recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 51°29′30.6424″ š. pl. 0°36′30.4337″ v. ilg.﻿ / ﻿51.491845111°š. pl. 0.608453806°r. ilg.﻿ / 51.491845111; 0.608453806

|  |
| --- |
| Itono koledžas |
|  |
| lot. *Floreat Etona* |
| Įkurtas | 1440 m. |
| Tipas | Privati internatinė mokykla |
| Direktorius | Simon Henderson |
| Studentų | ~1320 |
| Vieta | Itonas, Berkšyras, Anglija |
| Svetainė | etoncollege.com |

**Itono koledžas** (angl. *Eton College*) – elitinė berniukų privati mokykla Jungtinėje Karalystėje, Berkšyro grafystės Itono miestelyje. Mokyklą 1440 m. įkūrė Anglijos karalius Henrikas VI. Mokykla veikia šalia karališkosios Vindzoro pilies, 30 km į vakarus nuo Londono. Koledže mokomi apie 1300 berniukų, kurių amžius 13–18 metų.

Mokyklos sistema ir tvarka
--------------------------

Moksleiviai studijų metu specialiai ruošiami valstybinei tarnybai. Pagal seną mokyklos tradiciją visus 5 mokslo metus berniukai gyvena mokykloje arba greta jos kaip internate ir tėvus mato retai. Jau šimtus metų faktiškai visas Itono miestelis aptarnauja beveik vien tik mokyklos veiklą. Itono miestelyje yra 25 namai, kurių kiekviename gyvena berniukais besirūpinanti pora vyresnių žmonių ir grupė berniukų.

Studijų kaina yra labai aukšta, viršijanti vidutinį atlyginimą, todėl tik nedidelis procentas tėvų gali leisti vaikus į šią mokyklą. Tačiau gabiems berniukams yra galimybė gauti stipendiją ir studijuoti koledže nemokamai. 20 % moksleivių šiuo metu gauna finansinį palaikymą. Be finansinio barjero, dar yra visiems moksleiviams privalomas sudėtingas stojamasis egzaminas.

Nors dauguma mokytojų ir darbuotojų – vyrai, mokymo procese dalyvauja ir kelios moterys. Mokytojai privalo gyventi 20 minučių atstumu nuo mokyklos, kad esant reikalui bet kada paros metu galėtų pasirūpinti mokiniu, jei jam kyla svarbių klausimų. Moksleivių užimtumas ir studijų krūvis yra labai didelis, manoma, kad vienas didžiausių pasaulyje savo amžiaus grupėje. 

Moksleiviai nešioja išskirtines juodas frako tipo uniformas ir privalo jas dėvėti visą studijų dienos laiką, išskyrus tik tam tikrus užsiėmimus, pvz. sporto metu, teatre, namuose. Itone labai griežta mokslo ir gyvenimo tvarka, pvz. paaiškėjus, kad moksleivis naudoja narkotikus jis yra šalinamas iš mokyklos. Per paskutinius dešimtmečius į Itoną pradėjo vykti mokyti vis daugiau užsieniečių ir jis ypač tapo populiarus tarp kinų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Etono koledžas (Eton college, Itono koledžas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 647 psl.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (anglų k.)
| **Jan Niecisław Baudouin de Courtenay** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1845 m. kovo 13 d.Radzyminas, Lenkija |
| Mirė | 1929 m. lapkričio 3 d. (84 metai)Varšuva, Lenkija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
|  |
| Alma mater | Varšuvos pagrindinė mokykla |
| Parašas |
|  |

**Janas Boduenas de Kurtenė** (lenk. *Jan Niecisław Ignacy Baudouin de Courtenay*; 1845 m. kovo 13 d. Radzyminas, Lenkija – 1929 m. lapkričio 3 d. Varšuva) – lenkų kalbininkas.

Biografija
----------

Giminės herbas
Pagal legendą kilęs iš senos aristokratų pranc. *Courtenay* giminės, kildinamo iš Prancūzijos karaliaus Liudviko VI. Šiai linijai priklausė ir Lotynų imperatoriai. Į Lenkiją J. Bodueno protėviai atsikėlė XVII a.–XVIII a. Tačiau dokumentais šios dinastijos linijos tęstinumas su Boduenu de Kurtenė nėra pagrįsta.

1866 m. Varšuvoje pabaigė Pagrindinę mokyklą (lenk. *Szkoła Główna Warszawska*). Mokslinę veiklą pradėjo vadovaujamas Izmailo Srieznievskio. 1875 m. tapo profesoriumi, 1887 m. Lenkijos mokslų akademijos nariu, o 1897 m. Sankt Peterburgo Mokslų akademijos nariu korespondentu. 1874–1883 m. dirbo Kazanės universitete, 1883–1893 m. Jurjevo universitete, 1893–1899 m. Jogailos universitete, 1900–1918 m. Sankt Peterburgo universitete, o nuo 1918 m. Varšuvos universitete.

J. Boduenas de Kurtenė stebėtinai anksti subrendo kaip mokslininkas. 1891 m. Brokhauzo ir Jefrono enciklopediniame žodyne jis, 46 m. mokslininkas, minimas kaip „vienas iškiliausių šiuolaikinių lingvistų". Tačiau pats jis buvo labai kuklus.

Nuo 1910 m. aktyviai reiškėsi politikoje. Priklausė kadetams. Pasisakydavo už kultūrinę Lenkijos nepriklausomybę ir lenkų kalbos lygiateisiškumą. Buvo suimtas.

Paskelbus Lenkijos nepriklausomybę, joje apsigyvena ir tęsia politinę veiklą, vėlgi, gindamas tautinių mažumų teises. 1922 m. dalyvavo rinkimuose į Lenkijos prezidentus.

1919–1929 m. buvo Varšuvos universiteto garbės profesorius, lyginamosios kalbotyros katedros vedėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Jano Bodueno de Kurtenė kapas
J. Boduenas de Kurtenė kalbos moksle įvykdė perversmą: iki jo lingvistikoje vyravo istorinė kryptis – kalbos buvo tyrinėjamos išimtinai pagal rašytinius šaltinius. Jis savo darbuose įrodinėjo, kad kalbos esmė – šnekamojoje veikloje, o tai reiškia, būtina tyrinėti gyvas kalbas ir tarmes. Tik taip bus galima suprasti kalbos funkcionavimo mechanizmus ir patikrinti lingvistinių teorijų teisingumą.

Savo darbus rašė rusų, lenkų, vokiečių, prancūzų, čekų, italų, lietuvių ir kitomis kalbomis. Jo darbai turėjo įtakos žymiam kalbotyrininkui R. Jakobsonui.

Domėjosi ir dirbtinomis kalbomis. Asmeniškai pažinojo esperanto kalbos kūrėją Liudviką Zamenhofą.

Šeima
-----

Buvo du kartus vedęs. Antrą kartą vedė Romualdą Bagnicką, pasireiškusią kaip rašytoja, o dukra Sofija – dailininkė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Sabaliauskas. Baudouin de Courtenay Jan (Janas Boduenas de Kurtenė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 717-718 psl.
| Apsingė |
| --- |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Alytaus rajonas) |
| Plotas | 0,126 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,92 km |
| Vidutinis gylis | 4,2 m |
| Didžiausias gylis | 8,2 m |
| Įteka | A-1, A-2, bevardis upelis |
| Išteka | Apsingė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Apsingė

  |
| **Koordinatės** |  54°13′52″ š. pl. 24°5′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.23111°š. pl. 24.09028°r. ilg.﻿ / 54.23111; 24.09028Koordinatės: 54°13′52″ š. pl. 24°5′25″ r. ilg.﻿ / ﻿54.23111°š. pl. 24.09028°r. ilg.﻿ / 54.23111; 24.09028 |

**Apsingė** arba **Apsingis** – ežeras Lietuvoje, Alytaus rajone, 18 km į pietus nuo Alytaus, 1 km į pietus nuo Makniūnų. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,82 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 118,2 m. Vakarinis ir rytinis krantai aukšti, šiaurinis ir pietinis – žemi. Krantai ištisai apaugę medžiais ir krūmais. Ežerą supa Makniūnų miškas, tik vakarinėje pakrantėje plyti dirbami laukai. Pietuose išteka Apsingės upė (Nemuno intakas). Šiaurės vakarinėje pakrantėje yra Makniūnų kaimo pietinė dalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
**Jaunimo gretos** – mėnesinis iliustruotas jaunimo žurnalas, ėjęs 1944–1945 m. Kaune ir nuo Nr. 4 1945–1995 m. Vilniuje lietuvių kalba.

1965 m. žurnalo „Jaunimo gretos" viršelis

Istorija
--------

Pirmieji du numeriai vadinosi „Jaunųjų gretos". 1944–1989 m. leido Lietuvos Lenino komunistinio jaunimo sąjungos CK. 1989 m. ėjo ir rusų kalba. Rašė komunistinio auklėjimo, visuomeninėmis, politinėmis ir kultūros temomis, spausdino grožinės literatūros kūrinius. 1991–1995 m. leido bendrovė „Jaunatis". Tiražas 1989 m. buvo 212 000, 1995 m. – 11 000 egzempliorių. Ėjo priedai:

* 1992 m. – „Pažintis", tiražas 25 000 egz.
* 1993 m. – „Palydovas", tiražas 10 000 egz.
* 1994 m. – „Dviese", tiražas 12 800 egz. iki 1995 m. ėjo kaip savarankiškas dvisavaitis laikraštis.

Bendradarbiai
-------------

Žurnale dirbo arba spausdino savo kūrybą Jonas Avyžius, Vytautas Babravičius, Rita Baltušytė (1971–1979 m.), Albinas Bernotas, Alfonsas Bukontas, Valdas Daškevičius, Janina Degutytė, Ilja Fišeris, Audronė Guigaitė, Ramūnas Jaras, Marius Liugaila, Marcelijus Martinaitis, Linas Virginijus Medelis, Danielius Mušinskas, Jakovas Šadevičius, Paulius Širvys, Vladas Šimkus, Rimantas Vanagas, Elijošius Zeifas, Vytautė Žilinskaitė ir kiti.

Redaktoriai
-----------

* Petras Cvirka – 1944–1945 m.
* Juozas Buivydas – 1945 m.
* Eduardas Mieželaitis – 1946 m.
* Pranas Jonuška – 1946–1948 m.
* Aronas Garonas – 1950–1955 m.
* Jonas Lapašinskas – 1955–1971 m.
* Vytautas Barauskas – 1971–1984 m.
* Kazys Žilėnas – 1984–1991 m.
* Danutė Šepetytė-Aleliūnienė – 1991–1992 m.
* A. Petrulis – 1992–1995 m.
* Benediktas Januševičius – 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapas Vytas Urbonas. *Jaunimo gretos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 596 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 186 psl.
| **Kazimieras Čibiras** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. birželio 5 d.Kūjiškė, Daugėliškio valsčius |
| Mirė | 1974 m. rugpjūčio 11 d. (63 metai)Montevidėjas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Kazimieras Čibiras** (nuo 1942 m. slapyvardis *Casimiro Verax*, 1911 m. birželio 5 d. Kūjiškė, Daugėliškio valsčius – 1974 m. rugpjūčio 11 d. Montevidėjas) – Lietuvos žurnalistas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus mokytojų seminarijoje, bendradarbiavo lietuvių spaudoje. Iš Lenkijos valdomo Vilniaus krašto persikėlė į Lietuvą. 1930–1934 m. Marijampolėje dirbo marijonų savaitraščio „Šaltinis" redakcijoje, 1933–1934 m. redaktorius. 1936–1940 m. Kauno Kristaus Prisikėlimo bažnyčios Statybos komiteto reikalų vedėjas.

1941 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1942 m. Buenos Airėse prie Lietuvos pasiuntinybės Pietų Amerikoje pradėjo informacijos bei propagandos darbą. 1947 m. Bostone vienas iš „Darbininko" redaktorių. Nuo 1948 m. spaudos atašė Lietuvos pasiuntinybėje Urugvajuje, taip pat dirbo Lietuvai išlaisvinti centre Montevidėjuje. 1961–1967 m. redagavo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto „Eltos biuletenį" ispanų kalba, 1971–1974 m. – neperiodinį biuletenį „La Voz Lituana" ir jį platino per kitų šalių atstovybes. Jo iniciatyva 1960 m. Buenos Airėse įvyko pirmasis Pietų Amerikos lietuvių suvažiavimas. Dalyvavo Argentinos ir Urugvajaus lietuvių radijo valandėlėse, bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje, 1957–1966 m. žurnale „The Baltic Review" ispanų kalba.

Nuo 1942 m. Pietų Amerikos dienraščiuose ir kituose periodiniuose leidiniuose „El Pueblo" Buenos Airėse, „El Dia" Montevidėjuje, „La Religion" Karakase paskelbė daugiau, kaip 300 straipsnių, daugiausia apie Lietuvos sovietinę okupaciją, pasipriešinimą.

Bibliografija
-------------

* Arkivyskupas Jurgis Matulevičius, 1933 m.
* Gyvenimo menininkė, apie M. Pečkauskaitę-Šatrijos Raganą, 1937 m.
* Lietuva kryžminėje ugnyje (*Lituania entre fuego entzado*), 1944 m.
* Europa ar Čingischanas? – Lietuva ir SSRS (*Europa o Genghis Khan? – Lituania y la URSS*) 1945 m.
* Dešimtis kančios metų (*Diez Anos de martirio*) 1950 m.
* Genocido imperija – deportacijos ir vergovė sovietų pasaulyje (*El imperio del genocidio – Las deportaciones y la esclavitud en el mundo soviético*), 1954 m.
* Lietuva, kas ji buvo, kas ji yra (*Lituania, le que fue, lo que es*) 1955 m.
* La agresion y el colonialismo sovieticos en Lituania, 1961 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Domas Šniukas. *Kazimieras Čibiras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 329 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 90 psl.
| Giluitis |
| --- |
| Ežeras žiūrint iš Pasimnių kaimo. Už ežero - Giluičių kaimasEžeras žiūrint iš Pasimnių kaimo. Už ežero - Giluičių kaimasEžeras žiūrint iš Pasimnių kaimo. Už ežero - Giluičių kaimas |
| Vieta | Alytaus raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 2,35 km² |
| Kranto linijos ilgis | 9,15 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 8,9 m |
| Didžiausias gylis | 22 m |
| Įteka | Giluitė, Kriaušius, Ylyčia, 10 bevardžių upelių |
| Išteka | Simnyčia |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Giluitis

  |
| **Koordinatės** |  54°23′00″ š. pl. 23°37′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.38333°š. pl. 23.61944°r. ilg.﻿ / 54.38333; 23.61944Koordinatės: 54°23′00″ š. pl. 23°37′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.38333°š. pl. 23.61944°r. ilg.﻿ / 54.38333; 23.61944 |

**Giluitis** (**Giluičių ežeras**) – Dovinės baseino ežeras, esantis Alytaus rajono savivaldybėje, į vakarus nuo Simno. Plotas 235 ha. Ilgis iš šiaurės į pietus 2,77 km, plotis – iki 1,51 km. Altitudė 92,3 m. Didžiausias gylis 22 m yra ežero pietuose. Ežeras susidaręs ledo išgulėtoje dauboje. Kranto linijos ilgis 9,15 km. Krantai vietomis aukštoki, šiaurinis ir šiaurrytinis krantai žemi, pelkėti. Vakarinė pakrantė vietomis apaugusi miškeliais, aplink kitas pakrantes plyti pievos ir dirbami laukai.

Intakai – Giluitė, Kriaušius ir Ylyčia, rytuose išteka Simnyčia į Simno ežerą. Vandens skaidrumas 2,5-3 metrai.

Gyvena žuvys: kuojos, ešeriai, lydekos, lynai, karšiai, seliavos, plakiai, karpiai, vėgėlės, karosai, raudės, aukšlės, pūgžliai. Bandyta įveisti sykų, peledžių. Peri viena nebylių gulbių pora. Kai kuriais metais peri želmeninių žąsų pora. Ežere gyvena kelios bebrų šeimos. Yra audinių, ūdrų.

Didelę žalą ežerui padarė 8-jame dešimtmetyje pastatyta kėlimo stotis – dėl didelės masės augalinių liekanų ir iš laukų suplaukusių trąšų ėmė greitai pelkėti ežero šiaurės vakarinė dalis.

Vakariniame ežero krante yra Giluičių kaimas, kaimo turizmo sodyba, šiauriniame – Pasimnių, rytiniame – Kolonistų, Kaimynų, pietiniame – Kavalčiukų kaimai. Pietine pakrante eina kelias  **131**  Alytus–Simnas–Kalvarija , šiaurrytiniame – kelias  **1112**  Simnas–Ąžuoliniai–Žuvintai .

1996–2005 m. ežerą tyrinėjo Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Zoologijos katedros docentas Egidijus Bukelskis.

Nuorodos
--------

* Svetainė apie ežerą
* Dovinės upės baseino žemėlapis Archyvuota kopija 2009-10-22 iš Wayback Machine projekto.
* Giluičio biologinis tyrimas
Koordinatės: 54°20′9″ š. pl. 24°19′4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.33583°š. pl. 24.31778°r. ilg.﻿ / 54.33583; 24.31778

| Suvingis |
| --- |
| Vieta | Alytaus raj. Lietuva |
| Plotas | 1,105 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,2 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 5,8 m |
| Didžiausias gylis | 13,3 m |
| Įteka | Miesčionka, keli upeliai |
| Išteka | Karmė |

**Suvingis** – ežeras pietų Lietuvoje, Alytaus rajone, apie 3 km į pietvakarius nuo Daugų, 1 km į vakarus nuo Didžiulio ežero. Gana apskrito pavidalo: ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,53 km, plotis iki 1,1 km. Altitudė 137,6 m. Giliausia ežero vieta (13,3 m) yra šiaurėje. Ežero dubuo susidaręs ledo lūstavietėje. Pietinėje pusėje yra 0,56 ha ploto salelė. Krantai neaukšti, vietomis pelkėti. Pakrantėse stūkso keletas miškelių, iš vakarų prieina Suvingio miškas.

Į Suvingį suteka keletas upelių (tame tarpe Miesčionka), pietuose išteka Karmė, vandenis srūdinanti į Nedzingio ežerą (Merkio baseinas).

Aplink Suvingį įsikūrę Rimėnų, Dvarčėnų ir Karliškių kaimai. Veikia 3 kaimo turizmo sodybos. Vakarine pakrante eina kelias  **1128**  Daugai–Meškučiai–Meškasalis .

Ežero pavadinimo kilmė visai neaiški. Linkstama *su-* laikyti šaknimi (jos reikšmė nežinoma), o *-ing-* priesaga (plg. Apsingis, Nedingis, Pilvingis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  *Suvingis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 138
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 321–322
Koordinatės: 56°10′58.22″ š. pl. 24°46′31.72″ r. ilg.﻿ / ﻿56.1828389°š. pl. 24.7754778°r. ilg.﻿ / 56.1828389; 24.7754778

| Kilučių ežeras |
| --- |
| Vieta | Biržų rajonas, Lietuva |
| Plotas | 0,884 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,1 km |
| Vidutinis gylis | 2,1 m |
| Didžiausias gylis | 3,5 m |
| Įteka | Apaščia, bevardis upelis |
| Išteka | Apaščia |

**Kilučių ežeras** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, Biržų pietryčių pakraštyje.. Plotas 88,4 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,6 km, didžiausias plotis 0,7 km. Paviršiaus altitudė 55 m. Didžiausias gylis 3,5 m, vidutinis gylis 2,1 m. Baseino plotas 268 km².

Kranto linija vingiuota, jos ilgis 6,1 km. Krantai žemi, daugiausia sausi. Per Kilučių ežerą teka Apaščia, pietryčių dalyje įteka, šiaurės vakarinėje dalyje išteka. 1978 m. Kilučių ežeras patvenktas, priklauso Mūšos – Nemunėlio baseinui. Ežero pratakumas 3373%.

XX a. pradžioje ežere dar augo reliktinis plūduriuojantysis agaras (*Trapa natans*).  Agarus Kilučių ežere primena ir posakis „Ar nenori Kilučių agaro?" (t. y. neįmanomo dalyko).

Rytiniame krante įsikūręs Kilučių, pietiniame – Buožiškio kaimai. Šiaurrytine pakrante eina kelias  **1314**  Biržai–Anglininkai–Papilys .

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
2. ↑  Julius Taminskas. *Kilučių ežeras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 57 psl.
Koordinatės: 55°34′46″ š. pl. 26°18′24″ r. ilg.﻿ / ﻿55.57944°š. pl. 26.30667°r. ilg.﻿ / 55.57944; 26.30667

| Dūkštas |
| --- |
| Dūkšto ežeras nuo vakarinio krantoDūkšto ežeras nuo vakarinio krantoDūkšto ežeras nuo vakarinio kranto |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuva |
| Plotas | 4,981 km² |
| Kranto linijos ilgis | 11,77 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 5,4 m |
| Didžiausias gylis | 10,5 m |
| Įteka | Dk-1, bevardis upelis |
| Išteka | Šventoji |

**Dūkštas** – ežeras rytų Lietuvoje, Ignalinos rajono savivaldybės teritorijoje, Gražutės regioniniame parke, apie 5,5 km į šiaurę nuo Dūkšto. Mišku į vakarų pusę už kelių kilometrų telkšo Luodis, o į šiaurę – Šventas.

Plotas 498,1 ha. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 3,64 km, didžiausias plotis 2,22 km. Paviršiaus altitudė 152,7 m. Didžiausias gylis 10,5 m, vidutinis gylis 5,4 m. Baseino plotas 24,3 km².

Kranto linija nelabai vingiuota, jos ilgis 11,77 km. Krantai neaukšti, rytuose ir pietuose – pelkėti (Dūkšto, Galiniškės pelkės). Iš visų ežero pusių auga miškas (Sausašilio, Dūkšto miškai). Šiauriniame krante yra terasų. Ežere dvi miškingos salos (0,79 ha ir 0,59 ha). Atabradas smėlingas, bet po plonu smėlio sluoksniu yra durpių, išskyrus šiaurinę dalį, giliau dugne – dumblas. Vakaruose iš ežero išteka Šventoji, rytuose įteka Dk-1 upelis (išteka iš Beržinio ežero). Pratakumas 21 %. Vandens skaidrumas vasarą siekia 3 m.

Ežere sugaunamos žuvys: karšiai, kuojos, lydekos, lynai, karpiai, plakiai, karosai, aukšlės, seliavos, meknės, sterkai, pūgžliai, vėgėlės, ešeriai, unguriai.

Etimologija
-----------

Ežerėvardis siejamas su latv. *duksts* „pelkė, bala, valka" ir liet. *dūksinas* „purvinas, nešvarus".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dūkštas (ežeras)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 191 psl.
2. ↑  *Dūkštas (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 465
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 95
*Šis straipsnis apie vyrų futbolo klubą. Apie moterų futbolo klubą skaitykite straipsnyje Achilles '29 (moterys).*

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Achilles '29**|  |
| **Pavadinimas** | R.K.S.V. Achilles '29 |
| **Pravardės** | *De Witzwarten* (Baltai juodi) |
| **Įkurtas** | 1929 m. birželio 1 d. |
| **Stadionas** | Sportpark De Heikant, Grosbikas |
| **Talpa** | 4,506 |
| **Vadovas** | Harrie Derks |
| **Lyga** |  |
|  |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 




**Apranga  namie**
 | 




**Apranga  svečiuose**
 |

 |

**Achilles '29** – Nyderlandai futbolo klubas iš Grosbiko. Vyrų ekipa rungtyniauja šeštadienio mėgėjų pirmenybėse. Klubas turėjo moterų komandą, kuri kitados rungtyniavo aukščiausioje lygoje..

Istorija
--------

Klubo ištakos siekia 1929 m. Vyrų ekipa ilgą laiką žaidė regioninėse ir mėgėjiško lygio pirmenybėse.

2016–2017 m. sezone žaidė Erste divisie, ten užėmė 20-ą vietą ir iškrito į Tweede divisie. 

### moterų Achilles '29

Moterų komanda 2017–2018 m. žaidė Eredivisie Vrouwen lygoje.

Apranga
-------

Sportinės aprangos pokyčiai.
* Namuose žaidžia balta juoda apranga.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 




**1929**
 | 




**1957**
 | 




**1974**
 | 




**1978**
 | 




**1983**
 | 




**2006**
 | 




**2008**
 | 




**nuo 2010**
 |

Išnašos
-------

Nuorodos
--------

* Oficiali klubo svetainė
| Beikeris |
| --- |
| Beikerio upė Beikerio upė |
| **Ilgis** | 170 km |
| **Baseino plotas** | 26 726 km² |
| **Vidutinis debitas** | 870 m³/s |
| **Ištakos** | Bertrano ežeras |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Čilės vėliava Čilė |
|  |
|  **Vikiteka** | Beikeris |

**Beikeris** (isp. *Río Baker*) – upė pietų Čilėje, Aiseno regione. Tai vandeningiausia šalies upė. Išteka iš Patagonijos Anduose telkšančio Bertrano ežero, kuris jungiasi su Cheneral Kareros ežeru. Upė teka į pietvakarius Pietų Patagonijos ledo kepurės rytiniu pakraščiu ir yra nuolat maitinama tirpstančio ledyno vandenimis. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Kaleta Torteliu, žiotyse sudaro savotišką deltą, kuri susipina su salų labirintu.

Svarbiausias intakas – Kokranas, ištekantis iš Kokrano ežero. Mažesni intakai: Nefas, Kolonija, Čakabukas, De los Njadsas, Ventiskeras ir kt.

Beikeris pasižymi labai šaltu, turkio spalvos vandeniu. Upė mėgiama plaukiotojų kajakais.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Hans Niemeyer F. HOYAS HIDROGRÁFICAS DE CHILE: UNDÉCIMA REGIÓN
**Jemeno Liaudies Demokratinė Respublika** – istorinė socialistinė valstybė Arabijos pusiasalyje. 1990 m. su Jemeno Arabų Respublika susijungė į dabartinį Jemeną.

Istorija
--------

|  |
| --- |
| **Jemeno istorija** |
| Jemeno priešistorė |
| Senovės Jemenas: |
| Ausanas, Saaba, Mainas, Katabanas, Hadramautas |
| Himjaras |
| *Aksumas* > *Sasanidai* |
| *Rašidunai > Omejadai > Abasidai* |
| Zaidi imamatas (Rasidai) |
| Zijadidai > Nadžahidai > Sulaihidai > Zuraidai > Hatimidai > *Ajubidai* > Rasulidai > Tahiridai > *Osmanų imperija* |
| Zaidi imamatas (Kasimidai) |
| Šiaurės Jemenas: |
| Osmanai > Jemeno kar. > JAR |
| Pietų Jemenas: |
| Adeno Protektoratas > PAF, PAP > PJLR |
| Suvienytas Jemenas |

Pietų Jemenas susiformavo nuo XIX a. pabaigos britų užimtose srityse, kurios buvo paverstos kolonijinėmis valdomis. Britų įtaka regione pradėjo augti, kai 1893 m. sausio 13 d. jie užėmė Adeno uostą. Iki 1937 m. Adenas buvo valdomas kaip Britų Indijos dalis, vėliau įsteigta Adeno kolonija. Iš Pietų Jemeno teritorijų aplink Adeną buvo suformuotas Pietų Arabijos Protektoratas.

1963 m. Adenas ir didesnė dalis Pietų Arabijos Protektorato tapo Pietų Arabijos Federacijos dalimi, tokiu būdu suvienijant Pietų Jemeną.

1963 m. spalio 14 d. du nacionaliniai frontai „Laisvės okupuotam Jemenui frontas" ir „Nacionalistų frontas" pradėjo ginkluotą pasipriešinimą britų kontrolei ir laikinai blokavo Sueco kanalą. 1967 m. britų kariuomenė pradėjo trauktis. Jemeno Liaudies Demokratinė Respublika tapo nepriklausoma valstybė, o „Nacionalistų frontas" – valdančiąja partija.

1969 m. „Nacionalistų frontas" pakeitė šalies pavadinimą į Pietų Jemeno Liaudies Respubliką. Visos šalies politinės partijos buvo sujungtos į „Jemeno socialistų partiją". Naujoji Pietų Jemeno valdžia užmezgė glaudžius ryšius su Sovietų Sąjunga, Kuba, Kinija ir Palestina.

1990 m. Pietų Jemenas ir Šiaurės Jemenas susijungė į dabartinį Jemeną.

Ekonomika
---------

Pietų Jemenas daugiausiai eksportavo naftą, vaisius, žuvis, galvijus ir grūdus.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Pietų Jemeno administraciniai vienetai
Pietų Jemenas buvo suskirstytas į 6 gubernijas.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Numeris | Gubernija | Plotas (km.²) | Sostinė |
| I | Adeno gubernija | 6 980 | Adenas |
| II | Lachdžo gubernija | 12 766 | Havatahas |
| III | Abiano gubernija | 21 489 | Zindžibaras |
| IV | Šabvos gubernija | 73 908 | Atakas |
| V | Chadhramauto gubernija | 155 376 | Mukala |
| VI | Mahros gubernija | 66 350 | Ghaida |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jemenas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 682 psl.
*Kitos reikšmės – Janavas (reikšmės).*

| Janavas |
| --- |
| Vieta | Kalvarijos sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,266 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,73 km |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Janavas

  |
| **Koordinatės** |  54°25′50″ š. pl. 23°15′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.43056°š. pl. 23.25556°r. ilg.﻿ / 54.43056; 23.25556Koordinatės: 54°25′50″ š. pl. 23°15′20″ r. ilg.﻿ / ﻿54.43056°š. pl. 23.25556°r. ilg.﻿ / 54.43056; 23.25556 |

**Janavas** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 3 km į šiaurės rytus nuo Kalvarijos, Janavo pelkėje. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,84 km, plotis iki 0,43 km. Altitudė 104,5 m. Krantai žemi, pelkėti, tik rytinis aukštesnis. Pakrantėse daugiausia plyti dirbami laukai. Į Janavą suteka 3 grioviai. Pietuose išteka upelis link Šešupės.

Janavo ežere sutinkamos į Lietuvos Raudonąją knygą įtrauktos paukščių rūšys – didysis baublys, ūsuotoji zylė, plovinė vištelė.

Prie ežero įsikūrusios gyvenvietės: Mikalauka, Kimšai, Jungėnai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Janavas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 96-97
Koordinatės: 54°19′38″ š. pl. 23°7′19″ r. ilg.﻿ / ﻿54.32722°š. pl. 23.12194°r. ilg.﻿ / 54.32722; 23.12194

| Salaperaugis |
| --- |
| Ežeras 2022 m. vasarąEžeras 2022 m. vasarąEžeras 2022 m. vasarą |
| Vieta | Kalvarijos sav. Lietuva |
| Plotas | 0,139 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,61 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Salaperaugis** – ežeras pietvakarių Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, apie 7 km į pietryčius nuo Liubavo, 2 km į šiaurę nuo Lenkijos sienos. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,57 km, plotis iki 0,34 km. Altitudė 179,5 m. Šiaurės rytuose medžiais apaugusios dambos ir kelio  **2615**  Salaperaugis–Liubavas–Aleksandravas  atskirtas nuo Mažojo Salaperaugio. Šiaurės vakaruose ir pietryčiuose krantai žemi, su terasomis, vakariniai, šiaurės rytiniai ir pietvakariniai – aukšti ir statūs, o pietinis – pelkėtas. Ežero dugną dengia molis. Iš Salaperaugio išteka upelis į Mažajį Salaperaugį.

Šalia ežero yra bendravardis Salaperaugio kaimas.

Vandenvardis *Salapéraugis* sudarytas iš žodžių *sala* ir *peraugti*.

Nuorodos
--------

* Sałopirogi, Sałopirogajtys Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom X, psl. 222 (lenk.)

1. ↑  *Salaperaugis (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 614
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 287
Koordinatės: 55°6′42″ š. pl. 21°55′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.11167°š. pl. 21.92694°r. ilg.﻿ / 55.11167; 21.92694

| Kurmežeris |
| --- |
| Ežeras nuo rytinio galoEžeras nuo rytinio galoEžeras nuo rytinio galo |
| Vieta | Pagėgių sav. Lietuva |
| Plotas | 0,078 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,7 km |
| Kilmė | upinis (senvaginis) |
| Įteka | Upelis |

**Kurmežeris** – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 7 km į vakarus nuo Lumpėnų. Ežeras senvaginės kilmės, žemais, lėkštais krantais, telkšo pelkėtoje žemumoje. Krantai vietomis apaugę medžiais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,1 km, plotis – vos 0,08 km. Altitudė 4,9 m. Prie rytinio ežero galo įsikūrusios Šakininkų sodybos, eina plentas  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas . Ežeras nenutekantis, priklauso Gėgės intako Užlenkės baseinui.

Etimologija
-----------

Pavadinimas kildinamas nuo gyvūno pavadinimo *kurmis*.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 174
*Kitos reikšmės – Būda (reikšmės).*
Dekoruota šuns būda Meldučiuose (Anykščių raj.)

**Šuns būda** – šuniui skirtas namelis ar kitas nedidelis panašus pastatas, buveinė su sienomis ir stogu, apsaugantys gyvūną nuo nepalankių oro sąlygų. Uždaroje būdoje įrengtas guolis gali teikti gyvūnui saugumo jausmą, nes joje galima pasislėpti, taip pat apsaugo nuo blogo oro (kritulių, šalčio), teikia pavėsį. Šuns būdos pastatomos saugomos teritorijos pasirinktoje vietoje, atskirame voljere, jos įrengiamos veislynuose, gyvūnų globos namuose.

Konstrukcija
------------

Žmonės šunims, kaip ir kitiems naminiams gyvūnams, dažnai pastato jų pačių namus primenančias mažesnes gyvenamųjų namų versijas. Šuns būdai pagaminti tinka daugelis medžiagų, tokių kaip natūrali mediena ar drožlių plokštė, kurie gali užtikrinti saugias ir higieniškas šuns laikymo sąlygas. Stogui uždengti naudojamos vandeniui nelaidžios dangos. Būdos valymo patogumui įrengiamas pakeliamas ar nuimamas stogas. Būda turi būti pakelta nuo žemės, kad ventiliuotųsi ir nedrėgtų jos pagrindas.

Būdos dydis, įėjimo angos (landos) išmatavimai priklauso nuo šuns dydžio. Šuo turėtų sugebėti stovėti savo būdoje, atsigulti ir apsisukti. Siekiant būdos viduje išlaikyti šilumą, ji neturėtų būti per daug erdvi ar per ankšta. Būdos aukštis parenkamas pagal šuns aukštį („h"):

{\displaystyle H\_{B}=h\times 1,4},

čia 1,4 – vadinamasis „prabangos" skaičius; pavyzdžiui, suaugęs vokiečių aviganis yra 60–70 cm aukščio, tad šiems šunims optimalus namelio aukštis būtų nuo 85 iki 100 cm. 

Būdoje, gyvūno guolyje, patiesiama pagalvėlė, čiužinys ar kita minkšta, apšiltinanti medžiaga. Natūralūs šiaudai - vienas geresnių pasirinkimų. Jei būda statoma atviroje, vėjuotoje erdvėje, šuns landa turėtų būti papildomai pridengta minkštos medžiagos gabalu, tačiau tai turi būti padaryta tik tada, kai šuo apsipranta su nauja buveine. Labai vėjuotose vietose prie būdos pristatomas prieangis, kuris apsaugotų nuo tiesioginio vėjo.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Building a Dog House Archyvuota kopija 2017-03-12 iš Wayback Machine projekto.. *noahrescue.com*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šuns būda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* How to build a small dog house
| **Jeronimas Cicėnas** |
| --- |
| Gimė | 1909 m. liepos 24 d.Garšvinė, Dūkšto valsčius, Švenčionių apskritis |
| Mirė | 1987 m. spalio 21 d. (78 metai)Siu Sity, Ajovos valstija |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, Vilniaus krašto ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jeronimas Cicėnas** (1909 m. liepos 24 d. Garšvinė, Dūkšto valsčius, Švenčionių apskritis – 1987 m. spalio 21 d. Siu Sity, Ajovos valstija) – Lietuvos žurnalistas, Vilniaus krašto ir JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo visuotinę istoriją, literatūrą, etnologiją Vilniaus universitete.

1928 m. dirbo laikraščio „Vilniaus šviesa" redakcijoje, 1934–1936 m. – laikraščio „Vilniaus žodis" redakcijos literatūros skyriaus redaktorius, 1938–1939 m. jo priedo „Kūryba ir kritika" redaktorius. 1934–1939 m. dėstė lietuvių kalbą Trakų ir Vilniaus mokytojų seminarijose, Aukštojoje politinių mokslų mokykloje Vilniuje. 1939–1940 m. dirbo laikraščio „Vilniaus balsas", 1940 m. – „Nowe Slowo" redakcijose.  1941–1944 m. Vilniaus radiofono literatūros laidų ir valandėlių vaikams redaktorius. Bendradarbiavo Vilniaus krašto lietuvių, lenkų, baltarusių, ukrainiečių spaudoje, buvo aktyvus lietuvių organizacijų narys.

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1945–1947 m. Hafkrugo ir Itzehoe karo pabėgėlių stovyklose redagavo savaitraščius „Kelyje tėvynėn", „Akiratyje". Vėliau persikėlė į JAV. 1950 m. dirbo žurnale „Nemunas", rašė į kitą lietuvių spaudą, turėjo skiltį dienraštyje „Naujienos".

Bibliografija
-------------

* *Vilniaus tautosaka*, 1934 m.
* *Daugėliškiniai burtai*, 1934 m.
* *Dvaruos praėstos dienos*, dokumentinė apybraiža apie baudžiavą, 1937 m.
* *Lietuva pro „Vilniaus žinias"*, 1944 m.
* *Vilnius tarp audrų*, Čikaga 1953 m. Vilnius 1993 m.
* *Omahos lietuviai*, 1954 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 85 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Jeronimas Cicėnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 120 psl.
| **Kazys Kemežys** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. rugsėjo 16 d.Alvitas, Vilkaviškio apskritis |
| Mirė | 1981 m. spalio 29 d. (80 metų)Sidnėjus, Australija |
|  |
| Veikla | ekonomistas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Kazys Kemežys** (1901 m. rugsėjo 16 d. Alvitas, Vilkaviškio apskritis – 1981 m. spalio 29 d. Sidnėjus, Australija) – Lietuvos ekonomistas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

Pirmojo pasaulinio karo metu mokėsi lietuvių progimnazijoje Jaroslavlyje. Grįžęs į Lietuvą, baigė Lietuvos mokytojų sąjungos suaugusiųjų gimnaziją Kaune, 1935 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisių fakulteto ekonomikos skyrių.

Dirbo Geležinkelių valdyboje. 1935 m. redagavo laikraštį „Geležinkelininkas". 1935 m. paskirtas Susisiekimo ministro sekretoriumi. Nuo 1936 m. – Klaipėdos bendrovės „Rytas", nuo 1939 m. – Kauno bendrovės „Spindulys" direktorius. Lietuvą okupavus TSRS dalyvavo rezistencinėje veikloje, buvo suimtas ir kankintas. 1944 m. pasitraukė i Vakarus.

1945 m. leido ir redagavo laikraštį Lietuvis Hasendorfe Vokietijoje, nuo 1946 m. dirbo Šveicarijos lietuvių bibliografinio archyvo atstovu britų zonai. 1949 m. emigravo į Australiją, kur buvo nuolatinis savaitraščio „Mūsų pastogė" bendradarbis.

Bibliografija
-------------

* *Po pasaulį besiblaškant*, atsiminimų knyga, 1959 m. 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 220 psl.
Koordinatės: 55°29′31″ š. pl. 26°26′36″ r. ilg.﻿ / ﻿55.49194°š. pl. 26.44333°r. ilg.﻿ / 55.49194; 26.44333

| Liūnelių ežeras |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Dūkšto sen. Lietuva |
| Plotas | 0,277 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,41 km |
| Išteka | bevardis upelis |

**Liūnelių ežeras** arba **Liūneliai** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Rimšės seniūnijoje, apie 3 km į pietus nuo Rimšės. Ežeras netaisyklingos formos, šiaurėje yra siaura įlanka, užsibaigianti duburiu. Ilgis iš šiaurės į pietryčius 1 km, plotis iki 0,77 km. Altitudė 144,1 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo 267 ha dydžio Pušnies pelkės centrinėje dalyje. Šiaurėje upeliu jungiasi su Alksno ežeru (Dysnos upės baseinas). Už 700 m į rytus telkšo Alksnaitis.

Ežeras įtrauktas į Pušnies telmologinį draustinį. Netoli yra nebegyvenamas Mieleikiškės viensėdis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liūnelių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 638
| Ilgaitis |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,288 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,83 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ilgaitis

  |
| **Koordinatės** |  55°28′20″ š. pl. 26°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47222°š. pl. 26.50000°r. ilg.﻿ / 55.47222; 26.50000Koordinatės: 55°28′20″ š. pl. 26°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.47222°š. pl. 26.50000°r. ilg.﻿ / 55.47222; 26.50000 |

**Ilgaitis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, 12 km į pietryčius nuo Dūkšto, apie 6 km į pietryčius nuo Rimšės, į pietus nuo Rūžo ežero. Ilgis šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 1,66 km, plotis iki 0,3 km. Altitudė 143,7 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai daugiausia aukštoki, tik šiaurinis žemas, apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti dirbami laukai ir pievos. Šiaurėje 130 m ilgio upeliu jungiasi su Rūžo ežeru (Drūkšių ežero baseinas).

Prie Ilgaičio įsikūrę Ežeriškės ir Griškiškės kaimai. Pietine pakrante eina kelias  **1434**  Prūčiai–Šiūlėnai .

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ilgaitis (Ignalinos r. Rimšės sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 46
| **Jonas Koreva** |
| --- |
| Gimė | 1882 m. lapkričio 8 d.Šiluvos valsčius |
| Mirė | 1941 m. (~59 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos kariuomenės karininkas, pulkininkas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus karo mokykla |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Gedimino 2 laipsnio ordinas |

**Jonas Koreva** (1882 m. lapkričio 8 d. Šiluvos valsčius – 1941 m. Kaunas) – Lietuvos kariuomenės karininkas, pulkininkas.

Biografija
----------

1905 m. baigė Vilniaus karo mokyklą, tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje.

Grįžęs į Lietuvą 1919 m. kovo mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas Krašto apsaugos ministerijos Tiekimo skyriaus viršininku. 1919 m. tarnavo Lietuvos karinėje misijoje Prancūzijoje. 1919 m. pulkininkas. 1919–1920 m. Tiekimo skyriaus viršininkas. 1920–1921 m. Krašto apsaugos ministerijos ypatingųjų reikalų karininkas, 1921–1922 m. Kontrolės skyriaus viršininkas. 1922–1924 m. kariuomenės intendantas. 1924–1926 m. pėstininkų ir šaudymo inspektorius, 1926–1930 m. Vyriausiojo kariuomenės štabo pėstininkų inspektorius.

Įvertinimas
-----------

* 1928 m. Gedimino 2 laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Zabielskas. *Jonas Koreva*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 616 psl.
| Virėkšta |
| --- |
|  |
| Vieta | Senasis Daugėliškis, Ignalinos raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,188 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,06 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Išteka | Virėkšta |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Virėkšta

  |
| **Koordinatės** |  55°20′29.1″ š. pl. 26°15′59.89″ r. ilg.﻿ / ﻿55.341417°š. pl. 26.2666361°r. ilg.﻿ / 55.341417; 26.2666361Koordinatės: 55°20′29.1″ š. pl. 26°15′59.89″ r. ilg.﻿ / ﻿55.341417°š. pl. 26.2666361°r. ilg.﻿ / 55.341417; 26.2666361 |

**Virėkšta** (*Virėkštys, Verekšta, Varykštis*) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Senojo Daugėliškio šiaurvakariniame pakraštyje, 6 km į rytus nuo Ignalinos, apie 3 km į pietvakarius nuo Naujojo Daugėliškio. Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius 1,35 km, plotis iki 0,18 km. Altitudė 184,8 m. Krantai aukšti, statūs, vakaruose miškingi (Kalviasalio miškas). Šiaurinė pakrantė apaugusi miškeliais, pietinėje ir rytinėje pakrantėse plyti pievos, dirbami laukai. Rytuose išteka Virėkšta (Ringės kairysis intakas).

Greta ežero įsikūręs Senasis Daugėliškis ir Pekoriškė. Pietinėje pakrantėje stūkso Senojo Daugėliškio piliakalnis. Veikia kaimo turizmo sodyba, stovyklavietė.

Ežerėvardis *Virėkštà* kildinamas nuo žodžio *virti* („kunkuliuoti").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Virėkšta*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 574
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 387
Koordinatės: 55°12′5″ š. pl. 25°41′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.20139°š. pl. 25.69167°r. ilg.﻿ / 55.20139; 25.69167

| Mekšrinis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,261 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,67 km |
| Kilmė | ledyninis |

**Mekšrinis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, Labanoro seniūnijoje, 8,5 km į pietvakarius nuo Labanoro, Labanoro girios apsuptyje (Rašios miške). Kranto linija vingiuota. Ilgis vakarų – rytų kryptimi 0,97 km, plotis iki 0,35 km. Altitudė 147,3 m. Krantai daugiausia aukšti, tik vakarinis lėkštas, apaugę mišku, sausi.

Į šiaurę už 0,35 km nuo Mekšrinio telkšo Rašia, greta tyvuliuoja dar du ežerėliai – Juodapurvis ir Šaukščiukas. Ežeras nenutekantis, priklauso Rašios ežero baseinui (Žeimenos upės intako Lakajos baseinas).

Etimologija
-----------

Ežerėvardis *Mekšrìnis* kilęs nuo vietinio kuojos pavadinimo *mekšras*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mekšrinis (Švenčionių r. Labanoro sen.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 43
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 209
| Sirgėlis |
| --- |
| Ežeras nuo rytinio krantoEžeras nuo rytinio krantoEžeras nuo rytinio kranto |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,174 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,69 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Sirgėla |
| Išteka | Sirgėla |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sirgėlis

  |
| **Koordinatės** |  55°11′45″ š. pl. 25°57′08″ r. ilg.﻿ / ﻿55.19583°š. pl. 25.95222°r. ilg.﻿ / 55.19583; 25.95222Koordinatės: 55°11′45″ š. pl. 25°57′08″ r. ilg.﻿ / ﻿55.19583°š. pl. 25.95222°r. ilg.﻿ / 55.19583; 25.95222 |

**Sirgėlis** (arba *Sergelis, Sirgielis*) – ežeras Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4,5 km į šiaurės vakarus nuo Švenčionėlių, Labanoro girioje (Baranavos miške). Ežeras beveik apskritas, apie 0,5 km skersmens. Altitudė 133,8 m. Krantai žemi, apaugę šilais. Atabradas platus, smėlingas. Iš pietvakarių į šiaurės rytus ežerą prateka Sirgėlos upelis, nešantis vandenis iš Kampuolio ežero Žeimenon.

Netoli pietinio ežero kranto yra kaimas Kampuotėlė.

Vandenvardžio *Sirgė̃lis* kilmė neaiški, galimai asmenvardinės kilmės (iš *\*Sirgėla, -as*).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 299
| Jagomantas |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,15 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,18 km |
| Kilmė | ledyninis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Jagomantas

  |
| **Koordinatės** |  55°3′15″ š. pl. 25°35′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.05417°š. pl. 25.59444°r. ilg.﻿ / 55.05417; 25.59444Koordinatės: 55°3′15″ š. pl. 25°35′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.05417°š. pl. 25.59444°r. ilg.﻿ / 55.05417; 25.59444 |

**Jagomantas** arba **Agamantis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 4,5 km į pietvakarius nuo Joniškio miestelio, 0,5 km į rytus nuo Baluošo ežero. Įeina į Asvejos regioninį parką. Ilgis iš šiaurės rytų į pietus 0,81 km, plotis iki 0,24 km. Altitudė 141,5 m. Ežeras telkšo rininiame duburyje. Krantai statūs, ypač rytinis. Yra dvi miškingos salos, kurių plotai 0,19 ha ir 0,02 ha. Ežerą supa Dubingių miškas. Ežeras nenutekantis, priklauso Baluošo ežero baseinui (Asvejos ežero baseinas).

Už 1 km į šiaurę nuo Jagomanto yra Jutonių kaimas. Šiaurrytinėje pakrantėje yra įrengtos 2 stovyklavietės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jagomantas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 91
| Balvis |
| --- |
| Vieta | Telšių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,41 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,8 km |
| Vidutinis gylis | 6 m |
| Didžiausias gylis | 24 m |
| Išteka | Žižma |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Balvis

  |
| **Koordinatės** |  56°0′25″ š. pl. 22°36′38″ r. ilg.﻿ / ﻿56.00694°š. pl. 22.61056°r. ilg.﻿ / 56.00694; 22.61056Koordinatės: 56°0′25″ š. pl. 22°36′38″ r. ilg.﻿ / ﻿56.00694°š. pl. 22.61056°r. ilg.﻿ / 56.00694; 22.61056 |

**Balvis** arba ***Pabalvės ežeras*** – ežeras vakarų Lietuvoje, Telšių rajono rytuose, apie 5,5 km į pietus nuo Tryškių. Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 1 km, plotis siekia 0,55 km. Altitudė 112,1 m. Ežeras netaisyklingos formos, per vidurį susiaurėja. Giliausia vieta 24 m. Krantai žemi, pelkėti (ypač vakarinėje dalyje), pietinis krantas aukštas, apaugęs mišku (Pabalvės miškas). Į šiaurės vakarus plyti dirbami laukai. Dugnas padengtas daugiausia dumblingu sapropeliu. Iš ežero rytuose išteka Ventos intakas Žižma.

Prie Balvio įsikūręs Pabalvės kaimas, įpiečiau eina Šiaulių-Palangos kelias, o šiaurės rytuose driekiasi Pabalvės durpynas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Justinas Tamošaitis. *Balvis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 199
| Alksnaitis |
| --- |
| Vieta | Ignalinos raj. Rimšės sen. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,177 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,37 km |
| Išteka | protaka |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Alksnaitis

  |
| **Koordinatės** |  55°29′17″ š. pl. 26°27′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48806°š. pl. 26.46111°r. ilg.﻿ / 55.48806; 26.46111Koordinatės: 55°29′17″ š. pl. 26°27′40″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48806°š. pl. 26.46111°r. ilg.﻿ / 55.48806; 26.46111 |

**Alksnaitis** arba **Liūneliai** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Ignalinos rajone, Rimšės seniūnijoje, apie 3,5 km į pietus nuo Rimšės. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus – 0,86 km, plotis – iki 0,35 km. Altitudė 144 m. Krantai žemi, plačiai užpelkėję – ežeras telkšo 267 ha dydžio Pušnies pelkės pietrytinėje dalyje. Šiaurėje 80 m ilgio siaura protaka jungiasi su Alksno ežeru (Dysnos baseinas). Už 700 m į vakarus telkšo Liūnelių ežeras.

Ežeras įtrauktas į Pušnies telmologinį draustinį. Netoli yra nebegyvenamas Mieleikiškės viensėdis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Jonas Kunca** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. lapkričio 7 d.Veliuona |
| Mirė | 2006 m. sausio 30 d. (86 metai)Melburnas |
|  |
| Veikla | gydytojas, žurnalistas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Jonas Kunca** (1919 m. lapkričio 7 d. Veliuona – 2006 m. sausio 30 d. Melburnas, palaidotas Veliuonoje) – Argentinos ir Australijos lietuvių visuomenės veikėjas, žurnalistas, gydytojas.

Biografija
----------

Studijavo mediciną Vytauto Didžiojo universitete, Vokietijos, Austrijos universitetuose. 1941 m. emigravo. Nuo 1949 m. gyveno Australijoje (Melburne), 1952 m. išvyko į Argentiną (San Chuaną), 1979 m. grįžo į Melburną. Vertėsi privačia medicinos praktika.

Australijos enciklopedijos (*The Australian People Encyclopedia*) bendradarbis. Skelbė straipsnius politinėmis ir socialinėmis temomis leidiniuose „Pasaulio lietuvis", „Laisvoji Lietuva", „Tėviškės žiburiai", „Tėviškės aidai", „Mūsų pastogė", po 1990 m. – „Tiesa", „News weekly", tarptautiniame žurnale ispanų kalba „Vision".

Bibliografija
-------------

* Žmogus ir atominė era, 1985 m.
* Lietuvos ateitis: Kaip aš ją matau, 1992 m.
* Prie tūkstantmečių slenksčio, 1998 m.
* Laisvės žingsniai: Lietuva iki ir po Kovo 11-osios, 2000 m.
* Vienas gyvenimas, vienas pasaulis: Užsienio lietuvio prisiminimai, išgyvenimai, mintys, 2003 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Kunca*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 258 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 252 psl.
Kesonai
**Kesonas** (pranc.k. *caisson* – dėžė) – uždara metalinė arba gelžbetoninė skritulio, stačiakampio ar kvadrato formos dėžė be dugno, skirta darbams po vandeniu arba vandeningame grunte.

Kesonas daromas tokio dydžio, koks turi būti pamatas. Kesono kameroje iškasama žemė transportuojama į viršų, o pats kesonas, kaip ir kasant šulinius, grimzta gilyn. Iš vandeningo grunto ar upės vanduo nepetenka į kamerą, nes kai kesonas būna žemiau upės vandens lygio ar žemiau gruntinio vandens lygio, į ją kompresoriais pumpuojamas oras, kur ir suslegiamas. Jis išspaudžia iš sandarios kameros vandenį.

Dar Aristotelio laikais graikai apvožtas statines panaudodavo kempėms nuo jūros dugno rinkti. Apvožta statinė su apkrova ir prie sienučių pritvirtintais suoleliais, ant kurių sėdėjo žmonės, buvo nuleidžiama į jūros dugną. Ją nuleidžiant į vandenį, oras statinėje susispausdavo, todėl, jai atsirėmus į dugną, apatinėje statinės dalyje vandens susirinkdavo visai nedaug. Kuo giliau statinę nardindavo, tuo daugiau vandens rinkdavosi jos apatinėje dalyje, tuo didesnis buvo suspausto oro slėgis. Žmogus, esantis panardintoje statinėje, tam tikrą laiką galėdavo kvėpuoti suspaustu oru ir rinkti nuo dugno kempes.

Pirmasis suspaustu oru pašalinti iš anglies šachtų vandenį sugalvojo prancūzų inžinierius Trižė (*Triger*), 1841 m. Luaros upės slėnyje, per vandeningą gruntą kasant 20 m gylio šachtą. Jos sienelės buvo padarytos iš ketaus, o viduje įrengta pereinamoji kamera (šliuzas). Kamera turėjo angas viršuje (lubose) ir apačioje (grindyse), kurios buvo hermetiškai uždaromos. Vienu vamzdžiu į šachtą pumpavo orą, o kitu, panaudodami siurblį, išpumpuodavo plūstantį į jį vandenį. Tai leido šachtose palaikyti mažesnį slėgį. Darbininkai anglis kirto ir krovė į kibirus ar dėžes ir suktuvu kėlė jas į viršų.

Darbas kesone, kai jame didelis oro slėgis, yra sunkus ir pavojingas. Bet tuo metu apie būtiną dekompresiją ir kitus dalykus buvo žinoma nedaug, todėl pasitaikydavo sunkių ligų ir net mirčių.

Panaudodamas Trižė idėją, pirmasis tiltų atramas pradėjo statyti taip pat prancūzas – inžinierius Sezanė (*Cezanne*). 1859 m. jis ėmėsi statyti geležinkelio tiltą per Nemuną Kaune. 1859–1861 m. Sezanė įrengtos šio geležinkelio tilto atramos tebetarnauja ir šiandien.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kesonas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 770-771 psl.