recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Richard A. Proctor (piešinys), 1883 m.
**Didžiųjų Grįžulo Ratų spiečius** – labai arti esantis padrikasis spiečius. Jis tiek arti, jog nebeatrodo kaip spiečius, jam priklausančios žvaigždės yra priskirtos skirtingiems žvaigždynams ir žinomos savais vardais. Šiam spiečiui priklauso visos septynios ryškiausios Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždės, bet taip pat ir Sirijus, *Ras Alhagas* (Gyvatnešio α), *Zosma* (Liūto δ), *Menkalinanas* (Vežėjo β) ir apie 100 mažiau ryškių žvaigždžių. Spiečiaus centras nutolęs 75 šviesmečius, bet pats spiečius yra apie 30 šviesmečių ilgio ir 18 šviesmečių pločio. Jis vis dar artėja prie mūsų apie 46 km/s greičiu. Spiečius, šiaip jau, panašus į Hiades ir Mesjė 44.

Mūsų Saulė, nors ir arti, šiam spiečiui nepriklauso. Ji yra tiesiog „sutikta kely" žvaigždė. Saulė nepalyginamai senesnė ir juda visai kita kryptimi.

Į šį spiečių pirmasis atkreipė dėmesį Richard A. Proctor 1869 m.

Dėl spiečiaus amžiaus nesutariama. Seniausios žvaigždės yra apie 700–800 mln. metų amžiaus, bet Sky Catalogue 2000.0 amžius nurodomas kaip 160 mln. m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Frommert, Hartmut; Kronberg, Christine (2007-08-27). „Open Star Clusters". *SEDS*. University of Arizona, Lunar and Planetary Lab. Suarchyvuotas originalas 2008-12-22. Nuoroda tikrinta 2009-01-02.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| **Tomas Glodas** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. lapkričio 13 d.Buižiuose |
| Mirė | 1978 m. gruodžio 8 d. (76 metai)Kaune |
|  |
| Veikla | pedagogas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Tomas Glodas** (1902 m. lapkričio 13 d. Buižiuose – 1978 m. gruodžio 8 d. Kaune) – Lietuvos pedagogas.

Biografija
----------

Baigė Plokščių pradžios mokyklą, 1919 m. baigė Šakių „Žiburio" gimnaziją. 1926 m. baigė Kauno „Saulės" mokytojų seminariją. Neakivaizdžiai studijavo Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto Filologijos skyriuje, taip pat baigė vaidybos studiją, o 1929 m. – vasarinius mokytojų fizinio lavinimo kursus.

1926–1929 m. dirbo mokytoju Kaune, Pasvalyje. 1929–1934 m. buvo Anykščių vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros, geografijos, algebros ir geometrijos mokytojas, 1934–1935 m. dirbo laikinuoju Anykščių vidurinės mokyklos direktoriumi. 1935–1940 m. buvo Anykščių valstybinės progimnazijos direktorius. 1941–1944 m. – Švenčionėlių progimnazijos direktorius, 1944–1951 m. dirbo Ignalinos gimnazijoje.

1951–1954 m. kalintas Macikų lageryje.

1955–1960 m. dirbo Kauno 17-ojoje vidurinėje mokykloje ūkvedžiu. 1960–1963 m. buvo mokytoju. 1976–1978 m. dirbo Respublikiniame Maironio muziejuje eksponatų prižiūrėtoju. 1978 m. tardytas KGB.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Colegiales**| **Plotas** | 2,3 km² |
| **Gyventojų sk.** | 56 998 |
| **Gyventojų tankumas** | 24 087 žm./km² |
| ***Komuna*** | C13 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Kolechjalesas** (isp. *Colegiales*) – kvartalas šiaurinėje Argentinos sostinės Buenos Airių dalyje. 

Kvartalas apribotas *Alvarez Thomas, Forest, Avenida De los Incas, Virrey del Pino, Cabildo, Jorge Newbery, Crámer* ir *Dorrego* gatvėmis. Tai judrus, komercinis kvartalas, kuriame gausu daugiaaukščių pastatų. 

Gorostiagos gatvė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kolechjalesas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
**Džirolamas Bjankonė** (it. *Girolamo Biancone*, apie 1530 m. Tolmedzas – tarp 1589 m. sausio 18 d. ir 1593 m. kovo 31 d.) – friuliškai rašęs friulų poetas.

Biografija
----------

Gimė Tolmedzo valdytojo Andrėjos (Andrea) šeimoje. Didžioji Dž. Bjankonės gyvenimo dalis buvo pažymėta kruvinų Tolmedzo kilmingųjų rietenų, prasidėjusių dar prieš jam gimstant, 1511 m. Tarpusavyje daugiausia kariavo Koloredų (Colloredo) ir Savornjanų (Savorgnano) šeimos, kiti kilmingieji, palaikydami vieną ar kitą pusę, į šias rietenas įsitraudavo. 1568 m. buvo bandoma šiedvi šeimas sutaikyti ir ta proga Dž. Bjankonė parašė sonetą „Sore la paas dai signors Colorez e Savorgnians". Rasti ir išleisti du (1574 ir 1576 m.) Dž. Bjankonės laiškai Marcijui Koloredui (vienam iš pagrindinių nesantaikos veikėjų). 1568 m. sonetas „Sore lu Clarissim misser Francesch Viniir lutignint d’Udin" susijęs su nužudytųjų dėl garbės mirtimis, sonete primygtinai ir nuoširdžiai raginama Friulyje padaryti tvarką.

Dž. Bjankonė vedė Olimpiją, Džordžo Elto di Džemonos dukterį, kurios protėviai kilę iš Zalcburgo. 1570 m. kaip sulaikytasis liudytojas, Dž. Bajankonė dalyvavo Matėjo Bruno di Tolmedzo teisme, šis žmogus buvo teisiamas už reformacijos doktrinų palaikymą ir sklaidą. Ilgą laiką ir Dž. Bjankonė buvo įtariamas kaip reformacijos šalininkas, tačiau visi jo kūriniai, tarp jų ir namažai sonetų, šiuos įtarimus nuneigia.

D. Bjankonė apibūdinamas kaip drovus ir uždaras poetas. Vis dėlto jis susirašinėjo su dauguma XVI a. friulų kultūros veikėjų: Rikardu Luidžiniu, Nikolo Morlupinu, Džirolamu Siniu, Fabiju Kvintilianu Ermakora, Paolu Rigolinu, Džuzepe Dačianu. Vienas žinomiausių Dž. Bjankonės kūrinių – 24–ių oktavų eilės „Krikščioniški įspėjimai" (it. *Avvertimenti cristiani*). Šie įspėjimai – tai ilgas ir mąslus Evangelijų perpasakojimas apie eschatologinius ženklus: karalysčių karus, epidemijas, badą, šalis.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Giorgio Ferigo. „BIANCONE GIROLAMO (1520 - 1589)". DIZIONARIO BIOGRAFICO DEI FRIULANI. Nuoroda tikrinta 2021-10-24.
| **Tomas Jurgis Dobševičiuslenk. *Tomasz Jerzy Dobszewicz*** |
| --- |
| Gimė | 1807 m. gruodžio 20 d.Juodeikėliai I, Tryškių valsčius |
| Mirė | 1881 m. gegužės 11 d. (73 metai)Žitomyras |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, istorikas, pedagogas |
|  |
|  **Vikiteka** | Tomas Jurgis Dobševičius |

**Tomas Jurgis Dobševičius** (lenk. *Tomasz Jerzy Dobszewicz*, slapyvardis *D. Ejtwid*, 1807 m. gruodžio 20 d. Juodeikėliai I, Tryškių valsčius – 1881 m. gegužės 11 d. Žitomyras) – Lietuvos kunigas, istorikas, pedagogas.

Biografija
----------

1819–1825 m. mokėsi Raseinių pijorų mokykloje, 1825–1826 m. – Žemaičių kunigų seminarijoje Varniuose, 1826–1831 m. Vilniaus kunigų seminarijoje; įšventintas kunigu.

Nuo 1831 m. Varnių katedros vikaras, nuo 1834 m. vyskupo J. A. Giedraičio kapelionas, 1835–1842 m. Žemaičių kunigų seminarijos profesorius. 1842–1866 m. vadovavo Kijevo universiteto Katalikų teologijos katedrai bei dėstė dogminę ir moralinę teologijas, Bažnyčios istoriją, kanonų teisę. Katedrą panaikinus nuo 1874 m. Lucko-Žitomyro vyskupijos administratorius, nuo 1877 m. oficiolas, nuo 1880 m. arkidiakonas. Parašė 1848 m. M. Valančiaus knygos „Žemaičių vyskupystė" recenziją, 1857 m. Žemaičių kunigų seminarijos rektoriaus M. Kaminskio biografiją.

Bibliografija
-------------

* Istorinės žinios apie Kijevo Romos katalikų vyskupiją nuo jos įsteigimo iki 1839 m. (*Wiadomość historyczna o biskupstwie kijowskim rzymskokatolickim od założenia jego aż domku 1839...*), 1883 m.
* Pergyventų laikų atsiminimai (*Wspomnienia z czasow, ktore przeżylem*), 1883 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  J. T. *Tomas Jurgis Dobševičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 43 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Manoma, kad šis straipsnis skiria per mažai dėmesio vieniems geografiniams regionams ir per daug – kitiems.**Jei galite, subalansuotai perrašykite straipsnį, neskirdami jokiam regionui perdėto dėmesio. Taip pat galite padėti susitarti dėl sprendimo diskusijų puslapyje. |

**Kolektyvinės derybos** - kolektyvinių darbo santykių subjektų ir jų atstovų interesų derinimo, ginčų sprendimo rūšis.

Lietuva
-------

Lietuvoje kolektyvines derybas reglamentuoja LR darbo kodeksas (LR DK 48 str.).
Kolektyvinių darbo santykių subjektai ir jų atstovai savo interesus derina ir ginčus sprendžia derybų būdu. Pageidaujanti derėtis šalis privalo prisistatyti kitai derybų šaliai. Prisistatymas turi būti pateiktas raštu. Jame nurodoma, dėl ko šaukiamos derybos. Derybų siekianti šalis turi pateikti aiškiai suformuluotus reikalavimus arba pasiūlymus.

Šalys susitaria dėl derybų pradžios ir tvarkos. Jei šalys nesusitarė dėl derybų pradžios, derybos turi būti sušaukiamos per dvi savaites po to, kai antroji šalis gavo prisistatymą deryboms.

Kolektyvinės derybos turi būti vedamos sąžiningai ir nevilkinamos.

Kolektyvinės sutarties šalys ir jų atstovai turi teisę pareikalauti iš kitos šalies pateikti informaciją visais su derybomis susijusiais klausimais. Informacija turi būti pateikiama ne vėliau kaip per vieną mėnesį nuo pareikalavimo dienos, jei šalys ar jų atstovai nesusitarė kitaip.

Šalis, kuri privalo pateikti informaciją, turi teisę reikalauti, kad kita šalis neskelbtų pateiktos informacijos kitais tikslais. Kita šalis, atskleidusi neskelbtiną informaciją, atsako įstatymų nustatyta tvarka.

Šalys konsultuojasi dėl gautos informacijos, įteiktų reikalavimų patenkinimo ir jų vykdymo tvarkos, derybų eigos ir kitais klausimais.

Jei šalys nėra nusprendusios kitaip, derybos laikomos baigtomis, kai pasirašoma kolektyvinė sutartis, surašomas nesutarimų protokolas arba kai viena iš šalių perduoda kitai šaliai raštu pranešimą apie tai, kad pasitraukia iš derybų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR darbo kodeksas (2009-12-21 redakcija)
| **Domininkas Siemaško** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1878 m. rugpjūčio 4 d.Rusija Vilnius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1932 m. lapkričio 27 d. (54 metai)Lietuva Kaunas |
|  |
| Veikla | Lietuvos baltarusių politinis bei visuomenės veikėjas |

**Domininkas Siemaško** (1878 m. rugpjūčio 4 d. Vilnius – 1932 m. lapkričio 27 d. Kaunas) – Lietuvos baltarusių politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš nusigyvenusių Raseinių bajorų, tėvas Vilniuje dirbo sodininku. Mokėsi realinėje mokykloje, nuo 1895 m. dirbo braižytoju fabrike Kamenskoje. Dalyvavo „Kovos už darbininkų klasės išlaisvinimą sąjungos" veikloje, dėl to teko bėgti į Austriją. Lvove dalyvavo darbininkų organizacijos „Borba" veikloje, buvo suimtas ir ištremtas iš Austrijos. Išvažiavęs į Šveicariją studijavo Vintertūro technikume, dalyvavo lenkų studentų socialistų organizacijos, vėliau Paryžiaus draugijos „Želmuo" veikloje, Ženevoje įsteigė lietuvių studentų draugiją. 1902 m. Londone leido brošiūras baltarusių kalba. Prasidėjus 1905–1907 m. Rusijos revoliucijai grįžo į Kamenskoję, kovėsi barikadose.

Vėliau Vilniuje įsteigė kalnų pramonės biurą. Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui Šnipiškėse įsteigė ugniagesių komandą ir, rusams traukiantis iš Vilniaus, su 600 žmonių saugojo miestą nuo gaisrų ir plėšimų. 1915 m. tapo visų Vilniaus ugniagesių viršininku.

1918 m. vienas Vilniaus baltarusių tarybos steigėjų, baltarusių Adomo Mickevičiaus universiteto steigimo iniciatorius. 1918 m. kovo 25 d. dalyvavo Baltarusijos Liaudies Respublikos tarybai skelbiant Baltarusijos Liaudies Respublikos nepriklausomybę. Jo iniciatyva Vilniaus baltarusių taryba įsijungė į Lietuvos Tarybą. Baltarusių tarybos įgaliotas Lietuvos delegacijos sudėtyje atstovavo baltarusių reikalus Paryžiaus taikos konferencijoje.

1920 m. lapkričio 19 d. – 1922 m. sausio 18 d. VI Kazio Griniaus ministrų kabinete – gudų reikalų ministras be portfelio. Dalyvavo Lietuvos ir Tarybų Rusijos derybose dėl taikos sutarties, gindamas Vilniaus ir Gardino gubernijų baltarusių interesus. Redagavo Gudų reikalų ministerijos leistą laikraštį „Pogonia". Nuo 1922 m. dirbo Lietuvos ugniagesių tarnyboje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos albumas. Janina Markevičaitė, Liudas Gira, Adomas Kliučinskis – Kaunas / Otto Elsner, Berlin, 1921 m. p. 383.
**Džirolamas Misijas** (it. *Girolamo Missio*, 1580–1590 m. Udinė, Friulis – 1660 m. vasario 26 d.) – friulų dvasininkas, instrumentalistas, kompozitorius, poetas.

Biografija
----------

Gimė XVI a. devintajame dešimtmetyje teisininko Džovanio ir Andželikos šeimoje, buvo antrasis sūnus. Studijavo humanitarinius mokslus ir muziką, tapo virtuozu grodamas vargonais, spinetu, gitara, arfa, psalteriumu, taip pat lankė šokių, fechtavimosi pamokas ir t. t. Įgijo patirties miesto instrumentinėje trupėje, o nuo 1607 m. keletą metų dirbo Udinės bažnyčios vargonininku ir Inočenco Bernardžio koadjutoriumi (padedančiuoju dvasininku), dar jaunystėje išrinktas į Akvilėjos bažnyčios metropolijos dvarą, 1612–1615 m. Dž. Misijas ten ėjo vargonininko pareigas, vėliau grįžo dirbti vargonininku į gimtojo miesto katedrą. Dž. Misijas buvo dar trijų brolijų vargonininkas. Dėstė muziką seminarijoje, pasaulietinėje mokykloje ir privačiai. Jo muzikinės kūrybos žinoma nedaug: mišios, keletas psalmių, intarpų ir instrumentinių kūrinių.

Kaip poetas, priklausė vadinamajai Udinės brigadai (it. *Brigata udinese*) – friuliškai rašiusių poetų sambūriui, kurio žaismingos kompozicijos buvo surinktos į 224 tekstus apimančias kolekcijas, 26 tekstus iš jų parašė Dž. Misijas. Udinės brigadoje Dž. Misijo slapyvardis buvo *Lambin*. Be to, 1606 m. jis buvo vienas iš 18–os Udinės bevalių akademijos (it. *Accademia udinese degli Sventati*) steigėjų – tai išsilavinusių žmonių susivienijimas, skirtas literatūros, muzikos ir ginklų pratyboms bei varžyboms. Džirolamas Misijas mirė 1660 m. iš senatvės.

Išnašos
-------

1. 1 2  Franco Colussi. „MISSIO GIROLAMO (1580 - 1660)". DIZIONARIO BIOGRAFICO DEI FRIULANI. Nuoroda tikrinta 2021-10-24.
|  |
| --- |
| Dominic Howard |
|  |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Dominic James Howard |
| Gimė | 1977 m. gruodžio 7 d. (45 metai) |
| Kilmė | Stokportas, Anglija |
| Žanrai | Alternatyvusis rokas  Progresyvusis rokas |
| Aktyvumo metai | 1992–dabartis |
| Svetainė |  |

**Dominic James Howard** (taip pat žinomas kaip Dom Howard; g. 1977 m. gruodžio 7 d. Stokporte Anglijoje) – anglų roko grupės „Muse" būgnininkas.

Biografija
----------

Domas gimė Stokporte, Anglijoje, 1977 m. gruodžio 7 d. Kai jam buvo aštuoneri metai, jis su šeima persikėlė į Tinmutą, mažą miestelį Devone. Jam esant dvylikos džiazo grupei atvykus į jo mokyklą, jis užsinorėjo groti būgnais – taip prasidėjo jo, kaip muzikanto karjera.

Pirmoji Howardo grupė vadinosi „Carnal Mayhem", kurioje jis grojo dar mokykloje. Netrukus jis susidraugavo su Matthew Bellamy, kuris tuo metu dar neturėjo stabilios grupės. Po kurio laiko, Matthew įstojo į Howardo grupę. Po dvejų metų Bellamy pasiūlė Domui kurti jų pačių dainas. Chrisas Wolstenholme’as, kuris tuo metu grojo būgnais „Fixed Penalty" grupėje, prisijungė prie jų, grodamas bosine gitara.

Pirmaisiais 1994 metų mėnesiais gimė grupė „Gothic Plague", vėliau persivadinusi į „Rocket Baby Dolls", o dar vėliau – į „Muse". Nuo tada reikalai pradėjo rimtėti. Howardas šiuo metu yra vyriausias grupės narys.
**Tomas Berkmanas** (g. 1976 m. Kaune) – teisės filosofas, teisėtyrininkas, VDU profesorius.

Išsilavinimas, veikla
---------------------

1994 m. Tomas Berkmanas baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą, įstojo į VDU Humanitarinių mokslų fakultetą, pradėjo studijuoti ir baigė filosofijos bakalauro (1998 m.), nuo 1998 iki 2001 m. – VDU TI teisės magistro studijas, nuo 2001 iki 2005 m. – VDU HMF filosofijos doktorantūrą, apgynė humanitarinių mokslų srities (filosofijos krypties) daktaro disertaciją „Teismo sprendimo legalumas ir kalbos ribos (postmodernistinis požiūris)" (2005 m. gruodžio 13 d.), humanitarinių mokslų srities filosofijos krypties daktaras. Nuo 2006 m. docentas.

Nuo 2006 m. VDU Teisės instituto (dabar – VDU Teisės fakultetas) lektorius. Taip pat VDU Politologijos, Regionistikos katedrų dėstytojas, VDU ir Florida Coastal School of Law (JAV) bendrai leidžiamo tarptautinio mokslinio žurnalo *International Journal of Baltic Law* vyriausiasis redaktorius (nuo 2007 m.), VDU Teisės fakulteto Privatinės teisės katedros vedėjas (2008-2011 m.). Nuo 2011 m. VDU Teisės fakulteto prodekanas.

VDU dėsto kursus kaip Teisės teorija, Teisės diskursas, Viešoji teisė, Aktualioji politinė ir socialinė filosofija. Mokslinių interesų kryptys – Teisės filosofija, Šiuolaikinė politinė filosofija.

Darbai
------

* Berkmanas T. Ar lingvistinis neapibrėžtumas užkerta kelią teisės viešpatavimo (*rule of law*) įsigalėjimui? // International Journal of Baltic Law (Jacksonville, USA). No. 1, Vol. 1 (2002). P. 26-56.
* Berkmanas T. Teismo aktyvumo kuriant ir aiškinant teisę plėtros tendencija, motyvai ir problemos // Teisės problemos. Nr. 2 (44) (2004). P. 30-47.

Pranešimai
----------

* „Giorgio Agambeno išimtinės padėties teorija: apie grynąją teisę ir jos grynąjį užribį". Mokslinė konferencija: „Ribų problema šiuolaikinėje filosofijoje". Rengėjas – Kultūros, filosofijos ir meno fakultetas. Vilnius, 2005.
* „Teisės samprata G. Agambeno išimtinės padėties teorijoje: tarp aporiškumo ir grynumo". Mokslinė konferencija „Teisinis diskursas: filosofiniai, loginiai ir lingvistiniai aspektai". MRU. Vilnius, 2005.

Šaltiniai
---------

* VDU tinklalapio informacija[neveikianti nuoroda] CV (PDF)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Dolomedes** |
| --- |
| Plūdvoris (Dolomedes) su jaunikliaisPlūdvoris (*Dolomedes*) su jaunikliais |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Voragyviai  *( Arachnida)* |
| Būrys: | Vorai  *( Araneae)* |
| Šeima: | Guolininkai  *( Pisauridae)* |
| Gentis: | Plūdvoriai  *( Dolomedes)* |

 |

**Plūdvoriai** (*Dolomedes*) – guolininkų (*Pisauridae*) šeimos vorų gentis.

Vorai 1,1–2 cm dydžio. Viršutinė kūno pusė vienspalvė, sodriai raudonai ruda, su gražiu šilkiniu blizgesiu ir su keletu mažų baltų taškelių. Galvakrūtinė ir pilvelis su plačiu baltu iki gelsvumo krašteliu. Kojos ilgos, su tankiais plaukeliais.

Vikriai bėgioja vandens paviršiumi. Esant pavojui paneria. Gaudo į vandenį įkritusius nariuotakojus, vandeninius vabzdžius. Iščiulpia ant kranto. Suaugę abiejų lyčių atstovai pasirodo gegužės pabaigoje. Kartais patelės užpuola ir suėda patinėlius. 

Kiaušinėlius deda du kartus. Kiaušinėlių kokonas yra rudos spalvos, patelė jį nešiojasi cheliceromis iki jauniklių išsiritimo. Kiaušinėlių skaičius kokone labai didelis – apie 350; vystosi apie mėnesį. Prieš išsiritant jaunikliams, patelė pakabina stipriai padidėjusį kokoną prie augalų ir aprezga jį retu kupolo pavidalo voratinkliu. Išsiritę jaunikliai pirmąją savaitę laikosi kartu, sudarydami purų kamuolį. Paaugę voriukai išplinta voratinkliais, kurie sujungti su kokono apvalkalu. Išgąsdinti jaunikliai vėl susirenka į kamuolėlį; patelė laikosi šalia. Tuščiame kokone neretai apsigyvena kitas voras – *Sitticus floricola*, o *Clubiona phragmitis* minta jaunikliais. 

Lytiškai subręsta antraisiais metais. Pavasarį dar galima aptikti dvi amžiaus grupes: lytiškai subrendusius vorus ir praeitą vasarą ar rudenį išsiritusius jauniklius. Dalis jauniklių rudenį išplinta voratinkliais, patenka ant augalų, įvairių medžių ir krūmų ir ten praleidžia pirmuosius savo gyvenimo metus.

Gyvena prie nendrėmis apaugusių vandens telkinių, taip pat pelkėtose pievose ir miškuose, kur auga ratainytės, švendrai, viksvos ir vikšriai. Mėgsta šviesesnes ir išretėjusias vietas, kur daug beržynų ir alksnynų, griovių ir balų, ilgai stovintis vanduo.

Lietuvoje žinomos dvi šios genties rūšys:

* Juostuotasis plūdvoris (*Dolomedes fimbriatus*)
* Didysis plūdvoris (*Dolomedes plantarius*). Įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
**Kepler-616 c** (dar žymima **KOI-593 c**, **KOI-593.02**, **KIC 9958962 c**, **Gaia DR2 2080484842545877120 c**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-616, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 2833,1 šviesmečio (868,6 parseko).

Kepler-616 c yra Neptūno tipo dujinė milžinė; jos masė siekia 11,5 Žemės masės, o spindulys – 0,304 Jupiterio spindulio (apie 3,4075 Žemės spindulio). Apie Kepler-616 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~90,41 paros.

Kepler-616 c atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Be Kepler-616 c, šioje sistemoje dar aptikta Kepler-616 b planeta (taip pat dujinė milžinė).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-616 c". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-29.
2. 1 2 3  „Kepler-616 c". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-28.
3. ↑  „Kepler-616". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-09-29.
4. 1 2  „Kepler-616 c". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-29.
5. 1 2  „Kepler-616 c". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-29.
6. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

„Velnio Danties" uola Montosurso masyve
**Montosursas** (*Mont-Aux-Sources*) – kalnagūbris Afrikoje, aukščiausia Drakeno kalnų dalis. Šis *Amfiteatru* vadinamas aukštas pusratis – skardinga Montosurso, pelkėto ir migloto plokščiakalnio su išsišovusia 3200 m viršukalne, riba.

Montosurse trykšta skaidrūs kaip krištolas šaltiniai. Čia prasideda Tugelos ir Oranžinė upės. Šaltiniai ir paskatino du prancūzų misionierius pavadinti kalną *Montaux-Sources* – šaltinių kalnu. Sotų tauta jį praminė *Phofung* – kalnų vieta. Misionieriai, tyrinėję plynaukštę 1836 m. pastebėjo, kad čia prasideda pagrindinės upės, vienos jų teka į Atlantą, kitos – į Indijos vandenyną.

Ties plynaukštės riba stūkso dvi didžiulės uolienų atodangos. Ilties formos *Sargybinis* žymi 4 km ilgio *Amfiteatro* sienos galą. Kitame gale virš smaragdinių slėnių dunkso tamsus ir tylus *Rytų Kontraforsas*, įspūdingas uolų pjedestalas.

Kalnų virtinė susidarė po vulkanų išsiveržimų prieš 150 milijonų metų. Skysta lava, išsiveržusi pro Žemės plutos plyšius, vėso, ją dengė kiti lavos sluoksniai. Pasibaigus išsiveržimams, didelę Pietų Afrikos dalį užklojo sukietėjusi lava, vietomis iki 1500 m storio. Nuo tada vanduo ir vėjas išgraužė slėnius ir tarpeklius, bokštus ir atramas, išsiskiriančius dangaus fone.
| Montes Klarosas*Montes Claros* |
| --- |
|              |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Montes KlarosasMontes Klarosas

16°44′0″ p. pl. 43°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.73333°š. pl. 43.85000°r. ilg.﻿ / 16.73333; 43.85000﻿ (Montes Klarosas)Koordinatės: 16°44′0″ p. pl. 43°51′0″ v. ilg.﻿ / ﻿16.73333°š. pl. 43.85000°r. ilg.﻿ / 16.73333; 43.85000﻿ (Montes Klarosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Pietryčių regionas |
| **Valstija** | Minas Žeraisas Minas Žeraisas |
|  |
| **Gyventojų** (2017) | 402 027  |
| **Altitudė** | 678 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Montes Klarosas |

**Montes Klarosas** (port. *Montes Claros*) – miestas rytinėje Brazilijoje, Minas Žeraise, 422 km į šiaurę nuo Belo Horizontės, Brazilijos plokščiakalnyje. Yra oro uostas, praeina Salvadoro–Rio de Žaneiro geležinkelis. Tekstilės, maisto (kondensuoto pieno), farmacijos (insulino), statybinių medžiagų (cemento) pramonė. Miesto apylinkėse vystoma žemdirbystė (pupelės, ryžiai, cukranendrės, javai, medvilnė), veisiami galvijai. Montes Klarose veikia 1962 m. įkurtas universitetas, folkloro muziejus. Vyksta tarptautinis folkloro festivalis.

Istorija
--------

Europiečiai dabartinio miesto žemėse ėmė kurtis 1707 m. Miesteliu tapo 1831 m. (tada vadintas *Vila de Montes Claros de Formigas*). Nuo 1857 m. Montes Klarosas tapo atskira savivaldybe. 1882 ir 1889 m. miestą nusiaubė gaisrai. XX a. 8-ajame dešimtmetyje imta sparčiai plėtoti pramonė, suplūdo daug naujakurių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Montes Klarosas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
**Kepler-561 b** (dar žymima **KOI-464 b**, **KOI-464.01**, **KIC 8890783 b**, **Gaia DR2 2126454633427425664 b**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-561, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 2026,2 šviesmečio (621,2 parseko).

Kepler-561 b yra dujinė milžinė; jos masė siekia 0,2347 Jupiterio masės (38,7 karto masyvesnė už Žemę), o spindulys – 0,621 Jupiterio spindulio. Apie Kepler-561 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~58,36 paros.

Kepler-561 b atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Be Kepler-561 b, šioje sistemoje dar aptikta Kepler-561 c planeta (taip pat dujinė milžinė).

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kepler-561 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-27.
2. 1 2 3 4  „Kepler-561 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-27.
3. ↑  „Kepler-561". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-09-27.
4. 1 2  „Kepler-561 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-27.
5. 1 2  „Kepler-561 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-27.
6. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
Fremonto kultūros figūrėlės
Moki Huts uolos
**Fremonto kultūra** – archeologinė kultūra, pavadinta pagal Fremonto upės (Jutos valstija), kurios pakrantėse XX a. trečiojo dešimtmečio pabaigoje N. Morsas surado ir tyrinėjo senovės gyvenvietes, pavadinimą.

Arealas
-------

Fremonto kultūra 400–1300 m. buvo paplitusi JAV vakarinėje dalyje – dab. Jutos ir gretimose valstijose: Nevados rytinėje, Kolorado vakarinėje ir Aidaho pietinėje dalyse. Manoma, kad Fremonto kultūra susiklostė veikiama į pietus gyvenusių anasazių genčių kultūros.

Kultūra
-------

Fremonto kultūros gyvenvietėse – medžiotojų stovyklose ir mažuose kaimuose, kurtose atvirose vietose ir uolų įlinkiuose, gyveno nuo kelių iki keliolikos šeimų. Ankstyvuoju laikotarpiu atviro tipo gyvenvietėse statyta pusiau žeminės ir žeminės, uolinėse – antžeminiai nedegtų plytų ir plūktiniai pastatai, vėlyvuoju laikotarpiu plito ręstiniai, plūktiniai ir akmeniniai kelių patalpų gyvenamos ir ūkinės paskirties statiniai. Žmonės vertėsi daržininkyste (auginti kukurūzai, pupos, moliūgai), medžiokle, žvejyba, rinko maistą. Naudojo daug akmeninių iš abiejų pusių retušuotų su įdubomis šonuose antgalių, peilių, gremžtukų, grąžtų, trinamųjų girnų, pilku lygiu gludintu ar gofruotu paviršiumi keramiką; dalis jos puošta įspaustais, įrėžtais, tapytais ornamentais. Būdingos molinės antropomorfinės skulptūrėlės. Gyvenvietėse rasta pintų krepšių, jukos pluošto sandalų, mokasinų liekanų. Fremonto kultūrai būdingi uolų piešiniai ir raižiniai su detaliais antropomorfiniais, zoomorfiniais atvaizdais ir geometriniais simboliais. Apie 1300 m. Fremonto kultūra buvo asimiliuota iš vakarų atsikėlusių šošonų kalba kalbančių žmonių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Egidijus Šatavičius. *Fremonto kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 248 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kepurėlė** – grybo vaisiakūnio dalis. Jos paviršių dengia luobelė (kutikulė), kuri kai kurių rūšių yra daugiasluoksnė, sudaryta iš labai susipynusių hifų.

Hifai yra spalvoti, įvairaus diametro ir formos. Juose esančios spalvotos medžiagos (pigmentai) nudažo kepurėlę spalvotai, todėl tokia didelė spalvų įvairovė. Tačiau vyrauja geltonos, geltonai rudos, oranžinės, rusvai rudos spalvos grybai. Pigmentai tirpsta vandenyje, todėl lietus kartais jas išplauna ir kepurėlė atrodo išbluksi. Luobelė gali būti įvairaus storio, prilipusi, atskiriama arba pusiau atskiriama, trapi, elastinga, drebučių pavidalo. Kepurėlės viršutinis sluoksnis būna įvairus: lygus, plaušuotas, žvynuotas, taškuotas, raukšlėtas. Kartais paviršius būna gleivėtas.

Grybų kepurėlė būna įvairios formos: pusiau apvali, varpeliška, vėduokliška, paplokščia, kiaušiniška, iškili, kūgiška, įdubusi ir kt. Kepurėlių spalva, forma ir ornamentika labai svarbi grybų diagnostikai. Todėl renkant grybus būtina į tai atkreipti dėmėsį, bet to, grybui augant, kepurėlės paviršiaus tekstūra kinta.

**Grybų kepurėlės:**

* ApvaliApvali
* IškiliIškili
* Pusiau apvaliPusiau apvali
* VarpeliškaVarpeliška
* VėduokliškaVėduokliška
* IšgaubtaIšgaubta
* ĮdubusiĮdubusi
* PaplokščiaPaplokščia
Koordinatės: 55°44′16.43″ š. pl. 25°8′25.76″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7378972°š. pl. 25.1404889°r. ilg.﻿ / 55.7378972; 25.1404889


|  Šimonių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Kupiškio |
| **Savivaldybė** | Kupiškio rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šimonys |
| **Adresas** | Kupiškio g. 1 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1920 m. |

**Šimonių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šimonių miestelyje, 2,5 km į pietus nuo kelio  **118**  Kupiškis–Utena . Katalikiškos piligrimystės vieta Panevėžio vyskupijoje.

Istorija
--------

1669 m. nurodyta Šimonių koplyčia. 1671 m. rugpjūčio 15 d. vyskupas Mikalojus Steponas Pacas konsekravo pastatytą bažnyčią, dovanojo Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų paveikslą, arnotą, sidabrinę taurę. Nuo to laiko Šimonis ėmė lankyti maldininkai (užregistruota ypatingų pagijimų). 1700 m. pradėtos rašyti metrikų knygos.

1744 m. Šimonys buvo Kupiškio parapijos filija. Kunigo K. Sveitkauskio rūpesčiu 1775–1779 m. senosios vietoje pastatyta nauja aštuoniakampė bažnyčia. Bažnyčioje įrengti 3 altoriai. Klebonas Vladislovas Bareika (Šimonyse klebonavo 30 metų) 1800 m. padidino bažnyčią, pastatė varpinę (įkelti 4 varpai). XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 1802 m. Šimonyse kunigavo poetas Antanas Strazdas. Apkaltintas sukilėlių palaikymu, 1864 m. suimtas filialistas Silvestras Kuprevičius. Kunigas Antanas Pauliukas 1910 m. įsteigė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrių. Pirmojo pasaulinio karo metu, 1915 m. bažnyčia ir klebonija sudegė, varpinė išsprogdinta, 2 varpai išvežti į Rusiją, kiti 2 išsilydė.

1915–1920 m. pamaldos laikytos mokyklos salėje. Klebono J. Norvilos rūpesčiu 1920 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1921 m. įrengti iš Troškūnų atvežti vargonai. 1928–1932 m. klebono Jurgio Martinaičio iniciatyva išdažytas bažnyčios vidus, įrengti 3 altoriai. Įsigyti 2 varpai pakabinti laikinoje stoginėje, vėliau pastatyta varpinė. Įrengtos gipsinės Kryžiaus kelio stotys. Klebonas J. Martinaitis pastatė parapijos salę, Dievo Motinos statulą šventoriuje, nupirko 10 dūdų orkestrui, 1939 m. savo lėšomis pastatė altariją (čia jis 1946 m. mirė). 1944 m. apdaužytas bažnyčios stogas, išmušti langai. Vėliau suremontuota.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su bokšteliu ir trisiene apside. Vidus 3 navų, turi 3 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Išnašos
-------

1. ↑  Šimonys // piligrimai.lt

Nuorodos
--------

* Parapijos puslapis Archyvuota kopija 2009-08-04 iš Wayback Machine projekto.
* Šimonių Švč. M. Marijos Ėmimo į dangų bažnyčios panoraminių fotografijų katalogas
| **Justinas Bružas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1915 m.Žemytė |
| Mirė | 1955 m. (~40 metų)Margininkai |
| Tautybė | lietuvis |
| Motina | Anastazija Bružienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Adolfina Bružienė |
| Vaikai | Zita, Augustinas, Justinas |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |
| Pareigos | Kardo rinktinės Skirmanto kuopos Lenkimų būrio partizanas |

**Justinas Bružas** (~1915 m. Žemytės k. Skuodo vls. Telšių aps. Kauno gub. – 1955 m. Margininkų k. Lenkimų apyl. Skuodo r.) – Lietuvos partizanas, Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto kuopos Lenkimų būrio partizanas.

Žemytės paminklas partizanams Lenkimų apylinkių partizanams
Juodeikių pieno separavimo punkto vedėjas. 1947 m. suimtas stribų, pakeliui į Lenkimus pabėgo, tapo Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Skirmanto (Skuodo) kuopos Lenkimų būrio partizanu. 

Būrį sunaikinus, slapstėsi Margininkuose. Apsuptas 1955 m. vasarą Antano Petrausko sodyboje, ant tvartų įrengtoje slėptuvėje. Nukautas bandant prasiveržti pro apsupties žiedą. 

Atminimas įamžintas Žemytėje 2000 m. pastatytame paminkle.

Šeima – žmona Adolfina, dukra Zita, sūnūs Justinas ir Vincas, taip pat senutė motina Anastazija, 1948 m. sausio 3 d. ištremta į Tomską. Motina mirė tremtyje. Žmona su vaikais 1959 m. grįžo į Lietuvą.

Sodybos pastatai nugriauti, o mediena panaudota Lenkimų stribokijos šildymui.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos gyventojų genocidas, 1948. – Vilnius, 2007. – T. 3 (A–M). – P. 196

* Lietuvos gyventojų genocidas, 1944–1947. – Vilnius, 1998. – T. 2 (A–J). – P. 253
* Leonas Rimeikis. Klajūnas. – Mažeikiai, 2013. – P. 98, 158–159
* Leonas Rimeikis. Gimtoji parapija Lenkimai. – Klaipėda, 2005. – P. 41
| **Justinas Mikuckas** |
| --- |
| Gimė | 1912 m. sausio 30 d.Lekėčiai |
| Mirė | 1978 m. birželio 1 d. (66 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | statybos inžinieriusstatybos istorikas |
| Organizacijos | Kauno politechnikos institutas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Išsilavinimas | technikos mokslų kandidatas |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Justinas Mikuckas** (1912 m. sausio 30 d. Lekėčiai – 1978 m. birželio 1 d. Kaunas) – Lietuvos statybos inžinierius, technikos mokslų kandidatas, statybos istorikas.

Biografija
----------

1944 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1948 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas, nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas) dėstytojas, 1945–1965 m. Pastatų konstrukcijų katedros vedėjas; nuo 1950 m. docentas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų svarbiausios sritys: vietinių statybinių medžiagų (daugiausia, molis) tyrimai Lietuvoje, statybos būdų ir statybos technikos istorija.

Bibliografija
-------------

* Statybos pagrindai, vadovėlis, 1957 m.
* Pastatų konstrukcijos, vadovėlis, su kitais, d. 1 1962 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Justinas Mikuckas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 119 psl.
| **Phallus hadriani**Apsauga: 1(E) – Prie išnykimo ribos |
| --- |
| Hadriano poniabudė (PPhallus hadriani)Hadriano poniabudė (*Phallus hadriani*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Poniabudiečiai  *( Phallales)* |
| Šeima: | Poniabudiniai  *( Phallaceae)* |
| Gentis: | Poniabudė  *( Phallus)* |
| Rūšis: | Hadriano poniabudė  *( Phallus hadriani)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Phallus hadriani***Étienne Pierre Ventenat |

**Hadriano poniabudė** (*Phallus hadriani*) – poniabudžių (*Phallus*) genties grybas, paplitęs Europoje (daugiau pietinėje dalyje), Šiaurės Amerikoje, Azijoje.

Grybo vardo dalis *Hadriano* priskiriama olandų botanikui Hadrianus Junius (1512–1575), parašiusiam pamfletą apie šiuos grybus (*„Phalli, ex fungorum genere, in Hollandiae"*).

Biologija
---------

Jauno grybo (kiaušinio stadija) skerspjūvis
Vaisiakūniai vienmečiai, išauga vasarą ir rudenį. Vystosi kopose, sausame smėlyje, tarp žolių, atvirose vietose. Nuo plačiai paplitusios paprastosios poniabudės skiriasi augaviete, nes pastaroji auga lapuočių ir mišriuose miškuose, taip pat skiriasi rausvos spalvos kiaušinio stadijos jaunu vaisiakūniu.

Hadriano poniabudės jauni vaisiakūniai rutuliški arba kiaušiniški, 3–5 cm aukščio, 1,5–3 cm skersmens. Pradžioje būna balsvi, rožiniai arba rausvi violetiniai, auga po žeme, su baltomis grybienos gijomis. Vėliau išorinis apvalkalėlis plyšta skiautėmis arba dantytai, atsiranda cilindro formos išauga. Viršutinė jos dalis kūgiška, varpelio formos, tamsiai žalia, gleivėta, salsvo kvapo. Ant raukšlėtos kepurėlės viršaus išskiriamos gleivėtos sporos, savo specifiniu kvapu pritraukiančios vabzdžius, kurie jas išplatina. Suaugę individai siekia 8–20 cm.  Kotas akytas, tuščiaviduris, baltas. Pasižymi nemaloniu kvapu.

Jaunos poniabudės gali būti valgomos.

Populiacija Lietuvoje
---------------------

Viena iš dviejų Lietuvoje augančių rūšių. Antra yra paprastoji poniabudė. 1992 m. Hadriano poniabudė įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą. Žinoma 1 radavietė prie Palangos, kopose.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Lietuvos Respublikos saugomų gyvūnų, augalų ir grybų rūšių sąrašas
5. ↑  Lietuvos raudonoji knyga. Red Data Book of Lithuania, Vilnius, Lututė, 2007, 696 p. ISBN 978-9955-692-71-3



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Hadriano poniabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Montseradas*Montserrado* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Liberijos vėliava Liberija |
| **Administracinis centras** | Bensonvilis |
| **Rajonų** | 4 |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 1 144 806 |
| **Plotas** | 1 909 km² |
| **Tankumas** (2008) | 600 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | LR-MO |

**Montserado apskritis** (angl. *Montserrado County*) – Liberijos apskritis, esanti šalies pietvakarinėje pusėje, Atlanto vandenyno pakrantėje. Administracinis centras – Bensonvilis, tačiau į apskritį patenka ir didžiausias šalies miestas – sostinė Monrovija.

Geografija
----------

Paviršiui būdingos aliuvinės, upių žemupių suklostytos lygumos. Svarbiausios upės – Sent Polas, Mesuradas, Du. Pakrantėje išsikiša svarbus Mesurado kyšulys.

Apskrities tautinė ir religinė sudėtis marga. Vyrauja kpelai ir basai, taip pat lormai, kru ir kt.

Didesnės gyvenvietės: Monrovija, Bensonvilis, Mount Barklėjus, Peinsvilis.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Apskritis padalinta į 4 rajonus:

* Kereisburgo rajonas
* Todi rajonas
* Didžiosios Monrovijos rajonas
* Sent Pol Riverio rajonas

|  |  |
| --- | --- |
|  **Liberijos apskritys** |  |
| Bomi | Bongas | Gbarpolu | Grand Basa | Grand Gedehas | Grand Keip Mauntas | Grand Kru | Lofa | Margibis | Merilandas | Montseradas | Nimba | River Gi | River Sesas | Sinoė |
Termometras, rodantis Farenheito skalės (išorinis žiedas) ir Celsijaus skalės (vidinis žiedas) laipsnius
**Fahrenheito skalė** – nesisteminė temperatūros skalė, naudojama daugiausia anglakalbėse šalyse, ypač JK ir JAV. Skalę 1724 m. sukūrė vokiečių fizikas Gabrielis Farenheitas (1686–1736). Tai pirmoji plačiai tarptautiniu mastu paplitusi temperatūros matavimo skalė, kurią vėliau išstumė Celsijaus skalė.

Skalė
-----

Nuliniu temperatūros tašku 0 °F buvo pasirinkta sūrymo užšalimo temperatūra, lygi maždaug -17 °C. Paprasto vandens užšalimo temperatūra 0 °C yra lygi 32 °F. Viršutine skalės riba kaip 90 °F buvo pasirinkta optimali žmogaus kūno temperatūra – vėliau ši riba nukalibruota kaip 96 °F. Skalė nežymiai buvo tikslinama ir vėliau, o XX a. atsiradus itin tiksliai matavimo įrangai buvo pasirinkta, kad vandens užšalimo taškas paliktas kaip 32 °F, o užvirimo kaip 212 °F. Atitinkamai buvo sukalibruotas visas Farenheito skalės intervalas.

Ilgainiui Farenheito skalę išstūmė Celsijaus skalė, šiuo metu naudojama daugelyje pasaulio šalių. SI sistemos temperatūros vienetas kelvinas sutampa su Celsijaus, bet ne Farenheito laipsniu – jų tarpusavio ryšys yra 1 : 1,8 (arba 5 : 9). Žinant šį santykį ir 0–100 °C ribas, galima nesudėtingai apskaičiuoti pagrindines Farenheito laipsnių reikšmes 5 Celsijaus laipsnių žingsniais:

| Celsijaus laipsniai | Farenheito laipsniai |
| --- | --- |
| 0 °C | 32 °F |
| 5 °C | 41 °F |
| 10 °C | 50 °F |
| 15 °C | 59 °F |
| 20 °C | 68 °F |
| 25 °C | 77 °F |
| 30 °C | 86 °F |
| 35 °C | 95 °F |
| 40 °C | 104 °F |
| 45 °C | 113 °F |
| 50 °C | 122 °F |
| 55 °C | 131 °F |
| 60 °C | 140 °F |
| 65 °C | 149 °F |
| 70 °C | 158 °F |
| 75 °C | 167 °F |
| 80 °C | 176 °F |
| 85 °C | 185 °F |
| 90 °C | 194 °F |
| 95 °C | 203 °F |
| 100 °C | 212 °F |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fahrenheito laipsnis. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-04-20).
2. ↑  Balmer, Robert T. (2010). Modern Engineering Thermodynamics. Academic Press. p. 9. ISBN 978-0-12-374996-3. (tikrinta 2022-04-20).
Rusijos imperijos Aleksandro Neviškio ordinas 1820-1830 m.
**Aleksandro Neviškio ordinas**, **Šv. Aleksandro Neviškio ordinas** (rus. *орден Святого Александра Невского*) – Rusijos imperijos, TSRS ir Rusijos Federacijos ordinas.

Istorija
--------

Įsteigtas 1725 m. Petro I. Vieno laipsnio. Pavadintas Aleksandro Neviškio vardu. Devizas - „Už darbus ir Tėvynę". Ženklai: kryžius ant plataus raudono kaspino, segamo prie peties, ir žvaigždė, nešiojama ant krūtinės. Nuo 1797 m. puoštas briliantais. Juo buvo apdovanojami generaliteto atstovai. 1917 m. panaikintas. 

1942 m. liepos 29 d. TSRS buvo įsteigtas sovietinis karinis Aleksandro Neviškio ordinas. Jis buvo teikiamas Raudonosios armijos karo vadams už sėkmingą kovinių operacijų parengimą ir vadovavimą joms. Juo Antrojo pasaulinio karo metais buvo apdovanota per 40 000 žmonių.

Diametras 50 mm, sidabras, svoris 40,8 g. Aukštesnis pagal rangą Bogdano Chmelnickio ordinas, žemesnis – Tėvynės karo ordinas.

Ordinas išliko ir Rusijoje.

* Rusijos imperijos Aleksandro Neviškio ordino žvaigždėRusijos imperijos Aleksandro Neviškio ordino žvaigždė
* TSRS Aleksandro Neviškio ordino juostelėTSRS Aleksandro Neviškio ordino juostelė
* TSRS Aleksandro Neviškio laipsnio ordinasTSRS Aleksandro Neviškio laipsnio ordinas

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aleksandro Neviškio ordinas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**„Aleksandrynas"** – Vaclovo Biržiškos sudarytas 3 tomų leidinys, kuriame pateikiamos senųjų lietuvių rašytojų, rašiusių nuo 1475 m. iki 1865 m. bibliografijos, biografijos, bibliografijos ir biobibliografijos. Leidinys trumpai vadinamas senosios lietuvių raštijos enciklopedija. *„Aleksandrynas"* pirmą kartą išleistas 1960 m. 1963 m. ir 1965 m. Čikagoje.

V. Biržiška pirmasis susistemino ir surinko mažai žinomų ar visai nežinomų lietuvių raštijos pradininkų bibliografijas – pateikti 370 asmenų paminėjimai, lietuvių kultūros istorijos ir raštijos vaizdas apimantis beveik 400 metų laikotarpį (1475–1865). V. Biržišką tokiam darbui įkvėpė  Jurgio Pliaterio lituanistinė veikla ir jo senosios lietuvių raštijos rinkiniai. Veikalas „Aleksandrynu" pavadintas Vaclovo Biržiškos žmonos Aleksandros garbei.

Vaclovo Biržiška ties „Aleksandrynu" dirbo beveik 50 metų. Jam 1956 m. mirus, veikalas liko spaudai neparuoštas. Redagavimo ir tikrinimo darbą atliko ir veikalo spausdinimą prižiūrėjo vyresnis brolis Mykolas Biržiška.

Pirmasis „Aleksandryno" tomas skirtas lietuvių rašytojams ir raštijos pradininkams, rašiusiems XVI–XVII amžiuje.  

Antrasis tomas skirtas rašiusiems XVIII–XIX amžiuje.  

Trečiasis tomas skirtas rašiusiems XIX amžiuje.

Bibliografija
-------------

* Biržiška, Vaclovas. *Aleksandrynas: senųjų lietuvių rašytojų, rašiusių prieš 1865 m. biografijos, bibliografijos ir biobibliografijos*[neveikianti nuoroda]. Lituanistikos institutas, Čikaga: Kultūros fondas, 1960–1965 (Chicago, Ill. : M. Morkūno sp.), 3 t.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
| Hadžideras |
| --- |
| **Ilgis** | 94 km |
| **Baseino plotas** | 894 km² |
| **Ištakos** | Podolės aukštuma |
| **Žiotys** | Hadžidero limanas |
| **Šalys** | Moldavija, Ukraina |

**Hadžideras** (rumun. *Râul Hagider*; ukr. *Хаджидер*) – Ukrainos (Odesos sritis) ir Moldavijos upė.

Upė išteka Moldavijoje Podolės aukštumoje ties Štefan Vodos miestu, teka Odesos srities Dniestro Belgorodo (ukr. *Білгород-Дністровський*), Saratos (ukr. *Сарата*) ir Tatarbunarų (ukr. *Татарбунари*) rajonų tertitorija. Įteka į Hadžidero limaną.
  
Upės ilgis – 94 km. Baseino plotas – 894 km²
Į Hadžiderą įteka 57 upeliai, kurių bendras ilgis 348 km. Stambiausias intakas – Kaplanė (ukr. *Каплань*). Ties Kaplanės įtekėjimo į Hadžiderą vieta, ties Uspenovkos kaimu, yra nedidelis tvenkinys.

Pavadinimas
-----------

Pavadinimas *Hadžideras* 1877 m. buvo užrašytas kaip rumun. *Hadji Der*.
  
*Hadji Der* reiškia 'Chadžijaus slėnis', kur:

* *Hadji* 'chadžijus, žmogus, atlikęs chadžą' iš arab. حج; hajj 'chadžas, kelionė į Meką';
* *Der* 'slėnis' iš tot. *dere* 'slėnis'.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Малые реки Украины (укр)
2. ↑  Map showing the boundary between Russia & Turkey on the Bessarabian Frontier as fixed by the treaties of 30th March 1856…
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šaulio A** (lot. *Sagittarius A*) – tai sudėtingos struktūros radijo bangų šaltinis, esantis mūsų Galaktikos centre, Šaulio žvaigždyne. Optiniame diapazone nematomas, nes jį užstoja dideli kosminių dulkių debesys spiralinėse Galaktikos vijose.

Šaulio A šaltinį sudaro trys komponentės: didžiausia jų – tai rytinis Šaulio A šaltinis, kuris yra supernovos liekana, vakarinis Šaulio A šaltinis, pasižymintis spiraline struktūra, bei labai ryškus kompaktiškas radijo šaltinis Šaulio A\*, esantis šios struktūros centre.

Rytinis Šaulio A šaltinis
-------------------------

Jis yra apie 25 šviesmečių skersmens. Panašu, kad tai yra supernovos, sprogusios prieš 10 000–100 000 metų, liekana. Tačiau manoma, kad šis sprogimas buvo 50-100 kartų stipresnis, nei standartinė supernova. Yra daroma prielaida, kad rytinis Šaulio A šaltinis – tai liekana žvaigždės, kuri labai priartėjo prie centrinės juodosios bedugnės ir buvo gravitaciškai suspausta.

Vakarinis Šaulio A šaltinis
---------------------------

Vakarinis Šaulio A šaltinis atrodo kaip spiralė su trijomis vijomis. Iš tiesų ši struktūra yra sudaryta iš daugelio dujų bei dulkių debesų, kurie sukasi aplink Šaulio A\* šaltinį ir krenta į jį milžiniškais greičiais – iki tūkstančio kilometrų per sekundę. Šių debesų paviršinis sluoksnis yra jonizuotas dėl masyvių OB spektrinės klasės žvaigždžių poveikio.

Šis šaltinis yra apsuptas masyvaus vėsesnių molekulinių debesų disko.

Šaulio A\*
----------

 Šaulio A\* (centre) ir du šviesos aidai (apibraukti)
Daug astronomų yra įsitikinę, kad mūsų galaktikos centre, kaip ir kitose galaktikose, yra supermasyvi juodoji bedugnė. Šaulio A\* šaltinis kol kas laikomas tikimiausia jos vieta.
Radijo bangų diapazone gautos Šaulio A\* nuotraukos parodo, kad jo skersmuo yra apie pusės Merkurijaus orbitos dydžio. Manoma, kad Šaulio A\* šaltinio masė yra apie 3.7 milijono Saulės masių. Šaulio A\* masė buvo nustatyta, remiantis netolimos žvaigždės S2 orbitiniu judėjimu. Nustatyta, kad ši žvaigždė labai greitai, iki 5000 km/s, sukasi aplink Šaulio A\*, kurio masė tokiu atveju tikrai yra apie 3.7 milijono Saulės masių.

Tikima, kad itin masyvios juodosios bedugnės egzistuoja daugumos kitų galaktikų centruose.