recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Mažoji Mažeikavablrs. *Малое Мажэйкава* |
| --- |
| *Romerių dvaras* |
|  |
| 

Mažoji MažeikavaMažoji Mažeikava

53°47′53″š. pl. 25°09′20″r. ilg.﻿ / ﻿53.798014°š. pl. 25.1556015°r. ilg.﻿ / 53.798014; 25.1556015﻿ (Mažoji Mažeikava)Koordinatės: 53°47′53″š. pl. 25°09′20″r. ilg.﻿ / ﻿53.798014°š. pl. 25.1556015°r. ilg.﻿ / 53.798014; 25.1556015﻿ (Mažoji Mažeikava) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Baltarusijos vėliava Baltarusija |
| **Sritis** | Gardino sritis Gardino sritis |
| **Rajonas** | Lydos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 800  |
|  |
|  **Vikiteka** | Mažoji Mažeikava |

**Mažoji Mažeikava** (blrs. *Малое Мажэйкава*) – miestelis Nemuno intako Lebedos dešiniajame krante, į pietvakarius nuo Lydos, Lydos rajonas, Gardino sritis, Baltarusija. Apie 800 gyventojų. Yra spirito gamykla.

Architektūra
------------

Yra Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės gynybinio tipo mūrinė gotikinė cerkvė, statyta XV a. pabaigoje – XVI a. pirmoje pusėje, po 1822 m. 1872 m. rekonstrukcijų pristatytas bizantiškojo stiliaus prieangis su imitaciniais apskritais kampiniais bokšteliais. Ji stačiakampio plano su pusapskrite apside, kampuose neaukšti apskriti bokštai su įvijais laiptais ir 3 eilių šaudymo angomis. Trinavę halinę vidaus erdvę su puošniais susipinančių nerviūrų žvaigždiniais ir krištoliniais skliautais remia 4 aštuonkampės kolonos. Fasadai ir bokštai turi daug negilių, daugiausia suporintų, pusapskritės formos nišų, pagrindinė vakarinio fasado centre – apskritas romanikai ir gotikai būdingas langas. Stogas status, su 3 tarpsnių pusapskritėmis nišomis suskaidytu frontonu. Netoli – XIX a. Romerių buvusio dvaro sodybos pastatai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonas Minkevičius. *Mažoji Mažeikava*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 168 psl.

Nuorodos
--------

* Romerių buvusio dvaro sodybos kompleksas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Barjeriniai rifai** – viena iš koralinių rifų rūšių. Šie rifai stambesni nei pakrantiniai rifai, dažnai gerokai nutolę nuo kranto, atsiskyrę nuo jo kartais giloku vandens koridoriumi. Geriausias pavyzdys – Didysis barjerinis rifas Australijoje.

Barjerinių rifų atsiradimą galima įsivaizduoti taip, kad iš pradžių susidarę pakrančių rifai dėl kranto ir priekrantinės jūros dugno dalies grimzdimo buvo atskirti nuo kranto gilesne jūros dalimi.

Labai pagrįstai koralinių rifų ir salų kilmę išaiškino Č.Darvinas. Č.Darvinas manė, jog koralinių salų – atolų susidarymas taip pat susijęs su vienos ar kitos jūros dugno dalies grimzdimu. Iš pradžių, pagal Darviną, nedidelės vandenynų vulkaninės kilmės salos buvo apsuptos pakrantinių, o vėliau ir barjerinių rifų. Paskui sala pamažu grimzdo, o ją supantieji koralų pastatai, dugnui grimztant, augo į viršų. Salai visai nugrimzdus susidarė žiedo pavidalo atolai su vandens lagūna viduryje.

Atolų kilmę galima įsivaizduoti ir kitaip – koraliniams klintynams augant ant povandeninių kalnų grandinių viršūnių, kurios yra arti jūros paviršiaus.
Ypač gausu koralinių salų Ramiojo vandenyno tropikinėje dalyje.
| **Asclepiadaceae** |
| --- |
| Šlakinė kregždūnė (*Vincetoxicum hirundinaria*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Klemaliniai  *( Asclepiadaceae)* |

 |

**Klemaliniai** (*Asclepiadaceae*) – magnolijūnų (*Magnoliophyta*) augalų šeima. Jai priklauso daugiametės žolės arba vijokliniai puskrūmiai. Pasaulyje žinoma apie 2900 rūšių, daugiausia paplitusių tropikuose ir subtropikuose, ypač Afrikoje ir Pietų Afrikoje. Čia būdingos sukulentinės, belapės, panašios į kaktusus stapelijos (*Stapelia*); jų žiedai dvėselienos kvapo, blankios durpinės spalvos; juos apdulkina musės, dedančios kiaušinėlius į pūvančią mėsą. Lapai ištisiniai, priešiniai. Žiedai dvilyčiai, taisyklingieji, susitelkę į viršūninius arba pažastinius kekės arba skėčio formos žiedynus. Vaisius – ritiniškas ar verpstiškas lapavaisis su daug plokščių sėklų. Daugelis nuodingi. Kai kurių rūšių klemaliniai ir pienuolės auginami kaip pluoštiniai ir dekoratyviniai augalai.

Lietuvoje auga:

* Klemalis (*Asclepias*)
* Kregždūnė (*Vincetoxicum*)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Klemaliniai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 254 psl.
Koordinatės: 54°26′00″š. pl. 25°36′50″r. ilg.﻿ / ﻿54.4332°š. pl. 25.6138°r. ilg.﻿ / 54.4332; 25.6138

|  Tabariškių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Šalčininkų |
| **Savivaldybė** | Šalčininkų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tabariškės |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1794 m. |

**Tabariškių Nukryžiuotojo Kristaus koplyčia** stovi Tabariškių kaimo veikiančiose kapinėse, Turgelių seniūnijoje, Šalčininkų rajone, prie kelio  **3930**  Tabariškės–Ūdronys , 0,9 km į vakarus nuo pasienio su Baltarusija.

Renovuota medinė koplyčia yra 2013–2014 m. įgyvendinto projekto „Medinis kultūros kelias" objektas, kuriuo siekiama skatinti turizmą kaimo vietovėse. Ji įamžina buvusių Tabariškių savininkų Skarbek–Važinskių giminės, besirūpinusios šiomis žemėmis, vardus. Tabariškių šv. arkangelo Mykolo parapijoje stovinti koplyčia kultūros paminklo statuso neturi.

Renovuota koplyčia, 2016 m.

Istorija
--------

Istoriniuose šaltiniuose minima, kad koplyčia yra medinė, su prancūziška spyna, 14 alkūnių ilgio ir 5 alkūnių pločio, altoriuje – Nukryžiuotojo paveikslas, pastatyta 1794 m. Antonijaus Važinskio, pašventinta Tabariškių klebono Marko Rostiko. 

Šalčininkų rajono savivaldybės pastangomis 2014 m. koplyčia buvo restauruota ir spalio 10 d. pašventinta Tabariškių klebono Valdemaro Ulčukevičiaus, praėjus 220 metų po pirmosios konsekracijos.

Tabariškių kapinių koplyčios renovacija vyko pagal programą „Leader". Objektas buvo įtrauktas į renovuojamų objektų sąrašą kultūrinio turizmo maršrute „Medinė architektūra Vilniaus ir Šalčininkų rajonuose" ir po teigiamo paraiškos įvertinimo gavo lėšų iš ES struktūrinių fondų.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tabariškių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Atnaujintos Tabariškių koplyčios pašventinimas
* Kultūrinio turizmo maršrutas „Medinė architektūra Vilniaus ir Šalčininkų rajonuose"
* Tabariškių koplyčia iki remonto, 2011 m. (*panoramio.com*)[neveikianti nuoroda]
Barista – pasaulio čempionato dalyvis
**Barista** (it. *barista* 'kavos ruošimo meistras') – kavos (paprastai espreso) ruošimo profesionalas, dirbantis kavinėje, bare, restorane, gerai išmanantis kavas ir daugybę jos paruošimo būdų.

Barista piešia ant pieno putos
Įgudęs barista išmano įvairių modelių espreso kavos aparatus, kuriais gali paruošti įvairiausių skonių gėrimus pagal kliento pageidavimą, nustebinti įdomiais kavos deriniais su įvairiais priedais. Savo profesinėje veikloje barista domisi įvairiais kavos paruošimo būdais, kavos pupelių keliais, kol jos pasiekia galutinį vartotoją per puodelį kavos. Tai ne tik praktika, bet ir nuolatinis mokymasis, nes kavos pasaulio tendencijos greitai kinta, atsiranda naujų paruošimo būdų, naujos įrangos ir paruošimo technikų. Piešimas ant kavos, vadinamasis *Latte art*, yra vienas iš baristos, įvaldžiusio įvairias piešimo ant pieno putos technikas, darbo rezultatų.

Vyksta baristų pasaulio čempionatai (*World Barista Champioship*, WBC). Juose dalyvauja ir lietuviai. Organizuojami ir panašūs Lietuvos čempionatai. Lietuva yra tarp sparčiai tobulėjančių valstybių kavos kultūros atžvilgiu, nes vis daugiau žmonių pradeda skirti ir vertinti gerą kavą, auga bendra kavos gėrimo kultūra, organizuojami baristų mokymai.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Barmenas
* Someljė

Šaltiniai
---------

1. ↑   Apie baristą žodyne
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-10-27 iš Wayback Machine projekto. Nėra mašinos, kuri pakeistų baristos darbą

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Barista** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Baristų pasaulio čempionatai Archyvuota kopija 2012-11-20 iš Wayback Machine projekto.
* Baristų darbo pavyzdžiai Archyvuota kopija 2012-10-15 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Mykolas Renjėpranc. *Nikolaus Regnier*** |
| --- |
| Gimė | 1723 m.Prancūzija |
| Mirė | 1800 m. liepos 18 d. (~77 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | Vilniaus universiteto anatomijos ir chirurgijos profesorius |

**Mykolas Renjė** (pranc. *Nicolaus Regnier*), 1723 m. - 1800 m. liepos 18 d.) – Vilniaus universiteto anatomijos ir chirurgijos profesorius.

Biografija
----------

Mykolas Renjė kilęs iš Lotaringijos, Prancūzijos.

1775 m. įsteigė pirmąjį Lietuvoje gimdymo skyrių prie Šv. Roko ligoninės (10 lovų) ir akušerių mokyklą. 1799 m. sujungta 20 špitolių ir prie Domininkonų vienuolyno Šv. Pilypo ir Jokūbo bažnyčios įsteigta pirmoji Lietuvoje ligoninė, kuri nuo 1831 m. iki uždarymo vadinta Šv. Jokūbo ligonine.

Skaitė Vilniaus universitete paskaitas apie chirurgiją ir akušeriją. N. Renjė parengė pirmąją akušerijos programą 1781 - 1782 mokslo metams, dar po 7 metų jo iniciatyva parengta antroji akušerijos dėstymo programa. Anatomija nelabai domėjosi, visą laiką skyrė akušerijai.

1788 m. N. Renjė Karaliaučiuje apgynė disertaciją *„Specimem inaugurale. De asphyxia neonatorum"* ir 1789 m. gavo mokslų daktaro laipsnį, 1793 m. - Edukacinė komisija jam suteikė visas profesoriaus teises.

Mykolas Renjė mirė 1800 m. liepos 18 d. Vilniuje, palaidotas Šv. Stepono bažnyčios kapinėse.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Josephas Frankas. Vilnius XIX amžiuje: atsiminimai, pirma knyga. Iš prancūzų kalbos vertė Genovaitė Dručkutė. Vilnius: Mintis, 2013. ISBN 978-5417-01062-0.
Baristeris, anglų advokatas (XX a. pradžia)
**Baristeris** (angl. *Barrister-at-Law*, *Barrister*) – advokatas bendrosios teisės (*Common Law*, „angloamerikiečių teisės') teisinėse sistemose (Anglija ir Velsas, kitos Tautų Sandraugos šalys), atstovaujantis teisme bei rašantis procesinius ir kitus teismui svarbius dokumentus. 

Solisitorius, priešingai, teisme paprastai neatstovauja (nebent žemesnės instancijos), kontaktuoja su klientu, jam teisiškai pataria. Baristeriui yra leidžiama „ginti teisme". Tai reiškia, kad vienos iš keturių advokatus rengiančių teisinių korporacijų  - angl. *Inns of Court*, jas sudaro Vidurinysis Templis (*Middle Temple*), Vidinis Templis (*Inner Temple*), Grėjaus namai (*Gray’s Inn*) ir Linkolno namai (*Lincoln's Inn*) – „seniūnai" jį kviečia į advokatūrą ir suteikia teisę dalyvauti teisme bei ginti byloje klientą. 

Baristeriai yra beveik tas pats, kas solisitoriai tuo požiūriu, kad jie gali specializuotis labai plačioje srityje. Baristeriai yra individualiai dirbantys, teisiniais klausimais patariantys specialistai ir teismų salių advokatai. Jie dirba savarankiškai arba grupėmis biuruose, vadinamuose (advokatų) kontoromis, kur jie žinomi kaip kontorų „nuomininkai". Iš kiekvieno nuomininko reikalaujama prisidėti padengiant kontoros išlaidas. Kiekviena kontorų grupė turi patyrusį vadovą baristerį, kuris vadovauja nuomininkų veiklai. Kiekvienas baristeris yra nepriklausomas nuo kitų nuomininkų, tačiau reikalaujama, kad jis sudarytų ir savo atskirą klientų bazę. 

Baristeriai daugiausia yra mokomi advokatūros, kitaip tariant, jie mokomi atstovauti savo klientams aukštesniuosiuose teismuose. Tačiau advokatūra nėra vienintelė baristerių veikla. Iš tikrųjų jų atsakomybė yra labai nevienoda ir priklauso nuo teisės srities, kurioje jie specializuojasi. Taigi, kai jie nėra baristeriai teismuose, panašiai kaip solisitoriai, jie daug laiko skiria klientams konsultuoti ir byloms tirti, taip pat tyrimams atlikti ir žinioms pasirinktoje srityje atnaujinti. Šiandieninis baristerių vaidmuo vis labiau tampa panašus į kurios nors srities eksperto. Baristeriai turi specialisto žinių ir profesinės patirties vienoje teisės srityje, todėl jie dažnai yra kviečiami patarti solisitoriams ir sudėtingose bylose pateikti eksperto išvadą[1] (ES inf.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Baristerio profesija
**Nikola Vujčić**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1978 m. birželio 14 d. (44 metai) |
| Gimimo vieta | Vrgoracas, Kroatija |
| Ūgis | 2,11 m |
| Svoris | 113 kg |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | KK Split |
| **Pozicija** | Puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1995-200120012002-20082008-20102010-20112011-2013 | KK SplitVilerbano "ASVEL"Tel Avivo "Maccabi"Pirėjo "Olympiacos"Stambulo "Efes Pilsen"KK Split |   |
| Šalies rinktinė |
| nuo 1997 | Kroatija Kroatija |  |
|  |

**Nikola Vujčić** (1978 m. birželio 14 d. Vrgorace) – buvęs Kroatijos krepšininkas. Žaisdavo vidurio puolėjo ir sunkiojo krašto puolėjo pozicijose. Šiuo dirba sporto direktoriumi Tel Avivo Maccabi klube su kuriuo du kartus laimėjo Eurolygą.

Profesionali karjera
--------------------

Pirmą kartą profesionalioje komandoje Nikola Vujčić debiutavo 1995–1996 m. sezone su KK Split komanda. 2000 m. krepšininkas pasirašė kontraktą su Maccabi Tel Aviv BC, tačiau tais pačiais metais buvo išnuomuotas Vilerbano ASVEL komandai. Su šia komanda jis laimėjo Prancūzijos pirmenybes bei sužaidė 14 rungtynių Eurolygoje, vidutiniškai rinkdamas po 15,7 taško ir atkovodamas po 6,4 atšokusio kamuolio. Nuo 2002–2003 m. iki 2007–2008 m. sezono žaidė Tel Avivo Maccabi klube. Su šia komanda krepšininkas 2 kartus triumfavo Eurolygoje (2004 m. ir 2005 m.), 5 kartus laimėjo Izraelio pirmenybes ir 4 kartus iškovojo Izraelio taurę. 2008 m. liepos 18 d. pasirašė 4,5 milijonų eurų vertės kontraktą su Pirėjo „Olympiacos" klubu.

2010 m. spalio 25 d. pasirašė kontraktą iki sezono pabaigos, su Stambulo „Efes Pilsen" klubu.

2011 m. Sudarė sutartį su pirmuoju savo klubu KK Split.

2013 m. Baigė karjerą ir pradėjo sporto direktoriaus karjerą Tel Avivo Maccabi.

Žaidėjo pasiekimai
------------------

Nikola Vujcic tris kartus buvo išrinktas į pirmąją Eurolygos komandą (2005 m. 2006 m. 2007 m.), du kartus pateko i antrąją simbolinę komandą (2003 m. ir 2004 m.). Taip pat buvo išrinktas į Eurolygos dešimtmečio komandą, kartu su Ramūnu Šiškausku ir Šarūnu Jasikevičiumi. Krepšinkas yra tapęs Kroatijos, Prancūzijos ir Izraelio čempionu bei laimėjo Graikijos taurę.

Nuorodos
--------

1. ↑


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nikola Vujčić** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Euroleague.net puslapis apie žaidėją
* Basketpedya.com Career And Stats[neveikianti nuoroda]
| Tabasaluest. *Tabasalu* |
| --- |
|  |
|  |
| 

TabasaluTabasalu

59°25′44″ š. pl. 24°32′49″ r. ilg.﻿ / ﻿59.42889°š. pl. 24.54694°r. ilg.﻿ / 59.42889; 24.54694﻿ (Tabasalu)Koordinatės: 59°25′44″ š. pl. 24°32′49″ r. ilg.﻿ / ﻿59.42889°š. pl. 24.54694°r. ilg.﻿ / 59.42889; 24.54694﻿ (Tabasalu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Estijos vėliava Estija |
| **Apskritis** | Harju apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2022) | 3 845  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tabasalu |

**Tabasalu** – šiaurės Estijos gyvenvietė prie Suomijos įlankos, 13 km į vakarus nuo sostinės Talino. Veikia gimnazija, muzikos mokykla, keletas parduotuvių, biblioteka ir sporto kompleksas. Susisiekimas gyvenvietėje galimas viešuoju transportu – autobusais ir maršrutiniais taksi.

2011 m. gyveno 3527 žmonės, iš jų – 3203 (90,8 %) estai. 2019 m. gegužės 1 d. gyveno 3 661 registruoti žmonės, o 2022 m. gyventojų skaičius išaugo iki 3845.

Istorija
--------

1317 m. paminėta *Tappeselle* gyvenvietė.

1846–1863 m. Estliandijos gubernijos žemėlapiuose gyvenvietė vadinta Tabasalo.

Sovietmečiu gyvenvietė pradėta vadinti Tabasalu. Trys kolūkiai susijungė ir tapo tarybiniu ūkiu, kurio pagrindinė veikla buvo paukštininkystė. Tabasalu tapo paginindine šio ūkio gyvenviete. Kitados čia veikė dvi pionierių stovyklos: viena iš jų vadinta „Tabasalu", o kita, kuri vadinosi „Ereliukas", priklausė „Baltijos manufaktūrai". Atkūrus Nepriklausomybę pionierių stovyklų neliko, tačiau gyvenvietė yra prie jūros, todėl susilaukia turistų iš visos šalies ir užsienio.

Sportas
-------

* JK Tabasalu (futbolo klubas);
* JK Tabasalu (moterys) – klubo moterų futbolo ekipa;
* Tabasalu Arena – stadionas, kuris talpina vieną tūkstantį žiūrovų.

Galerija
--------

* Jūros pakrantė prie TabasaluJūros pakrantė prie Tabasalu
* Kraštovaizdis nuo skardžioKraštovaizdis nuo skardžio
* Vaizdas į Talino pusęVaizdas į Talino pusę

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* Harku parapija: oficiali svetainė
* Tabasalu sporto kompleksas
| ***Tobulas jausmas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Friday Foster |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Arthur Marks |
| Scenaristas (-ai) | Orville H. Hampton |
| Vaidina | Pam Grier |
| Metai | 1975 |
| Žanras | trileris |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Fraidė Foster** (angl.  *Friday Foster*) – 1975 m. JAV sukurtas „blaxploitation" stiliaus filmas, kuriame pagrindinį vaidmenį atliko aktorė Pam Grier. Juosta yra sukurta pagal 1970–74 m. laikraščiuose spausdintą komiksą apie buvusį modelį, tapusį mados fotografe. 

Tai paskutinis Pam Grier filmas pagal jos sutartį su kino kompanija „American International Pictures". Tuo metu baigėsi era filmų, kuriuose vaidino daugiausia juodaodžiai, ir aktorė, kuri buvo laikoma šio žanro žvaigžde, nebesulaukdavo pagrindinių vaidmenų pasiūlymų.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Pam Grier – Fraidė Foster
* Yaphet Kotto – Koltas Hokinsas
* Carl Weathers – Jarbro
* Eartha Kitt – madam Rena
* Ed Cambridge – Džeikas Veinas
* Godfrey Cambridge – Fordas Malotė
* Jason Bernard – Čarlzas Folis

Aktorius Carl Weathers, atlikęs samdomo žudiko vaidmenį, vėliau išgarsėjo boksininko Apolo vaidmeniu filmų serijoje „Rokis".

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Fraidė Foster, nuolat į nemalonumus įsivelianti fotografė, gauna užduotį įamžinti paslapčia į šalį atvykusį turtingiausią pasaulyje juodaodį. Oro uoste ji tampa pasikėsinimo liudininke ir, užfiksavusi samdomo žudiko veidą, tampa šio taikiniu. Susipažinusi su privačiu detektyvu Koltu Hokinsu, ji padeda atskleisti nusikalstamą planą nužudyti visą eilę įtakingų juodaodžių politikų ir verslininkų...
| **Nikodemas Čerekas** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. balandžio 12 d.Kaunas |
| Mirė | 1965 m. balandžio 22 d. (60 metų)Stamfordas, JAV |
|  |
| Veikla | Lietuvos futbolininkas, sporto veikėjas, tarptautinės kategorijos futbolo ir krepšinio teisėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Nikodemas Čerekas** (1905 m. balandžio 12 d. Kaunas – 1965 m. balandžio 22 d. Stamfordas, JAV) – Lietuvos futbolininkas, sporto veikėjas, tarptautinės kategorijos futbolo ir krepšinio teisėjas.

Biografija
----------

Nuo 1926 m. Lietuvos universitete studijavo teisę ir ekonomiką. Dirbo Finansų ministerijoje.

1925–1931 m. Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos Kauno klubo sekretorius, nuo 1931 m. pirmininkas ir sąjungos centro valdybos generalinis sekretorius. Rengė futbolo ir krepšinio taisykles ir statutus. Žaidė LFLS Kaunas futbolo komandoje. Lietuvos kamuolio žaidimų sąjungos 1934–1935 m. krepšinio, 1936–1937 m. ir 1939–1940 m. futbolo komitetų pirmininkas. 1934–1937 m. žurnalo „Lietuvos sportas" redaktorius. 1939 m. teisėjavo III Europos vyrų krepšinio pirmenybėse Kaune.

1944 m. pasitraukęs į Vokietiją Rozenheime įkūrė lietuvių bendruomenės apylinkę, 1945–1949 m. jos pirmininkas. 1946 m. Lietuvių tremtinių fizinio lavinimo ir sporto komiteto sekretorius. 1949 m. persikėlė į Stamfordą. Aktyviai dalyvavo išeivių visuomenės gyvenime, organizavo ir rėmė sportinę veiklą.

Sportiniai pasiekimai
---------------------

* 1924–1935 m. žaidė Kauno LFLS futbolo komandoje, 1927 m. ir 1932 m. Lietuvos futbolo čempionas.
* 1926–1928 m. ir 1931–1933 m. Lietuvos futbolo rinktinės gynėjas, kelerius metus jos vadovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vidas Mačiulis, Vytautas Gudelis. Halė, kurioje žaidė Lubinas ir Sabonis. 1939–1989. „Respublikinis sporto kombinatas", Kaunas, 1989.
2. ↑  *Nikodemas Čerekas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 726 psl.
| Lozanapranc. *Lausanne* |
| --- |
|        |
| *Lozanos senamiestis* |
|  |
| 

LozanaLozana

46°31′11.4″ š. pl. 6°38′00.6″ r. ilg.﻿ / ﻿46.519833°š. pl. 6.633500°r. ilg.﻿ / 46.519833; 6.633500﻿ (Lozana)Koordinatės: 46°31′11.4″ š. pl. 6°38′00.6″ r. ilg.﻿ / ﻿46.519833°š. pl. 6.633500°r. ilg.﻿ / 46.519833; 6.633500﻿ (Lozana) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Vo kantonas Vo kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 116 800  |
| **Kalba** | Prancūzų |
| **Plotas** | 41,37 km² |
| **Tankumas** (2007) | 2 823 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 1000-1018 |
|  **Vikiteka** | Lozana |
|  |
| **Kirčiavimas** | Lozanà |

**Lozana** – miestas Šveicarijoje, prie Ženevos ežero, Vo kantono centras. Išvystyta mašinų, metalo apdirbimo, poligrafijos, siuvimo, maisto pramonė. Daug muziejų – dailės, archeologijos ir istorijos, dekoratyvinių menų ir kt. Yra Šv. Marijos katedra (XIV–XV a.), gotikinė *Notre-Dame* katedra (XII–XIII a.), Šv. Pranciškaus bažnyčia (XIII–XIV a.), rotušė (XV–XVII a.).

Istorija
--------

Prieš mūsų erą Lozana buvo keltų gyvenvietė, vėliau Lozanos apylinkėse romėnai pastatė karinę stovyklą ir pavadino *Lousanna* (tvirtovė vadinos *Lausodunon* arba *Lousodunon*). Žlugus Romos imperijai, miestas persikraustė į dabartinę vietą, jį valdė Savojos kunigaikščiai. 1536-1798 m. miestas priklausė Bernui; Napoleono karų metu 1803 m. Lozana tapo naujo – Vo kantono, prisijungusio prie Šveicarijos konfederacijos, administraciniu centru.

1916 m. birželį vyko 2 lietuvių konferencijos dėl nepriklausomybės.

Sportas
-------

Mieste yra Tarptautinio olimpinio komiteto būstinė. 1954 m. Lozanoje vyko V pasaulio futbolo čempionatas. 1992 m. daugelio nuostabai Lozanos gyventojai referendume nesutiko, kad mieste būtų rengiamos žiemos olimpinės žaidynės.

Žymiausi futbolo klubai:

* FC Lausanne-Sport
* FC&CC Lausanne
* ES FC Malley
* Villa Longchamp Lausanne

Nuorodos
--------

* Oficialus Lozanos tinklalapis Archyvuota kopija 1997-04-10 iš Wayback Machine projekto.
* Šveicarijos federalinis technologijos institutas Lozanoje
Fošaras (kairėje) ir partisanas
**Fošaras** (angl. *fauchard*) – ilgakotis ginklas, kurio galva yra jataganiškai išlenktos geležtės (ašmenys įgaubtame krašte) formos. Kotas apie 2 m ilgio. Fošaru būdavo atakuojama pjaunančiais smūgiais. Tačiau kirstynėse tokių atakų nepakakdavo, todėl vėliau fošarų galvas dažnai papildė priekin nukreiptu smaigaliu, o nugarėlę – kabliu. Fošarai, kurių nugarėlės turėjo priekin užlenktą ilgą spyglį vadino *šakišku fošaru* (angl. *fauchard-fork*). Tokius ginklus neretai painioja su gizarmomis ar gizarmiškais bilais.

Naudotas Europoje XI–XIV a. Lietuvoje panašus ginklas buvo valstiečių sukilėlių naudoti kovos dalgiai (paprasti dalgiai su ištiesintomis galvomis), tačiau tokių dalgių ašmenys plonesni, o galva – lengvesnė.

Ilgakočių ginklų palyginimas
----------------------------

* Gleivas – galva geležtės formos, ašmenys išgaubtame krašte.
* Fošaras – galva geležtės formos, ašmenys įgaubtame krašte.
* Gizarma – galva turi kablį (neretai su ašmenimis), dažniausiai – ir priekin nukreiptą spyglį (be ašmenų).

Nuorodos
--------

* Italian fauchard

iliustracijos:

* Paprastos fošarų galvos (piešinys)
**Derek William Bowett** (1927 m. balandžio 20 d. Mančesteryje – 2009 m. gegužės 23 d. Kembridže, Jungtinė Karalystė) – britų teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, Kembridžo universiteto Whewell tarptautinės teisės katedros profesorius (1981–1991), JT Tarptautinės teisės komisijos narys (1991–1996).

Biografija
----------

Mančesteryje baigė mokyklą. Nuo 1945 iki 1948 m. tarnavo *Royal Navy*. Nuo 1948 iki 1951 m. studijavo teisę Kembridžo universitete.

Iki 1959 m. Mančesterio universiteto dėstytojas, kur 1956 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras. 1960–1981 m. dėstė Kembridže, nuo 1976 m. tarptautinės teisės srityje.

Bibliografija
-------------

* *Self Defence in International Law.* Manchester 1958
* *The Legal Regime of Islands in International Law.* Dobbs Ferry 1979
* *The Law of International Institutions.* London 1982

Nuorodos
--------

* Squire Law Library - Eminent Scholars Archive: Professor Sir Derek Bowett Informationen auf der Website der University of Cambridge (englisch, mit Bild)
| **Leonas Jasinskas** |
| --- |
| Gimė | 1922 m. vasario 20 d. (101 metai)Pabiržė, Biržų-Pasvalio apskritis |
|  |
| Veikla | ekonomistas |
| Partija | 1957 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1948 m. Vilniaus universitetas |

**Leonas Jasinskas** (g. 1922 m. vasario 20 d. Pabiržėje, Biržų-Pasvalio apskritis) – Lietuvos ekonomistas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1948 m. baigė Vilniaus universiteto (VU) Ekonomikos fakultetą. 1949–1952 m. Maskvos M. Lomonosovo valstybinio universiteto aspirantas, 1952 m. apgynė disertaciją „Lietuvos TSR pramonės vystymas", ekonomikos mokslų kandidatas.

1952–1993 m. VU dėstytojas, 1967–1969 m. Ekonomikos fakulteto, 1969–1976 m. Pramonės ekonomikos fakulteto dekanas, 1966–1967 m. Liaudies ūkio ekonomikos, 1968–1976 m. Ekonomikos istorijos ir geografijos katedros vedėjas; 1958 m. docentas. 1957–1960 m. dar ir Liaudies ūkio tarybos Planavimo ekonominio, nuo 1958 m. Planavimo gamybinio skyriaus viršininkas.

Nagrinėjo daugiausia ekonomikos ir ūkio istorijos klausimus. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių. Parašė mokomąją priemonę „Lietuvos gamybinių jėgų raida 1914–1940 metais", 1983 m.

Įvertinimas
-----------

* 1979 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-11-09 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Leonas Jasinskas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 107
3. ↑  *Leonas Jasinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 579 psl.
**Lozanos lietuvių II konferencija** – 1916 m. birželio 30 – liepos 4 d. įvykęs lietuvių visuomenės atstovų susirinkimas.

Konferencija
------------

Sušaukta iškart po Pavergtųjų tautų konferencijos, vykusios 1916 m. birželio 27-29, per kurią lietuviai viešai iškėlė Lietuvos nepriklausomybės siekį. Dalyvavo Šveicarijos lietuviai Vladas Daumantas-Dzimidavičius, Juozas Gabrys-Paršaitis, Juozas Purickis, Antanas Steponaitis, Justinas Tumėnas, Lietuvai atstovavo Antanas Smetona, Steponas Kairys, Jurgis Šaulys, Rusijos lietuviams – Stasys Šalkauskis, JAV lietuviams – V. Bartuška, Jonas Julius Bielskis, t. p. iš Romos atvykęs Kazimieras Prapuolenis. Konferencijos pirmininkas – Antanas Smetona.

Nutarimai
---------

Lozanos lietuvių konferencija patvirtino pirmosios Lozanos lietuvių konferencijos nutarimus, išskyrus 1 ir 7 rezoliucijas, dėl Lietuvos politinių veikėjų siekių suartėti su Vokietija pasmerkimo ir JAV lietuvių važiavimo į Prancūziją. Konferencijos metu dar kartą buvo pabrėžta, kad Lietuva sieks atgauti politinę nepriklausomybę, kartu, dėl taktinių priežasčių gali būti nurodomos ir svarstomos kitokios politinės Lietuvos gyvavimo galimybės. Konferencijos iniciatyva buvo galutinai nutrauktas bendradarbiavimas su prolenkiškais Generalinio komiteto karo aukoms Lietuvoje šelpti, įkurto 1915 m. Fribūre, atstovais.

Konferencijos dalyviai nutarė pradėti rūpintis, kad iš Rusijos, JAV, kitų lietuvių kolonijų į Lietuvą sugrįžtų lietuvių mokytojai, gydytojai, amatininkai, verslininkai. Konferencija taip pat nutarė, kad Šveicarijoje turi būti sutelktas lietuvių politinis veikimas, kad čia reikia įkurti Lietuvos tautinę tarybą, kurioje būtų atstovaujama Rusijos, Lietuvos, JAV ir Šveicarijos lietuviams. Kol ji bus sušaukta, Konferencija pavedė Lietuvių informacijos biurui parengti akcijos politinę programą.

Kiti straipsniai
----------------

* Lozanos lietuvių I konferencija;
* Lozanos lietuvių III konferencija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lozanos lietuvių II konferencija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 644 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Didžiosios Stepės tauta:**Tabgačai (拓跋)** |
| **Kilmė** | šianbai |
| **Protėvynė** | Chinganas |
| **Laikotarpis** | II a. – VI a. |
| **Hegemonija** | Mongolų plynaukštė, šiaurės Kinija |
| **Palikuonys** | - |
| 
Tabgačų teritorija III a. pradžioje |
|

|  |
| --- |
| **Mongolijos istorija** |
| Šiongnu (imperija), Dinglingai |
| Šianbai (konfederacija) |
| Tabgačai, Tiele |
| Žoužanų kaganatas |
| Tiurkų kaganatas |
| Uigūrų kaganatas |
| Kirgizai (Kaganatas) |
| Kidaniai (Liao) |
| Mongolų imperija |
| Juan dinastija |
| Šiaurės Juan dinastija |
| *Čing dinastija* |
| Mongolijos Liaudies Respublika |
| Mongolija |

**Tabgačai** (senovės tiurkų kalba: *Tabgach*, kin.: 拓拔 *Tuòbá*), **tuoba**, *toba* – senovės tauta, kilusi iš Mandžiūrijos, šianbų tautos klanas, kuris III–VI a. kontroliavo Mongolų plynaukštę. Dalyvaudamas IV a. tautų kraustymuose, jis vienu metu kontroliavo ir didelę dalį šiaurės Kinijos, ten įkūręs Dai ir Šiaurės Vei valstybes.

Etimologija
-----------

Kiniškuose šaltiniuose tauta žinoma pavadinimu 拓拔 *Tuòbá*, tačiau rekonstruoti senovės tiurkų kalbos raštai naudoja pavadinimą *tabgach* (taip tauta vadinama ir daugelyje tiurkų kalbų). Šis etnonimas kildinamas iš tiurkiškų žodžių *toprak* (kilęs iš žemės) arba *topkapi* (apvalus).

Istorija
--------

### Kilmė ir hegemonija

Tabgačai, kaip ir visi šianbai kilo iš Chingano kalnagūbrio, kuris skiria Mongolijos plynaukštę nuo Mandžiūrijos. Didelėje šianbų imperijoje prasidėjus dezintegracijai, ilgainiui Mongolijos plynaukštę kontroliuojantys sianbai pradėti vadinti tabgačais.

III a. jų stepių valstybę pradėjo valdyti viena dinastija, kurios įkūrėjas buvo Tuoba Livei (219–277). Tuoba Luguan (294–307) laikais tagbačų imperija padalinta į tris dalis, kurių kiekvieną valdė atskiras valdovas.

### Dai valstybė

*Pagrindinis straipsnis – Dai (16 karalysčių)*.
IV a. pačioje pradžioje Tuoba Yilu, vakarinės imperijos dalies valdovas suvienijo Tabgačų imperiją iš naujo. 315 m. Kinijos imperatorius jam suteikė Dai kunigaikščio titulą už pagalbą kovojant su šiongnu Handžao valstybe. Valstybė egzistavo iki 376 m, kol buvo užkariauta Ankstyvosios Čin valstybės.

### Šiaurės Vei

*Pagrindinis straipsnis – Šiaurės Vei*.
386 m. žlugus Ankstyvajai Čin, paskutiniojo Dai kunigaikščio palikuonis Tuoba Gui atkūrė tabgačų valstybingumą, ir jo valstybė vėliau tapo žinoma kaip Šiaurės Vei. Ši valstybė gana greitai įsitvirtino visoje Šiaurės Kinijoje, tapdama viena didžiausių ir svarbiausių valstybių šiuo chaotišku Kinijos istorijos laikotarpiu. Šiaurės Vei egzistavo iki 534 m.

### Likimas

Ilgainiui tabgačai buvo išstumti iš Mongolijos plynaukštės, kur įsitvirtino žužanai. Šiaurės Vei tabgačai labai greitai perėmė kinišką kultūrą, raštą, papročius ir buvo greitai asimiliuota. Galiausiai apie šią tautą nebeliko jokių žinių.
| Francesca Chillemi |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Francesca Chillemi |
|  |
| Gimė | 1985 m. liepos 25 d. (36 metai)Barčelona Poco di Gotas, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| Vaikai | 1 |
|  |
| Aktyvumo metai | 2003– |
| Užsiėmimas | modelis, aktorė, TV laidų vedėja |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
| Apdovanojimai |
| Mis Italija (2003 m.) |

**Francesca Chillemi** (g. 1985 m. liepos 25 d. Barčelona Poco di Gotas) – italų modelis, aktorė, TV laidų vedėja.

Bografija
---------

2003 m. būdama 18 metų amžiaus, laimėjo grožio konkursą Mis Italija. Po šios pergalės dirbo modeliu, vedė įvairias laidas RAI 1 televizijoje. Metais vėliau ėmė kurti nedidelius vaidmenis įvairiuose TV serialuose, 2009 m. debiutavo kino filme „Feisbum".

2011–2017 m. kūrė vieną pagrindinių vaidmenų TV seriale „Che Dio ci aiuti" (liet. *Dieve, padėk mums*).

Asmeninis gyvenimas
-------------------

2005–2006 m. ir nuo 2009 m. buvo susižadėjusi su Mutassim Gaddafi, Libijos vadovo Muammar al-Gaddafi ketvirtuoju sūnumi, kuris buvo nužudytas kartu su tėvu 2011 m. spalio 20 d.

2016 m. Francesca susilaukė dukters su verslininku Stefano Rosso.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Francesca Chillemi** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
**Leonas Kaulinis** (1917 m. sausio 16 d. Petrapilyje, Rusija – 1987 m. liepos 22 d. Filadelfijoje, PA – JAV), muzikos mokytojas ir chorvedys. Brolis Vincas Kaulinis (1912–1949), Lietuvos partizanas.

Biografija
----------

Baigęs Utenos gimnaziją, 1937–1940 mokėsi karo mokykloje Kaune, bet, jausdamas didelį potraukį muzikai, 1941–1944 mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje. 1944 pasitraukęs į Vokietiją, muzikos studijas tęsė pas privačius pedagogus bei Augsburgo konservatorijoje. 1947 buvo priimtas į Müncheno muzikos akademiją, bet dėl ligos jos nebaigė. 1946–1947 Dillingeno lietuvių stovyklos muzikos mokytojas ir moksleivių choro vadovas. 1949 emigravo į JAV ir iškart įsijungė į muzikinę veiklą. 1950 Filadelfijoje subūrė vokalinį vyrų oktetą, o 1951 ir moterų. Netrukus šie ansambliai išaugo į mišrųjį chorą, kuriam L. Kaulinis su pertrauka vadovavo iki 1978 metų. Prie choro prisijungė šokėjai ir vaidintojai, susidarė 80 dalyvių meno ansamblis. Vėliau liko 45 dalyvių mišrusis choras ir vyrų choro grupė, bet dainininkų skaičius vis mažėjo. 1967 kolektyvas pasivadino Philadelphijos „Vilties" choro vardu. Sekmadieniais choras giedodavo Šv. Andriejaus lietuvių parapijos bažnyčioje, surengė apie 125 koncertus, dainavo per radiją, išleido keletą plokštelių, priklausė chorų sąjungai „Singing City". Kolektyvas dalyvavo 1964 Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos programoje, 1961, 1966, 1971 ir 1978 JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte. 1971 m. gegužės 15 d. choro 20-mečio jubiliejiniame koncerte buvo atlikta B. Budriūno kantata „Lietuvos šviesos keliu". Chorui talkino jo dukra Anelė Kaulinytė – pianistė ir pedagogė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Derbiheivnasmen. *Camys y Ree*, angl. *Derbyhaven* |
| --- |
| *Derbiheivno gatvė* |
|  |
| 

DerbiheivnasDerbiheivnas

54°4′42.24″ š. pl. 4°37′35.4″ v. ilg.﻿ / ﻿54.0784000°š. pl. 4.626500°r. ilg.﻿ / 54.0784000; 4.626500﻿ (Derbiheivnas)Koordinatės: 54°4′42.24″ š. pl. 4°37′35.4″ v. ilg.﻿ / ﻿54.0784000°š. pl. 4.626500°r. ilg.﻿ / 54.0784000; 4.626500﻿ (Derbiheivnas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Britų Karūnos valda** | Meno sala Meno sala |
|  |
| **Įkūrimo data** | ~XVI a. |
|  |
|  **Vikiteka** | Derbiheivnas |

**Derbiheivnas** (angl. *Derbyhaven*; men. *Camys y Ree* 'Karaliaus užutėkis') – kaimelis netoli Kasltauno (Meno sala), priklausantis *Malew* parapijai. Jis išsidėstęs pamatinėje sąsmaukos, jungiančios Langneso pusiasalį su Meno sala dalyje, rytiniame krante.

XVII a. čia buvo svarbus uostas. Vėliau Meno lordas Džeimsas, 7-asis Derbio erlas, netolimoje Šv. Maiklo salelėje atstatė fortą, kurį 1540 m. buvo pastatęs karalius Henrikas VIII. Atstatytas fortas turėjo ginti Derbiheivną nuo parlamento šalininkų Anglijos pilietinio karo metais. Vėliau, XVIII a. forte buvo įrengtas švyturys.

Derbiheivne yra paminklinė plokštė, žyminti 1275 m. Ronaldsvėjaus mūšį (*Battle of Ronaldsway*), kuriame sukilusius meniečius, kuriems vadovavo *Godred Magnusson*, visiškai sutriuškino škotų pajėgos.

* Kita Derbiheivno gatvėKita Derbiheivno gatvė
* Derbiheivno pakrantėDerbiheivno pakrantė
| Skaudvilės herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2005-12-20* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Skaudvilės herbas** – Skaudvilės miesto ir seniūnijos heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Raudoname skydo lauke du sukryžiuoti auksiniai svertuvai svarais žemyn, kabliais viršuje, nukreiptais į išorę.

Simbolika
---------

* Svertuvas – pusiausvyros, teisingumo, tvarkos ir viešosios teisės emblema. Krikščioniškame mene labai paplitęs arkangelo Mykolo, svertuvu sveriančio sielas, paveikslas. Saliamono išminties knygoje sakoma „Klaidingos svarstyklės – atgrasios Viešpačiui, o teisingas svoris – priimtinas Jam".
* Raudonas skydo laukas – drąsa, narsa ir meilė.

Istorija
--------

Skaudvilė istorinio herbo niekada neturėjo. Heraldikos komisijoje kartu su seniūnijos atstovais buvo nuspręsta naujajame herbe pavaizduoti svertuvą. Tai įrankis ne viename Lietuvos regionų dar ir šiandien vadinamas iš baltarusių kalbos kilusiu žodžiu „bezmėnas", kuriuo turguose ir dabar tebesveriamos prekės. Šiuo simboliu norima parodyti, jog miestas augo ir vystėsi prekybos dėka.

Herbą patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentas dekretu Nr. 479. Etalono autorius – Alfonsas Čepauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
| **Jolanta Kostkevičienė** |
| --- |
| Gimė | 1962 m. gegužės 1 d.Vilnius |
| Mirė | 2021 m. rugpjūčio 2 d. (59 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | algologė |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | docentė |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktarė |
| Alma mater | 1985 m. Vilniaus universitetas |

**Jolanta Kostkevičienė** (1962 m. gegužės 1 d. Vilniuje – 2021 m. rugpjūčio 2 d. ten pat) – lietuvių algologė.

Biografija
----------

1980 m. baigė Vilniaus 15-tą vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą. 1985–1993 m. – Melioracijos ir vandens ūkio ministerijos vyr. inžinierė hidrobiologė, 1993–2001 m. – Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakulteto Botanikos ir genetikos katedros vyr. asistentė, 2001–2003 m. – lektorė, 2003–2016 m. – docentė, nuo 2016 m. – Gyvybės mokslų centro Biomokslų instituto docentė.

2001 m. Vilniaus universitete apgynė mokslų daktaro disertaciją „Lietuvos upių ir upelių fitoplanktonas". 2001 m. suteiktas mokslų daktaro laipsnis. 1992, 1997 m. dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Švedijoje, 2010 m. – Lenkijoje. Dalyvavo tarptautinėse mokslinėse konferencijose Ispanijoje, Švedijoje, Danijoje, Latvijoje, Didžiojoje Britanijoje, Čekijoje, Lenkijoje, Graikijoje.

1991–1992, 1997, 2000, 2003 m. stažavosi Upsalos universitete, 2009 m. – Didžiojoje Britanijoje, 2011 m. – Italijos Ekosistemų tyrimų institute, 2011 m. – Lenkijos mokslų akademijoje.

Vilniaus universitete dėstė algologiją, hidrobotaniką, dumblių ekologiją, dumblių taksonomiją ir ekologiją, kursą „Biologinės įvairovės studijos", vedė algologijos mokomąsias lauko praktikas. Buvo Lietuvos hidrobiologų draugijos narė, Lietuvos algologų draugijos įkūrėja ir pirmininkė (1998–2021 m.), 1993–2005 m. Tarptautinės limnologų asociacijos narė.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrė planktono ir bentoso dumblių santalkų formavimosi dėsningumus Lietuvos upėse, Lietuvos gėlavandenių raudondumblių ir gleivėčių (*Nostoc*) biologiją ir ekologiją, dumblių biotechnologinio pritaikymo galimybes. Publikavo apie 30 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

### Vadovėliai

* *Algologijos įvadas*. – Vilnius, 2007. – 99 p. (elektroninė knyga).
* *Algologija*. – Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2009. – 356 p.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  MELC. Jolanta Kostkevičienė. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2020-07-23. Nuoroda tikrinta 2021-08-07.
2. 1 2  Kostkevičienė (Darškutė) Jolanta – Gamtos tyrimų centras Archyvuota kopija 2021-08-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Algologija – Žmonių knygos
Vaizdas iš kosmoso
**Chortycia** (ukr. *Хо́ртиця*) – didžiausia Dniepro sala, netoli Zaporožės (Ukraina). Plotas: 12,5 km ilgio ir iki 2,5 km pločio. Sala įeina į Chortycios nacionalinį parką. 

XVI–XVIII a. buvo karingųjų Zaporožės kazokų autonomijos (Zaporožės Sečė) centras. Saloje yra specifinė fauna ir flora. Pietinė jos dalis – žemumoje. Auga ąžuolai, tvarkomi miškai, pievos ir stepės. Šiaurinė dalis – uolėta.

Istorija
--------

Ankstyvuose viduramžiuose vaidino svarbų vaidmenį prekyboje (žr. kelias iš variagų pas graikus). 

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėta Konstantino VII Purpurinio traktate „Apie imperijos valdymą", sudarytame 946–953 m.

2007 m. įtraukta į septynių Ukrainos stebuklų sąrašą.

* Neolitinės šventyklos liekanosNeolitinės šventyklos liekanos
* Vaizdas į Dniepro hidroelektrinęVaizdas į Dniepro hidroelektrinę
* Uolėta salos pakrantėUolėta salos pakrantė

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Chortycia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-01-26 iš Wayback Machine projekto.
Leonas Baltrūnas (1939)
**Leonas Baltrūnas** (1914 m. spalio 20 d. Ryga – 1993 m. balandžio 20 d. Melburnas) – Lietuvos krepšininkas, Lietuvos ir Australijos krepšinio treneris.

| Medaliai |
| --- |
|
|  Europos čempionatai |
| **Auksas** | Latvija 1937 | Lietuva |
| **Auksas** | Lietuva 1939 | Lietuva |

Biografija
----------

1937 m. Kaune baigė Aukštuosius kūno kultūros kursus, dėstė Aukštesniojoje technikos mokykloje. 1936–1940 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas, 1937 m. II Europos krepšinio čempionato ir 1939 m. II Europos krepšinio čempionato nugalėtojas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. apsigyveno Australijoje. Pirmą kartą Australijoje 1950 m. Melburne surengė lietuvių krepšinio čempionatą, įsteigė lietuvių sporto klubą „Varpas", buvo Fizinio auklėjimo sąjungos pirmininkas. 1949–1953 m. Viktorijos valstijos krepšinio rinktinės, 1955 m. Australijos vyrų krepšinio rinktinės treneris, vėliau vadovavo Melburno aukštosios technikos mokyklos Kūno kultūros ir sporto katedrai, dėstė kūno kultūrą. Viktorijos valstijoje išpopuliarino tinklinį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stanislovas Stonkus. *Leonas Baltrūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 576 psl.
| **Jolanta Dadonienė** |
| --- |
| Gimė | 1959 m. lapkričio 3 d. (63 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | gydytoja reumatologė |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | profesorė |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktarė |
| Alma mater | Kauno medicinos institutas |

**Jolanta Dadonienė** (g. 1959 m. lapkričio 3 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja reumatologė, biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1983 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų kandidatė.

1983–1985 m. dirbo Kurortologijos mokslinio tyrimo laboratorijoje Birštone, 1985–1993 m. Eksperimentinės ir klinikinės medicinos institute, nuo 1995 m. šio instituto direktoriaus pavaduotoja. 1993–1999 m. dirbo Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Bendrosios terapijos ir reumatologijos klinikoje, 1999–2008 m. – Reumatologijos, gerontologijos, dematovenerologijos ir reabilitacijos klinikoje, nuo 2008 m. – Reumatologijos, ortopedijos, traumatologijos ir rekonstrukcinės chirurgijos klinikoje. Nuo 1999 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 2008 m. profesorė. Stažavo Suomijoje, Estijoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Olandijoje, Didžiojoje Britanijoje.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo pagrindinės sritys: reumatoidinio artrito, sisteminės raudonosios vilkligės, seronegatyvaus spondiloartrito, sisteminio vaskulito paplitimas, tyrimo ir gydymo tobulinimas, naujų gydymo schemų kūrimas. Nuo 1995 m. Pasaulinės vaskulitų tyrimų grupės narė. Paskelbė daugiau kaip 20 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Vaskulitai ir kitos reumatinės būklės, monografija, Vilnius: Vilniaus universiteto leidykla, 2004 m. ISBN 9986-19-678-7

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jolanta Dadonienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 727 psl.
| ***Mirties karalius*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Todesking, Der |
| Režisierius | Jörg Buttgereit |
| Prodiuseris (-iai) | Manfred O. Jelinski |
| Scenaristas (-ai) | Jörg ButtgereitFranz Rodenkirchen |
| Kompozitorius | Hermann KoppDaktari LorenzJohn Boy WaltonThe Angelus |
| Vaidina | Nicolas PetcheHermann KoppHeinrich Ebber |
| Metai | 1989 m. |
| Žanras | Siaubo |
| Trukmė | 74 min. |
| Kalba | Vokiečių |
| **IMDb įrašas** |

***Der Todesking*** (angl. The Death King) yra 1989 metais Vokietijoje režisieriaus Jörg Buttgereit sukurtas siaubo filmas, kuris susideda iš septynių epizodų. Visų jų tema – savižudybė. Kiekviena istorija yra skirtinga ir įprasminta kaip atskira savaitės diena. Tarp epizodų rodomas po truputį yrantis žmogaus kūnas.

Scenarijus
----------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

**Pirmadienis**
Vidutinio amžiaus vyras grįžta namo, paskambina savo darbdaviui ir pasiprašo atleidžiamas iš darbo, parašo paslaptingą laišką, susitvarko savo kambarį. Vėliau vonioje išgeria saują pražūtingų tablečių. Vyro mirtis sutampa su jo akvariumo žuvelės mirtimi.

**Antradienis**
Vyras išsinuomoja filmą, kuriame nacių kareiviai kankina belaisvį koncentracijos stovykloje. Namo grįžta vyro draugė ir rėkia ant jo. Vyras nužudo draugę šūviu iš pistoleto ir pasikaria.

**Trečiadienis**
Lyjant smarkiam lietuj, parke ant suoliuko sėdi vyriškis. Prie jo prisėda moteris. Vyras pradeda pasakoti apie nevykusį seksualinį gyvenimą su savo žmona, kurią jis nužudė. Moteris išsitraukia pistoletą ir nutaiko į vyrą, tačiau pastarasis paima ginklą ir nusižudo pats.

**Ketvirtadienis**
Greitkelio tiltas kažkur Vokietijoje pažymėtas vardais žmonių, kurie nusižudė šokdami nuo jo.

**Penktadienis**
Vieniša moteris per savo kambario langą pastebi laimingai atrodančią porelę kaimynystėje. Iš smalsumo moteriškė nueina net prie jaunuolių durų. Grįžtant, prie savųjų durų, randa tos pačios porelės atsisveikinimo laišką, kuriame raginama nusižudyti ir jai. Moteris ignoruoja laišką, suvalgo šokolado ir užminga, o kaimynai jaunuoliai nusižudo.

**Šeštadienis**
Jauna moteris žudo žmones roko koncerte ir filmuoja tol, kol ją nušauna.

**Sekmadienis**
Vienišas vyras daužo galvą į sieną, kol miršta.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Chorų karai |
| --- |
| 3 sezonas |
| Eterio laikotarpis | 2012 m. sausio 22 d. – balandžio 8 d. |
| Vedėjas (-ai) | Vytautas Šapranauskas  Jurgita Jurkutė |
| Leidėjas | TV3 |
| Laimėtojas |
| Rondo ir Kauno choras |
| Antra vieta |
| Katažina Nemycko ir Vilniaus choras |
| Chronologija |
| ◄ **2012** ► |
|  |

3-asis „Chorų karų" sezonas prasidėjo 2012 m. sausio 22 d. baigėsi balandžio 8 d. 3-ajame projekto sezone dalyvavo 7 chorai. Balandžio 8 d. vykusiame finale nugalėjo Rondo ir Kauno rajono Božolė choras, antrąją vietą užėmė Katažina Nemycko ir Vilniaus krašto Kaštoninis choras. Trečiąją vietą pusfinalyje užėmė Kėdainių Ledinis choras, kurio vadovės iki iširimo buvo Giulija ir Monika. 4-ąją poziciją užėmė Ventukai ir Naujosios Akmenės Širdžių choras, penktąją užėmė Stano ir Panevėžio pataisos namų Vilties choras, šeštais tapo Kitava ir Šiaulių studentiškasis Saulės choras, o paskutiniais tapo Edmundas Kučinskas ir Klaipėdos Jūros choras.

Chorai ir rezultatai
--------------------

|
|  |
|  | Atlikėjas | Miestas | Vieta | Dalyvavimo pabaiga |
|   | Rondo | Kaunas | 1 |  balandžio 8 d. |
|   | Katažina Nemycko | Vilnius | 2 | balandžio 8 d. |
|   | Giulija ir Monika | Kėdainiai | 3 | kovo 25 d. |
|   | Ventukai | Naujoji Akmenė | 4 | kovo 18 d. |
|   | Stano | Panevėžys | 5 | vasario 26 d. |
|   | Kitava | Šiauliai | 6 | vasario 12 d. |
|   | Edmundas Kučinskas | Klaipėda | 7 | sausio 29 d. |

Struktūra
---------

Kiekvienoje laidoje (išskyrus finalą) chorus dešimtbalėje sistemoje vertina profesionalų komisija, sudaryta iš keturių narių. Jos balsai sumuojami su žiūrovų balsais. Kas dvi savaites, nuo 9-osios laidos – kas savaitę „Chorų karus" palieka mažiausiai žiūrovų ir komisijos palaikymo sulaukęs choras. Pusfinalyje lieka trys chorai, finale – du.

Balsavimų lentelės
------------------

### Komisija

|  | Choras | Vieta | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Iš viso |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Kauno choras | 1 | **40** | 37 | 38 | **40** | 38 | **40** | **38**+**40**=**78** | **38**+**40**=**78** | **40**+**40**=**80** | - | 470 |
|   | Vilniaus choras | 2 | 38 | 39 | 35 | 39 | 36 | **40** | 39+32=71 | 39+38=77 | 39+37=76 | - | 451 |