recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  Obelių Šv. Onos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Obeliai |
| **Adresas** | S. Dariaus ir S. Girėno g. 7 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1868 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Onos bažnyčia.*
**Obelių Šv. Onos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Obeliuose, Obelių ežero šiaurės rytų krante. Istoristinė, turi neogotikos bruožų.

Istorija
--------

Priekinis fasadas
Katalikų bažnyčiai 1629 m. dovanotas Pakriaunių kaimas. Apie 1738 m. pastatyta nauja bažnyčia. Nuo 1777 m. veikė parapinė mokykla. 1859–1868 m. kanauninko Steponavičiaus rūpesčiu pastatyta mūrinė bažnyčia. 1899 m. per miestelio gaisrą ji ir parapijos trobesiai sudegė.

1900 m. atstatyta, pristatytos šoninės koplyčios. Statytojas – klebonas Vincentas Birutavičius. Obelių klebonu jis išbuvo iki mirties (mirė 1936 m.; palaidotas šventoriuje). Jį pakeitęs kunigas Leonas Virkutis (Obeliuose dirbo 27 metus) suremontavo bažnyčią išdažė jos vidų, nubaltino išorę, sutvarkė ūkinius trobesius, pastatė parapijos salę. Kurį laiką Obeliuose vargonininkavo Mikas Petrauskas. Jis ne tik vadovavo bažnytiniam chorui, bet įsteigė ir orkestrą.

1878 m. Obelių klebonijoje, o 1880 m. bažnyčioje lietuviškai sugiedota Jozefo Haidno oratorija „Pasaulio sutvėrimas" ir kitos kompozicijos. Apie 40 metų vargonininkavo muzikas Povilas Lotočka. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą įsteigti Lietuvių katalikų blaivybės draugijos, Lietuvių katalikių moterų draugijos skyriai.

1944 m. sužalotas bažnyčios stogas, išorės sienų tinkas, didžiojo altoriaus vitražas. Po karo klebono Jono Nagulevičiaus (1900–1992) rūpesčiu suremontuota. Klebonas 1947 m. suimtas ir ištremtas į Sibirą (į Lietuvą grįžo 1952 m.).

1947 m. liepos 9 d. areštuotas vikaras Jonas Buliauskas (1910–1987 m.), nuteistas
10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).

1949–1959 m. parapiją administravo kunigas Alfonsas Strielčiūnas (1920–1988 m.). Jis pirko statomai Klaipėdos bažnyčiai medžiagas ir už tai nubaustas vieneriems metams priverstinių darbų Biržų rajono Kraštų plytinėje.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neogotikos bruožų, kryžminio plano, dvibokštė. Vidus 3 navų. Turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

* Vidus
* Šoninis fasadas
*

Nuorodos
--------

* Obelių parapija Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2007-08-13 iš Wayback Machine projekto.
* Obelių Šv. Onos bažnyčia

Koordinatės: 55°56′26″š. pl. 25°47′52″r. ilg.﻿ / ﻿55.940676°š. pl. 25.797812°r. ilg.﻿ / 55.940676; 25.797812
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°34′19″ š. pl. 23°45′33″ r. ilg.﻿ / ﻿54.57194°š. pl. 23.75917°r. ilg.﻿ / 54.57194; 23.75917

|  Naujosios Ūtos Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Prienų |
| **Savivaldybė** | Prienų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Naujoji Ūta |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1924 m. |

**Naujosios Ūtos Šv. Vincento Pauliečio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Naujosios Ūtos kaime, 7 km į rytus nuo Igliaukos, prie Marijampolės-Prienų kelio. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Parapijiečių padedamas kunigas Vincentas Dumčius (1886–1986) 1924 m. pastatė medinę bažnyčią. 1944 m. ji sudegė, Šv. mišios buvo laikomos kitame pastate. 1963 m. ji uždaryta, 1990 m. atstatyta ir sugrąžinta katalikams.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside, jos šonuose pristatytos žemos zakristijos.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* Bažnyčios atstatymas 1990 m.Bažnyčios atstatymas 1990 m.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*
*Kitos reikšmės – Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia.*
Koordinatės: 56°07′48″š. pl. 25°31′53″r. ilg.﻿ / ﻿56.129989°š. pl. 25.531296°r. ilg.﻿ / 56.129989; 25.531296


|  Onuškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Rokiškio |
| **Savivaldybė** | Rokiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Onuškis (Rokiškis) |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1908 m. |

**Onuškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Onuškio kaime, 3 km nuo Latvijos sienos. Turi neobaroko bruožų. Tai yra viena seniausių medinių bažnyčių Rokiškio rajone.

Istorija
--------

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1674 m. Jai 1675 m. nupirktas varpas. Nuo 1680 m. pradėtos rašyti metrikų knygos (įrašai nereguliarūs). Iš Onuškio dvaro 1698 m. bažnyčiai dovanota žemės, kurią Chominskiai atėmė. 1772 m. inventoriuje nurodyta griūvanti prūsiško mūro bažnyčia.

Ona Kaminslienė ir Konstantinas Kaminskas 1774 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Klebonas Petras Dočkus pastatė prieglaudą, sutvarkė ūkinius trobesius. Ilgametis Onuškio klebonas Juozas Čuvinskas (Onuškyje 1907–1933 m.; čia ir palaidotas) 1908 m. kapitališkai suremontavo bažnyčią, sujungė jos žemes į 41 ha sklypą, įsteigė „Laimės" kooperatyvą. Klebono rūpesčiu 1920 m. įsteigta senelių prieglauda, 1921 m. perdengtas bažnyčios stogas. Klebonas Leonardas Tamošauskas 1949 m. balandžio 23 d. suimtas, nuteistas 10 m. kalėti (į Lietuvą grįžo 1956 m.).

Valstybės saugoma Onuškio Šv.Arkangelo Mykolo bažnyčia yra seniausia medinė šventovė Rokiškio apylinkėse. Jos būklė šiuo metu yra avarinė. Restauravimo darbams reikia maždaug dviejų milijonų litų. 2014 m. paveldosaugininkai konstatavo, kad bažnyčiai būtini avarinės būklės likvidavimo darbai ir pradėjo ruošti atitinkamus dokumentus. Pirmiausia ketinama sutvirtinti statinio konstrukcijas ir sustiprinti stogo santvaras.

Architektūra
------------

Bažnyčios architektūriniai ypatumai domina ir mūsų dienų statybų specialistus. Mat bažnyčia pastatyta be jokių piliorių bei atramų, naudojant medines vinis ir sunėrimus be geležies.

Bažnyčia turi neobaroko bruožų, kryžminio plano (30,5 × 17,5 m) dvibokštė. Joje 3 altoriai. Didžiojo altoriaus centre – žmogaus aukščio medinė Nukryžiuotojo Jėzaus skulptūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Rokiškio rajono savivaldybė - Seniūnijos » Juodupės seniūnija » Apie seniūniją". *naujas.rokiskis.lt*. 2012-03-09. Suarchyvuota iš originalo 2020-06-18. Nuoroda tikrinta 2020-06-18.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-09-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Rokiškio rajono savivaldybė - Seniūnijos » Juodupės seniūnija » Informacija turistams ir svečiams". *naujas.rokiskis.lt*. 2019-06-28. Suarchyvuota iš originalo 2020-06-18. Nuoroda tikrinta 2020-06-18.

Nuorodos
--------

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2009-05-30 iš Wayback Machine projekto.
* Archyvuota kopija 2014-09-11 iš Wayback Machine projekto.
* Onuškio Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia
*Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*

 *Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
Koordinatės: 54°32′21″š. pl. 25°38′49″r. ilg.﻿ / ﻿54.53915°š. pl. 25.646882°r. ilg.﻿ / 54.53915; 25.646882


|  Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Medininkai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1931 m. |

**Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Medininkų kaime, 2,3 km į pietvakarius nuo kelio  **A3**  Vilnius–Minskas , prie kelio  **5213**  Medininkai–Laibiškės–Turgeliai . Pamaldos laikomos tik lenkų kalba.

Istorija
--------

Medininkuose 1391 m. įkurta parapija ir pastatyta viena pirmųjų Lietuvos bažnyčių. Kurį laiką (išskyrus 1528–1540 m.) parapiją valdė reguliariųjų atgailos kanauninkų vienuolynas. Apie XVII–XVIII a. bažnyčios perstatymus duomenų nėra. 1655 m. ATR ir Maskvos karo metu bažnyčią nusiaubė Rusijos armija.

1788 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia. Ji 1812 m. apiplėšta, vienuolynas, biblioteka ir archyvas sudegė. 1831 m. bažnyčiai priklausė Slabadkos kaimas. 1832 m. vienuolynas ir bažnyčia uždaryti. Ji 1835 m. pervežta į Salas. Dvarininkė Kaminskienė 1858 m. pastatė koplyčią. Į Medininkus paskirtas kunigas. 1865 m. koplyčia uždaryta, o 1868 m. – nugriauta.

Nuo 1900 m. gyventojai ne kartą prašė valdžios leidimo pasistatyti bažnyčią. Nors 1907 m. patvirtintas naujos medinės bažnyčios projektas, bet iki 1915 m. statyti neleista. Medininkuose 1915 m. Šv. Mišias laikydavo Vokietijos kariuomenės katalikų kapelionas, vėliau – Tabariškių klebonas Mykolas Sopočka. Jis klojime įrengė koplyčią. 1916 m. ji įrengta kitame klojime, pastatyta varpinė. 1918 m. paskirtas klebonas Jonas Semaškevičius. 1922 m. gegužės 29 d. pašventinti dabartinės medinės bažnyčios pamatai. Ji pastatyta tik 1931 m.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, bazilikinė, trinavė, su prieangiu, bokšteliu. Šventoriuje stovi medinė varpinė. Šventoriaus tvora medinė.

Nuotraukos
----------

* Medininkų bažnyčia
* Medininkų bažnyčios viduje
* Galinis fasadas
* Klebonija
* Varpinės bokšto kryžius
* Galinio bokštelio kryžius

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Medininkų Švč. Trejybės ir Šv. Kazimiero parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
**Nemanja Zdravkovičius**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nemanja Zdravković  Немања Здравковић |
| Gimimo data | 1993 m. vasario 24 d. (29 metai) |
| Gimimo vieta | Nišas, Serbija |
| Ūgis | 188 cm |
| Svoris | 77 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | **FK Buducnost Dobanovci** |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2010–201220132014–20162016–20182018–20202020–2021202120212022– | NapredakKopaonikInđijaPazovaRadnički 1923OFK BačkaPanevėžys→ Panevėžys BFK Buducnost Dobanovci | 02 00(0)0? 00(?)08 00(0)0? 00(?)57 0(11)26 00(0)00 00(0)01 00(0)00 00(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2021 m. lapkričio 20 d.. |

**Nemanja Zdravkovičius** (*Nemanja Zdravković; Немања Здравковић*; g. 1992 m. gegužės 18 d.) – Serbijos futbolininkas, rungtyniaujantis gynėjo pozicijoje. Atstovavo „Panevėžio" klubui.

Karjera
-------

Žaidė gimtojoje Serbijoje. Iš pradžių FK Radnički Niš ir FK Napredak Kruševac jaunimo ekipose.

Gimtinėje atstovavo įvairiems klubams: FK Napredak Kruševac, FK Kopaonik, FK Inđija, FK Radnički Nova Pazova, FK Radnički 1923.

N. Zdravkovičius Serbijos Pirmoje lygoje sužaidė daugiau nei 60 rungtynių, bei pelnė 11 įvarčių. 

### OFK Bačka

2020–2021 m. rungtyniavo Serbijos Superlygoje, kurioje sužaidė 26 susitikimus atstovaudamas „Bačkos" klubui.

### FK Panevėžys

2021 m. liepos 14 d. pranešta, kad žaidėjas tapo FK Panevėžys nariu. Su N. Zdravkovičiumi „Panevėžio" futbolo klubas pasirašė pusantrų metų sutartį, kuri turėjo galioti iki 2022 m. sezono pabaigos. Pirmoje lygoje sužaidė vienerias rungtynes.

### Dobanovcų klubas

2022 m. pradžioje grįžo į gimtinę ir atstovavo FK Buducnost Dobanovci.

Statistika
----------

A lygos ir Pirmos lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2021** | **„Panevėžys"** | 0 | 0 |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Laimėjimai
----------

**su FK Panevėžys**

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* Soccerway
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
Koordinatės: 54°03′51″š. pl. 23°35′52″r. ilg.﻿ / ﻿54.064101°š. pl. 23.597663°r. ilg.﻿ / 54.064101; 23.597663

 *Kitos reikšmės – Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia.*

|  Paveisininkų Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Lazdijų |
| **Savivaldybė** | Lazdijų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paveisininkai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1938 m. |

**Paveisininkų Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Paveisininkų kaime, 7 km į pietvakarius nuo Veisiejų, Veisiejo ežero rytiniame krante. Pasiekiama link Paveisininkų dalį kelio važiuojant nuo plento  **2503**  Veisiejai–Kapčiamiestis  pagal kelio nuorodą į Paveisininkų piliakalnį („4 km"), paskutinį kilometrą nuo ūkininko sodybos – sezoniniu keliuku palaukėmis.

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos. Paveisininkų parapija yra viena mažiausių Lietuvoje.

Istorija
--------

Antkapis šventoriuje bažnyčios fundatorei
Kapčiamiesčio vikaro Albino Krūvelio rūpesčiu 1938 m. pastatyta laikina medinė bažnyčia ir klebonija. Bažnyčią konsekravo vyskupas Antanas Karosas. Po Antrojo pasaulinio karo paskirtas klebonas Pranas Aušiūra 1946–1951 m. slėpėsi klebonijoje. Vėliau bažnyčia uždaryta, liturginiai objektai buvo perduoti buvusiam Ateizmo muziejui, iki 1990 m. neveikė.

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, bebokštė. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Pastato vidus dviem poromis stulpų padalintas į tris navas. Vidurinė – aukštesnė ir platesnė už šonines. Ją pratęsia stačiakampė presbiterija, abipus kurios, šoninių navų tąsoje, atitvertos zakristijos. Bažnyčia utilitarios architektūros, itin paprastų formų, panaši į gyvenamąjį namą su aukštu dvišlaičiu stogu. Pastato gale yra plačios dvivėrės durys, šoninėse sienose – nedideli stačiakampiai langai. Viduje sienos ir plokščios lubos iškaltos lentomis. Yra trys altoriai. Didįjį altorių sudaro tik mensa, tabernakulis ir paveikslas. Panašūs ir šoniniai altoriai. Viduriniosios navos gale, virš pagrindinio įėjimo, įrengtas vargonų choras.

Nuorodos
--------

* Lazdijų rajono sakralinis paveldas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°51′45″š. pl. 24°11′53″r. ilg.﻿ / ﻿55.862563°š. pl. 24.19798°r. ilg.﻿ / 55.862563; 24.19798


|  Pazūkų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pazūkai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1853 m. |

Pazūkų koplyčia apie 1935 m.
**Pazūkų Šv. Elžbietos koplyčia-mauzoliejus** – koplyčia su laidojimo rūsiu, esanti Panevėžio rajone, paribyje su Pasvalio rajonu, Pazūkų kaime, apie 8 km į pietvakarius nuo Pušaloto. Priklauso Pušaloto Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapijai. Pastatyta 1894 (kitais duomenimis, 1890) m. Fundatorė vietos dvarininkė Viktorija Leparskienė (Liparckienė).

Koplyčia stovi senosiose kaimo kapinaitėse, aptvertose mūrine tvora. Išlikusios kelios kapavietės, buvusio paminklo su kolona postamentas. Vieta prižiūrima, ant pastato frontono pritvitintos lentelės su datomis „1894. 1990". Aplinkui plyti atviri dirbami laukai. Koplyčia pasiekiama iš kelio  **3013**  Berčiūnai–Dragonys–Gailiūnai , Pazūkuose pavažiavus 0,5 km į šiaurę sezoniniu lauko keliu.

Istorija
--------

Dvarininkės Leparskienės rūpesčiu iš raudonų degtų plytų sumūryta koplyčia atstojo nedidelę kaimo bažnytėlę. Bažnytėlė stačiakampė, vos 3X4 m dydžio, lyg didelės bažnyčios maketas. Joje buvo altorius, ant sienų stacijėlės. Du langai ir vienos stiklinės durys. Apačioje – rūsys. Rūsio gale – langelis, pro kurį matėsi Leparskienės karstas su palaikais. Leparskienei mirus, jos dvarelis buvo tuoj išparduotas.

Bažnytėlės priekis paaukštintas, ant jo – trys kryželiai. Buvo apmūrytos ir kapinaitės. Mūrą apdengė molio čerpėmis. Įėjimas į kapinaites buvo pro geležinius suveriamus vartelius. Kapinaičių pakraščiais augo medžiai ir alyvų krūmai. Bažnytėlės dešinėje stovėjo paminklas: apačioje postamentas iš kampuoto akmens su įrašu, ant jo apvali kolona, viršuje angelas.

Kiekvieną gegužės mėnesio vakarą vykdavo gegužinės pamaldos. Visi atėję bažnytėlėje nesutilpdavo. Kiti suklupdavo prie pravertų durų šventoriuje, prie ką tik pražydusių ar jau baigiančių žydėti alyvų. Altorėlis būdavo papuoštas iš šonų berželiais, o
viduryje, kur stovėjo Marijos statula, – gėlėmis. 

* Kapinaites juosia mūro tvora
* Paminklo postamentas šalia koplyčios
* Kryžius ant stogo

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pušaloto Šv. apaštalų Petro ir Povilo parapija[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Panevėžio rajono koplyčios
* Jurgis Barisas. Pazūkai. Prisiminimų takais
* Pazūkų koplyčios nuotraukos 2010 m. (*miestai.net*)
Koordinatės: 54°38′16″š. pl. 25°21′27″r. ilg.﻿ / ﻿54.6377866°š. pl. 25.3575904°r. ilg.﻿ / 54.6377866; 25.3575904

|  Nemėžio Šv. Rapolo Kalinausko bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Vilniaus I |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Nemėžis |
| **Adresas** | Stadiono g. 2A |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2011 m. |

**Nemėžio Šv. Rapolo Kalinausko bažnyčia** – naujai pastatyta katalikų bažnyčia Vilniaus rajone, Nemėžio miestelyje. Pašventinta 2011 m. lapkričio 6 d. arkivyskupo Audrio Bačkio. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis. Nemėžio parapija yra Vilniaus Šv. Teresės (Aušros Vartų) parapijos filialas.

Bažnyčiai suteiktas šventojo, karmelitų vienuolio Rapolo Kalinausko (1835–1907) titulas.

Istorija
--------

2015 m.
Pastatyti Nemėžyje bažnyčią 2002 m. sumanė kunigas Dariusz Stańczyk. Projektavimo ir kitus susijusius klausimus tvarkė Nemėžio seniūnas Vlodzimiež Sipovič, tuomet buvęs ir Nemėžio bendruomenės pirmininku. Bažnyčia kainavo apie 2 mln. lt. Statinys suprojektuotas pavyzdžiu pasirinkus netoli Gdansko (Lenkija) esančios šv. Tėvo Pijaus parapijos bažnyčią.

Statybos truko 2004–2011 m. Mišios Nemėžio bažnyčioje buvo aukojamos jau trejus metus dar neužbaigus visų darbų. Projektavimo darbus finansavo Nemėžio seniūnija ir Nemėžio bendruomenė. Vilniaus arkivyskupijos kurija savo lėšomis pastatė sienas, uždengė stogą. Vidaus apdailos darbus finansavo Vilniaus Šv. Teresės parapija, tačiau nemažai lėšų paaukojo ir vietos gyventojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. Vilniaus arkivyskupija. Vilniaus Šv. Teresės parapija

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nemėžio Šv. Rapolo Kalinausko bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Nemėžyje pašventinta nauja katalikų bažnyčia
| Peniugablrs. *Пяню́га* |
| --- |
| *Rodzevičių sodyba Peniugoje. Dail. Napoleonas Orda (1861 m.)* |
|  |
| 

PeniugaPeniuga

53°00′33.4″ š. pl. 24°53′24.7″ r. ilg.﻿ / ﻿53.009278°š. pl. 24.890194°r. ilg.﻿ / 53.009278; 24.890194﻿ (Peniuga)Koordinatės: 53°00′33.4″ š. pl. 24°53′24.7″ r. ilg.﻿ / ﻿53.009278°š. pl. 24.890194°r. ilg.﻿ / 53.009278; 24.890194﻿ (Peniuga) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Zelvos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 4  |
|  |
|  **Vikiteka** | Peniuga |

**Peniuga** (blrs. *Пяню́га*) – kaimas Baltarusijos vakaruose, Gardino srities Zelvos rajone. Administraciškai priklauso Karalinavo apylinkei.

Istorija
--------

Nuo XVIII a. dvaras priklausė Grabovskių giminei. 1789 m. jis buvo padalintas tarp ATR karinio ir valstybės veikėjo Jono Jurgio Grabovskio sūnų. Peniuga ir aplinkiniai kaimai atiteko 1794 m. sukilėliui, LDK kariuomenės generolui Povilui Jurgiui Grabovskiui (1759–1794), kuris mirė bevaikis (tikėtina, kad žuvo sukilimo metu ginant Varšuvos Pragos priemiestį nuo Rusijos caro kariuomenės). XIX a. viduryje dvarą valdė Henrikas Rodzevičius (~1825–1881). Už pagalbą 1863 m. sukilėliams jis su žmona buvo ištremti į Sibirą, o Peniugos dvaras konfiskuotas. 1867 m. valdas nusipirko Vladimiras Davydovas, jo palikuonys dvarą valdė iki Pirmojo pasaulinio karo pabaigos. Peniugai buvo to paties pavadinimo valsčiaus centras Valkavisko apskrityje. Vėliau kraštas įėjo į atsikūrusios Lenkijos Respublikos sudėtį, o Peniugos žemės buvo padalintos tarp besikuriančių lenkų kariškių.

Nuo 1939 m. išskyrus Antrąjį pasaulinį karą, įėjo į Baltarusijos TSR sudėtį.

Žymūs žmonės
------------

* Marija Rodzevičuvna (1864–1944) – lenkų rašytoja pozityvistė ir visuomenės veikėja.

Išnašos
-------

1. 
2. ↑

Šaltiniai
---------

* Peniuga // globus.tut.by Archyvuota kopija 2019-03-06 iš Wayback Machine projekto.
* Pieniuha // Roman Aftanazy. Dzieje rezydencji na dawnych kresach Rzeczypospolitej, wyd. drugie przejrzane i uzupełnione, t. 2: Województwa brzesko-litewskie, nowogrodzkie – Wrocław: Zakład Narodowy im. Ossolińskich, 1993, s. 309–310
* Pieniuga // Słownik geograficzny Królestwa Polskiego i innych krajów słowiańskich. Tom XV, cz. 2: Januszpol – Wola Justowska. – Warszawa, 1902. – s. 445
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 54°40′30″ š. pl. 23°39′30″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67500°š. pl. 23.65833°r. ilg.﻿ / 54.67500; 23.65833

|  Plutiškių Šv. Juozapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Marijampolės |
| **Savivaldybė** | Kazlų Rūdos savivaldybė |
| **Gyvenvietė** | Plutiškės |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1839 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Juozapo bažnyčia.*
**Plutiškių Šv. Juozapo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Plutiškių kaime, 7,5 km į vakarus nuo Šilavoto. Tradicinio gyvenamojo namo formos. 

Parapijoje stovi Mikailiškio (Stuomenų) koplyčia.

Istorija
--------

Plutiškėse 1791 m. pastatyta koplyčia. Ji 1801 m. tapo Prienų parapijos filija. Klebonas Simonas Mackevičius 1839 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Ją 1841 m. konsekravo vyskupas Povilas Strašinskis. Po 1863 m. Plutiškių administratoriumi buvo kunigas Motiejus Brundza (1824–1870 m.), spaudos draudimo laikais populiaraus „Lementoriaus" (išspausdintas 1859 m.) autorius; palaidotas Plutiškių kapinėse. 1906 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius, 1907 m. įsteigęs biblioteką – skaityklą. Po 1915 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia tradicinio gyvenamojo namo formos, stačiakampio plano, vienabokštė, su apside. Šventorius aptvertas.
Koordinatės: 54°50′32″š. pl. 25°38′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.842176°š. pl. 25.64261°r. ilg.﻿ / 54.842176; 25.64261

|  Pričiūnų Šv. Ignoto koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pričiūnai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1837 m. |

**Pričiūnų Šv. Ignoto koplyčia** – veikianti koplyčia Pričiūnų kaime, Buivydžių seniūnijoje, Vilniaus rajone, apie 6 km į rytus nuo Buivydžių. Pasiekiama iš kelio  **5220**  Nemenčinė–Buivydžiai , ryčiau Punžonių, pasukus į miško žvyrkelį pietų kryptimi ir pavažiavus tarpumiškėmis 2 km. Koplyčia renovuota, jos aplinka sutvarkyta, šalia praeinančio kelio 100 m atkarpoje paklota asfalto danga.

Atminimo lentos
Ant koplyčios priekinės sienos įtaisytos atminimo lentos su koplyčiai svarbiais istorijos faktais. Aptverta geležine tvora. Mūrinė koplyčia priklauso Buivydžių Šv. Jurgio parapijai. Garsėja Šv. Ignoto atlaidais.

Pričiūnų koplyčia 2016 m.

Atlaidai
--------

Kas­met liepos–rugpjūčio mėn. sandūroje Bui­vy­džių pa­ra­pi­jos ti­kin­tie­ji trau­kia į Pri­čiū­nų kop­ly­čią, į šio Vil­niaus kraš­to kam­pe­lio glo­bė­jo Šv. Ig­na­co Lo­jo­los at­lai­dus. Šie at­lai­dai yra ga­na ge­rai ži­no­mi Vil­niaus kraš­te. Į juos susirenka tiek Bui­vy­džių ir jų apy­lin­kių gy­ven­to­jai, tiek – ti­kin­tie­ji iš ato­kes­nių vie­to­vių. Iš Vilniaus atvyksta ir valdžios atstovų, Seimo narių. Parapijoje jau ta­po tra­di­ci­ja, kad šio­je vie­to­je klebonas pašven­ti­na pa­ra­pi­jos ti­kin­čių­jų automobilius, nes pas­ku­ti­nę lie­pos sa­vai­tę yra vai­ruo­to­jų – Šv. Kris­to­fo­ro – šven­tė.

At­lai­dų pa­mal­dų cen­tre yra Angelų seserų kongregacijos vienuolė stigmatikė Vanda Boniševska (1907–2003), Pričiūnuose gyvenusi nuo 1933 m. iki jos arešto 1950 m. Bui­vy­džių pa­ra­pi­joje vyksta V. Bo­ni­šev­skos at­mi­ni­mo sa­vai­tė, kuri paprastai baigiasi tra­di­ci­niu pi­lig­ri­mi­niu žy­giu „Se­sers Van­dos Bo­ni­šev­skos pėd­sa­kais. Bui­vy­džiai–Pri­čiū­nai". Žy­gis vyksta apie 4 valandas, užbaigiamas Pri­čiū­nų kop­ly­čio­je. Per pamaldas prisimenamas di­de­lis An­ge­lų sese­rų kon­gre­ga­ci­jos in­dė­lis į Bui­vy­džių pa­ra­pi­ją.

Istorija
--------

Kopyčia pastatyta 1837 m. Jos statybą fundavo Antoni Łazariewicz. Atgimimo metais koplyčia renovuota.

Lenkijos arkivyskupas Henryk Gulbinowicz 1990-aisiais apsilankė tėviškėje ir Pričiūnų koplyčioje laikė Šv. Mišias.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Buivydžių Šv. Jurgio parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Vilniaus arkivyskupijos žinios Archyvuota kopija 2016-08-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pričiūnų Šv. Ignoto koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Bui­vy­džiuo­se – s. Van­dos Bo­ni­šev­skos at­mi­ni­mo sa­vai­tė
* Siostra Wanda, Pryciuny i okolice
* Siostra Wanda Boniszewska i nawróceni oprawcyArchyvuota kopija 2012-01-08 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°48′10″š. pl. 23°32′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.802685°š. pl. 23.541316°r. ilg.﻿ / 55.802685; 23.541316


|  Radviliškio Šv. apaštalų Petro ir Povilo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Церковь Свв. апостол Петра и Павла |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Radviliškis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1881 m. |

**Radviliškio sentikių cerkvė** – rusų sentikių maldos namai Radviliškyje, Sakalausko g. 15, įsikūrę šalia pervažos į Radviliškio geležinkelio stotį. 

Cerkvė priklauso Radviliškio sentikių religinei bendruomenei. Statinys medinis, stačiakampis, paprastos architektūros, tūris primena gyvenamąjį namą. Lakoniškų formų pastatas bebokštis, su dviem kupoliukais ir kryžiais, kylančiais virš dvišlaičio stogo kraigo. Šoninius fasadus skaido stačiakampės durų ir langų angos, galinės sienos ir frontonai – aklini.

Parapijoje yra sentikių kapinės Radviliškyje ir Dvarčiūnuose.

Galinė dalis

Istorija
--------

  

Sentikių cerkvė (buv. Šv. Vladimiro stačiatikių cerkvė) pastatyta 1881 m. Jos fundatorius– stambiausios Rusijos geležinkelių magnatų šeimos atstovas Vladimiras fon Mekas. 1892 m. padidinta. 1948 m. sovietmečiu uždaryta ir nacionalizuota. Nuo 1955 m. priklausė buitinam kombinatui. Atgimimo laikais buvo perduota sentikių bendrijai ir atkurta. 2012 m. atnaujinta.

Literatūra
----------

* Nijolė Steponaitytė. *Stačiatikių ir sentikių architektūra Lietuvoje*. Archiforma, Nr. 41

Šaltiniai
---------

1. ↑  Radviliškio sentikių religinė bendruomenė

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Lietuvos sentikių svetainė
* Lietuvos sentikių kultūros paveldas Archyvuota kopija 2014-04-23 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Nukryžiuotojo Jėzaus bažnyčia.*
Koordinatės: 54°56′7.3″ š. pl. 23°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.935361°š. pl. 23.78333°r. ilg.﻿ / 54.935361; 23.78333


|  Raudondvario Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kauno II |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Raudondvaris |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1938 m. |
| **Stilius** | Istoristinė |

**Raudondvario Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Raudondvario kaime, Nevėžio slėnio dešiniajame krante, prie Kauno-Jurbarko kelio. Istoristinė, turi neobaroko ir neoklasicizmo bruožų. Daug sakralinio meno kūrinių.

Bažnyčia 2015 m.

Istorija
--------

Raudondvaryje 1785 m. pastatyta medinė koplyčia. Ji 1795 m. tapo Vilkijos parapijos filija. Grafas Benediktas Emanuelis Tiškevičius 1851 m. skyrė bažnyčiai 33 ha žemės ir įsipareigojo kunigui kasmet mokėti po 600 rublių. 1852 m. įkurta parapija, kuriai priskirta dalis Vilkijos bei Kauno parapijų kaimų. Pagal italų architekto Lauryno Cezario Anikinio projektą 1852–1856 m. pastatyta mūrinė bažnyčia, 1861 m. – mūrinė klebonija. Bažnyčią 1857 m. konsekravo vyskupas Motiejus Valančius. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius.

Bažnyčia 1915 m. sugriauta. Griuvėsiai pradėti valyti 1927 m. Pagal inžinieriaus Vaclovo Michnevičiaus projektą mūrinė bažnyčia 1930–1938 m. atstatyta. Statyba rūpinosi klebonas Stanislovas Irtmanas. Ją 1938 m. dekoravo dailininkės G. Butauskaitė ir A. Klimaitė, konsekravo arkivyskupas Juozapas Skvireckas. Į bažnyčią 1944 m. pataikė dvi bombos. Ji buvo apgriauta, pramušti perdengimai, numuštas vieno bokšto viršus. Kunigo Antano Slavinsko iniciatyva 1957 m. bažnyčia suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, turi neobaroko ir neoklasicizmo bruožų, stačiakampio plano (53 × 27 m), bazilikinė, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Bažnyčioje yra Aleksandro Sledzinskio piešti Kryžiaus kelio stočių paveikslai (1935 ir 1957 m. restauruoti), G. Berti paveikslai „Švč. Mergelė Marija su Vaikeliu", „Šv. Juozapo mirtis". Šventoriuje palaidotas Raudondvario klebonas Jurgis Kuzmickas (1916–1992).

Šoniniame altoriuje yra italų skulptoriaus I. Pampalonio sukurti Vandos Tiškevičienės ir jos sūnaus Mykolo Tiškevičiaus, anūko žmonos Elzbietos Klaros Bankroft-Tiškevičienės antkapiniai paminklai. Prie senosios bažnyčios buvusiame Tiškevičių mauzoliejuje buvo palaidotas ir pats bažnyčios fundatorius Benediktas Emanuelis Tiškevičius, išliko tik jo paminklo postamentas su užrašu. Mauzoliejus neišliko, grafų šeimos amžinojo poilsio vieta yra bažnyčios šventoriuje. Čia, prie galinio fasado sienos, pastatyti atminimo akmenys.

Galerija
--------

* Galinis fasadas
* Interjeras
* Šventorius
* Kryžiai

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raudondvario Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Raudondvario Šv. Kūdikėlio Jėzaus Teresės parapija
* Kauno arkivyskupija. Raudondvaris
*Kitos reikšmės – Šv. Kazimiero bažnyčia.*
Koordinatės: 55°44′25″š. pl. 23°53′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.740301°š. pl. 23.89297°r. ilg.﻿ / 55.740301; 23.89297

|  Rokonių Šv. Kazimiero bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Radviliškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rokoniai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | ~2019 m. |

**Rokonių Šv. Kazimiero bažnyčia** – katalikų bažnyčia, esanti Rokonių kaime (Šeduvos sen.), Radviliškio rajone, Sidabravo Švč. Trejybės parapijos teritorijoje. Bažnyčia iškilo už privačias lėšas, jos fundatorius – Šeduvos miesto Garbės pilietis, ūkininkas Kazimieras Masilionis.

Istorija
--------

Rokonių bažnyčia buvo statoma apie 10 metų. 2019 m. balandžio–gegužės mėn. buvo numatyti baigiamieji įrengimo darbai, statinio įteisinimas, bet dėl biurokratinių kliūčių, kilusios pandemijos to numatytu laiku nepavyko padaryti, buvo atidedama. Milijoną eurų kainavusi bažnyčia jokiam dekanatui nepriskirta, o turtą fundatoriaus valia paveldės dukra su šeima.

2021 m. rugsėjo 26 d. bažnyčia buvo pašventinta Šiaulių vyskupo Eugenijaus Bartulio, šventovei suteiktas šv. Kazimiero vardas.

Architektūra
------------

Bažnyčia sumūryta iš latviškų raudonų plytų, stačiakampio plano, vienanavė, viduje 12x27 m dydžio, bebokštė. Priekiniame fasade imituojamas portikas su keturiomis apskrito skerspjūvio kolonomis. Trikampiame frontone paruoštas stačiakampis plotas eksponuoti religiniam plakatui. Šventoriaus kampe stovi mūrinė varpinė. Šventoriaus tvora metalinio tinklo. 

Bažnyčioje yra 100 sėdimų vietų. Virš pagrindinio įėjimo įrengtas vargonų choras. Pagrindinėje erdvėje ir zakristijoje pastatyti kietmedžio baldai (suolai, klausykla). Interjeras papuoštas Tryškių tautodailininko Prano Dužinsko ąžuolinėmis šventųjų skulptūromis. Viena jų vaizduoja Šv. Kazimierą – dangiškąjį Lietuvos globėją. Altoriaus vietoje pastatytas masyvus kryžius, sveriantis 1000 kilogramų.

Varpinėje pakabintas lenkų firmos 2017 m. nulietas varpas su fundatoriaus vardu ir Vyčiu.

Galerija
--------

* Bažnyčios interjerasBažnyčios interjeras
* Altoriaus vietoje – masyvus kryžiusAltoriaus vietoje – masyvus kryžius
* Balkono erdvėBalkono erdvė
* ZakristijojeZakristijoje
* KlausyklaKlausykla
* Varpinės varpasVarpinės varpas
* Statoma bažnyčia, 2014 m.Statoma bažnyčia, 2014 m.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rokonių Šv. Kazimiero bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Šeduva tradiciškai šventė ir Jonines, ir Šeduvos gimtadienį (Radviliškio raj. savivaldybės inf.)[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Ūkininko aistros stebina: pastatė bažnyčią ir 71-erių tapo pilotu Archyvuota kopija 2021-08-22 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Neregėtas ūkininko dosnumas: Radviliškio rajonui padovanojo 1 mln. eurų kainavusią bažnyčiąArchyvuota kopija 2021-08-22 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Po Rokonių dangum – naujas brangakmenisArchyvuota kopija 2020-12-02 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Rokonių kaimas melsis privačioje bažnyčioje
6. ↑  Šv. Kazimiero bažnyčia - Šiaulių televizija (reportažas)
Koordinatės: 54°51′42″š. pl. 24°11′58″r. ilg.﻿ / ﻿54.861775°š. pl. 24.199454°r. ilg.﻿ / 54.861775; 24.199454


|  Rumšiškių Šv. Onos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kaišiadorių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Rumšiškės |
| **Adresas** | Marių g. |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1840 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Rumšiškių Šv. Onos koplyčia** stovi Kaišiadorių rajone, Rumšiškių miestelio kapinėse, Marių g.

Koplyčia medinė, liaudies architektūros formų, pastatyta 1840 m. Ją yra piešęs dailininkas Kazys Šimonis. Stovi kapinių centrinėje dalyje, čia nuo kapinių vartų veda medžių alėja. Koplyčia atidaroma per Vėlines ir Rumšiškių bažnyčios atlaidus.

Koplyčia yra istorijos ir kultūros paminklas, 1992 m. įrašytas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 2165 ). Šalia koplyčios yra poeto Jono Aisčio kapas, 4 Lietuvos karių kapai.

Galinė dalis
Atminimo lenta rėmėjai Agotai Grigaitis
Šv. Antano koplyčia stovi prie bažnyčios.

Istorija
--------

Kaip ir Rumšiškių bažnyčia su varpine, taip ir ši koplyčia statant Kauno hidroelektrinę buvo perkelta iš senųjų kapinių, kurias užliejo Kauno marios, į naująsias kapines. Sovietmečiu čia ji stovėjo rytiniame pakraštyje.

Perkeltųjų Rumšiškių kapinių centrinėje dalyje, 8x7 m dydžio plote, buvo palaidoti sovietiniai kariai (19 karininkų ir 275 kareiviai). 1958 m. jose buvo pastatytas 7,75 m aukščio paminklas – ant postamento stovintis sovietinis „Karys-nugalėtojas", laikantis vėliavą (skulp. Bernardas Bučas). Atgimimo laikais paminklas buvo susprogdintas, o sovietinių karių palaikai iškelti į Kaišiadoris. Į atsilaisvinusią vietą iš kapinių pakraščio buvo perkelta Šv. Onos koplyčia. Šiems darbams aukojo kraštietė Agota Grigaitis (1918–2005), kurios garbei prie koplyčios priekinės sienos pritvirtinta atminimo lenta.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rumšiškių Šv. Onos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  „Koplyčia". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-09-07.
2. ↑  Rumšiškių Šv. Onos koplyčia *sakralilietuva.lt*
3. ↑  Rumšiškių sovietinių karių kapinės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kelias San Tomėje
Šiame straipsnyje pateikiama pagrindinė **San Tomė ir Prinsipės transporto** sistemos statistika.

Geležinkelių: 0 km

Sausumos kelių:

* iš viso: 320 km
* asfaltuoti: 218 km
* neasfaltuoti: 102 km (1996)

Uostai: Santo Antonijas, San Tomė

Laivyba:

* iš viso: 9 laivai
* laivai pagal tipą: 4 krovininiai laivai, 1 konteineris, 1 šaldytuvas-krovininis, 3 keltai (1999)

Oro uostai: 3

v • a • r **Afrikos šalių transportas** 

Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Svazilandas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Vakarų Sachara • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne • Majotas • Reunjonas • Šv. Elena
Koordinatės: 55°15′52″š. pl. 21°58′14″r. ilg.﻿ / ﻿55.264384°š. pl. 21.970423°r. ilg.﻿ / 55.264384; 21.970423

|  Sartininkų Šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Tauragės |
| **Savivaldybė** | Tauragės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Sartininkai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1787 m. |
| **Stilius** | liaudies formų |

 *Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
**Sartininkų Šv. Jurgio bažnyčia** – katalikų bažnyčia, stovinti Sartininkų kaime, Tauragės rajone, šalia parapijos kapinių, 14 km į šiaurę nuo Pagėgių, Sartės (Kamonos kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų.

Interjeras

Istorija
--------

Bažnyčiai 1786 m. paskirtas valakas žemės. 1787 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Buvo Vainuto, vėliau – Žygaičių parapijos filija. 1805 m. veikė parapinė mokykla. 1912 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, su bokšteliu. Joje yra 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė, Kryžiaus kelio stotys (10 skulptūrinių grupių), čia palaidotas Sartininkų klebonas Alfonsas Škikūnas (1911–1981 m.).

Galerija
--------

* Bažnyčia 2017 m.Bažnyčia 2017 m.
* Bažnyčia su varpineBažnyčia su varpine
* Šventorių juosia Kryžiaus kelio koplytėlėsŠventorių juosia Kryžiaus kelio koplytėlės
* Vargonų chorasVargonų choras
* Kun. Juozapo Maželio (1939–1997) kapasKun. Juozapo Maželio (1939–1997) kapas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sartininkų Šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Telšių vyskupija. Sartininkų Šv. Jurgio parapija
Koordinatės: 56°21′31″š. pl. 23°37′44″r. ilg.﻿ / ﻿56.358657°š. pl. 23.628851°r. ilg.﻿ / 56.358657; 23.628851

|  Milvydžių Šv. Martinijono koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Joniškio |
| **Savivaldybė** | Joniškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Milvydžiai |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1886 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

Šoninis fasadas
**Milvydžių Šv. Martinijono koplyčia** – veikianti koplyčia Joniškio rajone, Satkūnų seniūnijoje, Milvydžių kaimo kapinėse, prie pat Latvijos pasienio. Pasiekiama iš kelio  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  šiauriau Satkūnų pasukus į šiaurės vakarus per Linkaičius 2,5 km, toliau už geležinkelio – nuo kryžkelės į šiaurę, pervažiavus Milvydžius link pasienio 2,3 km. 

Milvydžių koplyčia 1995 m. įrašyta į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 12228). Pavadinta Šv. Martinijono vardu, kurio garbei čia vyksta atlaidai.

Istorija
--------

Koplyčia čia stovėjo XVII a. Dabartinė koplyčia sumūryta XIX a. pabaigoje iš raudonų plytų, netinkuota. Koplyčios pamatuose matosi data - 1886 metai. Supančiose kapinėse laidojama nuo seno ir šiuo laikotarpiu.

2012 m. koplyčia renovuota ir pašventinta, sutvarkytas privažiavimas. Koplyčia buvo renovuojama pagal Joniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų parapijos klebono-dekano Eduardo Semaškos parengtą projektą „Saugomo kultūros paveldo, Milvydžių kaimo kapinių koplyčios, atnaujinimas ir pritaikymas visuomeninėms reikmėms". Ta proga birželio 18 d. atnaujintoje koplyčioje vyko Šv. Martinijono atlaidai.

Architektūra
------------

Koplyčia – „plytų" stiliaus pastatas, jo detalės būdingos istorizmo laikotarpio architektūrai. Koplyčią juosia graži mūro plytų tvora ir kapinių kontrastas. Pastatas sudėtinio tūrio, su nedideliu bokšteliu. Pagrindinis fasadas simetriškas, vainikuotas trapecijos formos frontonu, virš kurio kyla kvadratinio skerspjūvio bokštelis, dengtas keturšlaičiu stogeliu su kryžiumi. Fasado kampus riboja mentės, peraugančios į kampinius bokštelius, vainikuotus keturšlaičiais stogeliais su kryžiais; vidurinėje dalyje yra platus portalas, užbaigtas segmentine sąrama, o virš jo – pusiau apskritus langas. Frontoną skiria keturių plytų eilių trauka ir pagyvina apskritas langas bei šlaitus pabrėžiančios laiptuotos juostos. Interjero erdvė vientisa, dengta medinėmis lygiomis lubomis. Chorą laiko dvi apskritos medinės kolonos, tvorelė – plokščių drožinėtų baliustrų. Šalia, kairėje pusėje glaudžiasi medinė sakykla. Yra puošnių orderinių formų medinis Šv. Martinijono altorius. 

* Koplyčia po renovacijos, 2015m.Koplyčia po renovacijos, 2015m.
* Inerjero fragmentas (vaizdas pro langą)Inerjero fragmentas (vaizdas pro langą)
* Sodyba prie kapiniųSodyba prie kapinių

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šv. Martinijonas, Milano arkivyskupas

Nuorodos
--------

* Milvydžių koplyčios pašventinimas Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Milvydžių koplyčia (*grazitumano.lt*) Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
* Milvydžių koplyčia (*siauliai.lt*)[neveikianti nuoroda]
* Milvydžių koplyčia (*joniskis.lt*) Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
Kavinės pastatas[reikalingas šaltinis]
**„Neringa"** – Vilniuje Gedimino prospekte Nr. 23 įsikūręs restoranas.

Istorija
--------

1959 m. lapkričio 6 d. atidaryta kavinė „Neringa" buvo pirmas modernizmo pavyzdys to meto architektūroje ir užbaigė pompastiško stalinizmo laikotarpį.[reikalingas šaltinis]

Restorano interjerą projektavo broliai architektai Algimantas ir Vytautas Nasvyčiai, tempera sienas tapė dailininkai Vladas Jankauskas bei Vytautas Povilaitis, mažajai salei skulptorius Juozas Kėdainis sukūrė gipsinį bareljefą.

Kavinę sudaro keturios persiliejančios erdvės: vestibiulis, baras, didžioji ir mažoji salės. Interjero dekorui panaudotos įvairios natūralios medžiagos (medis, metalas, stiklas), moderni sieninė tapyba.

Neįprastas interjeras sukėlė diskusijas ir susidomėjimą visoje buvusioje Tarybų Sąjungoje.[reikalingas šaltinis] TSRS valdžia reiškė nepasitenkinimą dėl tariamai per didelės prabangos.

Nuo pat įsikūrimo „Neringa" tapo kultine bohemos, inteligentijos susibūrimo vieta. Čia rinkdavosi garsiausi to meto žmonės – poetas Justinas Marcinkevičius, režisierius Vytautas Žalakevičius, dailininkas Stasys Krasauskas, kalbininkas Bronys Savukynas, rašytojas Juozas Baltušis, atvykusios garsenybės Vladimiras Vysockis, Bulatas Okudžava, Robertas Roždestvenskis ir daugelis kitų.

Metams bėgant restoranas išsaugojo savo stilių ir dvasią, dalį valgiaraščio. Tradicinis patiekalas – „Neringos kepsnys" (vištienos krūtinėlės suktinukas su sviestu viduje). Nuo 1969 m. čia ketvirtadieniais rengiami džiazo vakarai, penktadieniais ir šeštadieniais skamba gyva muzika.

1970 m. restorano interjeras įtrauktas į Lietuvos architektūros paminklų, saugojamų valstybės, sąrašą.

2001 m. restorane atliktas kapitalinis remontas, šiuo metu čia veikia dvi 150 vietų salės, 25 vietų banketų salė bei 80 vietų kavinė-baras rūsyje.

„Neringos" interjeras laikomas vienu įsimintiniausių moderniajame Vilniuje, įtrauktas į gražiausių Vilniaus interjerų dešimtuką.[reikalingas šaltinis]

Nuorodos
--------

* Legendinėje kavinėje skambėjo ir laisvės idėjos, ir meilės žodžiai (lrytas.lt, 2009 m. lapkričio 7 d.)
* „Neringa": pusė amžiaus šlovės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašas Archyvuota kopija 2014-10-22 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-12-22 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  10 gražiausių Vilniaus interjerų
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Namibėport. *Namibe* |
| --- |
| *Namibės uostas* |
|  |
| 

NamibėNamibė

15°11′0″ p. pl. 12°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.18333°š. pl. 12.15000°r. ilg.﻿ / 15.18333; 12.15000﻿ (Namibė)Koordinatės: 15°11′0″ p. pl. 12°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿15.18333°š. pl. 12.15000°r. ilg.﻿ / 15.18333; 12.15000﻿ (Namibė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Angolos vėliava Angola |
| **Provincija** | Namibo provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1840 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 132 900  |

**Namibė** (port. *Namibe*) – miestas pietvakarių Angoloje, Atlanto vandenyno pakrantėje (prie nedidelės įlankos), Namibo dykumos šiauriniame pakraštyje. Namibo provincijos administracinis centras. 132,9 tūkst. gyventojų (2004 m.). Yra vienas iš trijų pagrindinių šalies jūrų uostų (eksportas, žvejyba). Veikia Namibės ir Jurijaus Gagarino oro uostai. Geležinkelis ir plentas į Lubangą. Į pietus nuo Namibės pasideda Jonos nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Miestas įkurtas portugalų 1840 m. ir pavadintas **Mosamedišu** (*Moçâmedes*). Pastatytas fortas, uostas. Pradžioje vystyta žvejyba, o netoliese radus geležies telkinių pradėtas vykdyti žaliavų eksportas. 1985 m. miestas pervadintas į Namibę.
Koordinatės: 55°41′44″š. pl. 24°57′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.6956848°š. pl. 24.9580715°r. ilg.﻿ / 55.6956848; 24.9580715

|  Paežerių Švč. Dievo Motinos Dangun ėmimo sentikių cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Поезерцский храм |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Paežeriai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1913 m. |

Nuo Viešinto ežero pusės
**Paežerių sentikių cerkvė** – sentikių maldos namai Paežerių kaime, prie kelio  **1211**  Viešintos–Papiliai–Pelyšėlės I , 2 km į vakarus nuo Viešintų. Tai viena iš dviejų Anykščių rajone išlikusių medinių cerkvių – antroji yra Girelės sentikių cerkvė prie Kavarsko.

Istorija
--------

Sentikiai Viešintų apylinkėse įsikūrė apie 1715 m. bendruomenės centru tapo Paežerių kaimas. Iš karto melstis, pagarbinti Viešpatį rinkdavosi paprastoje kaimo troboje įrengtoje maldykloje. Tik 1842 m. ypač rūpinantis V. S. Šorochovui, P. Pavlovui, J. Kravcovui, L. Dyminui bei šventikui Joanui Nesterovui buvo pastatyta nedidelė medinė cerkvė. Veikiai bendruomenei išaugus iki 500 narių prireikė erdvesnių maldos namų. Juos Švč. Dievo Motinos į dangų ėmimo garbei pastatė 1903 m. vėliau pristatė varpinę, nupirko varpus, daug ikonų, bet viską sunaikino kilęs gaisras. Cerkvė buvo atstatyta 1913 m.

Tarpukariu sentikių bendruomenė turėjo iki tūkstančio narių. Antrojo pasaulinio karo metais vokiečiai išvežė varpus, todėl šiuo metu egzotiškai skambinama dviem plaktukais tankiai, ritmingai taukšint į bokšte pakabintas aviacinių bombų tūtas. Įspūdingos čia būna Velykų, Kalėdų pamaldos, Švč. Dievo Motinos Dangun Žengimo atlaidai. Renkasi ir vietos, ir tolimesnių apylinkių sentikiai.

Netoli cerkvės, Viešinto ežero pakrantėje, buvo pirmosios Paežerių kapinaitės, bet jos ilgainiui buvo apleistos, vėliau nelikę jokio ženklo. Naujosios kapinės įsteigtos kalnelyje už kilometro į šiaurę nuo kaimo.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos stačiatikių bažnyčios
* Paežerių cerkvės istorija
* Paežerių bendruomenė (*Поезерцская община*) Archyvuota kopija 2015-05-10 iš Wayback Machine projekto.