recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
JAV prezidento Franklino Ruzvelto ir Jungtinės Karalystės premjero Vinstono Čerčilio susitikimas Kasablankoje, 1943 m.
**Kasablankos konferencija** – susitikimas, vykęs 1943 m. sausio 14–sausio 24 d. Kasablankoje, Prancūzijos Maroke tarp JAV ir Jungtinės Karalystės vyriausybių vadovų – prezidento Franklino Ruzvelto ir premjero Vinstono Čerčilio. Slaptose Sąjungininkų derybose kartu su šių šalių karinių pajėgų štabų vadovais buvo aptariama tolesnė Antrojo pasaulinio karo įvykių eiga. Į susitikimą pakviestas TSRS vadovas Josifas Stalinas neatvyko dėl neva tuo metu vykusio svarbaus Stalingrado mūšio.

Pirmą kartą Sąjungininkai galėjo numatyti, kur ir kada jų vykdomi kariniai veiksmai bus perkelti į Europos teritoriją. Šiaurės Afrika praktiškai visa buvo kontroliuojama Sąjungininkų kariuomenių, mūšiai vyko tik Tunise. JAV pasiekė esminį lūžį Ramiajame vandenyne kare su Japonijos imperija, laimėjusi Gvadalkanalio mūšį. Tačiau realią grėsmę amerikiečių kariniam tiekimui į Didžiąją Britaniją ir Afriką kėlė nacių Vokietijos povandeniniai laivai Atlanto vandenyne. Nors visa JAV pramonė buvo pajungta ginkluotės gamybai, tačiau trūko resursų tolesnių karinių operacijų planavimui.

Nutarimai
---------

Konferencijoje nutarta visų pirma užbaigti karą Afrikoje, 1943 m. vasarą užimant Tunisą, po to išsilaipinti Sicilijoje. Puolamoji operacija Europos žemyne perkelta į 1944 m. Britai pasiliko galimybę čia sukurti placdarmą 1943 m. pabaigoje. Amerikiečiai paskelbė apie savo karinių veiksmų prioritetus Ramiajame vandenyne, neatmesdami savo pirmalaikio dalyvavimo puolamosiose operacijose sausumoje Europoje, esant tam tikriems TSRS karinių pajėgų pasiekimams. Taip pat nutarta sustiprinti Vokietijos strateginių objektų ir miestų bombardavimą iš oro.

Vakarų sąjungininkai pirmą kartą išdėstė spaudai savo reikalavimus dėl Vokietijos, Italijos ir Japonijos besąlyginės kapituliacijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kasablankos konferencija (Casablancos konferencija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 520 psl.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kasablankos konferencija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Antrojo pasaulinio karo konferencijos
* Kasablankos konferencija 1943 m.
| Katla |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Islandija Islandija |
|  |
| Aukštis | 1512 m |
|  |
| Tipas | vulkaninis skydas |
|  |
| Amžius |
|  |
| Aktyvumas | aktyvus |
|  |
| Paskutinisišsiveržimas | 1999 m. |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.

  |
| **Koordinatės:** | 63°38′0″ š. pl. 19°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿63.63333°š. pl. 19.05000°r. ilg.﻿ / 63.63333; 19.05000Koordinatės: 63°38′0″ š. pl. 19°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿63.63333°š. pl. 19.05000°r. ilg.﻿ / 63.63333; 19.05000 |

**Katla** (isl. *Katla*) – aktyvus ugnikalnis pietinėje Islandijoje, apie 100 m gylyje po Mirdalsjokiudlio ledynu. Katlos aukštis siekia 1512 m. Tai vienas didžiausių plotu Islandijos ugnikalnių – jo kaldera yra 10 km skersmens. Pagal formą Katla priskiriama Vulkaninio skydo ugnikalniams. Katla smarkiau išsiveržia kas 40–80 metų.

Geologija
---------

Katla yra vienas aktyviausių pasaulio ugnikalnių. Didelis priešistorinis Katlos išsiveržimas įvyko prieš 10 600 metų, kurio metu, manoma buvo išmesta apie 6–7 km³ piroklastų. Katlos išsiveržimų metu staigiai ir smarkiai tirpsta ledas, kyla smarkūs potvyniai.

Dabartinis aktyvumas
--------------------

Paskutinį kartą Katla buvo išsiveržusi 1999 m. Katla yra apie 20 km į rytus nuo Ejafjadlajokudlio ugnikalnio. Pastebėta, kad po Ejafjadlajokudlio išsiveržimų, prabusdavo ir Katla. Tai įvyko 920 m. 1612 m. 1821–1823 m. Po 2010 m. pavasarį įvykusio Ejafjadlajokudlio išsiveržimo, atidžiai stebima ir Katla. Nuo 2011 m. liepos mėnesio fiksuojamas didelis Katlos seisminis aktyvumas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 202
2. ↑  *Katla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 576 psl.
3. ↑   Islandijoje vėl bunda pragaištingasis Katlos ugnikalnis

Nuorodos
--------

* Ugnikalnių duomenų bazė Archyvuota kopija 2012-01-11 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazimieras Masiliūnas** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. vasario 21 d.Bistrampolio dvaras, Ramygalos valsčius, Panevėžio apskritis |
| Mirė | 1973 m. liepos 12 d. (71 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Romainių kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Lidija |
| Vaikai | Algis, Vytautas, Danutė |
|  |
| Veikla | pedagogas, spaudos darbuotojas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 1919 m. Vyčio Kryžiaus ordinas
* Gedimino 2 laipsnio ordinas
* Prancūzijos Garbės legiono ordinas
 |

**Kazimieras Masiliūnas** (1902 m. vasario 21 d. Bistrampolio dvare, Ramygalos valsčius, Panevėžio apskritis – 1973 m. liepos 12 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas, spaudos darbuotojas. Palaidotas Kauno Romainių kapinėse.

Biografija
----------

Mokėsi Ramygalos mokykloje. 1925 m. baigė Panevėžio mokytojų seminariją, 1934 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. 1931–1932 m. pedagogines studijas gilino Miuncheno ir Ciuricho universitetuose.

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, dalyvavo kovose. Nuo 1925 m. Pasvalio gimnazijos mokytojas, vėliau Biržų apskrities pradžios mokyklų inspektorius. 1930 m. perkeltas į Kauną toms pačioms pareigoms, nuo 1933 m. Švietimo ministerijos Vidurinių ir aukštesniųjų mokyklų departamento direktorius, 1934–1940 m. Švietimo viceministras. TSRS okupavus Lietuvą atleistas iš pareigų ir suimtas. Šeimos pastangomis iš kalėjimo buvo paleistas ir repatrijavo į Vokietiją. Vokiečiams okupavus Lietuvą, K. Masiliūnas su šeima grįžo į Lietuvą ir mokytojavo Ramygalos gimnazijoje. Bolševikams antrą kartą okupavus Lietuvą, vėl suimtas ir išvežtas į Sibirą. Jam buvo pavykę grįžti į Lietuvą ir įsidarbinti Panevėžio berniukų gimnazijoje, bet
vėl buvo suimtas ir ištremtas į Kazachiją. Į Lietuvą grįžo 1956 m. apsigyveno Kaune, Veterinarijos akademijoje dėstė vokiečių kalbą.

Pedagogikos, visuomenės gyvenimo ir kultūros klausimais rašė leidiniuose „Lietuva", „Švietimo darbas", „Vairas", „Lietuvos mokykla". Įkūrė ir 1930–1931 m. redagavo moksleivių žurnalą „Šviesos keliai", 1933–1934 m. – mokytojų žurnalą „Tautos mokykla".

Bibliografija
-------------

* *Antano Smetonos raštų žodynas*, 1934 m.
* *Lietuvos švietimo problemos*, 1935 m.

Įvertinimas
-----------

* 1919 m. Vyčio Kryžiaus ordinas.
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino 2 laipsnio ordinas.
* Prancūzijos Garbės legiono ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Prisimintas užmirštas kraštietis
2. ↑  Simona Žilytė. Švietimo viceministeris iš Bistrampolio. Konferencijos, įvykusios 2008 m. spalio 4 d. pranešimų tezės[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 314 psl.
Koordinatės: 55°00′01″š. pl. 23°47′16″r. ilg.﻿ / ﻿55.000291°š. pl. 23.787726°r. ilg.﻿ / 55.000291; 23.787726

| Kudrėnų dvaras |
| --- |
| Gyvenamasis namas Gyvenamasis namas |
| Vieta | Kudrėnai, Kauno rajonas |
| Įkurtas |  ? |
| Bajorų giminės | Zabielos,Daugirdai,Kalvaičiai |
| Pastatų būklė | Išlikęs dvaro rūmų rūsys, svirnas, kumetynas, parko fragmentai |

**Kudrėnų dvaras** (lenk. *Kudrewicze*) – buvusi dvaro sodyba Kudrėnų kaime, Užliedžių seniūnijoje, Kauno rajone, 3,5 km į šiaurę nuo Užliedžių, 10 km į pietus nuo Babtų. Sodyba įsikūrusi Nevėžio kairiajame krante, šalia kelio  **1906**  Aukštutiniai Kaniūkai–Babtai–Labūnava–Kėdainiai , nuo kurio į dvarvietę veda senų medžių alėja. Už 1,5 km į šiaurę, kitame Nevėžio krante, yra Kačiūniškės dvaras.

Dabartinė sodyba statyta XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje. Nuo 1992 m. dvaro sodybos kompleksas įrašytas į Kultūros vertybių registrą. Suteiktas vietinės reikšmės paveldo paminklo statusas. Kompleksas užima 40 982 m² teritoriją.

1994 m. dvaro rūmai sudegė, iš dvaro sodybos statinių išliko rūmų liekanos (rūsys), svirnas, kumetynas (pakitęs) bei parko fragmentai (medžių alėja privažiavimo kelyje).

Istorija
--------

Dvaras minimas nuo 1549 m.

1689 m. Kudrėnų dvarą iš Zabielos pirko Kristupas Daugirdas (h. Gulbė). 1690 m. pardavimas pripažintas ir 1706 m. pagal paveldėjimo testamentą užaktuotas Kauno paviete. Pagal testamentą Kudrėnų dvaras kartu su Bernatoniais atiteko Kristupo Daugirdo sūnums Kristupui ir Samueliui, tačiau Kristupas vėliau perleido šį turtą savo broliui Samueliui.

XX a. Kudrėnų dvaras priklausė garsiam teisininkui Jurgiui Kalvaičiui (mirė 1944 m.). Jis turėjo 150 ha žemės. Dvaro kompleksą sudarė rūmai, kumetynas, svirnas ir tvartas. Rūmai buvo mediniai, dviejų aukštų, stogas dvišlaitis, nuleistais galais. Šiaurinėje dalyje medinė veranda, pietrytinėje dalyje – medinis keturkampis bokštas, stogas aštuoniašlaitis, dengtas šiferiu. Tvartas – medinių rąstų, stačiakampio formos, stogas dvišlaitis, dengtas čerpėmis. Dabar gyvenamasis namas. Svirnas – medinių rąstų, stogas dvišlaitis, dengtas čerpėmis. Dabar gyvenamasis namas.

Galerija
--------

* Ūkio pastatasŪkio pastatas
* SvirnasSvirnas
* Buvusių rūmų rūsysBuvusių rūmų rūsys
* RūsyjeRūsyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 170 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑   Archyvuota kopija 2019-06-08 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kudrėnų dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
| **Pranas Genys** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. kovo 1 d.Kalnėnai, Telšių valsčius |
| Mirė | 1952 m. rugpjūčio 26 d. (50 metų)Macikų koncentracijos stovykla prie Šilutės |
|  |
| Veikla | muziejininkas, poetas, mokytojas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Pranas Genys** (1902 m. kovo 1 d. Kalnėnai, Telšių valsčius – 1952 m. rugpjūčio 26 d. Macikų koncentracijos stovykla prie Šilutės) – Lietuvos muziejininkas, poetas, mokytojas.

Biografija
----------

1924 m. baigęs Telšių gimnaziją mokytojavo Mažeikių ir Ukmergės gimnazijose. 1926 m. sunkiai susirgęs grįžo į Kalnėnus, įsitraukė į visuomeninę veiklą. 1931 m. Telšiuose įsteigė kraštotyros draugiją „Alka", 1932 m. – „Alkos" muziejų, iki 1945 m. jo vedėjas.

Atminimo lenta Plungėje, Dariaus ir Girėno g. 23
Paminklas prie Telšių Alkos muziejaus
Žemaitijoje rinko etnografinę medžiagą, tautodailės dirbinius, lėšas muziejaus statybai. 1934–1935 m. surengė kompleksinę ekspediciją į Drobūkščių kaimą, iš jo į „Alkos" muziejų buvo atvežti 5 vežimai eksponatų. Redagavo 1928 m. Žemaitijos šaulių laikraštį „Šatrija", 1931 m. „Žemaičių balsas". Bendradarbiavo almanache „Žemaičiai". 1920–1930 m. rašė į Lietuvos ir JAV lietuvių periodinę spaudą. Išleido eilėraščių rinkinių. Surengė žemaičių rašytojų literatūros vakarų. Po Antrojo pasaulinio karo dirbo mokytoju Pagėgių K. Donelaičio gimnazijoje. 1951 m. suimtas, kalintas Klaipėdoje, žuvo Macikų lageryje.

Bibliografija
-------------

* Džiugo varpai, eilėraščiai, 1929 m. 2 leid. 1992 m.
* Atnašavimai, eilėraščiai, 1935 m.
* Rūpintojėliai, eilėraščiai, 1941 m. 2 leid. 1992 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranas Genys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 544 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 148 psl.
| **Pranas Grabijolas** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. sausio 4 d. (92 metai)Turloviškės, Trakų apskritis |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija |

**Pranas Grabijolas** (g. 1931 m. sausio 4 d. Turloviškėse, Trakų apskritis) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1950 m. baigė Kaišiadorių gimnaziją, 1966 m. – Vilniaus universitete žurnalistikos specialybę.

Nuo 1950 m. Kaišiadorių apskrities laikraščio „Bolševikiniu keliu" redakcijos literatūrinis darbuotojas; nuo 1952 m. Kaišiadorių rajono laikraščio „Bolševikiniu keliu" atsakingasis sekretorius, 1959–1962 m. redaktorius, nuo 1962 m. laikraščio, pervadinto „Komunistiniu keliu", vėliau „Į komunizmą" – redaktoriaus pavaduotojas, nuo 1973 m. laikraščio, nuo 1989 m. pavadinto „Kaišiadorių aidai" redaktorius, 1991 m. pabaigoje atsisakė redaktoriaus pareigų.

Bibliografija
-------------

* 1973 m. Vinco Mickevičiaus-Kapsuko premija už publikacijas žemės ūkio tematika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 153 psl.
**Pranas Lapė** (1921 m. sausio 11 d. Klaipėdoje – 2010 m. sausio 13 d. Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, grafikas.

Biografija
----------

1941–1943 m. studijavo Kauno taikomosios dailės institute. 1944 m. pasitraukė į Vakarų Europą, nuo 1945 m. gyveno Švedijoje. 1945–1946 m. studijavo A. Bekmano meno mokykloje Stokholme, 1946–1949 m. joje dėstė piešimą. Iliustravo žurnalą „Pragiedruliai". Nuo 1949 m. gyveno JAV Niujorke, nuo 1957 m. Roveitone, Konektikuto valstija, nuo 1978 m. Čemberlene, Meino valstija. 1950–1956 m. dirbo Niujorko leidyklose „Donbleday", „Scribners", „Random House", 1957–1978 m. – privačiose mokyklose, jose sukūrė dailės mokymo programų. 1998 m. grįžo į Lietuvą. Palaidotas šeimos kape Veiviržėnų kapinėse (Klaipėdos raj.).

Kūryba
------

Tapybai įtakos turėjo P. Sezano kūryba, vėliau abstraktusis ekspresionizmas („Kompozicija" 1981 m. 1983 m. „Traukinys į Sibirą"). Iliustravo daugiau kaip 300 JAV ir lietuvių autorių knygų (Antanas Baranauskas. Anykščių šilelis, 1961 m. Maironis. Baladės, 1966 m. Antanas Mackus. Augintinių žemė, 1984, Algirdas Gustaitis. Pakelėje į pažadėtąją žemę, 1987 m. ir kitų), sukūrė sienų tapybos (apipavidalino Pasaulio sporto parodą, 1948 m. Pasaulio medicinos seserų kongreso salę, 1949 m. abi Stokholme), scenografijos, taikomosios dailės kūrinių. Kūrinių turi Lietuvos nacionalinis muziejus. Nuo 1955 m. dalyvavo parodose.

**Individualios parodos:**

* Long Ailendas, 1965 m.
* Čikaga, 1969 m.
* Niu Kanaanas, 1980 m.
* Bruklinas, 1981 m.
* Bostonas, 1985 m.
* Vilnius, 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irena Dobrovolskaitė. Pranas Lapė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-09-24. Nuoroda tikrinta 2023-01-05.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 398 psl.
3. ↑  Irena Dobrovolskaitė. *Pranas Lapė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 522 psl.
| **Pranas Vaseris** |
| --- |
| Gimė | 1915 m. balandžio 1 d.Igariai, Mosėdžio valsčius, Kretingos apskritis |
| Mirė | 1987 m. rugsėjo 29 d. (72 metai)Melburnas, Australija |
|  |
| Veikla | redaktorius, kunigas, rašytojas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Telšių kunigų seminarija Heidelbergo universitetas |

**Pranas Vaseris** (1915 m. balandžio 1 d. senu stiliumi – kovo 19 d.; Igariai, Mosėdžio valsčius, Kretingos apskritis – 1987 m. rugsėjo 29 d. Melburnas, Australija) – Lietuvos redaktorius, kunigas, rašytojas, Australijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1940 m. baigė Telšių kunigų seminariją, kunigavo Tirkšliuose. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, nuo 1945 m. Heidelbergo universitete studijavo fiziką ir matematiką. 1950 m. atvyko į Australiją dirbti Melburno lietuvių kapelionu. Prie Šv. Jono bažnyčios įkūrė lietuvių sekmadieninę mokyklą. Pirmasis Australijos lietuvių katalikų federacijos pirmininkas. 1953-1955 m. su B. Zumeriu leido ir redagavo žurnalą „Švyturys", 1964-1974 m. – „Tėviškės aidai" redaktorius.

Bibliografija
-------------

*Erlėno* slapyvardžiu išleido apysakų ir apsakymą rinkinius:

* *Padangių keliai*, 1962 m.
* *Kaimo muzikantai*, 1969 m.
* *Girių sargai*, 1973 m.
* *Vėjo vartai*, 1985 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 550 psl.
| **Ričardas Berdasangl. *Richard Evelyn Byrd*** |
| --- |
|  |
| R. Berdas 1928 m. |
| Gimė | 1888 m. spalio 25 d.Vinčesteris, Virdžinija, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Mirė | 1957 m. kovo 11 d. (68 metai)Bostonas, Masačusetsas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | poliarinis tyrinėtojas, lakūnas |
|  |
| Žinomas (-a) už | antarktinės ekspedicijos |
|  |
|  **Vikiteka** | Richard E. Byrd |

**Ričardas Berdas** (angl. *Richard Evelyn Byrd*; g. 1888 m. spalio 25 d. – 1957 m. kovo 11 d.) – amerikiečių jūrų laivyno karininkas, lakūnas, poliarinis tyrinėtojas, 1929 m. pirmasis istorijoje praskridęs virš Pietų ašigalio.. Taip pat teigė pirmasis lėktuvu pasiekęs Šiaurės ašigalį, tačiau abejojama, ar jis iš tiesų buvo pasiekęs ašigalį. Jo asmeninio dienoraščio užrašai rodo visai kitas skrydžio koordinates, nei pateiktos oficialioje ataskaitoje „National Geographic".

Biografija
----------

1912 m. baigęs studijas JAV karinėje jūrų akademijoje pradėjo tarnauti Karo laivyne. R. Berdas vadovavo keturioms didelėms antarktinėms ekspedicijoms 1928–1930, 1933–1935, 1939–1941 ir 1946–1947 m. kurių metu buvo atrastos ir tiriamos didelės teritorijos Antarktidoje. 1929 m. žemyno pakrantėje įkūrė bazę *Little America*. Berdas suteikė pavadinimus eilei objektų Antarktidoje, pvz. Merės Berd žemė.

R. Berdas nuo 1926 m. iki 1996 m. buvo laikomas pirmuoju lakūnu, praskridusiu virš Šiaurės ašigalio.

Vėliau jis tapo JAV laivyno kontradmirolu. Berdo vardu pavadinta amerikiečių antarktinė Berdo stotis, Nacionalinis poliarinių tyrimų centras. 1926 m. gruodžio 21 d. už skrydį virš Šiaurės ašigalio R. Berdas buvo apdovanotas Garbės medaliu.

Galerija
--------

* Karo laivyno karininkasKaro laivyno karininkas
* Prie hidroplanoPrie hidroplano
* Antarktinėje stotyje 1955 m.Antarktinėje stotyje 1955 m.
* Pašto ženklas R. Birdo II ekspedicijai atmintiPašto ženklas R. Birdo II ekspedicijai atminti
* Paminklas Danidine (Naujoji Zelandija)Paminklas Danidine (Naujoji Zelandija)
* Paminklas Arlingtono kapinėse (JAV)Paminklas Arlingtono kapinėse (JAV)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Byrd Richard Evelyn (Ričardas Evelinas Berdas)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 213-214 psl.
2. ↑  The International Journal of Scientific History, 2000 m. sausio mėn. numeris

Nuorodos
--------

* Ričardas Berdas
| **Richard Lester** |
| --- |
|  |
| Richard Lester |
| Gimė | 1932 m. sausio 19 d. (91 metai)Filadelfija |
|  |
| Veikla | JAV ir Didžiosios Britanijos kino režisierius |
|  |
| Alma mater | Pensilvanijos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Richard Lester |

**Ričardas Lesteris** (angl. *Richard Lester*, g. 1932 m. sausio 19 d. Filadelfija) – JAV ir Didžiosios Britanijos kino režisierius.

Biografija
----------

1951 m. baigė psichologiją Pensilvanijos universitete. 1956 m. apsigyveno Didžiojoje Britanijoje.

Trumpametražiame filme „Bėgantis, šokinėjantis ir ramiai stovintis filmas" (*The Running, Jumping and Standing Still Film* 1959 m.) išryškėjo jo ankstyviesiems filmams būdingi bruožai – fragmentiškas siužetas (triuku, komišku dialogu grindžiami nesusiję epizodai), fantasmagorija, juodasis humoras, neįprasti rakursai, pagreitintas ir sulėtintas filmavimas, dinamiškas montažas. Filmuose „Sunkios dienos vakaras" (*A Hard Day’s Night* 1964 m.) ir „Gelbėk!" (*Help!* 1965 m.) vienas pirmųjų pritaikė muzikinio vaizdo klipo estetiką (vaidino grupė „The Beatles"). Filme „Įgūdis ir kaip jį įgyti" (*The Knack and How to Get it* 1965 m. Kanų kino festivalio prizas) perteikė septinto dešimtmečio jaunimo laisvą, miesčioniškas vertybes neigiantį gyvenimo būdą. Sukūrė antikarinę satyrą „Kaip aš laimėjau karą" (*How I Won the War* 1967 m.), kurioje parodijuojamas ir karinio filmo žanras, antiutopiją „Gyvenamasis kambarys" (*The Bed Sitting Room*, 1969 m. Berlyno kino festivalio prizas).

Vėlesniems filmams būdinga įvairių žanrų – vadinamųjų špagos ir apsiausto („Trys muškietininkai" *The Three Musketeers* 1973 m.), vesterno („Bačas ir Sandansas: Ankstyvosios dienos" *Butch and Sundance: The Early Days* 1979 m.), fantastinių („Supermenas II" 1980 m. tęsinys „Supermenas III" 1983 m.) filmų stilizacija.

Filmografija
------------

* *The Running Jumping & Standing Still Film* (1960)
* *It’s Trad, Dad!* (1962)
* *The Mouse on the Moon* (1963)
* *A Hard Day’s Night* (1964)
* *The Knack …and How to Get It* (1965)
* *Help!* (1965)
* *A Funny Thing Happened on the Way to the Forum* (1966)
* *How I Won the War* (ir prodiuseris, 1967)
* *Petulia* (1968)
* *The Bed-Sitting Room* (ir prodiuseris, 1969)
* *The Three Musketeers* (1973)
* *Juggernaut* (1974)
* *The Four Musketeers* (1974)
* *Royal Flash* (1975)
* *Robin and Marian* (1976)
* *The Ritz* (1976)
* *Butch and Sundance: The Early Days* (1979)
* *Cuba* (1979)
* *Superman II* (1980)
* *Superman III* (1983)
* *Finders Keepers* (1984)
* *The Return of the Musketeers* (1989)
* *Get Back* (1991)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ričardas Lesteris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 38 psl.
| **Ričardas Sartatavičius** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. gruodžio 5 d. (64 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Juventa |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Ričardas Sartatavičius** (g. 1958 m. gruodžio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1982 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistikos specialybę.

1980–1986 m. dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos" kultūros ir informacijos skyriuose, 1986–1992 m. Lietuvos televizijos reporteris, Jaunimo redakcijos redaktorius, Naujienų direkcijos vyriausias redaktorius, laidų „Labas rytas", „Vakaro žinios" ir „Panorama" vedėjas, direktorius. Nuo 1993 m. – reklamos agentūros „Insarta" savininkas ir generalinis direktorius, bendros Lietuvos, Danijos ir Liuksemburgo įmonės „Bitė GSM" (Mobilios telekomunikacijos) konsultantas ryšiams su visuomene,  kartu ir LNK laidos „Frontas", bei LTV laidos „Visuomenės interesas" vedėjas. 2000 m. reklamos UAB „Baltic FCB" generalinis direktorius, nuo 2004 m. UAB „Comliet" pardavimų ir rinkodaros direktorius, nuo 2006 m. „BOD Group" prekybos ir rinkodaros direktorius.

Sukūrė ir nufilmavo videofilmų. Jachta „Audra" 1989 m. perplaukė Atlanto vandenyną maršrutu Klaipėda-Niujorkas. 2005 m. dalyvavo ekspedicijoje į Peru ir Boliviją, kuri ieškojo Mato Šalčiaus palaidojimo vietos. Kelionės metu parašė reportažų ciklą dienraščiui „Lietuvos rytas".

Filmografija
------------

* *Trispalvė Atlante*, rež. P. Savickis, apie Lietuvos buriuotojų žygį per Atlantą.
* *Agresija*, rež. Kazimieras Musnickas, apie Sausio 13-osios įvykių Vilniuje priešistoriją.

Įvertinimas
-----------

* 1989 m. Mato Šalčiaus premija, pirmasis laureatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 442 psl.
| **Rudolfas Leonhardasvok. *Rudolf Leonhard*** |
| --- |
|  |
| Rudolfas Leonhardas 1951 m. |
| Gimė | 1889 m. spalio 27 d.Lisa (dab. Lešnas, Didžiosios Lenkijos vaivadija |
| Mirė | 1953 m. gruodžio 19 d. (64 metai)Berlynas |
| Sutuoktinis (-ė) | Zuzana Leonhard |
| Vaikai | Volfgangas Leonhardas |
|  |
| Veikla | Vokietijos rašytojas |
|  |
| Alma mater | Getingeno universitetasBerlyno universitetas |

**Rudolfas Leonhardas** (vok. *Rudolf Leonhard*, slapyvardis *Robert Lanzer*, 1889 m. spalio 27 d. Lisa (dab. Lešnas, Didžiosios Lenkijos vaivadija – 1953 m. gruodžio 19 d. Berlynas) – Vokietijos žurnalistas, rašytojas, rašė ir prancūzų kalba.

Biografija
----------

Getingeno ir Berlyno universitetuose studijavo teisę ir germanistiką. Pirmojo pasaulinio karo savanoris, vėliau pradėjo laikytis pacifistinių nuostatų, už tai teistas karo teismo. Vėliau dirbo įvairiose gydymo įstaigose, karo ligoninėse. Kovojo prieš nacizmą, dalyvavo socialistinių politinių organizacijų veikloje. 1918 m. jo žmona tapo rašytoja Zuzana Keler. Sūnus rašytojas, istorikas Volfgangas Leonhardas.

Nuo 1919 m. politikos, ekonomikos ir kultūros dienraščio „Die Weltbühne" korespondentas. 1925 m. įkūrė literatūrinę draugiją „Grupė 1925", joje dalyvavo Bertoldas Brechtas, Alfredas Doblinas, Leonhardas Frankas ir kt. iki 1927 m. jai vadovavo. 1928–1934 m. gyveno Paryžiuje. 1933 m. vienas Vokiečių rašytojų emigrantų draugijos (*Schutzverband deutscher Schriftsteller im Exil*) kūrėjų. 1939–1943 m. kalintas koncentracijos stovyklose Le Vernet ir Kastre Prancūzijoje, pabėgo. 1950 m. grįžo į Vokietiją.

Sukūrė poezijos, romanų, esė, radijo pjesių. Ankstyvoji kūryba ekspresionistinė, vėlesnei būdingi realistiniai vaizdavimo bruožai, yra makabriško komizmo elementų.

Bibliografija
-------------

* Kelias per mišką / *Der Weg durch den Wald*, 1913 m.
* Apie kovą / *Über den Schlachten*, 1914 m.
* Laiškai Margitai / *Briefe an Margit*, 1919 m.
* Chaosas / *Das Chaos*, 1919 m.
* Eilėraščiai tema „Motina" / *Gedichte über das Thema „Mutte"* 1920 m.
* Le Vernet, eilėraščių ciklas, 1939–1944 m.
* Pragaro prieangis / *Die Vorhölle*, drama, 1919 m.
* Burė horizonte / *Segel am Horizont*, drama, 1925 m.
* Įkaitai / *Geiseln*, drama, 1945 m. prancūzų k. , 1946 m. vokiečių k.
* Viskas ir nieko! / *Alles und Nichts!*, aforizmų rinkinys, 1920 m.
* Don Kichoto mirtis / *Der Tod des Don Quijote*, novelių (rinkinys, 2 d. 1938 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Rudolfas Leonhardas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 15 psl.
*Kitos reikšmės – Rytas (reikšmės).*
**Rytas** – spaudos leidimo ir prekybos bendrovė, veikusi 1921–1939 m. Klaipėdoje, nuo 1922 m. – akcinė bendrovė.

Istorija
--------

Bendrovėje dirbo Adomas Brakas, Viktoras Gailius, Jokūbas Stikliorius. Bendrovei priklausė: poligrafijos įmonė „Rytas" ir filialas Tilžėje – Spaudos draugijos E. Pavlovskio spaustuvė, veikusi 1921–1925 m. leidykla, periodinių leidinių ekspedicija, knygynai. Poligrafijos įmonę sudarė spaustuvė su stereotipais, litografijos, cinkografijos, kartonažo skyriai ir knygrišykla. 1939 m. Klaipėdos kraštą užgrobus naciams ir uždraudus leisti knygas ir laikraščius, bendrovė likviduota.

Bendrovė išleido 180 knygų Mažajai Lietuvai ir apie 200 knygų Didžiajai Lietuvai. Taip pat leido laikraščius „Lietuvos keleivis" (1924–1939 m.) „Klaipėdos žinios" (1924–1926 m.) „Darbininkų balsas" (1931–1933 m. 1935–1939 m.) „Vakarai", (1936–1938 m.) „Baltischer Beobachter", (1936–1939 m.) žurnalą „Pagalba" (1923–1932 m.) ir kt. leidinius.

Direktoriai
-----------

* Jokūbas Stikliorius – 1921–1926 m.
* Kazys Kemežys – 1936–1939 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 430 psl.
| **Saliamonas Vaintraubas** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. rugpjūčio 14 d.Kaunas |
| Mirė | 2002 m. balandžio 18 d. (79 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, publicistas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Saliamonas Vaintraubas** (1922 m. rugpjūčio 14 d. Kaunas – 2002 m. balandžio 18 d. Vilnius) – Lietuvos sporto žurnalistas, publicistas.

Biografija
----------

1940 m. baigė Kauno Aušros berniukų gimnaziją, 1954 m. – Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultetą, įgydamas žurnalisto specialybę.

1940–1941 m. dirbo laikraščių „Liaudies balsas" bei „Tiesa" redakcijose. 1942–1943 m. Raudonosios armijos karys, dirbo laikraščių „Už Tarybų Lietuvą", „Tarybų vėliava", „Raudonasis karys" redakcijose. 1946–1954 m. laikraščio „Tiesa" skyriaus vedėjas, 1954–1962 m. – Lietuvos radijo ir televizijos komiteto korespondentas, laikraščio „Sportas" redakcijos darbuotojas. 1962–1972 m. dirbo laikraščio „Vakarinės naujienos" redakcijoje, nuo 1972 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA darbuotojas.

Daugiausia rašė sporto temomis – kaip reporteris ir apybraižininkas.  Lietuvos futbolo veteranų klubo garbės narys.

Bibliografija
-------------

* *Sportininko žinynas*, 1959 m. su V. Kazakevičiumi ir P. Rimša,
* *Birutė Kalėdienė*, apybraiža, 1960 m.
* *Šocikas ringe*, 1961 m. su V. Ogurenkovu,
* *Sportininko žinynas*, 1984 m. su A. Bertašiumi,
* *Krepšinis-87*, žinynas-kalendorius, 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 541-542 psl.
| **Kazimieras Ralys** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. kovo 12 d.Rusija Žalpiai, Viduklės valsčius, Raseinių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1958 m. sausio 6 d. (72 metai)Lietuva Kaunas |
| Lietuvos Respublikos Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | švietėjas, rašytojas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių sąjunga |

Atminimo lenta prie Žalpių mokyklos sienos
**Kazimieras Ralys** (1885 m. kovo 12 d. senuoju stiliumi vasario 28 d. Žalpiuose, Viduklės valsčius, Raseinių apskritis, Rusijos imperija – 1958 m. sausio 6 d. Kaune) – Lietuvos švietėjas, rašytojas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

1900–1902 m. gyveno ir savarankiškai mokėsi JAV. 1902 m. kartu su tėvu, kuris JAV dirbo angliakasiu, grįžo į Lietuvą. Atgavus lietuvišką spaudą, ją platino, daraktoriavo gimtosiose apylinkėse. Nuo 1908 m. slapyvardžiu „Vargovaikis" rašė į „Lietuvos ūkininką", „Lietuvos žinias". 1910 m. pradėjo dirbti „Lietuvos ūkininko" redakcijoje. 1910 m. Vilniuje savarankiškai pasirengė mokytojo egzaminams. 1913 m. baigė agrotechnikos kursus.

1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. 1918 m. Skaudvilės apskrities valdybos pirmininkas, vėliau apskrities viršininkas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.

1928–1940 m. dirbo Žemės ūkio banke. Iki 1940 m. bendradarbiavo leidiniuose „Talka", „Trimitas", „Jaunimas". 1951 m. ištremtas į Sibirą, į Krasnojarsko kraštą. 1957 m. grįžo į Lietuvą, gyveno Kaune. 

Kazimieras Ralys praktikavo blaivybę, buvo vegetaras.

Literatūra
----------

* Ralys Kazys, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 46.
* Ralys Kazimieras, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1961, t. 24, p. 467–468.
* Stakeliūnaitė D. Ralys Kazimieras, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 305–304.
* Stakeliūnaitė D. Ralys Kazimieras, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 430–435.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 417 psl.
2. ↑  *Kur jie dabar?*, Diena, 1933-12-24
| **Sergio Leone** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1921 m. sausio 3 d.Roma |
| Mirė | 1989 m. balandžio 30 d. (68 metai)Roma |
| Palaidotas (-a) | Verano kapinėse |
| Tėvai | Vinčencas LeonėBiče Valerian |
|  |
| Veikla | kino režisierius, scenaristas, prodiuseris |

Sergio Leone (1975)
**Serdžijas Leonė** (it. *Sergio Leone*; 1929 m. sausio 3 d. Roma – 1989 m. balandžio 30 d. ten pat. Palaidotas Verano kapinėse) – italų kino režisierius, scenaristas, prodiuseris.

Biografija
----------

Gimė kinematografininkų šeimoje. Tėvas Vinčencas Leonė filmus režisavo Roberto Roberčio slapyvardžiu, motina Biče Valerian – aktorė.

Nuo penkto dešimtmečio pabaigoje dirbo italų (V. De Sikos, M. Soldati) ir Italijoje tuo metu dirbusių JAV režisierių (F. Zinemano, R. Viso) asistentu, taip pat sukūrė epizodinių vaidmenų, kino scenarijų. Septinto dešimtmečio pradžioje režisavo istorijos nuotykių filmų.

Kūryba
------

Išgarsėjo vadinamąja „spagečių vesternų" trilogija „Už saują dolerių" (*Per un pugno di dollari* 1964 m. režisierius A. Kurosavos filmo „Asmens sargybinis" perdirbinys), „Keliais doleriais daugiau" (*Per qualche dollaro inpiu* 1965 m.), „Geras, blogas ir bjaurus" (*Il buono, il brutlo, il cattivo* 1966 m.), kuri atnaujino vesterno žanrą; filmuose paneigiamas amerikietiškų vesternų sąlygiškumas, savitai transformuojami amerikiniai mitai, būdinga niūri nuotaika, mistikos elementai, daugiareikšmės pauzės, stambus planas, choreografiški prievartos epizodai. Vadinamąją amerikietiškąją trilogiją sudaro vesternai „Kartą Laukiniuose Vakaruose" (*Cera una volta il West* 1968 m.), „Sauja dinamito" (*Giu’latesta* 1971 m.) ir gangsterių filmas „Kartą Amerikoje" (*Once Upon a Time in America* 1984 m.), kuris apdovanotas 11 premijų ir sulaukė dar 5 nominacijų kino festivaliuose. Prie jo filmų raiškumo daug prisidėjo kompozitorius Enio Morikonės muzika. Prodiusavo kitų režisierių filmų. Kartais dirbo Bobo Robertsono slapyvardžiu.

Filmografija
------------

* *Gli Ultimi Giorni di Pompei* (1959 m.)
* *Il Colosso di Rodi* (1961 m.)
* Už saują dolerių (1964 m.)
* Keliais doleriais daugiau (1965 m.)
* Geras, blogas ir bjaurus (1966 m.)
* Kartą Laukiniuose Vakaruose (1968 m.)
* Sauja dinamito (1971 m.)
* Kartą Amerikoje (1984 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Neringa Kažukauskaitė. *Serdžas Leonė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 16 psl.
**Skautų aidas** – Lietuvos skautų žurnalas, einantis nuo 1923 m. kovo 15 d.

Istorija
--------

### 1923–1940 m.

Pakeitė žurnalą „Skautas", ėjusį 1922–1923 m. 1923 m. kovo 15 d. – 1924 m. spalio mėn. *mėnesinis skautų literatūros laikraštis* leistas Šiauliuose, Turgaus g. 12, vėliau redakcija įsikūrė Šiaulių gimnazijoje. Pirmasis numeris spausdintas Biržų spaustuvėje, kitus spausdino „Titnago" spaustuvė Bažnyčios g. 1.

Nuo 1924 m. lapkričio mėn. Nr. 9 (17) iki 1940 m. birželio 12 d. *mėnesinis skautų laikraštis* leistas Kaune, Daugirdo g. 2-3, vėliau Kęstučio g. 63-1, Laisvės al. 20, Nepriklausomybės aikštė 4. Iš pradžių nereguliariai leido Lietuvos skautų asociacija, nuo 1931 m. kas dvi savaites – Lietuvos skautų sąjunga. Spausdino „Vilniaus spaustuvė". Leido priedus: 1932–1935 m. – žurnalo „Skautų vadas", 1934–1935 m. – žurnalą „Skautų aidas mūsų mažiesiems", 1936–1940 m. – žurnalą „Skautybė".

### Užsienyje

Lietuvių skautų sąjungos organas atkurtas Antano Krauso iniciatyva 1946 m. Detmolde, Vokietijoje, iš viso išėjo 31 numeris. 1950 m. perkeltas į Kanadą, nuo 1970 m. leidžiamas Čikagoje. Išeina kas mėnesį.

### Lietuvoje

*Žurnalas visiems Lietuvos skautams ir būsimiems skautams* Lietuvos atkurtas 1990 m.; buvo leidžiamas Klaipėdoje kaip *Lietuvos skautų sąjungos mėnraštis jaunimui*. 1992–1993 m. nebuvo leidžiamas. Nuo 1994 m. ėjo Vilniuje 4 kartus per metus. Steigėja ir leidėja UAB „Karma", Lietuvos skautijos pirmija. Tiražas 1990 m. – 19 000 egz. 1995 m. – 2000 egz.

Redaktoriai
-----------

* J. Merkis, Ed. Zabarauskas, Albinas Gražiūnas,
* Kazys Laucius – 1937–1938 m.
* Antanas Vytautas Saulaitis – 1938–1940 m.
* Antanas Krausas, Romualdas Giedraitis ir Felicijonas Prekeris – 1946 m.
* Antanas Krausas – 1947–1949 m.
* Pranas Enskaitis – 1950 m.
* Stepas Kairys – 1950 m.
* Česlovas Senkevičius – 1951–1955 m. 1956–1963 m.
* Antanas Vytautas Saulaitis – 1964–1970 m.
* Juozas Toliušis – 1970–1973 m.
* Alė Namikienė – 1974–1975 m.
* Sofija Jelionienė – 1976–1978 m.
* Juozas Toliušis, Vladas Vijeikis, Gintaras Plačas, Sofija Jelionienė, Alė Namikienė, Janina Mikutaitienė – 1979–1981 m. atskirus numerius
* Antanas Vytautas Saulaitis – 1981–1998 m.
* Alė Namikienė – nuo 1999 m.

Lietuvoje:

* V. Kudarauskas – 1990–1991 m.
* Romualdas Tupčiauskas – 1994–2007 m.
* Jorė Astrauskaitė – nuo 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Skautų Aidas Archyvuota kopija 2011-07-28 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 451 psl.

Nuorodos
--------

* „Skautų aidas". E-paveldas.lt
* „Skautų aidas" 1923-1940, 1946-2010 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org
**Sodininkystės medelynas** – žemės sklypas ar specializuotas ūkis, kuriame dauginami sodo, miško, dekoratyviniai augalai.

Medelynai
---------

Pagal dauginamus augalus skiriami šie medelynai:

* sodininkystės medelynas – dauginami vaismedžiai, uogakrūmiai,
* miško medelynas – dauginami miško medžiai ir krūmai,
* dekoratyvinių augalų medelynas – teikia sodinukų želdynams,
* karantininis medelynas – introdukcinis medelynas, kuriame auginami introdukuoti augalai ir tiriamos įvežtų augalų pavojingos ligos ir kenkėjai.

Sodininkystės medelynas
-----------------------

Sodininkystės medelynas turi keletą pagrindinė skyrių: daigyną, skiepyną, veislinių sodinių, vegetatyvinio dauginimo. 

Daigyne sėjamos sėklos, auginami poskiepiai ir kiti sėjinukai. Lauko daigyne 1 ha išauginama apie 200 000, šiltnamiuose apie 500 000 poskiepių. 

Skiepyne skiepai auginami 2–3 metus. Pavasarį (rečiau rudenį) poskiepiai sodinami 20–35 cm atstumu eilėmis. Tarpueilių plotis 70–90 cm. Skiepai auginami ir formuojami 1–2 metus. 1 ha išauginama iki 30 000 skiepų, kartais daugiau kaip 50 000. 

Veislinių sodinių skyriuje auginamos geriausios vaismedžių ir uogakrūmių veislės. Jų skiepūgliai ir ūgliai dauginami vegetatyviai. Vegetatyvinio dauginimo sklypuose augalai (agrastai, avietės, vegetatyviniai poskiepiai, braškės) auginami nuolat, dauginami atlankomis, atžalomis, palaipomis (ūsais). 

Sėkliniuose soduose auginami įvairių rūšių medžiai ir krūmai. Jų sėklos naudojamos sėkliniams poskiepiams auginti.

Istorija
--------

Lietuvoje pirmieji sodininkystės medelynai įkurti 1860 m. Žagarėje ir 1865 m. Panevėžyje. 1939 m. buvo 443 sodininkystės medelynai, daugiausia privatūs, kurie per metus išaugindavo 623 000 vaismedžių skiepų ir 130 000 vaiskrūmių. 1948 m. įsteigti valstybiniai medelynai. 1966 m. jų buvo 19, 1979 m. – 12, 1985 m. liko 9. Didžiausi buvo Anykščių, Kretingos ir Panevėžio sodininkystės ūkiuose. 

1997 m. įkurta Sodininkystės medelynų asociacija. Centras Babtuose (Kauno rajonas). Jai priklausė 9 medelynai, kuriuose kiekvienais metais išauginama apie 0,5 mln. vaismedžių, apie 4,5 mln. uogakrūmių ir apie 0,7 mln. braškių sodinukų. 2001 m. įkurta verslinių sodų asociacija „Vaisiai ir uogos", kuri perėmė medelynų asociacijai priklausiusias funkcijas. 

Sodinukų išaugina ir sodininkai mėgėjai. 2004 m. jie išaugino apie 0,8 mln. vaismedžių ir uogakrūmių, apie 2,2 mln. braškių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Švirinas. *Medelynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 551 psl.
| **Sofija Daubaraitė** |
| --- |
| Gimė | 1951 m. sausio 29 d. (73 metai)Telšiuose |
| Vaikai | Laura |
|  |
| Veikla | žurnalistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 
* Vilniaus universitetas;
* Mykolo Romerio universitetas.

 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Sausio 13-osios atminimo medalis |

**Sofija Daubaraitė** (g. 1951 m. sausio 29 d. Telšiuose) – žurnalistė, Lietuvos politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1968 m. baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą. 1969 m. įstojo į Vilniaus universitetą ir 1976 m. Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbų ir literatūrą. Vėliau studijavo žurnalistiką. 1980–1982 m. Vilniaus 47–ojoje technikos mokykloje mokėsi fotografės specialybės.

Nuo 1976 m. dirbo mokytoja Ignalinos rajone. 1977–1980 m. Mokslų akademijos Lietuvių kalbos ir literatūros instituto vyresnioji laborantė. 1982–1991 m. Vilniaus rajono laikraščio „Draugystė" redakcijos vertėja, žemės ūkio skyriaus vedėja. 1991–1996 m. laikraščio „Vilnia" redaktorė.  Buvo Lietuvos žurnalistų draugijos valdybos narė.

Nuo 1989 m. Sąjūdžio Vilniaus rajono tarybos narė, nuo 1996 m. Lietuvos Sąjūdžio tarybos narė. 1994–1999 m. Tėvynės Sąjungos Vilniaus rajono skyriaus pirmininkė. 1995–1997 m. Vilniaus rajono savivaldybės tarybos narė, Tėvynės Sąjungos frakcijos seniūnė. 1996–2000 m. Seimo narė. Lietuvos Respublikos Pabėgėlių reikalų tarybos narė. 2001 m. Lietuvos teisės universiteto dėstytoja, Lietuvos mokytojų profesinės sąjungos pirmininkės pavaduotoja.

Duktė Laura.

Įvertinimas
-----------

1992 m. Sausio 13-osios atminimo medalis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 99-100 psl.
Tomahawk sparnuotoji raketa
**Sparnuotoji raketa** – valdomas vienkartinio naudojimo bepilotis orlaivis su sparnais bei varikliu, kurie sukuria aerodinaminę keliamąją jėgą skrendant.

Privalumai ir trūkumai
----------------------

Sparnuotosios raketos gali skristi išlenkta trajektorija, labai žemai, aplenkdamos reljefo nelygumus, yra nedidelių gabaritų, tačiau didelio taiklumo ginklai. Sparnuotojų raketų didžiausiu trūkumu laikoma didelė jų kaina. Sparnuotosios raketos gali nugabenti įprastinės ginkluotės arba 150–200 kilotonų branduolinius užtaisus iki 3000 kilometrų nuotoliu. Specialios nutaikymo sistemos dėka ji dideliu tikslumu gali kliudyti net mažus apsaugotus objektus. Startuodama iš lėktuvų, laivų, povandeninių laivų ir iš antžeminių paleidimo įrenginių, tokia raketa gali skrieti į tikslą nedideliame (iki 60 metrų) aukštyje, apeidama natūralias kliūtis, todėl ją sunku aptikti ir sunaikinti priešraketinės gynybos priemonėmis.

Istorija
--------

Sparnuotųjų raketų panaudojimas pirmą kartą buvo pademonstruotas 1909 m. sukurtame filme *The Airship Destroyer*. Pirmąja sparnuotąja raketa laikoma Trečiajame Reiche sukurta V-1, kuri 1944 m. pradėta naudoti *Luftwaffe* pajėgų per Antrajį pasaulinį karą. Iškart po karo, JAV ir Sovietų Sąjunga tęsė eksperimentus su sparnuotosiomis raketomis ir galimu jų panaudojimu. Pirmąja JAV sparnuotąja raketa laikoma iš laivų paleidžiama raketa *SSM-N-8 Regulus*, naudota Jungtinių Valstijų karinėse jūrų pajėgose nuo 1955 m. iki 1964 m. Ji buvo sukurta, remiantis daugeliu V-1 charakteristikų. Sovietų Sąjunga Šaltojo karo metais siekė sukurti daugiausia priešlaivines sparnuotąsias raketas, tokias kaip *P-700 Granit*, nukreiptas prieš JAV smogiamąsias lėktuvnešių grupes, tuo tarpu balistinių raketų taikiniais buvo žemėje esantys objektai. JAV karinės jūrų ir oro pajėgos plačiai naudojo *Tomahawk* ir *AGM-86 ALCM* tipų sparnuotąsias raketas Persijos įlankos karo metu.

Klasifikacija
-------------

Sparnuotosios raketos dažniausiai turi reaktyvinius arba turboreaktyvinius kietojo arba skystojo kuro variklius. Sparnuotosios raketos skirstomos pagal šiuos požymius:

* *Pagal paskirtį* – strateginės, taktinės ir operatyvinės-taktinės.
* *Pagal kovinio užtaiso tipą* – branduolinės ir įprastinės.
* *Pagal užtaiso laikymo vietą* – žemės, oro, jūrų, povandenines raketas.
* *Pagal greitį* – ikigarsinės, viršgarsinės ir hipergarsinės.

Dislokavimas
------------

Sparnuotosiomis raketomis siekiama atakuoti didelės svarbos taikinius, panaudojant įvairias savaiminio taikymo sistemas. Sparnuotosios raketos daugiausia dislokuojamos karo laivuose, povandeniniuose laivuose, naikintuvuose ir bombonešiuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sparnuotoji raketa*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXII (Sko–Šala). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012. 339 psl.
2. ↑   The 'Aerial Target' and 'Aerial Torpedo' in Britain
| **Stasys Jakštas** |
| --- |
|  |
| Stasys Jakštas, 1941 m. |
| Gimė | 1906 m. spalio 25 d.Giedraičiai, Ukmergės apskritis |
| Mirė | 1979 m. liepos 20 d. (72 metai)Ispanija |
|  |
| Veikla | mokytojas, poetas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Stasys Jakštas** (1906 m. spalio 25 d. Giedraičiuose, Ukmergės apskritis – 1979 m. liepos 20 d. Ispanijoje) – Lietuvos mokytojas, poetas, redaktorius.

Biografija
----------

1930 m. baigė S. Daukanto mokytojų seminariją Kaune, vėliau išklausė lituanistikos ir teisės studijas Vytauto Didžiojo bei Vilniaus universitetuose.

Metus dirbo mokytoju Dubingiuose, nuo 1938 m. pradėjo dirbti švietimo ministerijoje, 1941–1944 m. pradžios mokslo departamento direktorius.

1930 m. su dr. K. Avižoniu suredagavo leidinį „Kelias į laimę". 1937–1939 m. redagavo žurnalą „Jaunoji Lietuva".  1944 m. priverstas trauktis iš Lietuvos, 1946–1948 m. Vokietijoje buvo Lietuvių švietimo valdybos narys ir sekretorius, Vyriausiojo skautininko pavaduotojas. 1947 m. redagavo „Skautų vadovo" antrąjį leidimą. 1949 m. Atvyko į JAV ir dirbo fabrike, vėliau pašto tarnautojas. 1951–1955 m. vadovavo Niujorko, Kearny – Harisono lietuvių šeštadieninei mokyklai. Savo kūrybą spausdino „Lietuvių dienose", „Skautų aide".

Rasa Von Werder (gimęs 1945 m) yra jo dukra.

Bibliografija
-------------

* *Gimtinės takais*, eilėraščiai, prisiminimai, sudarytojas Kazimieras Garšva. Kaunas, 2001, 140 p. ISBN 9955-434-09-0
* *Manoji Lietuva*, eilėraščiai. Kaunas, 2000, 104 p. ISBN 9955-434-03-1

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 180 psl.
| **Kęstutis Gaška** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1943 m. kovo 28 d.Žeimelis, Šiaulių apskritis |
| Mirė | 2012 m. lapkričio 13 d. (69 metai) |
| Tėvas | Aleksandras Gaška |
| Sutuoktinis (-ė) | Audronė |
| Vaikai | Ieva, Aleksandras |
|  |
| Veikla | inžinierius, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1992 m. LDDP, 2004 m. Už teisingą Lietuvą, 2008 m. Frontas |
|  |
| Alma mater | 1967 m. Kauno politechnikos institutas |

**Kęstutis Gaška** (1943 m. kovo 28 d. Žeimelyje, Šiaulių apskritis – 2012 m. lapkričio 13 d.) – inžinierius, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas buvo agronomas, žemės ūkio mokyklos direktorius, mama – pradžios mokyklos mokytoja. 1944 m. tėvai su vyresniaisiais vaikais – Remigijumi, Vida ir Aleksandru artėjant frontui pasitraukė į Vakarus. 1950 m. kartu su dvyne seserimi Dalia įsivaikino tuometinis LSSR užsienio reikalų ministras Ignas Gaška – senelio Aleksandro brolis.

1961 m. baigė Vilniaus Salomėjos Neries vidurinę mokyklą. 1967 m. baigė Kauno politechnikos instituto Vilniaus filialą, įgijo radijo aparatūros konstravimo ir gamybos technologijos inžinieriaus specialybę.

1967–1971 m. Kauno politechnikumo dėstytojas. 1971–1989 m. LSSR mokslų akademijos Puslaidininkių fizikos instituto inžinierius, aspirantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis, grupės vadovas. 1982 m. apgynė technikos mokslų kandidato disertaciją. 1989 m. Vilniaus įmonės „Archprojektas" direktoriaus pavaduotojas. Trijų kryžių paminklo statybos vadovas, Nepriklausomybės dešimtmečio paminklo atstatymo Joniškyje vadovas, statė Rezistencijos aukų paminklą Želvoje. LDK Gedimino paminklo statybos fondo pirmininkas.

1989–1990 m. Puslaidininkių fizikos instituto bandomosios gamyklos „Helikonas" direktorius. 1991 m. įkūrė personalinę įmonę „APSĖ". 1992–1996 m. LR Seimo narys. 1997 m. Turto saugos įmonių asociacijos prezidentas. 1998–1999 m. mokslinės gamybinės akcinės bendrovės „Precizika" gamybos vadovas, Turto valdymo departamento direktorius. 2001–2002 m. žemės ūkio bendrovės „Pavasaris" komercijos direktorius. 2002–2003 m. UAB „Mineraliniai vandenys" vadybininkas, 2004 m. direktoriaus pavaduotojas komercijai. 2003 m. mokėsi JAV. Nuo 2005 m. pensininkas. 2006–2007 m. UAB „Spedline" direktorius.

Nuo 1992 m. LDDP narys, nuo 2004 m. Lietuvos liaudies sąjungos „Už teisingą Lietuvą" narys. Išsiskyręs, buvusi žmona Audronė, duktė Ieva, sūnus Aleksandras, augintiniai dvynukai Greta ir Aida. Palai­dotas Žeimelio kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-10-29 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  1992–1996 m. kadencijos Seimo narys
3. ↑   Archyvuota kopija 2008-09-15 iš Wayback Machine projekto.
| Santa Krusas |
| --- |
| Santa Kruso upė Santa Kruso upė |
| **Ilgis** | 382 km |
| **Baseino plotas** | >25 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 667 m³/s |
| **Ištakos** | Archentinas |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | Argentinos vėliava Argentina |
|  |
|  **Vikiteka** | Santa Krusas |

**Santa Krusas** (isp. *Río Santa Cruz*) – upė Argentinoje, Patagonijoje, Santa Kruso provincijoje. Prasideda Anduose, Ledynų nacionaliniame parke telkšančiame Archentino ežere. Toliau teka į rytus Patagonijos plokščiakalniu. Įteka į Atlanto vandenyną ties Puerto Santa Krusu. Su Čiku sudaro bendrą estuariją.

Didžiausias intakas – Botė (dešinysis).

Naudojama irigacijai ir hidroenergetikai. Prie Santa Kruso žemupio įsikūrę Komandante Luis Piedra Buenos ir Puerto Santa Kruso miestai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  PROVINCIA DE SANTA CRUZ - RECURSOS HIDRICOS, *mineria.gov.ar*