recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 69°30′ p. pl. 77°0′ r. ilg.﻿ / ﻿69.500°š. pl. 77.000°r. ilg.﻿ / 69.500; 77.000
**Ingridos Kristensen Krantas** (angl. *Ingrid Christensen Coast*) yra Rytų Antarktidoje; Princesės Elžbietos Žemės
dalis tarp 72 ir 81° r. ilg. Jame yra Vestfoldo oazė (plotas 700 km²), kurioje 1957 m. įkurta Deiviso stotis
(Australija).

Ingridos Christensen Krantą 1930–1931 m. atrado jungtinė Didžiosios Britanijos, Australijos ir Naujosios Zelandijos ekspedicija. Krantą taip 1935 m. pavadino laivo *Tórshavn* kapitonas Klarijus Mikelsenas. Jis pavadinimą suteikė pagal norvegų Antarktidos tyrinėtoją Ingridą Kristensen, kurios vyras Larsas Kristensenas buvo laivo savininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ingridos Christensen Krantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 164
**Arvydas Stašaitis** (g. 1954 m. gruodžio 14 d.) – skandalingai pagarsėjęs lietuvių verslininkas.

Arvydas Stašaitis baigė Kūno kultūros institutą Kaune. Dirbo Sporto komitete sporto organizatoriumi, taip pat gelbėtoju, treneriu, prekybos srityje (vaisių ir daržovių bazėje).

Ėmėsi auginti nutrijas, lapes, audines, pardavinėjo kailio kepures ir kailinius Rusijoje.

Užsiėmė kompiuterių importu, Hamburge su partneriu iš Taivano įkūrė bendrą įmonę; per 2 m. tapo milijonieriumi.

Buvo išrinktas Lietuvos verslininkų sąjungos pirmininku.

Stašaičiui buvo iškelta byla dėl stambaus masto turto grobstymo, apie 5 metus buvo kalinamas neteisėtai; kalėjime ėmėsi teologijos, filosofijos, ekonomikos, kalbotyros studijų. A. Stašaitis yra neteistas.

2002 m. Europos žmogaus teisių teismas A. Stašaičiui priteisė piniginę kompensaciją (apie 100 000 litų) už jo laisvės ribojimą, kalinant be teismo sankcijos (nepagrįstai pratęsiant kardomąjį kalinimą).

Stašaitis vedęs (tris kartus), turi du sūnus (sūnus Martynas gyvena JAV) ir dvi dukras.

Nuorodos
--------

* Ryklio likimas Archyvuota kopija 2006-07-21 iš Wayback Machine projekto. straipsnis apie Stašaičio verslo karjerą;
* *STASAITIS v. LITHUANIA – 47679/99, 2002 ECHR 327* Stašaitis prieš Lietuvą: bylos fabula ir EŽTT teismo sprendimas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |


|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį puslapį ar jo dalį reikia sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, sutvarkykite. |

**Technologinė kūryba** – kūrimo procesas, kurio metu kuriamiam sprendimui pasitelkiami technologiniai įrankiai.

Technologinei kūrybai pasitelkiami įvairūs jau sukurti technologiniai ar skaitmeniniai įrankiai ir konceptai: programavimas, 3D modeliavimas, dirbtinis intelektas, mobiliųjų programėlių kūrimo platformos, virtualios realybės kūrimo aplinkos ir kiti.

Technologinės kūrybos įgūdžiai
------------------------------

Technologinės kūrybos procesas yra orientuotas ne į techninį šių įrankių naudojamą praktikoje, tačiau į eksperimentavimą įrankių galimybėmis. Jas sujungiant siekiant atrasti naujus problemų sprendimus, lavinti loginį, kritinį, matematinį mąstymą, medijų raštingumą.

Technologinę kūrybą pasitelkia ne tiesiog technologijų vartotojas, bet išradingas technologijų kūrėjas, atskleidžiamas kūrybiškumas, skatinami nauji technologiniai išradimai, lavinamas kritinis ir loginis mąstymas.

Technologinės kūrybos pavyzdžiai
--------------------------------

* Animacijų, istorijų kūrimas (įrankis Scratch)
* Objekto 3D modeliavimas (įrankis Tinkercad)
* Muzikinių įrašų kūrimas arba redagavimas (įrankis Sonic Pi)
* Smulkių daiktų (pavyzdžiui, rakto pakabuko) dizainas ir gamyba (Adobe Illustrator ir lazerinis pjautuvas)
* Savo projekto kūrimas, kuriuo pasidalinama su kitais vartotojais, pavyzdžiui, suprogramuotas žinių patikrinimo testas ar dirbtinio pagalba veikiantis protų mūšis.

  

**Skaitmeninis raštingumas ir praktinis naudojimasis technologiniais įrankiais nėra technologinė kūryba:**

* Filmų, animacijų peržiūra (Youtube)
* Nuotraukų peržiūra (Google Photos)
* Muzikos klausymosi platformos (Spotify)
* Video konferencijų naudojimas pamokoms (Zoom)
* Įrankiai žinių patikrinimui (Kahoot, Google Forms)

  

Kai kurie įrankiai negali būti priskirti vienai ar kitai grupei, nes priklausomai nuo jų naudojimo būdo, jie gali būti tiek vartojami, tiek kuriami. Pavyzdžiui, teksto redagavimo programos gali būti naudojamos tiek susipažinimui su tekstu, tiek plakato ar istorijos kūrimui.
|  |
| --- |
| Luv Bug |
| Dar žinoma | Heart of Ice |
| Kilmė | Niūris, Šiaurės Airijos vėliava Šiaurės Airija |
| Žanrai | pop, šokių muzika |
| Aktyvumo metai | 1977–dabar |
| Nariai |
| June Cunningham  Hugh Cunningham  Max Cunningham  Ricky Meyler  Majella Grant |

**Luv Bug** – Šiaurės Airijos muzikos grupė iš Niūrio, Dauno grafystės.

Istorija
--------

Kolektyvas susikūrė 1977 metais kaip paauglių mėgėjų grupė. Iš pradžių koncertavo tik vietiniuose renginiuose. Grupės sudėtį sudaro sesuo June (pagrindinis vokalas), broliai Hugh (bosinė gitara) ir Max (gitara) Cunningham bei Ricky Meyler (vokalas ir klavišiniai) ir Majella Grant (būgnai).

Grupė išpopuliarėjo 1984 metais, išleidę singlą „Red Light Spells Danger" (Billy Ocean dainos koveris).

1986 m. su daina „You Can Count on Me" nugalėjo „National Song Contest" konkursą bei gavo teisę dalyvauti tų metų „Eurovizijos" dainų konkurse Norvegijoje. Ten jie tarp 20 dalyvių užėmė ketvirtą vietą.

1987 m. grupė išleido albumą „Luv Bug". 1988 m. pasirašė sutartį su Jungtinės Karalystės „Virgin Records", išleido du singlus kaip grupė „Heart of Ice". Dešimtmečio pabaigoje grupė koncertavo Europoje, įrašinėjo naujus kūrinius Los Andžele.

1992 m. grupė antrą kartą dalyvauja „National Song Contest" konkurse su daina „Close to Your Heart", jame užėmė 8 vietą.

Grupė iki dešimtojo dešimtmečio vidurio reguliariai išleisdavo naujus singlus, tačiau sėkmės nesulaukė.

Diskografija
------------

### Albumai

* 1987: *Luv Bug*

### Singlai

* 1984: *Red Light Spells Danger*
* 1984: *Burn it Up*
* 1985: *Look at Me I'm Dancing*
* 1985: *Living in Stereo*
* 1986: *On My Own*
* 1986: *You Can Count on Me*
* 1986: *Is There Something I Should Know*
* 1986: *Winter's Here*
* 1987: *Fall Out*
* 1988: *Brand New Heart*
* 1988: *Delving Away* (kaip „Heart of Ice")
* 1989: *Every Time You Leave*
* 1989: *Flashback*
* 1990: *Living in Stereo* (kaip „Heart of Ice")
* 1990: *Welcome to My Party*
* 1995: *Call Me* (EP)

Nuorodos
--------

* Daina „You Can Count on Me"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Maria Christian  *„Wait Until the Weekend Comes"*** |  **Airijos atstovai Eurovizijoje**1986 | Po to:**Johnny Logan  *„Hold Me Now"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Myoxocephalus scorpius** |
| --- |
| Builis (Myoxocephalus scorpius)Builis (*Myoxocephalus scorpius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Kaulinės žuvys  *( Osteichthyes)* |
| Klasė: | Stipinpelekės žuvys  *( Actinopterygii)* |
| Būrys: | Skorpenžuvės  *( Scorpaeniformes)* |
| Šeima: | Plerninės  *( Cottidae)* |
| Gentis: | Jūriniai kūjagalviai  *( Myoxocephalus)* |
| Rūšis: | Builis  *( Myoxocephalus scorpius)* |

 |
|  FishBase |

**Builis** arba **jūrinis kūjagalvis** (*Myoxocephalus scorpius*) – kūjagalvinių (*Cottidae*) šeimos žuvis.

Kūnas kresnas, be žvynų, aukščiau ir žemiau šoninės linijos padengtas dygiomis kaulinėmis plokštelėmis. Patinai turi žymiai daugiau kaulinių plokštelių ir jos kur kas dygesnės, o patelių plokštelės smulkesnės, jų žymiai mažiau, o kartais visai nėra. Galva labai didelė, plokščia iš viršaus, plačiu tarpuakiu, ginkluota stambiais dygliais. Ant žiaunadangčių yra po tris aštrias išaugas, viršutinė – pati ilgiausia, tiesi. Akys labai didelės. Žiotys didelės, galinės. Pelekai labai dideli, išmarginti dėmėmis ir ruoželiais. Spalva labai įvairuoja. Dažniausiai viršutinė kūno dalis žalsvai rausva su tamsiomis dėmėmis. Patinų pilvinė dalis tamsiai raudona, patelių – oranžinė su stambiomis baltomis dėmėmis, užeinančiomis ir ant kūno šonų.

Plačiai paplitusi rūšis, sutinkama praktiškai visose Šiaurės Europos jūrose. Baltijoje, taip pat ir prie Lietuvos krantų, dažna. Builiai gyvena priekrančių zonoje, iki 20-25 m gylio, nors kartais sužvejojami ir didesnėse gelmėse, net iki 250 m. Sėslūs, tačiau vasarą laikosi arčiau kranto, žiemą – pasitraukia giliau. Atsparūs temperatūros, taip pat druskingumo svyravimams.

Patinų ilgis paprastai siekia iki 25 cm ilgio, patelių – iki 30 cm ilgio. Subręsta paprastai 3-4 metų amžiaus. Neršia žiemą, gruodžio – vasario mėn.

Builiai verslinės reikšmės neturi, jų specializuota žūklė nevykdoma, nors jie retkarčiais pakliūva į statomuosius tinklus. Leistinais žvejybos įrankiais nedraudžiamose vietose builius galima gaudyti ištisus metus.



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |
| **Torilis japonica** |
| --- |
| Builinė dygūnė (*Torilis japonica*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Dygūnė  *( Torilis)* |
| Rūšis: | Builinė dygūnė  *( Torilis japonica)* |

 |

**Builinė dygūnė** (*Torilis japonica*) – žolinis augalas, priklausantis salierinių (*Apiaceae*) šeimos dygūnių (*Torilis*) genčiai.

Vienmetis arba dvimetis augalas, visas apaugęs šiurkščiais, prigludusiais plaukeliais. Liemeninė šaknis verpstiška. Balti, kartais šviesiai rausvi žiedai sudėtiniuose skėčiuose. Skėtukų 5-12, jų koteliai (skėčio stipinai) ilgoki, ne visi vienodo ilgio. Skraistė iš 4-6 linijiškų lapelių; prie skėtukų pagrindo skraistelės daug lapelių; jie maždaug tokie pat ilgio kaip žiedkočiai. Vaisius – skeltavaisis. Kitaip negu daugelio salierinių šeimos augalų, kurių vaisių paviršius visai lygus arba su išilginėmis briaunelėmis, dygūnės vaisiai šiurkštūs, ištisai apaugę smulkiais šereliais, tarp kurių yra eilės ir stambesnių, išlinkusių, į dyglius panašių šerelių. Stiebas status, iki 1 m aukščio, šakotas dažniausiai nuo pamato, briaunotas. Lapai pailgai kiaušiniški, du kartus plunksniški; lapeliai plunksniškai suskaldyti arba dantyti link viršūnės lapai mažėja ir ne taip suskaldyti.

Auga miškuose, krūmuose, ūksminguose paupių šlaituose, pakelėse, panamėse, dykvietėse. Žydi iki rugsėjo pabaigos. Žiedus apdulkina vabzdžiai. Vaisius išnešioja gyvūnai, prie kurių kailio lengvai prikimba šiurkščiais šereliais.

Literatūra
----------

Rudenį žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1991, 70 psl.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Builinė dygūnė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Stagfliacija** – stagnuojančios (lėtai augančios ar net besitraukiančios) ekonomikos, didelės infliacijos ir nuosekliai aukšto nedarbo lygio derinys.

Stagfliacija pirmą kartą pastebėta Didžiojoje Britanijoje XX a. 7 dešimtmetyje. Vėliau stagfliacija vyko per 1974–76 m. ir 1981–82 m. pasaulines ekonomines krizes beveik visose ekonomiškai stipriose Vakarų šalyse. Buvusioje Sovietų Sąjungoje ir visame buvusiame socialistiniame bloke, tarp jų ir Lietuvoje – paskutiniais SSRS gyvavimo metais ir kelerius metus po to.

Tokia sąvoka (Polas Samjuelsonas ją išpopuliarino) atsirado XX a. 8 dešimtmetyje, kai OPEC sumažino naftos gavybą ir išaugo jos kaina. Kainos augimas padidino infliaciją ir drauge nedarbą, kas galiausiai nulėmė ūkio nuosmukį.

Ligi tol, vadovaujantis Džono Meinardo Keinso teorija, manyta, kad infliacija skatina ekonomikos augimą ir mažina nedarbą. Jei tokia prielaida būtų buvusi teisinga, esant infliacijai, nedarbas turėtų mažėti, o ekonomika augti. Tačiau praktinė patirtis paneigė šią tarpusavio priklausomybę.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Stagfliacija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2021-12-01.
2. ↑  „Vokietijos finansų ministras: stagfliacijos pasaulyje tikimybė auga". *LRT*. 2022-05-20. Nuoroda tikrinta 2022-07-15.
3. ↑  „What is stagflation, and might it make a comeback?". *The Economist*. ISSN 0013-0613. Nuoroda tikrinta 2022-07-13.
4. ↑  Vainienė, Rūta. „Stagfliacija". *Verslo žinios (Ekonomikos terminų žodynas)*. Nuoroda tikrinta 2022-07-15.
Koordinatės: 54°43′07″š. pl. 25°11′51″r. ilg.﻿ / ﻿54.7185°š. pl. 25.1976°r. ilg.﻿ / 54.7185; 25.1976

|  |
| --- |
| ' |
| [[Vaizdas:| herbas|center|100px]] |
|  |
| **Adresas** | Buivydiškių g. 1, Buivydiškės |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1961 m. |
| **Uždarymo data** | 2001 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** |  |

**Buivydiškių žemės ūkio mokykla** – buvusi valstybinė profesinio mokymo įstaiga Vilniaus rajono savivaldybėje, Buivydiškėse. Įstaigos kodas – 191425332.

Istorija
--------

Įkurta 1961 m. buvusiame Buivydiškių dvare. 1990 m. pavadinta Buivydiškių aukštesniąja žemės ūkio mokykla. 2001 m. mokykla reorganizuota į Vilniaus kolegijos Buivydiškių žemės ūkio studijų centrą, 2004 m. centras reorganizuotas į Agrotechnologijų fakultetą (ATF).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Buivydiškių aukštesnioji žemės ūkio mokykla. Imones.lt (tikrinta 2023-07-19).
2. ↑  Buivydiškės. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-07-19).
3. ↑  Buivydiškių aukštesnioji žemės ūkio mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2023-07-19).
4. ↑  Istorija. Viko.lt (tikrinta 2023-07-19).

* Fakulteto istorija
| Sichote Alinis |
| --- |
|  |
|  |
| Šalis | Rusijos vėliava Rusija |
|  |
| Aukščiausi kalnai | Tordoki Jani (2090 m) |
|  |
| Kalnagūbriai |  |
|  |
| Upių ištakos | Tumninas |
|  |
| Ežerai |  |
|  |
| Uolienos | smiltainis, skalūnai |
|  |
| **Ilgis** | ~1200 km |

**Sichote Alinis** (rus. *Сихотэ-Алинь*) – kalnų sistema Rusijos Tolimuosiuose Rytuose (Mandžiūrijoje), Chabarovsko ir Primorės kraštuose. Driekiasi tarp Amūro upės ir Totorių sąsiaurio. Ilgis šiaurės-pietų kryptimi ~1200 km, plotis iki 250 km. Vyraujantis aukštis 800–1000 m, aukščiausia vieta – 2090 m (Tordoki Jani k.).

Sichote Alinis susidarė mezozojaus periode. Susideda daugiausia iš skalūnų ir smiltainių su gausiomis intruzijomis, kuriuose randama naudingų iškasenų: aukso, alavo, polimetalų rūdų, įdubose – akmens ir rusvųjų anglių.

Reljefui būdingos priekalnių bazaltinės plynaukštės, pietinėje ir rytinėje dalyje – stačiašlaičiai vidutinkalnių kalnagūbriai, vakaruose – platūs slėniai ir duburiai, aukščiau – 900 km plokščios, plikos viršūnės (golcai).

Sichote Alinio pietuose ir centrinėje dalyje auga mandžiūrinio tipo mišrieji miškai (iki 500 m aukščio), šiaurėje – taiga (ajaninės eglės, baltažieviai kėniai). Aukštikalnėse – kalnų tundra.

2001 m. Sichote Alinis dėl savo unikalios gamtos įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą (Sichote Alinio rezervatas).

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Wassily de Basil** |
| --- |
| Gimė | 1888 m. rugsėjo 16 d.Kaunas, Rusijos imperija |
| Mirė | 1951 m. liepos 27 d. (62 metai)Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Veikla | karininkas, verslininkas |

**Vasilijus de Basilis** (1888 m. rugsėjo 16 d. Kaune – 1951 m. liepos 27 d. Paryžiuje) – Lietuvos rusų kilmės karininkas ir Prancūzijos verslininkas.

Biografija
----------

Gimė 1888 m. rugsėjo 16 d. Kaune, kaip Vasilijus Voskresenskis. Iki 1919 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kovojo Rusijos-Japonijos kare ir I pasauliniame kare. Vėliau išvyko į Prancūziją, kur pradėjo organizuoti *Ballets Russes* pasirodymus. 1931 m. kartu su René Blum įkūrė baleto artistų trupę *Ballet Russe de Monte Carlo*, tačiau 1934 m. trupė iširo, tačiau netrukus kartu su Sol Hurok įkūrė trupę *Ballets Russes de Colonel W. de Basil*. 1937 m. René Blum įkūrė naują baleto trupę ir perviliojo dalį šokėjų iš V. de Basilio trupės bei padavė V. de Basilį į Londono teismą už baleto pasirodymų kopijavimą ir *Ballet Russe de Monte Carlo* pavadinimo naudojimą. Teismui patenkinus skundą trupės pavadinimas pakeistas į *Covent Garden Russian Ballet*, o 1939 m. į Original Ballet Russe. Nuo 1939 m. pradėjo pasirodymus Australijoje. Mirė 1951 m. liepos 27 d. Paryžiuje.

Literatūra
----------

* Walker, Kathrine Sorley. De Basil's Ballets Russes (Dance Books Ltd, 2010) ISBN 0-09-147510-4.

Nuorodos
--------

* Biografija I (rus.) Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija II (rus.)
* Ballet Russe de Monte Carlo (ang.)
| **Aegolius funereus**Apsauga: 3(R) – Reta rūšis |
| --- |
| Lututė (*Aegolius funereus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Pelėdiniai paukščiai  *( Strigiformes)* |
| Šeima: | Tikrosios pelėdos  *( Strigidae)* |
| Gentis: | Lututės  *( Aegolius)* |
| Rūšis: | Lututė  *( Aegolius funereus)* |

 |
| Binomas |
| ***Aegolius funereus***Linnaeus, 1758 |
| Lututės paplitimas |

**Lututė** (*Aegolius funereus*) – pelėdinių (*Strigidae*) šeimos paukštis. Paplitusi šiaurės pusrutulyje, daugiausia taigos juostoje.

Nugarinė pusė ruda, tik ant galvos apvalūs balti taškeliai, pečių plunksnos baltai dėmėtos. Pilvo pusė šviesios spalvos, su neryškiomis rusvomis dėmelėmis. Skruostų diskas beveik apvalus, baltas, prie akių juosvas. Kojos iki nagų apaugusios baltomis plunksnomis. Snapas gelsvas, nagai juodi.

Lututė gyvena spygliuočių, rečiau mišriuose miškuose. Aktyvi būna nakties metu, o dieną slepiasi tarp medžių šakų. Lizdą krauna uoksuose, kartais inkiluose. Lututė neretai užima genių uoksus. Dėtis – 5-6 balti kiaušiniai.

Paukštis minta mažais peliniais graužikais bei mažais paukščiais.

Lietuvoje lututė reta, įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Kartais lieka žiemoti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lututė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 666



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lututė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Almeirinas (reikšmės).*

| Almeirinas*Almeirim* |
| --- |
|        |
| 

AlmeirinasAlmeirinas

1°31′22″ p. pl. 52°34′55″ v. ilg.﻿ / ﻿1.52278°š. pl. 52.58194°r. ilg.﻿ / 1.52278; 52.58194﻿ (Almeirinas (Brazilija))Koordinatės: 1°31′22″ p. pl. 52°34′55″ v. ilg.﻿ / ﻿1.52278°š. pl. 52.58194°r. ilg.﻿ / 1.52278; 52.58194﻿ (Almeirinas (Brazilija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1758 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 14 330  |
|  |
|  **Vikiteka** | Almeirinas |

**Almeirinas** (port. *Almeirim*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Paros valstijoje, 478 km į vakarus nuo Beleno, 260 km į šiaurės rytus nuo Santareno. Išsidėstęs kairiajame Amazonės krante, prie Paru žiočių. Yra uostas, oro uostas, kelias į Monte Duradą. Plėtojama maisto (ypač, pieno) pramonė. Miesto apylinkėse kasamas boksitas. Yra Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų bažnyčia.

Savivaldybės plotas – 72 955 km² (viena didžiausių valstijoje), gyventojų skaičius – 34 044 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Monte Duradas (veikia celiuliozės kombinatas), Planaltas, Munguba, San Migelis, Brasas, Bareirasas, Arumanduba.

Savivaldybės padėtis Paros valstijoje

Istorija
--------

1620 m. šioje vietoje įkurta kapucinų misija Aldėja do Paru. 1623 m. apylinkėse fortą buvo pastatę olandai. 1758 m. generolas Fransiskas Šavjeras de Mendonsa įkūrė Almeirino miestelį. Savivaldybė sudaryta 1911 m. (1930 m. atkurta).

Šaltiniai
---------

1. ↑  PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  Almeirim, IBGE
| Imatijos nomasgr. Νομός Ημαθίας |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija** | Centrinės Makedonijos periferija |
| **Administracinis centras** | Verija |
| **Demų skaičius** | 12 |
| **Kinotitų skaičius** | nėra |
|  |
| **Gyventojų** (2005) | 144 835 |
| **Plotas** | 1 701 km² |
| **Tankumas** (2005) | 85 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 59x xx |
| **Tel. kodas** | 233x0 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.imathia.gr |

**Imatijos nomas** (gr. Νομός Ημαθίας) – vienas iš Graikijos nomų, Centrinės Makedonijos periferijos dalis. Sostinė – Verija (42,8 tūkst. gyv.).

Geografija
----------

Nomo pietryčiuose yra dalis Pierijos kalnų (gr. Πιέρια Όρη), vakaruose – dalis Vermijo (*Βέρμιο*) kalnų.
Žemiausias nomo taškas yra Termos įlankoje, aukščiausias – Vermijo kalnuose.
  
Ilgiausia upė yra Aliakmonas.

Dauguma gyventojų susitelkę slėniuose.

### Ribos

Su Imatijos nomu ribojasi:

* pietuose – Pierijos nomas,
* vakaruose – Kozanės nomas,
* šiaurėje – Pelos nomas,
* rytuose – Salonikų nomas
* pietryčiuose – Aliakmono delta ir trumpa Termos įlankos pakrantė.

Istorija
--------

Kraštas anksčiau buvo pavaldus senovės Makedonijos karalystei. Tuo metu pavadinimas *Imatija* reiškė sritį tarp Aliakmono upės ir Laudijo (*Loudias*) ežero. Antikos Imatijai priklausė ir Edesa, *Aigai* ir kt. miestai.

Vėliau Imatija tapo Romos imperijos dalimi, dar vėliau – Bizantijos. Nuo XV a. pradžios iki Balaknų karo 1913 m. kraštą valdė Osmanų imperija. Prie Graikijos jis buvo prijungtas Balkanų karų dėka, pagal Bukarešto ir Londono sutartis.

Gyventojų skaičius nome ėmė sparčiai didėti, plėtėsi dirbamos žemės plotai. Verijoje buvo įvesta elektra, daugelis kelių buvo išgrįsti.
  
Graikijos-Turkijos karo (1919–1922) metu atsikėlė pabėgėlių iš Mažosios Azijos, kurie pasistatė keletą stovyklų ir kaimų.

Nomas nukentėjo Antrojo pasaulinio karo ir Graikijos pilietinio karo metu.

Pirmus 34 metus dabartinio Imatijos nomo teritorija priklausė tuometiniam dideliam Salonikų nomui. 1947 m. buvo įkurtas Imatijos nomas, o Verija tapo jo sostine.

Savivaldybės
------------

Imatijos nomo savivaldybės

| Nr.žemėlapyje | Demas | YPES kodas | Centras(jei vadinasi kitaip) | Pašto kodas | Teritorijoskodas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 | *Alexandreia* | 1801 |  | 593 00 | 23330-2 |
| 3 | *Anthemia* | 1802 | *Kopanos* | 590 35 | 23320-41 |
| 4 | *Antigonides* | 1803 | *Kavasila* | 591 00 | 23310-39 |
| 5 | *Apostolos Pavlos* | 1804 | *Makrochori* | 590 33 | 23310-41 |
| 7 | *Dovras* | 1807 | *Agios Georgios* | 591 00 | 23310-51 |
| 8 | *Eirinoupoli* | 1808 |  | 590 34 | 23320-4 |
| 9 | *Makedonida* | 1809 | *Rizomata* | 591 00 | 23310-9 |
| 10 | *Meliki* | 1810 |  | 590 31 | 23310-81 |
| 11 | Nausa | 1811 |  | 592 00 | 23320-2 |
| 12 | *Platy* | 1812 |  | 590 32 | 2330-63 |
| 6 | *Vergina* | 1805 |  | 590 31 | 23310-92 |
| 1 | Verija | 1806 |  | 591 00 | 23310 |

Buvusios provincijos
--------------------

Anksčiau Imatijos nomą sudarė dvi provincijos:

* Nausos provincija
* *Alexandreia* provincija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sicilijos grafystė** (it. *Contado di Sicilia*) – grafystė Pietų Italijoje, kurią valdė normanų dinastija. Didžiausio išsiplėtimo laiku valstybė valdė visą Sicilijos salą, Maltą ir Kalabrijos dalį.

Raida
-----

Rodžeris I Palerme 1071 m.
Iki grafystės sukūrimo sala buvo valdoma arabų kaip atskiras Sicilijos emyratas, tačiau krikščioniškasis pasaulis skatino salos rekonkistą. Tinkamiausi šiam tikslui buvo normanai, tuo metu jau turėję stiprią valdžią pietinėje Italijoje. 1059 m. popiežius paskatino Apulijos ir Kalabrijos hercogą Robertą Guiskardą atkariauti Siciliją krikščionims.

Robertas 1061 m. surengė pirmąjį krikščionišką žygį į Sicilijos salą. Tuo metu iš Bizantijos perimtas Redžas, o Sicilijoje iš maurų perimta Mesina. Per 1071 m. žygį paėmęs Palermą, Robertas įkūrė Sicilijos grafystę, kurią atidavė valdyti savo broliui Rodžeriui. Ši grafystė vasaliteto ryšiais buvo surišta su Apulija ir Kalabrija. Kadangi Sicilijoje kurtis buvo nesaugu, grafo pagrindinė rezidencija buvo Miletas žemyninėje Italijoje, iš kur grafystė ir buvo valdoma. Tik 1112 m. sostinė perkelta į Palermą.

Per pirmuosius 20 valdymo meų Rodžeris sėkmingai nukariavo visą Sicilijos salą išvydamas iš ten saracėnus. 1091 m. jis užėmė paskutinę musulmonų tvirtovę Noto ir pradėjo jūrinius žygius į Maltą, kuri irgi buvo valdoma saracėnų. Maltos nukariavimas baigtas 1127 m. kuomet ten panaikinta arabų administracija.

Kuomet 1085 m. Robertas mirė, o jo sostą paveldėjo Rodžeris Borsa, kuris nesugebėjo tinkamai valdyti šalies, Sicilijos grafystė tapo vis stipresne ir galingesne. Nors grafystė buvo laikoma pavaldžia Apulijos ir Kalabrijos hercogystei, Sicilijos grafas paveržė iš jos nemažas teritorijas Kalabrijoje. Įtampa tarp abiejų normanų valstybių sustiprėjo Siciliją valdant Rodžeriui II, kuris pykosi su savo pusbroliu Viljamu II. Tačiau galiausiai bevaikis Viljamas II paliko savo hercogystę Rodžeriui. Taip šis 1127 m. apjungė abiejų normanų valstybių valdžią.

1130 m. Rodžeris II su popiežiaus Anakleto II palaiminimu titulavosi Sicilijos karaliumi, ir jo valstybė tapo Sicilijos karalyste.

Grafų sąrašas
-------------

* Rodžeris I 1071–1101
* Simonas 1101–1105
* Rodžeris II 1105–1130
| **Gilbert Houngbo** |
| --- |
| Togo ministras pirmininkas |
|  |
| Gimė | 1961 m. vasario 4 d. (62 metai) |
| Togo ministras pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2008 m. rugsėjo 8 d. – 2012 m. liepos 23 d. |
| Ankstesnis | Komlanas Malis |
| Vėlesnis | Kvesis Ahomė-Zunu |
|  |
| Išsilavinimas | Lomė universitetasKvebeko prie Trijų Upių universitetas |

**Žilberas Hungbo** (*Gilbert Houngbo*, g. 1961 m. vasario 4 d.) – Togo politikas, nuo 2022 m. einantis Tarptautinės darbo organizacijos generalinio direktoriaus pareigas. Nuo 2008 m. rugsėjo 8 d. iki 2012 m. liepos 23 d. buvo Togo ministras pirmininkas.

Žilberas Hungbo buvo JTO vystymosi programos (*UNDP*) narys, o 2003 m. buvo paskirtas šios programos personalo vadovu. 2005 m. gruodžio 29 d. tuometinis JTO generalinis sekretorius Kofis Ananas paskyrė Žilberą Hungbo savo pavaduotoju, UNDP pavaduotoju ir UNDP regioninės biuro Afrikoje vadovu.

2008 m. rugsėjo 7 d. Togo prezidentas Faurė Gnasingbė paskyrė Hungbo šalies ministru pirmininku. Po 2010 m. šalies prezidento rinkimų, po kurių vėl buvo perrinktas Gnasingbė,Žilberas Hungbo vėl buvo paskirtas šalies ministru pirmininku.

2022 m. sausio mėn. Žilberas Hungbo yra naujas Gamtos išteklių valdymo instituto (NRGI) valdybos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  SECRETARY-GENERAL APPOINTS GILBERT FOSSOUN HOUNGBO OF TOGO AS DIRECTOR OF UN DEVELOPMENT PROGRAMME’S BUREAU FOR AFRICA


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Komlanas Malis** | **Togo ministras pirmininkas**2008–2012 | Po to:**Kvesis Ahomė-Zunu** |
**Almanachas** (arab. al-manach = *kalendorius*, lot. *almanachus* – „pranašysčių rinkinys") – periodiškai pasirodantis žinynas.

Iš pradžių tai buvo kalendorius, kuriame pateikiama įvairių sričių žinių, vėliau – tam tikro pobūdžio literatūros kūrinių rinkinys. Almanachas apsiriboja tam tikra tematika. Dar kitaip vadinamas metraštis. Daugumoje valstybių tam tikrų autorių kūrinių įtraukimas į almanachus laikomas prestižo reikalu.

Lietuvių kultūroje kalendoriaus-žinyno tipo almanachu galima laikyti Lauryno Ivinskio leistą kūrinį *Metskaitliai*, kuriame šalia ūkinių patarimų buvo publikuojami grožinės literatūros tekstai, tautosaka.

Pirmieji grynai literatūriniai almanachai:

* „Gabija" (1907),
* „Švyturys" (1911–1912),
* „Pirmasis baras" (1915)

Vėliau buvo leidžiami literatūriniai almanachai:

* „Varpai",
* „Poezijos pavasaris",
* jaunųjų kūrybos almanachas „Veidai",
* regioninis almanachas „Baltija".

Nuorodos
--------

Saulius Žukas. Almanachas. Lietuvių literatūros enciklopedija. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas. – Vilnius, 2001. – ISBN 9986-513-95-2
|  Gilbertiečiai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 68 000 |
| Populiacija šalyse | Kiribačio vėliava KiribatisNauru vėliava NauruTuvalu vėliava TuvaluSaliamono Salų vėliava Saliamono SalosFidžio vėliava Fidžis |
| Kalba (-os) | Gilbertiečių ir anglų |
| Religijos | Krikščionybė |
| Giminingos etninės grupės | nauriečiai, maršaliečiai, kiti mikroneziečiai |

**Gilbertiečiai** arba **kiribačiai** – Mikronezijos tauta, daugiausiai gyvenanti Kiribatyje, taip pat Vanuatu, Nauru , Tuvalu, Fidžyje ir Saliamono Salose. Savivardis – tungaru. Manoma, kad žodis kilo iš didžiojo dievo maorių mitologijoje Tangaroa. Populiacija apie 68 000 žmonių, 61 000 iš jų gyvena Kiribatyje. Vartoja gilbertiečių kalbą, taip pat kalba angliškai. Tai nedidelė tautelė, gyvenanti skurdžiomis gamtos ir gyvenimo sąlygomis. Verčiasi žuvininkyste, medžiokle, rečiau – žemdirbyste (žemės ūkis vystomas labai mažai dėl dirvožemio trūkumo). Tikintieji – krikščionys (katalikai ir protestantai).

Istorija
--------

Kiribačio salynas apgyvendintas Okeanijos tautų 2000 metų anksčiau, nei čia pasirodė europiečiai, būtent tada ir pradėjo formuotis tauta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Grimble, Arthur (1989). *Tungaru Traditions: Writings on the Atoll Culture of the Gilbert Islands*. Penguin Travel Library. University of Hawaii Press. ISBN 978-0-8248-1217-1
2. ↑  Ridgell, Reilly (1995) *Pacific Nations and Territories: The Islands of Micronesia, Melanesia, and Polynesia*. 3rd Edition. Honolulu: Bess Press. ISBN 1573060011.
3. ↑  Kiribatis. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-12-21).
Koordinatės: 51°29′33″ š. pl. 7°27′16″ r. ilg.﻿ / ﻿51.49250°š. pl. 7.45444°r. ilg.﻿ / 51.49250; 7.45444


| Stadion Rote Erde |
| --- |
|  |
| Vieta | Dortmundas, Vokietija |
| Atidarytas | 1926 m. birželio 6 d. |
| Renovuotas | 1976, 2008 m. |
| Paviršius | Žolė |
| Architektas | Hans Strobel |
| Talpa | 25 000 vietų |
| Nuomininkai | Antroji Borussia Dortmund komanda |

**Stadion Rote Erde** yra atletikos ir futbolo stadionas Dortmunde, Vokietijoje. Anksčiau vadintas *Kampfbahn Rote Erde*, įrengtas 1926 m. Strobelallee. Prie pat yra Signal Iduna Park.

Istorija
--------

Stadionas Rote Erde su Maratono vartais
Nuo 1937 m. iki pastatant Westfalenstadion (dabar Signal Iduna Park) stadionas buvo Borussia Dortmund „namais".

Šeštajame XX a. dešimtmetyje dėka papildomai įrengtos medinės stovėjimui skirtos tribūnos stadionas galėjo sutalpinti iki 42 000 žiūrovų.

Karo metais Dortmundas buvo bombarduotas, stadionas taip pat nukentėjo. Pokario metais pertvarkytas. Penktajame ir šeštajame dešimtmečiuose Borussia Dortmund čia laimėjo nemažai rungtynių. Atidarius Westfalenstadion, pagalbinė medinė tribūna buvo nugriauta.

Šiandien Rote Erde stadionas yra lengvosios atletikos stadionas, talpinantis iki 25 000 žiūrovų, iš jų 3 000 po stogu. Čia ir toliau treniruojasi bei žaidžia antroji Borussia Dortmund vyrų komanda.

Nuorodos
--------

* Nuotraukų galerija
Koordinatės: 56°17′45″ š. pl. 22°20′28″ r. ilg.﻿ / ﻿56.29583°š. pl. 22.34111°r. ilg.﻿ / 56.29583; 22.34111


| Stadiono tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Mažeikių rajonas) |
| Plotas | 0,066 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,08 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 3,3 m |
| Įteka | Duobupis |
| Išteka | Duobupis |

**Stadiono tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Mažeikių rajone, Mažeikių miesto pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus Duobupio upelį (Ventos intakas) 0,56 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš rytų į vakarus – 0,65 km, plotis – iki 0,24 km. Yra 0,11 ha sala. Altitudė 59,6 m. Krantai neaukšti. Aplink tvenkinį įrengta poilsio zona, rytinę tvenkinio dalį supa Juodpelkio parkas. Pietinėje pakrantėje įrengtas stadionas, vakarinėje – už kelio  **164**  Mažeikiai–Plungė–Tauragė  įkurtos miesto kapinės. Yra įrengtas vandenlenčių sporto parkas. 

Tvenkinys įrengtas 1984 m. 2017 m. pažeminus tvenkinio vandens lygį atlikti tvenkinio hidrotechninių įrenginių rekonstrukcijos darbai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Onuškio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2012-03-29* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Onuškio herbas** – Onuškio miestelio ir seniūnijos (Trakų rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Herbe žaliame fone pavaizduota sidabrinė sidabražolė su trimis auksiniais žiedais. Tai retas augalas, kuro randama Onuškio apylinkėse, jis turi gydomųjų savybių. Žalia fono spalva simbolizuoja ne tik Onuškio gamtą, bet ir papildo sidabražolės, kaip vaistinio augalo, prasmę, nes heraldikoje ši spalva reiškia ir sveikatą.

Istorija
--------

Herbą 2012 m. kovo 29 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-1013. Herbas pašventintas 2014 m. vasario 16 d. Etalono autorė – dailininkė Laima Ramonienė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos valstybės atkūrimo dieną Onuškyje – ir herbas, ir vėliava. Archyvuota kopija 2021-08-25 iš Wayback Machine projekto. 2014-02-19, Trakai.lt (tikrinta 2021-08-25).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1013
3. ↑  Per Vasario 16-osios minėjimą Onuškio miestelis pasipuošė heraldika. 2014-02-11, Galve.lt (tikrinta 2021-08-21).
Kazachstano kalvynas (Karagandos sritis)
**Kazachstano kalvynas** arba ***Saryarka*** (rus. *Казахский мелкосопочник*, kaz. *Сарыарқа*) – gamtinė sritis šiaurinėje Kazachstano dalyje. Tęsiasi iš vakarų į rytus 1200 km, iš šiaurės į pietus 950 km. Iš vakarų riboja Turgajaus lovys, iš šiaurės bei rytų – Irtyšiaus slėnis ir Vakarų Sibiro lyguma, iš pietvakarių – Turano žemuma. Vakarinė masyvo dalis gan lygi, ten yra du masyvai – Ulytau (1133 m) ir Kokšetau aukštuma (iki 947 m, Siniuchos k.). Rytinės dalies reljefas labiau suskaidytas – jos centre yra Karkaralo kalnai (iki 1403 m), Kyzyltaso žemukalniai su Aksorano masyvu (1566 m) ir Čingiztau kalnagūbris (1469 m).

Kazachstano kalvynas įeina į Uralo-Mongolijos geosinklinų juostą. Atskiri dariniai priklauso kaledoninei (vakaruose) ir hercininei (rytuose) kalnodarai. Dėl išpustymo ir denudacijos procesų, kalnynas įgavo dabartinę formą, kuriai būdingi žemukalniai ir apvalios viršukalnės (sopkos) bei lygumų plotai. Masyvą sudaro daugiausia metemorfinės uolienos. Taip pat yra intruzinių ir efuzinių uolienų, kurios sudaro naudingųjų iškasenų (geležies, vario, mangano, polimetalų rūdų, aukso, akmens anglies) telkinius.

Kokšetau aukštuma
Klimatas ryškiai žemyninis, einant į pietus – sausringas. Vidutinė sausio temperatūra yra tarp -14 ir -18 °C, liepos – +20–24 °C. Žiemos speigų metu temperatūra gali nukristi iki -40 °C, o vasarą įkaisti iki +35 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – ~300 mm.

Per Kazachstano kalvyną eina Irtyšiaus ir nenuotakių Vidurinės Azijos baseinų riba. Svarbiausios upės – Išimas, Nura, Sarysu. Labai gausu ežerų, tarp kurių didžiausias yra Tengizas. Būdingos eraičinų-ašuočių stepės, kurios pietuose pereina į pusdykumes ir kiečių-druskių dykumas. Kalnuose auga pušų miškai ir kadagynai. Dauguma stepių išdirbta. Dalis neliestų Kazachstano kalvyno vietų yra saugoma kaip UNESCO pasaulio paveldo objektas „Saryarka – šiaurės Kazachstano stepės ir ežerai".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 184-185
| Stainbakas*Steinbach* |
| --- |
| 

StainbakasStainbakas

49°31′0″ š. pl. 96°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.51667°š. pl. 96.68333°r. ilg.﻿ / 49.51667; 96.68333﻿ (Stainbakas)Koordinatės: 49°31′0″ š. pl. 96°41′0″ v. ilg.﻿ / ﻿49.51667°š. pl. 96.68333°r. ilg.﻿ / 49.51667; 96.68333﻿ (Stainbakas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Kanados vėliava Kanada |
| **Provincija** | Manitoba Manitoba |
| **Rajonas** | Istmano rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 15 829  |
|  |
| **Tinklalapis** | Miesto svetainė |
|  |
| **Kirčiavimas** | Stáinbakas |

**Stainbakas** (angl. *Steinbach*) – miestas Kanados pietuose, į pietus nuo Vinipego ežero, 58 km į pietryčius nuo Vinipego; trečiasis pagal gyventojų skaičių miestas Manitobos provincijoje.

Istorija
--------

Miestas pradėjo kurtis 1874 m. kai į šias vietas atvyko kolonistai iš Rusijos imperijos (dabartinės Ukrainos). Vietovės pavadinimas vokiškai reiškia „akmeningas upelis".

Olandų kilmės kolonistai buvo nepatenkinti Rusijoje vykdyta asimiliacijos politika, todėl persikėlė į Kanadą.

Menonitų religinė grupė išsiderėjo palankias sąlygas, kurios garantavo religijos laisvę, privačias mokyklas ir žemę, bei buvo atleisti nuo karinės prievolės.

Gyventojai
----------

Dauguma gyventojų (72,8 %) yra europiečių (daugiausia vokiečių ir olandų) kilmės. Taip pat gausu įvairių etninių grupių iš Azijos.

Nuorodos
--------

* miesto svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Amerika*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Stáinbakas.
**Anelė Ališauskienė-Maroščikaitė** (g. 1936 m. rugsėjo 5 d. Batakių k. Tauragės r.) – pedagogė ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Batakių septynmetę mokyklą, 1951–1955 m. mokėsi Klaipėdos pedagoginėje mokykloje, dainavo chore.

1957–1961 m. choro dirigavimą neakivaizdiniu būdu studijavo Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. L. Abarius), 1963–1968 m. neakivaizdžiai studijavo Šiaulių pedagoginiame institute.

1955 m. pradėjo dirbti Vilkyškių (Šilutės r.) vidurinėje mokykloje, kur dėstė muziką, vadovavo chorams ir šokėjams. 1958–1965 m. Upynos (Šilalės r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, kultūros namų meno vadovė.

Mokė moksleivių ir suaugusiųjų chorus, vokalinius ansamblius, suorganizavo kaimo kapelą. Kultūros namų mišrųjj chorą parengė 1960 m. respublikinei dainų šventei, o moterų vokalinis ansamblis pelnė prizų rajoniniuose konkursuose.

Nuo 1965 m. Tauragės 1-osios (dabar M. Mažvydo) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, chorų ir vokalinių ansamblių vadovė. Nuolat vadovavo trims chorams: jaunučių, jaunių, vyresniųjų klasių mišriajam arba merginų.

Mišrusis choras buvo parengtas 1969 ir 1977 m. respublikinėms moksleivių dainų šventėms, pirmąsias ir kitas prizines vietas pelnė trijose mokyklinių chorų zoninėse varžybose.

Vaikų choras dalyvavo 1977 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje. Kūrybiškai dirba ir su vyresnių klasių merginų choru, kurio koncertinėse programose skambūs užsienio klasikų ir dabartinių lietuvių kompozitorių kūrimai.

1995 m. Žemaitijos krašto chorų festivalyje „Pavasario balsai" merginos pelnė elegantiškiausio choro vardą, dalyvavo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Mokyklos ansamblius parengė rajono ir zonos „Dainų dainelės" konkursams, dirbo ir su mokytojų vokaliniais ansambliais.

Visuomeninė veikla
------------------

1975–1989 m. buvo Tauragės rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė, dalyvavo daugelyje metodinių seminarų ir konferencijų, dirigavo Tauragės rajono dainų šventėse. 1976 m. mokytoja apdovanota Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu. 1981 m. jai suteiktas vyresniosios muzikos mokytojos vardas, o 1995 m. – vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Onegos karinė flotilė** (rus. *Онежская военная флотилия*) – TSRS Karinio jūrų laivyno operatyvinis junginys (flotilė) Onegos ežere, pirmą kartą suformuota 1918 m.

Istorija
--------

Pirmą kartą flotilė buvo suformuota 1918 m. Tada ji veikė Onegos ir Ladogos ežeruose. Dalyvavo Rusijos pilietiniame kare, po jo buvo išformuota.

Antrą kartą flotilė buvo suformuota 1941 m. rugpjūčio mėn. Kovojo su vokiečių kariuomene kartu su Karelijos frontu. 1941 m. lapkričio pabaigoje buvo išformuota.

1942 m. balandžio mėn. Onegos ežere buvo suformuotas atskirasis Onegos laivų būrys, kuris gruodžio mėn. performuotas į Onegos karinę flotilę. Pagrindinė bazė – Vytegra (Vologdos sritis).

Sudėtis
-------

1941 m. flotilės sudėtyje buvo:

* 8 šarvuotieji kateriai
* 6 kanonierės
* 7 sargybiniai kateriai ir kateriai traleriai
* atskirasis jūrų pėstininkų batalionas
* pagalbiniai laivai
* aprūpinimo daliniai ir įstaigos.

Kovos veiksmai
--------------

Iki 1944 m. birželio 20 d. flotilė dengė ir palaikė Karelijos fronto kariuomenę priežerės rajone. 1944 m. Svirės-Petrozavodsko operacijoje padėjo fronto kariuomenei forsuoti Svirę, išlaipino taktinius desantus Bolšoj Klimeckij saloje (birželio 23 d.), Lachtos užutėkyje (birželio 26 d.), Ujos užutėkyje ir Petrozavodske (birželio 28 d.).
1944 m. birželio 21-28 d. flotilės laivai pervežė virū 48 tūkst. žmonių, 212 tankų, 446 pabūklus, daug kitokios technikos ir krovinių.

1944 m. liepos mėn. flotilė buvo išformuota. Karo metu flotilė prarado dvi kanonieres (vieną paskandino priešo aviacija, viena nuskendo per audrą), vieną katerį tralerį (nuskendo per audrą). Gyvosios jėgos negrįžtami nuostoliai – 95 žmonės (72 nukauti, 5 dingę be žinios; 18 – nekoviniai nuostoliai)..

Apdovanojimai
-------------

Už kovinius nuopelnus šarvuotųjų katerių, kanonierių ir katerių tralerių divizionai bei 31-asis jūrų pėstininkų batalionas gavos garbės vardą *Petrozavodsko* (rus. *Петрозаводский*).

Vadovybė
--------

* Vadai:
	+ 1941 m. rugpjūčio 7 d. – gruodžio 21 d.: pirmo rango kapitonas A. Djakonovas (*А. П. Дьяконов*)
	+ 1943 m. sausio 5 d. – liepos 7 d.: pirmo rango kapitonas A. Djakonovas
	+ 1943 m. liepos 7 d. – rugpjūčio 11 d.: pirmo rango kapitonas N. Antonovas (*Н. В. Антонов*)
	+ 1943 m. rugpjūčio 11 d. – 1944 m. sausio 25 d.: kontradmirolas P. Abankinas (*П. С. Абанькин*)
	+ 1944 m. sausio 25 d. – gegužės 1 d.: pirmo rango kapitonas N. Antonovas
* Štabo viršininkai
	+ 1941 m. rugpjūčio 7 d. – lapkričio 28 d.: trečio rango kapitonas D. Poliakovas (*Д. И. Поляков*)
	+ 1943 m. sausio 5 d. – liepos 7 d.: pirmo rango kapitonas N. Antonovas
	+ 1943 m. liepos 7 d. – rugpjūčio 11 d.: trečio rango kapitonas A. Zybailo (*А. И. Зыбайло*)
	+ 1943 m. rugpjūčio 11 d. – sausio 25 d.: pirmo rango kapitonas N. Antonovas
	+ 1943 m. sausio 25 d. – rugpjūčio 10 d.: trečio rango kapitonas A. Zybailo

Nuorodos
--------

1. ↑   Потери ВМФ СССР на сайте „Военно-Морской флот СССР"
2. ↑   Archyvuota kopija 2009-12-02 iš Wayback Machine projekto. Россия и СССР в войнах XX века – Потери вооружённых сил. Статистическое исследование, под ред. Г.Ф. Кривошеева. 2004.
|  |
| --- |
| Sinplus |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| Žanrai | pop, rokas |
| Aktyvumo metai | 2009-dabar |
| Įrašų kompanija | I&G Productions |
| Svetainė | sinplus.net |
| Nariai |
| Ivan Broggini  Gabriel Broggini |

**Sinplus** – Šveicarijos duetas, kurį sudaro broliai Ivan ir Gabriel Broggini.

2011 m. gruodžio 10 d. vykusiame Šveicarijos nacionaliniame finale Sinplus buvo pasirinkti atstovauti Šveicarijai 2012 m. Eurovizijos dainų konkurse Baku, Azerbaidžane su daina „Unbreakable". Eurovizijos pusfinalyje jie užėmė 11-ąją vietą ir nepateko į finalą.

Daina užėmė 34 vietą „Swiss Singles Chart". Daina įtraukta į grupės debiutinį studijinį albumą „Disinformation", kuris išleistas 2012 m. gegužę.

Diskografija
------------

### Albumai

* 2012 – *Disinformation*
* 2014 – *Up to Me*

### Singlai

* 2011 – Unbreakable
* 2013 – Phoenix From The Ashes
* 2014 – Up To Me

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sinplus** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Anna Rossinelli  *„In Love for a While"*** |  **Šveicarijos atstovai Eurovizijoje**2012 | Po to:**Takasa  *„You and Me"*** |
| **Andžejus Firlejus** |
| --- |
| Firlejai |
| Herbas „Lewart" |
| Herbas „Lewart" |
|  |
| Gimė | 1572 m. |
| Mirė | 1609 m. (~37 metai) |
| Tėvas | Janas Firlejus |
| Motina | Sofija Boner |

**Andžejus Firlejus** (apie 1572–1609) – ATR valstybinis veikėjas, Malogoščos (1589–1590) ir Radomo kaštelionas (1591–1609), Kovelio seniūnas (1590–1609).

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart" savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos ir Krokuvos vaivados Jano Firlejaus (1521–1574) ir Sofijos Boner sūnus. Broliai – Karūnos didysis iždininkas Janas, Krokuvos vaivada Mikalojus, Liublino vaivada Petras, Gniezno arkivyskupas ir Lenkijos primas Henrikas.

Reformacijos aktyvistas ir aktyvus protestantizmo šalininkas. 1589 metais Andžejus Firlejus buvo paskirtas Malogoščo kaštelionu, o sekančiais metais gavo Radomo ir Kovalevo seniūno pareigybes.

Šeima ir vaikai
---------------

Buvo vedęs du kartus. 1584/1585 metais pirma santuoka buvo su Barbora Kozinska (m. 1591), kunigaikščio Jurgio Zbaražskio (m. 1580) našle, nuo santuokos su kuria turėjo tris dukteris ir du sūnus:

* Sofija Firlej, Jano Kašovskio žmona
* Ana Firlej, Pernu ir Vendeno vaivados Joachimo Tarnovskio (apie 1571 – apie 1652) žmona nuo 1613 metų
* Barbora Firlej, Martyno Čurilo žmona
* Janas Firlejus (m. 1635/1645), Smidino seniūnas
* Andžejus Firlejus (apie 1586–1649), karaliaus rotmistras (1611), Belzo kaštelionas (1640–1649), Sandomiro vaivada (1649).

1592 metais vedė antrą kartą Marianą Leščinską (1574–1642), Brest-Kujavijos vaivados Rafalio Lečinskio (1526–1592) ir Anos Koržbok dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų nepaliko.

Po savo vyro mirties Mariana Leščinska ištekėjo už Voluinės vaivados, kunigaikščio Jonušo Zaslavskio (1560–1629).

Nuorodos
--------

* Firlejų genealogija

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kristupas Lanckoronskis** |  **Radomo kaštelionai**1591–1609 | Po to:**Mikalojus Olesnickis** |
Bri sūris
**Bri** (pranc. *Brie*) – minkštas karvės pieno sūris iš Prancūzijos, pavadintas pagal regioną šalies šiaurėje. Sūris pasižymi minkštu geltonu vidumi, o kraštai padengti pelėsiu. Kraštai valgomi ir būna įvairių skonių, priklausomai nuo paruošimo būdo ir naudojamų prieskonių.

Bri skoniu ir išvaizda sūris panašus į kito Prancūzijos regiono sūrį Kamamberą.

Sūris gaminamas į pieną įdedant šliužo fermentą ir masę šildant iki 37 °C laipsnių temperatūros ir sudedant į specialias formas. 20 cm dydžio formose sūrio masė sudedama keliais plonais sluoksniais ir džiovinama apie 18 valandų. Po to sūris išimamas iš formų, pasūdomas, pridedama sūrio ruošimo kultūros grybų ir laikoma 4–5 savaites specialioje aplinkoje.

Jei sūris laikomas ilgiau, iki kelių mėnesių per metus, jis tampa kietesnis, tamsesnis, stipresnio skonio. Toks sūrio variantas prancūziškai vadinamas *Brie Noir* (juodasis Bri). Toks sūris prancūzų mėgstamas valgyti pamirkius juodoje kavoje pusryčiams.

Kai kurie bri sūriai būna rūkyti.[1]

Bri sūris yra puikus proteinų šaltinis (porcijoje gali būti apie 5–6 gramus proteinų), taip pat sūryje gausu vitaminų B12 ir B2.[2]

Šaltiniai
---------

1. ↑  The New Irish Table: 70 Contemporary Recipes
2. ↑  Nutritional Content of Brie Cheese
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Vertėjas Marpa
**Marpa Locava** (arba vertėjas *Marpa* 1012–1097) – Tibeto budizmo mokytojas, iš Indijos į Tibetą atnešęs kai kuriuos Vadžrajanos budistinio mokymo elementus, įskaitant Mahamudrą. Vėliau šis mokymas suformavo Kagju mokyklą.

Gyvenimo aprašymas
------------------

Marpa gimė Tibete, Lhodrake, pasiturinčioje šeimoje. Pirmuosius trejus metus mokėsi savo šalyje, Mangkare, kur išmoko Sanskritą ir apsisprendė vykti į Indiją mokytis budizmo pas geriausius mokytojus. Visą savo palikimą jis iškeitė į auksą, kurio jam reikėjo kelionei bei mokslams.

Pirmiausia Marpa nuvyko į Nepalą, kur mokėsi pas Naropos mokinius Paindapą ir Čitherpą. Vėliau Paindapos lydimas Marpa atvyko į Pulaharį Indijoje – jis buvo netolies Nalandos universiteto, kur dėstė Naropa. Dvylika metų Marpa mokėsi pas šį ir kitus žymius Indijos išminčius. Grįžęs į Tibetą mokė budizmo bei vertė parsivežtas budistines knygas.

Vėliau Marpa dar du kartus lankėsi Indijoje ir tris kartus – Nepale. Jis vėl susitiko su Naropa. Antrasis Marpos mokytojas buvo Maitripa. Be jų, Marpa mokėsi ir pas kitus, įskaitant Džnianagarbhą ir Kukuripą, kuris gyveno saloje apsuptas gyvačių.

Per paskutinįjį apsilankymą Indijoje Marpai buvo sunku surasti mokytoją Naropą, sklandė kalbos apie jo mirtį. Vis dėlto pavyko su juo susitikti ir gauti papildomų žinių. Tąkart Naropa nusprendė pagrindiniu savo mokymo tęsėju pasirinkti Marpą.

Grįžęs į savo šalį Marpa organizavo platų budizmo mokymą bei budistinių tekstų vertimą, kad į Tibetą mokymas būtų atneštas visa apimtimi. Pagrindiniu Marpos mokiniu tapo Milarepa, kuris vėliau tęsė jo mokymą.