recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Leonas Kęsgaila-Kenstavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1895 m. spalio 21 d.Dapšiai, Židikų valsčius |
| Mirė | 1979 m. spalio 27 d. (84 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | gydytojas, karo medikas |
|  |
| Alma mater | 1922 m. Lietuvos universitetas |

**Leonas Kęsgaila-Kenstavičius** (1895 m. spalio 21 d. Dapšiuose, Židikų valsčius – 1979 m. spalio 27 d. Kaune) – Lietuvos gydytojas, medicinos tarnybos pulkininkas leitenantas.

Biografija
----------

Baigė Žemalės pradžios mokyklą, po to Liepojos gimnaziją. 1915–1918 m. studijavo Kazanės universiteto Medicinos fakultete. Grįžus į Lietuvą 1919 m. paskirtas į Kauno karo ligoninę. 1922 m. baigė Lietuvos universitetą. 1928–1940 m. Lietuvos kariuomenės gydytojas, medicinos tarnybos pulkininkas leitenantas. 1941 m. Birželio sukilimo dalyvis.

1941–1945 m. Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninės direktorius. Už persekiojamų žmonių slapstymą ligoninėje 1945 m. suimtas, iki 1951 m. kalintas Vorkutos lageriuose. Čia dirbo gydytoju, gelbėjo kitus kalinius. Už tai 1951 m. ištremtas į Krasnojarsko sritį. 1957 m. jam grįžus į Lietuvą nebuvo leista apsigyventi Kaune, iki 1977 m. dirbo Šaukėnų ir Užvenčio ligoninėse. Palaidotas Ukrinų kapinėse.

Memorialinė lenta
-----------------

Memorialinės lentos atidarymo iškilmėse 2012.10.18 pranešimą padarė docentas Algimantas Šimkus.
Memorialinę lentą atidengė Raudonojo Kryžiaus ligoninės direktorius Raimondas Kunickas ir Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas profesorius Liutauras Labanauskas.

1. 1 sakiniu. „Respublika", 2012.10.19, p. 1.
2. Įamžintas karo metais Kauno Raudonojo Kryžiaus ligoninei vadovavusio gydytojo atminimas. „Naujausios žinios", „Lietuvos Aido" kasdienis priedas, 2012.10.20, p. 4.
3. Mediko atminimas. „Vakaro žinios", 2012.10.20, p. 9.
4. Prisimintas pasiaukojęs gydytojas. „Kauno diena", 2012.10.30, p. 14-15.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Leonas Kęsgaila-Kenstavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. - 770 psl.
| ***Nimfomanės dienoraštis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Diario de una Ninfómana |
| Kilmės šalis |  Ispanija |
| Režisierius | Christian Molina |
| Scenaristas (-ai) | Cuca CanalsValérie Tasso |
| Metai | 2008 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Nimfomanės dienoraštis** (isp.  *Diario de una Ninfómana*) – 2008 m. Ispanijoje sukurta erotinė drama.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Belén Fabra – Val
* Leonardo Sbaraglia – Chaimė
* Ángela Molina – Kristina
* Llum Barrer – Sonia

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Jauna prancūzė Val, anksti patyrusi intymaus gyvenimo teikiamus malonumus, skiria šiam ypač daug dėmesio, užmegzdama ryšius su jai patinkančiais vyrais. Ji turi daug meilužių, santykiai su vienais nutrūksta, vėliau vėl atsinaujina – ji nevaržo savęs įsipareigojimais ir neverčia to daryti kitų. Paskatinta senelės, Val pradeda rašyti dienoraštį, kuriame fiksuoja savo intymaus gyvenimo įspūdžius. Senelei mirus, ji pirmą kartą pradeda jausti tikros meilės poreikį ir pradeda ieškoti vyro, su kuriuo galėtų susieti savo gyvenimą. Val gyvenime atsiranda vyras, su kuriuo jai gera, tačiau netrukus išryškėjo ir negatyvūs šio bruožai: pavydas, agresija, dėl kurių Val nutraukia judviejų santykius.

Ieškodama veiklos, kuri būtų artima jos pomėgiams ir teiktų malonumą, ji įsidarbina viešnamyje. Pradžioje tai teikia malonumą, tačiau mergina pradeda painiotis, nes pas ją ateinantys vyrai paprastai ieško tik fizinio kontakto, be to, kartu dirbančių merginų nelaimingo gyvenimo istorijos tik dar labiau sustiprina įsitikinimą, kad laimės čia rasti nepavyks. Kuomet viena merginų nusižudo, Val nusprendžia palikti viešnamį ir dar kartą pamėginti atnaujinti ryšį su buvusiu mylimuoju Chaime...
| Tepikasisp. *Tepic* |
| --- |
| *Tepiko katedra* |
|  |
| 

TepikasTepikas

21°30′0″ š. pl. 104°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.50000°š. pl. 104.90000°r. ilg.﻿ / 21.50000; 104.90000﻿ (Tepikas)Koordinatės: 21°30′0″ š. pl. 104°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.50000°š. pl. 104.90000°r. ilg.﻿ / 21.50000; 104.90000﻿ (Tepikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-7)------ vasaros: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Valstija** | Najaritas Najarito valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1532 m. |
| **Meras** | Roberto Sandoval Castañeda |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 419 296  |
| **Plotas** | 1 983,3 km² |
| **Tankumas** (2005) | 211 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** |  |

**Tepikas** (isp. *Tepic*) – miestas vakarų Meksikoje, 225 km į šiaurės vakarus nuo Gvadalacharos, prie Mololoa upės. Najarito valstijos sostinė. 419,3 tūkst. gyventojų (2005 m.). Keliai į Gvadalacharą, Masatlaną, Puerto Valjartą. Yra vietinių skrydžių Amado Nervo oro uostas.

Tepikas yra žemdirbystės rajono (auginamos cukranendrės, medvilnė, tabakas) centras. Medvilnės, maisto, odos pramonė. Yra Najarito autonominis universitetas, pedagoginis, technologijų ir kiti universitetai. Senamiesčiui būdinga XIX a. pab. – XX a. pr. architektūra, yra katedra.
| **Jonas Matulionis** |
| --- |
| Gimė | 1898 m. vasario 7 d.Šiugždai, Krokialaukio valsčius |
| Mirė | 1980 m. sausio 24 d. (81 metai)Torontas |
|  |
| Veikla | Lietuvos finansininkas, teisininkas, lietuvių išeivijos visuomenės veikėjas |
| Partija | 1917 m. Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1927 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

Lietuvos laikinosios Vyriausybės posėdis Kaune. Pirmininkauja Juozas Ambrazevičius, iš kairės: Jonas Matulionis, Juozas Senkus, Balys Vitkus, Pranas Vainauskas, Vytautas Landsbergis-Žemkalnis , Ksaveras Vencius, Vytautas Grudzinskas. Iš dešinės: Jonas Šlepetys, Stasys Raštikis, Adolfas Damušis, Juozas Pajaujis, Antanas Novickis, Leonas Prapuolenis, Mečislovas Mackevičius.
**Jonas Matulionis** (1898 m. vasario 7 d. Šiugždai, Krokialaukio valsčius – 1980 m. sausio 24 d. Torontas) – Lietuvos finansininkas, teisininkas, lietuvių išeivijos visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Per Pirmąjį pasaulinį karą 1915 m. evakavosi į Voronežą, mokėsi lietuvių gimnazijoje. 1917–1918 m. Lietuvos krikščionių demokratų (Rusijoje) CK narys. 1923–1925 m. Studentų ateitininkų sąjungos pirmininkas. 1927 m. baigė Lietuvos universiteto Teisių fakultetą. 1929–1937 m. dirbo Lietuvos banke, 1937–1940 m. Ūkio banko vyr. direktorius. 1938–1940 m. Prekybos ir pramonės rūmų valdybos narys, Bankų korporacijos pirmininkas. 1941 m. Laikinosios vyriausybės finansų ministras, ją paleidus – finansų generalinis tarėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur įkūrė lietuvių pabėgėlių stovyklą Blomberge ir jai vadovavo. 1947 m. emigravo į Didžiąją Britaniją, buvo Didžiosios Britanijos lietuvių sąjungos Coventry skyriaus pirmininkas. Nuo 1951 m. gyveno Kanadoje. 1952–1955 m. Kanados lietuvių bendruomenės, 1955–1957 m. Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, 1958–1961 m. pirmasis Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos pirmininkas. Parašė straipsnių politine, ekonomine ir tautine tematika.

Bibliografija
-------------

* Neramios dienos, 1975 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jonas Matulionis (1898)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 455 psl.
Spotify|  |
| Kūrėjas | Daniel Ek, Martin Lorentzon |
| Pirmoji versija | 2008 m. spalio 7 d. |
| Tipas | muzikos klausymosi platforma |
| Svetainė | www.spotify.com |

**„Spotify"** – komercinė muzikos klausymosi internetu platforma. Joje galima rasti visų pagrindinių įrašų kompanijų leidinių, tarp jų „Universal Music Group", „Sony Music Entertainment", „Warner Music Group".

Šią platformą sukūrė ir išleido švedų kompanija Spotify AB 2008 m. spalio mėnesį. 2017 m. platformą naudojo apie 140 milijonų interneto vartotojų. Iš jų 60 milijono vartotojų buvo mokantys už šias paslaugas. Nuo 2013 m. veikia Lietuvoje.

Muzika šioje platformoje gali būti rūšiuojama pagal atlikėją, albumą, įrašų kompaniją, stilių ar sąrašą, taip pat veikia ir paprasta paieška. Vartotojai gali nemokamai ir neribotai klausytis norimą muzikinį kūrinį iš bet kurios jo vietos, tačiau nemokami vartotojai kartas nuo karto pasibaigus ar perjungus klausomą kūrinį, privalo išklausyti trumpas garsines reklamas (apie 15–30 sekundžių), kurių praleisti negalima.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvoje pradeda veikti „Spotify"
| ***Serbiškas filmas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Srpski Film |
| Kilmės šalis |  Serbija |
| Režisierius | Srdjan Spasojevic |
| Scenaristas (-ai) | Aleksandr RadivojevicSrdjan Spasojevic |
| Metai | 2010 |
| Žanras | siaubo trileris |
| Trukmė | 104 min. |
| Kalba | serbų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Serbiškas filmas** (serb.  *Srpski Film*) – 2010 m. Serbijoje sukurtas erotinis siaubo trileris. Dėl jame esančių smurto, prievartos, nekrofilijos ir vaikų seksualinio išnaudojimo scenų filmas buvo uždraustas demonstruoti Ispanijoje, Suomijoje, Portugalijoje, Prancūzijoje, Naujojoje Zelandijoje, Australijoje, Malaizijoje, Norvegijoje, Brazilijoje ir Singapūre, o JAV leista demonstruoti 19 minučių trumpesnę versiją.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Srdjan Todorovic – Milošas
* Sergej Trifunovic – Vukmiras
* Jelena Gavrilovic – Marija
* Slobodan Bestic – Markas
* Katarina Zutic – Leila
* Luka Mijatovic – Stefanas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Buvęs pornografinių filmų aktorius Milošas, dabar gyvenantis ramų gyvenimą su žmona Marija ir mažamečiu sūnumi, sulaukia pasiūlymo iš nepažįstamojo, vardu Vukmiras, nusifilmuoti dar viename filme. Pažadėtas didžiulis honoraras ir pasvarstęs Milošas sutinka, nors kontrakte nenurodoma koks filmas bus kuriamas ir ką jam reikės vaidinti. Vukmiras tikina, kad tai „realaus gyvenimo" filmas ir visus nurodymus jis gaus jau paties filmavimo metu.

Juostos kūrimas prasideda, tačiau Milošui ji darosi nepriimtina po to, kai iš jo pareikalaujama mušti partnerę. Paprašęs pagalbos savo brolio policininko, jis nesugeba rasti jokios informacijos apie Vukmiro praeitį, tik tai, kad jis yra dirbęs su vaikais.

Po dar vienos sekso scenos, kurios fone dalyvauja ir vaikai, Milošas pareiškia pasitraukiantis iš projekto. Vukmiras pavaišina jį alkoholiu, tačiau neperkalba ir šis išvažiuoja namo. Pakeliui prie sankryžos jis apsvaigsta nuo į gėrimą įmaišytų narkotikų ir praranda sąmonę.

Atsigauna Milošas po keleto dienų namuose sumuštas, tačiau nieko negali prisiminti. Jis nuvyksta į namus, kur buvo kuriama filmas, tačiau žmonių jame neranda, tik išmėtytas vaizdo kasetes. Nuvažiavęs į mišką jis ima jas žiūrėti ir pamažu prisiminti, kad jam nutiko. Milošas buvo grąžintas atgal, svaiginamas narkotikais ir verčiamas filmuotis toliau, o vienos scenos metu jis nužudė savo partnerę. Grįždamas į praeitį jis supranta, kad be viso to filmavime dalyvavo ir jo brolis, o jie kartu išprievartavo Mariją ir jo sūnų bei nužudė Vukmirą bei jo apsauginius.

Nuvykęs į filmavimo angarą Milošas randa Mariją su sūnumi, kurie, apimti šoko, su juo nesikalba. Parvežęs juos namo ir sukrėstas to, ką padarė, Milošas nusprendžia nušauti juos ir nusižudyti pats.

Paskutiniai filmo kadrai, kai jie trise negyvi guli lovoje, o aplik juos susirenka operatoriai ir apsauginiai, tarsi sufleruoja, kad buvo kuriamas ne tik filmas, kuriame vaidino Milošas, bet ir filmas apie filmą...
| ***Ursulos sesuo*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | La sorella di Ursula |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Enzo Milioni |
| Scenaristas (-ai) | Enzo Milioni |
| Vaidina | Barbara Magnolfi  Stefania D‘Amario  Marc Porel |
| Metai | 1978 |
| Žanras | erotinis trileris |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ursulos sesuo** (it. *La sorella di Ursula*) – 1978 m. Italijoje sukurtas erotinis trileris.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po tėvo savižudybės seserys Dagmara ir Ursula apsistoja pajūrio viešbutyje, tikėdamos, kad permainos padės įveikti neviltį. Ypač prislėgta atrodo Ursula, kuri sapnuose retkarčiais regi tėvą. 

Viešbutį valdo sutuoktiniai Robertas ir Vanesa, čia slapta vyksta prekyba narkotikais, o savininkai apgaudinėja vienas kitą. Atvykus seserims, netrukus įvykdomos kelios žmogžudystės, kurių aukomis tampa jaunos moterys.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Stefania D‘Amario – Dagmara
* Barbara Magnolfi – Ursula
* Marc Porel – Nardis
* Vanni Materassi – Robertas
* Antiniska Nemour – Dženė
* Anna Zinnermann – Vanesa
* Yvonne Harlow – Stela
* Danila Trebbi – prostitutė
*Šis straipsnis apie Švedijos imperijos vasalinę valstybę. Apie XIII–XVIII a. feodalinę valstybę skaitykite straipsnyje Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė.*

**Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė** (šved. *Storfurstendömet Litauen*, lot. *Magnus Ducatus Lituaniæ*) – pagal Kėdainių uniją įkurtas Švedijos imperijos *dominicum directum* protektoratas, kuris *de jure* egzistavo 1655–1657 m. Po Švedijos pralaimėjimo Lenkijai Antrojo Šiaurės karo metais ir prolenkiškos lietuvių bajorijos sukilimo, protektoratas netrukus žlugo ir LDK Liublino unijos pagrindu vėl tapo pilnateise Abiejų Tautų Respublikos dalimi.

Švedijos okupacija
------------------

Jonušas Radvila buvo pagrindinis Švedijos–Lietuvos derybų iniciatorius.
1654 m. Rusijos carystė įsiveržė į Abiejų Tautų Respubliką ir užėmė didelę dalį valstybės rytinių teritorijų. Reaguodama į silpną ATR karinį pasirodymą mūšio lauke, Švedijos imperija siekė pasinaudoti susidariusia politine situacija ir okupuoti dalį Lietuvos-Lenkijos teritorijų. Švedijai ypač rūpėjo Lietuva – jos nuolatinis įtraukimas į imperijos (lot. *dominium maris baltici*) sudėtį buvo itin strategiškai svarbus klausimas, siekiant įsigalėti visoje Baltijos jūroje bei susilpninti priešininkės Rusijos pozicijas. 1655 m. vasarą Švedijos kariuomenė užėmė vakarinę Lenkiją ir ėmė Lietuvai grasinti karine jėga. Sužinoję, jog Lenkijos karalius Jonas Kazimieras Vaza pabėgo iš šalies, Lietuvos didysis etmonas Jonušas Radvila bei kiti Lietuvos didikai pradėjo svarstyti apie derybas su Švedija.

Pastabos
--------

1. ↑  Kėdainių sutartyje ir unijoje Lietuva įvardyta kaip LDK, tačiau pakeistas jos politinis statusas bei numatytas kitoks administracinis susiskirstymas.

Išnašos
-------

1. ↑  Vyšniauskas, Marius (2021). *Jonas Kazimieras Vaza – žmogus, pražudęs respubliką*. Lituanistica. 59 psl. ISSN 0134-3106.
2. ↑  *Kontljarchuk, A. (2006). In the Shadows of Poland and Russia: The Grand Duchy of Lithuania and Sweden in the European Crisis of the mid-17th Century. JSTOR. ISBN 91-89315-63-4.*
3. ↑  *Meilus, E. (2013). LDK istorija: Kėdainių unija – nuo Lenkijos prie Švedijos. 15min.*
4. ↑  *Bumblauskas, A. (2005). Senosios Lietuvos istorija (1009–1795). R. Paknio leidykla, p. 307. ISBN 9986-830-89-3*
**Antano ir Jono Juškų etninės kultūros muziejus** – muziejus įsikūręs Vilkijoje, Kauno Mažoji g. 2, įkurtas 1990 m. Muziejuje saugoma 
Antano ir Jono Juškų archyvas; apylinkių liaudies buities ir meno rinkiniai; senosios Vilkijos miesto ir gyventojų fotografijos; įvairūs dokumentai; nedidelė archeologinė kolekcija.

A. ir J.Juškų etninės kultūros muziejus

Istorija
--------

Muziejus įsikūręs senojoje Vilkijos klebonijoje. Anot šaltinių pastato istorija siekia dar XVIII a. pr. Kaip Vilkijos klebonija statinys išbuvo iki pat 1892 m. kai Vilkijos miestelyje kilusio gaisro metu sudegė senoji medinė bažnyčia, o naująją mūrinę bažnyčią buvo nuspręsta statyti ant kalno. 1908 m. užbaigus statybos darbus buvo nutarta perkelti ir kleboniją. Senasis pastatas praradęs savo ankstesnę paskirtį atiteko Pranskevičių šeimai. 1925 m. sklypą ir namą nupirko Mongirdai - valdininkų ir gydytojų šeima. Vokiečių okupacijos metais (1915-1918) čia buvo įsikūrusi žandarmerijos komendantūra.

1862-1864 m. Senojoje klebonijoje gyveno vienas žymiausių lietuvių tautosakininkų, etnografas, kalbininkas ir kunigas Antanas Juška.

1987 m. didelėmis Vilkijos kraštotyrininko Prano Mikalausko (1923-1997), Kauno rajono spaudos, Kauno bendrijos „Atgaja" ir gausybės jų talkininkų pastangomis namas buvo išsaugotas nuo visiško sunaikinimo. Buvo organizuojamos talkos, renkamos aukos restauracijai, kuri prasidėjo 1988 m. Atnaujinus pastatą 1990 m. jame įsikūrė Antano ir Jono Juškų etninės kultūros muziejus.

Muziejuje saugomi A. ir J. Juškų archyvas; tautosakos istorijos rinkiniai; krašto istorijos rinkiniai; muziejaus pastato istoriją atspindintys rinkiniai; apylinkių liaudies buities ir meno rinkiniai.

Muziejuje švenčiamos kalendorinės šventės, puoselėjamos senosios tradicijos ir kultūra. Vyksta koncertai, vakaronės, parodos ir susitikimai su įdomiais žmonėmis.

Galerija
--------

* Lentelė atminti Antaną JuškąLentelė atminti Antaną Jušką
* Muziejus žiemąMuziejus žiemą
* Muziejaus vidaus interjerasMuziejaus vidaus interjeras

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-12-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2019-12-16 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-06 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑   Archyvuota kopija 2019-12-16 iš Wayback Machine projekto.
Bedin 1 galaktika
**Bedin 1** – nykštukinė sferoidinė galaktika, esanti Povo žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 30 mln. šviesmečių. Ši nykštukinė galaktika labai blyški (už Paukščių Taką blyškesnė apytikriai 1000 kartų). Skersmuo siekia ~3000 šviesmečių (1/30 Paukščių Tako skersmens).

Bedin 1 galaktika atrasta Hablo kosminiu teleskopu; atradimas padarytas atsitiktinai: šiuo teleskopu buvo tyrinėjamos NGC 6752 kamuolinio spiečiaus baltosios nykštukės, taip siekiant nustatyti spiečiaus amžių.

Iš kitų panašių galaktikų Bedin 1 išsiskiria tuo, kad yra labai izoliuota (artimiausia didelė galaktika, su kuria Bedin 1 gali sieti fizinis ryšys, yra NGC 6744, jas skiria 2 mln. šviesmečių), be to, ji beveik tokio pat amžiaus kaip visata – ~13 mlrd. metų. Tai viena labiausiai izoliuotų atrastų nykštukinių galaktikų.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  „Bedin 1: New Dwarf Spheroidal Galaxy Discovered in Our Cosmic Backyard". Sci News. Nuoroda tikrinta 2021-06-08.
2. 1 2  *Globular Star Cluster NGC 6752* Archyvuota kopija 2021-06-06 iš Wayback Machine projekto.. NASA. Nuoroda tikrinta 2021-06-08.
| **Loreta Kekienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. vasario 1 d. (60 metų)Marijampolėje |
| Sutuoktinis (-ė) | Rimantas |
| Vaikai | Tadas, Dovydas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja, Kauno vicemerė |
| Partija | 2002 m. Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | 1986 m. Vilniaus universitetas |

**Loreta Kekienė** (g. 1963 m. vasario 1 d. Marijampolėje) – Lietuvos ir Kauno miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1986 m. baigė Vilniaus Valstybinio universiteto Ekonominės kibernetikos ir finansų fakultetą, ekonominės kibernetikos specialybės kursą ir įgijo ekonomisto matematiko kvalifikaciją. 2000–2001 m. mokėsi Pedagogų profesinės raidos centro Perkvalifikavimo studijų skyriuje, baigė pedagogikos ir psichologijos specialybės kursą, įgijo pedagogo psichologo kvalifikaciją.

1986–1989 m. Kauno prekybos organizacijų valdybos skaičiavimo centro ekonomistė, 1989–1992 m. inžinierė technologė. Nuo 1998 m. Kauno Maironio universitetinės gimnazijos, Kauno Suaugusiųjų mokymo centro matematikos ir ekonomikos mokytoja.

Nuo 2002 m. Liberalų demokratų partijos narė, Liberalų demokratų partijos Švietimo ir mokslo komiteto pirmininkė, Liberalų demokratų partijos Moterų klubo Kauno filialo pirmininkė. 2003–2007 m. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.

Sutuoktinis Rimantas, vaikai Tadas, Dovydas..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Partija Tvarka ir teisingumas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.
**Laukininkas** – ikivalstybinės Senovės Prūsijos visuomenės ir ankstyvojo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės laikotarpio kaimo bendruomenės, lauko narys.

Apie laukininkus duomenų yra XIV a. pabaigos - XV a. pradžios „Kryžiuočių karo kelių į Lietuvą aprašymuose" (*Lithauische Wegeberichte*). Dirbamą žemę laukininkai buvo pasidaliję. Kiekviena sodyba savo dalį tvarkė kaip nuosavybę (žr. alodas), o pievos, miškai, vandenys naudoti bendrai. Kilus karui laukininkai bei kiti žemių gyventojai išsirinkdavo savo vadus, laukas sudarydavo karinį vienetą. Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje nuo XIV a. pabaigos kuriantis valsčiams laukininkus imta vadinti valsčionimis, vėliau valstiečiais.

Mažojoje Lietuvoje terminas vartotas iki XX a. vidurio. Čia laukininkų bendruomeninių žemių nominalus savininkas buvo Vokiečių ordinas, nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikštis. Tarp laukininkų sodžių įsiterpdavo ir vokiečių bajorų kaimų, kai nusigyvenęs laukininkas tapdavo praturtėjusiu kilmingojo baudžiauninku. Nuo XIV a. Prūsijoje plintant baudžiavai, tokių laukininkų tarp prūsų ir lietuvininkų daugėjo. Vokiečių ordinui, nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikščio valdžiai nusipelnę vietos gyventojai laukininkai nuosavybėn pagal Kulmo teisę gaudavo žemės sklypą (apie 3 ūbus arba apie 45 ha) ir vadinosi kulmiškiais. XV a. viduryje Karaliaučiaus komtūrijoje buvo daugiau, kaip 700 prūsų laukininkų ūkių ir apie 2160 prūsų baudžiauninkų ūkių, Ragainės komtūrijoje apie 120 lietuvių laukininkų ir apie 160 lietuvių baudžiauninkų ūkių. XVII a. - XIX a. pradžioje Mažosios Lietuvos raštijoje baudžiauninkais tapę laukininkai buvo vadinami ir **būrais** (žr. Kristijonas Donelaitis. „Metai"). XIX a. - XX a. pirmoje pusėje Mažosios Lietuvos lietuvininkai laukininko terminą neretai vartojo ir kaip ūkininko sinonimą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Laukininkas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 612 psl.


|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAnkstyvosios LDK valstiečių klasės |
| --- |
|  |
| 
* Kaimynas
* Laukininkas
* Šeimynykštis
* Veldamas
 |
|  |
| Taip pat skaitykite: Leičiai: Lietuvos didikai: Valakų reforma |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Didaktinė literatūra** (gr. didaktikos – pamokomas) – kūriniai, kuriuose meninės raiškos priemonėmis siekiama pamokyti.

Didaktinė literatūra skelbia socialines, politines, filosofines, religines, etines idėjas ir mokslo bei gyvenimo praktikos žinias. Egzistuoja susiformavę specifiniai žanrai, išreiškiantys didaktines tendencijas – pasakėčia, parabolė, legenda, epigrama, aforizmas, didaktinė poema, auklėjimo romanas, moralitė. Didaktinė literatūra kuriama nuo literatūros egzistavimo pradžios. Antikos laikais pamokomuosius kūrinius rašė Hesiodas („Darbai ir dienos"), Lukrecijus („Apie daiktų prigimtį"), Vergilijus („Georgikos"), Horacijus („Poezijos menas"), Ovidijus („Meilės menas"), Ezopas (pasakėčios). Viduramžiais plito religinės tematikos žanrai – pamokslai, šventųjų gyvenimo aprašymai. XVIII a. didaktinės literatūros paskirtis atitiko švietėjų nuostatas. XIX a. įsigalėjus romantizmui, didaktines idėjas reiškė tik pavieniai autoriai. XX a. didaktiškumas išliko politiškai angažuotoje literatūroje.

Ankstyviausi lietuvių kūriniai, turintys didaktinės literatūros bruožų, yra Jono Bretkūno „Postilė" (1591), Mikalojaus Daukšos „Postilė" (1599), Konstantino Sirvydo „Punktai sakymų" (1629). Prie didaktinės literatūros priskirtinos Kristijono Donelaičio pasakėčios, iš dalies poema „Metai" (1818), Antano Tatarės pasakėčios (rink. „Pamokslai išminties ir teisybės", 1851), Motiejaus Valančiaus pasakojimai ir apsakymai („Vaikų knygelė", „Paaugusių žmonių knygelė", abi 1868), apysaka „Palangos Juzė" (1869), Antano Baranausko poema „Dievo rykštė ir malonė" (1859). Nuo XX a. didaktinės literatūros vaidmuo sumažėjo.
| **Ivanas Luckevičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1881 m. birželio 9 d.Šiauliai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1919 m. rugpjūčio 20 d. (38 metai)Zakopanė, Antroji Lenkijos Respublika |
| Tėvas | Janas Luckevičius |
|  |
| Veikla | Archeologas, visuomenės veikėjas. |
|  |
|  **Vikiteka** | Ivanas Luckevičius |

**Ivanas Luckevičius** (1881 m. birželio 9 d. Šiauliuose, Rusijos imperija – 1919 m. rugpjūčio 20 d. Zakopanėje, Antroji Lenkijos Respublika) – archeologas, visuomenės veikėjas, buvo vienas iš aktyviausių XX a. pradžios baltarusių kultūros ir švietimo judėjimo, tautinio atgimimo idėjinių vadovų. Brolis Antonas Luckevičius rašytojas, politikas.

Biografija
----------

Gimė 1884 m. sausio 29 d. Šiauliuose, bajoro Jano Luckevičiaus šeimoje. 1890-1897 m. mokėsi Liepojos gimnazijoje. 1897-1902 m. Minsko gimnazijoje. 1902 m. baigė Maskvos archeologijos institutą. 1905 m. teisę Sankt Peterburgo universitete. 1903 m. dėl politinės veiklos nuteistas kalėti. 1905 m. buvo vienas iš baltarusių socialdemokratų asamblėjos įkūrėjų. 1906-1908 m. nelegaliai gyveno Vilniuje. Buvo vienas iš laikraščio Naša Niva įkūrėjų. Buvo vienas iš Baltarusijos Liaudies Respublikos deklaracijos iniciatorių. Kartu su jaunesniu broliu Antonu, V. Lastouskiu, kitais sukūrė Baltarusijos valstybingumo teorinius pagrindus, pasisakė už lygiateisius Baltarusijos santykius su kaimyninėmis Lietuvos, Lenkijos, Rusijos ir Ukrainos valstybėmis. Kolekcionavo retus eksponatus (monetas, kardus, šarvus, tautodailę) susijusius su baltarusių istorija ir kultūra. Visi šie eksponatai buvo eksponuojami 1921 m. įkurtame Vilniaus baltarusių muziejuje. 1919 m. buvo vienas iš Vilniaus baltarusių gimnazijos įkūrėjų. Susirgęs tuberkulioze išvyko gydytis į Zakopanę, kur mirė 1919 m. rugpjūčio 20 d. 1991 m. pelenai atgabenti į Rasų kapines.

Darbai
------

* *Аб беларускім мастацтве* // Гоман. 1918, Nr 70 (przedruk: Скарыніч. Вып. 2. Мн. 1993);
* *Ай-Кітаб* // Зборнік „Наша ніва". Vilnius, 1920
* *Ай-Кітаб-Кіцёп* // Беларускае жыццё. 1920, 11 сак. (przedruk: Спадчына. 1992, Nr 3; Скарыніч. Вып. 2).

Literatūra
----------

* Uładzimir Arłou, Hienadź Sahanowicz. „Дзесяць вякоў беларускай гісторыі". – Mińsk, 1997.
* Sokrat Janowicz, Witald Josip Kawalioŭ „Nasza poczta" / „Niwa" (Białystok) Nr 5(1655), 31 stycznia 1988 r. – s. 7
* Памяць: Гіст.-дакум. хроніка Мінска. У 4 кн. Кн. 1-я. – Мн.: БЕЛТА, П15 2001. – 576 с.: іл. ISBN 985-6302-33-1.
* Marakoŭ Ł.U. Рэпрэсаваныя літаратары, навукоўцы, работнікі асветы, грамадскія і культурныя дзеячы Беларусі, 1794-1991. Энц. даведнік. У 10 т. Т.2. –Мн:, 2003. ISBN 985-6374-04-9.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija
|  |
| --- |
| Eamonn Toal |
|  
Eamonn Toal 2000 m. Eurovizijoje |
| Biografija |
| Kilmė | Kaslbleinis, Airijos vėliava Airija |
| Žanrai | popmuzika |
| Veikla | dainininkas |
| Aktyvumo metai | 1992–dabar |
| Svetainė | eamonntoal.com |

**Eamonn Toal** – airių dainininkas, Airijos atstovas 2000 m. „Eurovizijos" dainų konkurse.

Biografija
----------

Eamonn gimė Kaslbleinio miestelyje, Airijos šiaurėje. Dainininko karjerą pastūmėjo daugelis jo šeimos narių, kurie buvo susiję su muzika, ypač jo tėvas Tommy Toal, kuris buvo profesionalus muzikantas. Sulaukęs pilnametystės, Eamonn persikėlė į Londoną, kur buvo roko ir džiazo muzikos grupių narys.

Grįžęs į Airiją 1992 m. muzikantas pradėjo koncertuoti baruose ir laisvalaikio įstaigose Dubline. 1995 m. atlikėjas buvo Eurovizijos dalyvio Eddie Friel pritariantysis vokalistas. Po to, jis periodiškai pasirodydavo per radiją ir televiziją.

2000 m. Eamonn dar kartą dalyvavo „Eurovizijoje", šį kartą kaip atlikėjas. Konkurse pasirodęs su daina „Millennium of Love", dainininkas užėmė šeštąją vietą (surinko 92 taškus). Tai geriausias Airijos rezultatas nuo telefoninio balsavimo sistemos įvedimo 1999 metais.

Diskografija
------------

* *Aria Celtica* (2000)

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2017-06-16 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**The Mullans  *„When You Need Me"*** |  **Airijos atstovas Eurovizijoje**2000 | Po to:**Gary O'Shaughnessy  *„Without Your Love"*** |
| **Cortinarius caperatus** |
| --- |
| Raukšlėtasis gudukas (Rozites caperatus)Raukšlėtasis gudukas (*Rozites caperatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Nuosėdis  *( Cortinarius)* |
| Rūšis: | Raukšlėtasis gudukas  *( Cortinarius caperatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Raukšlėtasis gudukas** (arba ***gudukas, turkas, kalpokas***; lot. *Cortinarius caperatus*) – nuosėdžių (*Cortinariaceae*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai vidutinio didumo. Kepurėlė 5-7 (12) cm skersmens, jauna varpelio, šalmo formos, ovališka, senesnė paplokščia, su ryškiu gūbreliu, jauna balsva, violetinio atspalvio, senesnių grybų gelsva, šiaudų spalvos, apšepusi gelsvais plaušeliais, žvyneliais, kartais suskeldėjusi. Lakšteliai gelsvai rusvi, rudi, priaugtiniai. Kotas 7-10 (12) cm ilgio, 1-2 cm storio, kepurėlės spalvos, su plėveliniu rinkiu, plaušuotas, į pagrindą dažniausiai storėjantis. Trama balsva, gelsva, malonaus kvapo ir skonio.

Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais spygliuočių miškuose, daugiausiai pušynuose. III kategorijos grybas. Lietuvoje dažnas ir mėgstamas grybautojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 111.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Raukšlėtasis gudukas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Lee Yun-Yeol
**Lee Yun-Yeol** (g. 1984 m.), žinomas pseudonimu **[Red]NaDa** ar trumpiau tiesiog **NaDa** – profesionalus StarCraft ir StarCraft 2 žaidėjas iš Pietų Korėjos. Jis yra tris sykius iš eilės laimėjęs OGN StarLeague prestižinį StarCraft turnyrą, taip pat jam priklauso aukščiausio visų laikų KeSPA StarCraft reitingo rekordas. Lee Yun Yeol yra ilgiausiai išsilaikęs KeSPA reitingų top 30: nuo 2002 m. kovo iki 2009 m. gegužės. KeSPA reitingų pirmojoje vietoje jis yra išsilaikęs 17 mėnesių ir pakartojęs Lim Yo-Hwan pasiektą rekordą. NaDa yra tituluočiausias profesionalus StarCraft žaidėjas. Iki 2011 m. vasaros jam priklausė ir daugiausiai pergalių TV transliuojamuose mačuose rekordas, tačiau 2011 m. rugpjūčio 21 d. NaDą pralenkė Lee Jae Dong.

NaDa žaidė IS, KTS ir WeMade FOX komandose.

2010 m. pasibaigus kontraktui su WeMade Entertainment, Lee Yun-Yeol pradėjo profesionalią StarCraft 2 karjerą ir prisijungė prie oGs ("*Old Generation Starcrafters*") komandos. 2012 m. pradžioje perėjo į tarptautinę compLexity Gaming komandą ir naudojo coL.NaDa pseudonimą. 2012 m. rugpjūčio 19 d. paskelbė apie karjeros pabaigą.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* TeamLiquid player information
* Liquipedia straipsnis

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
Koordinatės: 54°43′15″š. pl. 23°13′14″r. ilg.﻿ / ﻿54.7209°š. pl. 23.2205°r. ilg.﻿ / 54.7209; 23.2205

|  |
| --- |
| **Pilviškių „Santakos" gimnazija** |
| Pilviškių „Santakos" gimnazija herbasPilviškių „Santakos" gimnazija herbas |
| Pilviškių „Santakos" gimnazija |
| **Adresas** | Vilniaus g. 2, Pilviškiai |
| **Direktorius(-ė)** | Danutė Valiūnienė |
| **Mokinių skaičius** | 555 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 70 |
| **Pedagogų skaičius** | 55 |

**Vilkaviškio rajono Pilviškių „Santakos" gimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pilviškiuose (Vilkaviškio raj.), Vilniaus g. 2, vykdanti ikimokyklinio, priešmokyklininio, pradinio, pagrindinio, vidurinio ir neformaliojo švietimo programas. Įstaigos kodas 290487150, steigėjas – Vilkaviškio rajono savivaldybė.

Senasis mokyklos pastatas

Istorija
--------

1777 m. minima parapinė mokykla, žinoma, kad pirmoji patalpa buvo Vytauto Didžiojo aikštėje. 1781 m. mokėsi 10 mokinių – 7 valstiečių ir 3 šlėktų vaikai. Nuo 1858 m. mokykla buvo išlaikoma valdžios, buvo mokoma lenkų kalba, po 1863 m. sukilimo – rusų kalba, po 1905 m. revoliucijos įvesta lietuvių kalba. 1919 m. spalio 27 d. įkurta progimnazija. 1925 m. mokykla suvalstybinta. Nuo 1946 m. mokykla peraugo į vidurinę mokyklą, 1950 m. išleido pirmą abiturientų laidą. Nauja mūrinė mokykla Pilviškiuose pradėta statyti 1940 m. dėl karo ir pokario sunkumų baigta tik 1963 m. laikinai glaudėsi Parausių pradinėje mokykloje.

2004 m. atlikta mokyklos pastato renovacija. Nuo 2007 m. rugsėjo 1 d. Pilviškių vidurinė mokykla tapo gimnazija. Mokykloje veikia 1-8 klasės ir I–IV gimnazijos klasės.

Direktoriai
-----------

* 1919-1920 m. Juozas Sliesoraitis
* 1920-1921 m. Marcelijus Vitkauskas
* 1921-1930 m. Antanas Matulevičius
* 1930-1935 m. Jonas Švoba
* 1935-1938 m. Teodoras Blinstrubas
* 1938 m. Aleksandras Dičpetris
* 1938-1940 m. Pranas Gustaitis
* 1940-1944 m. Jonas Rinkevičius
* 1944 m. Elena Juciūtė
* 1945-1959 m. Juozas Dabušinskas
* 1959-1960 m. Leonas Kumpys
* 1960-1964 m. Juozas Janušaitis
* 1964-1968 m. Juozas Karvauskas
* 1968-1989 m. Juozas Janušaitis
* 1990-1995 m. Kęstutis Rogovas
* 1995-2004 m. Vytautas Juozas Kukis
* 2005-2016 m. Arūnas Kiulkis
* nuo 2016 m. Danutė Valiūnienė

Himnas
------

*Mes esam ir būsim, ir eisim*
*Veržli ir galinga tėkmė*
*O tikrąją Santakos liepsną*
*Mūs mintys ir širdys kalbės*
  

*Kelia ir šviečia, neša ir kviečia*
*Sparnas jaunystės svaigios.*
*Sukasi supasi, moja ir klegasi*
*Dienos gimnazijos.*
  

*Nuošia dienos, sugula metai*
*Vainikan žalių ąžuolų*
*Gimnazijos augančių žingsnių mūs*
*Laukia daugybė kelių.*

Žymūs mokytojai
---------------

* Valerija Rapulskienė – direktoriaus pavaduotoja ugdymui
* Daina Opolskaitė - Kovalčikienė - lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, rašytoja

Nuorodos
--------

1. ↑  Vilkaviškio r. Pilviškių "Santakos" gimnazija. Vz.lt (tikrinta 2023-10-12).
2. ↑  Vilkaviškio r. Pilviškių "Santakos" gimnazija. Aikos.smm.lt (tikrinta 2023-10-12).

* Mokyklos svetainė
* Mokyklos laikraštis Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
| **Eduardas Astramskas** |
| --- |
| Gimė | 1918 m. balandžio 25 d.Marijampolė |
| Mirė | 2007 m. rugpjūčio 29 d. (89 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Lietuvos poetas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | 
* 1943 m. Vytauto Didžiojo universitetas,
* Vilniaus universitetas

 |

**Eduardas Astramskas** (1918 m. balandžio 25 d. Marijampolė – 2007 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos poetas, vertėjas.

Biografija
----------

1938–1943 m. studijavo ekonomiką Vytauto Didžiojo universitete bei vokiečių kalbą ir literatūrą Vilniaus universitete.

Vėliau mokytojavo, dėstė Kauno universitete. 1947 m. sovietinio saugumo suimtas ir nuteistas 25 m. kalėti. Kalintas Chalmer Ju, Salechardo, Pečioros, Salavato ir kt. lageriuose. 1956 m. grįžo į Vilnių. 1989 m. reabilituotas.

Duktė germanistė Gražina Astramskaitė (1944–2007).

Kūryba
------

1984 m. nelegaliai *Tado Žvainio* slapyvardžiu išleido lageriuose sukurtų eilėraščių rinkinį „Ant žvangančio tako" (2 leid. 1992 m.). Parašė gamtos ir meilės tematikos eilėraščių vokiečių kalba (rinkinys „Amo, ergo sum: Ich liebe, also bin ich", 1993 m.).

Išvertė estų rašytojų kūrinių, estų pasakų. Į vokiečių kalbą išvertė Maironio, Salomėjos Nėries eilėraščių, M. Martinaičio, P. Mašioto kūrinių. Vokiečių vertėjui H. Budenzygui parengė pažodinius K. Donelaičio „Metų" ir A. Baranausko „Anykščių šilelio" vertimus.

Vertimai
--------

**Iš estų kalbos:**

* Oskaras Lutsas. Vasara, 1958 m.
* Friedebertas Tuglasas. Mažasis Ilimaras, 1959 m.
* Antonas Tamsarė. Kerbojos šeimininkas, 1960 m.
* Lili Promet. Kaimas be vyrų, 1964 m.
* Eduardas Vildė. Meikiulos pienininkas, 1965 m.
* A. Gallilas. Tomas Nipernadis, 1971 m.
* A. Bekmanas. Ryla, 1977 m.
* J. Krosas. Dangaus akmuo, 1979 m.

**Iš vokiečių kalbos:**

* Johanesas Bobrovskis. Lietuviški fortepijonai, 1968 m.
* Tomas Valentinas. Paklydėliai, 1972 m.
* Kurtas Ceramas. Dievai, kapai ir mokslininkai, 1962 m.

Nuorodos
--------

* in memoriam. Eduardas Astramskas 1918 04 25–2007 08 29. Literatūra ir menas. 2007-09-14 nr. 3156
* Vytautas Rakauskas. Astramskas, Eduardas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Rakauskas. *Eduardas Astramskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 33 psl.
| **Viktoras Pivrikas** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. rugpjūčio 11 d.Seda, Mažeikių rajonas |
| Mirė | 2013 m. birželio 9 d. (62 metai) |
| Palaidotas (-a) | Lėbartų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Larisa Pivrikienė |
| Vaikai | Rolandas, Renatas |
|  |
| Veikla | gydytojas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1990 m. LDDP, 2001 m. LSDP |
|  |
| Alma mater | 1974 m. Kauno medicinos institutas |

**Viktoras Pivrikas** (1950 m. rugpjūčio 11 d. Sedoje, Mažeikių rajonas – 2013 m. birželio 9 d.) – gydytojas otorinolaringologas, pedagogas, habilituotas medicinos mokslų daktaras, Lietuvos ir Palangos savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1956–1967 m. mokėsi Klaipėdos 10-oje vidurinėje mokykloje. 1967–1968 m. Klaipėdos greitosios pagalbos stoties sanitaras. 1968–1974 m. studijavo Kauno medicinos institute.

1974–1988 m. Klaipėdos Raudonojo kryžiaus ligoninės Otolaringologijos skyriaus gydytojas. 1985 m. medicinos mokslų kandidatas. 1988–1990 m. Kauno medicinos instituto vyr. mokslinis bendradarbis. 1990 m. habilituotas medicinos mokslų daktaras. 1991–1998 m. Klaipėdos klausos implantologijos klinikos vedėjas. Nuo 1998 m. Klaipėdos universiteto Gamtos mokslų fakulteto katedros profesorius, Klaipėdos miesto ligoninės Galvos ir kaklo chirurgijos departamento vadovas, LOR skyriaus vyr. gydytojas, nuo 2001 m. Klaipėdos miesto ligoninės vyresnysis gydytojas. 2 išradimų, 5 monografijų ir žinynų, daugiau kaip 100 mokslinių straipsnių autorius. LR sveikatos apsaugos ministerijos ekspertas.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. LSDP Palangos skyriaus narys, LSDP tarybos narys, Palangos skyriaus pirmininkas. 1995–1997 m. 1997–2000 m. (LDDP sąraše), 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. (LSDP sąraše) Palangos savivaldybės tarybos narys. Palaidotas Lėbartų kapinėse.

Bibliografija
-------------

* *Автоматизированный анализ вестибулосоматических и вегетативных реакций* / Josifas Skliutas, Viktoras Pivrikas, Aleksandras Žukauskas. – Vilnius: Mokslas, 1990. – 177 p.
* Vestibulometrija: monografija. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2006. – 141 p.: iliustr. – ISBN 9986-31-159-4
* Ekologija, žmogus, sveikata: vadovėlis. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2008. – 343 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-31-257-4
* Otologijos istorija: monografija / Andre A. Sultan, Viktoras Pivrikas. – Klaipėda: S. Jokužio leidykla-spaustuvė, 2010. – 285 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-31-299-4

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-03-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2007-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Mirė Palangos politikas, gydytojas Viktoras Pivrikas, 2013-06-10
**Joana Šimkutė** (g. 1932 m. rugpjūčio 2 d. Naujasodžio k. Anykščių r.), muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Tėvai sovietų valdžios buvo ištremti į Sibirą, brolis kalintas. 1951 baigusi Panevėžio 2-ąją vidurinę mokyklą, iki 1961 mokytojavo Kriklinių (Pasvalio r.) septynmetėje mokykloje, suorganizavo vaikų chorą, vadovavo kultūros namų mišriajam chorui, vokaliniams ansambliams ir kaimo kapelai, rengė koncertus savo ir gretimuose rajonuose, o mišrųjį chorą paruošė 1960 respublikinei dainų šventei. Dirbdama 1953–1958 neakivaizdiniu būdu Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute studijavo prancūzų kalbą. 1951–1967 mokytojavo Pumpėnų (Pasvalio r.) vidurinėje mokykloje, vadovavo vaikų ir vyresniųjų klasių merginų chorui, skudučių ansambliui ir pučiamųjų orkestrui. Su skudutininkais dalyvavo respublikiniame konkurse Vilniuje. Pumpėnų kultūros namuose suorganizavo mišrųjį chorą.

1963–1968 choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume, kurį baigė su pagyrimu (dėst. V. Ūselis). 1967–1974 Panevėžio sporto mokyklos – internato muzikos mokytoja ir vaikų choro vadovė – miesto chorų apžiūroje laimėjo pirmąją vietą. 1974–1987 Panevėžio 6-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių choro vadovė, dirbo su vokaliniais ir skudutininkų ansambliais, kaimo kapela ir pučiamųjų orkestru. Nedidelė mokykla (apie 500 moksleivių) tada buvo vadinama dainuojančia ir grojančia. Kolektyvai dažnai koncertuodavo, dalyvaudavo miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose, o vokaliniai ansambliai – „Dainų dainelės" konkursuose. Mišrųjį chorą parengė 1977 respublikinei moksleivių dainų šventei ir 1979 mokyklų chorų zoninėms varžyboms. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą. 1987–1991 ji mokytojavo Pumpėnų vidurinėje mokykloje. J. Šimkutė buvo Pasvalio rajono ir Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Farmacijos teisė reguliuoja vaistinių ir vaistininkų veiklą
**Farmacijos teisė** – teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių farmacinę ir kitą veiklą, susijusią su vaistiniais, tiriamaisiais vaistiniais preparatais, veterinariniais vaistais, veikliosiomis ir kitomis vaistinėmis medžiagomis, veterinarinės farmacijos veiklą, taip pat šios veiklos valstybinį valdymą ir kontrolę.

Lietuva
-------

Lietuvoje pagrindinis teisės šaltinis - 2006 m. birželio 22 d. LR farmacijos įstatymas.

2010 m. kovo mėn. Vilniaus universitete, Mykolo Romerio universitete ir Vytauto Didžiojo universitete vyko lokalinės teisminio proceso inscenizacijos tema „Farmacijos teisė".

2010 m. kovo mėn. 26 d. – gegužės 1 d.ELSA Lietuva organizavo nacionalinę teisminio proceso inscenizaciją "STart 2010" Archyvuota kopija 2021-05-07 iš Wayback Machine projekto. tema - "Farmacijos teisė".

Lietuvos Aukščiausiajame Teisme 2010 m. gegužės 1 d. įvyko "STart 2010", kurio tema - "Farmacijos teisė", finalas. 
Prizininkais tapo:
I vieta - Komanda "Force Majeure", Vilniaus universiteto studentės Vilma Tenytė ir Gražina Juškevič. 
II vieta - Komanda "MRU 007", Mykolo Romerio universiteto studentai Denis Parchajev ir Aleksandr Asovskij. 
III vieta - Komanda "Gudas, Randis ir partneriai", Mykolo Romerio universiteto studentai Karolis Gudas ir Justas Randis.

"STart 2010" finalo teisėjų kolegiją sudarė farmacijos teisės srities specialistai: 
Andrej Rudanov - advokatų kontoros "Sutkienė, Pilkauskas ir partneriai" Archyvuota kopija 2016-02-05 iš Wayback Machine projekto. teisininkas,
Liudas Karnickas – "Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN" Archyvuota kopija 2004-12-06 iš Wayback Machine projekto. advokatų kontoros teisininkas,
Žilvinas Kvietukus - "Raidla Lejins & Norcous" advokatų kontoros partneris.

Farmacijos teisės mokslas
-------------------------

Farmacinę veiklą reguliuoja Vokietijos vaistinių įstatymas, kiti teisės aktai.

Marburgo universitetas (Vokietija) nuo 2002 m. (Wintersemester 2002/03) vykdo tarpšakinę tobulinimosi programą teisininkams, studentams, medikams, farmacininkams. Trukmė - 3 semestrai. Privaloma praktika, seminaras. Išduodamas sertifikatas.

Marburgo universiteto Farmacijos teisės tyrimų centras (vok. *Forschungsstelle für Pharmarecht*) kelis kartus per metus rengia diskusijas ir užsiėmimus (angl. *Workshops*), skelbia publikacijas. Leidžiamas žurnalas „Pharma Recht", *PharmR*, *pmi-Verlag* leidykla. Ši rengia Vokietijos farmacijos teisės dienas (*Deutscher Pharma Recht Tag*), Frankfurtas prie Maino.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aktuali redakcija nuo 2010-04-01
2. ↑  VDU TF inf.[neveikianti nuoroda]
Bibis

Charakteristikos
----------------

Šiuolaikiniuose projektoriuose naudojamos dvi šviesos šaltinio technologijos – LCD (skystųjų kristalų) ir DLP (mikroveidrodžių). LCD technologijos privalumas – tikslesnis spalvų atkūrimas, naudojant kompiuterį kaip išorinį vaizdo šaltinį. DLP privalumas – nėra oro filtrų, kuriuos reikia reguliariai valyti ir keisti. Be to, su DLP atkuriamos spalvos, kurios laikui bėgant beveik nesikeičia. Šviesos šaltiniu gali tarnauti įprasta gyvsidabrio lempa ar LED su lazeriu. Gyvsidabrio lempų šviesos srautas ilgainiui sumažėja, jos yra jautrios elektros įtampos svyravimams bei dingimui, yra toksiškos. LED šviesos srautas beveik nemažėja, joms žalos nedaro elektros dingimas. Tai nekenksminga aplinkai technologija, sunaudojanti mažiau elektros energijos.

Projektoriaus šviesos srautas (ryškumas) matuojamas ANSI (Amerikos Nacionalinio Standartų Instituto rodiklis) liumenais. Kuo jų daugiau, tuo projektorius šviečia ryškiau. Įprastai klasei ar nedidelei mokymo auditorijai rekomenduojamas šviesos srautas yra 2500–3000 ANSI liumenų, kai projekcinis plotis yra apie 200 cm. Projektuojamo vaizdo ryškumą menkina krentanti ant jo tiesioginė saulės, šviestuvų ir pan. šviesa.

Projektoriaus skiriamąją gebą nusako prieinamas pikselių (taškų) skaičius, kuris sukuria vaizdą. Ekrano skiriamoji geba skiriasi priklausomai nuo vaizduojamos medžiagos:

* SVGA (800x600) raiškos pakanka, jei vaizduojamoji medžiaga yra įprasti vaizdo failai, paveiksliukai be smulkaus šrifto elementų.
* XGA (1024x768) raiška tinkamiausia, esant daug smulkaus šrifto tekstų, skaičių, lentelių ir kitokių smulkių vaizdo elementų.
* WXGA (1280x800) raiška rekomenduojama tais pačiais atvejais kaip ir XGA, bet dažniausiai tada, kai kompiuterio raiška yra aukštesnė negu XGA (1024x768) arba ekranas yra plačiaformatis (16x10; 16x9 ir pan.). WXGA raiškos ekrane, palyginti su XGA, telpa apie 30 proc. daugiau vaizdo.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Projektorius** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vaizdo projektoriai Archyvuota kopija 2017-01-13 iš Wayback Machine projekto.
* Kaip išsirinkti projektorių? Archyvuota kopija 2017-01-12 iš Wayback Machine projekto.
| **Vytautas Astrauskas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. rugsėjo 30 d.Šiauliai |
| Mirė | 2017 m. rugpjūčio 7 d. (86 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
|  |
| Veikla | partinis veikėjas |
| Partija | 1950 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1960 m. Vilniaus aukštoji partinė mokykla, 1974 m. Maskvos kooperacijos institutas |

**Vytautas Astrauskas** (1930 m. rugsėjo 30 d. Šiauliuose – 2017 m. rugpjūčio 7 d.) – sovietinis partinis veikėjas.

Biografija
----------

1952–1953 m. dirbo LKP Šiaulių srities komitete, 1953–1956 m. LKP CK ats. organizatorius. 1960 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.

1960–1966 m. LKP Šeduvos, Radviliškio rajonų komitetų I sekretorius. 1966–1971 m. LKP CK prekybos ir buitinio aptarnavimo, 1971–1981 m. organizacinio partinio darbo skyriaus vedėjas. 1974 m. baigė Maskvos kooperacijos instituto Vilniaus filialą. 1980 m. Lietuvos SSR nusipelnęs kultūros veikėjas. Nuo 1981 m. LKP CK sekretorius žemės ūkio reikalams.

1971–1981 m. kandidatas į LKP CK biuro narius, 1981–1989 m. narys. 1987–1990 m. LSSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas. 1989 m. LKP XX suvažiavime balsavo už LKP atsiskyrimą nuo SSKP. 1963–1990 m. LSSR Aukščiausiosios Tarybos, 1988–1989 m. SSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Įrėminti laike: prisiminimai ir pamąstymai. – Vilnius: Gairės, 2006. – 357 p.: iliustr. – ISBN 9986-625-78-5

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anastazija Kuzmickaitė. *Vytautas Astrauskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 112
2. ↑  Vytautas Tininis. *Vytautas Astrauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 100 psl.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Ringaudas Songaila** | **LSSR Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo pirmininkas**1987–1990 m. | Po to:**Algirdas Brazauskas** |