recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Valteris Baliukonis** |
| --- |
|  |
| Valteris Baliukonis, 2011 m. |
| Gimė | 1969 m.Buenos Airės, Argentina |
| Mirė | 2014 m. kovo 8 d. (~45 metai)Antazavė, Zarasų rajonas |
|  |
| Veikla | diplomatas, valstybės tarnautojas |

**Valteris Baliukonis** (1969 m. Buenos Airėse, Argentina – 2014 m. kovo 8 d. Antazavėje, Zarasų rajonas) – Lietuvos diplomatas, valstybės tarnautojas.

Biografija
----------

1987 m. baigė Vilniaus 23-iąją vidurinę mokyklą. Studijavo Vilniaus universiteto Chemijos fakultete bei VU Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institute.

1995 m. pradėjo dirbti LR užsienio reikalų ministerijoje, buvo Valstybinio ir diplomatinio protokolo tarnybos direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2000 m. rudens ėjo Lietuvos generalinio konsulo Jungtiniuose Arabų Emyratuose pareigas, vėliau buvo laikinuoju reikalų patikėtiniu Lietuvos ambasadoje Argentinoje.

2004–2009 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas diplomatiniais klausimais, Užsienio politikos grupės vadovas. 2006 m. suteiktas nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro diplomatinis rangas. Pasibaigus V. Adamkaus kadencijai kurį laiką dirbo Seimo pirmininko Arūno Valinsko vyresniuoju patarėju. Planuota V. Baliukonį skirti Lietuvos ambasadoriumi Ispanijoje (tam buvo pritaręs LRS Užsienio reikalų komitetas , buvo gautas Ispanijos vyriausybės pritarimas), tačiau prezidentė Dalia Grybauskaitė atsisakė jį skirti ambasadoriumi.

2010–2013 m. vadovavo Lietuvos specialiajai misijai Afganistano Islamo Respublikoje , vėliau buvo Lietuvos URM ambasadorius ypatingiems pavedimams.

Žuvo 2014 m. kovo 8 d. savo sodyboje Antazavėje.

Įvertinimas
-----------

* 2003 m. ordino „Už nuopelnus Lietuvai" Riterio kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Seimo komitetas pritarė Valterio Baliukonio skyrimui ambasadoriumi, 2009-04-15
3. ↑  V. Baliukonis pradėjo darbą misijoje Afganistane, 2010-01-28
4. ↑  Nukritęs nuo laiptų mirė buvęs prezidento patarėjas V. Baliukonis, 2014-08-08 Archyvuota kopija 2014-03-09 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

M. Kazakovas - sovietų kontržvalgybos darbuotojas
**Valstybės saugumo vyresnysis leitenantas** (rus. *старший лейтенант государственной безопасности*) – specialusis vyresniojo vadovaujančio personalo laipsnis TSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Valstybės saugumo vyriausiosios valdyboje (NKVD VSVV; *ГУГБ НКВД СССР*) ir Valstybės saugumo liaudies komisariate (NKGB), įvestas 1935 m. spalio 7 d. TSRS CVK ir LKT nutarimu.

Žemesnio specialusis laipsnis valstybės saugumo sistemoje buvo valstybės saugumo leitenantas. Sekantis vyresnis laipsnis buvo valstybės saugumo kapitonas.

Valstybės saugumo leitenanto laipsnis atitiko armijos majoro ir laivyno trečio rango kapitono laipsnį. Skiriamieji ženklai – du emaliniai stačiakampiai apykaklės antsiuvuose.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| jaunesnis laipsnis **valstybės saugumo leitenantas** (kapitonas) | ***TSRS valstybės saugumo specialieji laipsniai*****valstybės saugumo vyresnysis leitenantas**(majoras) | vyresnis laipsnis**valstybės saugumo kapitonas**(pulkininkas, antro rango kapitonas) |
|
Internetinio radijo studija
**Internetinis radijas** – radijo laidų retransliacijos internetu arba audio laidų transliacija vien tik internetu.

### Istorija

1993 m. įsikūrė *Internet Talk Radio*, kuri kiekvieną savaitę transliuodavo pokalbius su kompiuterių ekspertais.

1994 m. Čiapel Hilo (Š. Karolina, JAV) *WXYC* tapo pirmąja tradicine radijo stotimi, kurios programa imta retransliuoti internetu.[reikalingas šaltinis]

1996 m. kovą Londono *Virgin Radio* tapo pirmąja Europos tradicine radijo stotimi, kurios programa imta retransliuoti internetu.[reikalingas šaltinis]

### Dabartinis internetinis radijas

Šiandieninės radijo stotys naudoja internetinę prieigą, kaip labai perspektyvų priedą prie transliacijų[reikalingas šaltinis] radijo bangomis, ypač populiarinimo ir klausytojų apklausų tikslais. Interaktyvių radijo transliuotojų gausa didėja, nes transliuoti internetu savo radiją gali bet kas, turintis kompiuterį su tinkama operacine sistema. Interneto šifravimo įrenginio pagalba namų vartotojai gali transliuoti garsą tarptautinei auditorijai. Taip didėja konkurencija tarp radijo stočių.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Visos Lietuvos radijo stotis.
* Lietuvos radijo stočių transliuojamų internetu sąrašas.
* VILKELIS, Saulius. Radijo transliacijos internetu pagaliau išpopuliarėjo ir Lietuvoje.
* KEITH, Michael C. The Radio Station: broadcast, satellite and Internet. Oxford: Focal Press, 2007. 394p.
**Igors Kozlovs**| Igors Kozlovs |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1987 m. kovo 26 d. (35 metai) |
| Gimimo vieta | Ryga, Latvija |
| Ūgis | 178 cm |
| Svoris | 78 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Skonto FC |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
|  | JFC Skonto |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007-20072010-2012 | Skonto FC→ JFK Olimps(skol.)→ FK Šiauliai(skol.) | 43 (8)15 (0)70 (16) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2012 m. spalio 8 d.. |

**Igors Kozlovs** (g. 1987 m. kovo 26 d.) – Latvijos futbolininkas,saugas.

Karjera
-------

Futbolą pradėjo žaisti septynerių metų. Kitados rungtyniavo Skonto FC vaikų komandose. Šešiolikos metų žaidė dublerių ekipoje. 

Vėliau buvo išnuomotas JFK Olimps komandai, bei grįžo į Skonto FC. 

2010 m. buvo išnuomotas FK Šiaulių komandai.

2013 m. atstovavo FK Ekranas, o 2014 m. – FK Spartaks Jūrmala.

2015–2016 m. priklausė FC Skonto. 2016 m. išnuomotas FK RFS.

2017 m. atstovavo FK RFS. 2018-2019 m. FK Liepāja, o 2019-2020 FK Jelgava.

Rinktinės
---------

Atstovavo įvairaus amžiaus Latvijos jaunimo rinktinėms.

Pasiekimai
----------

Asmeniniai
* **Geriausias A lygos mėnesio žaidėjas**

2012 m. birželis su FK Šiauliai

Šaltiniai
---------

1. ↑  archyvuota

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* worldfootball.net
* footballfacts
* Statistika iš www.futbolinis.lt
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| NiaganėНягань |
| --- |
|        |
| *Daugiabučių mikrorajonas Niaganėje* |
|  |
| 

NiaganėNiaganė

62°08′0″ š. pl. 65°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.13333°š. pl. 65.38333°r. ilg.﻿ / 62.13333; 65.38333﻿ (Niaganė)Koordinatės: 62°08′0″ š. pl. 65°23′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.13333°š. pl. 65.38333°r. ilg.﻿ / 62.13333; 65.38333﻿ (Niaganė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Apygarda** | Chantų Mansija Chantų Mansija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1965 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 57 101  |
|  |
|  **Vikiteka** | Niaganė |

**Niaganė** (rus. *Нягань*) – miestas Rusijoje, Tiumenės srityje, Chantų Mansių autonominės apygardoje, netoli kairiojo Obės kranto. Pro Niaganę eina Ivdelio-Priobės geležinkelis bei plentas į Chanty Mansijską. Yra vietinis oro uostas.

Naftos ir gamtinių dujų gavyba, naftos perdirbimas, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė.

Veikia 3 universitetų filialai.

Istorija
--------

Gyventojai į vietovę kėlėsi nuo 1930 m. 1954 m. prie Niagan Jugano upės įsteigta medienos apdirbimo įmonė. 1965 m. įkurta **Niacho** (*Нях*) gyvenvietė, 1966 m. – miškų ūkis. 1967 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1978 m. pradėta naftos gavyba. 1985 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas, o pavadinimas pakeistas į Niaganę.

Žymūs žmonės
------------

* 1987 m. Niaganėje gimė viena geriausių pasaulio tenisininkių – Marija Šarapova.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Lagošasport. *Lagos* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

LagošasLagošas

37°06′0″ š. pl. 8°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.10000°š. pl. 8.66667°r. ilg.﻿ / 37.10000; 8.66667﻿ (Lagošas)Koordinatės: 37°06′0″ š. pl. 8°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿37.10000°š. pl. 8.66667°r. ilg.﻿ / 37.10000; 8.66667﻿ (Lagošas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Portugalijos vėliava Portugalija |
| **Regionas** | Algarvė |
| **Apskritis** | Faro apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 19 000  |
|  |
|  **Vikiteka** | Lagošas |

**Lagošas** (port. *Lagos*) – miestas pietvakarių Portugalijoje, Algarvėje, Atlanto vandenyno pakrantėje, prie Benšarfino upės žiočių. Keliai į Sinešą, Sagrešą, Farą (per Portimauną), yra geležinkelio atšaka, uostas. Lagošas – svarbus turistinis centras, pasižymintis vaizdingomis pakrantėmis, paplūdimiais, istoriniu paveldu, maloniu klimatu. Apylinkėse verčiamasi vynininkyste.

Yra išlikusi masyvi XIII a. pilis bei miesto sienos, Šv. Antano, Šv. Sebastijano bažnyčios, Karmo Mergelės konventas, romėnų miesto liekanos, *Ponta da Bandeira* fortas, buvęs vergų turgus. Netoli miesto yra priešistorinis menhyras.

Istorija
--------

Senovėje miestas buvo žinomas kaip ***Lakobriga*** (lot. *Lacobriga*). Pradžioje čia gyveno keltai, vėliau jis priklausė kartaginiečiams, romėnams. Pastarųjų valdymo laikotarpiu priklausė Luzitanijos provincijai. Po Romos žlugimo Lakobrigą valdė vizigotai, bizantiečiai. VIII a. miestą užėmė maurai ir pavadino ***Zavaja***. Jie įtvirtino miestą, įkūrė svarbų uostą. 1174 m. mieste pastatyta seniausia bažnyčia Algarvėje. 1249 m. miestą užėmė portugalai ir pavadino Lagošu. 1415 m. iš čia išvyko Žuano I flotilė į Seutą. Henriko Jūrininko laikais iš Lagošo uosto vyko atradėjų ekspedicijos į Afrikos pakrantes. Prasidėjus tarpžemyninei prekybai į Lagošo uostą plaukė prieskoniai, auksas, vergai. 1444 m. mieste atidarytas vergų turgus. Po Henriko Jūrininko mirties Lisabona nukonkuravo Lagošą. XVI–XVII a. miestą puldinėdavo piratai, Ispanijos laivynas. 1755 m. Lagošą suniokojo žemės drebėjimas ir cunamis. Po jo miesto reikšmė sumenko.

Galerija
--------

* Lagošo pilisLagošo pilis
* Ponta da Bandeira fortasPonta da Bandeira fortas
* Šv. Antano bažnyčiaŠv. Antano bažnyčia
* Pakrančių uolosPakrančių uolos
Tissot|  |
| Forma | The Swatch Group narė |
| Pramonė | Laikrodžių gamyba, pardavimas |
| Įkurta | 1853 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Charles-Félicien Tissot ir Charles-Emile Tissot |
| Centrinė būstinė | Le Loklas, Šveicarija |
| Vietų skaičius | 16 000 |
| Svarbiausi darbuotojai | François Thiébaud (prezidentas) |
| Produktai | Rankiniai laikrodžiai |
| Darbuotojų | 250 |
| Tinklalapis | Oficiali svetainė |

**Tissot** – prabangių rankinių laikrodžių gaminimo kompanija iš Šveicarijos.

Ši įmonė nėra susijusi su kita panašų pavadinimą turinčia Mathey-Tissot laikrodžių gamintoja.

Istorija
--------

Kompaniją 1853 m. įkūrė Charles-Félicien Tissot ir jo sūnus Charles-Émile Tissot Le Loklo mieste šalia Nešatelio.

Įkūrimo metais kompanija jau pagamino savo pirmąjį rankinį laikrodį, o 1929–1930 m. pasirodė pirmasis antimagnetinis jų laikrodis. 1858 m. vienas Tissot kūrėjų išvažiavo į Rusijos imperiją ir ten sėkmingai pradėjo savo laikrodžių pardavimą.

Ši kompanija buvo pirmoji pasaulyje sukūrusi laikrodžius iš plastiko (1971 m.), akmens (1985 m.), perlamutro (1987 m.) ir medžio (1988 m.).

1930 m. kompanija susijungė su kita Šveicarijos laikrodžių gamintoja Omega SA ir įkūrė bendrą Tissot-Omega grupę.

Tissot ilgus metus remia dviračių, motociklų lenktynes, fechtavimosi ir ledo ritulio varžybas, 1957 m. buvo Davis Cup rėmėja, o 1938 m. rėmė kalnų slidinėjimo varžybas Šveicarijoje.

1999 m. kompanija pristatė pirmąjį pasaulyje savo laikrodį su instrumentinėmis funkcijomis („TISSOT T-TOUCH") – jame yra kompasas, barometras, termometras ir aukščio matuoklis.

2014 m. Tissot rinkai pirmoji pasaulyje pristatė Saulės energija varomą laikrodį „TISSOT T-TOUCH SOLAR" su liečiamu ekranu.

Vieni iš Tissot sporto ambasadorių pasaulyje 2016 m. yra Tony Parker, Nicky Hayden, Thomas Lüthi, Stefan Bradl ir kiti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  HISTORY Archyvuota kopija 2016-02-04 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  HISTORY Archyvuota kopija 2016-02-04 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  TISSOT T-TOUCH EXPERT SOLAR Archyvuota kopija 2016-02-04 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  AMBASSADORS Archyvuota kopija 2016-02-04 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tissot** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| **Igoris Šuvalovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1967 m. sausio 4 d. (56 metai)Bilibinas, Magadano sritis |
| Sutuoktinis (-ė) | Olga Šuvalova |
| Vaikai | du sūnūs, dvi dukros |
|  |
| Veikla | Rusijos politikas, valstybės veikėjas |
| Pareigos | Rusijos ministro pirmininko pirmasis pavaduotojas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Ordinas Už nuopelnus Tėvynei (Rusija), Aleksandro Neviškio ordinas, Garbės ordinas (Rusija) |
|  |
|  **Vikiteka** | Igoris Šuvalovas |

**Igoris Šuvalovas** (rus. *И́горь Ива́нович Шува́лов*, g. 1967 m. sausio 4 d. Magadano srityje, Rusija) – Rusijos politikas, valstybės veikėjas, Rusijos Federacijos vyriausybės pirmasis vicepremjeras (nuo 2008 m. gegužės mėn.).

Biografija
----------

1993 m. baigęs teisės studijas Maskvos universitete dirbo Rusijos URM, oligarcho Aleksandro Mamuto finansinėse įmonėse. 1997 m. pradėjo dirbti Rusijos federaliniame turto fonde, 1998–2000 m. šiam fondui vadovavo.

2000–2003 m. – M.Kasjanovo vyriausybės aparato vadovas, turintis federalinio ministro rangą (atsistatydino 2003 m. dėl konfliktų su premjeru). 2003–2008 m. I.Šuvalovas buvo Rusijos prezidento V.Putino padėjėjas, vėliau – prezidento administracijos vadovo pavaduotojas.

I.Šuvalovas laikomas įtakingiausiu žmogumi Rusijos vyriausybėje , vienu iš V.Putino režimo ramščių, jo „svarbiausiuoju maršalu", „varikliu, atsakingu už viską". Jam pavedama koordinuoti projektus, kurie svarbūs ne tik ekonomiškai, bet ir politiškai, kurie turi būti įgyvendinti laiku ir turi ideologinį pagrindimą: G8 susitikimo Sankt Peterburge organizavimas 2006 m. Eurazijos Sąjungos steigimas, APEC susitikimas Vladivostoke 2012 m. Tolimųjų Rytų socialinis-ekonominis vystymas, 2013 m. vasaros universiada Kazanėje, pasirengimas 2018 m. pasaulio futbolo čempionatui ir kt. 2009 m. jis paskirtas Rusijos Federacijos nacionaliniu koordinatoriumi NVS reikalams.

I.Šuvalovas – vienas turtingiausių žmonių vyriausybėje. Jo šeimos turtas vartinamas apie 220 mln. USD

Nuorodos
--------

* I.Šuvalovo oficiali biografija (rusų klb.) Archyvuota kopija 2015-01-28 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  V. Putino galios pagrindas: Rusijos klanai ir jų herojai (DELFI inf.)
2. ↑  Back in USSR! (slon.ru inf.)
3. ↑  РАСПОРЯЖЕНИЕ Президента РФ от 19.03.2009 N 164-рп Archyvuota kopija 2015-01-28 iš Wayback Machine projekto. (kremlin.ru inf.)
4. ↑  The Kremlin’s $220 Million Man (foreignpolicy.com inf.)
Koordinatės: 25°41′ p. pl. 54°26′ v. ilg.﻿ / ﻿25.683°š. pl. 54.433°r. ilg.﻿ / 25.683; 54.433

Igvasu krioklys
**Igvasu krioklys** (isp. *Cataratas del Iguazú*; port. *Cataratas do Iguaçu*) – krioklys Paranos intake Igvasu upėje (26 km nuo žiočių), Argentinos (Misioneso prov.) 80 % ir Brazilijos (Paranos valst.) pasienyje 20 %. Priklauso Igvasu nacionalinam parkui. Pavadinimas *Y guasu* gvaranių kalba reiškia „didysis vanduo".

Krioklys sudarytas iš 275 protakų, kurių aukštis siekia iki 72 m. Visos krioklių sistemos ilgis 2,7 km. Tarp atšakų – daugybė salų. Ypač įspūdinga krioklio dalis yra vadinamoji „Velnio gerklė" (isp. *Garganta del Diablo*) – U formos 150 m pločio ir 700 m ilgio klifas, kurio kraštais krenta milžiniška vandens srovė.

Igvasu krioklys pirmą kartą aplankytas europiečių XVI a. Krioklio atradėju laikomas ispanų konkistadoras Alvaras Nunjesas Kabesa de Vaka, 1541 m. keliavęs iš Santa Katarinos salos į Asunsjoną. Kriokliui buvo suteiktas Šv. Marijos vardas (isp. *Salto de Santa María*).

Krioklys ir nacionaliniai parkai (tiek Brazilijos, tiek Argentinos) yra įtraukti į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (1984 m. Argentinos dalis, 1986 m. – Brazilijos). Igvasu krioklys itin lankomas turistų. Jis pasiekiamas iš Puerto Igvasu Argentinoje, Foz do Iguasu Brazilijoje ir Siudad del Estės Paragvajuje. Krioklys laikomas vienu iš įspūdingiausių gamtos darinių.

Krioklio panorama iš Argentinos pusės

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 161
2. ↑  *Igvasu krioklys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Igvasu krioklys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cortinarius violaceus** |
| --- |
| *Cortinarius violaceus* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Nuosėdiniai  *( Cortinariaceae)* |
| Gentis: | Nuosėdis  *( Cortinarius)* |
| Rūšis: | Violetinis nuosėdis  *( Cortinarius violaceus)* |

 |

**Violetinis nuosėdis** (*Cortinarius violaceus*) – nuosėdinių šeimos valgomas grybas, turintis vidutiniškas maistines savybes. Dėl savo retumo yra saugotinas.

Išvaizda
--------

Kepurėlė yra 6 – 15 cm skersmens, labai mėsinga, iš pradžių pusiau apvali, vėliau paplokščiai iškili, tamsiai violetinė arba melsvai juoda. Luobelė apžėlusi smulkiais aksomiškais žvyneliais. Kotas 8 – 12 cm ilgio, violetinis, su aksomiškais plaušeliais, prie pagrindo storėjantis, jaunų vaisiakūnių pilnaviduris, senų tuščiaviduris. Jauni vaisiakūniai paprastai turi šviesiai violetinį apvalkalą (šydą), jungiantį kepurėlę ir kotą. Lakšteliai priaugintiniai reti, dažnai sujungti lakšteliukais. Trama minkšta violetinė, kepurėlės ir koto trama šiek tiek tamsesnės spalvos, švelnaus skonio ir kvapo, kuris primena kedrą.

Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo violetinės iki melsvai juodos. Lakšteliai violetiniai, tačiau vėliau tamsiai raudonai rudi.

Augavietė
---------

Šis retas grybas dažniausiai sutinkamas drėgnuose lapuočių miškuose, kartais ir prie spygliuočių medžių.

Sezonas: rugpjūtis-spalis.

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (122 psl.) ISBN 9955-573-65-1
**Titas Pomponijus Atikas** (109–32 m. pr. m. e.) – romėnų didikas (raitelis – eques), geriausiai žinomas dėl savo draugystės su oratoriumi ir politiku Marku Tulijum Ciceronu. Jam dedikuotas Cicerono traktatas apie draugystę (*De Amicitia*), o jų susirašinėjimą Cicerono išlaisvintas vergas ir asmeninis sekretorius Markas Tulijus Tironas surinko į šešiolika knygų (*Epistulae ad Atticum*).

Kilęs iš raitelių klasės Pomponijus gimė ir užaugo Romoje. Jaunystėje mokėsi su Ciceronu, Liucijum Torkvantu, jaunesniuoju Marijum „su kuriais jis tapo toks artimas, kad nebuvo nieko brangesnio už juos per visą jo gyvenimą"[Neposas]. Jis buvo geras studentas ir 85 m. pr. m. e. jis išvyko lavintis į Atėnus, kur paniro į literatūrą ir filosofiją. Jis taip mylėjo Atėnus ir jų kultūrą, kad pasiėmė pravardę „Atticus" t. y. „žmogus iš Atikos". Apie tai užsimenama Cicerono penktoje knygoje *De finibus bonorum et malorum*.

Atikas praturtėjo gavęs palikimą ir sumaniai tvarkydamasis dvare. Jis naudojo turtus savo pomėgiui laiškams ir išlaikė būrį vergų, treniruotų kopijuoti ir rišti knygas ir išleido, tarp kitų dalykų, savo draugo Cicerono kūrinius. Pats Atikas parašė vieną knygą (graikiškai) konsultuojamas Cicerono, ir šiek tiek poezijos. Niekas iš jo kūrinių neišliko.

65 m. pr. m. e. Atikas apsigyveno Romoje. Pagal epikūrines savo nuotaikas, jis nesikišo į politiką kiek tik buvo įmanoma, išskyrus kai Ciceronui iškildavo pavojus. Pvz.: kai Ciceronas buvo priverstas palikti šalį 49 m. pr. m. e. Atikas jam padovanojo 250 tūkst sestercijų. Bet iš esmės į politiką nesikišo, nors, kaip Ciceronas, buvo optimatų (aristokratų „partija") narys ir laikėsi konservatyvių pažiūrų.

Prieš dėdęs mirtį, jis buvo dėdės įsūnytas ir pasivadino Titu Servilijum Pomponijanu. Vėliau jis vedė triumvirato nario Kraso proanūkę. Ji jam pagimdė sūnų, kuriam suteikė jo vardą (mažai apie jį žinoma), ir dukrą Ceciliją Atiką, kuri vėliau buvo pirmoji Marko Vipsanijaus Agripos žmona.

Jis likųsį gyvenimą praleido Romoj ir nusižudė nusimarindamas badu, po to kai kelis mėnesius nepagydomai sirgo. Kornelijus Neposas parašė jo biografiją.

Šaltiniai
---------

* Lietuviškoji enciklopedija. II tomas- Spaudos fondas: 1934.- p.25.
| **Lilioceris lilii** |
| --- |
| Lelijinis čiuželis (*Lilioceris lilii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Lapgraužiniai  *( Chrysomeloidea)* |
| Šeima: | Lapgraužiai  *( Chrysomelidae)* |
| Gentis: | Čiuželiai  *( Lilioceris)* |
| Rūšis: | Lelijinis čiuželis  *( Lilioceris lilii)* |

 |
| Binomas |
| ***Lilioceris lilii***Scopoli, 1763 |
| Sinonimai |
| * **Lelijinis lapgraužis**

 |

**Lelijinis čiuželis** (lot. *Lilioceris lilii*) – priklauso lapgraužių (lot. *Chrysomelidae*, angl. *Leaf beetles*, vok. *Blattkäfer*) šeimai.
Kūno ilgis 6-9 mm. Tiek suaugę vabalai, tiek lervos maitinasi daugiausia lelijų lapais, nors gali graužti ir stiebus ar žiedus. Raudonai-oranžiniai kiaušinėliai nelygia linija dedami lelijų lapų apačioje. Esant palankioms oro sąlygoms kiaušinėliai subręsta per 7-10 dienų. Suaugusi patelė gali padėti ~450 kiaušinėlių, ir yra vaisinga du sezonus.
Išsiritę vikšrai būna oranžinės spalvos (su geltonu, rečiau žaliu atspalviu), maitinasi lapais. Vikšrai išauga per 16-25 dienas, po to sulenda į žemę ir pavirsta lėliukėmis.
Lėliukė yra oranžinės fluorescensinės spalvos. Po 16-22 dienų pasirodo suaugę individai, kurie intensyviai maitinasi iki pat vėlyvo rudens. Naujos kartos atstovai jau nesiporuoja iki pat pavasario. Vabalai žiemoja dirvoje, renkasi sausesnes vietas po nukritusiais lapais, kompostu.

|  |
| --- |
| Lelijinis čiuželis |

|

Lerva

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lelijinis čiuželis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  „DĖL REKOMENDACIJOS „DĖL KAI KURIŲ ŠEIMŲ VABALŲ (INSECTA: COLEOPTERA) LIETUVIŠKŲ PAVADINIMŲ"". Lietuvos Respublikos Seimas. Nuoroda tikrinta 2015 m. sausio 4 d.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Titas Livijus** |
| --- |
|  |
| Titas Livijus, XX a. pradžios piešinys |
| Gimė | 59 m. pr. m. e. |
| Mirė | 17 m. |
|  |
| Veikla | Romėnų istorikas |
|  |
|  **Vikiteka** | Titas Livijus |

**Titas Livijus** (*Titus Livius*, 59 m. pr. m. e. – 17 m. e. m.) – romėnų istorikas, parašęs žymų veikalą *Ab Urbe condita* („*Nuo miesto įkūrimo*") apie Romos istoriją nuo jos įkūrimo iki savo laikų (Augusto valdymo).

Biografija
----------

Livijus kilo iš Patavijaus *Gallia Cisalpina* provincijoje (dab. Paduja). Buvo vedęs ir turėjo bent jau du vaikus. Mirė 16 ar 17 m. e. m. pasak kai kurių šaltinių – 11 m. e. m.

Jo kūrinį sudarė 142 knygos, iš kurių šiuo metu išlikusios tik 35 (1–10 ir 21–45; 40–45 su trūkstamais fragmentais). 1772 m. Vatikano bibliotekoje buvo rastas 91–osios knygos fragmentas iš maždaug tūkstančio žodžių. Nuo 1900 m. Egipte buvo rasti dar keli anksčiau nežinoti fragmentai papirusuose, maždaug po 40 žodžių.

Livijumi rėmėsi daug kitų istorikų ir rašytojų, tarp jų – Sekstas Aurelijus Viktoras, Kasiodoras, Eutropijus, Festas, Floras, Granijus Licianas, Nikolas Makiavelis, Paulius Orosijus ir kiti.

Devintoje knygoje Titas Livijus aprašo savo spekuliatyvius pasvarstymus kas būtų, jei Aleksandras Makedonietis būtų gyvenęs ilgiau ir bandęs pulti Romą. Livijaus nuomone, Aleksandras būtų buvęs sumuštas. Tai yra pirmoji žinoma užrašyta *alternatyvioji istorija*.
**Violeta Tamkiūtė-Pranskienė** (1913 m. balandžio 22 d. Chesteryje, PA – JAV), dainininkė (mecosopranas) ir chorvedė.

Biografija
----------

1920–1928 muzikos teorijos ir skambinti fortepijonu mokėsi pas A. Hauką Brooklyne, NY. Baigusi vidurinę mokyklą, 1929–1936 dainuoti mokėsi pas Ethelę Szanto Niujorke. Kaip solistė, aktorė ir koncertmeisterė daug nuveikė K. Strumskio vadovaujamame Brooklyno operetės chore. Vadovavo 30 dalyvių vaikų chorui, kuris dainavo V. Matusevičiaus radijo laidose. 1931 pabaigoje solistui J. Byrai atvykus į Brooklyną ir pradėjus organizuoti klasikinių operų ištraukų pastatymus, V. Tamkiūtė atliko mecosoprano vaidmenis. J. Byrai subūrus 16 dalyvių vokalinį ansamblį „Lietuvos daina", dalyvavo kaip solistė ir koncertmeisterė, koncertavo daugelyje JAV lietuvių kolonijų. Kai J. Byra išvyko Lietuvon, V. Tamkiutė perėmė ansamblio „Lietuvos daina" vadovavimą. Žymiai pakėlė asamblio meninį lygį ir surengė daug koncertų. 1935 Summer Music Festival at the Polo Grounds New Yorko dienraščio Journal American 18 mišriųjų chorų konkurse su ansambliu laimėjo pirmąją vietą ir sidabro taurę. 1939 Pasaulinėje parodoje Niujorke Daily Mirror laikraščio konkurse irgi laimėjo pirmąją vietą ir sidabro taurę. Kurį laiką anglų ir lietuvių kalbomis dainavo didžiosiose New Yorko radijo stotyse. 1936–1947 su pertrauka vadovavo Brooklyno Operetės chorui – 1940 m. gegužės 5 d. pastatė R. Herberto operetę „Silvija". 1944 subūrė Brooklyno merginų vokalinį ansamblį „Harmonija" ir iki 1951 jam kūrybingai vadovavo. Į plokšteles yra įdainavusi duetų su P. Stankūnu, A. Liutkute ir N. Česnavičiūte. 

Be muzikinės veiklos, V. Tamkiūtė Antrojo pasaulinio karo metais dirbo JAV teisingumo ministerijos cenzūros skyriuje lietuvių kalbos vertėja.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. „Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas". Vilnius, 1999. ISBN 9986529212
| **Nicola Rizzoli** |
| --- |
|  |
| Nicola Rizzoli 2014 FIFA čempionato finalo metu |
| Gimė | 1971 m. spalio 5 d. (51 metai)Mirandola, Italija |
| Tautybė | italas |
|  |
| Veikla | architektas, futbolo arbitras |

**Nicola Rizzoli** (g. 1971 m. spalio 5 d.) – tarptautinės FIFA kategorijos futbolo teisėjas iš Italijos. Nuo 2002 m. teisėjauja Italijos Serie A lygoje. 2007 m. FIFA teisėjas. 2007 m. rugpjūčio mėn. teisėjavo UEFA Čempionų lygos atrankos rungtynėse. 2008 m. spalio 1 d. teisėjavo Čempionų lygos grupių etapo rungtynėse, 2–0 Sporting CP laimėjus prieš FC Basel. Pagal profesiją – architektas.

2013 m. kovo mėn. FIFA išrinko Rizzoli iš 52-ų teisėjų, kurie teisėjaus 2014 m. FIFA pasaulio futbolo čempionate Brazilijoje, sąrašo. Rizzoli teisėjavo grupių etapo rungtynėse tarp Ispanijos ir Nyderlandų, Nigerijos ir Argentinos, ketvirtfinalyje tarp Argentinos ir Belgijos bei finale tarp Vokietijos ir Argentinos.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-05-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  „Open list of prospective referees & assistant referees for the 2014 FIFA World Cup" Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto..

Nuorodos
--------

* Profilis WorldReferee.com svetainėje Archyvuota kopija 2014-07-14 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kaduklisكادقلي |
| --- |
| 

KaduklisKaduklis

11°1′0″ š. pl. 29°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.01667°š. pl. 29.71667°r. ilg.﻿ / 11.01667; 29.71667﻿ (Kaduklis)Koordinatės: 11°1′0″ š. pl. 29°43′0″ r. ilg.﻿ / ﻿11.01667°š. pl. 29.71667°r. ilg.﻿ / 11.01667; 29.71667﻿ (Kaduklis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Sudano vėliava Sudanas |
| **Vilajetas** | Pietų Kordofano vilajetas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 93 205  |
| **Altitudė** | 501 m |

**Kadukdlis** (arab. كادقلي = *Kāduqlī*) – Pietų Kordofano vilajeto sostinė Sudane, esanti 240 km atstumu į pietus nuo Obeido, šiauriniame Baltojo Nilo lygumų pakraštyje, Nubijos kalnuose.

Istorija
--------

XIX a. pradžioje Kaduklis priklausė Egiptui ir buvo vergų, skirtų Egipto armijai, įdarbinimo centras. Dabar tai pagrindinis arabiškos gumos ir gyvulių mainų centras. Pramonei taip pat priklauso tekstilės, muilo gamyklos bei odos apdirbimas. Kaduklyje taip pat įrengta Jungtinių Tautų misijų Sudane (*UNMIS*) ketvirtojo sektoriaus būstinė, kurioje yra MI-17 sraigtasparniai.
| **Boletus fechtneri**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| *Boletus fechtneri* |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Baravykas  *( Boletus)* |
| Rūšis: | Fechtnerio baravykas  *( Boletus fechtneri)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Fechtnerio baravykas** (lot. *Boletus fechtneri*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, baravykų (*Boletus*) genties grybų rūšis, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* **Augimo vieta**

Žolėti, kalkingi, reti, šviesūs ąžuolynai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Jauni vaisiakūniai geltoni, gelsvi, kotas ties viduriu raudonai rožinis.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–12 (15–20) cm skersmens, mėsinga, matinė, gelsvai pilka, pilka, rusvai pilka, paspaudus ruduoja. Vamzdeliai iš pradžių gelsvi, vėliau auksiškai geltoni, paspaudus mėlynuoja. Kotas 8–12×2–5 cm, geltonas, vėliau – gelsvai pilkas, per vidurį raudonai rožinis, tinklelis silpnai išsivystęs. Trama gelsva, geltona, perlaužus mėlynuoja, ilgainiui išblunka iki nešvariai gelsvos spalvos, be ypatingo kvapo ir skonio. Sporos 8–15×5–6,5 μm.

**Būdingi požymiai:** vamzdeliai geltoni, trama geltona, įpjauta mėlynuoja, auga tik žolėtuose ąžuolynuose.

Dygsta grupelėmis. Valgomas. Šilumamėgis, auga šiltomis, drėgnomis vasaromis. Retas, saugomas.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 57 psl.

Nuorodos
--------

* Fachtnerio baravyko nuotraukos
**Nicolas Taravel**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Nicolas Michel Taravel |
| Gimimo data | 1994 m. spalio 14 d. (28 metai) |
| Gimimo vieta | Noženas prie Marnos, Prancūzija |
| Ūgis | 187 cm |
| Svoris | 80 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | FC Sète 34 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2013–2014  2014–2017  2017–2018  2018–2019  2019–2021  2021  2021–2022 2023– | Dijon II Dinamo Zagreb IIPafos FCGrenobleOklahoma City EnergyPFK ArdaSūduvaFC Sète 34 | 14 0(1)30 0(1)11 0(0)03 0(1)18 0(0)08 0(0)36 0(2)00 00 |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 27 d.. |

**Nikolas Mišelis Taravelis** (*Nicolas Michel Taravel*, g. 1994 m. spalio 14 d.) – Prancūzijos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Prancūzijos „Dijon" auklėtinis. 2014–2017 m. jis priklausė Kroatijos Zagrebo „Dinamo".

Žaidė Kipro „Pafos", Prancūzijos „Grenoble", JAV Oklahoma Sičio „Energy" ir Bulgarijos Kardžalio „Arda".

### FK Sūduva

Nuo 2021 m. vasaros FK Sūduva narys.

2021 m. rugpjūčio 2 d. rungtynėse prieš Kauno Žalgirį debiutavo A lygoje, kai pasirodė po keitimo ir sužaidė 19 minučių. Galutinis rungtynių rezultatas 3:3.

2021 m. rugsėjo 26 d. pasižymėjo pelnydamas įvartį rungtynėse prieš FK Banga. Marijampoliečiai nugalėjo varžovus rezultatu 4:0.

2022 m. sausio 24 d. tapo žinoma, kad atstovaus Prancūzijos ketvirtos pakopos FC Sète 34.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **„Sūduva"** | 9 | 1 |
| **2022** | **„Sūduva"** | 27 | 1 |
|

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

### su FK Sūduva

A lygos vicečempionas 2021 m.
Supertaurės laimėtojas **2022 m.**

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  alyga.lt: KŽ 3-3 Sūduva
5. ↑  sportas.lt: KŽ 3-3 Sūduva
6. ↑
7. ↑
8. ↑  2022 m. Supertaurė

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* suduva.lt svetainė
* Globalsportsarchive
* GF38 svetainė
**Jonas Lechavičius** (1908 m. spalio 8 d. Liepojoje – 1978 m. rugsėjo 12 d. Kaune, palaidotas Panemunės kapinėse) – Lietuvos kompozitorius.

Biografija
----------

Kauno muzikos mokykloje mokėsi groti fleita. 

1930–1931 m. Valstybės teatro orkestrantas. 

1942–1943 m. nacių kalintas Pravieniškių koncentracijos stovykloje. 

Pokario metais Kauno muzikinio teatro koncertmeisteris, pučiamųjų instrumentų orkestrų (Vytauto kultūros ir poilsio parko, Radijo gamyklos, Profsąjungų kultūros rūmų, "Inkaro" kultūros namų) vadovas.

Kūryba
------

Iš pradžių kūrė pramoginę muziką, vėliau sukūrė reikšmingų instrumentinės ir vokalinės muzikos kūrinių:

* koncertas trimitui ir pučiamųjų instrumentų orkestrui,
* „Raudonoji rapsodija", apie 1940 m.
* 5 simfonijos (trečioji apie 1963 m.)
* simfoninė poema „Konradas Valenrodas" (III redakcija 1973 m.)
* Missa pro Defunctis, mišios chorui ir orkestrui
* 3 sonatos fortepijonui
* sonata violončelei ir fortepijonui
* „Didmiesčio poema", vokalinis ciklas (ž. Leono Skabeikos)

Įvertinimas
-----------

* 1945 m. medalis "Už šaunų darbą Didžiojo Tėvynės karo metu" (SSRS Aukščiausiosios Tarybos 1945 07 06 įsakas)
* 1967 m. - visasąjunginio meno saviveiklos festivalio laureatas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Landsbergis. *Jonas Lechavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 658 psl.

2. Teresė Chmieliauskaitė. Ypatingos biografijos žmogus. - Kauno tiesa, Nr. 283 (11267). 1983 m. gruodžio 10 d. p. 5.

3. Birutė Landsbergytė. J. Lechavičiaus gyvenimo ir kūrybos bruožai. Diplominis darbas. 1985. 113 p. Rankraštis saugomas Lietuvos muzikos ir teatro akademijos bibliotekoje, asmeniniame Birutės Cechanavičienės archyve, Vytauto Levandausko asmeniniame archyve.

4. Vytautas Levandauskas, Nijolė Taluntytė. Klausiančios partitūrų akys arba Primirštas Kauno kompozitorius.- Kultūros barai, 2009, Nr. 10, p. 84-88.
|  |
| --- |
| Violeta Rakauskaitė |
| Gimė | 1949 m. gruodžio 25 d. (73 metai) |
| Kilmė | Kaunas |
| Žanrai | Popmuzika |
| Veikla | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1972 m. – dabar |

**Violeta Rakauskaitė** (g. 1949 m. gruodžio 25 d. Kaune) – Lietuvos estrados dainininkė.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo Kaune.
Dainuoti pradėjo vaikų darželyje. Baigė Kauno muzikos mokyklą. Vilniaus universitete studijavo vokiečių filologiją. Dirbo vokiečių kalbos mokytoja  Kauno 4 vidurinėje mokykloje su sustiprintu vokiečių kalbos mokymu. 1972 m. dar studijuodama pradėjo dainuoti su Romo Balčiūno vadovaujamu "Trimito" orkestru.

1975 m. ištekėjo už lietuvių kilmės Vokietijos piliečio Mečio Lando ir išvyko gyventi į Vokietiją. Po poros metų pora išsiskyrė. 

1977 m. ištekėjo už Aleksandro Štromo, su juo gyveno Mičigano valstijoje (JAV) iki jo mirties 1999 metais. 
2005 m. grįžo į Lietuvą.

Muzikinė veikla
---------------

Dainavo su Romo Balčiūno vadovaujamu "Trimito" orkestru.
Daug dainų Violetai Rakauskaitei parašė Benjaminas Gorbulskis.
Dainavo duetu su Ona Valiukevičiūte.

Albumai
-------

* B. Gorbulskio estradinės melodijos, 1972
* Benjamino Gorbulskio dainos, 1974
* Šalia tavęs. B. Gorbulskio dainos, 1973
* Tavoji šiluma, 1974
* Violeta, 1976
* Violeta II, 1984

Išnašos
-------

1. ↑  ]

Nuorodos
--------

* interviu su Violeta Rakauskaite)

* Violetos Rakauskaitės diskografija)
Australijos Aborigenų Vėliava (Kraštinių santykis 2:3)
**Australijos aborigenų vėliava** – vėliava, kuri pradžioje buvo naudojama vietinių Australijos gyventojų kovose už žemės teises Australijoje, tačiau ilgainiui tapo aborigenų tautų simboliu. Vėliava horizontaliai padalinta į dvi vienodas dalis, viršutinę juodos ir apatinę raudonos spalvos, per vidurį jungiamas geltono apskritimo. Vėliavą 1971 m. sukūrė aborigenų menininkas Harold Thomas. 1995 m. Australijos vyriausybė ją paskelbė legalia Australijos vėliava, greta Toreso sąsiaurio sąlų gyventojų vėliavos. Vėliava yra apsaugota autorinėmis teisėmis, priklausančiomis H. Thomas.

Vėliavos autoriaus teigimu, juodos spalvos pateikimas viršutinėje, ne apatinėje dalyje, yra siekiant trikdančio efekto, ir taip pat kaip interpretacija, kad tamsios odos aborigenai vaikšto ant (virš) žemės.. Pasak jo, raudona ir geltona spalva buvo savaime suprantamos, kadangi raudona ir geltona ochra buvo aborigenų daugiausiai naudojamos. Taikomos ir kitokios interpretacijos: vyriausybės svetainėje - "juoda simbolizuoja aborigenus, raudona - žemę ir ochrą, naudojamą ritualuose, bei geltona - saulę, nuolatinę gyvybės atnaujintoją" Juoda kartais interpretuojama kaip naktinis dangus, raudona - aborigenų kovose su atsikėlėliais išlietas kraujas.

Istorija
--------

Pirmą kartą iškelta per Tautinę Aborigenų dieną 1971 m. liepos 12 d. Viktorijos aikštėjė, Adelaidėje. Taip pat buvo naudota Kanberoje, vadinamojoje Aborigenų Palapinių Ambasadoje 1972m. Iki to laiko buvo naudojami kiti dizainai.

1994 m. bėgikė Cathy Freeman, laimėjusi 200 m bėgimą Sandraugos Žaidynėse, pergalės ratą apibėgo mojuodama tiek Aborigenų vėliava, tiek Australijos vėliava, taip sukėlusi nemažą kontroversiją. Nors sulaukusi kritikos iš žaidynių organizatorių, ji tai pakartojo laimėjusi ir 400 m bėgimą.

Tuometinio premjero Polo Kytingo (Paul Keating) paremtas sprendimas vėliavą padaryti tautinę sulaukė opozicijos iš liberalų, su teiginiais, kad toks gestas būtų suprastas kaip atsiskyrimas greičiau nei susitaikymas. Tačiau vėliava išlaikė oficialų nacionalinį statusą, ir iškeliama kai kuriomis progomis. Nuo 2002 m. liepos 8 d. aborigenų vėliava nuolat iškelta Viktorijos aikštėje bei įvairių miestų rotušėse.

  

Daugelyje Australijos pastatų kartu su Australijos vėliava iškeliama ir Aborigenų vėliava. Kai kuriose srityse sutinkamas vėliavos variantas, kai Sandraugos elementas Australijos vėliavoje pakeičiamas Aborigenų vėliava, tačiau dauguma vietinių Australijos gyventojų tokio panaudojimo atžvilgiu nusiteikę priešiškai.

2005 m. Aborigenų vėliavos spalvų prezervatyvai laimėjo visuomenės sveikatos apdovanojimą dėl sėkmingos iniciatyvos gerinant vietinių Australijos gyventojų lytinės sveikatos apsaugą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Iš Federalinio teismo bylos, patvirtinusios Harold Thomas autorines teises
2. ↑  It's An Honour website Archyvuota kopija 2007-06-06 iš Wayback Machine projekto..
3. ↑
4. ↑  Adelaidės savivaldybės svetainė Archyvuota kopija 2007-09-08 iš Wayback Machine projekto.
|  Kadžarai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | ~35 000 |
| Populiacija šalyse |  Iranas |
| Kalba (-os) | kadžarų tarmė |
| Religijos | islamas (šiitai, sunitai) |
| Giminingos etninės grupės | azerbaidžaniečiai, turkmėnai, persai |

**Kadžarai** – tiurkų genčių grupė, dažnai laikoma azerbaidžaniečių subetnosu. Gyvena šiaurės vakarų Irane (Mazanderano provincijoje, Gorgane, Teherane ir kt. miestuose). Populiacija – virš 35 tūkst. žmonių. Kalba azerbaidžaniečių kalbos kadžarų tarme. Tikintieji daugiausia musulmonai šiitai, dalis – musulmonai sunitai.

Kalnuose gyvenantys kadžarai verčiasi klajokline gyvulininkyste (avys, ožkos), gyvenantys lygumose – žemdirbyste.

Kadžarų protėviai į Priešakinę Aziją atsikėlė XIII-XIV a. XV a. jie sudarė dalį Anatolijos turkmėnų, taip pat dalį kizilbašių genčių, kurių remiama Sefevidų dinastija (XV–XVI a.) suvienijo Iraną. XVI a. persikėlė šiaurės Azerbaidžaną, XVI a. pab.-XVII a. pr. – į Irano Užkaukazę, Mervo miesto apylinkes, Gorgano upės slėnį; čia suskilo į 2 šakas – ašakabašius ir juharibašius. 1796–1925 m. Kadžarų dinastija, kilusi iš pirmosios šakos, valdė Iraną. Iki XX a. pab. didelę dalį kadžarų asimiliavo persai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kadžarai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Chitino molekulės struktūra, čia matyti dvi N-acetil-gliukozamino grandys
**Chitinas** – angliavandenis, polisacharidas, iš kurio sudaryti nariuotakojų (vabzdžių, vėžiagyvių, voragyvių) išorinis skeletas, taip pat pagrindinis grybų ląstelių sienelių komponentas. Atlieka statybinės medžiagos funkciją. Chitinas sudarytas iš N-acetil – gliukozamino grandžių, sujungtų β-(1→4) glikozidiniu ryšiu. Tai linijinis polimeras. Jo fizikocheminės savybės panašios į celiuliozės, todėl sudaro ląstelių laikančiąsias konstrukcijas. Medicinoje chitinas naudojamas žaizdų ir nudegimų gydymui, linzių, chirurginių siūlų, odos pakaitalų, priešsklerozinių preparatų gamyboje; modifikuotos tirpios chitino formos naudojamos kosmetikoje kaip efektyvus drėkintojai ir emulsikliai; parfumerijoje – kaip kvapų stabilizatoriai; sorbentinės chitino savybės pritaikomos biotechnologijoje – fermentų imobilizacijai.
| ***Posūkis*** |
| --- |
|  |
| Filmo plakatas |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Oliver Stone |
| Prodiuseris (-iai) | Dan Halsted  Clayton Townsend |
| Scenaristas (-ai) | John Ridley  Oliver Stone |
| Vaidina | Sean Penn 
Jennifer Lopez 
Nick Nolte 
Powers Boothe 
Claire Danes 
Joaquin Phoenix 
Billy Bob Thornton 
Jon Voight |
| Metai | 1997 |
| Žanras | Drama, trileris, kriminalinis |
| Trukmė | 125 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | TriStar Pictures |
| **IMDb įrašas** |

**Posūkis** (angl. *U Turn*) – amerikiečių neo-noir kriminalinė drama, kuri pasirodė 1997 m. Režisierius Oliver Stone. Filmas pastatytas John Ridley knygos „Stray Dogs" motyvais. Vaidmenis atlieka Sean Penn, Billy Bob Thornton, Jennifer Lopez, Jon Voight, Powers Boothe, Joaquin Phoenix, Claire Danes ir Nick Nolte.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Bobis keliauja per Arizonos dykumas ir staiga iš po mašinos kapoto ima veržtis garai. Nelieka kito varianto, tik pasukti į Superioro miestelį. Čia jis susipažįsta su vietiniais. Aklu indėnu, garažo savininku Darelu, šerifu ir Greise (akt. Jennifer Lopez). Vyrukas jos namuose kabino užuolaidas, jau galvojo apie šį tą daugiau ir staiga į namus grįžo jos vyras. Nekviestas svečias gavo į nosį ir pasišalino. Einantį atgal į miestelį pasivijo Džekas, pavydusis vyras. Pavėžino iki miestelio ir lyg tarp kitko užsiminė, kad galėtų sumokėti už žmonos žūtį, jeigu Bobis jam padėtų. Miestelio parduotuvėje įvyko apiplėšimas ir susišaudymas, o joje buvo ir Bobis. neteko visų pinigų, o 1964 m. gamybos „Mustango" žarnelės pakeitimą garažo savininkas įvertino 150 dolerių. Bėda, kad per apiplėšimą jis visus pinigus prarado. Tada prisiminė Džeko pasiūlymą ir nuėjo pas jį. 
Ant skardžio, jis galvoja numesti Greisę į kanjoną, bet širdis neleidžia. Maža to, gražuolė tikina, kad vyras seife laiko daugiau nei 100 tūkst. dolerių grynais. Bobis supranta, kad tai geriau nei 13 tūkst. kuriuos siūlė Džekas.

Veikėjai
--------

*Aktorius – veikėjas*
* Sean Penn – Bobby Cooper. Bobis, bastūnas,kuris visiems yra skolingas ir turi gražinti skolas mafijozams.
* Jennifer Lopez – Grace McKenna. Greisė , kuri nori ištrūkti iš mažo miestelio.
* Nick Nolte – Jake McKenna. Dekas, kuris yra jos vyras.
* Powers Boothe – miestelio šerifas Virgil Potter. Greisės meilužis.
* Claire Danes – Jenny. Dženė.
* Jon Voight – aklasis indėnas.
* Billy Bob Thornton – Darrell. Garažo savininkas Darelas.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* IMDb svetainėje (anglų k.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nicholas Liverpool** |
| --- |
| DominikaDominikos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1934 m. rugsėjo 9 d.Grand Bėjus, Dominika |
| Mirė | 2015 m. birželio 1 d. (80 metų) |
| DominikaDominikos prezidentas |
| Kelintas | 6 |
| Ėjo pareigas | 2003 m. spalio 2 d. – 2012 m. rugsėjo 17 d. |
| Ankstesnis | Vernon Shaw |
|  |
| Išsilavinimas | Sheffieldo universitetasHulo universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Nicholas Liverpool |

**Nikolas Liverpulis** (angl. *Nicholas Joseph Orville Liverpool*; 1934 m. rugsėjo 9 d. – 2015 m. birželio 1 d.) – šeštasis Dominikos prezidentas, pareigas ėjęs nuo 2003 m. spalio 2 d. iki 2012 m. rugsėjo 17 d.

Nikolas Liverpulis gimė 1934 m. Grand Bėjaus mieste, Dominikoje. Nuo 1957 iki 1960 m. Hulo universitete (Anglija) studijavo teisę. 1965 m. baigė Sheffieldo universitetą ir gavo filosofijos daktaro laipsnį. Prieš sugrįždamas į Dominiką, Liverpulis 18 metų dėstė teisę Barbadose.

Nuo 1998 iki 2001 m. dirbo JAV ambasadoriumi. 2003 m. tapo Dominikos prezidentu, o 2008 m. buvo paskirtas antrajai kadencijai.
**Kryptis – socialdemokratija** (svk. *Smer – sociálna demokracia*), sutrumpintai *Smer* - 1999 m. įkurta politinė Slovakijos partija. *Smer* turi 62 vietas 2010-2014 m. parlamente.

Istorija
--------

„Kryptis – socialdemokratija" buvo įkurta 1999 m. nuo Demokratinės kairės partijos (*Strana demokratickej ľavice*, SDL) atskilusių politikų, vadovaujamų *Robert Fico*. 2002 m. rinkimai partijai buvo gana sėkmingi – ji surinko 13,5 % balsų ir tapo trečia pagal populiarumą. Tačiau tai nepadėjo patekti į valdančiąją koaliciją, *Smer* liko opozicijoje. 

Artėjant 2006 m. rinkimams, prie *Smer* prisijungė dar trys socialdemokratinės pakraipos partijos: ta pati SDL, taip pat prieš kelerius metus nuo SDL atskilusi Socialdemokratinė alternatyva (*Sociálnodemokratická alternatíva*, SA) bei Slovakijos socialdemokratų partija (*Sociálnodemokratická strana Slovenska*, SDSS). Galima teigti, kad SDL po kelerių metų pertraukos vėl susivienijo pakeitusi savo pavadinimą. Tai nepakeitė rinkėjų požiūrio - per 2006 m. vasarą vykusius rinkimus *Smer* populiarumas buvo dar labiau išaugęs. Partija laimėjo surinkus 29,14 % balsų, nuo artimiausio konkurento atitrūkus daugiau nei 10 %.

Po rinkimų egzistavo keli galimi valdančiosios daugumos sudarymo variantai, tačiau *Smer* savo partneriais pasirinko gana prieštaringai vertinamas dešiniosios pakraipos partijas: Žmonių partiją – judėjimą už demokratinę Slovakiją (*Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko*) ir Slovakų nacionalinę partiją (*Slovenská národná strana*, SNS). Toks žingsnis sulaukė gana stiprios kritikos, buvo sustabdyta *Smer* narystė Europos socialistų partijoje. Tokios sudėties koalicija yra išlikusi valdžioje lig šiol.

*Robert Fico* vadovaujama vyriausybė nesiėmė vykdyti jokių drastiškų ekonominių permainų dėl Slovakijos siekio įsivesti eurą, tačiau vykdė pakeitimus sveikatos apsaugos ir pensijų sistemose. 

*Smer* nepritarė Kosovo pripažinimui bei kritikavo JAV planus statyti priešraketinio skydo sistemas Lenkijoje ir Čekijoje

Kita informacija
----------------

* Slovakijos politinės partijos
* Slovakijos politinė sistema

Išnašos
-------

1. ↑  Concern over New Slovak Government[neveikianti nuoroda], Kristina Mikulová, Central Europe Digest, 06
2. ↑  Slovaks expelled by EU socialists, BBC News, 2006
3. ↑  Poland to consult with Russia on U.S. missile shield, International Herald Tribune, 2008
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Staphyleaceae** |
| --- |
| Plunksnalapis lekėčius (Staphylea pinnata)Plunksnalapis lekėčius (*Staphylea pinnata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Lekėtiniai  *( Staphyleaceae)* |

 |

**Lekėtiniai** (*Staphyleaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) augalų šeima, kuriai priklauso vasarą žaliuojantieji medžiai ir krūmai su priešiniais arba pražanginiais, trilapiais arba neporomis plunksniškais lapais.

Šeimoje yra 5 gentys (60 rūšių), iš jų viena – **lekėčius** (*Staphylea*) auga Lietuvoje. Genties pavadinimas iš graikų k. *staphyle* – kekė; žiedai sukrauti kekėse. Žiedai nusvirusiose ir stačiose kekėse. Vaisius – išsipūtusi dėžutė. Lietuvoje kaip dekoratyviniai augalai auginamos dvi rūšys:

* Kolchidinis lekėčius (*Staphylea colchica*)
* Plunksnalapis lekėčius (*Staphylea pinnata*). **Pav.**