recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arnas Butkevičius**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1992 m. spalio 22 d. (31 metai) |
| Gimimo vieta | Klaipėda, Lietuva |
| Ūgis | 1,97 m |
| Svoris | 95 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Kauno „Žalgiris" |
| **Pozicija** | Lengvasis krašto puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2010–20122012–20132013–20172017–2022  2022–dabar | Vilniaus „Sakalai"Panevėžio „Lietkabelis"Klaipėdos „Neptūnas"  Vilniaus „Rytas"  Kauno „Žalgiris" |  |
| Šalies rinktinė |
| 2017– | Lietuva Lietuva |  |
|  |

**Arnas Butkevičius** (g. 1992 m. spalio 22 d. Klaipėdoje) – Lietuvos krepšininkas, žaidžiantis Kauno „Žalgirio" komandoje, lengvojo krašto pozicijoje.

Karjera
-------

Profesionalo karjerą pradėjo 2009 m. sezone Neringos „Kuršių" komandoje, kuri rungtyniavo Regionų krepšinio lygoje (RKL). 2010 m. jaunasis Lietuvos krepšinio talentas perėjo į Vilniaus „Sakalų" komandą. 2016 m. gegužės pabaigoje, atstovaudamas Klaipėdos „Neptūnui" patyrė blauzdos traumą. 2016 m. rugsėjo pabaigoje Klaipėdos klubas nutraukė sutartį su žaidėju, dėl sutarties sąlygų nesilaikymo, motyvuodamas tuo, kad žaidėjas tinkamai neatliko reabilitacijos proceso.

2017 m. gruodžio 10 dieną iškilus „Klaipėdos Neptūno" finansinėms problemoms, A.Butkevičiaus kontraktas buvo išpirktas Vilniaus „Lietuvos ryto". 2022 m. liepos pradžioje pasirašė dvejų metų sutartį su Kauno „Žalgirio" klubu.

Lietuvos jaunimo ir vyrų rinktinės
----------------------------------

2011 m. liepą Pasaulio jaunimo (U-19) čempionate Latvijoje su Lietuvos devyniolikmečių rinktine tapo pasaulio čempionu. Viso turnyro metu Lietuvos jaunimo rinktinės gynėjas vidutiniškai rinko 7,1 taško, 3 atkovotų kamuolių, 0,9 perimto kamuolio ir 1,6 rezultatyvaus perdavimo rodiklius. 2017 m. lapkritį debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje atrankoje į 2019 m. pasaulio čempionatą.

Pasiekimai
----------

* 2022, 2023 m. LKL čempionas
* 2019, 2023, 2024 m. Karaliaus Mindaugo taurės laimėtojas
* 2014, 2016, 2018, 2019, 2021 m. LKL antros vietos laimėtojas

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Vid. minučių | Vid. taškai | 0Vid. atk. kamuoliai0 | 0Vid. rez. perdavimai0 | 02tšk. taikl.0 | 03tšk. taikl. | Baud. m. taikl. 0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Kinija 2019 | **9** | 10,2 | 2,8 | 2,4 | 0,6 | 85,7 % | 0 % | 66,7 % |
| **Žemyno čempionatai** |
| Europa 2022 | **15** | 21,1 | 4 | 1,8 | 0,8 | 66,7 % | 30 % | 100 % |

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RKauno „Žalgirio" sudėtis |
| --- |
|  |
| Treneris: Andrea Trinchieri |
|  |
| 
*2* Evans · *4* Lekavičius · *8* Hayes · *9* Giedraitis · *10* Šmits · *12* Montvila · *15* Birutis · *16* Lukošiūnas · *26* Sumner · *31* Butka · *33* Dimša · *35* Lavrinovičius · *45* Manek · *51* Butkevičius · *92* Ulanovas |  |

 |
54°53′27.25″ š. pl. 23°55′37″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8909028°š. pl. 23.92694°r. ilg.﻿ / 54.8909028; 23.92694

|  Kauno Kristaus Prisikėlimo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Воскресения Христова |
| **Dekanatas** | Kauno stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Kauno miestas |
| **Gyvenvietė** | Kaunas |
| **Adresas** | Vytauto pr. 38 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1862 m. |

**Kauno Kristaus Prisikėlimo cerkvė** stovi Kaune, Ramybės parko pietinėje dalyje, šalia Apreiškimo Švč. Dievo Motinai katedros.

Istorija
--------

Ankstyviausias mūrinis statinys buvusiose kapinėse, iškilęs stačiatikių sklypo centre. Bažnyčia suprojektuota 1858 m. Vyriausioje kelių ir viešųjų pastatų valdyboje Sankt Peterburge. Pastatas nedidelis, graikiško kryžiaus plano. Statant išplėsta priebažnyčio dalis, virš jo iškeltas bokštelis. Nuo prospekto link bažnyčios vedė tiesus takas.

Iki 1935 m. buvo metropolito katedros cerkvė. Po Pirmojo pasaulinio karo parapijos lėšomis atliktas remontas, 1923 m. pašventinta. 1935 m. pastačius naują Apreiškimo Švč. Dievo Motinai katedrą, Prisikėlimo bažnyčia priskirta jai (tapo filija), reikšmė sumažėjo.

1947 m. sovietų valdžia oficialiai įregistravo parapiją. Bažnyčioje mišias laikė katedros šventikas. 1957–1958 m. atliktas kapitalinis remontas. 1962 m. valdžia bažnyčią uždarė neva dėl to, kad viena religinė bendruomenė negali naudotis dviem šventyklomis vienu metu. Bažnyčia performuota į archyvą. 2000 m. pradžioje bažnyčia suremontuota ir vėl atidaryta.

Galerija
--------

* KairėjeKairėje
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kauno Kristaus Prisikėlimo cerkvė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Nijolė Lukšionytė-Tolvaišienė. Gubernijos laikotarpis Kauno architektūroje. - K.: VDU leidykla, 2001. - 39-40 psl. - ISBN 9986-501-81-4
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.
**Debora Luka**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Alworonga Debora Stephen Luka |
| Gimimo data | 19 m. gruodžio mėn. (~2005 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], [[]] |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | MFA Žalgiris-MRU |
| **Numeris** | 7 |
| **Pozicija** | puolėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 202?20232024– | Yei Joint Stars FC  FK Saned MFA Žalgiris-MRU | 23 0(13)02 00(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. kovo 25 d.. |

**Alvorondža Debora Stefen Luka** (*Alworonga Debora Stephen Luka*; g. [[]] m. [[]] d.) – Pietų Sudanas futbolininkė, puolėja. Kviesta į nacionalinę rinktinę. 

Angliškuose šaltiniuose dar žinoma kaip **Luka Deborah Alworonga**. Kituose šaltiniuose vadinama **Alworonga Debora Stephen Luka**.

Karjera
-------

Karjeros pradžioje rungtyniavo Ugandoje. Atstovaudama Yei Joint Stars FC rungtynėse prieš Garde Republic FC (Tanzanija) pelnė net keturis įvarčius.

### FK Saned

2023 m. atvyko į Lietuvą ir prisijungė prie FK Saned. 2023 m. balandžio 16 d. debiutavo moterų A lygoje prieš Gargždų „Bangą". Gargždų komanda sutriuškino „Saned" rezultatu 5-0.

2023 m. gegužės 11 d. pelnė įvartį rungtynėse prieš FC Hegelmann. Saned nugalėjo varžoves rezultatu 2-1.

2023 m. birželio 11 d. rungtynėse prieš Utenos Utenį pelnė net tris įvarčius ir svariai prisidėjo prie Saned pergalės triuškinančiu rezultatu 11-3.

Per 23 moterų A lygos rungtynes pelniusi trylika įvarčių buvo penkta pagal rezultatyvumą lygoje.

### MFA Žalgiris

2024 m. perėjo į MFA Žalgiris-MRU. 2024 m. kovo 3 d. debiutavo Baltijos taurės turnyro rungtynėse prieš Talino Florą. Vilnietės nusileido estėms rezultatu 0-2.

2024 m. kovo 9 d. Baltijos taurės turnyro rungtynėse prieš „Liepojos" komandą pelnė įvartį ir svariai prisidėjo prie vilniečių pergalės rezultatu 5-2.

2024 m. kovo 17 d. MFA Žalgiris-MRU sutriuškino FK Saned rezultatu 21-0. Šiose rungtynėse pasižymėjo pelnydama įvartį.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | @ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|
| **2023** | **FK Saned** | 23 | 13 |
| **2024** | **MFA Žalgiris-MRU** | 1 | 1 | 2024-03-19 |
|

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑

Nuorodos
--------

* [ SOCCERWAY]
* [ FLASHSCORE]
* [ SOCCERDONNA]
* lietuvosfutbolas.lt
* Globalsportsarchive
**Kolkos kanjonas** (isp. *Cañon de Colca*, keč. *Qullqa qhichwa*) yra gilus kanjonas Peru Anduose apie 100 km į šiaurę nuo Arekipos. Gylis nuo kranto iki upės dugne – 1200 m. Gylis nuo šalia esančių kalnų iki dugno – 3200 m. 

Kolkos kanjonas Gineso rekordų knygoje vadinamas giliausiu pasaulio tarpekliu, tačiau apie jį tik nedaugelis žmonių yra girdėję, nes tai – atsiskyrusi nuo viso pasaulio Andų vietovė.

Netoliese, Peru vietovėje, vadinamoje *Ugnikalnių slėniu*, išsibarstę po visą slėnį stūkso virš 100 užgesusių ugnikalnių kūgių, kai kurie jų 300 m aukščio, primenantys Mėnulio kraterius. Tūkstančiai baltų lauko riedulių guli *Toro Muerte* – karštoje smėlingoje dauboje, įsiterpusioje tarp *Ugnikalnių slėnio* ir Ramiojo vandenyno. Daugelyje šių riedulių išraižytos geometrinės figūros, saulės diskai, gyvatės, lamos, žmonės.

Šiuose atšiauriuose kalnuose šimtus metų gyveno žmonės, kalnų papėdėse auginantys javus ir laikantys lamas. Save jie laikė atsikėlusiais iš apsnigto kūgio pavidalo *Koljagvatos* ugnikalnio. Save jie taip pat vadino švento kalno vardu – *koljagvais*.

Ne tik paukščių, bet ir gyvūnų dvėsena minta didysis Andų kondoras. Tačiau maitos šiuose kalnuose ne visuomet užtenka, todėl ir kondorams, nors ir kokie nepažeidžiami jie atrodytų, gyvenimas šiose vietovėse būna sunkus.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

* Kolkos kanjonas Archyvuota kopija 2006-07-19 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kolkos kanjonas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Chuanas Diasas de Solis** (isp. *Juan Díaz de Solís*; 1470 m. Sevilijoje – 1516 m. La Platoje) – ispanų jūrininkas ir keliautojas.

Diasas de Solis dalyvavo 1506 m. ekspedicijoje į Jukataną ir 1508 m. į Braziliją, kartu su Vicente Yáñez Pinzón. 1512 m. mirus Amerigui Vespučiui, de Solis tapo vyriausiuoju locmanu. Po dvejų metų, jo vadovaujama ekspedicija išplaukė tyrinėti Pietų Amerikos pietinės dalies. 1515 m. spalio 8 d. jo vadovaujami 3 laivai su 70 vyrų įgula išplaukė iš Ispanijos Sanlúcar de Barrameda miesto. 1516 m. vasarį jis pasiekė La Platos žiotis. Nuplaukė iki pat Paranos ir Urugvajaus santakos. Išsilaipinę į krantą buvo užpulti vietinių gyventojų (gvaranių arba čarua). Išlikusiųjų teigimu, de Solį ir daugumą kitų vietiniai gyventojai nužudė kanibališkais sumetimais. Tačiau taip pat manoma, kad prieš de Solį buvo sukeltas maištas ir jis nužudytas, o vėliau papasakota ši istorija. De Solio brolis Francisco de Torres su likusiais ekspedicijos dalyviais grįžo į Ispaniją.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juan Díaz de Solís** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Juan de Grijalva** |
| --- |
|  |
| Chuanas de Grichalva |
| Gimė | 1489 m.Kelare |
| Mirė | 1521 m. sausio 21 d. (~32 metai)Nikaragvoje |
|  |
| Veikla | ispanų konkistadoras |
|  |
|  **Vikiteka** | Juan de Grijalva |

**Chuanas de Grichalva** (isp. *Juan de Grijalva*; g. apie 1489 m. Kelare – m. 1521 m. sausio 21 d. Nikaragvoje) – ispanų konkistadoras.

Manoma, jog jis galėjo būti kilęs iš tos pačios šeimos kaip ir Diegas Velaskesas.

Chuanas de Grichalva dalyvavo ekspedicijose į Espanjolą (1508 m.) ir Kubą (1511 m.). Jis vienas pirmųjų ištyrė Meksikos krantus, išplaukęs iš Kubos su keturiais laivais 1518 m. balandį. Pasak Hernano Korteso, su juo išvyko 170 žmonių, bet Pedro Martiro teigė, kad jų buvo apie 300.

Grichalvos ekspedicijose dalyvavo Franciskas Montechas, Pedras de Alvaradas, Chuanas Diasas ir kiti.

Apiplaukęs Guaniguaniko iškyšulį Kuboje, Grichalva plaukė palei Meksikos krantus, kol gegužės 1-ąją pasiekė Tabasko regioną pietų Meksikoje. Jo vardu pavadinta Meksikos upė.

Chuano de Grichalvos keliones savo knygoje aprašė kitas konkistadoras Bernalis Diasas del Kastiljas.

Nuorodos
--------

Chuano de Grichalvos ekspedicija (1518 m.) (anglų kalba)

* **Biografijos:**
	+ Chuanas de Grichalva (anglų kalba)
	+ Chuanas de Grichalva (ispanų kalba)
| **Tamias striatus** |
| --- |
| Rytų Amerikos burundukas (Tamias striatus)Rytų Amerikos burundukas(*Tamias striatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Voveriniai  *( Sciuridae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios voverės  *( Sciurinae)* |
| Gentis: | Burundukai  *( Tamias)* |
| Rūšis: | Rytų Amerikos burundukas  *( Tamias striatus)* |

 |
| Binomas |
| ***Tamias striatus***Linnaeus, 1758 |
| Paplitimas |

**Rytų Amerikos burundukas** (*Tamias striatus*) – voverinių (*Sciuridae*) šeimos graužikas. Rūšis paplitusi Šiaurės Amerikos rytuose – rytuose arealas siekia Naująją Škotiją, vakaruose – Saskačevaną, Oklahomą, pietuose – Luizianą ir šiaurės Floridą. Įveista Niufaundlande.

Tai 255–266 mm ilgio, 66–115 g sveriantis gyvūnas. Kailio spalva nuo pilkšvos iki gelsvai rudos, su būdingomis rausvomis dėmėmis ant pasturgalio. Kailio spalva ir raštas skirtingose vietovėse gyvenančių burundukų skirtingas. Pilvas baltas, per šonus eina balti ir juodi dryžiai.

Rytų Amerikos burunduko patelė per metus veda dvi vadas po 2–5 jauniklius. Šie gimę sveria vos 3 g ir žindomi 40 dienų.

Šios rūšies burundukai gyvena miškuose, upių slėniuose. Labiausiai paplitę šviesiuose lapus metančių medžių miškuose (ypač bukų-klevų medynuose), kur daug kelmų, virtuolių, upių atodangų. Gyvena urveliuose, laikosi pavieniui. Aktyvūs dieną. Žiemos metu neužminga, bet būna vangūs. Maitinasi daugiausia sėklomis, riešutais, vaisiais, taip pat ėda vabzdžius, sliekus, šliužus, kiaušinius, grybus.

Lengvai prijaukinami ir laikomi kaip naminiai gyvūnėliai.

* Ėdantis burundukasĖdantis burundukas
* Su laimikiuSu laimikiu
* Stovintis ant dviejų kojųStovintis ant dviejų kojų
* ŽolėjeŽolėje

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis* / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2 3 4 5  *Tamias\_striatus*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rytų Amerikos burundukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Šis straipsnis apie ežerą. Apie kitas šio žodžio reikšmes skaitykite straipsnyje Zaisanas.*

| Zaisanas |
| --- |
|  |
| Vieta | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| Plotas | 1810 km² |
| Didžiausias gylis | 15 m |
| Įteka | Juodasis Irtyšius, Kendyrlykas |
| Išteka | Irtyšius |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Zaisanas

  |
| **Koordinatės** |  48°00′00″ š. pl. 84°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.00000°š. pl. 84.00000°r. ilg.﻿ / 48.00000; 84.00000Koordinatės: 48°00′00″ š. pl. 84°00′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.00000°š. pl. 84.00000°r. ilg.﻿ / 48.00000; 84.00000 |
|  |
|  Vikiteka | Zaisanas |

**Zaisanas** (rus. *Зайсан*, kaz. *Зайсаң*) – gėlavandenis ežeras Kazachstane, Rytų Kazachstano srityje. Užima 1810 km² plotą. Telkšo tarp Altajaus ir Tarbagatajaus kalnų.

Ežeras telkšo 420 m virš jūros lygio, yra 105 km ilgio ir 22–48 km pločio, didžiausias ežero gylis yra 15 m. Pagrindiniai ežero šaltiniai yra Juodasis Irtyšius ir Kendyrlykas, atitekantys iš rytų. Iš Zaisano išteka Obės intakas Irtyšius (Baltasis Irtyšius).

Ežere gausu žuvų. Ežeras visiškai užšąla lapkričio pradžioje, atitirpsta balandžio pabaigoje. Pastačius Buchtarmos užtvanką, ežero vandens lygis pakilo 6 m virš buvusio savo lygio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 152
| **Lactarius volemus**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Piengrybis jautakis  (Lactarius volemus)Piengrybis jautakis (*Lactarius volemus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Piengrybis jautakis  *( Lactarius volemus)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Lactarius volemus***(Fr.) Fr. 1838 |
| **Sinonimai** |
| 

|  |
| --- |
| *Agaricus ichoratus* |
| *Agaricus lactifluus* |
| *Agaricus oedematopus* |
| *Agaricus volemus* |
| *Amanita lactiflua* |
| *Galorrheus camphoratus* |
| *Galorrheus ichoratus* |
| *Galorrheus volemus* |
| *Lactifluus ichoratus*  |
| *Lactifluus oedematopus* |
| *Lactifluus volemus* |
| *Lactarius ichoratus* |
| *Lactarius lactifluus* |
| *Lactarius oedematopus* |
| *Lactarius testaceus* |
| *Lactarius volemus f. volemus* |

 |

**Piengrybis jautakis** (*Lactarius volemus*) – ūmėdinių šeimai, priklausantis valgomas grybas. Dėl savo retumo yra saugotinas ir įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą. Tai yra stambiausias eglynų piengrybis. Nuo kitų piengrybių skiriasi stambiais, raudonai oranžiniais vaisiakūniais ir itin gausiomis baltomis sultimis, kurios perlaužus grybą tiesiog laša iš kepurėlių. Dėl šios priežasties Kaišiadorių rajono Kaukinės kaimo gyventojai nuo seno jautakius vadino „karvutėmis", rinko ir valgė šviežius ir sūdytus. Po kurio laiko pieniškos sultys papilkšvėja, tampa lipnios, tąsios, įgauna savitą žuvies kvapą. Jautakiai, nepaisant deginančiai karčių sulčių, iškepti svieste ar aliejuje būna puikaus kiek jautieną primenančio skonio, tačiau dėl retumo jie nerinktini. XX a.pabaigoje šių piengrybių ėmė sparčiai mažėti. 2010-aisiais šių grybų teko aptikti Kaišiadorių rajono Kaukinės kaime ir Anykščių rajono Tumėjos kaime bei miškuose.

Išvaizda
--------

Vaisiakūniai masyvūs. Kepurėlė užauga iki 15 cm skersmens, mėsinga, matinė, sausa, kartais suaižėjusi, geltonai ruda, oranžiškai ruda. Lakšteliai kreminiai, paspaudus ar perpjovus paruduoja, ištrykšta gausios baltos sultys, priaugintiniai. Kotas 3–10 (13)x 1–3 cm, kepurėlės spalvos. Trama balta, kieta, nekarti, nemalonaus, dažniausiai silkės, žuvies kvapo.Sporos balkšvos, permatomos, rutuliškos, 7–10x7–9 μm dydžio.

Augavietė
---------

Auga pavieniui, mėgsta šviesias, žolėtas, kalkingas, molėtas vietas.

Sezonas: rugpjūtis – spalis

Geltonasis piengrybis panašus išoriškai į kislųjį piengrybį. Nuo kitų piengrybių rūšių skiriasi stambiais, geltonos spalvos vaisiakūniais, dėmėtais kotais. Tačiau lengviausia šią piengrybių rūšį atpažinti iš pieniškų sulčių cheminės reakcijos. Perlaužus ar perpjovus vaisiakūnius ištekėjusios baltos sultys greitai tampa geltonos.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Literatūra
----------

* Vincentas Urbonas, „Lietuvos grybų atlasas", Kaunas „Lututė", 2007 m. (290 psl.) ISBN 978-9955-692-59-1

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Piengrybis jautakis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lietuvos raudonoji knyga
| Markakolis |
| --- |
|  |
| Vieta | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| Plotas | 449 km² |
| Didžiausias gylis | 30 m |
| Išteka | Kaldžiras |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Markakolis

  |
| **Koordinatės** |  48°45′00″ š. pl. 85°45′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.75000°š. pl. 85.75000°r. ilg.﻿ / 48.75000; 85.75000Koordinatės: 48°45′00″ š. pl. 85°45′00″ r. ilg.﻿ / ﻿48.75000°š. pl. 85.75000°r. ilg.﻿ / 48.75000; 85.75000 |
|  |
|  Vikiteka | Markakolis |

**Markakolis** (rus. *Маркаколь*, kaz. *Марқакөл*) – ežeras Altajaus kalnuose, Rytų Kazachstano srityje, Kazachstane. Yra 449 km² ploto, 30 m gylio. Iš Markakolio išteka Kaldžiro upė ir įteka į Irtyšių. Ežeras pakilęs 1442 m virš jūros lygio.

Vanduo yra gėlas. Vasarą vandens temperatūra pakyla apie 16 – 17°С, o dugne 7°С. Užšąla lapkrityje iki gegužės.

Ežere daug žuvų, tačiau XIX amžiuje ežere žuvų buvo penkiolikakart daugiau. Ežere žuvų sumažėjo dėl intensyvios žvejybos, kurį dabar yra apribota.

Nuorodos
--------

* Markakolio profilis
* Markakolio žemėlapis
**Neil Taylor**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Neil John Taylor |
| Gimimo data | 1989 m. vasario 7 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Sent Asafas, Velsas |
| Ūgis | 1,75 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | baigęs karjerą |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–20102010–20172017–20212021–2022 | Wrexham AFCSwansea City AFCAston Villa FCMiddlesbrough FC | 075 0(3)160 0(0)089 0(0)014 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2005–20062006–20072007–201020092010– | Velso U-17Velso U-19Velso U-21Velso pus. prof. futb. rinktinėVelsas VelsasJungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė | 10 (0)5 (0)13 (0)1 (0)31 (1)5 (0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys. |

**Nilas Džonas Teiloras** (g. 1989 m. vasario 7 d.) – buvęs Velso futbolininkas, žaidžiantis gynėjo pozicijoje Premier League klube Swansea City AFC bei Velso rinktinėje.

Karjera
-------

Futbolininko karjerą pradėjo 1998 m. Manchester City FC futbolo akademijoje. 

2005 m. persikėlė į Wrexham AFC. Dvejus metus žaidė jaunimo komandoje, o 2007 m. debiutavo pagrindinėje sudėtyje. 

Nuo 2010 m. atstovavo Svonsio futbolo klubui. 2017–2021 m priklausė Aston Villa FC, o 2021–2022 m. žaidė Middlesbrough FC.

Rinktinės
---------

2010 m. gegužės 23 d. Stadion Gradski vrt stadione, debiutavo Velso rinktinėje, rungtynėse prieš Kroatiją. UEFA Euro 2012 m. čempionato atrankoje sužaidė keturis kartus.

UEFA Euro 2016 m. čempionate, rungtynėse prieš Rusiją, pelnė įvartį. Rungtynės baigėsi 3-0, velsiečių pergale.

Atstovavo Didžiosios Britanijos futbolo rinktinei 2012 m. olimpinėse žaidynėse.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Žemyno čempionatai** |
| Prancūzija 2016 | pusfinalis | 6 | 1 | 1 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt (žaidėjo)
* Transfermarkt (trenerio)
* Globalsportsarchive
| **Rupicapra pyrenaica** |
| --- |
| Pirėninė gemzė (Rupicapra pyrenaica)Pirėninė gemzė (*Rupicapra pyrenaica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Ožkos  *( Caprinae)* |
| Gentis: | Gemzės  *( Rupicapra)* |
| Rūšis: | Pirėninė gemzė  *( Rupicapra pyrenaica)* |

 |
| Binomas |
| ***Rupicapra pyrenaica***Bonaparte, 1845 |
| Paplitimas |

**Pirėninė gemzė** (*Rupicapra pyrenaica*) – dykaraginių (*Bovidae*) šeimos žinduolis, priklausantis ožkų (*Caprinae*) pošeimiui. Paplitusi Pirėnų ir Kantabrijos kalnuose Ispanijoje ir Andoroje bei Apeninų kalnuose Italijoje.

Kūno ilgis 90–130 cm, uodega 3–4 cm ilgio, aukštis ties pečiais 76-81 cm. Sveria 24–50 kg. Vasarinis kailis rausvarudis, žieminis storesnis, juosvai rudas, su baltomis dėmėmis ant gerklės, kaklo, pečių ir šonų. Abiejų lyčių pirėninės gemzės turi labai glaustus, 15–20 cm ilgio ragus, kurie statmeni, bet patys galai kabliški.

Rudenį patelė, po ~170 dienų nėštumo, atsiveda 1 jauniklį. Gemziukai jau netrukus po gimimo vaikšto, o po keleto dienų jau gali šokinėti uolomis.

Paprastai laikosi alpinėse pievose, virš 1800 m aukščio virš jūros lygio, rudenį ir žiemą nusileidžia kiek žemiau, iki 1100 m, bet laikosi tarp uolų ir į miškus įprastai neina. Patelės su jaunikliais laikosi bandomis po 15–30 individų, patinai – pavieniui. Pirėninės gazelės grakščiai juda po kalnus, gali pašokti 2 m aukštyn ir 6 m į tolį. Vasarą maitinasi žole, įvairiais augalais, žiemą – kerpėmis, samanomis, jaunomis pušų šakelėmis. Esant daug sniego, gali badauti iki 2 savaičių.

Pirėninės gemzės intensyviai medžiotos dėl mėsos, kailio, odos (zomšos). XX a. vid. beveik išnyko, bet vėliau populiacija atsikūrė (2022 m. spėjama siekė ~50 tūkst. individų).

Porūšiai
--------

Išskiriami 3 porūšiai:

* *R. p. pyrenaica* – Pirėnų kalnuose;
* *R. p. parva* – Kantabrijos kalnuose;
* *R. p. ornata* – Apeninuose (Abrucuose).

* pyrenaica porūšio gemzė*pyrenaica* porūšio gemzė
* ornata porūšio gemzė*ornata* porūšio gemzė
* parva porūšio gemzės*parva* porūšio gemzės

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Rupicapra\_pyrenaica*,ADW – Animal Diversity Web. University of Michigan, Museum of Zoology.
2. ↑  „Rupicapra pyrenaica". IUCN Red List of Threatened Species.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pirėninė gemzė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Alvaras de Mendanja de Neira

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Álvaro de Mendaña de Neira** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Alvaras de Mendanja de Neira** (*Álvaro de Mendaña de Neira*; 1542–1595 m. spalis) – Ispanijos keliautojas, Ramiojo vandenyno tyrinėtojas.

Biografija
----------

Gimė Kongosto miestelyje Leone, buvo Ispanijos kolonijų administratoriaus Lopės Garsijos de Kastro sūnėnas. Atvyko į Peru vicekaralystę, kurios vicekaraliumi tuomet buvo Garsija de Kastro.

Ispanų keliautojas Pedras Sarmientas de Gamboa pasiūlė vicekaraliui surengti kelionę jūra į vakarus ieškant aukso. Tačiau Garsija de Kastro kelionei vadovauti paskyrė Medanja de Neirą. 1567 m. lapkričio 20 d. du laivai su 150 žmonių įgula išplaukė iš Kaljao uosto į pietvakarius, ieškodami mitinės *Terra Australis*. 1568 m. ekspedicija pasiekė Niuės ir Tuvalu salas, vėliau – Saliamono Salas (ištyrinėjo Santa Isabelės, Gvadalkanalio, San Kristobalio ir kt. salas). Neradę aukso, keliautojai pro Veiko salą grįžo į Akapulką.

Vėliau Alvaras de Mendanja de Neira bandė surengti antrą kelionę, kad kolonizuotų Saliamono Salas. Nors karaliaus leidimą jis turėjo, po nesėkmingos pirmos kelionės niekas jo remti nebenorėjo, o dėdė jau buvo miręs. Visgi, naujasis vicekaralius Garsija Hurtadas de Mendosa parėmė ekspediciją, tikėdamasis, kad Saliamono Salose įsteigta kolonija padės atbaidyti britų piratus iš Okeanijos. Naują ekspediciją sudarė 4 laivai su 400 žmonių įgula, vedami portugalų kapitono Pedro Fernandeso de Kirozo. 1595 m. keliautojai išplaukė iš Kaljao uosto. Pakeliui jie atrado Markizų salas, vieną iš Kuko salų (Pukapuką), vieną iš Tuvalu salų (Niulakitą), kol pasiekė Saliamono Salas. Ten tuo metu išsiveržė ugnikalnis, o konkistadorų įkurtoje Santa Kruso kolonijoje dauguma kolonizatorių susirgo maliarija. Be to, prieš ispanus sukilo vietiniai gyventojai. 1595 m. spalio 18 d. žuvo ir Alvaras de Mendanja de Neira (Ndende salelėje). Likę ekspedicijos dalyviai pasitraukė į Filipinus.
Vilniaus miesto savivaldybės tarybos frakcijos 2023-2027 m. kadencijoje:  Laisvės partijos frakcija: 9   Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų frakcija: 19    Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų aljanso koalicijos „Krikščioniškų šeimų sąjunga" frakcija: 7    Nacionalinis susivienijias: 3    Lietuvos socialdemokratų partija : 4   Laisvės ir teisingumo frakcija: 9
**Vilniaus miesto savivaldybės taryba** – Vilniaus miesto savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje.

Renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 51 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* 1990–1993 m. Arūnas Grumadas (tarybos pirmininkas), Vytautas Bernatonis (meras)
* 1993–1995 m. Valentinas Šapalas (tarybos pirmininkas)
* 1995–1997 m. Alis Vidūnas
* 1997 m. Algirdas Čiučelis
* 1997–1999 m. 2000 m. Rolandas Paksas
* 1999–2000 m. 2007–2009 m. Juozas Imbrasas
* 2000–2003 m. 2003–2007 m. 2011–2015 m. Artūras Zuokas
* 2003 m. Gediminas Paviržis
* 2009–2010 m. Vilius Navickas
* 2010–2011 m. Raimundas Alekna
* 2015–2023 m. Remigijus Šimašius
* 2023–2027 m. Valdas Benkunskas

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Vilniaus miesto taryba 1990–1995 m.
* Vilniaus miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Vilniaus miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2011–2015 m.
* Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2015–2019 m.

Išnašos
-------

1. ↑  Struktūra ir kontaktai, vilnius.lt

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Antonio Pigafetta** |
| --- |
|  |
| Paminklas A. Pigafetai Punta Arenase |
| Gimė | tarp 1480 ir 1491 m.Vičenca, Venecijos Respublika |
| Mirė | ~1531 m.Vičenca, Venecijos Respublika |
| Tėvai | Giovanni Pigafetta, Lucia Pigafetta |
|  |
| Veikla | keliautojas, raštininkas |
| Organizacijos | popiežiaus tarnyba, Ispanijos laivynas |

**Antonijus Pigafeta** (*Antonio Pigafetta*, ~1491–1531 m.) – italų keliautojas, rašytojas. Pasižymėjo kaip Fernando Magelano ekspedicijos aplink pasaulį raštininkas.

Antonijus Pigafeta gimė pasiturinčioje šeimoje Vičencoje. Minimas kaip išsilavinęs žmogus. Paprastai teigiama, kad jaunystėje plaukiojo Rodo hospitaljerių laivyne, nors tą patvirtinančių duomenų nerasta (žinoma tik, kad priklausė šiam ordinui). Vėliau dirbo popiežiškojo nuncijaus Frančesko Kjeregačio ambasadoriumi. 1518 m. kartu su nuncijumi persikėlė į Ispaniją.

A. Pigafeta, sužinojęs apie rengiamą Fernando Magelano ekspediciją ieškoti kelio į Prieskonių salas per vakarus, įtikino F. Kjeregatį leisti jam dalyvauti ekspedicijoje. Magelanas priėmė A. Pigafetos kandidatūrą – jis įrašytas kaip Antonijus Lombardas, paskirta 1000 maravedžių alga, paskirtos kapitono tarno pareigos. A. Pigafeta plaukė laivu „Trinidadas" ir patarnavo Magelanui – pagrindinė jo užduotis buvo vesti laivo žurnalą. Šiame žurnale jis išsamiai aprašė aplankytų kraštų geografiją, gyventojus, klimatą. Daug dėmesio skyrė vietinių gyventojų papasakotoms istorijoms. Sudarė nedidelius sutiktų gyventojų kalbų žodynus (Brazilijos gyventojų, tehuelčų, visajų sebuanų).

1521 m. balandį Antonijus Pigafeta buvo sužeistas Maktano mūšyje Filipinuose, bet, priešingai nei Fernandas Magelanas, išgyveno. Jis toliau tęsė ekspediciją, kurios vadovavimą perėmė Chuanas Sebastianas Elkanas. Pigafeta buvo vienas iš 18 vyrų, sėkmingai įveikusių visą ekspedicijos trasą.

A. Pigafetos nupieštas Magelano sąsiaurio žemėlapis
Grįžęs į Italiją, A. Pigafeta parengė veikalą „Ataskaita apie pirmąją kelionę aplink pasaulį" (*Relazione del primo viaggio intorno al mondo*), kuris pradžioje padalintas Europos monarchams, o 1550–1559 m. išspausdintas. Knygoje būta ir žemėlapių, pirmą kartą pavartotas Ramiojo vandenyno (*Oceano Pacifico*) pavadinimas. Originalas neišliko, bet išliko prancūziškas knygos leidimas ir jo vertimai atgal į italų kalbą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bergreen, Laurence (2003). *Over the Edge of the World: Magellan’s terrifying circumnavigation of the globe*. New York, NY: Morrow.
2. ↑  Nowell, Charles E, ed. (1962). *Magellan’s voyage around the world; three contemporary accounts [by] Antonio Pigafetta, Maximilian of Transylvania [and] Gaspar Corrêa*. Northwestern University Press.
3. ↑  Joyner, Tim (1992). *Magellan*. Camden, Me: International Marine.
4. ↑  Quanchi, Max (2005). *Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands*. The Scarecrow Press. p. 207
5. ↑  "PIGAFETTA, Antonio in „Enciclopedia Italiana". www.treccani.it

Nuorodos
--------

* A. Pigafetos *Relazione del primo viaggio intorno al mondo*
| Atabaska |
| --- |
|  |
| Vieta | Kanados vėliava Kanada |
| Plotas | 8100 km² |
| Kranto linijos ilgis | ~1900 km |
| Vidutinis gylis | 124 m |
| Didžiausias gylis | 243 m |
| Tūris | 204 km³ |
| Išteka | Sleivas |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Atabaska

  |
| **Koordinatės** |  59°21′0″ š. pl. 108°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿59.35000°š. pl. 108.00000°r. ilg.﻿ / 59.35000; 108.00000Koordinatės: 59°21′0″ š. pl. 108°0′0″ v. ilg.﻿ / ﻿59.35000°š. pl. 108.00000°r. ilg.﻿ / 59.35000; 108.00000 |

**Atabaskos ežeras** (angl. *Lake Athabasca*, pranc. *lac Athabasca*) – ežeras Kanadoje. Telkšo 213 m aukštyje v.j.l. Saskačevano ir Albertos provincijose. Tai 8-as pagal dydį ežeras šalyje. Jo plotas 8100 km², ilgis 283 km, plotis 50 km. Ežeras ledyninės ir tektoninės kilmės.

Iš ežero išteka Sleivo upė, ežeras papildo Makenzio vandens sistemą. Į ežerą įteka Atabaskos upė. Šiauriniai ežero krantai aukšti, uolėti, pietiniai – žemi. Rytiniuose krantuose driekiasi Vud Bafalo nacionalinis parkas.

Ežeras būna užšalęs spalio–birželio mėnesiais. Laivuojamas, verčiamasi žvejyba.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  *Atabaskos ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Žilas Janišas
**Žilas Janišas** (*Gil Eanes*) – XV a. portugalų keliautojas, pirmasis europietis, nuplaukęs toliau į pietus nuo Bužadūro kyšulio (dab. Vakarų Sachara).

Kilęs iš Lagošo, tarnavo Henrikui Jūrininkui. 1433 m. infantas jam patikėjo surengti ekspediciją į pietus nuo Bužadūro kyšulio, kuris tuo metu buvo laikomas neįveikiamu. Žilas Janišas Afrikos pakrantėmis patraukė į pietus, bet vėjas laivus nunešė į vakarus link Kanarų salų. Keliautojas salose prigaudė vergų kaip kompensaciją už nepavykusią kelionę. Henrikas Jūrininkas nusivylė tokia Žilo Janišo kelione, bet suteikė jam šansą keliauti dar kartą. 1434 m. keliautojas nauja karavele leidosi vėl į pietus ir šį sykį sėkmingai apiplaukė kyšulį. Su šiuo pasiekimu prasidėjo didieji geografiniai atradimai – ateinančiais metais viena po kitos leidosi ekspedicijos vis tolyn į pietus.

1435 m. Žilas Janišas su Alfonsu Gonsalvesu Baldaja leidosi į dar vieną ekspediciją. Jie nuplaukė 150–250 km į pietus nuo Bužadūro kyšulio, pasiekė Ruivošo užutėkį.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Gil Eanes** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| San Pedro Martiro Sieros nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| San Pedro Martiro Sieros nacionalinis parkas  |
| **Vieta:** | Žemutinė Kalifornija, Meksika |
| **Koordinatės:** | 30°54′0″ š. pl. 115°30′0″ v. ilg.﻿ / ﻿30.90000°š. pl. 115.50000°r. ilg.﻿ / 30.90000; 115.50000 |
| **Plotas:** | 729,09 km² |
| **Įkurtas:** | 1947 m. |
| **Valdymas:** | Secretaría del Medio Ambiente y Recursos Naturales |
|  **Vikiteka:** | San Pedro Martiro Sieros nacionalinis parkas |

**San Pedro Martiro Sieros nacionalinis parkas** (isp. *Parque Nacional Sierra de San Pedro Mártir*) – nacionalinis parkas Meksikoje, Žemutinėje Kalifornijoje. Šis parkas įžymus, nes jame saugomos įvairių rūšių pušys bei granitininės kalnų uolos. San Pedro Martiro Sieros kalnų grandinė nusidriekusi nuo šiaurinės iki pietinės Žemutinės Kalifornijos pietvakarių centrinės dalies. *Picacho del Diablo* yra aukščiausiai iškilusi viršukalnė šiame parke, kurios aukštis siekia 3096 metrus. San Pedro Martiro Sieros nacionalinis parko saugomas pušynas yra vienas iš nedaugelio Žemutinės Kalifornijos pusiasalyje.

Augmenija bei gyvūnija
----------------------

San Pedro Martiro Sieros nacionalinis parkas sergi keletą spygliuotų augalų rūšių, o tarp jų gausiausiai paplitusios yra Lamberto pušis, geltonoji pušis, Meksikos baltoji pušis, Džefrio pušis, kėnis ir kiparisas. Šie medžiai paprastai būna išsikeroję aukštumose. Tuo tarpu žemesniuose San Pedro Martiro Sieros kalnus nuklojo čiaparalė – žemaūgiai krūmokšniai. Augmenija šiame parke yra savita, išsiskirianti iš Meksikos kraštovaizdžio. Šių augalų rūšių randama ir pietvakarinėje Kalifornijos dalyje, Lagunos ir San Jacinto kalnuose.

Parke veisiasi įvairios žinduolių rūšys kaip antai mulinis elnias, snieginis avinas, puma, rudoji lūšis, šiaurės Amerikos kakomiclis, kojotas, triušiai, voveriniai ir 30 rūšių šikšnosparniai. Šioje vietovėje taip pat apsigyveno įvairių rūšių paukščiai, tokie kaip baltagalvis erelis, kilnusis erelis, sakalas, geniai, juodasis grifas, kalifornijos kondorai bei keletas rūšių bukučių.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* Puma Puma
* Snieginis avinas Snieginis avinas
* Rudoji lūšis Rudoji lūšis
* Mulinis elnias Mulinis elnias
| Ontarijas |
| --- |
|  |
| Vieta | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos ValstijosKanados vėliava Kanada |
| Plotas | 18 960 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1146 km |
| Vidutinis gylis | 86 m |
| Didžiausias gylis | 244 m |
| Tūris | 1639 km³ |
| Įteka | Niagara |
| Išteka | Šv. Lauryno upė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ontarijas

  |
| **Koordinatės** |  43°43′0″ š. pl. 78°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.71667°š. pl. 78.10000°r. ilg.﻿ / 43.71667; 78.10000Koordinatės: 43°43′0″ š. pl. 78°06′0″ v. ilg.﻿ / ﻿43.71667°š. pl. 78.10000°r. ilg.﻿ / 43.71667; 78.10000 |
|  |
|  Vikiteka | Ontarijas |

**Ontarijo ežeras** (pranc. *Lac Ontario*, angl. *Lake Ontario*) – ežeras Šiaurės Amerikoje, labiausiai nutolęs į rytus ir pats mažiausias Didžiųjų ežerų grandinėje.

Geografija
----------

Ontarijo ežeras virš jūros lygio iškilęs 75 m. Jo plotas – 18 960 km², didžiausias ilgis 311 km, plotis 85 km. Ežeras tektoninės ir ledyninės kilmės. Ontarijas įsiterpęs tarp JAV (Niujorko valstijos) ir Kanados (Ontarijo provincijos). Ontarijo ežeras – Šv. Lauryno vandens kelio dalis. Niagaros upe siejasi su Erio ežeru, Šv. Lauryno upe – su Atlanto vandenynu. Velando kanalu siejasi su Erio ežeru (aplenkia Niagaros krioklį), o Erio kanalu – su Hadsono upe.

Ekonomika
---------

Žiemos metu Ontarijo ežeras užšąla. Svarbiausi pakrančių miestai: Torontas, Hamiltonas, Kingstonas (Kanada), Ročesteris (JAV).

Padėtis tarp Didžiųjų ežerų

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ontarijo ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010. 19 psl.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠiaurės Amerikos Didieji ežerai |
| --- |
|  |
| 
Aukštutinis · Mičiganas · Huronas · Eris · Ontarijas |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mystacinidae** |
| --- |
| *Mystacina tuberculata* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Šikšnosparniai  *( Chiroptera)* |
| Pobūris: | Mažieji šikšnosparniai  *( Microchiroptera)* |
| Šeima: | Naujosios Zelandijos šikšnosparniai  *( Mystacinidae)* |

 |

**Naujosios Zelandijos šikšnosparniai** (*Mystacinidae*) – šikšnosparnių (*Chiroptera*) šeima. Dydis 60-70 mm, svoris 7-35 g.

Šeimoje yra viena gentis – **Naujosios Zelandijos raukšlėtasparniai** (*Mystacina*) ir 2 rūšys:

* *Mystacina robusta* (atrodo, išnykusi)
* Naujosios Zelandijos raukšlėtasparnis šikšnosparnis (*Mystacina tuberculata*)

Trečioji rūšis *Mystacina miocenalis*, gyveno viduriniajame Miocene, prieš 19–16 milijonų metų.

Paplitimas
----------

Endeminė gentis Naujojoje Zelandijoje ir mažesnėse jūros salose. Išskyrus *Chalinolobus tuberculatus* iš lygianosinių šeimos, jie buvo vieninteliai žinduoliai šiame salyne iki pat žmonių atvykimo.

Išvaizda
--------

Galvos ir kūno ilgis 60–68 mm, dilbio ilgis 40–49 mm, uodegos ilgis 10–18,6 mm ir svoris iki 35 g. Kailis trumpas, aksominis ir itin tankus. Nugaros dalys svyruoja nuo pilkšvai rudos iki juodai rudos spalvos, o ventralinės dalys šviesesnės. Snukis trumpas ir smailus. Akys mažos. Ausys ilgos, siauros ir gerai atskirtos viena nuo kitos. Sparnai trumpi, stori ir mėsingi. Išilgai šonų yra odos kišenės, į kurias gyvūnas įkiša membranas, kai neskrenda. Užpakalinės kojos trumpos ir kresnos, pritaikytos judėti ant žemės. Uodega ilga.

Mityba
------

Visaėdžiai, minta vabzdžiais ir kitais nariuotakojais, taip pat vaisiais, nektaru ir žiedadulkėmis. Kartais valgo ir mėsą.

Literatūra
----------

* Ronald M. Novak, *Walker's Mammals of the World, 6th edition*, Johns Hopkins University Press, 1999. ISBN 9780801857898
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Viljamas Jansonas** |
| --- |
| Gimė | 1570 m. |
| Mirė | 1630 m. (~60 metų) |
|  |
| Veikla | Nyderlandų keliautojas ir atradėjas, pirmas europietis, pasiekęs Australijos pakrantes. |

Australija ir Indonezija XVII a.
**Viljamas Jansonas** (*Willem Janszoon*, g. 1570 m. – m. 1630 m.) – Nyderlandų keliautojas ir atradėjas, pirmas europietis, pasiekęs Australijos pakrantes.

Naujosios Olandijos ir Pietinės žemės (*Terra Australis*), nyderlandų žemėlapis apie 1644 metus
1605 m. lapkričio 18 d. laivu *Duyfken* (balandis) iškeliavo iš Bantamo į vakarinius Naujosios Gvinėjos krantus, perplaukus Arafuros jūrą išplaukė į Karpentarijos įlanką. Kelionės metu ištyrinėjo ir žemėlapyje pažymėjo 320 km Australijos kranto linijos, buvo įplaukęs ir į Toreso sąsiaurį, padarė tai mėnesiu anksčiau nei portugalai. Žemes palaikęs Naująja Gvinėja grįžo atgal į Nyderlandus.
| **Fadėjus Belingshauzenas** |
| --- |
|  |
| Fadėjus Belingshauzenas |
| Gimė | 1778 m. rugsėjo 20 d.Saremoje |
| Mirė | 1852 m. sausio 25 d. (73 metai)Kronštate |
| Tautybė | vokietis |
|  |
| Veikla | jūrininkas, keliautojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Fadėjus Belingshauzenas |

**Fadėjus Belingshauzenas** (rus. *Фаддей Фаддеевич Беллинсгаузен*, vok. *Fabian Gottlieb von Bellingshausen*; 1778 m. rugsėjo 20 d. Saremoje – 1852 m. sausio 25 d. Kronštate) – vokiečių jūrininkas, tarnavęs Rusijos imperijos laivyne, Antarktidos žemyno atradėjas ir kelionės aplink pasaulį dalyvis.

Biografija
----------

Tarnavo jūrininkų kadetų korpuse Kronštate. 1803–1806 m. su fregata „Nadežda" dalyvavo pirmojoje rusų ekspedicijoje aplink pasaulį, vadovaujamoje Ivano Kruzenšteino. 1819–1821 m. su Michailu Lazarevu vadovavo ekspedicijai į Antarktidą (laivais „Vostok" ir „Mirnyj"). Kelionės metu atrado kelias Pietų Sandvičo salyno salas, o 1820 m. vasario 2 d. pirmieji pasaulyje pasiekė Antarktidos žemyno Kunigaikštytės Martos krantą. Grįžtant plaukiojo Ramiuoju, Atlanto vandenynais, pasiekė Šiaurės poliarinį ratą.

1823–1829 m. Belingshauzenas dalyvavo Rusijos ir Turkijos kare. Vėliau vadovavo Baltijos flotilei, 1839 m. gavo admirolo laipsnį.

F. G. Belingshauzeno garbei pavadinti šie objektai: Belingshauzeno jūra ir Belingshauzeno kalnas Antarktyje, Motu One sala Polinezijoje, Belingshauzeno sala Pietų Sandvičo salyne, Rusijos tyrimų stotis Antarktidoje, kyšulys Sachalino saloje, Fadėjaus sala ir įlanka Laptevų jūroje bei krateris Mėnulyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *von Bellingshausen Fabian Gottlieb (Fabianas Gotlybas fon Belingshauzenas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 35 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Georgijus Jakovlevičius Sedovasrus. *Георгий Яковлевич Седов*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1877 m. balandžio 23 d.Krivaja Kosos kaime, Taganrogas, prie Azovo jūros |
| Mirė | 1914 m. vasario 20 d. (36 metai)Palaidotas Rudolfo saloje |
|  |
| Veikla | rusų poliarinis keliautojas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Georgijus Sedovas |

**Georgijus Jakovlevičius Sedovas** (*Георгий Яковлевич Седов*; g. 1877 m. balandžio 23 d. Krivaja Kosos kaime, Taganrogas, prie Azovo jūros – m. 1914 m. vasario 20 d. Palaidotas Rudolfo saloje) – rusų poliarinis keliautojas.

Biografija
----------

Gimė Krivaja Kosos kaime netoli Taganrogo (prie Azovo jūros), žvejų šeimoje. 1898 m. baigė jūreivystės kursus Rostove ir igijo tolimųjų kelionių jūrininko specialybę. Tyrinėjo šiaurinius Sibiro krantus, Kolymos upę, vakarinius Naujosios Žemės krantus. 1912 m. pasiūlė surengti ekspediciją į šiaurės ašigalį ir pateikė jos projektą. Carinė vyriausybė neparėmė šios ekspedicijos ir ji buvo suorganizuota iš privačių lėšų. 1912 m. vasarą Sedovas laivu „Šventasis Foka" (rus. *Святой Фока*) išplaukė Naujosios Žemės link ir ten, susidūręs su ledynais, liko žiemoti. Žiemojimas buvo sunkus ir daug ekspedicijos dalyvių susirgo. 1913 m. Sedovo ekspedicija pasiekė Prano Juozapo Žemę ir vėl sustojo žiemoti (čia ekspedicijos dalyviai vieną iš kalnų pavadino M. K. Čiurlionio garbei). 1914 m. vasarį Sedovas, sirgdamas skorbutu, su dviem jūreiviais mėgino pasiekti rogėmis šiaurės ašigalį, bet pakeliui mirė.

Palaidotas Rudolfo saloje. Jo vardu pavadinta įlanka ir viršukalnė Naujojoje Žemėje, salynas netoli Šiaurinės Žemės.
**Makis Giannikoglou   
 Serafeim Giannikoglou**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Makis Giannikoglou |
| Gimimo data | 1993 m. kovo 25 d. (30 metų) |
| Gimimo vieta | Kavala, Graikija |
| Ūgis | 189 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | PS Kalamata |
| **Pozicija** | vartininkas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2011–20132013–201420142015–20172017–20182018–20192019–20212021–20222022–20232023– | Omonia AÓ\_KaválaFokikos Iraklis PAS GiánninaAEK AthensPAS Giánnina FK Sūduva PanserraikosPS Kalamata | 00 0(0)23 0(0)00 0(0)06 0(0)04 0(0)00 0(0)02 0(0)22 0(0)12 0(0)09 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2024 m. kovo 16 d.. |

**Makis Janikoglu** arba **Serafimas Janikoglu** (gr. Μάκης Γιαννίκογλου, g. 1993 m. kovo 25 d.) – futbolininkas iš Graikijos, vartininkas. Atstovavo Marijampolės „Sūduvai".

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti gimtinėje. Rungtyniavo Graikijos ir Kipro ekipose.

### FK Sūduva

Nuo 2021 m. „Sūduvos" klubo narys. Vos atvykęs į klubą, tapo pagrindiniu vartininku ir ilgam pasodino ant atsarginių suolelio iki tol nekeičiamą „Sūduvos" vartų sargą Ivaną Kardumą.

2021 m. rugpjūčio 2 d. rungtynėse prieš Kauno žalgirį prasileido net tris įvarčius į savo vartus. Galutinis rungtynių rezultatas 3:3. Tai didžiausia sezono „įgriuva".

2022 m. birželio 29 d. tapo žinoma, kad su žaidėju nutraukta sutratis. 2022 m. oficialiose rungtynėse graikas nežaidė.

Nuo 2022 m. vasaros atstovavo Graikijos „Panserraikos" klubui.

2023 m. vasarą persikėlė į PS Kalamata.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2021** | **„Sūduva"** | 22 | (18) |
| **2022** | **„Sūduva"** | 0 | (0) |
|

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

### su FK Sūduva

A lyga
vicečempionas: 2021 m.
Supertaurė
**Nugalėtojai:** 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Karjera pagal Soccerway
2. ↑  alyga.lt: KŽ 3-3 Sūduva
3. ↑  sportas.lt: KŽ 3-3 Sūduva
4. ↑  alyga.lt: apie pokyčius Sūduvos klube
5. ↑  sportas.lt: Sūduvą palieka vartininkas
6. ↑  sportas.lt; 2022 m. Supertaurė

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* fksuduva.lt
* lietuvosfutbolas.lt