recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vitruvijaus iliustracija – monopteris ir peripteris
**Monopteris** (gr. monopteros, 'viensparnis') – nedidelis apskrito plano šventyklos pastatas be sienų, apjuostas vienos eilės kolonada, kuri laiko perdangą ir stogą. Būdinga senovės graikų ir romėnų architektūrai. Baroko ir klasicizmo epochose monopterio tipo paviljonai ir pavėsinės buvo statomi dvarų soduose ir parkuose.

Charakteristika
---------------

Skirtingai nei toluose (plačiąja prasme, kaip apvaliame pastate), monopteryje nėra sienų, tarp kurių būtų šventovės celė. Graikai ir ypač romėnai šiuo terminu apibrėžė ir tolą. Senovėje monopteriai, be kita ko, tarnavo baldakimo kulto įvaizdžiu. To pavyzdys yra Lisikrato paminklas Atėnuose, nors sienos tarp jo kolonų buvo sudėtos dar senovėje. Deivės Romos ir Augusto šventykla Atėnų akropolyje yra monopteris iš senovės Romos laikų su atvira vidine erdve. XV a. keliautojas Kiriakas iš Ankonos paliko tokį atsiliepimą: „*Ad praefatae Palladis Templi vestibulum*".

Baroko ir klasicizmo architektūroje monopteriui kaip paviljonui dažnai taikytas klasikinis pavadinimas, pavyzdžiui, „mūzų šventykla". Jis yra populiarus anglų ir prancūzų parkuose. Monopteriai taip pat buvo statomi Vokietijos parkuose, pavyzdžiui, Miunchene esančiame „Anglijos sode" ir Hamburgo-Ependorfo „Hayns parke". Daug kur parkuose ir gydyklose ant mineralinio vandens šaltinių pastatyti monopterio formos paviljonai. Daugelį monopterių papildo tokie stafažo elementai kaip priekyje įrengti portikai. Jie taip pat atlieka tik dekoratyvinę funkciją, nes nėra vieno įėjimo į apskritą šventyklą, kuri yra atvira iš visų pusių.

Daugelis monopterių yra apibūdinami kaip rotondos dėl jų apvalaus grindų plano. Tolams toks apibūdinimas taip pat taikomas. Tačiau daugelio monopterių statinio planas yra kvadratinis arba daugiakampis, dėl ko jie nebūtų vadinami rotondomis. Pvz. Mūzų šventykla su Polymnija, esanti Tyfurto pilies (vok. *Schloss Tiefurt*) sode, turi šešiakampį grindų planą.

* Monopteriai
* Piatigorske (Rusija)Piatigorske (Rusija)
* Eše (Liuksenburgas)Eše (Liuksenburgas)
* Statinio liekanos Olimpijoje (Graikija)Statinio liekanos Olimpijoje (Graikija)
* Tyfurte, Bavarijoje (Vokietija)Tyfurte, Bavarijoje (Vokietija)
* Vestos šventovė Romos ForumeVestos šventovė Romos Forume
* Mineralinio vandens šaltinis (Bulgarija)Mineralinio vandens šaltinis (Bulgarija)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Monopteris** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Curl, James Stevens (2006). *Oxford Dictionary of Architecture and Landscape Architecture*, 2nd ed. OUP, Oxford and New York, p. 500. ISBN 978-0-19-860678-9.
2. ↑ . *Monopteris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
**Sadizmas** – asmens polinkis į lytinį arba psichologinį pasitenkinimą dėl kitam asmeniui suteikiamo skausmo ar pažeminimo, bei tokio pobūdžio pasitenkinimą suteikianti veikla.

Kaip lytinis nukrypimas sadizmas pasireiškia, kuomet lytinis pasitenkinimas pasiekiamas tik fiziškai ar psichiškai kankinant lytinį partnerį, jaučiant absoliutų dominavimą. Pirmą kartą terminą pavartojo seksologas *R. Krafft-Ebing* pagal prancūzų rašytoją markizą de Sadą, kuris remdamasis ir savo paties patirtimi aprašė ir susistemino tuo metu žinomos sadistinės praktikos tipus ir metodus. Sadizmą papildanti priešingybė – mazochizmas.

Dažnai sadistinė praktika apima tam tikrus ritualus (surišimą, plakimą, glamonėjimą ir pan.). Anksčiau sadizmas buvo siejamas tik su fiziniu skausmu, tačiau dabar pripažįstama, kad didžiulį malonumą sadistui teikia ir pats galios, dominavimo prieš partnerį pojūtis. Tam tikrą norą dominuoti partnerio atžvilgiu turi daugelis žmonių, tačiau jis nukrypimu laikomas tik tuomet, kai sadizmas yra vienintelis lytinio pasitenkinimo būdas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  American Psychiatric Association. (2013). *Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (5th ed.).* Arlington, VA: American Psychiatric Publishing.
2. 1 2  Aggrawal, Anil, *Forensic and Medico-legal Aspects of Sexual Crimes and Unusual Sexual Practices*, CRC Press, 2009, p. 167.
**Ričardas Sokas** (1962 m. rugsėjo 25 d. Kelmėje), pianistas, vargonininkas, pedagogas, chorvedys.

Biografija
----------

1971–1977 m. Šiaulių vaikų muzikos mokykloje mokėsi skambinti fortepijonu (N. Mešeriakovos ir P. Keblikienės klasės), 1977–1981 m. mokslą tęsė Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. S. Šelmuko fortepijono klasė). 1981 m. dalyvavo respublikiniame jaunųjų atlikėjų konkurse. 1981 m. rudenį įstojęs į Lietuvos valstybinę konservatoriją, iš pradžių fortepijoną studijavo prof. O. Steinbergaites klasėje, o 1983–1986 m. prof. L. Digrio vargonų klasėje. Pasižymėjo absoliučia muzikine klausa. Koncertavo Lietuvoje, Vokietijoje, Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje ir kitur.

1991 m. R. Sokas išvyko į JAV. Kalifornijos universitetas jam pripažino Lietuvoje gautą diplomą ir suteikė bakalauro laipsnį – gavo teisę dėstyti muziką JAV mokyklose.

Nuo 1991 m. Čikagos Lietuvių operos chormeisteris ir koncertmeisteris, nuo 1992 m. ir Švč. Mergelės Marijos Gimimo lietuvių parapijos Čikagoje vargonininkas bei choro vadovas. Su choru organizuoja religinės muzikos koncertus, dalyvauja įvairiuose tautiniuose renginiuose, pats dažnai akompanuoja solistams ir chorams, įvairiomis progomis vargonuoja. Turi savo pramoginės muzikos orkestrą, kuris dalyvauja įvairiuose buitiniuose renginiuose. R. Šokas yra LB Kultūros tarybos narys. 1994 m. dienraštyje "Draugas" paskelbė straipsnį apie 1994 m. Pirmąją Pasaulio lietuvių dainų šventę Kaune ir Vilniuje, rašo koncertų recenzijas.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Ričardas Pauliukonis** |
| --- |
| Gimė | 1974 m. birželio 13 d. (48 metai)Klaipėda |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | imtynininkas |
|  |
| Žinomas (-a) už | olimpinių žaidynių dalyvis |

**Ričardas Pauliukonis** (g. 1974 m. birželio 13 d. Klaipėdoje) – buvęs Lietuvos imtynininkas (laisvosios imtynės), olimpietis.

Baigė Kalifornijos universitetą (JAV).

Klaipėdoje organizuojamas tarptautinis R. Pauliukonio jaunučių laisvųjų imtynių turnyras (nuo 2006 m.).

Sporto pasiekimai
-----------------

Pirmasis treneris – S. Kasimovas. 

Europos jaunimo laisvųjų imtynių čempionato (1994 Suomija) 3 vietos laimėtojas (svorio kategorija iki 90 kg).

5 kartus Lietuvos čempionas (1992, 1994 - 90 kg; 1996 - 100 kg; 1997 - 97 kg ; 2006 - 96 kg ). 

Europos čempionatų dalyvis: pasiekta aukščiausia 5 vieta 1995 m. 90 kg, Friburge (Šveicarija). Pasaulio čempionatų dalyvis: pasiekta aukščiausia 12 vieta 1994 m. 90 kg, Stambule (Turkija).

JAV studentų čempionas (2002, Indianapolis). 

Dalyvavo dvejose olimpinėse žaidynėse:

* 1996 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Atlantoje (JAV), iki 90 kg, 9 vieta (iš 21).
* 2000 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Sidnėjuje (Australija), iki 97 kg, 17 vieta (iš 19).

Šaltiniai
---------

1. ↑  R.Pauliukonio turnyras

Nuorodos
--------

* Ričardas Pauliukonis Lietuvos sporto enciklopedijoje
* Ričardas Pauliukonis (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2009-08-30 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Teräsbetoni |
|  
Teräsbetoni 2008 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Suomijos vėliava Suomija |
| Žanrai | heavy metal, power metal |
| Kūrinių kalbos | suomių |
| Aktyvumo metai | 2002–2011 |
| Įrašų kompanija | Warner Music Finland |
| Svetainė | terasbetoni.com |
| Nariai |
| Jarkko Ahola  Arto Järvinen  Viljo Rantanen  Jari Kuokkanen |

**Teräsbetoni** buvo Suomijos power metal grupė, gyvavusi 2002–2011 metais. 2005 m. grupė išleido debiutinį albumą „Metallitotuus", kurio buvo parduota virš 30 tūkstančių kopijų.

Vokalistas Jarkko Ahola anksčiau buvo grupės Dreamtale narys.

Istorija
--------

2002 metais Jarkko Ahola, Arto Jarvinen ir Viljo Rantanen susipažino ir nutarė suburti grupę. Jari Kuokkanen prie trijulės prisijungė vėliau, kaip laikinas būgnininkas, bet vėliau tapo grupės nariu. Pirmos Teräsbetoni dainos pasirodė 2003 m. vasarą jų internetiniame tinklapyje.

Vaikinų grupė po truputį įgijo populiarumą pogrindyje, o vėliau tapo plačiau žinomi. 2004 m. pabaigoje grupė pasirašė kontraktą su „Warner Music Finland" ir 2005 metais išleido pirmąjį singlą „Taivas lyö tulta", kuris užlipo į populiariausių Suomijos singlų viršūnę.

2005 metais Teräsbetoni išleido debiutinį albumą „Metallitotuus", kuris Suomijoje tapo platininiu – buvo parduota virš 30 tūkstančių kopijų. 2006 m. birželio mėn. grupė išleido antrąjį albumą „Vaadimme metallia".

2008 metais Teräsbetoni laimėjo Suomijos nacionalinį finalą, kur už jų dainą „Missä miehet ratsastaa" balsavo 38,9 proc. žiūrovų. Su šia daina grupė atstovavo Suomijai 2008 m. Eurovizijos konkurse, kur finale užėmė 22 vietą. Tais pačiais metais pasirodė trečiasis Teräsbetoni albumas „Myrskyntuoja".

Diskografija
------------

### Albumai

* *Metallitotuus* (2005)
* *Vaadimme metallia* (2006)
* *Myrskyntuoja* (2008)
* *Maailma tarvitsee sankareita* (2010)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Teräsbetoni** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Hanna Pakarinen  *„Leave Me Alone"*** |  **Suomijos atstovai Eurovizijoje**2008 | Po to:**Waldo's People  *„Lose Control"*** |
Aktoriaus statulėlė
**Ekrano aktorių gildijos apdovanojimas** arba **Kino aktorių gildijos apdovanojimas** (angl. *Screen Actors Guild Award, SAG Award*) – apdovanojimas, teikiamas Kino aktorių gildijos (*Screen Actors Guild, SAG*), už išskirtinius vaidybos sugebėjimus. Apdovanojimas – tai nuoga moters, rankose laikančios komedijos ir tragedijos kaukes, statulėlė, vadinama *Aktoriumi* (*The Actor*). Iš grynos bronzos išlieta statulėlė yra 40 cm aukščio ir sveria virš 5 kg. Apdovanojimus tiekia Amerikos vaizduojamųjų menų liejykla (*American Fine Arts Foundry*), įsikūrusi Burbanko mieste, Kalifornijoje.

Tai vieni svarbiausių apdovanojimų Holivude nuo 1995 m. Kandidatus apdovanojimo nominacijai skiria 4200 atsitiktine tvarka išrinktų gildijos narių (2007 m. duomenimis, viso buvo 120 000 narių), turinčių teisę balsuoti už laureatus. Pastaruosius keletą metų apdovanojimų ceremonija JAV buvo transliuojama TNT kabelinės televizijos kanalu, bet dabar rodoma ir TBS kanalu.

Pirmieji Kino aktorių gildijos apdovanojimai buvo surengti 1995 m. vasario 25 d. kino studijos „Universal Studios" 12-oje scenoje. Antroji apdovanojimų ceremonija buvo surengta *Civic Auditorium* arenoje Santa Monikoje, tuo tarpu vėlesnės buvo rengiamos *Shrine* parodų centre Los Andžele. Pirmasis apdovanojimas buvo įteiktas Bobui Houpui.

Apdovanojimų kategorijos
------------------------

### Kino apdovanojimai

* Apdovanojimas už išskirtinę vaidybą kino filme
* Apdovanojimas už išskirtinį kaskadinių triukų atlikimą kino filme
* Apdovanojimas už išskirtinę pirmo plano aktorės vaidybą
* Apdovanojimas už išskirtinę pirmo plano aktoriaus vaidybą
* Apdovanojimas už išskirtinę antro plano aktorės vaidybą
* Apdovanojimas už išskirtinę antro plano aktoriaus vaidybą

### Televizijos apdovanojimai

* Apdovanojimas už išskirtinę aktorės vaidybą televizijos filme ar TV mini seriale
* Apdovanojimas už išskirtinę aktoriaus vaidybą televizijos filme ar TV mini seriale
* Apdovanojimas už geriausią draminio televizijos serialo ekranizaciją
* Apdovanojimas už išskirtinę aktorės vaidybą draminiame seriale
* Apdovanojimas už išskirtinę aktoriaus vaidybą draminiame seriale
* Apdovanojimas už geriausią komedijinio televizijos serialo ekranizaciją
* Apdovanojimas už išskirtinę aktorės vaidybą komedijos seriale
* Apdovanojimas už išskirtinę aktoriaus vaidybą komedijos seriale
* Apdovanojimas už išskirtinį kaskadinių triukų atlikimą televizijos seriale

### Apdovanojimas už nuopelnus kine

* Apdovanojimas už nuopelnus kine

Išnašos
-------

1. ↑  „Screen Actors Guild Awards: Rules". Nuoroda tikrinta 2012-10-03.
2. 1 2   Archyvuota kopija 2011-01-31 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Odisėjas su kepure pilosu, eksomide ir chlamida.
**Eksomidė** (gr. ἐξωμίς, nuo *ekso* „išorė" ir *omos* „petys") – viršutinis senovės Graikijos drabužis. Tai buvo vienas iš graikų marškinių, tipų, susegamas per kairiąjį petį paliekant dešinįjį ir dalį krūtinės nuogą. Susegamą per abu pečius dėvėjo aukštesnės klasės atstovai. Eksomidė buvo sudaryta iš dviejų lininių arba kitos medžiagos stačiakampio formos atraižų, kurios būdavo sudygsniuojamos į cilindro formą su skylėmis galvai ir rankoms. Ją vilkėdavo vergai, sunkius darbus dirbantys, jodinėjantys ar sportuojantys laisvieji piliečiai ir kareiviai. Vėlyvajame V a. pr. m. e. eksomidė pakeitė hoplitų chitoną ir tapo jų pagrindine karine apranga. Eksomidę taip pat dėvėjo komedijos aktoriai, vaidinę senus vyrus. Didvyris Odisėjas ir Hefaistas, kaip darbininkų dievas, vaizduojami skulptūrose su eksomidėmis. Pagal rašytinius duomenis, eksomidė atliko abi, chitono ir himatijo, funkcijas. Su eksomide dažnai buvo dėvima chlamida.[1]

Eksomidės spalva per laiką keitėsi, tačiau raudona, ypač tamsi, buvo įprasta hoplitų spalva per Peloponeso karą ir po jo.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Eksmutasangl. *Exmouth* |
| --- |
| *Parkas miesto centre* |
|  |
| 

EksmutasEksmutas

21°55′59″ p. pl. 114°07′41″ r. ilg.﻿ / ﻿21.93306°š. pl. 114.12806°r. ilg.﻿ / 21.93306; 114.12806﻿ (Eksmutas (Australija))Koordinatės: 21°55′59″ p. pl. 114°07′41″ r. ilg.﻿ / ﻿21.93306°š. pl. 114.12806°r. ilg.﻿ / 21.93306; 114.12806﻿ (Eksmutas (Australija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Vakarų Australija Vakarų Australija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1963 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 2 806  |
|  |
|  **Vikiteka** | Eksmutas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Èksmutas |

**Eksmutas** (angl. *Exmouth*) – miestas Australijos vakaruose, Vakarų Australijos valstijoje. Eksmuto grafystės centras. Įsikūręs valstijos šiaurės vakarinėje dalyje, Šiaurės Vakarų Kyšulio pusiasalyje, Eksmuto įlankos pakrantėje, apie 1130 km į šiaurę nuo Perto ir 310 km į pietvakarius nuo Karatos. 2806 gyventojai (2021 m.).

Netoli miesto veikia Australijos karinio jūrų laivyno ryšių stotis, rezervinė karinių oro pajėgų bazė, saulės observatorija. Yra Lirmonto oro uostas (oro pajėgų bazės teritorijoje; skrydžiai į Pertą, 2022 m. duomenys), jachtų ir žvejybos uostas, eina kelias į Minilją. Pagrindines pajamas miestas gauna iš turizmo: turistų lankomi netoli Eksmuto esantys gamtos objektai, daugiausia – Ningalu rifas (Pasaulio paveldo paminklas) ir Kyšulio Kalnagūbrio nacionalinis parkas; užsiimama žūkle, stebimi bangininiai rykliai ir kiti jūrų gyvūnai.

1963 m. Australijos ir JAV vyriausybės sutarė dėl ryšių stoties statybos JAV kariniam jūrų laivynui Šiaurės Vakarų Kyšulio pusiasalyje. Tais pačiais metais pradėtas statyti ir Eksmuto miestas. Stoties ir miesto statybos baigtos 1967 m.; dešimtmečio pabaigoje Eksmutas turėjo jau 4300 gyventojų. XX a. paskutiniame dešimtmetyje JAV karinis jūrų laivynas iš Eksmuto pasitraukė, ryšių stotimi liko naudotis tik Australijos karinis jūrų laivynas. 1999 m. miestą nusiaubė atogrąžų ciklonas.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Exmouth, 2021 Census All persons QuickStats* Australian Bureau of Statistics. Nuoroda tikrinta 2023-03-07.
2. ↑  *Eksmutas*, Pasaulio vietovardžiai. Nuoroda tikrinta 2023-03-07.
3. ↑  *Regional Air Services*, Department of Transport, Government of Western Australia, 2022-02-11. Nuoroda tikrinta 2023-03-08.
4. ↑  *Exmouth*, Western Australia. Nuoroda tikrinta 2023-03-09.
5. 1 2  *Exmouth, WA*, Aussie Towns. Nuoroda tikrinta 2023-03-09.
6. ↑  *Cyclone Vance remembered 20 years after the category five system devastated Exmouth*, ABC News, 2019-03-22. Nuoroda tikrinta 2023-03-09.
Visiškas eksklavas
Okusio rajonas – pusiau eksklavas
**Eksklavas** (angl. *exclave*) – atskirta valstybės teritorijos dalis. Skiriami:

* *visiški eksklavai* – pagrindinė šalies teritorija nesisieja su eksklavu
* *pusiau eksklavai* – nutolusią teritoriją galima pasiekti jūra.

Eksklavai mažina šalies integralumą, sunkina valdymą, didiną tautinę ir ekonominę atskirtį. Eksklavai, susidarius palankiai situacijai, gali atsiskirti nuo motininės valstybės ar būti užgrobti kitų šalių. Kad išlaikytų eksklavus savo įtakoje, pagrindinė valstybės dalis stengiasi visomis išgalėmis palaikyti santykius su jais (pvz. Rusijos ir Lietuvos konfliktas dėl vizų į Kaliningrado sritį). Visiškų eksklavų nėra daug, tuo tarpu pusiau eksklavų turi nemažai šalių.

Svarbesni eksklavai
-------------------

**Visiški**

* Nachičevanės respublika (Azerbaidžanas; atskirta Armėnijos)
* Ljivijos miestas (Ispanija; įsiterpęs į Prancūziją)
* Ferganos slėnyje nedideli Uzbekistano (pvz. Šahimardano), Tadžikistano ir Kirgizijos eksklavai
* Biusingeno miestas (Vokietija; įsiterpęs į Šveicariją)
* Barlė-Nasau savivaldybė (Belgija; įsiterpusi į Nyderlandus)
* Kalnų Karabachas (ginč. Armėnija; įsiterpęs į Azerbaidžaną)

**Daliniai**

* Kaliningrado sritis (Rusija; atskirta Lenkijos ir Lietuvos)
* Aliaska (JAV; atskirta Kanados)
* Kabindos provincija (Angola; atskirta Kongo DR)
* Temburongo rajonas (Brunėjus; atskirta Malaizijos)
* Dubrovnikų–Neretvos apskritis (Kroatija; atskirta Bosnijos ir Hercegovinos)
* Okusio rajonas (Rytų Timoras; atskirta Indonezijos)
* Musandamas (Omanas; atskirtas JAE)
* Seuta ir Melilja (Ispanija; įsiterpusios į Maroką)

Lietuvos eksklavai
------------------

Akmenynų seniūnija su eksklavu
Sovietmečiu Lietuvos SSR teritorijai priklausė nedidelis Pagirių eksklavas Gudijoje. Pagal 1995 m. vasario 6 d. pasirašytą Lietuvos ir Baltarusijos valstybės sienos sutartį eksklavas su Pagirių viensėdžiu tapo Gudijos teritorijos dalimi, o tokio pat dydžio Baltarusijos teritorijos dalis buvo prijungta prie Lietuvos.

Lietuvoje yra keletas visiškų eksklavinių administracinių vienetų. Didžiausi yra Šiaulių, Panevėžio, Alytaus miestų savivaldybės, iš visų pusių apsupti jų rajonų savivaldybių. Gana nemažai jų yra seniūnijų tarpe, kai seniūniją turinti gyvenvietė yra apsupta pavaldžios apylinkių ar kaimiškosios seniūnijos.

Visiškas eksklavas seniūnijų tarpe yra Gabrieliškių kaimas, kuris įeina į Akmenynų seniūniją, nors iš visų pusių yra apsuptas Kalvarijos seniūnijos.

Nuorodos
--------

* Informacija apie Pagirių eksklavą
* Gabrieliškių eksklavas Wikimapia žemėlapyje

Taip pat skaitykite
-------------------

* Anklavas
**Karelas Fabricijus** (ol. *Carel Fabritius*, 1622 m. vasario 27 d.(?), Midenbemsteris, Nyderlandai – 1654 m. spalio 12 d. Delftas) – XVII a. Nyderlandų tapytojas.

Biografija
----------

Karelas Fabricijus gimė Midenbemsteryje. Pakrikštytas 1622 m. vasario 27 d. Jo tėvas Pieter Carelsz. (1598–1653) buvo tapytojas mėgėjas. Broliai Barentas ir Johanesas tapo tapytojais. Giminė pavardę prisiėmė nuo šeimos amato (iš lot. *faber* − "dailidė"). Po 1640 m. Karelas mokėsi pas Rembrantą ir buvo vienu jo geriausių mokinių. Apie 1650 m. Karelas pradėjo dirbti Delfto mieste. 1652 m. jis įstojo į Delfto Šv. Luko tapytojų gildiją. Karelas Fabricijus žuvo 1654 m. spalio 12 d. sprogus Delfto parako atsargų sandėliui. Sprogimas apgriovė ketvirtadalį miesto. Manoma, kad šio sprogimo metu pražuvo daugelis Fabricijaus paveikslų. 

Ankstyvieji Karelo Fabricijaus kūriniai buvo įtakoti Rembranto. 1648 m. „Abrahamo de Poterio portretas" rodo savarankišką Karelo stilių. Atvirkščiai Rembrantui, Karelas Fabricijus tapė gerai apšviestas scenas. Tokio vaizdavimo įtaką patyrė Delfto dailininkai Piteris de Hochas ir Johanas Vermejeris. Vienu geriausiai žinomų Fabricijaus paveikslų minimas „Dagilis" (1654). Viso labo tik apie 12 Karelo Fabricijaus paveikslų išliko.

Darbų galerija
--------------

* „Autoportretas" (apie 1645, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Abrahamo de Poterio portretas" (1649, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Delfto vaizdas" (1652, Nacionalinė Londono galerija)
* „Dagilis" (1654, Mauricheisas, Haga)
* „Vargšas sargybinis" (1654, Valstybinis muziejus, Šverinas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Carel Fabritius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vašingtono dailės galerijos informacija
* Encyclopaedia Britannica
* essentialvermeer.com
* wga.hu
|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| „Hebridai" (11:23) |
|  |
| Įrašas Musopen nuosavybė |
| 

---

 |

 |

**Hebridai** (op. Nr. 26, taip pat „Fingalo ola", „Uvertiūra Fingalo saloms", „Osiano Fingalo oloje uvertiūra", „Vienišos salos uvertiūra") – vokiečių romantinės muzikos kompozitoriaus F. Mendelsono (1809–1847) koncertinė vieno veiksmo uvertiūra. Tai vienas iš žinomiausių F. Mendelsono kūrinių.

1829 m. F. Mendelsonas, tuomet tik 20 metų amžiaus, kartu su vaikystės draugu Karlu Klingemanu apsilankė Škotijoje. Jie kartų klajojo tarp Škotijos aukštumų ežerų ir laukinė gamta paliko didelį įspūdį kompozitoriui po Berlyno kultūros. Keliaudamas keltu prie vakarinės Škotijos krantų netoli Hebridų F. Mendelsonas buvo įkvėptas jūros rūko ir besiplakančių bangų. Jam užgimė idėja melodijos, kuria jis pradėjo „Hebridų" uvertiūrą. Savo įspūdžius ir kelis pirmus melodijos taktus jis užrašė laiške seseriai Fani. Iš kelionės įspūdžių jis taip pat sukūrė trečiąją („Škotišką") simfoniją.

„Hebridų" uvertiūra parašyta sonatos formoje ir buvo pirmą kartą atlikta 1830 m. F. Mendelsonas kelis kartus ją taisė, kita premjera įvyko 1832 m. gegužės 14 d. Londone.

Šaltiniai
---------

* Betsy Schwarm, *Encyclopaedia Britannica*, 2013 m.

Nuorodos
--------

* „Hebridų" įrašai, natos IMSLP projekte
| **Vulpes rueppellii** |
| --- |
| Smėlinė lapė (*Vulpes rueppellii*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1), [1] |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Šuniniai  *( Canidae)* |
| Triba: | Tikrieji šunys  *( Canini)* |
| Gentis: | *Vulpes*  *( Vulpes)* |
| Rūšis: | Smėlinė lapė  *( Vulpes rueppellii)* |

 |
| Binomas |
| ***Vulpes rueppellii***Schinz, 1825 |
| Paplitimo arealas |

**Smėlinė lapė** (*Vulpes rueppellii*), dar žinoma kaip **Riupelio lapė** – šuninių (*Canidae*) šeimos žinduolis. Gyvena Šiaurės Afrikoje, Vidurio rytuose, pietvakarių Azijoje. Pavadinta pagal vokiečių gamtininką Eduardą Riupelį (vok. *Eduard Rüppell*).

Išvaizda
--------

Smėlinė lapė yra viena iš mažiausių lapių, patinai šiek tiek didesni nei patelės. Kūno ilgis be uodegos yra 40-52 cm, patelių 34-49 cm, uodegos ilgis 29-37 cm. Patinų svoris 1,1-2,3 kg, patelių – 1,1-1,8 kg. Smėlinės lapės turi labai dideles ausis, kurių aukštis – 8-11 cm. Didelės ausys padeda atvėsinti kūną. Kailio spalva šiek tiek skiriasi priklausomai nuo gyvenamosios vietos, tačiau paprastai ji yra šviesi, smėlinė su juodu juosta nuo akies iki nosies abiejuose šonuose. Kojos yra plonos, proporcingai ilgos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Vulpes rueppellii". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2016-03-04.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Namai** (angl. *home*) – speciali klasė, skirta jos valdomoms EJB pupoms sukurti arba (jei tai ilgalaikės pupos) surasti duomenų bazėje.

Namai turi vieną ar kelis pupų sukūrimo metodus (pupa inicializuojama panaudojant šių metodų parametrus) ir vieną ar kelis jų suradimo metodus (pupos ieškoma su atskirai nurodyta SQL užklausa, kuri generuojama panaudojant metodų parametrus). Visos ilgalaikės pupos (angl. *entity beans*) paprastai turi bent vieną paieškos metodą pupai rasta pagal duomenų bazės pirminį raktą.

Skiriami lokalūs namai (skirti pasiekti iš to paties kompiuterio) bei įprastiniai (tolimi) namai, kurie veikia tiek lokaliai, tiek ir kitame kompiuteryje per tinklą.

Namų klasė J2EE sistemoje paprastai visada generuojama automatiškai, tačiau paprastesnėse vystymo aplinkose namus išpildantį interfeisą gali tekti koduoti ir rankiniu būdu. Tai nėra sudėtinga, nes šie interfeisai yra paprasti.

Pavyzdys
--------

```
// Lokalūs namai, tvarkatys įrašus apie klientus
public interface ClientHome
   extends EJBLocalHome
{
  // Rask pagal duomenų bazės raktą
  Client findByPrimaryKey(Integer key) throws FinderException;
```

```
  // Rask pagal vardą
  Collection findByName(String name) throws FinderException;  
```

```
  // Sukurk naują 
  Client create() throws CreateException;
}
```
Koordinatės: 55°43′42″š. pl. 24°22′19″r. ilg.﻿ / ﻿55.728325°š. pl. 24.371903°r. ilg.﻿ / 55.728325; 24.371903


|  Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Tikėjimo srovė** | liuteronai |
| **Savivaldybė** | Panevėžio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Panevėžys |
| **Adresas** | Ukmergės g. 29 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1850 m. |

**Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčia** – vekiantys evangelikų liuteronų maldos namai Panevėžyje, Ukmergės g. 29, priešais miesto turgų.

Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčioje taip pat vyksta evangelikų reformatų pamaldos.

Bažnyčios interjeras
Šoninis fasadas

Istorija
--------

Panevėžio evangelikų liuteronų parapiją įkūrė grafas fon Ropas (*von Ropp*) 1790-1795 m. Anksčiau ji buvo Biržų parapijos filija. Galiausiai buvo įsteigta Panevėžio-Šeduvos (iki tol ji buvo Žeimelio filija) parapija, kurią sudarė 1200 narių. Kairiajame Nevėžio upės krante buvo įsikūrę parapijos namai, kuriuose gyveno kunigas ir vyko pamaldos.

Panevėžio evangelikų liuteronų medinė bažnyčia pastatyta 1845-1850 m.

1940 m. sovietams nacionalizavus maldos namus, buvo nugriautas jų bokštas, o pastate įkurdintas šokių klubas. Vėliau čia buvo įkurta ūkinių prekių parduotuvė. Todėl buvo išgriautos kolonos, sunaikintas altorius, o jų vietoje, atitvėrus siena, įrengtas sandėlis. Tokia padėtis tęsėsi iki 1990 m.

1940 m. parapijiečių buvo virš 200, o 1990 m. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę ir atsikūrus evangelikų liuteronų parapijai, buvo užregistruoti tik 56 žmonės. Bažnyčios atstatymo ir tvarkymo darbus parapija pradėjo kartu su evangelikais reformatais. Evangelikų liuteronų pamaldos vyko mėnesio 1–ąjį ir 3–ąjį sekmadienį, o reformatų - 2–ąjį ir 4–ąjį sekmadienį. 

1995 m. rudenį pradėtas bažnyčios kapitalinis remontas, kuriam lėšų surinko Vokietijos liuteronai. Per trejus metus buvo baigti bažnyčios lauko remonto darbai. 1998 m. bažnyčios atkūrimas sustojo dėl lėšų stygiaus. Pamaldos vyko senųjų kapinių liuteronų koplyčioje, kurioje po nedidelio remonto įsikūrė parapija. 2001 m. vasario mėnesį parapija atnaujino bažnyčios remonto darbus.

Architektūra
------------

Bažnyčia – medinis pastatas su bokštu, gotikinės formos langais ir durimis. Joje po rekonstrukcijos suformuotas naujas sakralinės erdvės interjeras, būdingas evangelikų liuteronų bažnyčioms. Skliautinė perdanga aprėminta per visą centrinę navą besiremiančiu į kolonadą sudėtingo profilio karnizu. Pakyla prie altoriaus akcentuota pusapvaliu vitražiniu langu ir mediniu kryžiumi.

Pastato fasadai santūrūs, apkalti šviesiai dažytomis dailylentėmis, organiškai derantys su aplink vyraujančiu smulkiu sodybiniu užstatymu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio evangelikų reformatų parapija

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Panevėžio evangelikų liuteronų parapija Archyvuota kopija 2021-05-08 iš Wayback Machine projekto.
* Panevėžio TIC. Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčia Archyvuota kopija 2017-09-02 iš Wayback Machine projekto.
* Panevėžio evangelikų liuteronų bažnyčios rekonstrukcija
**Panevėžio laisvoji ekonominė zona (Panevėžio LEZ)** – laisvosios ekonominės zonos statusą turinti 47 ha pramoninės plėtros teritorija, kur klientams yra nustatytos mokesčių, muitų, kvotų lengvatos ir specialiosios veiklos taisyklės, siekiant investuotojams sudaryti palankesnes veiklos sąlygas. Panevėžio laisvoji ekonominė zona buvo įsteigta 2013 metais. Panevėžio LEZ teritorijoje įrengta visa reikalinga infrastruktūra, paruoštas detalus zonos planas, į atskirus plotus padalyti sklypai, paruošti ir apšviesti vidaus keliai, įvesta 7000 kW galios elektros linija, dujotiekis, vandentiekis bei kanalizacija. Klientams, investavusiems ne mažiau kaip 1 mln. eurų, nustatytos mokesčių, muitų ir kvotų lengvatos. LEZ valdo ir administruoja „Ogmios grupė" – viena iš Lietuvoje pirmaujančių nekilnojamojo turto vystytojų.

Strateginė Panevėžio LEZ vieta
------------------------------

LEZ įkurta strategiškai patogioje vietoje – atstumas iki Vilniaus ir Rygos – 150 km, iki Klaipėdos jūrų uosto – 240 km, iki Šiaulių oro uosto – 80 km. Panevėžio LEZ turi tiesioginį susisiekimą su „Via Baltica" magistrale. Šalia geležinkelio trasa, jungianti Maskvą su Kaliningradu.

Investuotojai
-------------

„Devold" – norvegų tekstilės gamintojas, veiklą plėtojantis nuo 1853 m. gamina dviejų tipų produkciją: sporto ir laisvalaikio tekstilės gaminius bei apsauginius drabužius, kurie yra eksportuojami į visą pasaulį. 2015 m. vasarą atidaryta 15 000 m² gamykla, kurioje dirba daugiau nei 300 darbuotojų.

Mokestinės lengvatos
--------------------

| Mokestis | Kitur Lietuvoje | LEZ |
| --- | --- | --- |
| Pelno mokestis | 15 % | 0 % (pirmus 6 metus); 7,5 % (kitus 10 metų) |
| Nekilnojamojo truto mokestis | 0,3–3 % | 0 % |
| Dividendų apmokestinimas | 15 % | 0 % |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „Devold"
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Proporcijos: 1:2
**Kubos vėliava** (isp. *La Bandera de la Estrella Solitaria*) – stačiakampės formos, padalinta į penkias vienodo aukščio mėlynas ir baltas juostas. flagštoko pusėje – kraštine priglaustas raudonas trikampis, viršūne nukreiptas į plazdančią vėliavos dalį. Trikampio centre įkomponuota balta penkiakampė žvaigždė.

Istorija
--------

Dabartinę vėliavą 1848 m. sukūrė laikraščio „La Verdad" (liet. *Tiesa*) redaktorius Migelis Tolonas (Miguel Teurbe Tolón), pagal JAV vėliavą. Pirmą kartą vėliava buvo iškelta 1850 m. šiaurės Kuboje, Kardenaso mieste, kai generolas Lopesas išsilaipino su 600 bendraminčių kovai prieš ispanų kolonialinę priespaudą.

Galutinai adaptuota ir įteisinta 1902 m. gegužės 20 d.

Simbolika
---------

Balta žvaigždė (*La Estrella Solitaria*, „Vieniša žvaigždė") simbolizuoja šviesulį, nušviečiantį kelią į laisvę (simbolis pasiskolintas iš Teksaso vėliavos (JAV). Trikampis – masonų simbolis – laisvė, lygybė ir brolybė. Trys mėlynos juostos simbolizuoja ispanų padalintą valstybę, o dvi baltos juostos – teisingumą ir tiesumą. Raudona spalva simbolizuoja kubiečių kraują, pralietą laisvės kovose.

Konstrukcija
------------

Spalvos
-------

        Pantone spalvų sistemoje: Mėlyna – Pantone 281; RGB spalvų sistemoje: Mėlyna – 0, 40, 104.

        Pantone spalvų sistemoje: Balta – nėra; RGB spalvų sistemoje: Balta – 255, 255, 255.

        Pantone spalvų sistemoje: Raudona – Pantone 186; RGB spalvų sistemoje: Raudona – 206, 17, 38.

Nuorodos
--------

* vexilla-mundi.com Archyvuota kopija 2006-08-19 iš Wayback Machine projekto.

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių vėliavos**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Boneras · Britų Mergelių Salos · Gvadelupa · Grenlandija · JAV Mergelių Salos · Kaimanų Salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Sen Pjeras ir Mikelonas · Terkso ir Kaikoso Salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai · Herbai |
Koordinatės: 55°44′33″ š. pl. 21°34′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.74250°š. pl. 21.58306°r. ilg.﻿ / 55.74250; 21.58306

**Vėžaitinės miškai** – miškai vakarų Lietuvoje, Klaipėdos rajone, 8 km į šiaurės rytus nuo Gargždų, 3 km nuo Vėžaičių. Priklauso Kretingos miškų urėdijai (Vėžaičių girininkijai). Apima 26 km² plotą. Masyvą sudaro Vėžaitinės ir Viržintų miškai. Šiaurės rytuose pereina į Kulių miškus.

Paviršius banguotas. Būdingi velėniniai jauriniai glėjiški, vietomis glėjiniai priemoliai. Miškai patenka į Minijos baseiną: pietuose teka Veiviržo intakai Juodupis ir Dirsteika, šiaurėje teka Žvelsa (su Gervupiu), vakaruose išteka Gerdaujė.

Medynai:

* eglynai: 39 %
* beržynai: 30 %
* pušynai: 9 %
* juodalksnynai: 7 %
* drebulynai: 7 %
* ąžuolynai: 2 %
* baltalksnynai: 1 %
* skroblynai: 1 %

Jaunuolynai sudaro 20 % medynų, pusamžiai medžiai 31 %, pribręstantys 20 %, brandūs 19 %.

Vėžaitinės miškuose yra stambiųjų kanopinių žvėrių (briedžių, stirnų, šernų), vilkų, bebrų, ondatrų.

Pietuose miškus kerta plentai  **166**  Plungė–Vėžaičiai  ir  **2223**  Vėžaičiai–Žadeikiai–Endriejavas . Miškuose ir šalimais įsikūrę kaimai: Jurjonai, Tilvikai, Perkūnai, Pajuodupis, Viržintai, Žadeikiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Brukas. *Vėžaitinės miškai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 497
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tutongo rajonas*Daerah Tutong* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Brunėjaus vėliava Brunėjus |
| **Administracinis centras** | Pekan Tutongas |
| **Mukimai** | 8 |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 43 852 |
| **Plotas** | 1 166 km² |
| **Tankumas** (2011) | 38 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | BN-TU |

Tutongo rajono mukimai
**Tutongo rajonas** (malaj. *Daerah Tutong*) – vienas iš keturių Brunėjaus valstybės rajonų. Yra šalies centrinėje dalyje. Iš pietų ir rytų ribojasi su Malaizija (Saravaku), vakaruose – su Belaito rajonu, šiaurės rytuose – su Brunėjaus–Muaros rajonu, iš šiaurės skalauja Pietų Kinijos jūra. Administracinis centras – Pekan Tutongas.

Geografija
----------

Didelę dalį teritorijos užima džiunglės. Rajoną kerta Tutongo upė. Yra didžiausias šalyje Tasek Merimbuno ežeras, aplink jį įsteigtas paveldo parkas.

Gyventojai
----------

Rajone gyvena 43 tūkst. gyventojų. Tautinė sudėtis – malajai (tutongai, kedajanai, murutai), kinai, dusunai. Tikinčiųjų dauguma – musulmonai.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Tutongo rajonas padalintas į 8 mukimus:

* Keriamas
* Kiudangas
* Lamuninas
* Pekan Tutongas
* Rambajus
* Tandžong Maja
* Telisajus
* Ukongas

|  |  |
| --- | --- |
|  **Brunėjaus rajonai** |  |
| Belaitas | Brunėjus–Muara | Temburongas | Tutongas |
|  Tuvaliečiai |
| --- |
| Tuvaliečiai (2011 m.)Tuvaliečiai (2011 m.) |
| Gyventojų skaičius | 10–15 000 |
| Populiacija šalyse | Tuvalu vėliava Tuvalu: >10 000
Kiribačio vėliava Kiribatis (Gilberto salos, Linijinės salos)
Fidžio vėliava Fidžis
Nauru vėliava Nauru
Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija
Australijos vėliava Australija |
| Kalba (-os) | tuvaliečių |
| Religijos | krikščionybė (Tuvalu bažnyčia, kitos protestantų bažnyčios) |
| Giminingos etninės grupės | samojiečiai, tokelaujiečiai, tongiečiai, kiti polineziečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Tuvaliečiai |

**Tuvaliečiai** (***tuvalai***) – polineziečių tauta, gyvenanti Tuvalu salose, taip pat kai kuriose iš Kiribačiui priklausančių Gilberto ir Linijinėse salose, dar Nauru, Fidžyje. Populiacija – ~10 tūkst. žmonių (XX a. II pusė). Kalba austroneziečių kalbų šeimos, rytų austroneziečių šakos tuvaliečių kalba. Ši turi dvi tarmes – šiaurinę (Nanumea ir aplinkinės salos; panaši į tongiečių kalbą) ir pietinę (Vaitunu sala ir aplinkinės; panėšėja į samojiečių ir tokelau kalbas). Didelė dalis šneka angliškai, Nui saloje – ir kiribačių kalba. Nuo XIX a. vid. turi raštą (lotyniški rašmenys). Tikintieji – krikščionys (dauguma priklauso kongregacinei Tuvalu bažnyčiai).

XV–XVI a. Tuvalu salas apgyvendino samojiečiai, vėliau ilgą laiką smarkiai veikę susidariusią tuvaliečių tautą. XIX–XX a. buvo veikiami kiribačių. Turi daug bendrybių su tokelaujiečiais.

Tradiciniai verslai – žvejyba, ryklių medžioklė, rankinė žemdirbystė (kolokazija, jamsai, batatai, kokosai, bananai, pandanai), kiaulininkystė. Tuvaliečiai yra įgudę laivų statytojai ir jūrininkai. Dabar dirba kopros paruošimo pramonėje, gamina turistams papuošalus iš kriauklių.

Tuvaliečių salai vadovauja vadas ir seniūnų taryba. Karalių paeiliui iškelia aristokratų šeimos. Gyvena gimininėmis šeimomis, paveldėjimas ambilinijinis. Paplitęs vaikų įvaikinimas. Giminė užima apibrėžtą plotą, statosi bendrą būstą. Dabar dažniausiai gyvena mažosiomis šeimomis. Kiekvienos salos gyventojai turi nuosavą geneologiją.

Tradiciniame tuvaliečių tikėjime daug dėmesio skirta protėviams, juos simbolizuodavo kaukolės. Išlikę akmeninių šventyklų (Niutao saloje), skulptūrų. Pasakojamos legendos apie didžius jūrininkus, paskutintosios Niulakitos salos apgyvendinimą.

* Moteris iš Funafučio (1900 m.)Moteris iš Funafučio (1900 m.)
* Tuvaliečių gydytojos (2008 m.)Tuvaliečių gydytojos (2008 m.)
* Niutao salos gyventojaiNiutao salos gyventojai
* Tuvaliečiai iš Nanumea salos gamina valtįTuvaliečiai iš Nanumea salos gamina valtį

Šaltiniai
---------

1. ↑  Энциклопедия «Народы и религии мира», М.-1998
| Eks le Benaspranc. *Aix-les-Bains* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Eks le BenasEks le Benas

45°41′20″ š. pl. 5°54′50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.68889°š. pl. 5.91389°r. ilg.﻿ / 45.68889; 5.91389﻿ (Eks le Benas)Koordinatės: 45°41′20″ š. pl. 5°54′50″ r. ilg.﻿ / ﻿45.68889°š. pl. 5.91389°r. ilg.﻿ / 45.68889; 5.91389﻿ (Eks le Benas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Rona-Alpės |
| **Departamentas** | Savoja (departamentas) |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 27 982  |
| **Plotas** | 12,62 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 217 žm./km² |
| **Altitudė** | 320 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Eks le Benas |

**Eks le Benas** (pranc. *Aix-les-Bains*) – miestas pietryčių Prancūzijoje, Ronos-Alpių regione, Savojos departamente, 10 km į šiaurę nuo departamento sostinės Šamberi. Miestas įsikūręs Savojos Alpėse, rytiniame Buržė ežero krante. Pro miestą eina Ženevos-Grenoblio plentas, yra geležinkelis.

Eks le Benas – svarbus Prancūzijos Alpių kurortas. Trykšta sieringos šiltosios (42-45 °C) mineralinės versmės. Veikia sanatorijos kuriose gydomos reumatinės, odos ligos. Yra žiemos ir vandens sporto infrastruktūra.

Mieste veikia archeologijos muziejus, Fauro meno muziejus, kuriame eksponuojama impresionistų tapyba, Žano Baptisto Karpo, Ogiusto Rodeno skulptūros, poeto Alfonso de Lamarteno suvenyrai. Yra III-IV a. romėnų statinių liekanos, XVI a. rotušė.

Istorija
--------

Miestas žinomas nuo romėnų laikų, tuomet vadintas **Akve Graciane** (lot. *Aquae Gratianae*), netoliese mirusio imperatoriaus Graciano garbei. 1967 m. Eks le Bene mirė ir buvo palaidotas Lietuvos valstybės veikėjas Ernestas Galvanauskas.

* Romėnų arkaRomėnų arka
* Faro muziejusFaro muziejus
* BažnyčiaBažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Eks le Benas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
Įėjimas į ministerijos pastatą Tokijuje.
**Japonijos žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės ministerija** (jap. 農林水産省 = *nōrin-suisan-shō*, dar žinoma pagal anglišką sutrumpinimą **MAFF**) – Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už žemės ūkio, miškininkystės ir žuvininkystės politikos įgyvendinimą. Ministerija dabartiniu pavadinimu buvo įsteigta 1978 m. jos būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija
--------

Ministerija gali būti kildinama iš 1881 m. įkurtos Žemės ūkio ir prekybos ministerijos, kuri 1925 m. buvo reorganizuota į Žemės ūkio ir miškininkystės ministeriją. Po Antrojo pasaulinio karo pagrindinė jos atsakomybė buvo žemės reformos administravimas ir maisto kontrolės sistemos organizavimas. 1978 m. ministerijos valdymui perdavus žuvininkystės sritį, pavadinimas buvo pakeistas į dabartinį.

Ministerija pagarsėjusi aktyviu žemės ūkio rinkos protekcionizmu, glaudžiu bendradarbiavimu su Žemdirbių kooperatyvų asociacija.

Struktūra
---------

Ministeriją sudaro:

* Sekretoriatas
* Maisto saugos ir vartotojų reikalų biuras
* Maisto pramonės reikalų biuras
* Žemės ūkio produkcijos biuras
* Administravimo gerinimo biuras
* Kaimo vystymo biuras
* Miškininkystės agentūra
* Žuvininkystės agentūra

Šaltiniai
---------

1. ↑  James Arthur Ainscow Stockwin. *Dictionary of the Modern Politics of Japan*. Routledge, 2003, p. 223-224
2. ↑  組織案内・組織図, 農林水産省; tikrinta: 2012-07-01

Susiję straipsniai
------------------

* Japonijos ministerijos

Nuorodos
--------

* Oficialus ministerijos puslapis
Pasaulio valstybės, palaikančios arba propaguojančios antiklerikalizmą
**Antiklerikalizmas** – priešiškumas dvasininkijai ir juo pagrįstas visuomeninis judėjimas, siekiantis stiprinti valstybės ir piliečių privataus gyvenimo nepriklausomumą nuo bažnyčios, nukreiptas prieš dvasininkijos pastangas kontroliuoti valstybės kultūrinę, politinę, ekonominę veiklą. Tai reikalavimas, kad visuomeninis, politinis ir kultūrinis gyvenimas nepriklausytų nuo bažnyčios įtakos; judėjimas prieš klerikalizmą, kurio tikslas – neleisti dvasininkijai veikti ir kontroliuoti visuomeninį, politinį, valstybės ar piliečių asmeninį gyvenimą. Antiklerikalizmo tendencijų dažniausiai atsiranda valstybėse, kuriose vyraujanti religija turi susiformavusį dvasininkijos luomą ir yra įgavusi valstybinės religijos statusą ar palaikoma valdančiosios grupės.

Istorija
--------

Antiklerikalinis piešinys, Ispanija, 1933 m.
Terminas antiklerikalizmas atsirado XIX a. bet pats reiškinys atsirado anksčiau. Viduramžių pabaigoje pirmieji antiklerikalinę veiklą vykdė protestantų reformatoriai. Martinas Liuteris ir kiti reformacijos šaukliai aktyviai kalbėjo apie dvasininkijos ydas, kritikavo pasaulietinę popiežiaus valdžią, kunigystės sakramento ir luomo idėjas. XVII–XVIII a. estafetę perėmė vadinamosios Apšvietos mąstytojai, o XIX a. – antiklerikalai, įvedę šiuolaikinę terminologiją. Judėjimas ypač išplito XX a. valstybėms perėjus nuo religinės prie pasaulietinės (sekuliarios) valdymo formos.

Lietuva
-------

XVI a. Lietuvoje reiškėsi dogminis reformistinis klerikalizmas – reformacija. XX a. tarpukariu antiklerikalizmu iš dalies rėmėsi Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga ir Lietuvos socialdemokratų partija, kritikuodamos valdančiąją Lietuvos krikščionių demokratų partiją, vėliau – tautininkų valdžia, siekdama sumažinti krikščionių demokratų įtaką.

Sovietmečiu antiklerikalizmas faktiškai virto kunigų ir tikinčiųjų persekiojimu – uždaryti vienuolynai, dalis bažnyčių, drausta religinė spauda, neleista kurti naujų parapijų, diegiamas ateizmas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Antiklerikalizmas(parengė Ingrida Gečienė). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-06-25)..
2. ↑  Antiklerikalizmas. Lietuviuzodynas.lt (tikrinta 2022-06-25).
3. ↑  Sąvokos. Archyvuota kopija 2022-06-25 iš Wayback Machine projekto. Laisvamanybė (tikrinta 2022-06-25).
4. ↑  Gintaras Jurgis Sungaila. Ar verta taip kritikuoti kunigus? 2021-11-26, Bernardinai.lt (tikrinta 2022-06-25).
Struktūrinių baltymų sąveika kadherininėje jungtyje. Kadherinų susirišimo pobūdis su aktino filamentais tebetyrinėjamas.
**Kadherinai** yra transmembraniniai baltymai, atliekantys svarbų vaidmenį ląstelių tarpusavio sukibime ir užtikrinantys audinių vientisumą. Kadherinai turi sukibimo su kalciu regionus, taigi, jų veikimas priklauso ir nuo (Ca2+) jonų. Taip vadinama kadherinų super-šeima plačiąja prasme susideda iš kadherinų, protokadherinų, desmogleinų ir desmokolinų bei kt. kurių daugelis fragmentų yra kadherinai. Bandymuose su ląstelių kultūromis ir augančiame organizme buvo pastebėta, kad jie linkę sukibti su ląstelėmis, kurių paviršiuje yra tos pačios klasės kadherinų. Kadherinai ląstelės viduje būna sukibę su kateninais.

Kadherinų tipai
---------------

### Klasikiniai

Skirstomi pagal audinius, kurių ląstelių paviršiuose jie aptinkami.

* CDH1 – E-kadherinas (epitelinis): E-kadherinai aptinkami epiteliniame audinyje
* CDH2 – N-kadherinas (neuraliniai): N-kadherinai randami neuronuose
* CDH12 – kadherinas 12, II tipo (N-Kadherinas 2)
* CDH3 – P-kadherinas (placentinis): P-kadherinai, randami placentoje.

### Desmosomaliniai

* Desmogleinai (DSG1, DSG2, DSG3, DSG4)
* Desmocollinai (DSC1, DSC2, DSC3)

### Protokadherinai

* Protocadherinai

* PCDH1; PCDH10; PCDH11X; PCDH11Y; PCDH12;

PCDH15; PCDH17; PCDH18; PCDH19; PCDH20; PCDH7; PCDH8; PCDH9;
PCDHA1; PCDHA10; PCDHA11; PCDHA12; PCDHA13; PCDHA2; PCDHA3; PCDHA4;
PCDHA5; PCDHA6; PCDHA7; PCDHA8; PCDHA9; PCDHAC1; PCDHAC2; PCDHB1;
PCDHB10; PCDHB11; PCDHB12; PCDHB13; PCDHB14; PCDHB15; PCDHB16; PCDHB17;
PCDHB18; PCDHB2; PCDHB3; PCDHB4; PCDHB5; PCDHB6; PCDHB7; PCDHB8;
PCDHB9; PCDHGA1; PCDHGA10; PCDHGA11; PCDHGA12; PCDHGA2; PCDHGA3; PCDHGA4;
PCDHGA5; PCDHGA6; PCDHGA7; PCDHGA8; PCDHGA9; PCDHGB1; PCDHGB2; PCDHGB3;
PCDHGB4; PCDHGB5; PCDHGB6; PCDHGB7; PCDHGC3; PCDHGC4; PCDHGC5

FAT; FAT2; FAT4;

### Neįprastiniai/negrupuoti

* CDH9 – kadherinas 9, II tipas (T1-kadherinas)
* CDH10 – kadherinas 10, II tipas (T2-cadherin)
* CDH4 – R-kadherinas (retinos)
* CDH5 – VE-kadherinas (vascularinis endothelis)
* CDH6 – K-kadherinas (inkstai)
* CDH7 – kadherinas 7, II tipas
* CDH8 – kadherinas 8, II tipas
* CDH11 – OB-kadherin (osteoblastas)
* CDH13 – T-kadherinas – H-kadherinas (širdis)
* CDH15 – M-kadherinas (miotubulė)
* CDH16 – KSP-kadherinas
* CDH17 – LI kadherinas (kepenys-žarnos)
* CDH18 – kadherinas 18, II tipas
* CDH19 – kadherinas 19, II tipas
* CDH20 – kadherinas 20, II tipas
* CDH23 – kadherinas 23, (neurosensorinis epitelis)

* CDH10; CDH11; CDH13; CDH15; CDH16; CDH17;

CDH18; CDH19; CDH20; CDH22; CDH23; CDH24; CDH26;
CDH28; CDH4; CDH5; CDH6; CDH7; CDH8; CDH9;

CELSR1; CELSR2; CELSR3; CLSTN1; CLSTN2; CLSTN3; DCHS1; DCHS2; LOC389118;

* PCLKC; RESDA1; RET;

Nuorodos
--------

1. ↑  Re-solving the Cadherin-Catenin-Actin Conundrum Archyvuota kopija 2009-06-27 iš Wayback Machine projekto. by William I. Weis and W. James Nelson in *Journal of Biological Chemistry* (2006) Volume 281, pages 35593-35597.
Koordinatės: 36°29′39″ š. pl. 6°13′01″ v. ilg.﻿ / ﻿36.49417°š. pl. 6.21694°r. ilg.﻿ / 36.49417; 6.21694

Kadiso užutėkio aerofotonuotrauka
**Kadiso užutėkis** (isp. *Bahía de Cádiz*) – Atlanto vandenyno Kadiso įlankos užutėkis, įsiterpiantis į pietvakarinę Pirėnų pusiasalio pakrantę ties Kadiso miestu. Užutėkį iš vakarų uždaro ilgas pusiasalis (anksčiau buvusi San Pedro sala). Ilgis 15 km, plotis ties žiotimis 10 km, gylis 9–10,5 m. Šiaurinėje pakrantėje gausu seklumų. Įteka Gvadaletės upė. Potvyniai kyla kas pusė paros, jų aukštis iki 3 m.

Prie užutėkio įsikūrę Kadiso, San Fernando, Puerto Realio, El Puerto de Santa Marijos, Rotos miestai.

Kadiso užutėkis susiformavo tarp salų, kurios susidarė Gvadalkivyro žiotyse (šalia senovinio Lagustino ežero). Šis užutėkis nuo seno buvo svarbus gamtinis uostas, o jo pakrantės apgyvendintos nuo neolito.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 183
2. ↑  «Seis años de pasión neolítica.» *Diario de Cádiz*.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bernardo Ačagaisp. *Bernardo Atxaga*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1951 m. liepos 27 d. (71 metai)Asteasu, Gipuskoa provincija, Baskija |
| Tautybė | baskas |
|  |
| Veikla | rašytojas, vertėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Bernardo Atxaga |

**Joseba Irazu Garmendia** (g. 1951 m. liepos 27 d.), labiau žinomas slapyvardžiu **Bernardo Ačaga** (isp. *Bernardo Atxaga*) – baskų rašytojas ir vertėjas.

Gimė Gipuskoa provincijoje, bet gyvena Alavos provincijoje. B. Atxaga studijavo ekonomiką Bilbao universitete ir filosofiją Barselonos universitete. Už savo kūrybą B. Atxaga sulaukė daugybės apdovanojimų, kaip antai Ispanijos premijos *Premio nacional de narrativa*.

Rašytojas daugiausia rašo poeziją, esė, pjeses ir romanus. Jo kūriniai daugiausia parašyti baskų kalba (bask. *Euskara*), bet jis pats juos išverčia į ispanų kalbą. Keletas jo knygų išleistos kitomis kalbomis, pavyzdžiui, knyga „Obabakoak". Jo knygų vertimų lietuvių kalba nėra.

Kūriniai
--------

Keletas jo kūrinių:

* „Obabakoak" (išleista spaudyklos „Erein" 1988 m.)
* „Vienas vyras" (bask. *Gizona bere bakardadean*), Erein 1993
* „Akordeonininko sūnus" (bask. *Soinujolearen semea*), Pamiela 2003