| **Georgijus Dimitrovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1882 m. birželio 18 d. |
| Mirė | 1949 m. liepos 2 d. (67 metai)Barvicha, Maskvos sritis |
| Tautybė | bulgaras |
| Pilietybė | Bulgarijos, TSRS |
| Sutuoktinis (-ė) | Liuba Ivoševič |
|  |
| Veikla | tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas |
| Pareigos | buvęs BLR Ministrų tarybos pirmininkas, BKP Generalinis sekretorius |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|  |
|  |
|  **Vikiteka** | Georgijus Dimitrovas |

**Georgijus Dimitrovas** (bulg. *Гео̀рги Димитро̀в Миха̀йлов*, 1882 m. birželio 18 d. Kovačevcų kaime, Bulgarija – 1949 m. liepos 2 d. Barvichoje, Maskvos sritis) – Bulgarijos ir tarptautinio komunistinio judėjimo veikėjas. Socializmo epochoje jis buvo vadinamas „Bulgarijos Leninu", ir „bulgarų tautos vadu", po mirties jam buvo pastatytas mauzoliejus.

Biografija
----------

1901 m. išrinktas Sofijos spaustuvininkų profsąjungos vadovu. 1902 m. tapo Bulgarijos Socialdemokratų darbininkų partijos nariu, priklausė jos kairiajam sparnui, kuris sudarė 1919 m. įkurtos Bulgarijos komunistų partijos branduolį.

1913–1923 m. buvo Bulgarijos parlamento narys. 1923 m. po žlugusio ginkluoto sukilimo, emigravo į Jugoslaviją, vėliau – į TSRS. 1929 m. rudenį slapta persikėlė į Vokietiją.

Leipcigo procesas
-----------------

1933 m. vasario 27 d. olandas komunistas-piromanas M. van der Liubė padegė Reichstago pastatą. Nacistai suėmė padegėją, kaltinimus pateikė ir G.Dimitrovui bei dar dviem bulgarams komunistams. 1933 m. rugsėjo-gruodžio mėn. Leipcige vykusio proceso metu, gerai mokėdamas vokiškai ne tik apsigynė nuo pagrindinio kaltintojo H.Geringo, tačiau ir sugebėjo procesą panaudoti antifašistinei propagandai. G.Dimitrovas buvo išteisintas, priėmė TSRS pilietybę ir 1934 m. vasario mėn. persikėlė į Maskvą.

Kominterno lyderis
------------------

Maskvoje G.Dimitrovas iškart pradėjo dirbti Kominterne, o 1935 m. buvo išrinktas Kominterno Vykdomojo komiteto Generaliniu sekretoriumi. Dėl 1937–1938 m. vykusių stalininių represijų Kominterno veikla apmirė ir įtaka sumažėjo. G.Dimitrovas buvo vienas iš kelių nerepresuotų Rytų Europos komunistų partijų vadovų. 1943 m. gegužės 15 d. Kominternas buvo paleistas, o G.Dimitrovas netrukus paskirtas VKP(b) CK Tarptautinės politikos skyriaus vedėju. 1937–1945 m. jis buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.

G.Dimitrovo mauzoliejus Sofijoje

Bulgarijos Liaudies Respublikos vadovas
---------------------------------------

1942 m. G.Dmitrovas paskirtas Maskvos kontroliuojamo Bulgarijos Tėvynės fronto vadovu. Bulgarijoje įvedus komunistinę santvarką, 1945 m. lapkričio mėn. jis grįžo į tėvynę. 1946 m. lapkričio 6 d. paskirtas įkurtos Bulgarijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos pirmininku. Nuo 1947 m. gruodžio mėn. iki mirties buvo Bulgarijos komunistų partijos generalinis sekretorius. Jam vadovaujant Bulgarijoje pradėta ekonomiką pertvarkyti pagal tarybinį modelį, šalis pradėjo priklausyti nuo TSRS, net pradėta vadinti „septynioliktąja tarybine respublika".

1949 m. pavasarį G.Dimitrovas atvyko gydytis į Maskvą. Liepos 2 d. mirė nuo širdies nepakankamumo. Kūnas buvo balzamuotas, sarkofagas patalpintas specialiai pastatytame mauzoliejuje. 1990 m. žlugus komunistiniam režimui, palaidotas kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  [neveikianti nuoroda]

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **BLR Ministrų tarybos pirmininkas**1946 — 1949  | Po to:**Vasilas Kolarovas** |
| Prieš tai:**-** | **Bulgarijos komunistų partijos CK Generalinis sekretorius**1948 — 1949  | Po to:**Vylko Červenkovas** |