiškumo linkme iškraipytomis anatoninėmis detalėmis. Jis padėjo F. del Kosai *Palazzo Schifanoia* freskų projektuose Feraroje. 1470-ųjų pabaigoje Erkolės sukurtas Šv. Lozoriaus altorius pražuvo 1945 m. antrojo pasaulinio karo metu Berlyne. 

1479 m. dailininkas paminėtas įkūręs nuosavas dirbtuves Feraroje. 1480−81 m. jis atliko altorinę tapybą Santa Maria in Porto bažnyčiai netoli Ravenos (dabar Breros pinakotekoje Milane). Šis kūrinys turėjo ryšių su venecijietiška altorine tapyba ir nuo to laiko Erkolė de Robertis derino Feraros ir Venecijos dailės mokyklų bruožus savo kūryboje. Viso išliko apie 35 Erkolės de Roberčio tapybos darbai. 1481 m. Erkolė de Robertis dirbo Bolonijoje, sukūrė freskas Šv. Petro bažnyčioje, kurias aukštai įvertino Dž. Vazaris, tačiau jos visos pražuvo, išskyrus vieną fragmentą (dabar Bolonijos pinakotekoje). Dailininko kūriniai savo detalumu, emocingumu ir agresyvumu atliepė tuometinės Šiaurės Europos religinės tapybos stilių. 1486 m. dailininką dvaro tapytoju pasamdė Feraros hercogas Erkolė I d'Estė. Juos jis išbuvo iki mirties 1496 m. Buvo sukūręs didelį freskų ciklą hercogų viloje Kupidono ir Psichės istorijos motyvais, tačiau jis neišliko. Pasak Dž. Vazario, dailininkas daug išgėrinėjo, o tai lėmė ankstyvą jo mirtį. Vėlyvaisiais gyvenimo metais Erkolė de Robertis užsiėmė skulptūros ir architektūros projektais, sukūrė raito hercogo skulptūrą ir Santa Maria in Vado bažnyčią. Viso apie 35 jo tapybos darbai išliko.

Darbų galerija
--------------

* „Šv. Apolonija", Griffoni altoriaus fragmentas, 1472−73 m. Luvras
* Santa Maria in Porto bažnyčios altorius, 1480−81 m. Breros pinakoteka
* „Džinevros Bentivoljo portretas", Nacionalinė Vašingtono dailės galerija
* „Pieta", 1482−86 m. Volkerio dailės galerija (Liverpulis)
* „Porcija ir Brutas", 1486−90 m. Kimberlio dailės galerija (Teksasas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ercole de’ Roberti** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono nacionalinės dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bronislovas Brazdžius** |
| --- |
| Gimė | 1926 m. balandžio 15 d.Gataučiai, Biržų aps. |
| Mirė | 2000 m. sausio 11 d. (73 metai)Klaipėda |
|  |
| Alma mater | 
* 1957 m. Kauno kunigų seminarija,
 |

**Bronislovas Brazdžius** (1926 m. balandžio 15 d. Gataučiuose, Biržų aps. – 2006 m. sausio 11 d. Klaipėdoje) – pedagogas, kunigas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1943 m. baigė Vabalninko progimnaziją, 1947 m. baigė Biržų gimnaziją, 1948–1951 m. mokytojavo Biržuose. 1952 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją. Kunigu įšventintas 1957 m. balandžio 17 d.

1957–1958 m. vikaras Varniuose, 1958–1961 m. Telšių Šv. Antano Paduviečio katedroje, 1961–1967 m. Klaipėdoje. 1967–1970 m. klebonas Gardamo Šv. Roko bažnyčioje, 1970–1973 m. Veiviržėnų Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčioje, 1973–1976 m. Švėkšnos Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje, 1976–1986 m. Salantų Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčioje. Nuo 1986 m. iki mirties Palangos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios altaristas. 2000 m. sausio 14 d. palaidotas Palangos bažnyčios šventoriuje.

Literatūra
----------

Kazys Misius. Iš Salantų bažnyčios ir parapijos istorijos. - Salantų bažnyčia. Žemaičių praeitis. - Vilniaus dailės akademijos leidykla, 2011. - T. 15. - P. 95.
Koordinatės: 26°28′ p. pl. 105°21′ v. ilg.﻿ / ﻿26.467°š. pl. 105.350°r. ilg.﻿ / 26.467; 105.350

Salos vaizdas
Salos pakrantė
**Sala i Gomesas** (isp. *Isla Sala y Gómez, Isla Salas y Gómez*) – maža negyvenama sala Ramiojo vandenyno rytuose, 3210 km nuo Čilės krantų, 391 km į šiaurės rytus nuo Velykų salos (artimiausia sausuma). Priskiriamos Valparaiso regionui, Velykų salos provincijai. Plotas – 0,15 km².

Salą sudaro dvi uolingos plokščios salos, jungiamos siauros sąsmaukos. Aukščiausia vieta (30 m) yra rytinės uolos pietiniame krante, kuris skardžiu leidžiasi į jūrą. Visa salos pakrantė uolėta, todėl net esant ramiam orui prisišvartuoti sudėtinga. Sala i Gomesas yra vulkaninės kilmės povandeninio kalnagūbrio iškyšulys. Augalijos beveik nėra, saloje peri jūriniai paukščiai. Sala i Gomesas bei aplinkiniai vandenys paskelbti jūriniu draustiniu, saloje yra 1994 m. pastatytas automatinis cunamių stebėjimo įrenginys bei švyturys.

Salą iki europiečių atvykimo žinoję Velykų salos rapanujai, kurie ją vadino *Motu Motiro Hiva* arba *Manu Motu Motiro Hiva*. Jie saloje rinkdavę paukščių kiaušinius. 1793 m. salą pasiekė ispanų jūrininkas Chosė Salasas Valdesas (*José Salas Valdés*), o vėliau Chosė Manuelis Gomesas (*José Manuel Gómez*). Pagal šiuos jūrininkus suteiktas salos vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sãla i Gòmesas



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sala i Gomesas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Bronislavas Rimkus** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. rugsėjo 17 d. (82 metai)Andrioniškis, Anykščių rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Palmira |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, Kupiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 
* 1982 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla,
* 1998 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas

 |

**Bronislavas Rimkus** (g. 1940 m. rugsėjo 17 d. Andrioniškyje, Anykščių rajonas) – Lietuvos pedagogas, Kupiškio rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą, 1998 m. baigė edukologiją Vilniaus Gedimino technikos universitete, magistras.

1964–1975 m. Troškūnų profesinės technikos mokyklos gamybinio mokymo meistras, 1975–1982 m. Aukštakalnio ir Surdegio kolūkių pirmininkų pavaduotojas. 1982–1985 m. Troškūnų 2-osios kaimo profesinės technikos mokyklos direktoriaus pavaduotojas mokomajam ir auklėjamajam darbui, 1985–1987 m. Anykščių profesinės technikos mokyklos Troškūnų filialo vedėjas. 1987–1990 m. Kupiškio profesinės technikos mokyklos statybos direkcijos direktorius. Jam vadovaujant Kupiškyje pastatytas 450 vietų mokomasis pastatas, mokomosios – gamybinės dirbtuvės, du bendrabučiai po 200 vietų, 45 butų gyvenamasis namas, automobilių ir traktorių šildomi garažai, 60 vietų pastogė žemės ūkio technikai laikyti, autodromas, traktorodromas, mašinų plovykla, įrengtas stadionas ir sporto aikštelės. Nuo 1990 m. Kupiškio žemės ūkio mokyklos, dab. Kupiškio technologijos ir verslo mokykla, direktorius. 1991 m. įkūrė šios mokyklos mokomąjį žemdirbystės ūkį, 1995–1996 m. įrengė mokomąją gyvulių fermą. Jo iniciatyva mokomojo komplekso teritorijoje įveistas parkas ir sodas. Vėliau pensininkas.

Tėvynės sąjungos narys. 2008-2011 m.  ir nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronislavas RIMKUS. Anykštėnų biografijų žinynas
2. ↑  Vyriausioji rinkimų komisija Archyvuota kopija 2010-01-09 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
**Bronislavas Kvedaras** (g. 1934 m. balandžio 8 d. Šalinėnuose, Antalieptės valsčius) – Lietuvos matematikas, fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1959 m. baigė Vilniaus universitetą. 1967 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas.

Nuo 1959 m. dirbo Fizikos ir matematikos institute, 1967–1977 m. Programavimo ir uždavinių sprendimo sektoriaus vadovas. 1977–2003 dirbo Matematikos ir informatikos institute, 1977–1997 m. Diferencinių lygčių skyriaus vadovas. 1966–1992 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, 1991–2002 m. – Vytauto Didžiojo universiteto, 1994–2000 m. – Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas, nuo 1980 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Svarbiausių tyrimų sritys: išsigimusiųjų elipsinių lygčių analizinė teorija, diferencinių operatorių tikrinių reikšmių skaičiavimas.

Bibliografija
-------------

* Skaičiavimo metodai, su M. Sapagovu, 1974 m.
* Matricų teorija, 2 d. 1999-2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronislavas Kvedaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 375 psl.
| **Barbara Grunewald** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. (~72 metai) Bonoje, Vokietija |
|  |
| Veikla | teisininkė, Kelno universiteto profesorė |
| Sritis | civilinė teisė, civilistika |
| Organizacijos | Kelno universiteto Teisės fakultetas |
| Pareigos | Įmonių teisės instituto direktorė |
|  |
| Išsilavinimas | 1987 m. habilituota daktarė, Kelno u. |
| Alma mater | 1980 m. Bylefeldo universitetas |

**Barbara Grunewald** (g. 1951 m. Bonoje, Vokietija) – vokiečių teisininkė, teisėtyrininkė civilistė, Kelno universiteto (KU) profesorė, KU Teisės fakulteto Įmonių teisės instituto direktorė, habilituota teisės mokslų daktarė.

Tėvas civilistas Joachim Gernhuber.

Biografija
----------

Studijavo teisę Bylefelde, Tiubingene ir Londone. 1980 metais Bylefeldo universitete apgynė disertaciją tema „Takoskyra tarp teisės ir dalyko trūkumų atsakomybės pirkimo atveju" (vok. *Grenzziehung zwischen der Rechts- und der Sachmängelhaftung beim Kauf*), teisės mokslų daktarė (*Dr. iur.*). Marcus Lutter mokslo asistentė (Bonos universitetas). 1987 metais Bonos universitete apgynė habilitaciją tema „Pašalinimas iš įmonės ir draugijos" (vok. *Ausschluss aus Gesellschaft und Verein*).

Nuo 2006 m. įkurto Įmonių teisės instituto direktorė. Nuo 2011 m. balandžio KU Teisės fakulteto dekanė.

Bibliografija
-------------

* Civilinė teisė // Bürgerliches Recht. 8. Aufl. Beck, München 2009. ISBN 978-3406595189
* Įmonių teisė // Gesellschaftsrecht. 6. Aufl. Mohr Siebeck, Tübingen 2005. ISBN 3-16-148594-7
* Pirkimų teisė // Kaufrecht. Mohr Siebeck, Tübingen 2005. ISBN 978-3-16-148360-8

Šaltiniai
---------

* Kelno u. inf.
Bangų jūros padėtis (Nr. 4, *Mare Undarum*) matomosios Mėnulio pusės rytinėje dalyje
**Bangų jūra** (lot. *Mare Undarum*, 7° š. pl. 64° r. ilg.﻿ / ﻿7°š. pl. 64°r. ilg.﻿ / 7; 64) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės rytiniame pakraštyje.

 Bangų jūros baseinas
Bangų jūra (4, žr. schemą) yra netaisyklingos formos sustingusios lavos laukymė, esanti į pietryčius nuo Krizių jūros (1). Ją nuo Krizių jūros skiria Firmiko krateris (*Firmicus*, 6). Šiek tiek į pietvakarius yra mažesnė Putos jūra. Bangų jūros skersmuo 243 km. Pagal plotą (21 000 km²), tai labiau Mėnulio ežeras nei jūra. Jos baseine yra keletas erodavusių kraterių. Šiek tiek į pietryčius nuo centro − didelis Dubiago krateris (*Dubyago*, skersmuo 51 km, 4°24′š. pl. 70°00′r. ilg.﻿ / ﻿4.4°š. pl. 70°r. ilg.﻿ / 4.4; 70).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Moore, Patrick; Rees, Robin. *Patrick Moore's Data Book of Astronomy*. Cambridge University Press, 2014, p. 48
2. ↑  *The Cambridge Photographic Moon Atlas*. Cambridge University Press, 2012, p. 33
| *Tomb Raider Chronicles* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Core Design |
| Leidėjas | Eidos Interactive |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2000 m. |
|
| Žanras (-ai) | nuotykių, veiksmo |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ESRB: Teen |
| **Platforma** | PlayStation, Windows,  Mac, Dreamcast |
| Versija |  |
| Variklis |  |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas |  |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | *Tomb Raider: The Last Revelation* |
| Kitos dalys | Tomb Raider |
|  |

**Tomb Raider Chronicles** (kitaip „Tomb Raider V: Chronicles")  – 2000 m. videožaidimas „PlayStation", „Windows", „Mac" ir „Dreamcast" sistemoms. Tai vieno žaidėjo nuotykių ir veiksmo žaidimas, 5-oji „Tomb Raider" žaidimų serijos dalis, pasakojanti apie anglų archeologės Laros Kroft nuotykius.

Vėliau žaidimas publikuotas „PlayStation Network" ir „Steam" tinkluose, GOG.com sistemoje. Bendri žaidimo pardavimai siekė apie 1,5 mln. kopijų. Metacritic svetainės kritikų apžvalgų įvertinimų suvestinės vidurkis − 63 balai iš 100 („PlayStation" platformai).

Apie žaidimą
------------

„Tomb Raider Chronicles" yra vieno žaidėjo žaidžiamas nuotykių-veiksmo žaidimas. Veiksmas vyksta kompiuterinės 3D grafikos aplinkoje iš trečiojo asmens perspektyvos. Žaidimo kūrėjai − britų „Core Design" studija, leidėjas − „Eidos Interactive". Žaidimas menkai skiriasi nuo ankstesnio „Tomb Raider: The Last Revelation" žaidimo, nes abu paremti tuo pačiu žaidimo varikliu. Įvesti keli nauji Laros judesiai: sugebėjimas eiti ištemptu lynu, sugebėjimas pralysti pro siaurą plyšį persiverčiant ir galėjimas supuotis pakibus rankomis ant sijų. Žaidime Larai tradiciškai reikia įveikti įvairias kliūtis šokinėjant, plaukiant, kovojant su priešininkais, bei sprendžiant patekimo galvosūkius norint gauti ieškomą senovinį artefaktą. Žaidimo kambariuose išslapstyti 36 trofėjai − auksinės rožės.

„Tomb Raider Chronicles" yra ženkliai trumpesnis nei „Tomb Raider: The Last Revelation". Veiksmas prasideda prie paminklo Larai Kroft, nes ji, spėjama, yra žuvusi („Tomb Raider: The Last Revelation" pabaiga). Laros draugai susirenka Kroft rūmuose ir dalijasi prisiminimais apie Laros žygius. Žaidime atskleidžiamos 4 nežinomos Laros artefaktų paieškos misijos skirtingose pasaulio vietose:

* Roma. Paieškos artefaktas − Filosofinis akmuo;
* Rusų bazė ir povandeninis laivas, Barenco jūra. Paieškos artefaktas − Lemties ietis;
* Juodoji sala, Airija. Paieškos artefaktas − Demonų knyga (epizodas iš Laros Kroft vaikystės);
* „Van Croy Industries" dangoraižis, Niujorkas. Paieškos artefaktas − Iris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  hd.square-enix.com, p. 15
2. ↑  metacritic.com

Nuorodos
--------

* tombraidergirl.com Archyvuota kopija 2015-07-01 iš Wayback Machine projekto.
* tombraiderchronicles.com
* tombraiders.net
| **Barbara Stanwyck** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1907 m. liepos 16 d.Bruklinas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1990 m. sausio 20 d. (82 metai)Santa Monika, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | aktorė, modelis, šokėja |

**Barbara Stenvik** (angl. *Barbara Stanwyck*, tikrasis vardas *Ruby Catherine Stevens*, 1907 m. liepos 16 d. Bruklinas (Niujorkas), JAV – 1990 m. sausio 20 d. Santa Monika, JAV) – amerikiečių aktorė, modelis ir šokėja. Populiarumo viršūnę buvo pasiekusi 4-ajame ir 5-ajame dešimtmečiuose. „Auksinio gaublio", „Emmy", „Oskaro", JAV Kino aktorių gildijos apdovanojimų laimėtoja. Tarp geriausių per pastaruosius 100 metų amerikiečių moterų kino aktorių Amerikos kino institutas jai skyrė 12-ą vietą. Holivudo šlovės alėjoje jos garbei įspausta žvaigždė.

Biografija
----------

B. Stenvik užaugo našlaičių namuose Brukline. Būdama 13-os pradėjo pati užsidirbti pragyvenimui, 15-os tapo modeliu ir viena iš Brodvėjaus spektakliuose „Zigfeldo beprotybės" („Ziegfeld Follies") šokančių merginų.

1927 m. debiutavo nebyliajame kine. Per savo kino karjerą ji vaidino 100-e filmų. Keturis kartus nominuota „Oskarui". Dažnai vaidindavo vesternuose ir nuaro filmuose.

B. Stenvik geriausiai sekėsi atlikti lemtingų moterų ir nusikaltėlių vaidmenis. Jos personažas Filis Ditrichson iš filmo „Dviguba kompensacija" („Double Indemnity", 1944) Amerikos kino instituto sąraše „100 herojų ir piktadarių" užima 8-ą vietą (2003), 98-ą vietą žurnalo „Premiere Magazine" „100-o geriausių visų laikų vaidmenų sąraše" (2006) ir 58-ą vietą tarp „100-o geriausių visų laikų filmų personažų".

Dažnai bendradarbiavo su režisieriais S. B. Demilu, F. Langu ir F. Kapra.

1986 m. baigusi aktorės karjerą atsidėjo labdarai.

B. Stenvik buvo ištekėjusi du kartus, savo vaikų neturėjo, 1932 m. įsivaikino 10-ies mėnesių berniuką. Ji mirė 1990 m. nuo širdies nepakankamumo.

Filmografija
------------

* B. Stenvik filmografija

Išnašos
-------

1. ↑  Callahan, Dan. *Barbara Stanwyck: The Miracle Woman*. Jackson: University Press of Mississippi, p. 9, 2012. ISBN 978-1-61703-183-0.
2. ↑  imdb.com: Barbara Stanwyck. Nuoroda tikrinta 2023-02-20
3. ↑  Callahan, Dan. *Barbara Stanwyck: The Miracle Woman*. Jackson: University Press of Mississippi, p. 36-38, 2012. ISBN 978-1-61703-183-0.
4. ↑  Wayne, Jane. *Life and Loves of Barbara Stanwyck*. London: JR Books Ltd, p. 37, 2009. ISBN 978-1-906217-94-5
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiame straipsnyje aprašoma **Barbadoso ryšių** sistema.

Istorija
--------

Raudonoji linija (angl. *All Red Line*) – 1902 m. sukurta britų imperijos šalis ir kolonijas siejanti telegrafo linija. Ji ėjo ir per Barbadoso teritoriją.
Barbadoso ryšių sistemos pradėtos diegti jau apie 1840 metus. Pirmoji telefono linija šalyje buvo nutiesta 1884 m. Dar po kelerių metų šalis buvo sujungta ir telegrafo linijomis. 1935 m. šalyje įdiegtos radijo stotelės.

Telefonai
---------

* Telefonų linijų skaičius – 134 900 (2005)
* Mobiliųjų telefonų skaičius – 237 100 (2006)

Televizija ir radijas
---------------------

* Radijo stočių skaičius – AM 2, FM 6 (2004)
* Radijo aparatų skaičius – 237 000 (1997)
* Televizijos stočių skaičius – 1 (ir 2 kabelinės stotys) (2004)
* Televizorių skaičius – 76 000 (1997)

Internetas
----------

* Šalies interneto kodas – .BB
* Interneto vartotojai – 160 000 (2005)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Lactarius deterrimus** |
| --- |
| Eglyninė rudmėsė (Lactarius deterrimus)Eglyninė rudmėsė(*Lactarius deterrimus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Eglyninė rudmėsė  *( Lactarius deterrimus)* |

 |
| Binomas |
| ***Lactarius deterrimus***Gröger, 1968 |
|  Index Fungorum |

**Eglyninė rudmėsė** arba **ruduokė** (*Lactarius deterrimus*) – ūmėdinių (*Russulaceae*) šeimos grybas, priklausantis piengrybių genčiai.

Grybo kepurėlė 5-12 cm skersmens, iš pradžių išgaubta, vėliau paplokščia, vidurys įdubęs, kraštai užlinkę žemyn. Luobelė priaugusi prie tramos. Kepurėlė rausvai oranžinės, nešvariai ochrinės spalvos, su žalsvomis dėmėmis. Lakšteliai priaugtiniai, rudai raudoni. Trama morkų, kreminės spalvos, malonaus kvapo.

Auga vasaros pabaigoje ir rudenį grupelėmis, eglynuose, sudaro mikorizę su eglėmis. I kategorijos valgomasis grybas, bet kirmijantis. Vartojamas sūdytas, marinuotas.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Eglyninė rudmėsė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| **Liškiavos daugiafunkcis centras** |
| [[Vaizdas:|Liškiavos daugiafunkcis centras herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Liškiavos daugiafunkcis centras|250px]] |
| **Adresas** | Mokyklos g. 3, Vilkiautinis |
| **Direktorius(-ė)** | Vita Barišauskienė |
| **Mokinių skaičius** | 103 |
| **Įkūrimo data** | 1782 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 19 |

**Varėnos rajono Liškiavos daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Vilkiautinyje (Varėnos raj.), vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190109139. Steigėjas Varėnos rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Pirmą kartą Liškiavoje parapijinė mokyklėlė paminėta 1782 m. Ji veikė Liškiavos vienuolyne, joje mokėsi 9 mokiniai. 1819 m. minima, kad Liškiavos parapijos mokykloje mokėsi 34 berniukai. 1821 m. Liškiavos parapijos klebonas Jarmalavičius pranešė valdžiai, kad mokykla veikia buvusiame vienuolyno refektoriume ir joje žiemą mokosi 54 vaikai, o vasarą – 21. Po 1831 m. sukilimo Liškiavos mokykla, kaip ir daugelis Lietuvoje, buvo uždaryta.

1899 m. caro valdžia Liškiavoje pastatė mūrinę mokyklą. Joje dirbo mokytojas rusas ir buvo dėstoma rusų kalba. Veikė keturios klasės. 1915 m. Liškiavą užėmus vokiečiams, šioje mokykloje pradėta vaikus mokyti lietuviškai.

Tarpukario laikais mokytojavo Šidlauskas, Kutienė ir kiti. Tarpukario metais Liškiavos mokykloje mokėsi apie 50 mokinių, veikė ateitininkų, pavasarininkų, jaunųjų ūkininkų būreliai. Mokykla tebeveikė ir užėjus Antrajam pasauliniam karui. 1947 m. ji buvo perorganizuota į septynmetę. 1949 m. mokėsi 58 mokiniai, 1950 m. – 62, 1951 m. mokyklos mokinių skaičius išaugo iki 199 ir ji persikėlė į naujas buvusio vienuolyno patalpas. Į penktą klasę mokiniai atvykdavo baigę aplinkinių kaimų pradines mokyklas. 1954–1955 m. mokykla iš septynmetės pradeda peraugti į vidurinę, atsirado 8 ir 9 klasės, o 1958 m. išleista pirmoji 19 abiturientų laida. Mokykloje tuo metu mokėsi 215 mokinių.

1975 m. greta esančiame Vilkiautinio kaime, kur buvo įsikūręs Liškiavos kolūkio centras, pastatyta nauja vidurinė mokykla. Į ją po 1976 m. žiemos atostogų ir buvo persikelta, išlaikydama senąjį pavadinimą. 1994 m. vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą.

Direktoriai
-----------

* 1946 m. Jonas Ūža, Juozas Mikelionis
* 1964 m. Algimantas Ragauskas
* 2001 m. Irena Baliukonienė
* 2004 m. Vita Barišauskienė

Mokiniai
--------

Liškiavos vidurinė mokykla išleido 37 abiturientų laidas, ją baigė 538 moksleiviai. Dažniausiai mokyklos auklėtiniai rinkosi techninį, pedagoginį, ekonominį, žemės ūkio išsilavinimą.

Nuorodos
--------

1. ↑  Varėnos r. Liškiavos daugiafunkcis centras. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-06-17).

* Oficiali svetainė
**Tomcat** (*Catalina*, *Apache Jakarta Tomcat*) – tai Java parašytas daugiaplatformis savarankiškas HTTP (žiniatinklio) Serveris, palaikantis servletus ir JavaServer Pages.
Pradėtas kaip komercinis Sun Microsystems serveris, jis vėliau buvo atiduotas Apache ir paverstas atviro kodo projektu.

*Tomcat* veikia įvairiose OS: Linux, Windows, Solaris ir kitose. JSP puslapius į servletus kompiliuoja Jasper kompiliatorius. Paskutinė stabili versija – 6.0.16, palaikanti servletų 2.4 ir JSP 2.0 specifikacijas.

Įvairiuose testuose tarp serverių, palaikančių servletus, *Tomcat* visada yra tarp lyderių. *Tomcat* yra oficiali pavyzdinė servletų ir JSP technologijų realizacija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Brittain, Jason & Darwin, Ian F. *Tomcat: The Definitive Guide* (1st ed.), O'Reilly Media, p. 320, ISBN 978-0596003180. Nuoroda tikrinta 11 gruodžio 2020
2. ↑  Davidson, James Duncan (2014-11-14). „What was the history of Tomcat inside Sun before it was open-sourced?". *Quora*. Nuoroda tikrinta 2018-07-25.

Nuorodos
--------

* Apache Jakarta Tomcat svetainė **(**angl.**)**
*Šis straipsnis apie Volgos intaką. Apie Angaros intaką skaitykite straipsnyje Oka (Angara).*

| Oka |
| --- |
| Oka Žemutiniame Naugarde Oka Žemutiniame Naugarde |
| **Ilgis** | 1500 km |
| **Baseino plotas** | 245 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1300 m³/s |
| **Ištakos** | Vidurio Rusijos aukštuma |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusija |
|  |
|  **Vikiteka** | Oka |

**Oka** (rus. *Ока*) – upė europinėje Rusijos dalyje; didžiausias dešinysis Volgos intakas. Upės ilgis 1500 km, baseino plotas – 245 tūkst. km².

Prasideda Vidurio Rusijos aukštumos centrinėje dalyje, aukštupyje teka į šiaurę, toliau Rytų Europos lyguma teka daugiausia į šiaurės vakarus. Prateka šias Rusijos sritis: Oriolo, Tulos, Kalugos, Maskvos, Riazanės, Vladimiro, Žemutinio Naugardo.

Didžiausi Okos intakai: Osiotras, Para, Bezputa, Pronia, Tioša, Mokša, Upa (dešinieji), Cna, Protva, Ugra, Žizdra, Maskva, Kliazma, Pra, Gusia, Nara, Lopasnia (kairieji).

Okos poplūdis aukštupyje tęsiasi balandžio-gegužės mėnesiais, žemupyje – iki birželio pradžios. Taip pat būdingi vasaros liūčių sukelti poplūdžiai. Upė būna užšalusi aukštupyje nuo lapkričio ar sausio pradžios iki kovo pabaigos arba balandžio, žemupyje – nuo spalio pabaigos ar gruodžio iki gegužės pradžios. Oka laivuojama nuo Čekalino, reguliari laivyba – nuo Serpuchovo.

Pavadinimo kilmė neaiški, nors egzistuoja daug hipotezių, kurių dvi autoretetingiausios: baltiškoji (senovės lietuvių kalba *aka* 'šaltinis') ir finiškoji (*joki* 'upė'), pagal tai kad iki rusų atėjimo Okos aukštupį gyveno baltų gentys, o vidurupy ir žemupy – finų.

Upė prateka šiuos didesnius miestus: Oriolą, Kalugą, Aleksiną, Serpuchovą, Stupiną, Kolomną, Riazanę, Kasimovą, Muromą, Pavlovą, Dzeržinską, Žemutinį Naugardą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 315
**Tomislav Prekratič**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1985 m. sausio 13 d. (38 metai) |
| Gimimo vieta | Kroatija |
| Ūgis | 180 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2004–2005  2005–2009  2009–2010  2010-2011  2011  2012–2013  2013 | Kroatija NK Lučko  Kroatija NK Polet Buševec Kroatija NK HAŠK Zagreb Austrija SC Landskron Lietuva FK Žalgiris VilniusAustrija SC LandskronKroatija Kurilovec | 00 0(0)37 0(7)24 0(0)0? 0(?)05 0(0)0? 0(?)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2012. |

**Tomislavas Prekratičius** (g. 1985 m. sausio 13 d.) – Kroatijos futbolininkas, saugas.

Karjera
-------

Rungtyniavo įvairiose Kroatijos žemesnių lygų komandose.

Atstovavo SC Landskron žaidusiai Austrijos regioninėje lygoje. 

2011 m. pasirašė sutartį su Vilniaus „Žalgiriu". Po 2011 m. A lygos sezono sutartis su žaidėju nebuvo pratęsta.

2012 m. rungtyniavo Autrijoje SC Landskron, o 2013 m. – NK Kurilovec (Kroatija).

Nuo 2014 m. rungtyniavo Austrijos regioninės lygos klubuose: SK Maria Saal, SV Heiligenkreuz, SC Grafenschachen/SC Pinkafeld II ir SC Hochwolkersdorf.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Transfermarkt
* futbolinis.lt
| Liūlinės II pilkapynas |
| --- |
| Pilkapynas nuo kelio  **4406**  Švenčionėliai–Melagėnai–Sariai  |
| 

Liūlinės II pilkapynasLiūlinės II pilkapynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°06′15″š. pl. 25°57′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.104092°š. pl. 25.956803°r. ilg.﻿ / 55.104092; 25.956803Koordinatės: 55°06′15″š. pl. 25°57′24″r. ilg.﻿ / ﻿55.104092°š. pl. 25.956803°r. ilg.﻿ / 55.104092; 25.956803 |

 |
| Vieta | Švenčionių rajonas |
| Seniūnija | Sarių seniūnija |
| Plotas | 7303 m² |
| Naudotas | IX a.–XIII a. |
| Žvalgytas | 1971 m. |
| Tirtas | 1979 m. m. |
| Registro Nr. | A1083P / u. k. 3443 |

**Liūlinės II pilkapynas** – pilkapynas Švenčionių rajone, Švenčionėlių miškų urėdijos Žeimenos girininkijos Rinkūnų miško 139 kvartalo pietvakarinėje dalyje, tarp kelio  **4406**  Švenčionėliai–Melagėnai–Sariai  ir Vilniaus–Turmanto geležinkelio.

Aprašymas
---------

Pilkapyną sudaro trys trikampiu išsidėstę smėlio sampilai (atstumai nuo 25-30 m iki 50-55 m). Sampilų skersmenys – 35, 11 ir 8 m, aukščiai atitinkamai 2, 0,5 ir 0,35 m. Didžiausias sampilas yra pilkapyno šiaurės rytuose, nupjauto kūgio pavidalo, jo viršuje yra 3,5 m pločio bei 0,4 gylio griovio juosiamas apie 12 m skersmens ir 0,6 m aukščio suploto pusrutulio pavidalo sampilas, viršuje matosi sena duobė. Didžiausias sampilas juosiamas maždaug 4,5 m pločio ir 0,55 m gylio griovys. Mažesnieji sampilai sulėkštėję, juos juosę grioviai užslinkę. Pilkapių akmenų vainikai suardyti, likę du vidutiniai akmenys.

Pilkapyną 1971 m. žvalgė Istorijos institutas, 1979 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba. Pagal pilkapių išvaizdą spėta, kad juose IX a.–XIII a. buvo laidojami Nalšios mirusieji.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Liūlinės pilkapynas II". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
| *Ōkami* |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | Clover Studio (PS2)Ready at Dawn (Wii) |
| Leidėjas | Capcom |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | {{{išleidimo data}}} |
|
| Žanras (-ai) | Veiksmo-nuotykių |
| Režimas | Vieno žaidėjo |
|
| Reitingai | ACB: MCERO: AESRB: T+PEGI: 12+ |
| **Platforma** | PlayStation 2, Wii |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai | – |
| Platinimas | DVD, Wii Optical Disc |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | *Ōkamiden* |
| www.okami-game.com |

**Ōkami​** (pažodžiui jap. 大神 reiškia 'didis dievas (dvasia)', arba 'vilkas' jei rašoma 狼) – kompiuterinis veiksmo-nuotykių žaidimas, kurį sukūrė „Clover Studio", o 2006 m. balandžio 20 d. išleido „Capcom". „Sony" PlayStation 2 versija išleista Japonijoje ir Šiaurės Amerikoje 2006 m. ir tik 2007 m. pasiekė Europą ir Australiją. Nepaisant „Clover Studio" užsidarymo, praėjus keliems mėnesiams po žaidimo premjeros, Nintendo Wii versija buvo paleista į rinką „Ready at Dawn" studijos 2008-ųjų balandį Šiaurės Amerikoje, birželį – Europoje ir 2009-ųjų spalį Japonijoje.

Veiksmas vyksta beveik tradicinėje senovės Japonijoje, kur susipina kelios tautinės legendos. Pagrindinė veikėja yra šintoizmo saulės dievybė Amaterasu, pasivertusi balto vilko pavidalu ir bando išgelbėti šalies gyventojus. Amaterasu (dar praminta *Ammy*) lytis nėra nusakyta žaidimo kūrėjų, tačiau tautosakoje ji turi moters kūną, tad daugumos gerbėjų laikoma *ja*. Žadimui būdingas išskirtinis sumi-e vizualinis stilius.

2010 m. rugsėjo 30 d. pasirodė tęsinys, *Ōkamiden*, skirtas Nintendo DS konsolei.

Žaidimas susižėrė beveik aukščiausius įvertinimus iš populiariausių vertinimo svetainių, tokių kaip Metacritic (93/100 PS2, 90/100 Wii), GameRankings (92,65 % PS2, 89,80 % Wii) ir pan.

Nuorodos
--------

* *Ōkami* iliustracijų galerija
Okanagano dykuma
**Okanagano dykuma**,  *Nk’mipo dykuma* (angl. *Okanagan desert; Nk'mip desert*) – pusdykumė Pietų Okanagano regione Britų Kolumbijoje (Kanada) apie *Osoyoos* ežerą, paprastai vadinama dykuma. Iš tiesų tai krūmokšnių stepė (angl. *shrub steppe*), oficialiai vadinama *Osoyoos sausrine biotine zona* (angl. *Osoyoos Arid Biotic Zone*).

Vasarą šiame rajone oro temperatūra reguliariai viršija 38˚C, o daug kur per metus iškrenta 250–300 mm kritulių. Šioje teritorijoje auga kelios rūšys augalų, kurie neaptinkami niekur kitur Kanadoje. Šios specifinės rūšys skiria Okanagano dykumą nuo kitų sausringų Britų Kolumbijos rajonų.

Keliose Okanagano dykumos vietovės irigacija leido įveisti vynuogynus.
  
Vietinių indėnų savivaldos organas *Osoyoos Indian Band* turi organizavęs *Nk’mipo dykumos kultūrinį centrą* (angl. *Nk'mip Desert Cultural Centre*), kuris yra dalis kurortinio ir vyndarystės komplekso. Šis centras organizuoja ekskursijas į dykumą. Panašia veikla užsiima ir *Okanagano dykumos draugija* (angl. *Okanagan Desert Society*).

Nuorodos
--------

1. ↑  Dyer, Orville. 2002. List of Species at Risk: South Okanagan-Similkameen Conservation Program Study Area updated to May, 2002. Ministry of Water, Land and Air Protection, Penticton, British Columbia.

* Osoyoos ežeras, apie kurį yra Okanagano dykuma {Google Maps)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Nordasgren. *Nord*, dan. *Nord* |
| --- |
| *Nordo stotis 1967 m.* |
|  |
| 

NordasNordas

81°36′00″ š. pl. 16°40′00″ v. ilg.﻿ / ﻿81.60000°š. pl. 16.66667°r. ilg.﻿ / 81.60000; 16.66667﻿ (Nordas)Koordinatės: 81°36′00″ š. pl. 16°40′00″ v. ilg.﻿ / ﻿81.60000°š. pl. 16.66667°r. ilg.﻿ / 81.60000; 16.66667﻿ (Nordas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3)------ vasaros: (UTC-2) |
|  |
| **Valstybė** | Danijos vėliava Danija |
| **Autonomija** | Grenlandija Grenlandija |
| **Teritorija** | Šiaurės Rytų Grenlandijos nacionalinis parkas |
|  |
| **Gyventojų** () | 5  |

**Nordo tyrimų stotis** – labiausiai į šiaurę nutolusi nuolat apgyvendinta vieta visoje Grenlandijoje (šiauriau esančiose Pirio Žemėje įsikūrusiose Bronlundhuso ir Kapitono Haraldo Moltkės stotyse tyrinėtojai negyvena nuolat).

Geografinė padėtis
------------------

Ši mokslinė ir karinė bazė, įsikūrusi Princesės Ingeborgos pusiasalyje esančioje Kronprinco Kristiano Žemėje, yra nutolusi nuo Šiaurės ašigalio 924 km. Ji įeina į Šiaurės Rytų Grenlandijos nacionalinio parko sudėtį. Bazėje, kurią sudaro 35 pastatai, nuolat gyvena 5 Danijos kariškiai, kurių pamaina čia tarnauja 26 mėnesius. Vasarą į tyrimų stotį gali atvykti dar 20 mokslininkų ir aptarnaujančio personalo.

Nordo pasiekti laivu beveik neįmanoma. Ledai čia pratirpsta ir sudaro sąlygas priplaukti tik kas 5 ar 10 metų.

Istorija
--------

Nordo tyrimų stotis pastatyta 1952–1956 m. Tuomet ji atliko telekomunikacijų ir meteorologinės stoties funkcijas. Ji buvo reikalinga, nes Tulo oro bazei Kasuitsupo savivaldybėje reikėjo tikslesnių orų prognozių. Tyrimų stotis uždaryta 1972 m.

1975 m. Nordas vėl buvo atidarytas, tačiau jau kaip karinė bazė, valdoma Danijos gynybos komiteto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Paranagva*Paranaguá* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

ParanagvaParanagva

25°31′15″ p. pl. 48°30′34″ v. ilg.﻿ / ﻿25.52083°š. pl. 48.50944°r. ilg.﻿ / 25.52083; 48.50944﻿ (Paranagva)Koordinatės: 25°31′15″ p. pl. 48°30′34″ v. ilg.﻿ / ﻿25.52083°š. pl. 48.50944°r. ilg.﻿ / 25.52083; 48.50944﻿ (Paranagva) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3)------ vasaros: (UTC-2) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietų regionas |
| **Valstija** | Parana (valstija) Parana (valstija) |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1648 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2013) | 148 232  |
| **Plotas** | 826 km² |
| **Tankumas** (2013) | 179 žm./km² |
| **Altitudė** | 5 m |

**Paranagva** (port. *Paranaguá*) – miestas pietų Brazilijoje, Paranos valstijoje, prie Atlanto vandenyno, į rytus nuo Kuritibos. Miestas stovi Sera do Maro kalnagūbrio papėdėje. Prekybos uostas, pro kurį išvežami javai, kava, sojos, matė, medvilnė, odos, bananai, cukrus, popierius, mediena. Geležinkelis ir plentas į Kuritibą, plentas į Asunsjoną (Paragvajus). Chemijos, maisto (kavos, matės) pramonė. Pajūrio kurortas (paplūdimiai). Turizmas. Veikia archeologijos ir etnologijos muziejus (buvusioje jėzuitų kolegijoje), išlikęs fortas, kiti kolonijinio laikotarpio architektūros statiniai, Šv. Benedikto bažnyčia, XVII a. fontanas.

Istorija
--------

Paranagva buvo įkurta 1585 m. o miesto teisės suteiktos 1648 m.
| **Bronislovas Kurkulis** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. kovo 25 d.Margės, Šimonių valsčius |
| Mirė | 2013 m. spalio 26 d. (79 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | filologas, vertėjas |
| Partija | 1968 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1957 m. Vilniaus universitetas |

**Bronislovas Kurkulis** (1934 m. kovo 25 d. Margėse, Šimonių valsčius – 2013 m. spalio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos filologas, vertėjas.

Biografija
----------

1957 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete.

1957–1959 m. Dionizo Poškos memorialinio muziejaus Bijotuose direktorius. 1959–1961 m. Vilniaus kraštotyros muziejaus mokslinis bendradarbis. Nuo 1961 m. dirbo lietuvių enciklopedijų redakcijose; 1968–1970 m. Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1970–1992 m. Vyriausiosios enciklopedijų redakcijos atsakingasis sekretorius. Nuo 1992 m. leidyklos „Alma littera" (iki 1994 m. „Alna Litera") redaktorius.

Išvertė grožinės (G. Baklanovo, V. Nazarovo, G. Tiutiuniko ir kitų) ir mokslinės literatūros knygų. Parengė „Pasaulio geografijos atlaso" lietuvišką versiją, su A. Kinderiu, 2000 m.). „Tarptautinių žodžių žodyno" (2001 m. 4 leid. 2005 m.) vienas sudarytojų ir redaktorių.

Įvertinimas
-----------

* 1983 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas
* 1986 m. LSSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bronislovas Kurkulis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 306 psl.