recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vienas iš skaidresnių urvo kristalų, sveriantis 2,6 kg.
**Kristalų urvas** (isp. *Cueva de los Cristales*) – požeminis urvas Meksikoje, Čihuahua valstijoje, šalia Naikos miestelio, po Naikos kalnu. Urvas žymus savo milžiniškais ir gausiais selenito kristalais. Kai kurie kristalai yra didžiausi žinomi pasaulyje – iki 11 m ilgio, 55 t masės. Paties urvo ilgis 30 m, plotis 10 m. Kristalų urve labai aukšta temperatūra (iki 43 °C), o oro drėgnumas siekia 90-100 %, todėl be specialios įrangos urve įmanoma išgyventi apie pusę valandos.

Kristalų urvas pradėjo formuotis prieš 600 tūkst. metų. Dėl vulkaninio aktyvumo prieš 25 mln. metų magma veržėsi į žemės paviršių, į gruntą pateko mineralais prisotintas vanduo. Vėliau magmai atvėsus susidarė ertmės, kurias gaubė rūdos sluoksnis. Į urvus pateko lietaus vanduo, o iš kalcio sulfato pradėjo formuotis selenito kristalai. Tūkstantmečius urvas glūdėjo po vandeniu. Tačiau švino, cinko ir sidabro rūdų turtingame kalne pradėta gavyba, įkurta Naikos kasykla. Besikasant į kalno gelmes iš jo buvo išpumpuojamas vanduo, todėl ir Kristalų urvas buvo nusausintas. 2000 m. kalnakasiai broliai Chuanas ir Pedras Sančesai atrado šį urvą. Dabar vyksta intensyvūs tyrinėjimo darbai, kadangi netekę vandens kristalai keičia spalvą, yra.

Šaltiniai
---------

* Iliustruotasis mokslas, 2009 m. gegužė

Nuorodos
--------

* Urvo tyrinėjimo projektas *Naica*
**Sarasvatė** (skr. सरस्वती = IAST: *Sarasvatī*) – senovės arijų šventoji upė ir jos dievybė, vėliau – hinduizmo išminties, muzikos ir menų deivė, Brahmos žmona.

Vedose
------

*Pagrindinis straipsnis – Sarasvatė (Vedos)*.
Pavadinimas Sarasvatė yra būdvardinis vedinys nuo žodžio *saras* ir reiškia „sraunioji, vandeningoji" bei laikomas Avestoje sutinkamo vandenvardžio *Harahvaiti* atitikmeniu. Sarasvatė tapatinama su upe, tekėjusia šiaurės vakarų Indijoje.

Povedinėje mitologijoje
-----------------------

Hinduistinis Sarasvatės vaizdinys
Hinduistai tiki, kad Sarasvatė yra vedų motina.

Rytų Indijoje Sarasvatė laikoma Durgos dukra kartu su jos seserimi Lakšme ir jos broliais Ganeša ir Kartikėja 

Seniausiuose Vedų literatūros tekstuose Sarasvatė šlovinama kaip išminties įsikūnijimas. Jos garbinimą perėmė ir budizmo tradicija, kur ji laikoma Mandžušrio, arba išminties dievo, sutuoktine.

Puranos mums pasakoja, kad Sarasvatė apsireiškė ir kaip Brahmos žmona, ir kaip šventoji Sarasvatės upė. Kai ruošdamasis kurti visatą Brahma pateko į aklavietę jam padėjo būtent Motina Sarasvatė. Ji davė jam gayatri mantrą ir pasakė, kad medituojant į ją išsipildys visi jo troškimai. Kaip jau pasakojome praeitame skyriuje, Brahma paklausė Sarasvatės patarimo, ir taip gimė materiali kūrinija.

Sarasvatė vaizduojama apsirengusi dailia ir elegantiška mantija, sėdinti balto lotoso žiede. Rankose ji laiko mokslą simbolizuojančią knygą, japos karolius (jų paskirtis panaši į rožančiaus Vakarų tradicijoje − jais skaičiuojamos kartojamos mantros, maldos) ir vyną − tradicinį Indijos styginį muzikos instrumentą.

Išnašos
-------

1. ↑  „Sarasvati Origine".
2. ↑  Мифы народов мира. *Сарасвати* , В. Н. Топоров – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
3. ↑  Sunil Sehgal (1999); Encyclopaedia of Hinduism, p. 1214; Sarup & Sons, ISBN 81-7625-064-3, 9788176250641
4. ↑  Kinsley, David (1988). *Hindu Goddesses: Vision of the Divine Feminine in the Hindu Religious Traditions.* University of California Press. ISBN 0-520-06339-2. p. 95.
5. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-24 iš Wayback Machine projekto. Indų pusdieviai
6. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-24 iš Wayback Machine projekto. Indų pusdieviai
7. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-24 iš Wayback Machine projekto. Indų pusdieviai
|  |
| --- |
| Giannis Karagiannis  gr. Γιάννης Καραγιάννης |
|  
Giannis Karagiannis 2015 m. |
| Biografija |
| Dar žinomas | John Karayiannis |
| Gimė | 1995 m. (~28 metai)  Limasolis, Kipro vėliava Kipras |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkas, dainų autorius |

**Giannis Karagiannis** (gr. Γιάννης Καραγιάννης; g. 1995 m. Limasolyje) – Kipro dainininkas ir dainų autorius.

Biografija
----------

Dainininkas ir dainų autorius gimė 1995 metais Limasolyje, mieste pietinėje Kipro pakrantėje. Muzika bei kūryba vaikiną lydi nuo šešerių. Atlikėjas yra daugelio Kipro talentų konkursų laimėtojas. 2007 ir 2008 metais Giannis dalyvavo nacionalinėje Kipro atrankoje į vaikų „Euroviziją", tačiau pergalės abu kartus iškovoti nepavyko.

2015 m. vasario mėn. atlikėjas su daina „One Thing I Should Have Done" laimėjo Kipro nacionalinį finalą „Eurovision Song Project", kur iškovojo kelialapį į 2015 m. Eurovizijos dainų konkursą Vienoje, Austrijoje. Konkursinį kūrinį *One Thing I Should Have Done* sukūrė kompozitorius Mike Connaris.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Cyprus selects Giannis Karagiannis for Eurovision 2015!" (anglų). escreporter.com. 2015-02-02.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Giannis Karagiannis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Daina *One Thing I Should Have Done*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Despina Olympiou  *„An me thimasai"*** |  **Kipro atstovas Eurovizijoje**2015 | Po to:**Minus One** |
| **Suillus grevillei** |
| --- |
| Grakštusis kazlėkas (*Suillus grevillei*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Kazlėkas  *( Suillus)* |
| Rūšis: | Grakštusis kazlėkas  *( Suillus grevillei)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Grakštusis kazlėkas** (lot. *Suillus grevillei*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, kazlėkų (*Suillus*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Parkai, skverai, miškai, tik po maumedžiais.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Vaisiakūniai geltonai oranžinės spalvos.

Vaisiakūniai dideli, gražūs. Kepurėlė užauga iki 10 cm skersmens, geltonai rudos, oranžiškai geltonos arba raudonai rudos spalvos, gleivėta. Vamzdeliai geltoni. Kotas kepurėlės spalvos, su geltonu žiedu. Trama geltona, minkšta, švelnaus kvapo ir skonio, spalvos nekeičia. Sporos 7–11×3–4 μm.

**Būdingi požymiai:** kotas su geltonu žiedu, trama įpjauta spalvos nekeičia.

Auga pavieniui arba grupelėmis, tik po maumedžiais. Valgomas, puikus, neretas. Šio grybo savybėmis domisi medikai.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 72 psl.

Nuorodos
--------

* Grakščiojo kazlėko nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Grakštusis kazlėkas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Medaliai |
| --- |
| Kristian BlummenfeltKristian Blummenfelt |
| Vyrų triatlonas |
| **Atstovaujant: Norvegijos vėliava Norvegija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Triatlonas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2017 Roterdamas | Triatlonas |
| Europos čempionatas |
| **Bronza** | 2015 Ženeva | Triatlonas |

**Kristian Blummenfelt** (g. 1994 m. vasario 14 d. Bergene) – Norvegijos triatlono sportininkas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

2015 m. Blummenfelt laimėjo savo pirmąjį medalį tarptautinėse triatlono varžybose - bronza Europos čempionate. 2016 m. pasaulio taurės etape Jokahomoje užėmė trečią vietą ir pirmą kartą lipo ant prizininkų pakylos.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Blummenfelt vyrų triatlono varžybose užėmė 13-ą vietą. 2017 m. sportininkas laimėjo keturias prizine vietas pasaulio taurės etapuose ir bronzą pasaulio čempionate. 

2019 m. Blummenfelt pirmą kartą laimėjo pasaulio taurės etapą Lozanoje.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse norvegas pirmą kartą tapo olimpiniu čempionu. Tai pirmasis šalies olimpinis aukso medalis triatlono varžybose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 31 d.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTriatlono olimpiniai čempionai vyrų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2000:  Simon Whitfield (CAN)
* 2004:  Hamish Carter (NZL)
* 2008:  Jan Frodeno (GER)
* 2012:  Alistair Brownlee (GBR)
* 2016:  Alistair Brownlee (GBR)
* 2020:  Kristian Blummenfelt (NOR)
 |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cucurbita pepo** |
| --- |
| Paprastasis moliūgas (*Cucurbita pepo*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Moliūginiai  *( Cucurbitaceae)* |
| Gentis: | Moliūgas  *( Cucurbita)* |
| Gentis: | Paprastasis moliūgas  *( Cucurbita pepo)* |

 |

**Paprastasis moliūgas** (*Cucurbita pepo*) – vienmetis žolinis moliūginių (*Cucurbitaceae*) šeimos augalas.

Stiebas ilgas šliaužiantis, laipiojantis arba trumpas, plaukuotas; lapai dideli, šiurkštūs; žiedai dideli, geltoni; vaisiai dideli, pailgos formos.

Auginamas daržuose, žydi birželio-rugsėjo mėnesiais.

**Paprastasis moliūgas** yra vienas iš seniausiai auginamų kultūrinių augalų. Šiai rūšiai priklauso daugybė veislių, kurias galima sugrupuoti į šias pagrindines grupes:
cukinija (C. pepo var. cylindrica),
agurotis (C. pepo var. fastigata),
patisonas (C. pepo var. clypeata),
paprastojo moliūgo tipinis varietetas (C. pepo var. pepo),
"gilės" tipo moliūgai (C. pepo var. turbinata) 
ir kt. 

Moliūgo minkštime yra daug cukraus, baltyminių medžiagų, organinių rūgščių, vitaminų, mineralinių medžiagų. Sėklose riebalinis aliejus sudaro 20-50 %. Minkštimas vartojamas kaip dietinis produktas gydant cukraligę; gerina žarnyno darbą; taip pat kaip šlapimą varanti priemonė, naudingas sergant anemija, gelta, nutukimu. Sergant virškinamojo trakto ligomis vartojamos šviežios sultys. Sėklomis varomos kirmėlės. Moliūgo minkštimu taip pat gydomi nudegimai, pažeista oda.

Maistui moliūgas vartojamas virtas, keptas ar garintas. Kadangi moliūgas turi daug fluoro, pastoviai jį vartojant sumažėja karieso pavojus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Anopheles maculipennis** |
| --- |
| {{{caption}}} |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Dvisparniai  *( Diptera)* |
| Pobūris: | Uodiniai dvisparniai  *( Nematocera)* |
| Šeima: | Tikrieji uodai  *( Culicidae)* |
| Gentis: | Maliariniai uodai  *( Anopheles)* |
| Rūšis: | Paprastasis maliarinis uodas  *( Anopheles maculipennis)* |

 |
| Binomas |
| ***Anopheles maculipennis***Meigen, 1818 |

**Paprastasis maliarinis uodas** (*Anopheles maculipennis*) – tikrųjų uodų (*Culicidae*) šeimai priklausanti vabzdžių rūšis, paplitusi tropinėse, subtropinėse, kartais ir vidutinių platumų srityse.

Kūno ilgis iki 6-8 mm. Paprastasis maliarinis uodas kitaip nei paprastasis uodas, tupi ne nuleidęs, o pakėlęs pilvelį. Patelės minta žinduolių (žmonių, galvijų, arklių) krauju. Lervas veda stovinčio vandens telkiniuose (~150-340 kiaušinėlių). Lėliukės stadijoje išbūna 3-4 dienas.

Lietuvoje apyretis. Maliarijos neperneša, nes čia vystytis per žema temperatūra.
| **Brassica rapa var. perviridis** |
| --- |
| Komacuna |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Bastutiniai  *( Brassicaceae)* |
| Gentis: | Bastutis  *( Brassica)* |
| Rūšis: | Paprastasis bastutis  *( Brassica rapa)* |
| Varietetas: | Komacuna  *(Brassica rapa var. perviridis)* |

 |

**Komacuna** arba ***tamsusis kopūstas*** (lot. *Brassica rapa var. perviridis*, jap. 小松菜 = *komatsuna*) – bastutinių šeimos lapinė daržovė, populiari Japonijoje. Lapai naudojami salotoms, troškiniuose, sriubose, marinuojami. Kartais maistui naudojami ir žiedynai. Skonis primena špinatus ir kopūstus.

Auginama saulėtoje vietoje, nereikli. Gali būti sėjama įvairiu metu, tačiau prastai auga esant aukštai temperatūrai. Iš vienos šaknies išauga keletas tamsiai žalių, iki 30 cm ilgio lapų. Juos nuskynus, atauga nauji. Lapai tinkami maistui viso augimo laikotarpiu.

Komacuna yra geras vitaminų C, A bei kalcio, magnio šaltinis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Caroline Foley. *The A-Z of Allotment Vegetables*. New Holland Publishers, 2006, p. 52
2. ↑  Mustard spinach, (tendergreen), raw, Nutritiondata.com
| Komandante Luis Piedra Buena*Comandante Luis Piedra Buena* |
| --- |
| 

Komandante Luis Piedra BuenaKomandante Luis Piedra Buena

49°59′0″ p. pl. 68°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.98333°š. pl. 68.90000°r. ilg.﻿ / 49.98333; 68.90000﻿ (Komandante Luis Piedra Buena)Koordinatės: 49°59′0″ p. pl. 68°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.98333°š. pl. 68.90000°r. ilg.﻿ / 49.98333; 68.90000﻿ (Komandante Luis Piedra Buena) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Korpe Aikės departamentas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 3 340  |
| **Altitudė** | 9 m |

**Komandante Luis Piedra Buena** (isp. *Comandante Luis Piedra Buena*) – gyvenvietė Argentinoje, Santa Kruso provincijoje, *Corpe Aike* departamente, apie 10 km į vakarus nuo Puerto Santa Kruso miesto, prie Santa Kruso upės. 3,3 tūkst. gyventojų.

Svarbus transporto mazgas. Keliai į Puerto Santa Krusą, Tres Lagosą, Rio Galjegosą, Puerto San Chuljaną. Mieste yra ilgiausias tiltas Patagonijoje (ant Santa Kruso upės). Upėje, priešais miestą yra *Pavon* sala. Šioje saloje 1859 m. gyveno komandoras Luis Piedra Buena. Jo vardu pavadintas miestas.

Mieste gausu parkų, kanalų, tvenkinių. Muziejus. Nedidelis zoologijos sodas.

Nuorodos
--------

* Turistinė apžvalga
|  Komančiai |
| --- |
| Komančis prie žirgo (1892 m.)Komančis prie žirgo (1892 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~6000 (kilmės: >15 tūkst.) |
| Populiacija šalyse | JAV (Oklahomos vėliava Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, komančių |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė, tradicinis tikėjimas |
| Giminingos etninės grupės | šošonai, timbišai, kavajisai, monai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Komančiai |

**Komančiai** (angl. *Comanche*, sav. *Nʉmʉnʉʉ*) – Šiaurės Amerikos indėnų tauta, seniau gyvenusi JAV pietinėje dalyje – Komančerijoje (dab. Teksaso, Naujosios Meksikos, Kolorado, Kanzaso, Oklahomos dalyse). Dabar gyvena rezervacijoje Oklahomos valstijos pietvakariuose. XX a. pab. populiaciją sudarė apie 6000 žmonių (komančių genčiai save priskiria 15 tūkst. žmonių). Komančiai priklauso Didžiųjų Lygumų indėnų tradicijai. Kalba komančių (nykstanti, priklauso jutų-actekų šeimai, susidarė iš šošonų tarmės) ir anglų kalbomis. Tikintieji – krikščionys protestantai (evangelikai reformatai), indėnų bažnyčios nariai, praktikuojantys tradicinį tikėjimą.

Istorija
--------

Komančiai XVII a. pab.–XVIII a. pr. atsiskyrė nuo šošonų ir iš Uolinių kalnų priekalnių persikėlė į Didžiąsias lygumas prie aukštutinės Pleito upės. XVIII a. viduryje jie dakotų buvo išstumti į pietus nuo Arkanzaso upės. XIX a. vertėsi arklių nuvarymu, prekyba, gebėjo išjodinėti sulaukėjusius arklius. Dėl raupų, choleros protrūkių populiacija sumažėjo nuo ~20 tūkst. iki kelių tūkst. Iki 1867 m. perkelti į rezervacijas Oklahomos valstijoje.

Kultūra
-------

Nuo seno komančiai buvo medžiotojai-rankiotojai, jų pagrindiniai medžiojami gyvūnai buvo bizonai. XVIII a. atsiradus arkliams jų žemėse, pradėjo medžiokles raitomis. Nuo XIX a. pab. susėslėjo – verčiasi gyvulininkyste (daugiausia augina galvijus), žemdirbyste, dalis dirba samdomais žemės ūkio darbininkais, verčiasi žemės nuoma baltaodžiams amerikiečiams. Turi išvystytą tekstilės amatą, papuošalų gamybą (iš karoliukų, plunksnų, audinių), krepšių gamybą, medžio drožybą. Tradicinis būstas – laikina palapinė tipi.

Paprastai gyveno klajoklių bendruomenėmis, kurias sudarydavo nuo 40–50 iki kelių šimtų žmonių. Socialinei sanklodai būdinga didžioji patrilinijinė šeima, poliginija. Gentį valdo bendruomenių vadų susirinkimas. Būta karių hierarchijos. XVIII a.–XIX a. pr. buvo susidariusios 3, vėliau – 7 (ir daugiau) komančių grupės.

Dvasinis gyvenimas
------------------

Komančių tikėjimas įvardijamas kaip animistinis. XIX a. II pusėje paplito Saulės ir dvasių šokiai. Būdingi bendruomeniniai ritualai (pypkės rūkymas, bizonų medžioklės šokis), sporto varžytuvės (raitelių lenktynės, šaudymas iš lanko).

* Komančių portretaiKomančių portretai
* Komančis, dirbęs pranešimų kodotuoju per II pasaulinį karąKomančis, dirbęs pranešimų kodotuoju per II pasaulinį karą
* Bizonų medžioklė, XIX a. piešinysBizonų medžioklė, XIX a. piešinys
* Komančių tipiKomančių tipi

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Komančiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**P**artido de la **R**evoliución **D**emocratica.
**Meksikos demokratinės revoliucijos partija**, (**PRD**, isp.:*Partido de la Revoliución Democratica*) – viena iš trijų didžiausių Meksikos politinių partijų.

Įkurta 1989 m. kovo 18 d. susijungus *Meksikos socialistų partijai* ir 1987 m. spalio 14 d, rinkimuose kandidatu į prezidentus Kuautemoką Kardeną Solorzaną iškėlusiai *Meksikos revoliucijos tikrajai partijai*. Šis aljansas 1989 m. gegužės 5 d. taip pat sujungė *Darbininkų sąjungą*, *Žemės ūkio ir kaimo darbininkų nepriklausomąjį centrą*, *Emiliano Zapatos liaudies revoliucinę sąjungą*, *Judėjimą už socializmą* ir kitas jėgas, pasivadinusias **Nacionaliniu demokratiniu frontu**.

SI narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d.

Politinė kova
-------------

1990 m. Nacionaliniame kongrese Chikilpane buvo priimta *Principų deklaracija*, programa ir statutas. Vykdomojo komiteto pirmininku buvo išrinktas K. Kardenas.

1991 m. parlamento rinkimuose PRD gavo 8 % balsų ir 41 mandatą, o 1997 m. padidino savo deputatų skaičių iki 125 ir tapo antrąja partija parlamente. 1998 m. PRD atstovai buvo išrinkti Zajateko ir Tlakskalos gubernatoriais.

2000 m. rinkimuose laimėjo 15 iš 128 vietų Senate.

2001 m. Mičoakano gubernatoriumi tapo Lazaras Kardenas Batelis, o partija gavo daugumą 66 iš 113 regioninių savivaldybių.

2003 m. parlamento rinkimuose gavo 96 vietas iš 500 Meksikos parlamento Deputatų rūmų vietų ir daugumą 13-oje iš 16 federalinių apygardų.

2004 m. keli partijos lyderiai buvo pastebėti Las Vegas lošiantys iš stambių sumų ir tai šiek tiek pakenkė partijos įvaizdžiui, tačiau 2006 m. prezidento rinkimuose vienu iš favoritų laikomas Meksiko miesto meras Andresas Manuelis Lopesas Obradoras.

Pirmininkai
-----------

* 1989 m. – Kuautemokas Kardenas,
* 1996 m. – Andresas Manuelis Lopesas Obradoras,
* 2003 m. – Leonelis Godojus Rangelis.
* 2004 m. – Vicente Foksas Kesada

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **† Mammuthus** |
| --- |
| Mammuthus trogontherii† Stepinis mamutas *Mammuthus trogontherii* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Straubliniai  *( Proboscidea)* |
| Šeima: | Drambliniai  *( Elephantidae)* |
| Pošeimis: | Drambliai  *( Elephantinae)* |
| Gentis: | Mamutas  *( Mammuthus)* |

 |
| Binomas |
| ***Mammuthus***Brookes, 1828 |
| **Sinonimai** |
| * *Archidiskodon* Pohling, 1888
* *Mammonteus*
* *Parelephas* Osborn, 1924
 |
| **Rūšys** |
| * † *Mammuthus africanavus*
* † *Mammuthus columbi*
* † *Mammuthus creticus*
* † *Mammuthus exilis*
* † *Mammuthus lamarmorai*
* † *Mammuthus meridionalis*
* † *Mammuthus primigenius*
* † *Mammuthus rumanus*
* † *Mammuthus subplanifrons*
* † *Mammuthus trogontherii*
 |

**Mamutas** (*Mammuthus*) – straublinių (*Proboscidea*) būrio, dramblinių (*Elephantidae*) šeimos išnykusi žinduolių gentis.

Vėlyvojo paleolito žmonės medžiojo mamutus, maitinosi jų mėsa, odą ir kaulus naudojo kaip statybinę medžiagą, gamino darbo įrankius, šildydavosi kūrendami riebalus.

Evoliucijos istorija
--------------------

Mamutų genties rūšių dydžio palyginimas. Paskutinė egzistavusi mamutų genties rūšis – vilnoninis mamutas (*Mammuthus primigenius*) pavaizduotas raudonai
Vilnoninio mamuto rekonstrukcijos modelis Viktorijos miesto Karališkame Britų Kolumbijos muziejuje (Kanada)
Pirmasis mamutų genties atstovas – Pietų Afrikos mamutas (*Mammuthus subplanifrons*) pasirodė maždaug prieš 5 milijonus metų plioceno epochoje. Jie gyveno Pietų ir Rytų Afrikoje. Šios rūšies mamutų protėviai pamažu plito šiaurės kryptimi apgyvendindami naujus regionus, bei laiko ir evoliucijos tėkmėje virsdami į atskiras rūšis. Kuomet jau buvo išplitę beveik visoje Eurazijoje, Šiaurės Amerikos žemyne išplito mažiausiai prieš 600 tūkstančius metų. Paskutinė mamutų genties rūšis vilnoninis mamutas (*Mammuthus primigenius*) ėmė vystytis iš stepinio mamuto (*Mammuthus trogontherii*) maždaug prieš 800 tūkstančių metų Rytų Azijoje, ir kaip atskira rūšis galutinai susiformavo maždaug prieš 400 tūkstančius metų. Paskutiniai vilnoniniai mamutai dar buvo išlikę Rusijos tolimos šiaurės Vrangelio saloje Holoceno epochoje prieš 3700–4000 metų, kuomet Senovės Egipte dar buvo statoma Cheopso piramidė. Jų populiacijos išnykimo priežastis – įvaisa.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mamutas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  nature.com / The fascinating and terrifying worlds beneath our feet by Huw Lewis-Jones | 07 May 2019
2. ↑  forbes.com / Genetic Research Suggests The Last Mammoths On Earth Were A Sick And Dying Breed, by David Bressan | Feb 17, 2020
3. ↑  lenta.ru / Раскрыта тайна исчезновения последних мамонтов | 10 февраля 2020

Nuorodos
--------

* youtube.com / The last of the mammoths. Natural History Museum | 29 Aug 2014
* youtube.com / Should Scientists Bring Back Mammoths?, Channel 4 Documentary | 8 Sep 2019
* discovermagazine.com / Can We Bring Back Mammoths From Extinction? Probably Not — Here’s Why. By Riley Black | March 9, 2020
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Callitrichaceae** |
| --- |
| Pavasarinė praujenė (Callitriche palustris)Pavasarinė praujenė(*Callitriche palustris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Praujeniniai  *( Callitrichaceae)* |

 |

**Praujeniniai** (*Callitrichaceae*) – augalų šeima, kuriai priklauso žoliniai vandens bei šlapių vietų augalai su gausiai išsišakojusiu liaunu, stačiu arba šliaužiančiu stiebu. Lapai maži, priešiniai. Žiedai smulkūs. Vaisiai – riešutėliai.

Auga gėluose vandenyse, iki 2 m gylio. Lietuvoje aptinkamas smulkiuose vandens telkiniuose: grioviuose, kūdrose, tvenkiniuose, upeliuose, drėgnoje žemėje. Apdulkinami vandens ir vėjo. Vaisius išplatina vanduo ir vandens paukščiai. Gerai dauginasi ir vegetatyviniu būdu. Tankiuose praujenių sąžalynuose randa puikų prieglobstį žuvys ir jų jaunikliai. Beveik visos praujenių rūšys gerai auga akvariumuose ir auginamos juose kaip dekoratyviniai augalai.

Pasaulyje tik viena **praujenių** (*Callitriche*) gentis ir apie 25 rūšys. Dabar ši šeima jungiama į gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimą. Lietuvoje auga 5 praujenių rūšys:

* Įvairioji praujenė (*Callitriche cophocarpa*)
* Kabliuotoji praujenė (*Callitriche hamulata*)
* Rudeninė praujenė (*Callitriche hermaphroditica*). Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.
* Pavasarineė praujenė (*Callitriche palustris*). **Pav.**
* Tvenkininė praujenė (*Callitriche stagnalis*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **ŠKAS aviacijos kulkosvaidis** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | aviacinis kulkosvaidis |
| **Variantai** | UltraŠKAS |
| **Konstruktorius** | Borisas ŠpitalnisIrinarchas Komarickis |
| **Šalis** | TSRS vėliava TSRS |
| **Sukurtas** | 1930 m. |
| **Gamintas** | nuo 1932 m. |
| **Naudotas** | 1932–1945 m. |
| **Kalibras, mm** | 7,62 mm |
| **Šovinys, mm** | 7,62×54 mm R |
| **Šaudymo sparta, n/min.** | 1500 |
| **Svoris, kg** | 10,5 kg |
| **Pradinis greitis, m/s** | 775 |
| **Mechanizmas** | automatinis (dujinis) |
| **Dėtuvė** | Šovinių juosta |

**ŠKAS kulkosvaidis** (rus. *ШКАС; Шпитальный, Комарицкий, Авиационный, Скорострельный* 'Špitalnis, Komarickis, aviacinis, sparčiašaudis; angl. *ShKAS*) – 7,62 mm aviacinis kulkosvaidis, naudotas nuo 1930 m. ir per II pasaulinį karą. Šis ginklas naudotas kaip pagrindinis sovietų naikintuvuose bei bombonešiuose.

Sukūrimas
---------

Turelinis kulkosvaidžio ŠKAS variantas
Specialus šovinys, gamintas šaudyti ŠKAS’ais
1930 m. Borisas Špitalnis, ką tik baigęs universitetą (aviacijos inžineriją) jaunuolis, sugalvojo sukonstruoti greitašaudį ginklą. Projektas bei idėja patiko institutui, kuriame jis dirbo (automobilių bei automobilių variklių institute), tad jam padėti priskyrė patyrusį ginklų konstruktorių I. A. Komarickį. Ginkle panaudota daug drąsių idėjų, o pats ginklas tapo vienu pirmųjų išskirtinai aviacijai pritaikytų ginklų.

1932 m. pristatytas galutinis variantas, praėjo komisijos bandymus ir spalio 11 d. priimtas naudojimui karo lėktuvuose.

Modifikacija
------------

UltraŠKAS – 1937 m. pristatyta versija galinti šaudyti itin sparčiai, 50 šūvių per sekundę ir iki 1500 per minutę.
**Domestikacija** (lot. *domesticus*; naminis) – laukinių gyvūnų, paukščių, žuvų prijaukinimas, naujų veislių išvedimas bei jų dirbtinis perkilnojimas į kitas ekosistemas, kurių rūšinėje sudėtyje jų anksčiau nebuvo. Domestikacijos apibrėžimas taip pat apima augalų, vabzdžių domestikaciją.

Žemaitukai – viena seniausių naminių arklių (*Equus ferus caballus*) veislių Europoje, žinoma jau nuo VI–VII amžiaus, išvesta Lietuvos teritorijoje.
Didžioji dauguma gyvūnų, kurie buvo tinkami maistui (mėsai, pienui, kiaušiniams), odai, kelionėms, darbui (traukiamieji ir nešuliniai gyvuliai) ar turėjo kitos reikšmės žmogui buvo prijaukinti Azijoje. Šuo, pirmasis žmogaus prijaukintas gyvūnas, buvo prijaukintas prieš 15 tūkst. m. kiaulė, avis, ožka, karvė, katė – prieš 10 tūkst. m. višta – prieš 8 tūkst. m. arklys, vienkupris kupranugaris, azijinis buivolas – prieš 5 tūkst. m. Kiek vėliau – dvikupris kupranugaris, jakas. Afrikoje prieš 4,5 tūkst. m. prijaukinti asilai. Pietų Amerikoje prieš 6 tūkst. metų prijaukintos lamos ir alpakos, o Šiaurės Amerikoje prieš 3,7 tūkst. m. – kalakutai. Tiek jakas, tiek indijinis dramblys, tiek medžiokliniai ir kt. paukščiai yra santykinai nepažaboti – afrikinis ir amerikinis stručiai, daugelis medžioklėje panaudojamų dieninių plėšriųjų paukščių (vanagai, sakalai, ereliai), padedančių žvejoti Pietryčių Azijos regiono žvejams (kormoranai).

Lietuvoje yra išvestos kelios naminių gyvulių veislės pripažintos nacionaliniu materialiosios kultūros paveldu. Tarp jų Žemaitukai ir Stambieji žemaitukai.

Taip pat skaityti
-----------------

* Naminiai gyvūnai
* Gyvūnų globa
* Naminių gyvūnų sąrašas
* Naminių gyvūnų lietuviškos veislės

Literatūra
----------

* Sinkevičius S. Globalioji ekologija, Vilnius, 2012 m. Vilniaus universitetas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  mokslolietuva.lt / Lietuvių žirgai, šuoliuojantys tautos istorijoje, 2016 liepos 7
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Dominas** (lot. *dominus* 'šeimininkas, savininkas') – Romos respublikos valdovas. Šis titulas, analogiškas graikiškam valdovo titului *tironas* (gr. τύραννος, turannos), buvo nepriimtinas ankstyvojo principato laikais, o vėliau, valdant imperatoriui Diokletianui, tapo oficialiu titulu. To meto senovės Romos (284–476 m.) politinė santvarka imta vadinti dominatu.

Viduramžiais lotyniškas terminas *dominus* buvo ekvivalentiškas titului pranc. *sieur* ('siras') ir reiškė:

* feodalą aukščiausią ar tarpinį (angl. *mesne*) valdovą. Šios vartosenos atvejis yra moteriškas titulas *domina*.
* dvasininką. Tai buvo įprastinis prefiksas pavadinant kleboną laikais iki Reformacijos.

Akademinėje sferoje titulu *dominus* kreipdavosi į menų bakalaurą (lot. *artium baccalaureus*). *Dominus* taip iki šiol vartojamas Kembridžo universitete ir kai kuriuose kituose universitetuose.

Sutrumpinta forma *dom*
-----------------------

Sutrumpinta forma *dom* iki šiol vartojama kaip pagarbos prefiksas pavadinant Romos Katalikų bažnyčios dvasininkus, ypač benediktinų ir kitų religinių ordinų narius.

Portugalijoje ir anksčiau Brazilijoje *dom* buvo pagarbumo kreipinys, kurį naudodavo karališkojo kraujo asmenys ir asmenys, kuriems tokią teisę suteikdavo monarchas.

Titulo *dom* variantas yra *donas* (*don*).
| **Domenikas Fontanait. *Domenico Fontana*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1543 m.Melidė, dab. Šveicarija |
| Mirė | 1607 m. birželio 28 d. (~64 metai)Neapolis |
| Tautybė | Italas |
|  |
| Veikla | architektas, inžinierius |
|  |
|  **Vikiteka** | Domenico Fontana |

**Domenikas Fontana** (it. *Domenico Fontana*, 1543 m. Melidė, Tičinas – 1607 m. birželio 28 d. Neapolis) – italų vėlyvojo renesanso architektas ir inžinierius, kilęs iš itališkai kalbančios Šveicarijos.

Biografija
----------

Domenikas Fontana gimė 1543 m. Melidės kaime Tičine prie Lugano ežero, itališkai kalbančioje Šveicarijoje, tuomet Milano hercogystėje. 1563 m. D. Fontana persikėlė į Romą, paminėtas dirbantis stiukoistu *Santa Maria in Vallicella* bažnyčioje. Po to dirbo kardinolui Montalto (būsimasis popiežius Sikstas V). Kardinolui jis suprojektavo vilą Kvirinalo kalvoje (sunaikinta) ir koplyčią Šv. Marijos Didžiojoje bažnyčioje (Siksto koplyčia, 1585). 1585-86 m. Domenikas Fontana išgarsėjo pastatęs raudono granito obeliską iš *Circus Gai et Neronis* (originaliai iš Sen. Egipto Aleksandrijos) Šv. Petro aikštės viduryje. Vėliau jis pastatė antikinius obeliskus prie Šv. Marijos Didžiosios bažnyčios (1587), Šv. Jono Laterano bazilikos (1587–88) ir *Piazza del Pòpolo* aikštėje (1589). Tarp kitų Domeniko Fontanos statinių: Laterano rūmai (1585–89), Vatikano biblioteka (1587–90). Jis prižiūrėjo Šv. Petro bazilikos kupolo statybas, vadovaujamas Džakomo dela Portos (1588–1590). D. Fontana, užsakytas popiežiaus Siksto V, daug dirbo ties Romos miesto planais, sukūrė *Via Felice* gatvę (1585–1589).

1592 m. D. Fontana buvo apkaltintas neteisingu visuomenės lėšų naudojimu ir jį iš visų postų pašalino popiežius Klemensas VIII. 1593 m. Domenikas Fontana persikėlė į Neapolį, ėjo karališkojo inžinieriaus pareigas pas Mirandos grafą. Neapolyje pagrindiniu jo projektu buvo Neapolio karališkūjų rūmų statybos (1600–1602). D. Fontana mirė 1607 m. birželio 28 d. Neapolyje. Palaidotas *Sant'Anna dei Lombardi* bažnyčioje. Jo biografiją 1642 m. publikavo Džovanis Baljonė, 1672 m. − Džovanis Pjetras Beloris.

Darbų galerija
--------------

* Siksto koplyčios kupolas iš vidinės pusės, Didžioji Švč. Marijos bazilika, Roma Siksto koplyčios kupolas iš vidinės pusės, Didžioji Švč. Marijos bazilika, Roma
* Acqua Felice arba Mozės fontanas (D. Fontanos dizainas), Roma *Acqua Felice* arba Mozės fontanas (D. Fontanos dizainas), Roma
* Neptūno fontanas (D. Fontanos dizainas), Neapolis Neptūno fontanas (D. Fontanos dizainas), Neapolis
* Neapolio karališkieji rūmai Neapolio karališkieji rūmai

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Domenico Fontana** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica
* treccani.it
* Oxford Index[neveikianti nuoroda]
| **Domicelė Mikalauskaitė** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. lapkričio 25 d. (99 metai)Sobuva, Jiezno valsčius |
|  |
| Veikla | fiziologė ir biochemikė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Domicelė Mikalauskaitė** (1923 m. lapkričio 25 d. Sobuva, Jiezno valsčius) – Lietuvos fiziologė ir biochemikė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1947 m. baigė Vilniaus universitetą. 1966 m. biologijos mokslų daktarė.

1945–1993 m. dirbo Vilniaus universitete, 1967–1988 m. VU MF Fiziologijos ir biochemijos katedros vedėja, 1975–1991 m. vadovavo savo iniciatyva įkurtai „Žmogaus racionalios mitybos laboratorijai". Nuo 1989 m. – profesorė. 1954–1962 m. Higienos instituto skyriaus vedėja. 1983 m. įkūrė Respublikinį mitybos problemų centrą (nuo 1991 m. Mitybos centras) ir iki 1991 m. jam vadovavo.

Parengė 3 programas Lietuvos gyventojų sveikai mitybai organizuoti. 1978–1992 m. Medicininės mitybos problemų mokslinės tarybos prie TSRS Medicinos mokslų akademijos prezidiumo narė. Tyrė askorbo rūgšties įtaką kraujo baltymų apykaitai, patobulino nustatymo metodus – askorbo rūgšties kraujo plazmoje, liekamojo azoto audiniuose. Paskelbė daugiau kaip 300 mokslinių darbų.

Bibliografija
-------------

* Sveika mityba (1960 m.
* Mityba (1986 m. antrasis leidimas – 1996 m.)
* Profilaktinė mityba (2003 m.)
* Fiziologija, vadovėlis, su kitais 1978 m.
* Kraujo sistemos fiziologija, vadovėlis, su kitais, 1989 m.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. – LTSR valstybinė premija, su kitais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Domicelė Mikalauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 76 psl.
| Vilijampolės žydų kapinės |
| --- |
| Paminklinis akmuo su dvikalbiu įrašu kapinių teritorijoje |
| 

Vilijampolės žydų kapinėsVilijampolės žydų kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°54′39″š. pl. 23°52′20″r. ilg.﻿ / ﻿54.910738°š. pl. 23.872141°r. ilg.﻿ / 54.910738; 23.872141Koordinatės: 54°54′39″š. pl. 23°52′20″r. ilg.﻿ / ﻿54.910738°š. pl. 23.872141°r. ilg.﻿ / 54.910738; 23.872141 |

 |
| Vieta | Kauno miesto savivaldybė |
| Seniūnija | Vilijampolės seniūnija |
| Plotas | 0,7 ha |
| Naudotas | įkurtos XVIII a. pr. |

**Vilijampolės žydų kapinės** – neveikiančios, vienos seniausių žydų kapinių Vilijampolėje, Kaune. Kapinės išsidėsčiusios kvartale ties Kalnų ir Lopšelio gatvių sankirta, šalia – Klinikų filialas Vaikų reabilitacijos ligoninė „Lopšelis", medžiais apaugęs kalno šlaitas, privatūs sodybiniai namai. Kapinių užimamas plotas – apie 0,7 ha, įkurtos XVIII a. pr. Nuo Tilžės gatvės kelią link jų rodo informacinė rodyklė.

Istorija
--------

Paminklas holokausto aukoms atminti
Kaune žydų ėmė gausėti XVII a. pabaigoje, tačiau iki XVIII a. vidurio jie buvo pavaldūs Gardino žydų bendruomenei. Ilgainiui, dėl prastėjančių miesto valdžios ir žydų santykių 1727 m. Kauno miesto asesorių teismas priėmė nuosprendį, pagal kurį žydai turėjo išsikraustyti iš miesto, todėl didelė dalis jų iš centro persikėlė į priemiestinį Vilijampolės (Slabados) miestelį. Čia jie statėsi kulto objektus, turėjo savo kapines.

Vienos iš Vilijampolės miestelio žydų kapinių buvo įsikūrusios prie pat Neries upės. XVIII a. pradžioje teisę laidoti mirusius šioje vietoje davė valdų savininkė dvarininkė Liudvika Radvilaitė (*Ludwika Karolina Radziwiłł*). Šiuo metu čia nėra išlikusių jokių buvusių kapinių ir netoliese stovėjusios sinagogos požymių. Kitos žydų kapinės Vilijampolėje lokalizuojamos tarp Kalnų ir Lopšelio gatvių.

Būklė
-----

Kapinių teritorija prižiūrėta, aptverta metaline tvora su vartais nuo Kalnų gatvės pusės. Tarp kalno šlaite augančių medžių išlikę keli antkapiniai paminklai, betoninės tvoros fragmentas. 1963 m. kapinės buvo suartos ir nurodyta laidoti bendrose kapinėse. Šiuo metu pakalnėje antkapinių paminklų nėra. Stovi du atminimui skirti paminklai: vienas – lauko viduryje, su viršuje iškalta Dovydo žvaigžde ir užrašu lietuvių bei hebrajų kalbomis: „*Senosios žydų kapinės. Tebūna šventas mirusiųjų atminimas*"; kitas – laukymės pakraštyje su įrašu „*Čia palaidoti Vilijampolės žydai, nužudyti 1941.06.25–26 d. fašistinių nacistų rankomis*".

Kapinėse palaidoti
------------------

Kapinėse atgulę ne tik Vilijampolės žydai, bet čia yra palaidota ir žmonių, sunaikintų IX forte bei kitur.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kaunas: datos ir faktai iki 1795 m.

Nuorodos
--------

* Vilijampolės žydų kapinės Litvakų kapinių sąraše
* Kauno žydų istorija: žydų kapinės Kaune Archyvuota kopija 2016-03-31 iš Wayback Machine projekto.
**Nahi**, **Nuhai**, **Nuha** (*nhy*) – išminties dievas ir viena iš dviejų svarbiausių Samudo arabų dievybių (greta Rudos); Nahi laikytas dievu protėviu, šalies valdovu, taip pat kupranugarių bei šulinių globėju.

Teigiama, kad Nahi galėjo būti ir Mėnulio dievybė. Vokiečių istoriko Dierk Lange teigimu, Nahi buvo Saulės dievybė, Ruda – Mėnulio dievybė, o Ataršamajinas buvo siejamas su Venera; šios dievybės esą sudarė triadą, kurią garbino šiaurinių arabų genčių konfederacija *Yumu'il*. Asirų įraše sutinkamas Nahi epitetas „pakylėtoji Saulė"; viena vertus iš to galima spręsti, kad ši dievybė buvo siejama su Saule, kita vertus, šis epitetas gali būti suprantamas perkeltine prasme – kaip nurodąs į išmintį.

Dumato oazėje stovėjo Nahi statula. Asirijos valdovas Senacheribas šią oazę užėmė, o Nahi, Rudos ir kitų dievų statulas išsigabeno į Nineviją. Asirai dar išsigabeno Ataršamajino, Dajos, Abir-ilu bei Atar kurumos statulas. Visgi vėliau šios statulos buvo sugrąžintos į Dumato oazę: dievų statulas (drauge su žyne, vardu Tabua) arabams grąžino karalius Esarhadonas. Po kurio laiko, arabams sukilus, asirai jas vėl išsigabeno.

Esarhadono ir Ašurbanipalo įrašai laikomi ankstyviausiu žinių apie senovės arabų religiją šaltiniu.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Мифы народов мира. *Нахи* , A. Г. Лундин – 2-е изд. 1992. Москва: Советская Энциклопедия.
2. ↑  Adam Zertal Z"l, Shay Bar. The Manasseh Hill Country Survey Volume 5: The Middle Jordan Valley, from Wadi Fasael to Wadi ‘Aujah, BRILL, 2019, p. 514.
3. 1 2 3  *Нахи, Нухай* // Мифологический словарь/Гл.ред. Е.М. Мелетинский - М.:'Советская энциклопедия', 1990 г.- 672 с.
4. ↑  Lange, Dierk (2004), Ancient kingdoms of West Africa: African-centred and Canaanite-Israelite perspectives : a collection of published and unpublished studies in English and French, J.H.Röll Verlag, p. 268-269. ISBN 9783897541153
5. ↑  Retsö, Jan (2003), The Arabs in antiquity: their history from the Assyrians to the Umayyads (Illustrated ed.), Routledge, p. 602.
6. 1 2 3  Retsö, Jan (2003), The Arabs in antiquity: their history from the Assyrians to the Umayyads (Illustrated ed.), Routledge, ISBN 9780700716791.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Juodai nulakuoti vyro rankos nagai
**Nagų lakas** – kosmetikos priemonė, kuria padengiami rankų ir (rečiau) kojų nagai. Naudojamas tiek estetiniais, tiek nagų apsaugos sumetimais. Lakai būna tiek spalvoti, tiek bespalviai (pastarieji skirti nago apsaugai nuo skilinėjimo bei suteikia blizgesį), taip pat su įvairiais blizgesiais.

Nagų laką sudaro 4 pagrindiniai ingredientai: polimerai, tirpikliai, plastifikatoriai ir pigmentai. Polimerus sudaro nitroceliuliozės produktai, pavyzdžiui, celiuliozės acetobutiratas, jų dėka susidaro lako plėvelė. Tirpikliai leidžia lakui užstingti – juos sudaro etilacetatas ir butilacetatas (nuo jų kyla būdingas nagų lako kvapas), taip pat propan-2-nolis, dimetikonas ir kt. Plastifikatoriai suteikia lakui elastingumą ir skaidrumą – į jų sudėtį dažniausiai įeina dibutilftalatas ir kamparas. Pigmentai skirti suteikti lakui spalvą ir gaminami iš įvairiausių medžiagų (žėručio, silikatų, titano dioksido, citrinų rūgšties ir kt.). Lakas pašalinamas specialiu organiniu valikliu, kurio pagrindą sudaro acetonas.

Lakuojamas nagas
Nėra tiksliai žinoma, kur ir kada pradėti dažyti nagai, bet tokios tradicijos būta ne vienoje kultūroje. Mingų imperijos laikais tarp aukštuomenės vyrų ir moterų buvo populiaru auginti ilgus nagus ir juos dažyti. Manoma, kad nagus dažė ir senovės egiptiečiai, romėnai, inkai. Vakarų pasaulyje ši mada paplito nuo XIX a. o nuo 1920 m. pradėta automatizuota nagų lako gamyba. Nagus lakuojasi daugiausia moterys (tradiciškai raudona, rausva spalvomis, nors dabar tampa populiarios įvairios spalvos). Tamsiomis spalvomis nagus neretai lakuoja įvairių subkultūrų (gotų, emo) atstovai – tiek vyrai, tiek moterys.
Koordinatės: 45°21′03″ š. pl. 82°25′27″ r. ilg.﻿ / ﻿45.35083°š. pl. 82.42417°r. ilg.﻿ / 45.35083; 82.42417

Geležinkelis per Džungarijos vartus
**Džungarijos vartai** (kaz. *Жоңғар қақпасы, Жетісу қақпасы*, kin. 阿拉山口, pinyin: *Ālā Shānkǒu*) – tektoninė siaurymė Vidurinėje Azijoje, įsiterpusi tarp Džungarijos Alatau kalnų vakaruose ir Birliktau kalnagūbrio rytuose, sujungia Džungarijos lygumą ir Balchašo-Alakolio dubumą. Tai gana plati (10 km) ir ilga (50 km) plokščio paviršiaus juosta, esanti 300–400 m aukštyje. Ją kerta Kazachstano–Kinijos siena.

Klimatas sausringas, vyrauja pusdykumės. Džungarijos vartai garsėja stipriais vėjais – dėl aerodinaminių savybių šiuo koridoriumi žiemą iš Kinijos pučia sausas žvarbus pietryčių vėjas ibe, o orams persimainius – šiaurės vakarų vėjas iš Kazachstano saikanas. Vėjo greitis gali siekti 70 m/s.

Nuo pat senovės Džungarijos vartai buvo svarbi jungtis tarp Žetisu ir Džungarijos kraštų. Čia keliaudavo tiurkų klajokliai, ėjo viena iš šilko kelio trasų, XIII a. per juos įsiveržęs Čingischanas užkariavo Vidurinę Aziją. 1969 m. prie Žalanaškolio ežero įvyko susišaudymas tarp TSRS ir Kinijos pasieniečių. 1991 m. per Džungarijos vartus nutiestas geležinkelis į Urumčį. Eina automobilių kelias.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 135
*Šis straipsnis – apie upę. Apie miestą Pietų Sudane žiūrėkite Džuba (miestas).*

| Džuba |
| --- |
| Džuba Somalyje Džuba Somalyje |
| **Ilgis** | 1600 km |
| **Baseino plotas** | (su Šebele) 750 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 550 m³/s |
| **Ištakos** | Etiopijos kalnynas |
| **Žiotys** | Indijos vandenynas |
| **Šalys** | Etiopijos vėliava Etiopija, Somalio vėliava Somalis |
|  |
|  **Vikiteka** | Džuba |

**Džuba** (som. *Jubba*) – upė Etiopijoje ir Somalyje. Prasideda centrinėje Etiopijoje, Etiopijos kalnyne. Teka į pietryčius **Genalės** pavadinimu. Nuo santakos su Dava (Somalio pasienyje) vadinama Džuba. Kerta Somalio plynaukštę, toliau teka pajūrio žemuma. Įteka į Indijos vandenyną netoli Kisimajo.

Žiotyse galima išvysti mėlyno vandenyno vandens ir raudono upės vandens kontrastą. Po liūčių Džubą pasiekia Šebelės upė. Liūčių metu smarkiai patvinsta. Džuba laivuojama nuo Barderės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983.
| Džurdžurumun. *Giurgiu* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

DžurdžuDžurdžu

43°54′0″ š. pl. 25°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.90000°š. pl. 25.96667°r. ilg.﻿ / 43.90000; 25.96667﻿ (Džurdžu)Koordinatės: 43°54′0″ š. pl. 25°58′0″ r. ilg.﻿ / ﻿43.90000°š. pl. 25.96667°r. ilg.﻿ / 43.90000; 25.96667﻿ (Džurdžu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Džurdžu apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 69 345  |
|  |
|  **Vikiteka** | Džurdžu |

**Džurdžu** (rumun. *Giurgiu*) – miestas pietų Rumunijoje, Dunojaus kairiajame krante, priešais Bulgarijos miestą Rusę. Apskrities centras. Yra svarbus upių uostas (Bukarešto avanportas), pro jį eksportuojama mediena, nafta, javai, druska, įvežama akmens anglis, geležis, tekstilė. Veikia metalurgijos, laivų statybos, mašinų gamybos, maisto pramonė. Per Dunojaus upę nutiestas „Draugystės" tiltas.

Istorija
--------

Senovėje miesto apylinkės buvo apgyvendintos dakų. Pats miestas įkurtas XIV a. Genujos pirklių. Jis pavadintas Genujos globėjo Šv. Jurgio garbei. Šaltiniuose minimas nuo 1395 m. Džurdžu 1420 m. buvo užimtas osmanų ir pervadintas ***Jergiohiu*** (turk. *Yergöğü*). Dėl miesto strateginės padėties, prie jo vyko ne vienas mūšis.

Sportas
-------

FC Astra Giurgiu - (futbolas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 135
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°05′ š. pl. 5°45′ v. ilg.﻿ / ﻿56.083°š. pl. 5.750°r. ilg.﻿ / 56.083; 5.750

Salos padėtis
**Džura** (angl. *Jura*, škot. gėl. *Diùra*) – sala Škotijoje, Vidinių Hebridų salyne, tarp Didžiosios Britanijos rytuose (atskirta Džuros sąsiauriu) ir Ailos pietvakariuose, prie šiaurinio galo yra Skarbos sala. Plotas – 368 km².

Sala kalnuota, iškilę keletas kvarcitinių kūgių. Aukštis iki 785 m (*Beinn an Òir*). Vyrauja pievos ir durpynai. Džura yra 8 pagal dydį Škotijos sala, bet pagal gyventojų skaičių – 31.

Džuroje 2011 m. gyveno 196 žmonės. Dėl skurdžių kraštovaizdžių sala gyvenama itin retai. Svarbiausia gyvenvietė – Kreighausas. Jame yra vienintelis salos viešbutis, bažnyčia, viskio darykla. Sala sunkiai pasiekiama, su ja nėra reguliaraus susisiekimo iš Britanijos. Veikia keltas iš Ailos salos, kuri savo ruožtu pasiekiama keltu iš Kintairo pusiasalio.

Džura gyvenama nuo mezolito. Jos pavadinimas kilo iš normanų žodžio *Dyrøy*, reiškiančio 'elnių sala'. Jie kraštus valdė nuo IX iki XIII a. Vėliau sala priklausė MakDonaldų klanui. Džuroje paskutinius savo gyvenimo metus praleido žymus rašytojas Džordžas Orvelas.

* Džura žvelgiant iš AilosDžura žvelgiant iš Ailos
* Vienintelis salos keliasVienintelis salos kelias
* Ardlusos kaimasArdlusos kaimas
* Tarbeto užutėkisTarbeto užutėkis
| **Rymantas Kvietkauskas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. balandžio 5 d. (70 metų)Kybartai |
|  |
| Veikla | Vilniaus Gedimino technikos universitetas dėstytojas Statybinių konstrukcijų laboratorija direktorius |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Vilniaus inžinerinis statybos institutas |

**Rymantas Kvietkauskas** (1953 m. balandžio 5 d. Kybartai) – Lietuvos statybos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1988 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1976 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (1991–1996 m. Vilniaus technikos universitetas, nuo 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universitetas) darbuotojas, 1978–1986 m. dėstytojas. 1986–1992 m. Statybos ministerijos tresto „Orgtechstatyba" (nuo 1991 m. Valstybinis statybinių konstrukcijų tyrimo ir bandymo centras) konstrukcijų bandymo laboratorijos vyr. konstruktorius, 1992–1994 m. technikos direktorius, nuo 1994 m. bendrovės „Statybinių konstrukcijų laboratorija" direktorius. Nuo 1999 m. dar ir Vilniaus Gedimino technikos universiteto dėstytojas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: statybinių konstrukcijų laboratoriniai bandymai, technikos ekspertizė, stiprinimo būdai, polimerinių medžiagų naudojimas statyboje, inžinerinė grafika. Išbandė daugiau kaip 600 surenkamųjų gelžbetonio konstrukcijų, 2004–2008 m. atliko daugiau kaip 110 pastatų konstrukcijų ekspertizių, vadovavo pastatų bandymams Vilniuje, Kaune, Minske, Rygoje, dalyvavo tiltų bandyme Vilniuje ir Kaune, vadovavo ir pats darė pastatų rekonstrukcijos projektus. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių. Parašė mokomųjų knygų, parengė metodinių ir kiti leidinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rymantas Kvietkauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 777 psl.