recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Protochlorofilidas** chlorofilo pirmtakas. Protochlorofilidas paverčiamas chlorofilidu dviem skirtingais fermentais (protochlorofilido oksidoreduktazėmis), vienam iš kurių būtinai reikalinga šviesa. Manoma, jog tamsinis kelias yra senesnis, tačiau žiedinių augalų (gaubtasėklių) jis yra prarastas. Todėl šie augalai pažaliuoja tik šviesoje, tamsoje išaugę daigai yra balti.

Protochlorofidas yra augalui pavojingas junginys, nes sugeria šviesos energiją ir išsklaido ją laisvųjų radikalų pavidalu. Todėl aukštesnieji augalai tamsoje negali sukaupti jo per daug. Protochlorofilido sintezę sustabdo iki šiol gerai neištirta reguliacinė sistema. Lietuvių kilmės mokslininkai yra atradę *flu* (angl. *fluorescence*) mutantą, kuriame ši reguliacija pažeista. Toks mutantas gali augti arba tamsoje (tamsoje protochlorofilidas nepavojingas) arba ryškioje šviesoje (visas susintetintas protochlorofilidas tuojau pat paverčiamas chlorofilu). Mutantas žūva įprastinėmis augimo sąlygomis, kuomet naktį keičia diena.

Genas koduoja nedidelį transmembraninį baltymą ir turi bent du sąveikos su kitais baltymais saitus. Jo veikimo mechanizmas šiuo metu visiškai neaiškus.
**Juozapas Antanavičius** (1853 m. vasario 15 d. Paplyniai, Naumiesčio apskritis – 1916 m. rugpjūčio 7 d. Lgovas, Kursko gubernija) – Lietuvos kunigas, prelatas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

1876 m. baigė Seinų kunigų seminariją, įšventintas kunigu. Klebonavo Piatnicoje (Lomžos gubernija). Nuo 1877 m. Seinų kapitulos vikaras, nuo 1893 m. kanauninkas ir Prienų klebonas. 1898–1902 m. Sankt Peterburgo katalikų kolegijos asesorius, Seinų vyskupijos atstovas. Nuo 1902 m. po vyskupo A. Baranausko mirties – Seinų vyskupijos valdytojas, nuo 1910 m. generalinis vikaras. Globojo Seinų katalikų spaustuvę, žurnalą „Šaltinis" ir „Vadovas", draugijas „Žiburys" ir „Związek Katolicki". Persekiojo socialistų draugiją „Šviesa", pasiekė, kad 1908 m. valdžia ją uždarytų. 1905 m. paskelbė aplinkraštį, smerkiantį revoliucinę kovą prieš caro valdžią, kuris jo įsakymu buvo skaitomas vyskupijos bažnyčiose ir daug kur sukeldavo pasipriešinimą. 1914 m. pasitraukė į Rusiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozapas Antanavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 560 psl.
| ***Skafandras ir drugelis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Le Scaphandre et le papillon |
| Kilmės šalis |  Prancūzija |
| Režisierius | Džiulianas Šnabelis |
| Prodiuseris (-iai) | Ketlin Kenedi  Džonas Kilikas (Jon Kilik) |
| Scenaristas (-ai) | Žanas–Dominykas Bobi  (autobiografija)  Ronaldas Harvudas |
| Kompozitorius | Paulius Kantelonas (Paul Cantelon) |
| Vaidina | Matje AmalrikasEmanuelė Sane Mari–Žoze Krozė Maksas van Ziudovas |
| Metai | 2007 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 112 min. |
| Kalba | prancūzų |
| Platintojas | Pathé Renn Productions |
| **IMDb įrašas** |

**Skafandras ir drugelis** – 2007 m. prancūzų režisieriaus Džiuliano Šnabelio drama sukurta pagal Žano–Dominyko Bobi autobiografinį romaną *Skafandras ir drugelis* (pranc. *Le Scaphandre et le papillon*).

Filmo premjera įvyko 2007 m. gegužės 22 d. Kanų kino festivalyje.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Populiaraus madų žurnalo "Elle" vyriausiasis redaktorius Žanas–Dominykas Bobi po netikėto insulto atsigauna su itin retu "uždaryto viduje" sindromu. Visiškai paralyžiuotas Žanas tampa įkalintas savo kūno skafandre ir gali judinti tik kairiąją akį, mirksinčią tarsi drugelis suplasnoja savo sparneliais. Vienas mirksnis reiškia "taip", o du mirksniai - "ne". Toks bus tolesnio jo gyvenimo kodas. Bet laki vaizduotė, nepalaužiamas protas, specifinis humoro jausmas ir neblėstanti atmintis veikia visu pajėgumu. Neįtikėtina kantrybe apsiginklavusios ligoninės seselės vieną po kitos garsiai skaityto alfabeto raides, o Žanas išgirdęs teisingą garsą reikiamu momentu sumirksi. Tokia unikali aplinkybė leido Žanui perduoti artimiausiems žmonėms savo mintis bei pojūčius. Ilgo proceso metu jis sugebėjo paraidžiui sudiktuoti biografinės knygos tekstą…..

Aktoriai
--------

* Matje Amalrikas – Žanas–Dominykas
* Emanuelė Sane – Céline Desmoulins
* Mari–Žoze Krozė – Henriette Durand
* Maksas van Ziudovas – Žano–Dominyko tėvas
* Patrikas Šene (Patrick Chesnais) – Dr. Lepage
* Nilsas Aristrupas (Niels Arestrup) – Roussin

ir kt.

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2010-07-17 iš Wayback Machine projekto.
* angl. *Apdovanojimai*
| **Dmitrijus Nagijevas** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Dmitrijus Nagijevas |
| Visas vardas | Дмитрий Владимирович Нагиев |
| Gimė | 1967 m. balandžio 4 d. (56 metai)Leningradas, RTFSR |
| Gyven. vieta | Maskva |
| Tautybė | Rusas |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | kinas, TV |
| Pareigos | Aktorius |

**Dmitrijus Nagijevas** (rus. *Дмитрий Нагиев*, g. 1967 m. balandžio 4 d. Leningrade) – Rusijos aktorius, prodiuseris, šoumenas.

Biografija
----------

Jaunystėje Dmitrijus Nagijevas praktikavo sambo, dziudo (sporto meistras). Devintajame dešimtmetyje jam suteiktas SSRS čempionatų jaunių čempiono vardas.

Baigęs mokyklą, jis tapo Elektrotechnikos universiteto (Automatizacijos ir kompiuterių inžinerijos fakulteto) studentu. Buvo suimtas dėl machnacijų su valiuta (sovietiniais laikais nelegali valiutos apyvarta buvo baudžiamasis nusikaltimas). Siekdamas išvengti baudžiamojo persekiojimo, išvyko atlikti karinę tarnybą į sovietinę armiją. Nagijevas tarnavo oro gynybos pajėgose netoli Vologdos.

Po karinės tarnybos grįžo į gimtąjį miestą. Dirbo teatre ir radijuje. 1996–2004 m. dirbo „Modern" radijuje.

1997 m. suvaidino Aleksandro Nevzorovo filme „Skaistykla" (rus. *Чистилище*), kur Nagijevas atliko savo pirmąjį pagrindinį vaidmenį filme – čečėnų lauko vadą Dukuzą Israpilovą. 2000–2008 m. vaidino detektyvinėje situacijų komedijoje „Kamenskaja". 2012–2016 m. jis vaidino Claude Monet restorano savininko vaidmenį situacijų komedijoje „Virtuvė" (rus. *Кухня*). 2013–2016 metais vaidino seriale „Du tėvai, du sūnūs" (rus. *Два отца и два сына*).

Nuo 2014 m. vaidino pagrindinį vaidmenį televizijos seriale „Fizrukas".

Jis vedė laidas „Telekompaktas", „Pinigų našta", pokalbių laidą „Langai" („Okna"), projekto „Namas" (rus. *Дом*) finalinę laidą per TNT kanalą (2003).

2005–2014 metais vedė sporto ir pramogų laidą „Didžiosios lenktynės" (rus. *Большие гонки*).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
**Juozapas Jundzilas** (lenk. *Józef Jundzill*, 1794 m. sausio 6 d. Gormanai, dab. Gardino sritis – 1877 m. balandžio 5 d. Vilnius, palaidotas Bernardinų kapinėse) – Lietuvos botanikas floristas, Vilniaus universiteto profesorius.

Biografija
----------

*Juozapo Jundzilo antkapis Vilniaus Bernardinų kapinėse*
Dėdė Stanislovas Bonifacas Jundzilas. Baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1814 m. dirbo Vilniaus universiteto botanikos sode. 1817-1820 m. studijavo Vokietijoje, Olandijoje, Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje. 1821 m. surengė ekspediciją Lietuvos pietinės ir vakarinės dalies gamtai, ypač florai, tirti, surinko 543 augalų rūšis. Nuo 1823 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, 1824-1832 m. Gamtos mokslų katedros ir botanikos sodo vedėjas; 1828 m. profesorius. 1832 m. uždarius Vilniaus universitetą, botanikos sodas atiteko Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijai. Šioje akademijoje Juozapas Jundzilas dėstė botanikos ir zoologijos kursą.

Tyrė Vilniaus apylinkių florą.

Bibliografija
-------------

* Laukinių ir sukultūrintų Lietuvos, Voluinės, Podolės ir Ukrainos augalų aprašymas (*Opisanie roślin w Litwie, na Wołyniu, Podolu i Ukrainie dzike rosnących jako i oswojonych*), vadovėlis, 1830 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozapas Jundzilas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 773 psl.
| ***Acorus calamus*** |
| --- |
| Balinis ajeras (Acorus calamus)Balinis ajeras (*Acorus calamus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Arekažiedžiai  *( Arecidae)* |
| Eilė: | Aroniečiai  *( Arales)* |
| Šeima: | Ajeriniai  *( Acoraceae)* |
| Gentis: | Ajeras  *( Acorus)* |
| Rūšis: | Balinis ajeras  *( Acorus calamus)* |

 |
| Binomas |
| ***Acorus calamus***Linnaeus |

**Balinis ajeras** (*Acorus calamus*) – ajerinių (*Acoraceae*) šeimos ajerų (*Acorus*) genties augalų rūšis.

Genties pavadinimas iš graikų kalbos žodžio *akoros* 'nepasotinamas', nes augalo šakniastiebiai vartojami apetitui pagerinti.

Augalų morfologija
------------------

daugiametis, 60-100 cm aukščio augalas, su storais, šliaužiančiais, nariuotais, rausvai žaliais, 1,5 – 3,0 cm skersmens šakniastiebiais. Dauginasi išimtinai vegetatyviniu būdu, šakniastiebiais.

Stiebas iš vienos pusės su briauna, iš priešingos – įlinkęs. Lapai kalavijiški, bekočiai, ilgi, dažniausiai banguotais kraštais, prie pagrindo vienas kitą apkabinantieji. Burbuolė cilindriška, 4 – 9 cm ilgio, pakrypusi į šoną. Žydi birželio-liepos mėn. Visas augalas turi būdingą malonų aromatą. Paplitęs visoje Lietuvoje. Auga vandens telkinių pakraščiuose, puvenų turtingame dumble. Didelių sąžalynų yra Nemuno deltoje

Panaudojimas
------------

Dėl eterinių aliejų naudojamas parfumerijoje.
Ant ajerų lapų kepama duona arba į duonos tešlą įmaišomi ajero lapų milteliai.
Kai kur lapai silosuojami su dobilais ir naudojami gyvulių pašarui.

Sudėtis
-------

Sausuose šakniastiebiuose yra 2,0 – 4,8 % eterinio aliejaus, glikozido akorino, krakmolo, dervų, iki 150 mg% askorbino rūgšties, rauginių, mineralinių ir kitų medžiagų, lapuose – eterinio aliejaus, rauginių medžiagų, krakmolo, iki 500 mg% askorbino rūgšties.

Vaistinės augalo savybės
------------------------

Ajero šakniastiebiai kasami vasaros pabaigoje ir rudenį iš tankių sąžalynų, imant ne daugiau kaip 1/4 šakniastiebių iš sąžalyno. Naudojami vaistams ir preparatams nuo plaukų slinkimo, apetitui gerinti, aromatingoms vonioms. Baliniu ajeru galima gydyti uždegimines ligas, jis gerina klausą ir regą. Šakniastiebių milteliais valomi dantys, kai reikia stiprinti dantenas.Ajero nerekomenduojama vartoti nėštumo ir žindymo periodu, neskirti vaikams.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  Vilma Kaunienė, Egidijus Kaunas. Vaistingieji augalai. Kaunas, UAB „Varpas", 1991. ISBN 5-89942-087-1.
2. 1 2 3  Balinis ajeras svetainėje Sveikas.lt
3. ↑  Rūta Antanaitienė. Vandenyje augantys vaistiniai augalai. Ūkininko patarėjas.lt.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Balinis ajeras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Juozapas Būčys** (1874 m. vasario 2 d. Gerklinėje – 1946 m. gegužės 30 d. Semeliškėse) – kunigas, daraktorius. Palaidotas Semeliškių Šv. Lauryno bažnyčios šventoriuje.

Kiek vėliau po gimimo Juozapas Būčys su visa šeima persikėlė gyventi į Rėksnių kaime, Šešuolių parapijoje. Dėl to Būčių šeimą visi vadindavo šešuoliečiais.

Antkapis Semeliškių šventoriuje

Biografija
----------

1890 m. baigė Žemaitkiemio rusišką pradžios mokyklą. Ją baigęs pats mokė vaikus kaimuose – daraktoriavo.

1892 m. Šešuolių klebono kunigo Bironto padedamas išvyko į Vilnių ir čia mokėsi privačiai.

1893 m. užsidirbo pinigų nurašinėdamas ir rankraščiu platindamas Kražių skerdynių aprašymą.

1895–1900 m. tarnavo caro kariuomenėje – grojo Maskvoje dūdų orkestre.

1901 m. grįžęs iš kariuomenės, įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Seminarijoje pasirodė kaip karštas lietuvis, lietuvybės skatintojas.

1906 m. gegužės 22 d. įšventintas kunigu. Paskirtas vikaru į Balsogę.

1908–1909 m. – laikinas Kiauklių klebonas.

1909–1928 m. – Gegužinės klebonas.

1928 m. buvo Kaišiadorių kapitulos kanauninkas.

1928–1935 m. – Kruonio klebonas.

Nuo 1935 m. – Semeliškių parapijos klebonas.

Bendradarbiavo periodinėje spaudoje, yra parašęs pjesių bei vaizdelių mėgėjų scenai „Gintarai", „Kūčios", „Amžina pasaka" ir kt. Semeliškėse Būčys pastatė modernią parapijos Katalikų akcijos salę, įkūrė parapinę biblioteką, skaityklą, saviveiklos klubą, rinko artistus, rengė vaidinimus.

Išnašos
-------

1. ↑  Straipsnių rinkinys "Semeliškės", Vilnius: Kronta, 2006
| Tenant Krikasangl. *Tennant Creek* |
| --- |
| *Tenant Krikas* |
|  |
| 

Tenant KrikasTenant Krikas

19°38′00″ p. pl. 134°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿19.63333°š. pl. 134.18333°r. ilg.﻿ / 19.63333; 134.18333﻿ (Tenant Krikas)Koordinatės: 19°38′00″ p. pl. 134°11′0″ r. ilg.﻿ / ﻿19.63333°š. pl. 134.18333°r. ilg.﻿ / 19.63333; 134.18333﻿ (Tenant Krikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+9:30) |
|  |
| **Valstybė** | Australijos vėliava Australija |
| **Valstija** | Šiaurės Teritorija Šiaurės Teritorija |
|  |
| **Įkūrimo data** | ~1932 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 2 991  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tenant Krikas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Tènant Kri̇̀kas |

**Tenant Krikas** (angl. *Tennant Creek*) – gyvenvietė centrinėje Australijoje, Šiaurės Teritorijoje. Įsikūrusi 989 km į pietus nuo Darvino, 508 km į šiaurę nuo Alis Springso. Praeina Darvino–Port Ogastos plentas (atšaka į Klonkarį (Kvinslandas)) ir Adelaidės–Darvino geležinkelis, yra oro uostas. Apylinkėse kasami boksitai, mangano rūda, laikomi galvijai. Veikia kalnakasybos muziejus, menų centras, Kristaus Karaliaus katalikų bažnyčia. Apylinkėse yra Karlu Karlu draustinis, Davenporto kalnagūbrio nacionalinis parkas.

2016 m. 50 % Tenant Kriko gyventojų buvo aborigenų kilmės.

Istorija
--------

1860 m. škotų keliautojas Džonas Makdualas Stiuartas netoliese tekantį upokšnį (kriką) pavadino ekspedicijos rėmėjo Džono Tenanto garbei. 1872 m. pastatyta Tenant Kriko telegrafo stotis. 1926–1927 m. apylinkėse rasta aukso, prasidėjo aukso karštligė ir gyvenvietė išaugo. 1954 m. suteiktas miestelio statusas.

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Afrika. Antarktida. Australija. Okeanija*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Tènant Kri̇̀kas.
| **Juozapas Jonas Skvireckas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1873 m. rugsėjo 18 d.Rinkūnuose, Pasvalio raj. |
| Mirė | 1959 m. gruodžio 3 d. (86 metai)Zamse, Austrija) |
| Tautybė | lietuvis |
| Tėvas | Vincentas Skvireckas |
| Motina | Elzbieta Krasauskaitė |
|  |
| Veikla | Lietuvos arkivyskupas. |
|  |
| Alma mater | 1896 m. Žemaičių kunigų seminarija, 1899 m. Peterburgo dvasinė akademija |

**Juozapas Jonas Skvireckas** (1873 m. rugsėjo 18 d. Rinkūnuose, Pasvalio raj. – 1959 m. gruodžio 3 d. Zamse, Austrija) – arkivyskupas, vertėjas.

Atminimo paminklas Juozapui Skvireckui Kauno katedroje

Biografija
----------

Vyskupas Skvireckas Senosios Žagarės bažnyčioje 1928 m. birželio 17 d.
Tėvas Vincentas ir motina Elzbieta Krasauskaitė buvo mažažemiai ūkininkai, turėjo puodų dirbtuvėlę. Skaityti ir rašyti išmoko iš slapta laikomų lietuviškų spaudinių. Lankė Smilgių mokyklą, 1885–1892 m. – Panevėžio realinę gimnaziją, kurią baigė su pagyrimu.

1892–1896 m. mokėsi Žemaičių kunigų seminarijoje. Po 4 kursų išsiųstas į Peterburgo dvasinę akademiją, kurią baigė teologijos kandidato laipsniu. 1899 m. birželio 24 d. įšventintas kunigu.

1919 m. kovo 10 d. popiežius Benediktas XV nominavo J. Skvirecką *Ceramo* tituliniu vyskupu ir paskyrė Žemaičių vyskupo pagalbininku. 1919 m. liepos 13 d. Kauno katedroje iškilmingai konsekruotas vyskupu. Konsekravo vyskupas Antanas Karosas, asistuojant vysk. Juozapui Matulaičiui ir Pranciškui Karevičiui. Paskirtas augziliaru, J. Skvireckas daug dirbo kurijoje. 

1927 m. įsigijo pakaunėje buvusį Linkuvos dvarą ir jame įrengė pavyzdinę sodybą su skulptūromis, gėlynais ir vynuogynais. Čia išlikę vertingų memorialinių statinių, prie kurių sukūrimo prisidėjo skulptorė sesuo Leonarda (tikr. Marijona Šmulkštytė): Šv. Jono Krikštytojo koplyčia Lietuvos bažnytinės provincijos įkūrimo 10 -mečiui, Kristaus Karaliaus kompozicija Lietuvos krikšto 550 m. jubiliejui.

J. Skvireckas iš lotyniškosios Vulgatos į lietuvių kalbą išvertė Bibliją.

1998 m. arkivyskupo J. Skvirecko palaikai buvo pargabenti į Lietuvą ir perlaidoti Kauno arkikatedroje.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* 1989 m. Kauno Arkikatedroje bazilikoje atidengtas portretinis biustas su epitafija (skulptorius Stasys Žirgulis, architektas Virginijus Juozaitis).
* 1996 m. Kaune buvusi Linkuvos gatvė pavadinta jo vardu.
* 2003 m. išleistas portretinis vokas (dailininkas Gediminas Karpavičius).

Nuorodos
--------

* Arkivyskupas dr. Juozapas Jonas Skvireckas
* Mirė arkivyskupas metropolitas Juozapas Skvireckas
**Juozapas Kairys** (1938 m. birželio 20 d. Tenenių k. Šilalės r. – 2008 m. spalio 11 d.) – choro dirigentas ir kompozitorius.

Biografija
----------

1948–1959 m. mokėsi Kauno aklųjų mokykloje – internate. Savarankiškai pramokęs muzikos, pradėjo vadovauti vokaliniams ir instrumentiniams ansambliams. 1959–1964 m. choro dirigavimo neakivaizdiniu būdu mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos technikume (dėst. E. Ylienė). Technikumą baigęs su pagyrimu, 1965–1970 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. R. Kašponio klasė), kurią baigė su pagyrimu.

1960–1968 m. Lietuvos aklųjų draugijos Kauno gamybinio mokymo kombinato klubo meno vadovas, mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovas. 1966–1968 m. Lietuvos aklųjų draugijos Kauno tarprajoninių kultūros namų direktorius, 1968–1972 m. Lietuvos aklųjų draugijos Centro valdybos pirmininko pavaduotojas kultūros reikalams, 1972–1993 m. Lietuvos aklųjų draugijos profesionaliųjų muzikos kolektyvų direktorius. 1993–1995 m. Lietuvos aklųjų mišriojo choro „Vilnius" direktorius, nuo 1995 m. šio choro artistas.

J. Kairys pasižymi ir kaip kompozitorius. Sukūrė dainų chorams ir solistams, instrumentinių pjesių ir stambių vokalinių bei instrumentinių kūrinių, giesmių. Tai dainos chorams „Žinia", „Serenada", „Galbūt ne meilė", „Troškimai", „Saulėlydžio sonetas" ir kt.; giesmės „Viešpaties malda", „Apšlakstyk mane" ir „Amžinąjį atilsį"; Mišios a – moll, kantata „Stovi Motina skausminga", „Requiem", sonata akordeonui C-dur, pjesės dviem akordeonams, liaudies instrumentams ir pučiamųjų orkestrui. Parašė straipsnių apie muziką ir jos atlikėjus. 1998 išleistas jo kūrinių rinkinys chorams „Troškimai".

J. Kairys apdovanotas Socialinio aprūpinimo žymūno (1969), Kultūros žymūno (1974) ženklais, 1985 jam suteiktas nusipelniusio kultūros – švietimo darbuotojo garbės vardas, 1996 apdovanotas Gedimino I laipsnio medaliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**NATO jūrinių pajėgų Nuolatinės parengties priešmininių laivų grupė** (angl. *Standing NATO Mine Countermeasures Group* arba sutrumpintai *SNMCMG*) – NATO nuolatinės parengties junginys veikiantis kaip pagrindinė jūrinių NATO greito reagavimo pajėgų platforma.

Šiai NATO jūrinių pajėgų Nuolatinės parengties priešmininių laivų grupei savo laivus skiria NATO jūrinės valstybės. Grupei rotacijos pagrindu 6-12 mėn. laikotarpiui vadovauja vis kitos NATO valstybės atstovas.

Aktyvavus šias pajėgas sudarantys laivai yra paruošti nedelsiant išvykti į operacijos rajoną, taip užtikrinant greitą ir efektyvų NATO užduočių vykdymą.

Paskirtis
---------

NATO nuolatinės parengties priešmininių laivų junginio paskirtis – aprūpinti aljansą nuolatiniais jūrų pajėgumais pratybų ir realių operacijų atvejais. Junginys veikia šiaurės Europos vandenyse, kur vykdo išminavimo operacijas jūroje, dalyvauja kituose NATO šalių tarptautiniuose mokymuose jūroje ir pratybose su NATO partneriais. Šis junginys taip pat gali būti naudojamas reaguojant į krizes, demonstruojant Aljanso buvimą regione ir solidarumą, lankant NATO šalių ir partnerių uostus.

Istorija
--------

2014 m. antrąjį pusmetį (nuo 2014 m. rugpjūčio mėn. iki 2015 m. sausio mėn.) NATO Nuolatinės parengties priešmininių laivų grupei vadovavo Lietuvos karinių jūrų pajėgų karininkas komandoras Giedrius Premeneckas. Taip pat Lietuva tuo metu šiam junginiui buvo skyrusi vadovavimo ir aprūpinimo laivą N42 Jotvingis bei junginio štabo narius.

Nuo 2016 m. liepos 15 d. prie NATO nuolatinės parengties priešmininių laivų 1 grupės (sutr. *SNMCMG1*) yra prisijungęs Lietuvos kariuomenės Karinių jūrų pajėgų laivas M53 Skalvis. Nuo liepos mėn. laivai aplankė Kylio (Vokietija), Narviko, Hamerfesto, Trondheimo, Bergeno, Trumsės, Bodės, Stavangerio (Norvegija), Kopenhagos, Rionės (Danija), Svinouiscio (Lenkija), Šeburo (Prancūzija), Fasleino ir Aberdino (Jungtinė Karalystė) uostus. Tranzito tarp uostų metu šį NATO laivų grupė nuolat vykdė jungtinius taktinius mokymus.

Rugpjūčio mėn. laivai dalyvavo išminavimo operacijoje prie Norvegijos krantų, o rugsėjo mėn. dalyvavo Baltijos jūroje, Danijos, Lenkijos, Švedijos ir Vokietijos vandenyse, vykusiose didelio masto kariniuose mokymuose ,,Northern Coast 2016" (liet. „Šiaurės krantai 2016„). Spalio 8-20 d. laivai dalyvavo vakarų Škotijos (Jungtinė Karalystė) pakrantėje vykusiuose didelio mąsto jungtinių (jūrų, oro ir sausumos) pajėgų kariniuose mokymuose „Joint Warrior 2016".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Klaipėdoje lankysis NATO Nuolatinės parengties priešmininių laivų I grupė Archyvuota kopija 2016-11-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------
| Dmitrovas*Дмитров* |
| --- |
|        |
| *Dmitrovo prekybos rūmai* |
|  |
| 

DmitrovasDmitrovas

56°20′0″ š. pl. 37°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.33333°š. pl. 37.51667°r. ilg.﻿ / 56.33333; 37.51667﻿ (Dmitrovas)Koordinatės: 56°20′0″ š. pl. 37°31′0″ r. ilg.﻿ / ﻿56.33333°š. pl. 37.51667°r. ilg.﻿ / 56.33333; 37.51667﻿ (Dmitrovas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Maskvos sritis Maskvos sritis |
| **Rajonas** | Dmitrovo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1154 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 68 044  |
| **Plotas** | 26 km² |
| **Tankumas** (2018) | 2 617 žm./km² |
| **Altitudė** | 160 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Dmitrovas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Dmi̇̀trovas |

**Dmitrovas** (rus. *Дмитров*) – miestas Rusijoje, Maskvos srityje, 65 km į šiaurę nuo Maskvos centro, prie Maskvos kanalo; rajono centras. Pro miestą eina geležinkelis ir plentas Maskva–Dubna, taip pat geležinkelio atšaka į Aleksandrovą. Vystoma frezavimo, medžio apdirbimo staklių, ekskavatorių, gelžbetoninių tiltų konstrukcijų gamyba, siuvimo, trikotažo, kailių (dirbtinių), maisto pramonė, veikia spaustuvė. Yra 1918 m. įkurtas kraštotyros muziejus. Veikia kelių Maskvos universitetų padaliniai, dramos teatras, folkloro ansamblis.

Mieste išlikę daug senosios religinės architektūros: Dievo Motinos Ėmimo į dangų soboras (1533 m.), Šv. Boriso ir Glebo vienuolynas (žinomas nuo 1462 m.), Kazanės Dievo Motinos (1735 m.), Švč. Mergelės Marijos Įvesdinimo (1766 m.) cerkvės. Gausu kitų XVIII–XX a. pr. visuomeninių ir gyvenamųjų pastatų. Išlikęs XII a. kremlius (pylimo aukštis 15 m).

Istorija
--------

Dmitrovą Jachromos slėnyje 1154 m. įkūrė Jurijus Dolgorukis, nors slavų gyvenvietės čia būta jau anksčiau. Pavadintas Jurijaus sūnaus Vsevolodo (kuris pakrikštytas Dmitrijumi) garbei. XII a. Dmitrovas jau buvo didelis miestas, o 1280 m. tapo kunigaikštystės sostine. XIII a. nusiaubtas totorių. 1364 m. prijungtas prie Maskvos kunigaikštystės. XVI–XVII a. miestas sumenko, buvo užimtas Jono Sapiegos kariuomenės.

1781 m. tapo apskrities centru, imta plėtoti pramonė, XIX a. miestą pasiekė geležinkelis. XX a. 4-ajame dešimtmetyje šalia miesto iškastas kanalas, pastatytas uostas.

  

* Miesto gatvėMiesto gatvė
* Maskvos kanalas ties DmitrovuMaskvos kanalas ties Dmitrovu
* Šv. Elžbietos cerkvėŠv. Elžbietos cerkvė
* Dmitrovo soborasDmitrovo soboras

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Dmitrovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 136–137
**Sekmãdienis** – savaitės diena tarp šeštadienio ir pirmadienio. Tai yra antroji ir paskutinė savaitgalio diena.

Kai kuriose šalyse sekmadienis yra pirmoji savaitės diena (pvz. JAV), ši tradicija kilo iš senovės žydų bei senovės Egipto kultūrų. Kitose šalyse tai yra paskutinė savaitės diena.

* Katalikų šalys sekmadienį laiko šventa diena, laikoma, kad šią dieną nereikėtų dirbti.
* Pirmasis gegužės sekmadienis – **Motinos diena**
* Pirmasis birželio sekmadienis – **Tėvo diena**
* Pirmasis sekmadienis po pavasario lygiadienio per mėnulio pilnatį – **Šv. Velykos**

Etimologija
-----------

Terminą „sekmadienis" sukūrė kalbininkas Jonas Jablonskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniuje bus atidaromas J. Jablonskio skveras. Alkas.lt (tikrinta 2022-01-24).

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **sekmadienis**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sekmadienis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

  

v • a • r **Savaitės dienos** 

Pirmadienis · Antradienis · Trečiadienis · Ketvirtadienis · Penktadienis · Šeštadienis · Sekmadienis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Klemensas Vencelis Lotaras fon Meternichasvok. *Klemens Wenzel Lothar Fürst von Metternich*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1773 m. gegužės 15 d.Koblence |
| Mirė | 1859 m. birželio 11 d. (86 metai)Vienoje |
|  |
| Veikla | Austrijos diplomatas ir politikas |
|  |
| Alma mater | 1788 m. Strasbūro universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Klemensas Vencelis Lotaras fon Meternichas |

**Klemensas Vencelis Lotaras fon Meternichas** (vok. *Klemens Wenzel Lothar Fürst von Metternich*; 1773 m. gegužės 15 d. Koblence – 1859 m. birželio 11 d. Vienoje) – Austrijos diplomatas ir politikas.

Biografija
----------

Kilęs iš kilmingos šeimos, 1788 m. studijavo teisę Strasbūro universitete. 1795 m. Vienoje vedė buvusio kanclerio Wenzel Anton von Kaunitz anūkę.

1803 m. paskirtas ambasadoriumi Berlyne. 1806 m. buvo prie Sankt Peterburgo dvaro, kai Napoleonas pareikalavo, kad Kaunitz šeimos narys būtų jo dvare. Puikiai kalbėjo prancūziškai. Buvo Laure Junot ir Caroline Bonaparte meilužis. Palaikė gerus santykius su Taleiranu.

1808 m. Austrija paskelbė karą Prancūzijai ir 1809 m. buvo sutriuškinta. Po to paskirtas užsienio reikalų ministru. Nusprendė laikinai palaikyti su Prancūzija draugiškus santykius ir 1810 m. net suorganizavo Napoleono ir Austrijos imperatoriaus Franco dukters Marijos-Luizos vestuves.

Po Napoleono pralaimėjimo Rusijoje 1813 m. susitiko su Napoleonu Drezdene, tačiau šis atsisakė priimti sąlygas ir padaryti teritorinių nuolaidų. Austrija įstojo į Šeštąją koaliciją prieš Napoleoną. Karui einant į pabaigą 1814 m. palaikė britų užsienio reikalų ministro idėją, kad turi būti atkurta Burbonų monarchija, o valdžia nebūtų perduota Marijai-Luizai kaip regentei.

Vienos kongrese buvo vienas pagrindinių veikėjų. Čia pašlijo jo santykiai su Rusijos imperatoriumi dėl nesutarimų apie Lenkijos ateitį ir asmeninio varžymosi dėl gražuolės Vilhelminos fon Zagan dėmesio.

Vykstant 1848 m. revoliucijai, atsistatydino ir pasitraukė į Didžiąją Britaniją. 1851 m. grįžo iš emigracijos.
| **Demetrius Vikelas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1835 m. vasario 15 d.Ermupolis Graikija |
| Mirė | 1908 m. liepos 20 d. (73 metai)Atėnai Graikija |
| Tautybė | graikas |
|  |
| Veikla | rašytojas, verslininkas, tarptautinio sporto judėjimo veikėjas |
| Pareigos | buvęs Tarptautinio olimpinio komiteto prezidentas |
|  |
|  **Vikiteka** | Demetrius Vikelas |
| Parašas |
|  |

**Demetrius Vikelas** (gr. Δημήτριος Βικέλας; 1835 m. vasario 15 d. Ermupolyje, Graikijoje – 1908 m. liepos 20 d. Atėnuose, Graikijoje) – graikų verslininkas, rašytojas, pagarsėjęs kaip pirmasis Tarptautinio olimpinio komiteto (TOK) prezidentas (1894–1896 m.).

Biografija
----------

Vaikystę praleido Graikijoje ir Konstantinopolyje, vėliau išvyko į Londoną, kur sėkmingai vertėsi, ten vedė. Žmonos dėka persikėlė į Paryžių. Palikęs verslą, atsidavė literatūrai ir istorijai, parašė daug novelių, apsakymų, esė, pelniusių jam pripažinimą.

Kaip geros reputacijos kūrėjas, be to, gyvenęs Paryžiuje, jis buvo pakviestas atstovauti Graikiją olimpiniame kongrese, kurį 1894 m. birželį Paryžiuje sušaukė Pjeras de Kubertenas, siekęs surengti šiuolaikines olimpines žaidynes. Šiame kongrese buvo įkurtas tarptautinis olimpinis komitetas, nutarta 1896 m. surengti Atėnuose olimpines žaidynes, paskiriant Vikelas organizacinio komiteto pirmininku. Pasibaigus žaidynėms, Vikelas atsistatydino iš užimto posto. Jis buvo įkvėptas pasisekusio sporto renginio, todėl pasiūlė ir vėliau olimpines žaidynes rengti Atėnuose, tačiau nesulaukė pritarimo savo idėjai. Vėliau atsidavė kūrybai, toliau iki mirties gyveno Atėnuose.

Nuorodos
--------

* Biografija TOK svetainėje

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**–** | **Tarptautinio olimpinio komiteto prezidentas**1894 – 1896 m. | Po to:**Pjeras de Kubertenas** |
| Folkloro ansamblis „Seklyčia" |
| --- |
| **Globėjas** | Akademijos kultūros centras |
|
| **Tipas** | Saviveikla |
| **Įkurta** | 1986 m. |
| **Vieta** | Akademija (Kėdainių raj.) |
| **Vadovas (-ė)** | Ona Auškalnienė |
| **Svetainė** | „Seklyčios" ansamblis |
|

**„Seklyčia"** – Akademijos (Kėdainių raj.) kultūros centro folkloro ansamblis. Kolektyvui vadovauja etnokultūros puoselėtoja Ona Auškalnienė.

Istorija
--------

„Seklyčia" susikūrė 1986 m. Lietuvos žemdirbystės institute. Iš pradžių neketinta rodytis scenoje, norėta tik susirinkus padainuoti, pašokti, suorganizuoti švenčių sau ir bendraminčiams. Ilgainiui toks požiūris keitėsi, ir ansamblis ėmė aktyviai koncertuoti.

Veikla
------

Aktyviai koncertuojantis kolektyvas yra nuolatinis Pasaulio lietuvių dainų švenčių (1994, 1998, 2003 m.), tarptautinių folkloro festivalių „Baltica" (1996, 2002 m.), „Skamba skamba kankliai" (2001–2005), „Atataria lamzdžiai", „Vai žiba žiburužiai" (1998 m.), „Trys ratilėliu", Kernavės Joninių ir kitų švenčių dalyvis. Per dvidešimt penkerius savo veiklos metus kolektyvas tapo vienu brandžiausių folkloro ansamblių Kėdainių rajone. Ansamblio programas pristatė LTV laidos „Mūsų miesteliai", „Gero ūpo", Lietuvos radijas, kompaktinės plokštelės (rinkinys „Margi dvarai" (2005 m.), atskira plokštelė „Galiam sodi rymojau" (2008 m.)).

Ansambliečiai dainuoja, šoka, groja tradiciniais liaudies instrumentais. Veiklos pradžioje kolektyvo repertuare buvo įvairių Lietuvos regionų dainų, vėliau imta labiau gilintis į savo krašto liaudies kūrybą. Repertuare vyrauja Kėdainių krašto įvairios proginės liaudies dainos, kuriose paliečiamos karo, darbo, vestuvių, jaunimo, įvairių apeigų temos. Be dainų, liaudies kūryba pristatoma ir šokiais, rateliais, žaidimais, smulkiosios tautosakos pavyzdžiais.

Nuorodos
--------

* Ansamblio vadovė O. Auškalnienė[neveikianti nuoroda]
* „Seklyčios" atliekama liaudies daina *YouTube* portale
**„Investors’ Forum"** (Investuotojų Forumas) – savanoriška ir nepriklausoma verslo asociacija, jungianti didžiausius ir aktyviausius vietos ir užsienio investuotojus Lietuvoje. Organizacija įkurta 1999 m. birželį. Šiuo metu asociacija vienija daugiau kaip 60 narių.

Vadovybė
--------

„Investors‘ Forum" vykdomoji direktorė yra Rūta Skyrienė. Forumo valdybą sudaro 12 narių: valdybos pirmininkas Rolandas Valiūnas (Ellex Valiunas), valdybos nariai: Jonas Akelis (Ernst & Young), Giedrius Bandzevičius, (Rimi), Kim Bartholdy (DSV Transport), Vladas Algirdas Bumelis (Northway Group), Sonata Gutauskaitė-Bubnelienė (SEB bankas), Mindaugas Dacys (Phillip Morris), Mykolas Katkus (Fabula Rud Pedersen Group), Algimantas Markauskas (Thermo Fisher Scientific), Dan Strömberg (Telia Lietuva), Aušra Žemaitienė (Mars Lietuva).

Veikla
------

„Investors’ Forum" misija – gerinti verslo aplinką ir investicinį klimatą Lietuvoje, bendradarbiaujant su valstybės institucijomis ir verslo bendruomene. Forumas palaiko ryšius su Lietuvos Respublikos Vyriausybe, Prezidentūra ir Seimu, analizuoja ir tiria verslo aplinką bei jos reguliavimą, siekia racionalių bei verslui palankių sprendimų. Asociacija nuolat rengia investuotojų susitikimus ir pasitarimus su valstybės institucijų atstovais, teikia siūlymus dėl verslo aplinkos ir investicinio klimato gerinimo Lietuvoje.

Organizacijoje veikia šios darbo grupės, sudarytos iš asociacijos narių atstovų:

* Energetikos darbo grupė
* Visuomenės sveikatos darbo grupė
* Mokesčių darbo grupė
* Darbo santykių grupė
* Telekomunikacijų ir informacinės visuomenės darbo grupė
* Švietimo darbo grupė
* Verslo paslaugų darbo grupė
* Tvarumo grupė
* Korporatyvinio valdymo darbo grupė

Nuo 2012 m. „Investors’ Forum" kasmet teikia apdovanojimus daugiausiai prie investicinio klimato gerinimo prisidėjusiems verslo įmonių, valstybės institucijų ir žiniasklaidos atstovams.

„Investors’ Forum" yra Jungtinių Tautų Pasaulinio susitarimo tinklo (angl. „Global Compact") narė, skatinanti įmonių socialinės atsakomybės praktiką Lietuvoje bei vystanti skaidraus verslo ženklinimo iniciatyvą „Baltoji banga"

Šaltiniai
---------

1. ↑  Asociacijos „Investors' Forum" nariai
2. ↑   Investors’ Forum Pasiūlymai
3. ↑  „Metų investuotoju" išrinkta „Lifosa", geriausiu verslo žurnalistu – A.Tapinas. IQ.lt, 2012-02-10
4. ↑  „Global Compact" tinklo nariai Archyvuota kopija 2015-03-16 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  9 Lietuvos miestuose įvyko akcija „Šioje šalyje nėra vietos „šešėliui". Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto. Vz.lt, 2013-05-31.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė (lietuvių, anglų k.)
* Verslo organizacijos Lietuvoje Archyvuota kopija 2010-10-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Investuotojas** (angl. *investor*) – asmuo, investuojantis finansines vertybes kapitalo rinkoje. Investuotojus galima suskirstyti į mažmeninius (tai fiziniai ar juridiniai asmenys, tiksliau – neprofesionalūs investuotojai) ir institucinius (profesionalius) investuotojus. Įmonė investuotoja, besiverčianti tokia veikla kaip viena iš pagrindinių, vadinama investicijų bendrove.

Investuotojų rūšys
------------------

Investuotojai pagal jų investicijų apimtis skirstomi į stambius, vidutinius ir smulkius. Taip pat gali būti skiriami investuotojai pagal jų reikšmę rinkoje, investavimo strategijas bei kt.

* Individualūs investuotojai:
* Verslo angelai;
* Instituciniai investuotojai:
* Investiciniai bankai;
* Svertinio išpirkimo bendrovės;
* Draudimo bendrovės;
* Investiciniai fondai:
* Pensijų fondai;
* Privataus kapitalo fondai;
* Apribotos rizikos fondai;
* Rizikos kapitalo fondai;
* Valstybiniai investiciniai fondai;
* Fondų fondai.

Finansiniai investuotojai
-------------------------

**Finansiniai investuotojai**, paprastai investicijų fondai, perka privačias įmones, jas vysto ir vėliau parduoda, o strateginis investuotojas dažniausiai tik perka, o parduoda tik blogiausiu atveju, be to, šiame procese jis nėra taip įgudęs kaip finansinis – kaip rasti tinkamas įmones, greičiau ir išradingiau jas vystyti, vėliau rasti tinkamus tokios įmonės pirkėjus. Finansinio investuotojo tikslas yra kuo didesnė finansinė grąža ir greitesnis atsipirkimas. Finansinis investuotojas dažniausiai pasamdo geriausius tos srities specialistus, o Lietuvoje daugelis įmonių tvirtai laikomos pačių vadovų rankose, kurie save ir vadina strateginiais investuotojais. Tarp finansinių investuotojų dabar jau aktyviai veikia ne tik privataus kapitalo fondai (angl. *private equity fund*), tačiau vis dažniau įsilieja ir pensijų fondai bei draudimo įmonės.

Strateginiai investuotojai
--------------------------

**Strateginiai investuotojai** dažniausiai yra bendrovės, tiek vietinės, tiek užsienio, kurios siekia įsigyti stambius emitento vertybinių popierių paketus, kurie leistų daryti įtaką emitento valdymui. Galėdamas kontroliuoti bendrovę, strateginis investuotojas tikisi gauti didesnį pelną, negu būdamas paprastu akcininku. Strateginiai investuotojai taip pat aktyvūs privatizuojant valstybines įmones.

Strateginių investuotojų tikslas yra vienas: Įsigyti kontrolinį bendrovės akcijų paketą, kad galėtų pakeisti įstatus; likviduoti bendrovę; išsimokėti dividendus; susijungti; išleisti akcijų emisiją. Strateginis investuotojas gali siekti visiškos bendrovės kontrolės ir supirkti visas laisvas akcijas. Ir kuo didesnis laisvų akcijų skaičius, tuo didesnė gali būti išspausta kaina.
Strateginis investuotojas visais atžvilgiais yra pats apdairiausias investuotojas: jis turi daugiausiai informacijos apie įmonę, jai įsigyti turi sukaupęs, pasiskolinęs reikiamą kiekį lėšų.
**Šiaulių apygardos administracinis teismas**, Dvaro g. 80
Lentelė
**Šiaulių apygardos administracinis teismas** – vienas iš 5 apygardų administracinių teismų Lietuvoje ir vienas iš 2 apygardų teismų Šiauliuose. Adresas - Dvaro g. 80, 76298 Šiauliai.

Nagrinėja administracines bylas, kuriose bent viena iš šalių yra valstybė, savivaldybė arba valstybės ar savivaldybės institucija, įstaiga, tarnyba, tarnautojas. Taip pat bylas dėl administracinių teisės pažeidimų, kuriose nutarimus yra priėmę valstybės įgaliotų institucijų pareigūnai. 

Įkurtas 1999 m. (kaip ir kiti administraciniai teismai Lietuvoje). 

1999 m. gegužės 3 d. savo veiklą pradėjo buvusiose Šiaulių rajono apylinkės teismo patalpose (Dvaro g. 80, Šiauliai).

Teisėjai, tarnautojai
---------------------

Šiaulių rajono apylinkės teismas. Dvaro g. 81
Kitoje gatvės pusėje - apygardos teismas Dvaro g. 83
1999 m. teisme darbą pradėjo 3 teisėjai – Donatas Daunys (iki to laiko dirbęs Raseinių rajono apylinkės teismo teisėju), Marytė Švažienė (buvusi Telšių rajono apylinkės teismo teisėja) ir Laisvutė Kartanaitė (Šiaulių miesto apylinkės teismo teisėja), taip pat teismo darbuotojai. 

Nuo 2001 m. sausio 2 d. iš Šiaulių apygardos teismo teisėjų Edmundas Gedvilas perkeltas į Šiaulių apygardos administracinio teismo teisėjus (mirė 2003 m. lapkričio mėn.), 2004 m. liepos 26 d. Šiaulių apygardos teismo teisėju paskirtas Virginijus Stankevičius (iki tol dirbęs Šiaulių apygardos teisme), 2008 m. liepos 30 d. - Žanas Kubeckas (dirbęs Šiaulių miesto apylinkės teisme).

Nuo 1999 m. balandžio 19 d. teismo pirmininkas - Gražvydas Poškus (g. 1966 m.), iki tol dirbęs Šiaulių miesto apylinkės teismo pirmininko pavaduotoju. Dirba 6 teisėjai, 4 teisėjų padėjėjai, 3 teismo posėdžių sekretorės, 6 darbuotojai raštinėje (raštinės vedėja, 2 vyr. specialistės, 2 specialistės, 1 tarnautoja), kiti darbuotojai (5).

Išnašos
-------

1. ↑  Teismo istorija Archyvuota kopija 2011-04-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Apie teismą Archyvuota kopija 2009-09-23 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficialus Šiaulių apygardos administracinio teismo tinklalapis
| Laiševas*Лаишево* |
| --- |
|        |
| *Laiševo Šv. Sofijos soboras* |
|  |
| 

LaiševasLaiševas

55°24′0″ š. pl. 49°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40000°š. pl. 49.55000°r. ilg.﻿ / 55.40000; 49.55000﻿ (Laiševas)Koordinatės: 55°24′0″ š. pl. 49°33′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.40000°š. pl. 49.55000°r. ilg.﻿ / 55.40000; 49.55000﻿ (Laiševas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Totorija Tatarstanas |
| **Rajonas** | Laiševo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2019) | 8 647  |
| **Altitudė** | 80 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Laiševas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Lai̇̀ševas |

**Laiševas** (rus. *Лаишево*, tot. *Лаеш*) – miestas Rusijoje, Tatarstane, 55 km į pietryčius nuo Kazanės, Kuibyševo tvenkinio (buvusio Kamos žemupio slėnio) kairiajame krante; rajono centras. Į miestą veda kelias iš Kazanės. Maisto (duonos, pieno, žuvies), medienos apdirbimo pramonė; didelė dalis gyventojų dirba Kazanėje. Veikia krašto muziejus, technikos-ekonomikos technikumas. Yra Šv. Sofijos soboras (1767 m.), Šv. Trejybės cerkvė (1906 m.).

Iš Laiševo apylinkių kilęs rusų poetas, valstybės veikėjas Gavrilas Deržavinas.

Istorija
--------

Laiševas įkurtas 1557 m. buvusios Volgos bulgarų gyvenvietės Laišo vietoje. Pradžioje tai buvo karinis postas, bet vėliau išaugo kaip amatų ir metalurgijos centras. 1781–1926 m. turėjo miesto statusą, plėtota pramonė (ypač metalo apdirbimo), prekyba. 1950 m. suteiktas miesto tipo gyvenvietės statusas, o 2004 m. grąžintas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Lai̇̀ševas.
G. Tamošiūno skulptūrinė kompozicija „Kančia ir Viltis"
**Šiaulių Politinių Kalinių ir Tremtinių kapinės (Tremtinių kapinės)** – kapinės, esančios prie Šiaulių miesto ribos palei Joniškio-Rygos kelią (A12, E77), važiuojant link Kryžių kalno, Ginkūnuose. Jose palaidoti 1940–1953 metų politiniai kaliniai, tremtiniai ir jų šeimų nariai.

Tremtinių kapinės, Šiaulių miesto Ginkūnų kapinių dalis, buvo įkurtos 1996 m. gegužės 10 d. Idėja įkurti tokias kapines kilo Lietuvos Politinių Kalinių ir Tremtinių Sąjungos (LPKTS) Šiaulių skyriaus nariams. Tremtinių kapinės prasideda Gedimino Tamošiūno (1927–2004), politinio kalinio ir tremtinio, sukurta skulptūrine kompozicija, simbolizuojančia Lietuvių tautos kančią ir viltį. Ši skulptūra buvo pastatyta 1995 m. rugpjūčio 20 d. ir dedikuota visiems Lietuvos politiniams kaliniams ir tremtiniams.

Bendras Tremtinių kapinių plotas siekia apie 10 000 kvadratinių metrų (1 ha). Kapinių teritorija yra padalinta į keletą atskirų sektorių. Tačiau visus šiuos Tremtinių kapinių sektorius vienija bendra architektūrinė ir idėjinė mintis. Kiekvieno politinio kalinio, tremtinio kapas yra paženklintas standartinės formos balto marmuro kryžiaus, o visus juos jungia žalia veja. Visi palaidoti šiose kapinėse yra vieno likimo žmonės, todėl ir jų paskutinio poilsio vieta yra žaliuojanti Lietuvos pieva.

Balto politinio kalinio, tremtinio kryžiaus idėja kilo dar 1993 metais LPKTS Šiaulių skyriaus tarybai. Šis kryžius simbolizuoja tautos kančią ir viltį, o aštrūs jo kampai – sunkų, kupiną kančių kelią iki Tėvynės laisvės. Pirmieji politinių kalinių, tremtinių kryžiai, pastatyti 1996–1997 metais, buvo išlieti iš betono, nudažyti baltai. Jie skirti nežinomiems, iš nužudymo vietų atvežtiems ir pagaliau palaidotiems Lietuvos laisvės kovų dalyviams. Šie kryžiai juosia G. Tamošiūno skulptūrinę kompoziciją ir vienija tremtinių kapines – tai Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių Panteonas.

Balti marmuriniai kryžiai, ženklinantys individualius kapus, pradėti statyti apie 1996 metus. Kiekvienas kryžius turi pritvirtintą juodo granito lentelę, kurioje iškaltas politinio kalinio arba tremtinio simbolinis ženklas, bei lentelę, kurioje nurodyta palaidotojo asmens vardas, pavardė, gimimo mirimo data, kai kur iškalta tremties vieta ar mirusiojo kovotojo slapyvardis. Šiuo metu Tremtinių kapinėse yra 690 politinių kalinių ir tremtinių šeimyninių kapų.

Tremtinių kapinių teritoriją prižiūri politiniai kaliniai ir tremtiniai, priklausantys LPKTS Šiaulių skyriui. Kiekvieną pavasarį ir rudenį yra organizuojamos kapinių priežiūros ir tvarkymo talkos.

Šaltiniai
---------

* Laiko atodangos, sudarytoja Virginija Skučaitė, 1998, Kaunas, ISBN 9986-77-25-X
| Inčuanas银川 |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

InčuanasInčuanas

38°28′0″ š. pl. 106°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.46667°š. pl. 106.26667°r. ilg.﻿ / 38.46667; 106.26667﻿ (Inčuanas)Koordinatės: 38°28′0″ š. pl. 106°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿38.46667°š. pl. 106.26667°r. ilg.﻿ / 38.46667; 106.26667﻿ (Inčuanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Ningsia |
| **Prefektūra** | Inčuanas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 510 379  |
| **Altitudė** | 1 100 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Inčuanas |

**Inčuanas** (kin. 银川, ىٍ ﭼُﻮًا, pinyin: *Yínchuān*) – miestas vidurio Kinijoje, Hvanghės pakrantėje, Ningsia lygumoje; Ningsia hujų autonominės provincijos administracinis centras. Yra oro, upių uostai, geležinkelio stotis. Mašinų gamybos, chemijos, tekstilės pramonė, yra šiluminė elektrinė. Veikia universitetas.

Yra hujų mečetė, 2 pagodos, apylinkėse yra Vakarų Sia kapinynas, Didžiosios kinų sienos vakarinės dalies liekanos.

Istorija
--------

I a. pr. m. e. miestas vadintas ***Fupingu*** ir buvo apskrities centras. 907 m. žlugus Tangų dinastijai, miestą (tada vadintas ***Singčingu***) užėmė tangutai – jis tapo Vakarų Sia sostine. 1227 m. užimtas mongolų. 1928 m. Inčuanas tapo nuo Gansu atskirtos Ningsia provincijos sostine.

* MečetėMečetė
* Vakarų pagodaVakarų pagoda
* Vakarų Sia kapaiVakarų Sia kapai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 169
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vakarų Fryzų salos iš palydovo.
**Vakarų Fryzų salos** (ol. *Waddeneilanden*) − salų grandinė Šiaurės jūroje prie Nyderlandų krantų, Vatų jūros pakraštyje. Šis salynas tęsiasi rytuose kaip Vokietijos Rytų Fryzų salos ir yra Fryzų salyno dalis.

Iš vakarų į rytus yra tokios salos: Norderhaksas, Tekselis, Vlylandas, Richelis, Gryndas, Teršelingas, Amelandas, Rifas, Engelsmanplatas, Šyrmonikogas, Simonszandas, Rotumerplatas, Rotumerogas ir Zuiderduintjesas.

Norderhaksas ir Tekselis priklauso Šiaurės Olandijai. Vlylandas, Richelis, Gryndas, Teršelingas, Amelandas, Rifas, Engelsmanplatas, Šyrmonikogas priklauso Fryzijos provincijai. Simonszandas, Rotumerplatas, Rotumerogas ir Zuiderduintjesas – Groningeno provincijai.

Dabar Fryzų salos garsėja kaip atostogų praleidimo vietos. Su žemynu jas sieja keltai. Populiariausia susisiekimo priemonė salose yra dviračiai. Vlylando ir Šyrmonikogo salose automobilius gali turėti tik nuolatiniai gyventojai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Fryzų salos
* Fryzai
* Rytų Fryzų salos
**Gumbinės karo ir domenų rūmai** (vok. *Gumbinner Kriegs - und Domänen Kammer*) arba Gumbinės karo ir domenų valdyba, Lietuvos karo ir domenų rūmai – 1736-1871 m. Prūsijos karalystės, nuo 1871 m. Vokietijos centrinės valdžios įstaiga Mažojoje Lietuvoje ir Mozūrijoje. 

Įsteigti Gumbinėje per Mažosios Lietuvos didžiąją vokiečių kolonizaciją vietoje čia veikusios Lietuvos deputacijos kolegijos. Buvo pavaldūs Rytų Prūsijos provincijos oberprezidentui, kuris rezidavo Karaliaučiuje. Kristijonas Donelaitis oficialiuose raštuose Gumbinės, Karaliaučiaus vyresnybei ir Berlyno vyriausybei šią instituciją vadino Karališkaisiais aukštaisiais Lietuvos karo ir domenų rūmais. 

1736-1818 m. administravo Lietuvos departamentą, 1818-1945 m. Gumbinės apygardą. Gumbinės karo ir domenų rūmai pirmiausia rūpinosi ūkio reforma ir vokiečių kolonistų atkėlimu į Mažąją Lietuvą po 1709-1711 m. didžiojo maro bei bado.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Gumbinės karo ir domenų rūmai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 280 psl.
**Andrejus Sergejevičius Nesterenko** (1899 m. liepos 12 d. Jeršovka, Lešukonsko rajonas, Archangelsko sritis – ?) – Lietuvos energetikas, Bačiūnų-Rėkyvos Valstybinės rajoninės elektrinės direktorius.

Biografija
----------

Darbo stažas skaičiuojamas nuo 1913 m. Baigė marksizmo – leninizmo universitetą, šiluminės mechanikos inžinierius. 1932 m. eksploatuojamų elektros stočių inžinierius. Antrojo pasaulinio karo dalyvis, artilerijos majoras. 1946 m. Kamensko elektrinės (Rostovo sritis) vyr. inžinierius. 1951 m. gegužės 1 d. vietoje kariniais metodais bandžiusio valdyti Vasilijaus Bairikovo paskirtas Bačiūnų-Rėkyvos Valstybinės rajoninės elektrinės direktoriumi. Jau jo pirmąją darbo dieną buvo įkurtas gyvenvietės kultūros klubas „Energetikas", kuriame netrukus susibūrė mišrus choras, aktyviai veikė dramos būrelis, moterų ansamblis. 1955 m. klube susiorganizavo pučiamųjų orkestras, kaimo kapela.

Jam vadovaujant Rėkyvos elektrinėje pradėtas eksploatuoti dar vienas gamyklos „Krasnyj kotelščik" 12 t/h našumo garo katilas ir „Siemens – Schuckert" 2500 kW galios turbogeneratorius. Pradėjo dirbti 35 kV elektros perdavimo linija Rėkyva – Pakapė. Bendras elektrinės galingumas išaugo iki 11 000 kW. 1955 m. vadovavimą elektrinei perleidus „nacionaliniams kadrams" direktoriumi paskirtas Justinas Nekrašas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   AB „Šiaulių energija" archyvas