recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nėščios moters spenelis
**Krūties spenelis** (lot. *papilla mammae*) – apvali, išsikišusi, išorinė žmogaus pieno liaukos dalis, iš kurios naujagimis ar kūdikis čiulpia pieną.

Anatomija
---------

Spenelis yra šiek tiek žemiau kiekvienos pieno liaukos vidurio, maždaug ties ketvirtu tarpšonkauliu arba penktu šonkauliu. Paprastai negimdžiusių moterų spenelis yra kūgio formos, gimdžiusių – cilindro. Aplink spenelį yra vadinamoji areolė (lot. *areola mammae*), kurios skersmuo 3-5 cm. Spenelio ir areolės spalva skiriasi nuo odos spalvos – ji pastebimai tamsesnė. Negimdžiusių moterų rusva ar tamsiai raudona, gimdžiusių – rusva. Nėštumo metu pigmentacijos intensyvumas didėja. Areolės plote yra keletas rudimentinių pieno liaukų, vadinamųjų Montgomerio liaukų (lot. *glandulae Montgomerii*), kurios aplink spenelį sudaro nedidelius iškilimus. Spenelio oda padengta smulkiomis raukšlėmis. Spenelio viršūnėje yra nedidelės angos – pieno poros (lot. *pori lactiferi*), kuriomis baigiasi pieno latakai (lot. *ducti lactiferi*), vedantys iš pieno skilčių (lot. *lobi mammae*).

Spenelio erekcija
-----------------

Esant seksualiniam susijaudinimui, taip pat ovuliacijos metu padidėja spenelio jautrumas. Spenelio erekcijos metu susitraukia raumenų skaidulos, esančios jame, ir skirtingai nei varputės erekcija, nesusijusi su kraujotaka.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Krūties spenelis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Arachovagr. Αράχωβα |
| --- |
|  |
|  |
| 

ArachovaArachova

38°28′49″ š. pl. 22°35′08″ r. ilg.﻿ / ﻿38.48028°š. pl. 22.58556°r. ilg.﻿ / 38.48028; 22.58556﻿ (Arachova)Koordinatės: 38°28′49″ š. pl. 22°35′08″ r. ilg.﻿ / ﻿38.48028°š. pl. 22.58556°r. ilg.﻿ / 38.48028; 22.58556﻿ (Arachova) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Graikijos vėliava Graikija |
| **Periferija (regionas)** | Centrinės Graikijos periferija |
| **Nomas** | Bojotija nomas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 4 158  |
| **Plotas** | 139,45 km² |
| **Tankumas** (2001) | 30 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 320 04 |
| **Tinklalapis** | arachova.com |

**Arachova** (gr. Αράχωβα) – centrinės Graikijos miestas, Bojotijos nomo savivaldybės centras. Arachova yra 160 km šiaurės vakarus nuo Atėnų, 12 km į rytus nuo Delfų ir 12 km į šiaurę nuo Korinto įlankos.

Arachova – kalnų miestelis pastatytas ant šiaurinės Parnaso kalno papėdės, 950 m virš jūros lygio.

Pavadinimas
-----------

Miesto pavadinimas kilęs iš pietų slavų kalbos žodžio (bosn. *orah*), *graikiškas riešutas* ir reiškiantis vietą apsodintą graikiškais riešutmedžiais.

Arachovo miesto centras

Gyventojai
----------

| Metai | Gyventojų skaičius | Pokytis | Tankumas |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 m. | 2,910 | – | 28.07/km² |
| 1991 m. | 3,084 | 174/5.98 % | 22.16/km² |
| 2001 m. | 4,158 | 1,074/34.83 % | 29.83/km² |

  

Arachova garsi savo žemės ūkio ir gyvulininkystės produktais. Tradiciniai Arachovo produktai yra: alyvmedžio aliejus, augalinis aliejus, uogienės, riešutai, medus, cipuro (gr. Τσίπουρο), chalva ir sūriai (formaella, metsovone, feta ir anthotyros (gr. Ανθότυρος)).

Netoliese yra įsikūrę, vieni didžiausių Graikijos, žiemos sporto centrai: Fterolaka ir Kelarija.

Šaltiniai
---------

1. Statistika
2. ↑  Statistika
3. Statistika
4. ↑  Statistika
5. ↑  Parnaso žiemos sporto centras Archyvuota kopija 2006-08-22 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Arachova (graikų k.)
| **Borisas Markulis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1964 m. spalio 10 d. (58 metai)Paloniai, Kelmės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Hilda |
| Vaikai | Emilis, Erika, Karolis |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Darbo partija |
|  |
| Alma mater | Šiaulių universitetas |

**Borisas Markulis** (g. 1964 m. spalio 10 d. Paloniuose, Kelmės rajonas) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1982 m. baigė Užvenčio vidurinę mokyklą, 1983–1985 m. tarnavo armijoje. 1987 m. baigė Plungės statybos technikumą, statybininkas-technikas, 2009 m. baigė verslo vadybą Šiaulių universitete.

1987 m. Kelmės statybos valdybos darbų vykdytojas, 1992 m. ėmėsi privataus verslo. UAB „Bomarkus" direktorius. 2004 m. Seimo nario Zenono Mikučio padėjėjas, 2008 m. Seimo nario K.Daukšio padėjėjas.

Darbo partijos Kelmės rajono skyriaus narys, Kelmės rajono skyriaus pirmininkas, DP ekonomikos komiteto narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.

Sutuoktinė Hilda-Laima, vaikai Emilis, Erika, Karolis..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-06 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Darbo partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-03 iš Wayback Machine projekto.
**Borisas Vachtinas** (rus. *Борис Борисович Вахтин*; 1930 m. lapkričio 30 d. Rostove prie Dono – 1981 m. lapkričio 12 d. Sankt Peterburge) – rusų rašytojas, dramaturgas, scenaristas, filosofas ir orientalistas.

Biografija
----------

Tėvas – Borisas Vachtinas, žurnalistas, 1935 m. žuvo lageryje, mama – žurnalistė, būsimoji rašytoja Vera Panova.

1954 m. pabaigė Sankt Peterburgo valstybinio universiteto Kinijos skyrių, vėliau studijavo doktorantūroje, tačiau dėl atsisakymo liudyti prieš disidentus negavo daktaro laipsnio.

Kūryba
------

Parašė kelis darbus apie Senovės Kinijos ir Korėjos literatūrą, vertėjavo.

Kelių scenarijų vaidybiniams filmams autorius. Nuo 1950-ųjų rašė prozą. „Vienas absoliučiai laimingas kaimas" – rašytoją išgarsinęs apsakymas, kurio 26-iuose epizoduose perduodamas minčių eiga, būdinga paprastai liaudžiai. Parašė kelias pjeses, kurios tik 2000 metais pradėtos statyti teatruose, taip pat ir Vilniuje. Be grožinės literatūros rašė socialinius-istorinius ir filosofinius straipsnius.

Visuomeniniai darbai
--------------------

Buvo populiarus tarp jaunų to meto rašytojų, vedė populiarią televizijos laidą „Rusų kalba", nuo kurios vėliau buvo pašalintas už pasisakymą eteryje apie būtinumą išsaugoti tradicinius toponimus. Buvo artimas žmogaus teisių gynimo judėjimui, pasisakė palaikydamas J. Brodskį.

Nuorodos
--------

* Страница памяти Бориса Вахтина Archyvuota kopija 2007-08-07 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Бражкина А.* Борис Вахтин, сын врага народа и трижды сталинской лауреатки… // Неизвестный Ростов. 20 век. – 2010. – 26 дек.
2. ↑
3. ↑
**Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo parapija** – viena iš Klaipėdos stačiatikių dekanato parapijų, Mažeikiuose. Parapijai priklauso Mažeikių Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkvė.

Istorija
--------

Parapija įkurta 1894 m. pastačius cerkvę, kuri pašventinta 1894 m. lapkričio 25 d. *Šventosios Dvasios vardu*. Prasidėjus pirmajam pasauliniam karui, daugumai rusų tautybės žmonių persikėlus gyventi į Rusiją, cerkvė buvo uždaryta. Kaizerinės Vokietijos kariuomenė, užėmusi Mažeikius, cerkvėje įrengė arklides. Po karo cerkvė buvo apleista, o stačiatikiai religines apeigas atlikdavo latvių liuteronų bažnyčioje. Manoma, kad tuo metu Mažeikiuose ir apylinkėse gyveno apie 200 stačiatikių. 1929 m. stačiatikių bendruomenėje buvo apie 300 tikinčiųjų. 1931 m. pradėjo veikti restauruota cerkvė, kuri pavadinta Dievo Motinos Dangun ėmimo cerkve.

Prieškario metais cerkvė buvo gausiai lankoma, turėjo didelį chorą. Dauguma Mažeikių rusakalbių gyventojų buvo tikintys ir gausiai lankėsi cerkvėje. Per Antrąjį pasaulinį karą cerkvė stipriai nenukentėjo. 1947 m. oficialiai buvo įregistruota stačiatikių parapija. Pokario metais tikinčiųjų skaičius nuolat mažėjo. 1981 m. rugpjūčio mėnesį buvo paskirtas naujas Viekšnių ir Mažeikių cerkvių dvasinis vadovas Vladimir Poliščiuk, kuris savo metraštyje apgailestavo, kad pamaldose dalyvavo tik 21 žmogus. Tik atkūrus Lietuvos nepriklausomybę cerkvė atgijo. Kiekvieną sekmadienį rytais čia laikomos mišios, krikštijami vaikai, vyksta laidotuvių apeigos, visos stačiatikių religinės šventės. Iš Telšių kas sekmadienį atvyksta šventikas Nestoras Šmidtas. Prie cerkvės veikia rusų sekmadieninė mokyklėlė, kurioje vaikai ruošiami cerkvės šventėms, supažindinami su cerkvės istorija, papročiais, tradicijomis, mokosi tarnauti mišioms. Prie cerkvės yra nedidelė špitolė, kurioje yra nedidelė bibliotekėlė.

Nuorodos
--------

* Mažeikių krašto enciklopedija;
* Parapijos rekvizitai[neveikianti nuoroda].

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mažeikių krašto enciklopedija
**Borisas Špitalnis** (rus. *Борис Гаврилович Шпитальный*; 1902 m. – 1972 m.) – tarybinis aviacinių ginklų konstruktorius, labiausiai žinomas kaip aviacinio kulkosvaidžio ŠKAS kūrėjas.

Biografija
----------

Borisas Špitalnis gimė 1902 m. Rostove prie Dono, mechaniko šeimoje. 1908 m. šeima persikraustė į Maskvą.

1919 m. baigęs mokyklą, ima dirbti garvežio mašinisto padėjėju. 1921–1922 m. dirbo mechaniku Mytiščių vagonų gamykloje. 1923 m. pereina dirbti į Timiriazevo Žemės ūkio akademijos Hidraulinių įrengimų laboratoriją. Tuo pačiu metu mokėsi Maskvos mechanikos institute, aviacijos mašinų gamybos katedroje.

Baigęs institutą B. Špitalnis buvo paskirtas į Mokslinį automotorų institutą (NAMI) Maskvoje. Netrukus perėjo į Tulos ginklų gamyklos projektavimo ir konstravimo biurą. Tuo metu TSRS ginkluotosioms pajėgoms labai reikėjo aviacinių kulkosvaidžių, tad B. Špitalnio užduotis buvo jį sukurti.
  
1930 m. pabaigoje B. Špitalnis, dalyvaujant konstruktoriui I. Komarnickiui, sukonstravo pirmą tokio kulkosvaidžio variantą, kuris dar buvo pernelyg sudėtingas, sunkiai pagaminamas, per mažai patvarus. Kulkosvaidį tobulino Špitalnio vadovaujama konstruktorių grupė.
  
1932 m. pradžioje kulkosvaidžio tobulinimas buvo baigtas, kulkosvaidis buvo priimtas į ginkluotę. Kulkosvaidis ŠKAS tapo pirmu pasaulyje specializuotu aviaciniu kulkosvaidžiu. 1934 m. pradėta masinė kulkosvaidžio ŠKAS sparninio ir bokštelio variantų gamyba.

1934 m. Tuloje buvo įkurtas specializuotas aviacinių šaunamųjų ginklų konstruktorių biuras – 15-asis bandomasis konstruktorių biuras, OKB-15 (rus. *ОКБ-15; опытно-конструкторское бюро № 15*), kurio vadovu ir vyriausiu konstruktoriumi 1934–1953 m. dirbo B. Špitalnis.

1937 m. buvo sukonstruotas ir 1939 m. priimtas į ginkluotę didesnės šaudymo spartos (3000, o ne 1200–1800 šūv./min.) kulkosvaidis ultraŠKAS, kuris buvo gaminamas Tulos ginklų gamykloje nuo 1939 m. ir naudojamas naikintuvuose.

1944 m. sukonstravo 57 mm aviacinę automatinę patranką Š-57, skirtą naikintuvams, šturmo lėktuvams, bombonešiams, naudojusią skeveldrinius padegamuosius trasuojamuosius bei kumuliacinius sviedinius. Kumuliaciniai sviediniai pramušdavo 70-80 mm storio šarvus. Š-57 ginkluotėn nebuvo priimta.

Po 1953 m. profesorius Špitalnis dėstė Maskvos geodezijos, aerofotografavimo ir kartografijos institute.

Apdovanojimai
-------------

* Socialistinio darbo Didvyrio vardas
* dvi TSRS Valstybinės premijos
* du Lenino ordinai, 3-io laipsnio Suvorovo ordinas, du Darbo Raudonosios Vėliavos ordinai, Raudonosios Žvaigždės ordinas, medaliai

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSovietų ir Rusijos šaunamųjų ginklų konstruktoriai |
| --- |
|  |
| 
Afanasjevas • Berezinas • Degtiariovas • Dragunovas • Fiodorovas • Glagolevas • Goriunovas • Griazevas • Jakuševas • Jaryginas • V. Kalašnikovas • M. Kalašnikovas • Komarickis • Korobovas • Korovinas • Makarovas • Margolinas • Mosinas • Nikitinas • Nikonovas • Silinas • V. Simonovas • S. Simonovas • Smirnskis • Stečkinas • Sudajevas • Šipunovas • Špaginas • Špitalnas • Telešas • Tokarevas • Vladimirovas • Volkovas |

 |

Nuorodos
--------

* Борис Гаврилович Шпитальный[neveikianti nuoroda]
| Bhubanešvarasଭୁବନେଶ୍ୱର |
| --- |
| *Bhubanešvaro gatvė šventyklų rajone* |
|  |
| 

BhubanešvarasBhubanešvaras

20°16′0″ š. pl. 85°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.26667°š. pl. 85.83333°r. ilg.﻿ / 20.26667; 85.83333﻿ (Bhubanešvaras)Koordinatės: 20°16′0″ š. pl. 85°50′0″ r. ilg.﻿ / ﻿20.26667°š. pl. 85.83333°r. ilg.﻿ / 20.26667; 85.83333﻿ (Bhubanešvaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Orisa Orisa |
| **Rajonas** | Khurdhos rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 837 737  |
| **Plotas** | 135 km² |
| **Tankumas** (2011) | 6 205 žm./km² |
| **Altitudė** | 45 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bhubanešvaras |

**Bhubanešvaras** (or. ଭୁବନେଶ୍ୱର = *Bhubanēsbara*, hind. भुवनेश्वर, IAST: *Bhubaneśvar*, angl. *Bhubaneswar*) – miestas Indijos rytuose, pakrantės lygumoje, 40 km nuo Bengalijos įlankos, Mahanadi upės deltoje; Orisos valstijos sostinė ir didžiausias miestas (aglomeracijoje – 1,46 mln. gyventojų).

Yra oro uostas, stotis prie Kolkatos-Čenajaus geležinkelio, plentų mazgas. Vystoma popieriaus pramonė. Prekyba ryžiais, džiutu. Vystomas turizmas. Bhubanešvare veikia 1943 m. įkurtas universitetas, Orisos žemės ūkio ir technologijų universitetas, fizikos institutas, Orisos muziejus.

Paveldas
--------

Bhubanešvaras yra vienas svarbiausių Rytų Indijos religinių centrų; jame gausu sakraliosios architektūros paminklų (būdingas Kalingos stilius), kurie įsikūrę senojoje miesto dalyje. Mieste buvę ~7000 šventyklų, juosusių šventąjį tvenkinį, bet dabar išlikę 150: XI a. Lingaradžos šventykla (aukštis 55 m), VIII a. Parašuramešvaras, 950 m. Muktešvaros šventykla ir kt. daugiausia su Šivos kultu susijusios šventyklos. Jos monumentalios, bokštų pavidalo, gausiai dekoruotos skulptūriniais bareljefais. Naujojoje miesto dalyje yra M. K. Gandhi memorialinis parkas.

* Lingaradžos šventyklaLingaradžos šventykla
* Muktešvaro šventyklaMuktešvaro šventykla
* Ramybės stūpaRamybės stūpa
* Geležinkelio stotisGeležinkelio stotis

Istorija
--------

Bhubanešvaras rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo III a. pr. m. e. kuomet priklausė Kalingos valstybei. ~260 m. pr. m. e. jis užimtas Ašokos ir tapo Maurijų valstybės dalimi. Vėliau priklausė įvairioms indų valstybėms. VII a. pastatyta daug dievui Šivai skirtų šventyklų, tapo jo kulto vieta, tačiau XI-XVI a. valdant Gango dinastijai paplito dievo Višnaus kultas. Nors Bhubanešvare ir plito islamas, miestas išliko vienu iš hinduizmo relginių centrų. Nuo XVI a. pab. įėjo į Mogolų imperijos sudėtį.

XIX a. pr. – 1947 m. buvo valdomas britų. 1948 m. į Bhubanešvarą iš Katako perkelta Orisos sostinė, vokiečių architektas Otto Königsberger suplanavo naują miesto dalį.

Sportas
-------

* Odisha FC; Odišos futbolo klubas, persikėlęs į miestą 2019 m. o įkurtas Delyje.
* Nuo 2019 m. Odisha FC žaidžia „Kalingos" stadione, Bhubanešvaro mieste. Stadiono talpa 15 tūkst. žiūrovų.

Miestų partnerystė
------------------

* Jungtinės Amerikos Valstijos Kupertinas, JAV, Kalifornija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bhubanešvaras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
| Bhavnagarasભાવનગર |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

BhavnagarasBhavnagaras

21°45′0″ š. pl. 72°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.75000°š. pl. 72.15000°r. ilg.﻿ / 21.75000; 72.15000﻿ (Bhavnagaras)Koordinatės: 21°45′0″ š. pl. 72°09′0″ r. ilg.﻿ / ﻿21.75000°š. pl. 72.15000°r. ilg.﻿ / 21.75000; 72.15000﻿ (Bhavnagaras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Gudžaratas Gudžaratas |
| **Rajonas** | Bhavnagaro rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 510 958  |
| **Plotas** | 138 km² |
| **Tankumas** (2001) | 3 703 žm./km² |
| **Altitudė** | 23 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bhavnagaras |

**Bhavnagaras** (gudž. ભાવનગર = *Bhāvnagar*) – miestas vakarų Indijoje, Gudžarate, Kathijavaro pusiasalyje, netoli Khambhato įlankos kranto. Rajono centras. Plentų ir geležinkelių mazgas, veikia oro uostas. Tekstilės, maisto (aliejaus), chemijos pramonė. Svarbus deimantų apdirbimo centras. Apylinkėse kasama valgomoji druska. Netoliese yra didelė Alango laivų statykla. Yra 1893 m. statyta, Šivai skirta Thaktešvaro šventykla, Šri Svaminarajano šventykla, karališkieji rūmai, Viktorijos parkas. 50 km nuo Bhavnagaro yra svarbus džainų šventyklų kompleksas Palitana, už 42 km yra Velavadaro nacionalinis parkas.

Istorija
--------

Bhavnagaras įkurtas 1723 m. kaip Bhavnagaro kunigaikštystės sostinė. 1948 m. tapo Indijos Respublikos dalimi.

Šri Svaminarajano šventykla

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 78
| Bogoras*Bogor* |
| --- |
|        |
| *Bogoras ir Salako ugnikalnis* |
|  |
| 

BogorasBogoras

6°36′0″ p. pl. 106°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.60000°š. pl. 106.80000°r. ilg.﻿ / 6.60000; 106.80000﻿ (Bogoras)Koordinatės: 6°36′0″ p. pl. 106°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿6.60000°š. pl. 106.80000°r. ilg.﻿ / 6.60000; 106.80000﻿ (Bogoras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+7) |
|  |
| **Valstybė** | Indonezijos vėliava Indonezija |
| **Provincija** | Vakarų Java |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 1 022 002  |
| **Plotas** | 118 km² |
| **Tankumas** (2014) | 8 661 žm./km² |
| **Altitudė** | 262 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Bogoras |

**Bogoras** (indonez. *Bogor*) – miestas Indonezijoje, Javos salos šiaurės vakaruose, Vakarų Javos provincijoje, 60 km į pietus nuo Džakartos, tarpukalnių įduboje, Gedės ugnikalnio papėdėje. Kalnų klimatinis kurortas, žemės ūkio regiono prekybinis centras (kaučiukas, arbatmedžiai). Maisto, tekstilės, stiklo, chemijos, automobilių gamybos pramonė. Vystomas turizmas, amatai. Yra didžiausias šalyje Bogoro botanikos sodas. Veikia 15 universitetų, įvairūs gamtos tyrimų institutai, zoologijos, etnobotanikos muziejai, dramos teatras.

Dauguma gyventojų (87 %) sundai. Yra javiečių, kinų. 92 % gyventojų – musulmonai.

Istorija
--------

Vietovė gyvenama nuo Tarumanagaros karalystės laikų. Vėliau čia išaugo Pakuan Padžadžarano miestas ir tapo Sundos karalystės sostine. 1579 m. miestą sunaikino Banteno sultonatas.

XVIII a. olandai čia įkūrė kavos ir kaučiuko auginimo sritį. 1746 m. buvo įkurtas ***Beitenzorgo*** (ol. *Buitenzorg*) miestas. Jis tapo populiariu kurortu, čia ilsėdavosi Olandų Rytų Indijų generalgubernatorius. 1834 m. miestą nuniokojo Salako ugnikalnio išsiveržimas.

1942 m. suteiktas Bogoro pavadinimas. Bogoras tapo svarbiu Indonezijos mokslo centru.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 65
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Inula** |
| --- |
| Didysis debesylas (Inula helenium)Didysis debesylas (*Inula helenium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Debesylas  *( Inula)* |

 |

**Debesylas** (*Inula*) – astrinių (*Asteraceae*) šeimos augalų gentis. Graikiškai *inaein* – valyti; augalas turi gydomųjų savybių. Daugiamečiai žoliniai augalai, turintys paprastą arba šakotą stiebą ir pražangiai išsidėsčiusius lancetiškus lapus. Graižai daugiažiedžiai. 
Auginti geriausia derlinguose drėgnuose dirvožemiuose saulėtoje vietoje. Dauginamas pavasarį arba rudenį dalinant šaknis arba sėklomis, kurios deja dažnai labai ilgai dygsta. 

Medicinoje vartojamos šviežios arba džiovintos debesylo šaknys ir žiedai. Šiame augale aptinkama iki 40 proc. inulino, todėl retkarčiais jis yra rekomenduojamas, kaip saldiklis diabetikams. Tačiau kaip medicininę žolę, debesylą daugiausia naudoja astmos, kosulio, kataraktos, šienligės bei kvėpavimo infekcijoms gydyti. Išoriškai vartojamas įvairiems odos pažeidimams ir sudirginimams gydyti. 

Žinoma apie 120 rūšių, Lietuvoje – 3 rūšys:

* Paprastasis debesylas (*Inula britannica*)
* Didysis debesylas (*Inula helenium*). **Pav.**
* Gluosnialapis debesylas (*Inula salicina*)
**Pasvalio rajono taryba** – Pasvalio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – **Pasvalio rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Pasvalio rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Pasvalio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Tarybos deputatai
-----------------

* Gintautas Gegužinskas
* Juozas Jarašūnas
* Antanas Matulas
* Rolandas Rastauskas
* Aleksas Varvuolis
* Vladas Vitkauskas

Veikla
------

Pasvalio miesto tarybos pirmininku išrinktas Antanas Matulas

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Viduramžių Livonijos konfederacija žemėlapyje
Sutarties atminimo lentos Pasvalyje, prie tilto per Svalią
**Pasvalio sutartis** (lenk. *Traktat pozwolski*, rus. *Позвольский договор*) – bendru Pasvalio sutarties vardu vadinamos trys 1557 m. rugsėjo mėn. Pasvalyje pasirašytos sutartys tarp Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Žygimanto Augusto ir Livonijos ordino magistro Johano Vilhelmo Fiurstenbergo. Pirmosios dvi – Restitucijos bei Taikos ir satisfakcijos – buvo priimtos rugsėjo 5 d. Jų pagrindu Livonijos ordinas privalėjo:

* atstatyti padėtį, buvusią prieš koadjutorių karą,
* pripažinti Kristupą Meklenburgietį, Rygos arkivyskupui uždraudžiant priimti Liuterio tikėjimą ir pasiskelbti pasaulietiniu kunigaikščiu,
* pripažinti šalių sienas 1541 m. sutarties pagrindu.

Trečioji sutartis, pasirašyta tarp Lietuvos-Lenkijos valdovo Žygimanto Augusto ir Livonijos ordino magistro Vilhelmo Fiurstenbergo 1557 m. rugsėjo 14 d. skelbė Livonijos ordino, Lenkijos Karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės karinę sąjungą prieš Maskvos Didžiąją Kunigaikštystę. Tą pačią dieną sutartis patvirtino karaliaus stovykloje buvę ordino magistras ir Livonijos pasiuntiniai. Šalys įsipareigojo bendrai kovoti su Rusijos agresija.

Prielaidos
----------

1554 m. Livonijos ordinas buvo sudaręs su Maskva 15 metų paliaubų sutartį, praktiškai verčiančia Livoniją Maskvos protektoratu. Tokiai sutarčiai nepritarė dalis Livonijos, vadovaujama Rygos arkivyskupo Vilhelmo Hohencolerno (Prūsijos kunigaikščio Albrechto brolio), siekusi suartėjimo su LDK. Pastarosios politikai sumaniai pasinaudojo tokia situacija. 1557 m. rugpjūčio mėn. prie Livonijos sienos Pasvalyje buvo suorganizuota karinė manifestacija, kurioje dalyvavo virš 20 000 karinės lietuvių ir jiems talkinusių lenkų pajėgos. Tokioje padėtyje atsidūręs naujasis ordino didysis magistras Vilhelmas Fiurstenbergas buvo priverstas pasirašyti Pasvalio sutartį.

Pasekmės
--------

Livonijos problemos sprendimas buvo viena iš svarbiausių XVI a. vidurio LDK politikos krypčių. Pasvalio sutartis reiškė pirmo etapo įsitvirtinant Livonijoje pabaigą, ir kartu padėjo pamatą tolesnei įvykių raidai. Tuo būdu Livonija tapo LDK sąjungininke prieš gresiantį Ivano Rūsčiojo žygį. Tai vienas ryškiausių Žygimanto Augusto laimėjimų, nes Livonija pateko į Lietuvos įtaką. Gautos palankios sąlygos Lietuvos prekėms eksportuoti.

Ši sutartis prieštaravo Livonijos ir Rusijos 1551 m. sutarčiai, pagal kurią šalys įsipareigojo nesudaryti karinės sąjungos su Lenkija, Lietuva ir Švedija. Pasvalio sutartis tapo vienu iš pretekstų prasidėti Livonijos karui (1558–1583 m.).

Pasvalio krašto muziejuje Pasvalio sutarties įvykį liudija nežinomo dailininko paveikslas „*Kalavijuočių ordino magistras Vilhelmas Fiurstenbergas Pasvalyje atsiprašo Žygimantą Augustą 1557 m. rugsėjo 14 d.*" Vilniuje gyvenančių Pasvalio kraštiečių mokslo ir meno žmonių iniciatyva paveikslą atkūrė dailininkas Jonas Vaitekūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Pasvalio taika krašto muziejaus ekspozicijoje

Nuorodos
--------

* Apie Pasvalio sutartį
* Pasvalio istorija Archyvuota kopija 2012-11-09 iš Wayback Machine projekto.
* Pasvalio sutartis (rusų k.)
*Kitos reikšmės – Sąrašas:Šv. Jono Krikštytojo bažnyčios.*
Koordinatės: 56°03′42″š. pl. 24°23′53″r. ilg.﻿ / ﻿56.0616°š. pl. 24.3981°r. ilg.﻿ / 56.0616; 24.3981

|  Pasvalio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Pasvalio |
| **Savivaldybė** | Pasvalio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Pasvalys |
| **Adresas** | Vytauto Didžiojo a. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1787 m. |

**Pasvalio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Pasvalyje, prie Lėvens ir Svalios santakos. Turi baroko ir istoristinių bruožų.

Istorija
--------

Ldk Aleksandras Jogailaitis 1497 m. dovanojo kunigo Jono Groto pradėtai statyti bažnyčiai žemės ir leido kurti miestą. 1498 m. J. Grotas paskirtas pirmuoju Pasvalio klebonu. 1580 m. dvaro valdos skirtos Vilniaus kapitulai. Bažnyčia turėjo jurisdiką miestelyje ir 2 kaimus. Vilniaus kapitula bažnyčią perstatė. Jai 1775 m. priklausė Karkliškių ir Šlamu kaimai.

1776 m. sudegė. Nuo 1773 m. veikė parapinė mokykla. 1779–1787 m. pastatyta nauja mūrinė bažnyčia. Ji buvo stačiakampio plano (34 × 17 m), be bokštų. 1851 m. bažnyčią konsekravo vyskupas Motiejus Valančius. Klebono prelato Vlado Dambrausko rūpesčiu 1885–1887 m. bažnyčia padidinta, pristatyti bokštai. Buvusi bažnyčia paversta vidurine nava su presbiterija. 1902 m. įsigyta naujų Kryžiaus kelio stočių paveikslų.

1904 m. klebono J. Banevičiaus iniciatyva išmūryta prieglauda. Tarp bažnyčios ir klebonijos nutiestas tiltas per Lėvenį. Pastatyta mūrinė varpinė (joje 3 varpai), įsteigta parapijos bibliotekėlė. 1911–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Jam valdžia 1911 m. neleido įsteigti bibliotekos - skaityklos. 1926–1929 m. ištiesinta, paaukštinta šventoriaus tvora. Po 1933 m. gaisro bažnyčia suremontuota. 1933 m. įsteigta altarija.

1954–1976 m. Pasvalyje kaip altarista gyveno ir čia mirė iš Vladimiro kalėjimo grįžęs visuomenė veikėjas, filosofijos daktaras kunigas Juozapas Čepėnas (1880–1976). Nuo 1981 m. klebonavo Alfonsas Jančys (1921–1992), palaidotas šventoriuje.

Architektūra
------------

Bažnyčia turi baroko ir istoristinių bruožų, stačiakampio plano (40 × 30 m), su 5 priestatais, dvibokštė. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Yra 5 altoriai. Šventoriaus tvora tinkuoto mūro.

Galerija
--------

* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* PriekisPriekis
* VarpinėVarpinė
* Vilniaus vyskupo  Alberto Taboro privilegija Pasvalio bažnyčiai, 1498 06 08Vilniaus vyskupo  Alberto Taboro privilegija Pasvalio bažnyčiai, 1498 06 08

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pasvalio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos tinklalapis Archyvuota kopija 2012-03-12 iš Wayback Machine projekto.
* Pasvalio šv. Jono Krikštytojo bažnyčia
Koordinatės: 56°03′26″š. pl. 24°24′19″r. ilg.﻿ / ﻿56.057273°š. pl. 24.405161°r. ilg.﻿ / 56.057273; 24.405161

|  |
| --- |
| **Pasvalio Svalios progimnazija** |
| Pasvalio Svalios progimnazija herbasPasvalio Svalios progimnazija herbas |
| Pasvalio Svalios progimnazija |
| **Adresas** | Vilniaus g. 46, Pasvalys |
| **Direktorius(-ė)** | Aleksandra Tribulskienė |
| **Mokinių skaičius** | 493 (2012 m.) |
| **Įkūrimo data** | 1940 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 43 |

**Pasvalio Svalios progimnazija** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pasvalyje, Vilniaus g. 46, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190617874. Steigėjas Pasvalio rajono savivaldybės taryba.

Filialai:

* Pasvalio Svalios pagrindinės mokyklos Talačkonių skyrius (2004 m.)
* Pasvalio Svalios pagrindinės mokyklos Tetirvinų pradinio ugdymo skyrius (nuo 2004 m.)
* Pasvalio Svalios pagrindinės mokyklos Žadeikių B. Brazdžionio pradinio ugdymo skyrius (2004–2009 m.)

Istorija
--------

Nuo stadiono pusės
1937 m. Pasvalio valsčiaus tarybos posėdyje nutarta iš miesto turgavietės ploto skirti sklypą 10 komplektų Vasario 16-osios mokyklos statybai. Tais pačiais metais, vadovaujant vyriausiam rangovui Klemensui Čiapui, mokykla pradėta statyti, 1940 m. baigta. 1941 m. vasarą, prasidėjus Antrajam pasauliniam karui, mokykloje įsikūrė vokiečių štabas, o 1944 m. okupavo rusai. Per karą mokykla nenukentėjo.

1949 m. pavasarį pasodintas mokyklos sodas, dekoratyvinių augalų. Nuo 1951 m. septynmetė mokykla. 1959 m. prie mokyklos įrengtas tipinis stadionas. 1960 m. įkurta sporto mokykla. Jai vadovavo B. Jasikevičius. Nuo 1962–1963 m. m. Pasvalio aštuonmetė mokykla. 1985 m. mokykla tapo nepilna vidurinė mokykla, 1986 m. devynmetė mokykla, nuo 1993 m. Pasvalio pagrindinė mokykla. 2001 m. rugsėjo 1 d. mokyklai suteiktas Svalios vardas.

Direktoriai
-----------

* 1940 m. K. Čiuplinskas
* 1951 m. Paulina Barauskaitė
* 1953 m. Joana Vaitekūnienė
* 1955 m. Petras Jackūnas
* 1976 m. Anelė Bartkienė
* 1981 m. Vladas Stokas
* 1995 m. Aleksandra Tribulskienė
* nuo 2021 m. Gitana Kruopienė

Išnašos
-------

1. ↑  *Svalios progimnazija turės naują vadovą*, „Darbas". Nuoroda tikrinta 2021-04-29.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Jungfolko trimitininkų grupė.
**Jungfolkas** (vok. *Deutsches Jungvolk*) – nacionalsocialistinė Vokietijos vaikų organizacija, jungusi 10-14 m. vaikus, Hitlerjugendo padalinys.

Istorija
--------

Pagal 1936 m. gruodžio 1 d. įstatymą Vokietijoje buvo paskelbta 1927 m. gimusių vaikų šaukimas jungtis į Jungfolką.

Pagal įstatymą stojimas į Jungfolką buvo savanoriškas. Organizacijos nariai buvo auklėjami nacionalsocializmo dvasia, kad iš mažens išsiugdytų nacionalsocialistinį požiūrį į arijų idealus.

Buvo visokeriopai pabrėžiama būtinybė būti ištikimais Hitleriui ir jo režimui, buvo propaguojamas fizinis pasirengimas, gyvybingumas ir militarizmas. Organizacijos ideologai manė, kad vaikų mokymas būti kietiems išlaisvins juos iš trūkumų. Jungfolko nariai buvo auklėjami antisemitizmo dvasia.

* Jungfolko vėliavininkaiJungfolko vėliavininkai
* Jungfolko stovykla (1934 m.)Jungfolko stovykla (1934 m.)
* Jungfolko aviamodelistai (1938 m.)Jungfolko aviamodelistai (1938 m.)
* Jungfolkiečiai studijuoja žemėlapiusJungfolkiečiai studijuoja žemėlapius
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Tragulus javanicus** |
| --- |
| Javinis elniukas (Tragulus javanicus)Javinis elniukas (*Tragulus javanicus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Šeima: | Elniukiniai  *( Tragulidae)* |
| Gentis: | *Tragulus*  *( Tragulus)* |
| Rūšis: | Javinis elniukas  *( Tragulus javanicus)* |

 |

**Javinis elniukas** (*Tragulus javanicus*) - elniukinių (*Tragulidae*) šeimos smulkus kanopinis žinduolis.

Pats mažiausias elniukas ir mažiausias kanopinis žvėris pasaulyje. Kūno aukštis 20-25 cm, masė 2-2,5 kg. Šviesiai rudas, apatinė kūno dalis ir vidinės kojų pusės šviesesnės. Pasmakrė balta, nosis juoda, baltos vertikaliai išsidėsčiuisios dėmės pakaklėje ir krūtinės priekinėje dalyje. Dideles akis supa šviesesnių plaukų žiedai.

Aktyvus naktį. Laikosi pavieniui arba poromis. Patinai nuožmiai gina savo teritoriją. Minta lapais, vaisiais, vabzdžiais. Nėštumas trunka 140 dienų, gimsta 1 jauniklis. Lytiškai subręsta 5-6 mėnesių. Gyvena iki 12 metų.

Paplitęs Indokinijoje, Sumatros, Javos, Kalimantano ir gretimose mažesnėse salose.
Koordinatės: 55°56′27″š. pl. 23°56′08″r. ilg.﻿ / ﻿55.9407°š. pl. 23.935431°r. ilg.﻿ / 55.9407; 23.935431


| Klovainių dvaras |
| --- |
|  Kelių šeimų apgyvendintas dvaro sodybos namas |
| Vieta | Klovainiuose, Pakruojo rajonas |
| Įkurtas | XVI a. pr. |
| Bajorų giminės | Jeronimas ValavičiusRadvilosKazimieras PoniatovskisKarpiaiL. Sobolevas |
| Parkas | Parko fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |
| Savininkas | Daugiabutis |

**Klovainių dvaras**, arba **Krivaičių dvaras** – buvusio dvaro sodyba Klovainiuose, Pakruojo rajone. Miestelio pietiniame pakraštyje, prie kelio link Rozalimo, išlikęs gyvenamasis namas, ūkiniai pastatai ir jų griuvėsiai, parko fragmentas.

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose Klovainių vardas randamas nuo XVI a. pradžios, kuomet jau minimas Klovainių dvaras. Prie jo XVII a. pirmoje pusėje įsikūrė miestelis. Klovainių dvarą valdė Žemaitijos seniūnas Jeronimas Valavičius. Jis 1621 m. Klovainiuose pastatė pirmąją medinę Romos katalikų bažnyčią. Vėliau dvaras priklausė Radviloms. XVIII a. tai buvo karališkasis dvaras, jį nuo 1775 m. valdė karališkos giminės atstovas Kazimieras Poniatovskis.

XIX a. pradžioje dvarą nupirko dvarininkai Karpiai. 1808 m. dvaro savininkas Ignotas Karpis testamentu iš baudžiavos paleido Klovainių dvaro baudžiauninkus. 1864 m. Klovainių dvaro laisvieji žmonės atsisakė mokėti žemės nuomą, valstiečių malšinti atsiųstas Rusijos karinis dalinys. XIX a. pabaigoje dvarą nupirko Rusijos generolas L. Sobolevas, kuris valdė Klovainius iki Pirmojo pasaulinio karo.

XX a. tarpukariu per vykdytą žemės reformą dvaras buvo išparceliuotas. Sovietmečiu dvarvietėje buvo įsikūręs „Pavasario" kolūkis.

Prie dvaro sodybos namo išlikęs senas Klovainių ąžuolas. Pasakojama, kad dvaro šeimininkai jame buvo įkėlę varpą, kurio skambesys kviesdavo baudžiauninkus į darbą.

Priešingoje kelio pusėje, šalikelėje kasant griovį nuleisti vandeniui, apie 1970–uosius rastas senkapis, kuris pažymėtas betoniniu stulpu (metalinis skydas neišlikęs).

* Maumedžiai dvarvietėje
* Senkapio ženklas

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Lietuvos dvarų duomenų bazė Archyvuota kopija 2015-01-04 iš Wayback Machine projekto.
* Šiaulių apskrities dvarai (Google Maps)
**Kairių poligonas** – karinis poligonas, įkurtas 1949 m. netoli Kairių kaimo, Klišių-Tyrų miške, Klaipėdos rajone. 1995 m. birželio 17 d. priskirtas Lietuvos kariuomenės reikmėms. Šiuo metu priklauso kariuomenės Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Butigeidžio dragūnų pėstininkų batalionui.

Poligono teritorijoje yra aštuoni mokymo laukai, dvi šaudyklos su įranga, sprogmenų naikinimo, granatų mėtymo aikštelės, autodromas. Poligone praktinius įgūdžių įgauna bazinio kario savanorio įgūdžių kurso kariai ir kitų kursų klausytojai, vykdomas bataliono karių kovinis rengimas. 2004 m. karių rengimui Taikos rėmimo operacijoms ir mokymams kautis mieste įrengti kontrolės postai ir „Marių" miestelio imitacija bei stovyklavietės. Kairių poligone mokomasi ir ekstremalaus vairavimo. Tam tikslui įrengta speciali trasa, primenanti Afganistano kelius.
Kairių poligonas pagal geografinę padėtį ir galimybių specifiką yra vienintelis poligonas Lietuvoje, kur vienu metu tarpusavio sąveikos pratybas ir mokymus gali vykdyti karinės oro, jūrų ir sausumos pajėgos. Kairių poligone pratybas organizuoja ir kiti kariuomenės daliniai, pasienio bei priešgaisrinė tarnybos, kitos organizacijos. 

2014 m. gegužės 17 d. Kairių poligonui buvo suteiktas generolo Povilo Plechavičiaus vardas.

2016 m. buvo priimtas sprendimas atnaujinti poligono infrastruktūrą ir iki 2017 m. jame planuojama įrengti elektrinių taikinių ir individualaus kovinio šaudymo treniruotėms skirtas šaudyklas.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. Kairių poligonui suteiktas brigados generolo Povilo Plechavičiaus vardas
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-05-30 iš Wayback Machine projekto. Atnaujinami Lietuvos kariuomenės poligonai ir jų infrastruktūra

Nuorodos
--------

* Oficialus Lietuvos Didžiojo kunigaikščio Butigeidžio dragūnų bataliono ir Kairių poligono tinklalapis Archyvuota kopija 2012-03-12 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kairo citadelė
**Kairo citadelė** arba **Saladino citadelė** (arab. قلعة صلاح الدين‎ = *Qalaʿat Salāḥ ad-Dīn*) – viduramžių įtvirtinta miesto dalis, esanti Egipto sostinės Kairo senamiestyje, ant vienos iš Mokatamo kalvų.

Citadelė pastatyta 1176–1183 m. Ajubidų dinastijos valdovo Saladino ir buvo skirta gynybai nuo kryžininkų. Sultono įsakymu pastatyta siena, juosianti Kairą ir Fustatą, o ant kalvos pastatyta tvirtovė, tapusi karališkąja rezidencija (tokia išliko iki XIX a.). Aprūpinti citadelę vandeniu iškastas 85 m šulinys, į kurio vidų veda spiraliniai laiptai. Vėliau įrengta sudėtinga vandentiekio sistema, tiekianti vandenį iš Nilo. Mameliukų valdymo metais citadelė gerokai perstatyta, pastatyta Nasiro mečetė. Tvirtovės planas gerokai pakeistas XIX a. valdant Muhamedui Ali, pastatyta osmaniška Muhamedo Ali mečetė.

Kairo citadelėje yra 3 mečetės (XIII–XIV a. Nasiro, XVI a. Suleimano Pašos ir XIX a. Muhamedo Ali), Al Gavharos rūmai (dabar muziejus), karietų muziejus ir kt.

Kairo citadelė kartu su kitais Kairo senamiesčio objektais įeina į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Gegužinė žvynašaknė (*Lathraea squamaria*) – parazitinis augalas, parazituojantis ant lazdyno šaknų
**Parazitiniai augalai** – įvairių augalų grupė, parazituojanti kitus augalus. Maistą iš savo maitintojo čiulpia savotiškais siurbtukais – haustorijomis. Jos išauga iš parazitinio augalo stiebo arba jo redukuotų šaknų. Siurbtukai yra pavienių siūlų arba siūliškų pluoštų pavidalo. Jų paprasti arba šakoti siūleliai išsikeroja dažniausiai augalo maitintojo apytakos audiniuose, ypač karnienoje, nes čia daugiau maisto medžiagų. Haustorijos paprastai yra pakitusios parazitų šaknys. Dažnai jos diferencijuotos į atskiras ataugas: vienomis siurbia vandenį, o kitomis – organines maisto medžiagas (amalo – *Viscum album* vieni siurbtukai skverbiasi gilyn į maitintojo medieną, o kiti skleidžiasi horizontaliai maitintojo žievėje).

Branto (pasėliuose aptinkamo dobilų ir linų parazito) siurbtukai, fermentais ištirpindami dengiamuosius audinius, įsiskverbia į maitintojo stiebą, ir jų pailgos ląstelės, panašios į grybų hifus, vėduoklės pavidalu išsiskleidžia maitintojo stiebo žievėje, siekdamos iki medienos.

Džioveklės (*Orobanche*) haustorijos skverbiasi iš storo šakniagumbio į maitintojo šaknis. Šakniagumbis auga prisišliejęs prie maitintojo šaknų ir kaip balnas jas apkabina. Džioveklės sėklos dygsta tik kontaktuodamos su maitintojo šaknimis, nes jos yra smulkios ir negali daigo savarankiškai išmaitinti net pradinėje stadijoje.

Į džioveklę panašūs kai kurie humusingų miškų dirvožemyje augantys gegužraibinių šeimos augalai (lizduolė, ilgalūpė, antbarzdė). Jie neturi žalių lapų ir minta gatavomis organinėmis medžiagomis, kurias gauna iš grybų, gyvenančių simbiozėje su jų šaknimis. O grybai tas medžiagas gauna iš humuso.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Bharatendu Harishchandra** |
| --- |
|  |
| Pašto ženklas su Bharatendu Harishchandra atvaizdu |
| Gimė | 1850 m. rugsėjo 9 d.Varanasis, Britų Indija |
| Mirė | 1885 m. sausio 6 d. (34 metai)Varanasis, Britų Indija |
| Gyven. vieta | Varanasis |
| Tautybė | indas |
| Religija | hinduizmas |
|  |
| Veikla | rašytojas, dramaturgas, žurnalistas, poetas |

**Bharatendu Hariščandra** (hind. भारतेन्दु हरिश्चंद्र, IAST: *Bhāratendu Hariścandra*; g. 1850 m. rugsėjo 9 d. – m. 1885 m. sausio 6 d.) – Indijos rašytojas, dramaturgas, poetas, vertėjas, visuomenės veikėjas, vienas iš šiuolaikinės Indijos literatūros pradininkų ir šiuolaikinės hindi literatūros kūrėjų.

Gimė poeto šeimoje Varanasyje. Dar paauglystėje buvo paveiktas „Bengalijos renesanso" idėjų ir ėmėsi rašymo. Bharatendu Hariščandra į šiuolaikinę hindi kalbą vertė, šiuolaikiniam kontekstui adaptavo klasikinius indiškos literatūros siužetus. Dirbo žurnalistu – buvo laikraščių *Kavi Vachan Sudha*, *Harishchandra Magazine*, *Harishchandra Patrika*, *Bal Vodhini*. Jo kūrybai, žurnalistikai buvo būdinga aštri socialinė kritika, šalies skurdo, korupcijos vaizdavimas. Religijoje iškėlė vaišnavinį bhakti principą ir priešino jį brahmanizmui.

Bibliografija
-------------

Pjesės
* *Vaidik himsā hisā na bhavati* (वैदिक हिंसा हिसा न भवति, 1873 m.)
* *Bhārat durdaśā* (भारत दुर्दशा, 1875 m.)
* *Satya Hariścandra* (सत्य हरिश्चंद्र, 1876 m.)
* *Nīl Devī* (नीलदेवी, 1881 m.)
* *Andher Nagrī* (अंधेर नगरी, 1881 m.)

Taip pat parašė 12 poezijos rinkinių, esė rinkinį, keletą vertimų.
Baltosios jūros įlankos
**Mezenės įlanka** (rus. *Мезенская губа*) – įlanka Baltosios jūros rytinėje dalyje, į pietus nuo Kanino pusiasalio, Archangelsko sritis ir Nencų autonominė apygarda.

Įlanka
------

Ilgis 105 km, žiočių plotis 97 km, gylis 5–25 m, akvatorija 6630 km². Į Mezenės įlanką įteka Mezenė, Kulojus. Mezenės žiotyse – Moržoveco sala. Potvynių vidutinis aukštis 10,3 m, didžiausias aukštis – 12 m. Prie Kulojaus žiočių nuo 1982 m. veikia 11,4 GWh potvynių – atoslūgių hidroelektrinė. Įlanka žiemą kartais užšąla, bet dažniausiai ledą sulaužo potvyniai ir atoslūgiai.

Gyvenvietės
-----------

Prie įlankos išsidėstę:

* Konušino nosis
* Čiža
* Jažma
* Verchniaja Mgla
* Semža
* Ščiokinas (Archangelskas)
* Abramovskis (Archangelskas)
* Voronovskis (Archangelskas)

Kitos įlankos
-------------

* Kandalakšos įlanka
* Onegos įlanka
* Dvinos įlanka

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mezenės įlanka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 7 psl.

Koordinatės: 66°41′00″ š. pl. 43°34′00″ r. ilg.﻿ / ﻿66.68333°š. pl. 43.56667°r. ilg.﻿ / 66.68333; 43.56667
| Mevongo nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
|   |
| **Vieta:** | Tailandas |
| 

Žemėlapis rodantis Mevongo nacionalinis parkas vietą.Mevongo nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 16°02′23″ š. pl. 99°14′04″ r. ilg.﻿ / ﻿16.03972°š. pl. 99.23444°r. ilg.﻿ / 16.03972; 99.23444Koordinatės: 16°02′23″ š. pl. 99°14′04″ r. ilg.﻿ / ﻿16.03972°š. pl. 99.23444°r. ilg.﻿ / 16.03972; 99.23444 |
| **Plotas:** | 894,00 km² |
| **Įkurtas:** | 1987 |

**Mevongo nacionalinis parkas** (taj. อุทยานแห่งชาติแม่วงก์) – nacionalinis parkas šiaurės Tailande, Nakhonsavano provincijoje. Parkas įkurtas 1987 m. rugsėjo 14 d.

Vieta
-----

Parkas užima 894,00 km² plotą ir įsikūręs Thanonthongčajo (Thanon Thong Chai) kalnuose, apima Pangtavajo (Pang Ta Wai) apylinkėse. Thanonthongčajo kalnų aukštis svyruoja nuo 400 – 1 964 m virš jūros lygio, aukščiausias Mokoču kalnas (1 964 m).

Flora ir fauna
--------------

Mevongo nacionaliniame parke vyrauja:

* Mišrus miškas;
* Lapuočių miškas;

Iš retų augalų parke sutinkama: didysis tikmedis (Tectona grandis), puošnioji šorėja (Shorea roxburghii), tamsioji dalbergija (Dalbergia oliveri), irvingija (Irvingia malayana), (Afzelia xylocarpa), kietavaisė ksilija (Xylia xylocarpa), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), (Tarenna hoaensis), kvapioji hopėja (Hopea odorata), ąžuolūnas (Lithocarpus spp.), bukalapis sparnenis (Dipterocarpus obtusifolius), gumbuotasis sparnenis (Dipterocarpus tuberculatus). Parke gyvena: gaūras, Azijinis dramblys, Indokininis tigras, makakos, Indinis zambaras, Himalajinis lokys, juodakaklis kiškis (Lepus nigricollis), dvispalvė ratufa (Ratufa bicolor), palminis musangas, tapyras, laibaliemenės beždžionės, sutinkama daugiau paukščių: (Megaceryle lugubris), (Yuhina humilis), rausvakaklis ragasnapis, (Pomatorhinus ferruginosus), Himalajinis fazanas (Lophura leucomelanos), (Stachyridopsis ruficeps), Treron apicauda, (Pitta oatesi), (Gampsorhynchus rufulus), pilkasis pelikanas (Pelecanus philippensis) ir kt.

Įžymiausios vietos
------------------

* Mokoču kalnas (15°55′28.0″ š. pl. 99°05′58.7″ r. ilg.﻿ / ﻿15.924444°š. pl. 99.099639°r. ilg.﻿ / 15.924444; 99.099639).
* Maekrasa (Mae Kra Sa), Maerevadee (Mae Rewa Dee), Maeki-Mevongo (Mae Ki-Mae Wong) kriokliai
* Kaengfakhoinango-Kaengnambono Kaenghino (Kaeng Pha Khoi Nang-Kaeng Nam Bon Kaeng Hin) kalnų rifas (15°53′03.6″ š. pl. 99°27′40.8″ r. ilg.﻿ / ﻿15.884333°š. pl. 99.461333°r. ilg.﻿ / 15.884333; 99.461333).

Išnašos
-------

1. ↑  Irvingia malayana
2. ↑  Afzelia xylocarpa Archyvuota kopija 2010-05-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Tarenna hoaensis
4. ↑  Megaceryle lugubris
5. ↑  Yuhina humilis
6. ↑  Pomatorhinus ferruginosus
7. ↑  Stachyridopsis ruficeps Archyvuota kopija 2010-04-20 iš Wayback Machine projekto.
8. ↑  Pitta oatesi Archyvuota kopija 2011-10-16 iš Wayback Machine projekto.
9. ↑  Gampsorhynchus rufulus Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Parko svetainė Archyvuota kopija 2015-02-12 iš Wayback Machine projekto.
* Tailando nacionaliniai parkai Archyvuota kopija 2013-05-23 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 56°0′45.0″ š. pl. 25°3′47.9″ r. ilg.﻿ / ﻿56.012500°š. pl. 25.063306°r. ilg.﻿ / 56.012500; 25.063306

Girbučių pilkapis
**Girbučių pilkapis (vad. Kapmilžiu, Takmilžiu)** – nenustatyto amžiaus pilkapis Girbučių kaime (Alizavos sen. Kupiškio r.)

Istorija
--------

Girbučių pilkapis buvo žvalgytas 1969 m. gegužės 23–birželio 13 d. archeologų Adolfo Tautavičiaus ir Vytauto Daugudžio, Biržų, Pasvalio, Kupiškio, Panevėžio rajonų žvalgomosios archeologinės ekspedicijos metu, kurios tikslas buvo surinkti duomenis apie minėtų rajonų piliakalnius, pilkapius ir istorinius-apeiginius akmenis. Pilkapis yra apie 14 m skersmens ir 1,5 m aukščio arimų apardyta kalvelė, kurios dalis nukasta karo metu įsirengiant slėptuves. Minimi 2 akmenų vainikai, kurių akmenys nurinkti.

Paminklo apsauga
----------------

1973 m. įrašytas į Lietuvos kultūros paminklų sąrašą. 1997 m. KVAD (Kultūros vertybių apsaugos departamento) direktoriaus įsakymu įrašytas į Kultūros vertybių registrą (Unikalus kodas 6278[neveikianti nuoroda]). 2005 m. paskelbtas valstybės saugomu.

Lokalizacija
------------

Alizavos sen. Lėvens pakrantėje, Kupiškio marių Š pakrantėje, į Š nuo Girbučių k. 40 m. į vakarus už paskutinės sodybos.

Pasakojimai, padavimai
----------------------

Pasakojama, kad kadaise rasta labai didelių žmonių kaulų.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Bognor Ridžisasangl. *Bognor Regis* |
| --- |
| *Miesto krantinė* |
|  |
| 

Bognor RidžisasBognor Ridžisas

50°46′0″ š. pl. 0°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.76667°š. pl. 0.66667°r. ilg.﻿ / 50.76667; 0.66667﻿ (Bognor Ridžisas)Koordinatės: 50°46′0″ š. pl. 0°40′0″ v. ilg.﻿ / ﻿50.76667°š. pl. 0.66667°r. ilg.﻿ / 50.76667; 0.66667﻿ (Bognor Ridžisas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Anglija Anglija |
| **Grafystė** | Vakarų Saseksas |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 24 064  |
| **Plotas** | 4,4 km² |
| **Tankumas** (2011) | 5 469 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Bognor Ridžisas |

**Bognor Ridžisas** (angl. *Bognor Regis*) – miestas Jungtinėje Karalystėje, pietų Anglijoje, Vakarų Sasekse, Lamanšo sąsiaurio pakrantėje, 39 km į vakarus nuo Braitono, 10 km į pietryčius nuo Čičesterio. Geležinkelio stotis prie Braitono–Sautamptono linijos atšakos. Pajūrio kurortas (smėlio paplūdimiai); gydomos kvėpavimo organų ligos. Vyksta muzikos, žmonių skraidymo sparnais festivaliai.

Istorija
--------

*Bucgan ora* minimas šaltiniuose nuo 680 m. Iki XVIII a. pab. buvo mažas žvejų ir kontrabandininkų kaimas. Valdininkas Richard Hotham čia įsteigė kurortą. 1929 m. Bognore gyveno sergantis karalius Jurgis V. Tuo metu prie pavadinimo pridėtas žodis *Regis* (iš lotynų k. „karališkasis").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Bognor Ridžisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003