recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Makmerdo stotis*McMurdo station* |
| --- |
| *Makmerdo stotis (1998 m.)* |
|  |
| 

Makmerdo stotisMakmerdo stotis

77°51′0″ p. pl. 166°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿77.85000°š. pl. 166.66667°r. ilg.﻿ / 77.85000; 166.66667﻿ (Makmerdo stotis)Koordinatės: 77°51′0″ p. pl. 166°40′0″ r. ilg.﻿ / ﻿77.85000°š. pl. 166.66667°r. ilg.﻿ / 77.85000; 166.66667﻿ (Makmerdo stotis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12)------ vasaros: (UTC+13) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1956 m. |
|  |
| **Altitudė** | 10 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Makmerdo stotis |

**Makmerdo stotis** (angl. *McMurdo station*) – JAV mokslinė stotis, didžiausia ir moderniausia Antarktidos žemyne. Stotis įkurta 1955 m. piečiausiame Roso salos taške, Hatpointo pusiasalyje Makmerdo užutėkio krante. Stotis užima 4 km² teritoriją, ją sudaro daugiau nei 100 pastatų.

Istorija
--------

1841 m. vietovę, kurioje vėliau buvo įkurta Makmerdo mokslinė stotis, pasiekė Jungtinės Karalystės karališkojo karo laivyno ekspedicija, vadovaujama keliautojo Dž. S. Roso. Ekspedicijoje dalyvavęs leitenantas A. Makmerdas, nubraižė šios vietovės žemėlapius. 1902 m. britų keliautojas R. Skotas netoli Makmerdo stoties įkūrė savo bazę. 1956 m. vasario 16 d. Jungtinės Valstijos oficialiai atidarė Makmerdo stotį.

Stoties infrastruktūra
----------------------

Prie stoties bei ant užšalusios jūros ledo kasmet įrengiami trys, turintys ledo ir sniego dangos kilimo ir tūpimo takus, aerodromai, skirti dideliems krovininiams lėktuvams, vasarą nuolat kursuojantiems į Kraisčerčą Naujojoje Zelandijoje. Be to, stotyje yra uostas ir keletas mokslo ir technikos paskirties pastatų. Vasarą pusiasalyje nutirpsta sniegas, todėl stoties gyventojų skaičius, žiemą siekiantis apie 250, šiuo metu laiku išauga iki 1100.

Iš Makmerdo stoties tiekiama įranga Pietų ašigalyje įsikūrusiai Amundseno-Skoto stočiai ir Rusijos Vostoko stočiai. Tarp Makmerdo ir Naujosios Zelandijos Skoto mokslinės stoties driekiasi 3 km ilgio žemyno kelias. Makmerdo ir Amundseno-Skoto stotį jungia 2006 m. užbaigtas apie 1600 km ilgio suspausto sniego kelias.

Stotyje atliekami meteorologiniai, astronominiai, seismologiniai, geologiniai, glaciologiniai ir kiti moksliniai tyrimai. Be to, stotyje leidžiamas laikraštis „Antarctic Sun", veikia televizijos kanalas, stovi vienintelis bankomatas žemyne, nedidelė bažnyčia ir šiltnamis šviežiomis daržovėms auginti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *McMurdo stotis (McMurdo, Makmerdo stotis, Makmerdas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 535 psl.
| Mansterisair. *Cúige Mumhan* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Mansterio herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Airijos vėliava Airija |
| **Administracinis centras** | Korkas |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 1 364 098 |
| **Plotas** | 24 046 km² |
| **Tankumas** (2022) | 57 žm./km² |

**Mansteris** (angl. *Munster*, air. *An Mhumhain*) – provincija Airijos pietuose, priklausanti Airijos Respublikai ir sudaryta iš – Kerio grafystės, Klario grafystės, Korko grafystės, Limeriko grafystės, Tiperario grafystės, Voterfordo grafystės. Didžiausias regiono miestas – Korkas.

Istorija
--------

Pavadinimas kilęs iš keltų deivės Muma. Anksčiau provincija buvo suskirstyta į šešis regionus. Viduramžiais regionai susijungė į trys karalystes. Trys karūnos simbolizuoja šias karalystes. XVI a. pirmoji anglų kolonija buvo įkurta netoli Korko. Anglijos vyriausybei XVI a. viduryje numalšinus airių sukilimus, sukilėlių žemės buvo konfiskuojamos ir perduodamos anglų kareiviams, pirkliams, valdžios pareigūnams. 1641 m. kilo naujas airių sukilimas, kurį 1652 m. Anglija numalšino, o Mansteryje įsitvirtino anglų protestantų dominuojama administracija.

1841 m. teritorijoje gyveno apie tris milijonus gyventojų. Nuo 1845 m. iki 1849 m. Airijoje išplitusio Bulvių bado metu ir, po jo sekusios emigracijos bangos, provincijos gyventojų skaičius sumažėjo per pusę.

Trisdešimčiai dienų, per Airijos pilietinį karą Mansteris buvo suformavęs nepriklausomą Mansterio respubliką, bet vėliau Airija ją vėl prisijungė.

Gyventojai
----------

Didžiausias miestas Korkas – 186 239 (2002). Kiti svarbūs miestai – Limerikas, Voterfordas, Trali, Enisas ir kiti.

Ekonomika
---------

Provincija į Airijos biudžetą įneša 40 milijardų eurų. Svarbi bio-farmacinė pramonė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  IRELAND: Administrative Division, *citypopulation.de*
2. ↑  *Mansteris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 225 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAirijos grafystės |
| --- |
|  |
| Alsteris | 
Antrimas · Arma · Daunas · Deris · Donegolas · Fermana · Kavanas · Monachanas · Tironas | Airija |
|  |
| Konachtas | 
Golvėjus · Leitrimas · Mėjas · Roskomonas · Slaigo |
|  |
| Lensteris | 
Dublinas (Dan Lerė-Ratdaunas · Fingalas · Pietų Dublinas) · Karlou · Kilderas · Kilkenis · Lautas · Lišas · Longfordas · Midas · Ofalis · Veksfordas · Vestmidas · Viklou |
|  |
| Mansteris | 
Kleras · Keris · Korkas · Limerikas · Tipereris · Voterfordas |

 |
| **Emmy Noether** |
| --- |
|  |
| Emmy Noether (apie 1900-1910 m.) |
| Gimė | 1882 m. kovo 14 d. |
| Mirė | 1935 m. balandžio 14 d. (53 metai) |
|  |
| Veikla | vokiečių matematikė, fizikė |
|  |
| Alma mater | Erlangeno-Niurnbergo universitetas |

**Amalija Emi Nėter**, **Amalie „Emmy" Noether** ( 1882 m. kovo 23 Erlangene – 1935 m. balandžio 14 d. Bryn Mawr, Pensilvanija, JAV) – vokiečių matematikė ir fizikė.

Jos vardu yra pavadinta tyrimų bendrijos *Deutsche Forschungsgemeinschaft* stipendijų programa (*Emmy Noether-Programm*) jauniesiems mokslininkams.

Erlangene Emmy Noether vardu nuo 1982 m. kovo 25 d. pavadinta gamtamokslinė ir technologijų gimnazija „Gymnasium Südwest". „Emmy-Noether-Gymnasium" yra *Erlangen-Bruck* miesto dalyje. Joje taip pat yra Emi Nėter vardu pavadinta sporto halė („Emmy-Noether-Sporthalle"). Jos vardu pavadintas Siegen universiteto studentų Campus (esantis *Fischbacher Berg*). Emmy Noether ir taip pat jos brolio vardu Erlangeno-Niurnbergo universiteto Matematikos instituto didžioji auditorija.

Nuorodos
--------

* Vokietijos matematikės: Emmy Amalie Noether Archyvuota kopija 2008-10-22 iš Wayback Machine projekto. **(**vok.**)**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Emmy Noether** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Maxima|  |
|  |
| Kūrėjas | Macsyma group ir savanoriai |
| Pirmoji versija | 1982 m. |
| Parašyta | Common Lisp |
| Operacinė sistema | Microsoft Windows, macOS, Linux |
| Licencija | GPL |
| Svetainė | maxima.sourceforge.io |

**Maxima** – atvirojo kodo (AK) kompiuterinė algebros sistema, skirta simbolinių išraiškų manipuliacijai, diferencijavimui, integravimui, skleidimui Teiloro eilute, Laplaso transformacijoms, diferencialinių lygčių sprendimui, polinomų sprendimui, manipuliacijoms su vektoriais, matricomis, tenzoriais ir kitoms matematinėms operacijoms.

„Maxima" programinė įranga gali būti naudojama daugelyje operacinių sistemų, įskaitant Windows, Linux ir Mac OS X. MAXIMA išeities tekstą ar sukompiliuotą programą galima rasti SourceForge saugykloje.

Istorija
--------

Maxima yra Macsyma, kompiuterinės algebros sistemos, sukurtos 1960 m. pabaigoje Massachusetts Institute of Technology, tęsinys. Macsyma įkvėpė ir vėlesnes komercines kompiuterines algebros sistemas tokias kaip Mathematica ar Maple.

Nuo 1982 m. iki 2001 m. „Maxima" sistemą tobulino William Schelter. 1998 m. jis gavo leidimą išleisti „Maxima" išeities tekstus su GNU licenzija.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (anglų k.)
**Elipsė** ((gr. elleipsis - trūkumas, praleidimas) – kūgio pjūvis, plokščia uždara kreivė, kurios kiekvieno taško atstumų nuo dviejų pastovių taškų (židinių) suma yra pastovi.

Elipsę galima nubrėžti turint du smeigtukus, siūlą ir pieštuką. Smeigtukai smeigiami į židinių vietas, prie jų pritvirtinamas siūlas, jis pieštuku maksimaliai įtempiamas ir taip brėžiama.

Elipsė turi dvi ašis, kertančias centrą – ilgąją ir trumpąją. Jas abi galima dalinti į du pusašius. Ilgoji ašis eina per abu židinius. Trumpoji ašis eina per elipsės centrą stačiu kampu į elipsės židinius. Elipsės centras – taškas, dalijantis atkarpą, kurios galuose yra židiniai, pusiau. Jei abu elipsės židiniai yra viename taške, gaunamas apskritimas.

Planetos skrieja apie Saulę elipsės pavidalo orbitomis, kurių viename židinyje yra Saulė. Antrasis židinys fizikinės prasmės neturi.

Lygtys
------

### Kanoninė lygtis

{\displaystyle {\frac {{x}^{2}}{{a}^{2}}}+{\frac {{y}^{2}}{{b}^{2}}}=1.}
Ši lygtis yra vadinama elipsės kanonine lygtimi. Ji turi du parametrus a ir b, kurie atitinkamai yra elipsės didysis ir mažasis pusašiai.

Elipsės brėžimas
----------------

### Smeigtukų ir siūlo metodas

Elipsės brėžimas naudojant du smeigtukus, siūlą ir pieštuką.
Išnaudojant elipsės taškų savybę, ją galima nubrėžti naudojant du smeigtukus ir siūlą. Smeigtukai yra įspaudžiami į popieriaus lapą dviejuose taškuose – tai elipsės židiniai. Siūlo, kurio ilgis yra lygus elipsės didžiajai ašiai, galai atitinkamai yra pritvirtinami prie abiejų smeigtukų. Pieštuko smaigaliu yra įtempiamas siūlas (gaunasi trikampis) ir brėžiama elipsė.

Literatūra
----------

* Jonas Matulionis. *Aukštoji matematika (I dalis).* Vilnius: Mintis, 1966, 61-64 p.
| Turkijos-Armėnijos karas |
| --- |
| Armėnų pabėgėliai iš Karso |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1920 m. rugsėjo 24–gruodžio 2 d. |
| Vieta | Pietų Kaukazas |
| Rezultatas | Turkijos pergalė, Armėnijos sovietizacija |

 |
| Konflikto šalys |
| Turkija Turkija | Armėnija Armėnijos Respublika |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Turkija Kâzım Karabekir | Armėnija Drastamat Kanayan  Armėnija Movses Silikyan |
| Pajėgos |
| 50 000 kareivių75 pabūklai204 kulkosvaidžiai | 20 000 kareivių40 pabūklų250 kulkosvaidžių |
| Nuostoliai |
| nežinoma | nežinoma |

**Turkijos-Armėnijos karas** – karinis konfliktas tarp nepriklausomos Armėnijos Respublikos ir Turkijos, vykęs 1920 m. rugsėjo 24–gruodžio 2 d. Karą turkų kemalistų kariuomenei pralaimėjo armėnų karinės pajėgos, pasirašydamos Aleksandropolio (dab. Giumri) taikos sutartį, pagal kurią visa vakarų Armėnija atiteko Turkijai. Likusią Armėnijos dalį užėmė sovietų Rusijos kariuomenės 11-oji armija. 1920 m. gruodžio 5 d. visa valdžia Jerevane perėjo Revoliuciniam komitetui, kurį daugiausiai sudarė etniniai armėnai, kilę iš Azerbaidžano, buvo įkurta Armėnijos SSR.

Armėnijos Revoliucinis komitetas nepripažino Aleksandropolio taikos. Turkijos–Armėnijos valstybinės sienos klausimas buvo sprendžiamas 1921 m. kovo–balandžio mėn. Maskvoje. Kovo 16 d. pasirašyta Maskvos sutartis paliko Karsą ir Ardahaną turkams. Buvo apibrėžtos Armėnijos sienos: buvęs Nachičevanės valsčius perduotas Azerbaidžano SSR, Zangezuro valsčius perduotas Armėnijai, aptartas turkų kariuomenės išvedimas iš Aleksandropolio, pasibaigęs iki gegužės mėn. vidurio. Formaliai naujos sąlygos atsispindėjo 1921 m. spalio 13 d. Karso sutartyje su Turkijos vyriausybe. Šios sutarties dabartinė Armėnijos Respublika nepripažįsta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Minassian, Anahide Ter: La république d’Arménie. 1918—1920 La mémoire du siècle. éditions complexe, Bruxelas 1989, ISBN 2-87027-280-4, p. 220


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Turkijos-Armėnijos karas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Marius Aleksas Lukošiūnas** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. lapkričio 7 d. (60 metų)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Marius Aleksas Lukošiūnas** (g. 1962 m. lapkričio 7 d. Kaune) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, pedagogas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus S. Nėries vidurinę mokyklą, 1985 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. 1989 m. apgynė disertaciją „Objektyvumo problema JAV masinės komunikacijos teorijoje", socialinių mokslų daktaras.

1985–1987 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Jaunimo redakcijos redaktorius. 1987–1989 m. Maskvos universiteto Žurnalistikos fakulteto aspirantas, 1989–1992 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto asistentas, 1992 m. – Lietuvos televizijos Politikos direkcijos direktorius. 1992–1997 m. – Vilniaus universiteto Žurnalistikos instituto direktorius, nuo 1994 m. docentas,  Žurnalistikos katedros vedėjas. 1997–2000 m. Europos žurnalistikos centro Mastrichte projektų vadovas, 2000–2004 m. JTO misijos Kosove patarėjas, 2004–2005 m. Prezidento spaudos tarnybos vadovas, nuo 2005 m. UNESCO atstovybės Maskvoje patarėjas Komunikacijos ir informacijos programai, nuo 2010 UNESCO atstovybės Kaire (Egiptas) patarėjas Komunikacijos ir informacijos programai.

Straipsnių masinės komunikacijos temomis paskelbė Lietuvos, Rusijos, JAV, Vokietijos moksliniuose žurnaluose ir kt. periodiniuose leidiniuose. Knygos „Towards a Civic Society: The Baltie Medias Long Road to Freedom", 1993 m. skyriaus apie Lietuvos žurnalistiką redaktorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 305 psl.
| Ildikas |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,225 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,58 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | S-1 |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Ildikas

  |
| **Koordinatės** |  55°40′30″ š. pl. 26°23′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.67500°š. pl. 26.39167°r. ilg.﻿ / 55.67500; 26.39167Koordinatės: 55°40′30″ š. pl. 26°23′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.67500°š. pl. 26.39167°r. ilg.﻿ / 55.67500; 26.39167 |

**Ildikas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 11 km į pietryčius nuo Zarasų, apie 4,5 km į pietvakarius nuo Turmanto. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi 1,02 km, plotis iki 0,36 km. Altitudė 141,4 m. Ežeras susidaręs rininiame duburyje. Krantai daug kur aukšti, beveik ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Rytinėje ir pietvakarinėje pakrantėse auga miškeliai, kitose pakrantėse plyti pievos. Per Ildiką teka S-1upelis į šiauriau esantį Saločių ežerą (Vilenkos upės baseinas).

Šiauriniame krante įsikūrę Čepukiškės, vakariniame – Martyniškių, rytiniame – Jurkakalnio kaimai. Šiaurine pakrante eina kelias  **5303**  Lupenka–Turmantas–Tilžė .

Vandenvardis *Ildi̇̀kas* galimai sėliškas (< *Ildzikas*), susijęs su žodžiu *ilgas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ildikas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 46
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 129
| Podilskasukr. *Подільськ* |
| --- |
|        |
| *Viešbutis „Sputnik"* |
|  |
| 

PodilskasPodilskas

47°44′0″ š. pl. 29°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.73333°š. pl. 29.53333°r. ilg.﻿ / 47.73333; 29.53333﻿ (Podilskas)Koordinatės: 47°44′0″ š. pl. 29°32′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.73333°š. pl. 29.53333°r. ilg.﻿ / 47.73333; 29.53333﻿ (Podilskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Odesos sritis Odesos sritis |
| **Rajonas** | Podilsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2022 m.) | 39 220  |
| **Plotas** | 18,0 km² |
| **Tankumas** (2022 m.) | 2 179 žm./km² |
| **Altitudė** | 248 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Podilskas |

**Podilskas** (ukr. *Подільськ*) – miestas pietų Ukrainoje, Odesos srityje, 165 km į šiaurės vakarus nuo Odesos, 25 km nuo sienos su Padniestre. Rajono centras. Keliai į Baltą, Kučurganą, stotis prie Lvovo–Odesos geležinkelio. Maisto (cukraus, mėsos, duonos, grūdų, vyno), baldų pramonė. Yra rusų revoliucionieriaus Grigorijaus Kotovskio mauzoliejus.

G. Kotovskio mauzoliejus

Istorija
--------

Gyvenvietė pavadinimu ***Birzula*** minima Osmanų šaltiniuose nuo 1779 m. Nuo 1865 m. pro gyvenvietę ėmė kursuoti traukiniai. 1875 m. gruodžio 24 d. į šiaurę nuo Birzulos, ties Borščių kaimu, įvyko Tylyhulo geležinkelio avarija (žuvo >140 žmonių). I pasaulinio karo metais pateko į Odesos TR, vėliau į Ukrainos direktorijos, tada – į TSRS sudėtį. 1924–1940 m. buvo Moldavijos ATSR sudėtyje. 1935 m. Birzula pervadinta ***Kotovsku*** (rus. *Котовск*, ukr. *Котовськ*) pagal čia palaidotą tarybinį revoliucionierių Grigorijų Kotovskį. 1938 m. suteiktas miesto statusas. 2016 m. Kotovskas pervadintas Podilsku.

Šaltiniai
---------

1. PODIL'S'K: in Podil's'kyj rajon (Odessa), *citypopulation.de*
2. ↑  PODIL'S'K: in Podil's'kyj rajon (Odessa), *citypopulation.de*
3. PODIL'S'K: in Podil's'kyj rajon (Odessa), *citypopulation.de*
4. ↑  PODIL'S'K: in Podil's'kyj rajon (Odessa), *citypopulation.de*
5. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 229
| Skritelis |
| --- |
| Skritelis nuo rytinio krantoSkritelis nuo rytinio krantoSkritelis nuo rytinio kranto |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,151 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,74 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis (protaka) |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Skritelis

  |
| **Koordinatės** |  55°37′26″ š. pl. 26°24′47″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62389°š. pl. 26.41306°r. ilg.﻿ / 55.62389; 26.41306Koordinatės: 55°37′26″ š. pl. 26°24′47″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62389°š. pl. 26.41306°r. ilg.﻿ / 55.62389; 26.41306 |

**Skritelis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 8 km į pietvakarius nuo Turmanto, 3,5 km į pietryčius nuo Smalvų, 0,5 km į rytus nuo Smalvo ežero, Gražutės regioniniame parke. Ilgis iš šiaurės į pietus 0,5 km, plotis iki 0,46 km. Altitudė 144,9 m. Krantai daugiausia žemi, tik šiaurinis krantas aukštas. Ežerą supa Pasmalvės miškas, vietomis pelkės.

Skritelis protakomis jungiasi su Dumbliu, Saliniu, šiaurės rytuose įteka upelis iš Kampinio ežero. Priklauso Smalvo ežero baseinui.

Į rytus nuo Skritelio eina Vilniaus–Daugpilio geležinkelio linija. Ežeras patenka į Smalvo–Smalvykščio kraštovaizdžio draustinį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Skritelis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 32
Koordinatės: 54°44′49″ š. pl. 24°37′18″ r. ilg.﻿ / ﻿54.74694°š. pl. 24.62167°r. ilg.﻿ / 54.74694; 24.62167

| Gaviekas |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Elektrėnų savivaldybė) |
| Plotas | 0,771 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,38 km |
| Įteka | kanalas |
| Išteka | kanalas |

**Gaviekas** (arba **Gilūšio tvenkinys**) – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Naujųjų Kietaviškių pietiniame pakraštyje. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1,55 km, plotis – iki 0,91 km. Altitudė 93,3 m. Yra 5 salos (0,83 ha, 0,8 ha, 0,26 ha, 0,25 ha ir 0,1 ha). Kranto linija labai vingiuota, yra keletas pusiasalių ir įlankų. Pietinis krantas aukštas, kiti žemesni, vietomis pelkėti. Pietinėje pakrantėje auga miškelis, kitur plyti dirbami laukai ir pievos, į rytus – žuvininkystės ūkio tvenkiniai. Vakaruose įteka kanalas iš Kareivonių tvenkinio, o rytuose per pralaidą vandens perteklius nuteka kanalu link Skersės upelio (Strėvos intakas). Pietinėje pakrantėje įsikūręs Gilūšio kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Kalniškių ežeras |
| --- |
| Veselavos ežeras iš pietųVeselavos ežeras iš pietųVeselavos ežeras iš pietų |
| Vieta | Lietuvos vėliava Lietuva (Zarasų rajonas) |
| Plotas | 0,046 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,88 km |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kalniškių ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°40′10″ š. pl. 26°30′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66944°š. pl. 26.51639°r. ilg.﻿ / 55.66944; 26.51639Koordinatės: 55°40′10″ š. pl. 26°30′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.66944°š. pl. 26.51639°r. ilg.﻿ / 55.66944; 26.51639 |

**Kalniškių ežeras** arba **Veselavos ežeras** – ežeras Lietuvoje, Zarasų rajone, 4 km į pietryčius nuo Turmanto. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,33 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 135,1 m. Krantai žemi, pelkėti, apaugę medžiais ir krūmais. Šiaurinėje ir pietrytinėje pakrantėse auga miškas, kitose pakrantėse plyti pievos. Šiaurėje išteka upelis link Skirnos upės intako S-3 (Drūkšių ežero baseinas).

Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Veselavos kaimas. Pietvakarine pakrante eina kelias  **5303**  Lupenka–Turmantas–Tilžė .

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lindanisės mūšis |
| --- |
| Kristiano Augusto Lorenceno *Lindaniso mūšis* (1809 m.) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1219 m. birželio 15 d. |
| Vieta | Lindanisė (šalia Talino), Estija |
| Rezultatas | Danijos pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| RevalaHarja | Danijos vėliava Danija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
|  | Valdemaras IIVislavas ITeoderikas † |
| Pajėgos |
| 1000-2000 | „keli tūkstančiai" |
| Nuostoliai |
| keli šimtai |  ? |

**Lindanisės mūšis** įvyko dabartinio Talino apylinkėse 1219 m. birželio 15 d.

Kryžiaus žygiai į Estiją
------------------------

Nuo XII a. pabaigos dabartinės Estijos teritorijoje ėmė lankytis vokiečių misionieriai, XIII a. perėję į atvirą karą. Karas pavadintas kryžiaus žygiu, pasitelkus analogiją su kryžiaus žygiais, nukreiptais į Jeruzalę Šventojoje žemėje. 1202 m. kariai susibūrė į Kalavijuočių ordiną, veikdami panašiai, kaip ir žygeiviai į Palestiną.

Ekspansionistinių tikslų turėjo ir Danija, 1219 m. jos karalius Valdemaras II subūrė kariuomenę žygiui į Estiją. Birželio pradžioje kariuomenė pasiekė Revalą, šiauriausią Estijos provinciją. Neskaitant karaliaus, kariuomenėje dar kovojo Lundo arkivyskupas Andersas Sunesenas ir Estijos vyskupas Teoderikas, taip pat keli karaliaus vasalai ir Riugeno kunigaikščio Vislavo I vadovaujami vendai.

Kryžiaus žygio dalyviai išsilaipino prie Lindanisės ir pradėjo ant Tompėjos kalvos statyti tvirtovę. Prasidėjus statyboms, estų atstovai ėmė derėtis tam, kad laimėtų laiko, reikalingo sutelkti jėgoms puolimui prieš kryžiuočius.

Mūšis
-----

1219 m. birželio 15 d. vakarą estai pradėjo puolimą, vos tik danams ir jų sąjungininkams baigus valgyti vakarienę. Puolimas vyko penkiomis kryptimis vienu metu, dėl to tarp kryžininkų iškart kilo panika, imta bėgti visomis kryptimis. Estai nužudė vyskupą Teoderiką, palaikydami jį karaliumi. Įvykiai klostėsi taip, kad kryžininkams grėsė triuškinantis pralaimėjimas.

Estai vis dėlto nesugebėjo užtikti vendų kareivių. Vislavas surengė staigų išpuolį, nuslopinusį estų puolimą. Taip likę kryžininkai laimėjo laiko persigrupuoti ir sugebėjo išvaryti estų būrius.

Danijos vėliava
---------------

Pasak legendos, kryžiaus žygio metu iš dangaus nukrito Danijos vėliava, lydima balso, pranašaujančio, kad iškėlus vėliavą, bus pasiekta pergalė. Žinoma, istorijoje nėra jokių atvejų, kad vėliava būtų nukritusi iš dangaus, tačiau šio žygio metu vėliavos su kryžiumi išties buvo naudotos, todėl gali būti, kad per lemiamą išpuolį prieš estus priešakyje plevėsavo raudona vėliava su baltu kryžiumi. Seniausios žinios apie Danijos vėliavą siekia XIII a. Pasakojimą apie tai, kad vėliava nukrito iš dangaus, XV a. užrašė pranciškonų vienuolis Petrusas Olajus.
Koordinatės: 54°49′2″ š. pl. 24°47′44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.81722°š. pl. 24.79556°r. ilg.﻿ / 54.81722; 24.79556

| Zelva |
| --- |
|  |
| Vieta | Elektrėnų sav. Lietuva |
| Plotas | 0,473 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,45 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,5 m |
| Didžiausias gylis | 6,9 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | Zelvė |

**Zelva** – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 5 km į šiaurę nuo Vievio, 2 km į vakarus nuo Kazokiškių. Ištįsęs šiaurės-pietų kryptimi 1,78 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 112,4 m. Didžiausias gylis siekia 6,9 m. Krantai daugiausia aukšti, šiaurės vakariniai ir pietiniai – žemi ir pelkėti. Pakrantės apaugusios miškais: rytuose ir šiaurėje Kazokiškių miškas, vakaruose - Strošiūnų miškas. Rytinis atabradas padengtas smėliu, kitur plyti molingas sapropelis. Į Zelvą įteka bevardis upelis, o pietuose išteka Aliosos kairysis intakas Zelvė (Neries baseinas).

Prie Zelvos ežero įsikūrę Zelvės ir Lapaikos kaimai. Šiaurinėje pakrantėje įkurta poilsiavietė.

Ežerėvardis *Zélva* greičiausiai yra apslavinta žodžio *\*Želva* lytis. Šis – nuo *želvas* („žalsvas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Zelva (ežeras)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 618
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 394
Bičerinas
**Bičerinas** (pjem. *bicerin* 'maža taurė') – tradicinis karštas Turino gėrimas iš kavos, kakavos ir pieno, patiekiamas sluoksniais mažoje apvalioje taurėje.

Gėrimas žinomas nuo XVIII a. jį dar 1852 m. gyrė Aleksandras Diuma. Manoma, kad bičerinas atsirado iš XVII a. gėrimo *Bavareisa*. Pastarajame visi trys komponentai buvo sumaišomi, o bičerine – supilami sluoksniais.

Kavinė „Caffè Al Bicerin" pardavinėjo bičeriną Turino aikštėje *Piazza della Consolata* nuo XVIII a. todėl kai kurie žinovai ir teigia, kad bičerinas čia ir buvo sugalvotas. Kiti teigia, kad jis buvo išrastas apie 1704 m. kavinėje „Caffè Fiorio", kuri yra dabartinėje *Via Po* gatvėje.

2001 m. Pjemonto regionas oficialiai pripažino bičeriną „tradiciniu Pjemonto gaminiu".

Ingredientai
------------

* tiršta kakava
* espresas, pasaldintas pagal pageidavimą
* karštas putinis pienas

Pilama į storasienę taurę, tipinio puodelio talpos.

Paruošimas
----------

Pradžioje ketvirtį taurės pripila espreso. Po to dar ketvirtį – karštos kakavos. Pabaigoje pripila dar ketvirtį karšto putinio pieno, kuris gali būti daromas espreso kavavirės priedėliu.
Pagaminta bicerino porcija užima 3/4 taurės. Sluoksniai turi būti nesusimaišę.

Panašūs gėrimai
---------------

* Espressino
* Marocchino

Nuorodos
--------

* Bicerin
* Bicerin in the New York Times
| Gelvis |
| --- |
|  |
| Vieta | Elektrėnų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,079 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,22 km |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Gelvis

  |
| **Koordinatės** |  54°40′20″ š. pl. 24°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67222°š. pl. 24.63333°r. ilg.﻿ / 54.67222; 24.63333Koordinatės: 54°40′20″ š. pl. 24°38′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.67222°š. pl. 24.63333°r. ilg.﻿ / 54.67222; 24.63333 |

**Gelvis** – ežeras Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, 1,5 km į šiaurės vakarus nuo Semeliškių miestelio. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,5 km, plotis – iki 0,2 km. Altitudė 110,4 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, tik pietinis krantas aukštas. Aplinkui plyti pievos, vakarinėje pakrantėje – krūmynai ir medžiai. Iš ežero rytinėje dalyje išteka upelis link Strėvos upės. Pietvakariniai ežero kranto šlaitai statūs, šaltiniuoti.

Prie ežero įsikūrę keletas sodybų (Budilių ir Aleksandravos kaimai), taip pat likę apleisti buvusio kolūkio pastatai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
*Kitos reikšmės – Bedugnis.*

| Bedugnis |
| --- |
|  |
| Vieta | Vievis, Elektrėnų sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,042 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,81 km |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Bedugnis

  |
| **Koordinatės** |  54°47′2″ š. pl. 24°48′42″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78389°š. pl. 24.81167°r. ilg.﻿ / 54.78389; 24.81167Koordinatės: 54°47′2″ š. pl. 24°48′42″ r. ilg.﻿ / ﻿54.78389°š. pl. 24.81167°r. ilg.﻿ / 54.78389; 24.81167 |

**Bedugnis** arba **Olga** – nedidelis ežeras vidurio Lietuvoje, Elektrėnų savivaldybėje, Vievio šiaurinėje pusėje. Ežero ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius – 0,3 km, plotis – iki 0,18 km. Altitudė 116,7 m. Krantai neaukšti, vietomis apaugę krūmais.

Aplinkui daugiausia plyti pievos, rytinėje pakrantėje stovi ūkiniai pastatai, šiaurinėje – įsikūrusi Alesninkų gyvenvietė. Vakarine pakrante eina kelias  **4717**  Vievis–Kazokiškės–Paparčiai–Žasliai . Ežeras smarkiai apaugęs vandens augalais. Pietryčiuose išteka upeliukas link Aliosos upės (Neries intakas).

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 54°17′50″š. pl. 23°09′48″r. ilg.﻿ / ﻿54.2973°š. pl. 23.1634°r. ilg.﻿ / 54.2973; 23.1634

*Apie kitą ežerą tokiu pat pavadinimu Elektrėnų savivaldybėje – žr. Trumpalių ežeras (Elektrėnų sav.)*.

| Trumpalių ežeras |
| --- |
| Vieta | Lietuva, Lenkija |
| Plotas | 0,155 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,66 km |
| Kilmė | ledyninė |
| Įteka | Vaiponė |
| Išteka | Vaiponė |

Tarpvalstybinės sienos perkirstas Trumpalių ežeras žemėlapyje
**Trumpalių ežeras** (lenk. *Trompole*) – ežeras pietų Lietuvoje ir šiaurės rytų Lenkijoje. Mažesnioji vandens telkinio dalis (0,2 ha)  priklauso Palenkės vaivadijos Seinų apskrities Punsko valsčiui; didesnioji dalis (15,3 ha)  – Marijampolės apskrities Kalvarijos savivaldybės Sangrūdos seniūnijai.

Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,64 km, plotis – iki 0,38 km. Altitudė 179,5 m. Dubens šlaitai daugiausia aukšti, statūs, krantai su terasomis, apaugę miškais. Atabradas siauras, dugną dengia molis. Per ežerą teka Gasdos intakas Vaiponė.

Už kilometro į šiaurę stūkso *Pieščiakalnis* – aukštoka (210,8 m) kalva, nuo kurios atsiveria gražūs vaizdai į ežerą ir aplinkines vietoves. XX a. pradžioje prie ežero buvo išsidėstęs vienas – Trumpalio – kaimas, vėliau valstybinė siena perkirto kaimą į dvi dalis, o ežeras tapo saugomas pasieniečių. 2009 m. buvusio kaimo lietuviškoje dalyje (Trumpaliai) gyveno 4, o lenkiškoje (Trumpalis) – 53 gyventojai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Zintegrowana Strategia Rozwoju Obszarów Wiejskich Sejneńszczyzny ZAŁĄCZNIKI Archyvuota kopija 2016-02-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Nutarimas DĖL VALSTYBINĖS REIKŠMĖS VIDAUS VANDENS TELKINIŲ SĄRAŠO IR JŲ PLOTŲ PATVIRTINIMO Archyvuota kopija 2014-04-13 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  *Trumpalių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 347
Koordinatės: 54°19′47″ š. pl. 23°7′41″ r. ilg.﻿ / ﻿54.32972°š. pl. 23.12806°r. ilg.﻿ / 54.32972; 23.12806

| Salaperaugis |
| --- |
| Ežeras iš pietų pusėsEžeras iš pietų pusėsEžeras iš pietų pusės |
| Vieta | Lietuva (Kalvarijos savivaldybė) |
| Plotas | 0,07 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,01 km |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Salaperaugis** arba **Mažasis Salaperaugis** – ežeras Lietuvoje, Kalvarijos savivaldybėje, 7 km į pietryčius nuo Liubavo. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,35 km, plotis – iki 0,27 km. Altitudė 179,1 m. Šiaurinis ir pietinis krantai aukšti, vakarinis ir pietvakarinis – žemi. Krantai beveik ištisai apaugę siauru medžių ruožu. Į pietvakarius už dambos, per kurią nutiestas kelias  **2615**  Salaperaugis–Liubavas–Aleksandravas , telkšo didesnis Salaperaugio ežeras. Vakaruose išteka upeliukas link Krošlės upelio (Šešupės baseinas). Šalia įsikūręs Salaperaugio kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  maps.lt duomenys
| **Mstislavas Keldyšas** |
| --- |
|  |
| Mstislavas Keldyšas |
| Gimė | 1911 m. vasario 10 d.Ryga |
| Mirė | 1978 m. birželio 24 d. (67 metai)Maskva |
| Palaidotas (-a) | Nekropolis prie Kremliaus sienos |
|  |
| Veikla | tarybinis mokslininkas |
| Pareigos | buvęs TSRS Mokslų akademijos prezidentas (1961–1974 m.) |
|  |
| Alma mater | Maskvos universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| triskart Tarybų Sąjungos didvyris, septyni Lenino ordinai, trys Darbo raudonosios vėliavos ordinai |
|  |
|  **Vikiteka** | Mstislavas Keldyšas |

**Mstislavas Keldyšas** (rus. *Мстислав Всеволодович Келдыш*; 1911 m. vasario 10 d. Rygoje – 1978 m. birželio 24 d. Maskvoje) – tarybinis mokslininkas, TSRS Mokslų akademijos narys (nuo 1946 m.), 1961–1974 m. – TSRS Mokslų akademijos prezidentas. Triskart Tarybų Sąjungos didvyris (1956, 1961, 1971 m.). Pagrindiniai M. Keldyšo moksliniai pasiekimai buvo matematikos, mechanikos ir aerodinamikos srityje.

Biografija
----------

Gimė bajorų šeimoje. 1931 m. baigė Maskvos M. Lomonosovo universitetą, jame dėstė (nuo 1937 m. – profesorius). 1953–1978 m. buvo TSRS Mokslų akademijos Taikomosios matematikos instituto direktoriumi.

Mokslinė veikla
---------------

M. Keldyšas tyrinėjo raketines-kosmines sistemas, teoriškai pagrindė dirbtinių palydovų išvedimą į Žemės orbitą ir skrydžius į kitas Saulės sistemos planetas, koordinavo TSRS mokslo institucijų darbus kuriant pirmąjį dirbtinį Žemės palydovą bei rengiant pilotuojamus kosminius skrydžius.

Kosminiai tyrinėjimai tuo metu buvo griežtai įslaptinti. M. Keldyšas buvo žinomas kaip Mokslų akademijos prezidentas, tačiau kaip mokslininkas spaudoje buvo vadinamas „kosmonautikos teoretiku", neminint jo pavardės.

Visuomeninė veikla
------------------

1964–1978 m. M. Keldyšas buvo Lenino ir TSRS Valstybinių premijų skyrimo komiteto pirmininkas, daugelio šalių mokslo akademijų narys, TSKP CK narys, 6–9-ojo šaukimų TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

1942 ir 1946 m. apdovanotas Stalino premija, 1957 m. – Lenino premija.

M. Keldyšas nusižudė savo garaže automobilio išmetamosiomis dujomis. Urna su jo palaikais palaidota Kremliaus sienoje Maskvoje.

Atminimo įamžinimas
-------------------

Jo vardu pavadintas asteroidas nr. 2186 ir krateris Mėnulyje. Nuo 1980 Rusijos mokslų akademija už pasiekimus taikomosios matematikos ir mechanikos srityje teikia M. Keldyšo vardo medalį.

Nuorodos
--------

* Mokslinių tyrimų laivas „Akademikas Mstislavas Keldyšas"
* Filmas „Keldyšo formulė" (rusų kalba) Archyvuota kopija 2012-11-05 iš Wayback Machine projekto.
| Lepanto mūšis |
| --- |
| Priklauso: 1570—1573 m. Kipro karas |
| Lepanto mūšis. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1571 m. spalio 7 d. |
| Vieta | Patrų įlanka prie Naupakto, Graikija |
| Rezultatas | Osmanų imperijos laivyno sutriuškinimas |

 |
| Konflikto šalys |
| Šventoji lyga: Ispanija Malta Maltos ordinas Genuja Toskana Venecijos respublikaPopiežiaus valstybė |  Osmanų imperija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Chuanas Austras | Alipaša Muezinzadė |
| Pajėgos |
| 25 000 karių207 galeros 6 galeasai | 25 000 karių210 galerų66 galeotai |
| Nuostoliai |
| 15 laivų | 225 laivai |

**Lepanto mūšis** – 1570–1573 m. Kipro karo tarp Osmanų imperijos ir Venecijos jūrų mūšis, įvykęs 1571 m. spalio 7 d. Patrų įlankoje prie Lepanto, dab. Naupaktas, Graikija.

Jėgos
-----

Kovėsi Osmanų imperijos laivynas (210 galerų, 66 galeotai; vadas Alipaša Muezinzadė) ir Šventosios lygos, kurią sudarė Ispanija, Maltos ordinas, Genuja, Popiežiaus valstybė, Toskana, Venecijos respublika ir kai kurios kitos Italijos valstybės, laivynas (207 galeros ir 6 galeasai; vadas Ispanijos karaliaus Pilypo II brolis Chuanas Austras). Abu laivynai be jūrininkų turėjo po 25 000 karių.

Mūšio eiga
----------

Laivynai išsirikiavo priešpriešiais puslankiais. Sąjungininkų 6 galeasai, išrikiuoti priešais turkų galeras, artilerijos ugnimi apšaudė priešo laivyno, kuris buvo prastai ginkluotas ir nusilpęs dėl 6 mėn. buvimo jūroje ir kovų su pakrančių tvirtovėmis, centrą. Paskui abordažo kautynėse turkų laivynas buvo sumuštas. Turkai neteko 225 laivų, 117 jų atiteko priešui, Šventoji lyga neteko 15 laivų.

Mūšio reikšmė
-------------

Lepanto mūšis – vienas pirmųjų didelių Osmanų imperijos karinių pralaimėjimų Europos valstybėms ir paskutinis didelis irklinių laivų mūšis. Per jį išryškėjo artilerijos svarba. Dėl Šventosios lygos valstybių nesutarimų mūšis didesnės įtakos tolesnei karo eigai beveik neturėjo – pagal 1573 m. Venecijos ir Osmanų imperijos taikos sutartį turkams atiteko Kipras, Venecijos respublika turėjo sumokėti didelę kontribuciją, bet moraliai sustiprino krikščioniškosios Europos, kuriai XV a. – XVI a. nuolat grėsė Osmanų imperijos ekspansija, tautas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  V. S.. *Lepanto mūšis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 21 psl.

Koordinatės: 38°12′ š. pl. 21°18′ r. ilg.﻿ / ﻿38.200°š. pl. 21.300°r. ilg.﻿ / 38.200; 21.300
Plokščiasis grafas
**Plokščiasis grafas** – toks grafas, kurį galima pavaizduoti plokštumoje taip, kad nė viena briauna nesikirstų. Kitaip dar vadinamas *planariniu grafu*.

Grafas K5
Neplokščiojo grafo pavyzdys paveikslėlyje kairėje. Šio grafo neįmanoma perpiešti plokštumoje taip, kad briaunos nesikirstų. Iš tiesų tai vienas iš dviejų mažiausių neplokščiųjų grafų.

Lenkų matematiko Kazimiero Kuratovskio suformuluota teorema apie plokščiuosius grafus (***Kuratovskio teorema***) teiga, kad:

Baigtinis grafas yra plokščiasis tada ir tik tada, jei neturi pografio, kuris būtų homeomorfinis grafui *K5* (pilnasis 5 viršūnių grafas) arba *K3,3*.
Deja, naudojantis Kuratovskio teorema negalima greitai nustatyti ar grafas plokščiasis. Tačiau egzistuoja greiti *O(n)* sudėtingumo algoritmai, sprendžiantys šią problemą (*n* – viršūnių skaičius).

Eulerio formulė
---------------

Eulerio formulė teigia, kad jei baigtinis plokščiasis sujungtas grafas yra nubrėžtas plokštumoje be susikirtimų, *v* yra viršūnių skaičius, *b* – briaunų skaičius, o *f* – uždarų erdvių skaičius (įskaitant išorinį begalinį regioną), tai

*v – b + f* = 2
t. y. Eulerio charakteristika yra lygi 2. Šios formulės įrodymas labai paprastas – jei grafas nėra medis, pašaliname vieną cikle esančią briauną. Tai sumažins *e* ir *f* vienetu, taigi *v – b + f* liks nepakitęs. Kartojame tol, kol gausime medį, tada *v* = *e* + 1, *f* = 1, taigi *v – b + f* = 2.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Barthelemy, Marc (2017-12-30). *Morphogenesis of Spatial Networks*. Cham: Springer. ISBN 978-3-319-20565-6.
| Užlenkis |
| --- |
| Užlenkio ežeras lietingu oruUžlenkio ežeras lietingu oruUžlenkio ežeras lietingu oru |
| Vieta | Pagėgių sav. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,269 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,65 km |
| Kilmė | upinis (senvaginis) |
| Didžiausias gylis | 4,2 m |
| Įteka | Upelis |
| Išteka | Užlenkė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Užlenkis

  |
| **Koordinatės** |  55°5′26″ š. pl. 21°54′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09056°š. pl. 21.91639°r. ilg.﻿ / 55.09056; 21.91639Koordinatės: 55°5′26″ š. pl. 21°54′59″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09056°š. pl. 21.91639°r. ilg.﻿ / 55.09056; 21.91639 |

**Užlenkis** (arba ***Užlenkė***) – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, apie 7 km į vakarus nuo Lumpėnų, Nemuno salpoje. Susidaręs kaip Nemuno senvagė. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 2,54 km, plotis iki 0,84 km. Altitudė 4,8 m. Yra 0,34 ha medžiais apaugusi sala. Krantai žemi, kranto linija labai vingiuota, aplink plyti kultūrinės pievos, dirbami laukai, tik dalis šiaurinės pakrantės apaugusi medžiais ir krūmynais. Dugną dengia smėlingas dumblas ir smėlis. Vakaruose išteka Užlenkės upelis, kuris per potvynius susijungia su Nemunu.

Pietinėje Užlenkio pakrantėje įsikūręs Panemunės miestas, šiaurinėje – Šakininkų kaimas, per ežerą nutiestas kelio  **A12**  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  tiltas.

Ežerėvardis yra priešdėlio *už-* vedinys nuo *lenkė* („klonis, slėnis, loma, įlanka, pieva, bala").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Užlenkis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 396
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 356
**Lisažu figūra** arba **Lisažu kreivė** yra sistemos parametrinės lygties

{\displaystyle x=A\sin(at+\delta ),\quad y=B\sin(bt),}
grafikas, kuris apibūdina kompleksinį harmoninį judėjimą. Šių kreivių šeimą tyrinėjo Nathaniel Bowditch, vėliau ir detaliau Jules Antoine Lissajous 1857 m.

Šios figūros forma labai jautri *a*/*b* santykiui. Jeigu santykis yra 1, tai figūra bus elipsė, su specialiais atvejais: apskritimas (*A* = *B*, *δ* = π/2 radianai) ir tiesė (*δ* = 0). Kita paprasta Lisažu figūra yra parabolė (*a*/*b* = 2, *δ* = π/2). Kiti santykiai sukuria sudėtingesnes figūras, kurios yra uždaros, jeigu *a*/*b* yra racionalusis skaičius.

  

Lisažu figūra osciloskope, dažnių santykis yra 3:1.
Lisažu figūros, kur *a* = 1, *b* = *N* (*N* yra natūralusis skaičius) ir

{\displaystyle \delta ={\frac {N-1}{N}}{\frac {\pi }{2}}\ }
yra Čebyšovo polinomai su pirmo tipo laipsniu *N*.

Taikymas
--------

Lisažu figūros gali būti generuojamos naudojant osciloskopą (kaip buvo iliustruota) ir naudojamos palyginti du skirtingus elektrinius signalus: žinomą atskaitos signalą ir signalą, kurį reikia ištestuoti.

Pavyzdžiai
----------

Šaltiniai
---------

1. ↑  Palmer, Kenneth; Ridgway, Tim; Al-Rawi, Omar; et al. (September 2011). „Lissajous Figures: An Engineering Tool for Root Cause Analysis of Individual Cases—A Preliminary Concept". *The Journal of Extra-corporeal Technology* **43** (3): 153–156. ISSN 0022-1058. PMC 4679975. PMID 22164454.
2. ↑  „Lissajou Curves". *datagenetics.com* (anglų). Nuoroda tikrinta 2020-07-10.
Koordinatės: 41°53′38.00″ š. pl. 12°29′00.00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.8938889°š. pl. 12.4833333°r. ilg.﻿ / 41.8938889; 12.4833333

Bažnyčios fasadas ir laiptai į ją.
Bažnyčios vidus.
**Santa Maria in Aracoeli** (it. *Basilica di Santa Maria in Aracoeli*, lot. *Basilica Sanctae Mariae de Ara coeli*) – Romoje, Kapitolijaus kalvoje, stovinti bažnyčia.

Istorija
--------

Santa Maria in Aracoeli bažnyčia pastatyta aukščiausioje Kapitolijaus kalvos vietoje, kur Antikinės Romos laikais buvo miestelis. Pagal legendą, imperatorius Augustas pastatė ten aukurą „Dievo pirmagimiui", kurį išpranašavo Sibilės, numačiusios Kristaus gimimą. Pradžioje buvo kaip vienuolynas priklausęs graikų vienuoliams, 883 m. bažnyčia perduota benediktinams, o 1250 m. atiduota pranciškonams.

Bažnyčioje yra saugomos Šv. Elenos relikvijos, Pinturikjo sukurtos freskos. Čia yra popiežiaus Honorijaus IV ir įvairių Romos aristokratų šeimų kapai su antkapiais. Antkapius sukūrė Donatelas ir Mikelandželas.

Architektūra
------------

Į Santa Maria in Aracoeli bažnyčią veda 124 pakopų laiptai, pastatyti architekto S. Andreazio (it. *Simone Andreozzi*) 1348 m. Bažnyčios romanų stiliaus raudonų plytų fasadas yra nebaigtas, matomi XIII a. pabaigos mozaikų fragmentai. Navų skliautai sudaryti iš 122 kolonų. Bažnyčios viduje, virš įėjimo, sieną puošią Pjetro Kavalinio (it. *Pietro Cavallini*) mozaika, vaizduojanti Madoną su kūdikiu ir dviem šventaisiais. Lubos išpuoštos paauksuotomis freskomis, skirtos Markantonijaus Kolonos (it. *Marcantonio Colonna*) garbei, kuris 1571 m. laimėjo Lepanto mūšį prieš turkus (puošyba baigta 1575 m.)

Sakyklos, esančios centrinių navų gale, sukurtos XII a. menininkų Lorenzo Kosmati ir jo sūnaus Džiakobo (it. *Lorenzo ir Jacopo di Cosma*), gausiai dekoruotos. Kairiojoje navoje yra nedidelė Šv. Elenos oktgono koplyčia, tai vieta, kur buvo altorius iš imperatoriaus Augusto legendos, o po juo, 15 cm žemiau, yra balto marmuro altorius, išpuoštas skulptūromis ir Kosmati menininkų mozaikomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  SANTA MARIA IN ARACOELI AL CAMPIDOGLIO Archyvuota kopija 2010-12-03 iš Wayback Machine projekto.it. '
2. ↑  S. Maria in Ara Coeli[neveikianti nuoroda]it. '
| Mcchetaმცხეთა |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

McchetaMccheta

41°51′0″ š. pl. 44°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.85000°š. pl. 44.71667°r. ilg.﻿ / 41.85000; 44.71667﻿ (Mccheta)Koordinatės: 41°51′0″ š. pl. 44°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.85000°š. pl. 44.71667°r. ilg.﻿ / 41.85000; 44.71667﻿ (Mccheta) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Gruzijos vėliava Gruzija |
| **Rajonas** | Mcchetos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 7 940  |
| **Altitudė** | 460 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mccheta |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mcchetà |
|  |
| UNESCO vėliava **UNESCO** | (angl.) (pranc.): 708 |

**Mccheta** – miestas Gruzijoje, administracinis Mcchetos-Mtianetijos regiono centras. Vienas seniausių Gruzijos miestų, senoji šalies sostinė. Įsikūręs Aragvio ir Kuros santakoje, apie 20 km į šiaurės rytus nuo Tbilisio. Per miestą eina Tbilisį ir Suchumį jungiantys geležinkelis ir plentas. Išplėtota mezginių gamyba, maisto pramonė. Veikia archeologijos institutas, Kraštotyros muziejus. Dėl paminklų gausos ir jų istorinės reikšmės *Istoriniai Mcchetos paminklai* 1994 m. įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

Istorija
--------

Kuros ir Aragvio santaka
Ankstyviausios miesto liekanos datuojamos ~1000 m. pr. m. e. III a. pr. m. e. – V m. e. a. Mccheta buvo Iberijos karalystės sostinė. Čia 317 m. krikščionybė buvo paskelbta valstybine religija. Vachtango I Gorgasalio sūnus Dačis perkėlė sostinę į lengviau apginamą Tbilisį, tačiau Mccheta išliko religiniu centru. Gruzijos karalių karūnacijos ir laidojimai vykdavo Mcchetoje iki karalystės galo XIX a. Mccheta tebėra Gruzijos stačiatikių bažnyčios centru.

Architektūra
------------

Išliko antikinio (X a. pr. m. e.) Samtavrės nekropolio liekanos, kurį sudaro kupolinė IV a. bažnyčia, XI a. Samtavrės bažnyčia, vieuolyno pastatai. Vieni svarbiausių Mcchetos paminklų yra XI a. pr. Sveticchovelio katedra, Melchizedeko rūmai su vartais ir Džvario vienuolynas ir bažnyčia (VI a.). Jie turėjo įtakos viduramžių Kaukazo architektūros vystymuisi.

Mcchetoje taip pat yra Armaz Cichės tvirtovės (III a. pr. m. e.) ir akropolio liekanos. Bebris Cichės tvirtovė (XIV a.), Achalkalakuri vienuolynas, Kalaubani šv. Jurgio bažnyčia ir kiti istoriniai paminklai.

Sportas
-------

* FC Mcxeta Urioni (futbolo klubas),
* Centrinis stadionas.

Šaltiniai
---------

1. Cites & towns of Georgia
2. ↑  Cites & towns of Georgia
3. ↑  *Mccheta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 529-530 psl.


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Gruzijoje |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
~~Bagrato katedra~~ ir Gelačio vienuolynas (1994) · Mcchetos istoriniai paminklai (1994) · Aukštutinė Svanetija (1996) · Kolchidės drėgnieji miškai ir šlapynės (2021) | Gruzijos vėliavaGruzijos vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Gruzinų polifoninis dainavimas (2008) · Tradicinis senovės Gruzijos vyno gaminimas kvevryje (2013) · Gyva trijų gruzinų rašto sistemų kultūra (2016) · Čidaoba, gruzinų imtynės (2018) |

 |
*Kitos reikšmės – Sennemunė.*

| Sennemunė |
| --- |
| Vieta | Pagėgių sav. Lumpėnų sen. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,215 km² |
| Kranto linijos ilgis | 6,32 km |
| Kilmė | senvaginė |
| Įteka | Malūnkalnis, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | N-2, bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Sennemunė

  |
| **Koordinatės** |  55°6′6″ š. pl. 21°57′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10167°š. pl. 21.95389°r. ilg.﻿ / 55.10167; 21.95389Koordinatės: 55°6′6″ š. pl. 21°57′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.10167°š. pl. 21.95389°r. ilg.﻿ / 55.10167; 21.95389 |

**Sennemunė** (anksčiau **Senas Nemunas**) – ežeras vakarų Lietuvoje, Pagėgių savivaldybėje, Lumpėnų seniūnijoje, apie 6 km į vakarus nuo Lumpėnų. Ežero ilgis iš pietvakarių į pietryčius – 2,24 km, plotis – iki 0,14 km. Altitudė 5,3 m. Į šiaurę yra nutįsusi siaura 0,68 km ilgio įlanka, į kurią įteka Malūnkalnis. Ežero krantai žemi, rytinis ir pietrytinis krantai užpelkėję, apaugę krūmynais. Aplinkui plyti pievos ir dirbami laukai, telkšo keletas smulkių senvaginių ežerėlių. Pietvakariuose išteka N-2 upelis link Nemuno.

Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Šakininkų kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Rita Baltušytė** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. balandžio 26 d. (85 metai)Kaunas |
| Tėvai | Juozas BaltušisVanda Petrauskaitė-Juzėnienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Jurgis Algimantas Zaviša |
| Vaikai | Akvilė Zavišaitė |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė, rašytoja |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Rita Baltušytė** (g. 1938 m. balandžio 26 d. Kaune) – Lietuvos ir Australijos žurnalistė, redaktorė, rašytoja.

Biografija
----------

Pavardė gimimo metu – Rita Juzėnaitė. Tėvas – rašytojas Juozas Baltušis. Tėvams išsiskyrus, jos vardas ir pavardė pakeisti į Margaritą Baltušytę, vėliau – Rita Baltušytė. 1960 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo žurnalistės specialybę.

Nuo 1959 m. dirbo Lietuvos radijuje, nuo 1962 m. dienraščio „Sovetskaja Litva" literatūrinė darbuotoja, 1966–1971 m. telegramų agentūros ELTA budinčioji redaktorė, rajoninės spaudos skyriaus redaktorė, 1971–1979 m. žurnalo „Jaunimo gretos" skyriaus redaktorė. 

1981 m. išvyko į Australiją. 1985–1986 m. ir 2000–2001 m. savaitraščio „Mūsų pastogė" redaktorė. 1986–1993 m. radijo stoties „Amerikos balsas" lietuvių skyriaus laidų rengėja. Nuo 1994 m. laikraščio „Lietuvos rytas" korespondentė Australijoje.

Kūryba
------

Sukūrė apybraižų, humoreskų, reportažų, 1997 m. parengė knygą apie dukterį „Akvilė. Paveikslai, laiškai, atsiminimai"; 2010 m. sudarė knygą „Baltušis iš arti. Laiškai ir kt".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 55 psl.
2. ↑  Domas Šniukas. *Rita Baltušytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 586 psl.