recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| **Grūšlaukės seniūnija** |
| Valsčius | {{{sav}}} |
| Centras | Grūšlaukė |
| Gyvenvietės | 2 (1870 m.) |

**Grūšlaukės seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurinėje dalyje.

Istorija
--------

Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. 1940 m. pab. pavadinta apylinke. 1941 m. birželio mėn. atkurta. 1944 m. spalio mėn. performuota į Grūšlaukės apylinkę.

Seniūnijai vadovavo seniūnijos kaimų atstovų sueigoje (krivulėje) renkamas seniūnas (1915-1918 m. - šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Administracinis centras: Grūšlaukė.

Seniūnai: Pranas Siurblys (1932 m.)

Seniūnijos kaimai
1870 m.

* Grušlaukė, mstl.
* Kumpikai, k.


| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1861–1880? m. | Grūšlaukės valsčius, Telšių apskritis |
| 1880?–1915 m. | Salantų valsčius, Telšių apskritis |
| 1915–1919 m. | Grūšlaukės valsčius, Kretingos apskritis |
| 1919–1944 m. | Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos savivaldybių žinynas. - Kaunas, 1932. - P. 600
2. ↑  Списокъ мировыхъ участковъ и волостей Ковенской губерніи: Составленъ в 1870 году. - C. 78
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Senovės Irano regionasMargiana (Marguš) |
| --- |
|  |
| Šalis | Rytų Turkmėnistanas |
| Tautos |  |
| **Miestai** | Mervas |
| **Vėlesnis pav.** | Chorasanas |
|  |
| **Senovės Irano regionai**:Persija, Medija, Hirkanija, Parta, Margiana, Baktrija, Sogdas, Chorezmas, Arija, Arachosija, Drangiana, Gedrosija |

**Margiana** (senovės persų: *Margu(š)*) – senovinis Irano regionas dabartiniame rytų Turkmėnistane (iš dalies atitinka Maro velajatą). Iš rytų jį supo Baktrija, iš vakarų – Parta, iš šiaurės rytų – Sogdas, o iš pietryčių Arija. Šiaurėje buvo sakų gyvenamos stepės.

Islamo laikais Margiana sudarė dalį Chorasano ir pagal svarbiausią miestą buvo vadinama Mervo regionu.

Geografija
----------

Margiana – nedidelis kraštas, oazė, apsupta nederlingos Karakumų dykumos. Jo svarbiausia upė buvo Murgabas, tekanti iš Hindukušo į šiaurę, ir išnykstanti dykumoje. Būtent šios upės dėka susiformavo tinkama žemdirbystei ir gyvenimui oazė.

Istorija
--------

### Senovinė civilizacija

*Pagrindinis straipsnis – Baktrijos–Margianos archeologinis kompleksas*.
2200–1700 m. pr. m. e. Margianoje ir Baktrijoje klestėjo taip vadinamoji Okso civilizacija. Žmonės čia propagavo irigaciją, augino javus, gamino puikius keramikos dirbinius ir skulptūras. Jau tada Margianoje susiformavo Mervo miestas, kuris tapo svarbiu prekybiniu centru.

Mokslininkai spėja, kad ši kultūra buvo indo-iranėnų kilmės, ir iš šių vietų tautos vėliau apgyvendino Indiją ir Iraną. Tačiau tai nėra galutinai įrodyta.

### Persų ir graikų valdymas

VI a. pr. m. e. Mervas buvo užkariautas Achemenidų ir priklausė kaip Margianos satrapija.

Aleksandro Makedoniečio užkariavimų IV a. pr. m. e. metu senasis Mervas (tuo metu vadintas Margu) buvo pervardintas Aleksandrija, nors laikoma, kad Aleksandras greičiausiai jame nesilankė.

Po Aleksandro mirties Margiana tapo Seleukidų imperijos dalimi. Seleukidas Antiochas praplėtė miestą ir pervardino jį Margianos Antiochija. Vėliau teritoriją valdė Graikų-baktrų karalystė, Partų imperija, Sasanidų imperija. Visose jose Margiana būdavo traktuojama kaip atskira satrapija.

Kažkuriuo laiku čia apsigyveno krikščionių nestoriečių bendruomenė. Jau tuo metu Margianos centras Mervas tapo svarbia Šilko kelio dalimi.

Žlugus Sasanidų imperijai, VII a. arabai užėmė Margianą ir iš čia tęsė užkariavimus į Baktriją, Ferganą, Rytų Turkestaną. Margiana tapo Kalifato dalimi ir įjungtas į Chorasano provinciją.
**Kamilė Laimutė Bloznelienė-Žakavičiūtė** (g. 1935 m. balandžio 21 d. Čiobiškis, Ukmergės apskr.) – Lietuvos gydytoja kardiologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1958 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1990 m. medicinos mokslų habil. daktarė.

1960–1970 m. dirbo Kauno klinikinės ligoninės Kardiologijos skyriuje. Nuo 1970 m. dirba Kauno medicinos institute (1989–1998 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Kardiologijos institute.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimais pagrindė Palangos kurorto tinkamumą sveikstančiųjų po miokardo infarkto reabilitacijai. Tiria sergančiųjų miokardo infarktu ankstyvuosius fizinių krūvio mėginius, jų informatyvumą ir prognozavimą; apie tai paskelbė mokslinių straipsnių.

Nuo 1992 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos, nuo 1995 m. Europos kardiologų draugijos ir Pasaulinės širdies federacijos narė.

Sutuoktinis Mindaugas Julius Bloznelis, vaikai Laima Bloznelytė-Plėšnienė ir Mindaugas Petras Bloznelis.

Įvertinimas
-----------

* 1984 m. LTSR valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kamilė Laimutė Bloznelienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 296 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Laivybinis Birmingamo kanalas. Anglija
 *Kitos reikšmės – Kanalas (reikšmės).*
**Kanalas** – dirbtinė upė ar sąsiauris. Kanalai skirstomi į laivybinius ir irigacinius.

Laivybiniai kanalai
-------------------

Laivybiniai kanalai jungia du ar daugiau vandens telkinių, tarp kurių vyksta laivų eismas. Dalis tokių kanalų turi strateginę reikšmę ir sutrumpina laivų kelią keliais tūkstančiais kilometrų. Taip pat laivybiniai kanalai kasami, kad laivai galėtų apiplaukti laivybinėse upėse esančius krioklius, slenksčius ar užtvankas. Laivybiniuose kanaluose įrengiama šliuzų sistema, reguliuojanti vandens lygi jame, kadangi vandens telkinių, kuriuos jungia kanalas, aukštis virš jūros lygio neretai smarkiai skiriasi.

Svarbiausi pasaulio laivybiniai kanalai yra Panamos kanalas, Sueco kanalas, Didysis Kinijos kanalas, Kylio kanalas, Korinto kanalas, Reino-Dunojaus kanalas, Volgos-Dono kanalas.
  
Lietuvoje laivybos reikmėms iškastas Vilhelmo kanalas, be to, nesėkmingai buvo bandoma iškasti Ventos perkasą.

Irigaciniai kanalai
-------------------

Irigaciniai kanalai kasami tiekti vandenį (iš upių, ežerų, tvenkinių) vietovėms, kur yra vandens stygius. Vienas ilgiausių irigacinių kanalų pasaulyje yra Karakumų kanalas. Irigaciniu kanalu taip pat galima laikyti senovines vandentiekio sistemas – akvedukus.
  
Be to, dar išskiriami drenažo arba melioracijos kanalai, kuriais pašalinamas vandens perteklius iš supelkėjusių, drėgnų vietų (tokių kanalų daug Nyderlanduose, įvairių upių deltose).

Taip pat kasami vandens reguliaciniai kanalai, kuriais sujungiami du vandens telkiniai idant nuleisti vieno iš jų potvynio vandenis į kitą arba papildyti vandeniu sausuoju laikotarpiu. Lietuvoje tokio tipo yra Sanžilės kanalas. Šventosios-Nevėžio kanalas buvo iškastas papildyti Nevėžio debitą, Papio kanalas – papildyti Vokę, Banko kanalas – kaip sausinimo griovys.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kanalas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikižodynas
Pačmarhio slėnis Satpuros kalnuose
**Satpura** (hind. सतपुड़ा, IAST: *Satpuṛā*, angl. *Satpura Range*) – kalnagūbris Indijos vakaruose, šiaurės vakarinėje Dekano plokščiakalnio dalyje, Narmados ir Taptės vandenskyroje. Per Satpuros kalnus eina riba tarp Madhja Pradešo ir Maharaštros, vakaruose kalnai siekia Gudžaratą, rytuose – Čhatisgarhą. Ilgis (iš rytų į vakarus) ~800 km, aukštis iki 1353 m (Mahadeo masyve). (kitur nurodoma, kad aukščiausia vieta – 1350 m, Dhūpgarho kalnas).

Satpuros kalnai susidarę ant prekambro kristalinių uolienų pamato, padengto bazaltinės lavos sluoksniu. Viršūnės daugiausia plokščios, pietiniai šlaitais statūs, šiauriniai nuožulnesni. Kalnus vagoja gilūs upių slėniai. Pietrytinėje dalyje yra mangano rūdos ir akmens anglių telkinių.

Šlaituose auga lapuočių retmiškiai (tikmedžiai, bambukai, salmedžiai). Satpuros šiaurinėje dalyje (Mahadeo kalnuose) – Satpuros nacionalinis parkas (įkurtas 1981 m.).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Сатпура*,Большая советская энциклопедия, T. XXIII (Сафлор—Соан). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
2. 1 2  *Satpura*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXI (Sam–Skl). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2012


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Satpura** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |
| --- |
| „Saturday Night's Alright for Fighting" |
|  |
| Elton John singlas |
| iš albumo *Goodbye Yellow Brick Road* |
| Išleistas | 1973 m. liepos 16 d. (1973-07-16) |
| Formatas | 7" |
| Įrašytas | 1973 m. gegužę |
| Žanras | glamrokas • sunkusis rokas |
| Trukmė | 4:57 (albumo versija)
4:12 (singlo versija) |
| Įrašų kompanija | MCA • DJM |
| Autorius | Elton John, Bernie Taupin |
| Prodiuseris | Gus Dudgeon |

**„Saturday Night's Alright for Fighting"** – daina, kurią parašė britų atlikėjas Elton John ir jo kolega Bernie Taupin. 1973 m. ji buvo išleista ant albumo „Goodbye Yellow Brick Road" – tai buvo pirmasis singlas išėjęs iš jo. Tai vienas sėkmingiausių ir kritiškai geriausiai vertinamų Eltono Džono įrašų. Jungtinėje Karalystėje albumas pasiekė 7-tą vietą. Daina buvo mėgiama daugelio kitų atlikėjų, kurie perrašinėjo dainas, iš jų „Nickelback", „Queen" bei „The Who".

Reikšmė
-------

„Saturday Night's Alright for Fighting" yra tikras grįžimas į ankstyvąjį rokenrolą su glamroko elementais. Dainoje pasakojama apie tai, kaip joje minimi veikėjai išeina į vakaro pobūvį, būdami kupini energijos. Tiesą sakant, tai daina apie Bernie jaunystę, kai jis eidavo į britiškus šokių klubus, kur muštynės buvo įprastas dalykas. Ši daina, priešingai negu dauguma, yra ne apie Eltono asmeninį gyvenimą, o apie Bernio.

Anot Bernio, tai jo pirmasis bandymas parašyti "britišką" rokenrolo dainą, kadangi iki tol dainos buvo kuriamos remiantis amerikietiška kultūra.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  Jučiai |
| --- |
| Jučiai šoka Didžiojo Vėžlio šokį (1909 m.)Jučiai šoka Didžiojo Vėžlio šokį (1909 m.) |
| Gyventojų skaičius | ~1500 |
| Populiacija šalyse | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV(Oklahomos vėliava Oklahoma) |
| Kalba (-os) | anglų, jučių |
| Religijos | krikščionybė, prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | kultūriškai – muskogai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Jučiai |

**Jučiai** (angl. *Yuchi, Euchee, Uchee*, sav. *Tsoyaha* „saulės vaikai") – Šiaurės Amerikos indėnų tauta, dabar gyvenanti daugiausia Oklahomoje. Populiacija apie 1500 žmonių. Jučių kalba, kuri laikoma izoliuota, beveik išnykusi (4 vartotojai 2016 m.), kalba angliškai. Pagal tikybą – protestantai (metodistai), Indėnų Bažnyčios nariai.

Jučių gimtųjų žemių vieta
Jučiai kilę iš pietryčių JAV, rytinio Tenesio upės slėnio. XV a. patyrė kultūrinę muskogų įtaką. XVI–XVII a. kariavo su ispanų ir anglų atėjūnais, bet buvo jų išstumti į Tenesio aukštupį, prie Kamberlando kalnagūbrio (dab. Tenesio valstija). XVIII a. pirmoje pusėje jučiai įėjo į krikų konfederaciją. Dalis jučių prisijungė prie seminolų. Dėl epidemijų ir čerokių antpuolių labai nukentėjo. XIX a. 4-ajame dešimtmetyje kartu su krikais-muskogais jučiai ištremti į Indėnų teritoriją. Ten apsigyveno greta krikų.

Kultūriškai artimi kitoms pietryčių indėnų tautoms – vertėsi lydimine žemdirbyste, medžiokle, žvejyba. Gamino keramiką, ypač molinius vamzdelius. Giminės linija vesta pagal abu tėvus.

Dabar dirba daugiausia samdomus darbus, turi savivaldą, renkamus vadus. Visgi, jučiai neturi atskiros, federaciškai pripažintos rezervacijos. Dauguma jučių gyvena Sapulpos mieste ir apylinkėse (Krikų apygarda).

* Jučių vadas Beširdis Elnias (Eteh-ée-fix-e-co), 1838 m. piešinysJučių vadas Beširdis Elnias (*Eteh-ée-fix-e-co*), 1838 m. piešinys
* Jučių senolės, lankančios protėvių kapus (2009 m.)Jučių senolės, lankančios protėvių kapus (2009 m.)
* Jučių gyvenvietės rekonstrukcinis piešinysJučių gyvenvietės rekonstrukcinis piešinys

Šaltiniai
---------

1. ↑  yuc Duomenys apie kodu „yuc" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
2. ↑  *Ючи*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Kanavatasarab. قنوات |
| --- |
| *IV a. bažnyčios liekanos* |
|  |
| 

KanavatasKanavatas

32°45′0″ š. pl. 36°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.75000°š. pl. 36.61667°r. ilg.﻿ / 32.75000; 36.61667﻿ (Kanavatas)Koordinatės: 32°45′0″ š. pl. 36°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿32.75000°š. pl. 36.61667°r. ilg.﻿ / 32.75000; 36.61667﻿ (Kanavatas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Sirijos vėliava Sirija |
| **Muchafaza** | Suveidos muchafaza |
|  |
| **Altitudė** | 1 200 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kanavatas |

**Kanavatas** (arab. قنوات = *Qanawat*), senovėje **Kanata** (lot. *Canatha*) – nedidelė gyvenvietė pietų Sirijoje, Suveidos muchafazoje, 7 km į šiaurės rytus nuo Suveidos, miškų apsuptyje. Greta yra romėnų miesto liekanos.

Istorija
--------

Miestas pirmą kartą minimas valdant Erodui Didžiajam, kuomet prie jo nabatėjai nugalėjo žydus. Nuo Pompėjaus iki Trajano laikų, miestas įėjo į tarpinę valdymo sritį, ir buvo vienas iš 12 dekapolių. Vėliau tapo romėnų Arabijos provincijos dalimi. Kanata buvo svarbus krikščionybės centras, kol 637 m. buvo užkariautas arabų. Miesto reikšmė palaipsniui sumenko ir nuo IX a. beliko mažas kaimas.

Išliko romėnų tilto, amfiteatro, akveduko, nimfeumo, Raboso šventyklos liekanos.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Modernieji krikščionys demokratai** (**MKDP**) – 1998 m. atskilusi Krikščionių demokratų partijos dalis. 2003 m. susijungus su Lietuvos liberalų sąjunga ir Lietuvos centro sąjunga sudaryta Lietuvos liberalų ir centro sąjunga.

Istorija
--------

Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos pirmininku buvo išrinktas Vytautas Bogušis, jo pavaduotoju Seimo Europos reikalų komiteto vicepirmininkas Egidijus Vareikis, sąjungos sekretoriumi parlamentaras Artūras Vazbys.

2000 m. Seimo rinkimuose buvo sudarytas „Naujosios politikos" blokas, į kurį įėjo Artūro Paulausko vadovaujama Naujoji sąjunga, Rolando Pakso vadovaujama Lietuvos liberalų sąjunga, Lietuvos centro sąjunga ir Modernieji krikščionys demokratai. Į Seimą pateko trys moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos atstovai. Tačiau pirmoji koalicinė Vyriausybė – liberalai, socialliberalai, centristai, modernieji krikščionys demokratai – pasirodė negyvybinga ir trumpalaikė.

2002 m. gruodžio mėn. vykusiuose savivaldybių rinkimuose modernieji krikščionys demokratai ir liberalai Vilniuje sudarė Artūro Zuoko koaliciją „Už Vilnių, kuriame gera visiems", Telšiuose buvo sudaryta „Komanda, kurią vienija darbas", Varėnoje – „Krikščioniška koalicija su Algiu Kašėta". Prasidėjus naujai savivaldybių kadencijai daugelyje savivaldybių tarybų susidarė centristų ir liberalų koalicijos. Per naujos savivaldybių tarybų kadencijos merų rinkimus Centro, Liberalų ir Moderniųjų krikščionių demokratų sąjungos iškovojo 12 merų postų.

Tai paskatino visa tris partijas susivienyti. 2003 m. gegužės 31 d. – birželio 1 d. vykusiame suvažiavime buvo įkurta nauja Liberalų ir centro sąjunga.
Senoji pinakoteka Miunchene
**Senoji pinakoteka** (vok. *Alte Pinakothek*) yra meno muziejus, įsikūręs Miuncheno centrinėje dalyje esančiame muziejų komplekse Kunstareal. Muziejus turi vieną geriausių senųjų meistrų (iki XIX amžiaus) darbų kolekciją, kuri, savo ruožtu, yra platesnės Valstybinės Bavarijos Paveikslų Kolekcijos dalis.

Senojoje pinakotekoje eksponuojami patys garsiausi platesnės Valstybinės Bavarijos Paveikslų Kolekcijos darbai, tarp jų Diurerio, Leonardo da Vinčio, Rafaelio, o Rubenso darbų kolekcija yra didžiausia pasaulyje.

Pastato istorija
----------------

Pastatas buvo pastatytas 1826 - 1836 m. laikotarpiu. Jį užsakė karalius Liudviko I Bavarietis, o suprojektavo architektas Leo von Klenze. Pastate planuota sutalpinti karališkosios Wittelsbach giminės meno kolekciją ir, visų pirma, Rubenso įspūdingų matmenų „Paskutinį teismą".

Antrojo pasaulinio karo metu pastatas nukentėjo nuo bombų, 1957 m. buvo restauruotas architekto Hans Döllgast.

Interjeras
----------

* Rubenso kambarys
* Vienas kambarių
* Laiptai pinakotekoje
* Vienas kambarių

Kolekcijos istorija
-------------------

Kolekcijos pradžia siejama su Bavarijos kunigaikščiu Vilhelmu IV (1508-1550 m.), kuris užsakė paveikslų istorinėmis temomis to meto dailininkams. Šv. Romos imperijos kurfiurstas Maksimilijanas I (1597-1651 m.) įsigijo daug Diurerio darbų. Jo anūkas Maksimilijanas II Emanuelis (1679-1726 m.) praturtino kolekciją flamandų ir olandų dailininkų darbais, kai Habsburgų vardu valdė Nyderlandus. Napoleono karų metu daugelio Vokietijos galerijų, bažnyčių ir vienuolynų meno turtai buvo perkelti į Miuncheną, siekiant juos apsaugoti nuo plėšimų. Karalius Liudvikas I Bavarietis praturtino kolekciją nuosavais pirkiniais.

Tapybos kūrinių galerija
------------------------

Keletas iš žymiausių ekspozicijos darbų:

* Albrechtas Diureris. *„Autoportretas"*
* Rembrantas. *„Autoportretas"*
* Rogiras van der Veidenas. *„Išminčių pagarbinimas"*
* Piteris Breigelis Vyresnysis. *„Koknėjų žemė"*
* Rubensas. *„Helena Fourment su sūnumi"*
* Leonardas da Vinčis. *„Madona su gvazdiku"*
* Rafaelis. *„Madona tempi"*
* Džotas. *„Paskutinė vakarienė"*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Senoji pinakoteka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė (anglų k.) Archyvuota kopija 2014-08-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Modern Folk Üçlüsü |
|  
Modern Folk Üçlüsü su Ayşegül Aldinç 1981 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Turkijos vėliava Turkija |
| Žanrai | popmuzika |
| Aktyvumo metai | 1969–dabar |
| Nariai |
| Doğan Canku  Ahmet Kurtaran  Selami Karaibrahimgil |

**„Modern Folk Üçlüsü"** – turkų pop muzikos trio.

Grupė buvo įkurta 1969 m. liepos mėnesį narių Doğan Canku, Ahmet Kurtaran ir Selami Karaibrahimgil. Nuo 1970 m. grupė pradėjo kurti savo autorines dainas.

1978 metais grupė su Ali Kocatepe dalyvavo Seulo muzikos konkurse. „Modern Folk Üçlüsü" du kartus dalyvavo Turkijos nacionalinėje atrankoje į „Euroviziją" – 1978 ir 1981 metais. 1978 m. su Nükhet Duru atrankos konkurse užėmė trečią vietą, o 1981 metais kartu su Ayşegül Aldinç užėmė pirmą vietą. Tačiau 1981 m. „Eurovizijoje" kolektyvas gavęs tik 9 taškus, liko 18 vietoje.

Iki šiol originalios grupės nariai nepasikeitė, išskyrus 1995–1999 metų laikotarpį, kai Doğan Canku buvo pakeistas Hasan Cihat Örter.

Nuorodos
--------

* Daina *Dönme Dolap*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ajda Pekkan  *„Pet'r Oil"*** |  **Turkijos atstovai Eurovizijoje(su Ayşegül Aldinç)**1981 | Po to:**Neco  *„Hani?"*** |
|  Kanakai |
| --- |
|  |
| Gyventojų skaičius | 99 078 (2009) |
| Populiacija šalyse | Naujosios Kaledonijos vėliava Naujoji Kaledonija,Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| Kalba (-os) | prancūzų, melaneziečių, polinezijos kalbos. |
| Religijos | krikščionys |

**Kanakai** – Melanezijos čiabuviai, gyvenantys Naujojoje Kaledonijoje. 2009 m. kanakai sudarė apie 40 % šalies gyventojų skaičiaus.

Kanakų kalba labai skiriasi nuo oficialios šalies prancūzų kalbos ir turi 28 skirtingus dialektus. Apie 60 000 šalies gyventojų kalba bent viena iš šių kanakų kalbų.

Naujoji Kaledonija buvo aneksuota Prancūzijos 1853 m. Kanakai visada aktyviai palaiko nepriklausomybės idėjas, o 1967 m. nesėkmingai organizavo pasipriešinimo judėjimą. 1986 m. gruodžio mėnesį Jungtinės Tautos išreiškė palaikymą Naujosios Kaledonijos nepriklausomybei. 2018 m. buvo surengtas referendumas dėl nepriklausomybės. Didžioji balsavusiųjų dalis pasisakė prieš atsiskyrimą nuo Prancūzijos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Pirmieji referendumo rezultatai: Naujoji Kaledonija lieka Prancūzijos sudėtyje". *m.delfi.lt*.
| Modikait. *Comune di Modica* |
| --- |
| *Modikos panorama* |
|  |
| 

ModikaModika

36°51′0″ š. pl. 14°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.85000°š. pl. 14.76667°r. ilg.﻿ / 36.85000; 14.76667﻿ (Modika)Koordinatės: 36°51′0″ š. pl. 14°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.85000°š. pl. 14.76667°r. ilg.﻿ / 36.85000; 14.76667﻿ (Modika) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Sicilija Sicilija |
| **Provincija** | Ragūzos provincija |
|  |
| **Meras** | Antonino Buscema |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 55 341  |
| **Plotas** | 290,77 km² |
| **Tankumas** (2011) | 190 žm./km² |
| **Altitudė** | 296 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 97015 |
| **Tel. kodas** | 0932 |
| **Tinklalapis** | www.comune.modica.gov.it |
|  **Vikiteka** | Modika |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Jurgis |

**Modika** (it. *Modica*) – Italijos miestas Sicilijoje, Ragūzos provincijoje.

Istorija
--------

Pasak Tukidido, miestas buvo įkurtas 1360 ar 1031 m. pr. m. e. ir jame gyveno sikelai VII a. pr. m. e. Jis tikriausiai buvo Sirakūzų pavaldinys. Modiką romėnai užėmė po Egadijos salų mūšio su Kartagina per Pūnų karus 241 m. pr. m. e. kartu su visa Sicilija. Modika tapo vienu iš 35 *decuman* („savaime pasidavusių") ir buvo išnaudojama pretoriaus Vereso. Miestas tapo municipija. Jį kaip toli nuo kranto esantį Sicilijos miestą mini Plinijus Vyresnysis ir Klaudijus Ptolemėjus. Po to jį mini Ravenos geografas Silijus Italikas greta *Netum* (Dabar Noto Antikas), tad manoma, kad jie buvo kaiminystėje.

Pietų Sicilija tapo krikščioniška kai Apaštalas Paulius įkūrė Sirakūzų vyskupystę 61 m. Bizantijos generolas Belisarijus 535 m. išvijo ostgotus ir vietiniai graikai išsilaikė iki lotynizacijos XI a. valdant normanams. 845 m. Modiką užėmė arabai ir mini kaip *Mudiqah*. 1091 m. juos išvijo visą Siciliją užėmė Rodžerio I normanai.

1296 m. valdant Kiaramončių šeimai Modika tapo grafystės, kuri valdė trečdalį Sicilijos, kalė savo monetas ir turėjo kitų privilegijų, sostine. 1693 m. didelis žemės drebėjimas apgriovė miestą.

1860 m. Modika tapo Italijos karalystės dalimi ir išliko rajono centru iki 1926 m. kai buvo prijungta prie Ragūzos provincijos.

Galerija
--------

* Modikos grafų pilisModikos grafų pilis
* Šv. Petro bažnyčios fasadasŠv. Petro bažnyčios fasadas
* Šv. Jurgio katedraŠv. Jurgio katedra
* Šv. Petro bažnyčios interjerasŠv. Petro bažnyčios interjeras

Išnašos
-------

1. ↑  Ciceronas, *In Verrem*, 1, III, 51
2. ↑  Plin. iii. 8. § 14 ; Ptol. iii. 4. § 14; Geogr. Rav. v. 23.
3. ↑  Sil. Ital. xiv. 268.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Bavarijos guldenas** – Bavarijos karalystės piniginis vienetas iki 1873 m. 

1754-1837 m. šis pinigas buvo apskaitos vienetas, prilygintas 5⁄12 konvencinio talerio. Šiuo pinigu buvo žymimi banknotai, bet Bavarijos guldenų monetos nebuvo kaldinamos. Guldenas buvo prilygintas 50 konvencinių kreicerių ar 60 *Kreuzer Landmünze*.

Pirmosios Bavarijos guldenų monetos buvo nukaldintos 1837 m. kai Bavarija įsiliejo į Pietų Vokietijos monetinę sąjungą ir guldenas buvo prilygintas 4⁄7 Prūsijos talerio. Guldenas buvo dalinamas į 60 kreicerių. 1857 m. Bavarijos guldenas buvo prilygintas 4⁄7 sąjunginio talerio (vok. *Vereinsthaler*). 

Vėliau guldeną pakeitė Vokietijos auksinė markė, kur 1 markė = 35 kreiceriams.

Nuororodos
----------


* Krause, Chester L. and Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed.). Krause Publications. ISBN 0873411501.
*Šis straipsnis apie 1945 m. gimusį chorvedį. Apie kitus tokią pat vardę ir pavardę turinčius amenis skaitykite straipsnyje Antanas Pocius.*
**Antanas Pocius** (g. 1945 m. rugsėjo 16 d. Betygaloje (Raseinių raj.) – choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Betygalos vidurinę 1963 m. įstojo į Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokyklą, bet 1964 m. paimtas į sovietinę armiją – tarnavo Nižneudinske (baigė aviacijos mokyklą) ir Vengrijoje. Kariuomenėje vadovavo įvairiems meno mėgėjų kolektyvams, trimitu grojo pučiamųjų orkestre.

Grįžęs iš tarnybos, 1970 m. baigė Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos akordeono klasę (dėst. A. Čiurlys). 1971–1976 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).

Nuo 1970 m. – Ukmergės vaikų muzikos mokyklos akordeono disciplinos dėstytojas (nuo 1976 m. – skyriaus vedėjas) ir orkestro vadovas. Jo parengti akordeonistai – respublikinių konkursų laureatai. Kiek laiko vadovavo ir mokyklos vaikų chorui, kurį parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1986 m. suteiktas muzikos mokytojo metodininko vardas ir choro dirigento pirmoji kategorija.

Būdamas kultūros namų meno vadovas, subūrė estradinį ansamblį, kuris 1972 m. Aukštaitijos zonos meno kolektyvų apžiūroje tapo laureatu. 1976 m. pradžioje Ukmergės kultūros rūmuose suorganizavo mišrųjį (60–75 dalyvių) chorą ir išugdė jį į pajėgų meno kolektyvą „Vyturys" (1984 m.).

Su choru išlaikė Lietuvos konservatorijos choro dirigavimo valstybinius egzaminus, kasmet surengdavo po 10-15 koncertų; dainavo Ukmergėje, Šiauliuose, Vilniuje, Korėjoje (1981 m.), Latvijoje (1983 m.), Bulgarijoje (1986 m.), Ukrainoje (1992 m.), dalyvavo Ukmergės, Anykščių, Marijampolės rajonų dainų šventėse, 1980 ir 1985 m. respublikinėse dainų šventėse, 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėse Vilniuje, 1995 ir 1997 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų šventėse Rygoje (Latvija) ir Gotlande (Švedija).

Respublikiniuose konkursuose choras pelnė prizinių vietų, o 1988 m. Juozo Naujalio konkurse Raudondvaryje tapo laureatu. Dirigentas „Vyturio" chorą išmokė apie 100 šiuolaikinių ir užsienio klasikinių kūrinių ir surengė per 200 koncertų.

Nuo 1980 m. – Ukmergės rajono dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas. Jis dirigavo Anykščių, Marijampolės, Ukrainos dainų šventėse ir 1995 m. Baltijos ir Šiaurės šalių chorų šventėje Rygoje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| Senosios Įpilties II senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Senosios Įpilties II senosios kapinėsSenosios Įpilties II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°08′03″š. pl. 21°14′26″r. ilg.﻿ / ﻿56.134127°š. pl. 21.240497°r. ilg.﻿ / 56.134127; 21.240497Koordinatės: 56°08′03″š. pl. 21°14′26″r. ilg.﻿ / ﻿56.134127°š. pl. 21.240497°r. ilg.﻿ / 56.134127; 21.240497 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Darbėnų seniūnija |
| Plotas | 0,02 ha |
| Naudotas | XVI a. – XIX a. |
| Žvalgytas | 2012 m. |

**Senosios Įpilties senosios kapinės**, vadinamos *Kapeliais* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – neveikiančios kapinės šiaurės vakariniame Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pakraštyje, Senojoje Įpiltyje, 1,8 km į šiaurės vakarus nuo kelio  **218**  Kretinga–Skuodas , Šventosios kairiajame krante, Senosios Įpilties miške.

Kapinės
-------

Įrengtas aukštumoje, pakilesnėje vietoje. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius lygus. Teritorija apaugusi mišriu mišku, kuriame dominuoja spygliuočiai. 

Teritorijos plotas – apie 0,02 ha.

1,11 km į pietus yra Senosios Įpilties I senosios kapinės-*Maro kapeliai*, 0,25 km į šiaurės vakarus – Senosios Įpilties II piliakalnis-*Karo kalnas*.

Istorija
--------

Veikė XVI–XVIII a. Vadinamos *Kapeliais* (žem. *Kapalē*). Kapines uždarius, XIX a. jose laidoti savižudžiai, neatpažinti skenduoliai, nekrikštyti kūdikiai. 

XX a. kapinėse stovėjo monumentalus kryžius, kuris 8 dešimtmetyje sunyko.

2012 m. žvalgė Julius Kanarskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Kultūros paveldo stebėjimo 2012 m. ataskaita. - Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 4, b. 594
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Tamil Elamo vėliavos, naudojamos mitinge
**Tamil Elamo** vėliava sukurta 1990 m. pagal „Tamil Elamo išlaisvinimo tigrų" organizacijos emblemą – tigrą (priimta 1977 m.), tačiau išmestos judėjimo pavadinimo raidės. 2005 m. „Tamil Elamo išlaisvinimo tigrai" išleido atnaujintą vadovą, kuriame yra instrukcijos ir paaiškinimai kaip teisingai turi būti naudojama Tamil Elamo vėliava. Tamilų kalba išleistame vadove nurodoma kaip vėliava kabinama viena arba su kitų šalių nacionalinėmis vėliavomis bei bendros vėliavos naudojimo nuostatos. Vėliava susideda iš keturių spalvų – geltonos, raudonos, juodos ir baltos.

Simbolika
---------

„Tigro simbolis iliustruoja kovingą istoriją ir nacionalinį tamilų tautos atgimimą. Nacionalinė vėliava yra kuriamos nepriklausomos Tamil Elamo valstybės simbolis, besiremiantis tamilų kovos tradicijomis" – rašoma Tamil Elamo išsivadavimo tigrų 1991 m. vasario mėn. Viduthalai Puligal leidinyje.

Išleistame vadove detaliai aprašomi keturi Tamil Elamo idealų ir misijos aspektai, kuriuos atspindi keturios spalvos.

„Geltona reiškia, kad tamilų siekis laisvai valdyti save savo pačių Tėvynėje yra kertinė politinė ir žmogaus teisė. Spalva išreiškia tamilų kovos teisėtumą ir sustiprina tamilų tautos valią, jos kelyje į laisvę.

Raudona simbolizoja mintį, kad laisvė nėra pilna nesukūrus atskiros Tamil Elamo valstybės. Reikia atmesti kastų ir klasių skirtumus. Lygybė turi būti mūsų dvasinis principas. Tamilų visuomenėje turi įsigalėti lyčių lygybė."

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tamil Elamo vėliava** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Adomas Smetona** (1901 m. kovo 10 d. Liepojoje – 1942 m. sausio 28 d. Gari rajono lageryje (prie Sverdlovsko) – Lietuvos dailininkas, politinis kalinys.

Biografija
----------

Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
Gimė Lietuvos prezidento Antano Smetonos vyresnio brolio akmenskaldžio Motiejaus Smetonos šeimoje, kuri, ieškodama uždarbio, atsidūrė tuomet sparčiai besivystančioje Liepojoje. Joje augo keturi vaikai: Adomas, Elena Marija, Emilija ir Antanas.

Po kelių metų Smetonos persikėlė į Kretingą, kur Adomas pradėjo lankyti mokyklą. Pirmojo pasaulinio karo laikotarpyje šeima gyveno Nevarėnuose ir Vilniuje, o tėvas buvo pasitraukęs į Maskvą.

### Nepriklausomybės kovose

Paskelbus Nepriklausomybę, septyniolikametis A.Smetona stojo savanoriu į Lietuvos kariuomenę. Su pirmąja laida jis baigė Kauno karo mokyklą ir tarnavo ulonų pulke. Suteikus vyresniojo leitenanto laipsnį, išėjo į atsargą.

### Tarpukaryje

Mokėsi Kauno meno mokykloje, 1929 m. ją baigė. Paryžiaus dekoracinio meno mokykloje 1929–1934 m. studijavo pramoninį dizainą. Grįžęs į Kauną, Meno mokykloje dėstė taikomąją kompoziciją. 1938–1940 m. buvo renkamas Lietuvos dailininkų sąjungos pirmininku. 1940 m. paskirtas naujos Kauno taikomosios dailės mokyklos pirmuoju direktoriumi.

Vienas pirmųjų jaunojo dailininko darbų – Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių medalis (1928 m.). Vėliau Adomas Smetona daugiausiai dirbo aliejinės ir dekoracinės tapybos srityse, keletą kūrinių buvo įsigijusi Čiurlionio galerija. Visuomenei gerai žinomas jo paveikslas „Steponas Batoras įkuria Vilniaus universitetą", kuris buvo eksponuotas Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvos skyriuje.

### Pirmoji sovietų okupacija

1941 m. birželio 14 d. bolševikų suimtas ir išvežtas į koncentracijos stovyklą Uralo kalnuose. Kartu kalėjo ir kiti dailininkai: Vytautas Bičiūnas, Petras Krivickas, Petras Stauskas. Po keliolikos mėnesių Ad.Smetona ten mirė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Adomas Smetona (LIMIS)
2. ↑  2007 metų sukaktys // Kretingos Motiejaus Valančiaus viešosios bibliotekos inf. Archyvuota kopija 2013-05-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Dr. Kazys Račkauskas. *Dviguba Elenos Marijos Smetonaitės sukaktis* // alkas.lt
4. ↑  Adomas Smetona (LIMIS)
5. ↑  Adomas Smetona (LIMIS)
6. ↑  1939 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvos Respublikos eksponatai ... // www.lkma.org
7. ↑  Marija Macijauskienė. *Kas jau padaryta, tai padaryta* // XXI amžius, Nr. 1768
Taimyro pusiasalis
Ekspedicija į meksikos Taimyro dviem laivais, oro pagalve Hivus-10 balandžio 2013 m.
**Taimyro pusiasalis** (rus. *Таймырский полуостров*) − šiauriausias Azijos pusiasalis. Jis yra Rusijoje, Krasnojarsko krašte, tarp Karos jūros Jenisejaus įlankos ir Laptevų jūros Chatangos įlankos.

Pusiasalio plotas apie 400 000 km². Ilgis ~1000 km. ~40 km² užima ledynai. Šiauriausias taškas yra Čeliuskino kyšulyje. Iš pietvakarių į šiaurės rytus per Taimyro pusiasalį eina Byrangos kalnai (*горы Бырранга*) (aukščiausias taškas 1146 m), kitur − lygumos.

Didžiausi miestai:

* Norilskas (*Норильск*)
* Dudinka (*Дудинка*)

Didžiausios upės: Piasina (*Пясина*), Taimyra (*Таймыра*), Chatanga (*Хатанга*). Didžiausias ežeras − Taimyras (*Таймыр*).

Taimyro tundra
--------------

Dideli Taimyro pusiasalio plotai yra daugiakampių lopinių tundra: pelkės ir nedideli ežerai, kalvagūbrių suskirstyti į netaisyklingų formų korį. Dėl nuolatinių šalčių ir atodrėkių Taimyre sutrūkinėjo žemė. Plyšiuose pamažu susidarantys ledo pleištai stumia žemę į paviršių, o atitirpus dirvai vanduo ima bėgti šlaitais.

Iki trijų mėnesių per metus pusiasalyje būna nuolatinė dienos šviesa, tačiau saulė pakyla neaukštai ir vidurvasarį oras įšyla tik iki 5 °C. Žiemą saulė iš viso nepakyla: spindi tik Mėnulis ir Šiaurės pašvaistė.

Daugiametis įšalas yra vos ne visoje tundroje. Giliausiai žemė įšalusi maždaug 1370 m. Žiemą įšąla visa dirva, tačiau vasarą pašalas išeina ir ploname pelkėtame plote augalai ima leisti šaknis ir augti. Šiauriausioje dalyje atšilęs sluoksnis tėra 150−300 mm, tačiau kuo toliau į pietus, tuo jis gilesnis ir siekia apie 3 m, todėl ten auga beržai ir maumedžiai.

Kartais tundroje randama seniai išnykusių mamutų kaulų ar lenktų jų ilčių. Į dramblius panašūs mamutai, kurių aukštis siekė maždaug 4 m ties mentimis, o iltys buvo 4,5 m ilgio, kadaise gyveno Eurazijoje ir Šiaurės Amerikoje. Jie išnyko maždaug prieš 12 000 metų, tačiau liekanos, o kartais ir visas mamutas, randami užsikonservavę įšale.

Nuorodos
--------

* Taimyro nuotraukos Archyvuota kopija 2007-03-07 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
* Straipsnis apie Taimyrą Archyvuota kopija 2007-09-26 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
| ***Modestė Bleiz*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Modesty Blaise |
| Kilmės šalis | Jungtinė Karalystė Jungtinė Karalystė |
| Režisierius | Joseph Losey |
| Vaidina | Monica Vitti  Terence Stamp  Dirk Bogarde  Tina Aumont  Scilla Gabel |
| Metai | 1966 |
| Žanras | veiksmo filmas |
| Trukmė | 119 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Modestė Bleiz** (angl. *Modesty Blaise*) – 1966 m. sukurta veiksmo komedija pagal to paties pavadinimo piešinių seriją, kurios autorius Peter O‘Donnell prisidėjo ir rašant filmo scenarijų. Tai pirmasis italų aktorės Monikos Viti vaidmuo anglų kalba.

Nors juosta nesulaukė finansinės sėkmės, ilgainiui ji tapo kultine tarp šnipų filmų žanro gerbėjų. 1982 m. buvo sukurtas filmas su Ann Turkel pagrindiniame vaidmenyje, o 2003 m. – priešistorę pasakojanti juosta „My Name Is Modesty".

Filmavimo aikštelė Amsterdame

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po to, kai Amsterdame nužudomas britų agentas, slaptoji tarnyba nusprendžia užverbuoti buvusią autoritetingą nusikaltėlę Modestę Bleiz, kuri turi užtikrinti saugų deimantų krovinio pergabenimą į Abu-Tahirą. Šis krovinys taip pat domina ir nusikaltėlių organizacijos vadeivą Gabrielių, kuris, visų nuomone, yra miręs. Deimantai skirti pamaloninti šeichą, kad šis pagerintų naftos tiekimo sąlygas Britanijai. 

Modestė tuo tarpu yra ne tik išradinga nusikaltėlė, esant reikalui palaikanti „darbinius santykius" su slaptosiomis tarnybomis, bet pati kažkada buvo įvaikinta šeicho ir palaiko su juo puikius santykius. Ji sutinka imtis užduoties su sąlyga, kad deimantų gabenimo būdą galės laisvai pasirinkti savo nuožiūra.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*

* Monica Vitti – Modestė Bleiz
* Terence Stamp – Vilis Garvinas
* Dirk Bogarde – Gabrielius
* Rosella Falk
* Tina Aumont
* Harry Andrews
* Michael Craig
* Scilla Gabel

Filmavimas
----------

Pradinėje stadijoje buvo manoma, kad pagrindinius vaidmenis atliks Barbara Steele ir Michael Caine, tačiau galiausiai jos buvo parduotos prodiuserio Joseph Janni kompanijai, kurio klientai buvo Viti bei režisierius Losey. Caine numatytas vaidmuo atiteko Terence Stamp, su kuriuo jie buvo geri draugai.

Juosta buvo filmuojama Londone, Amsterdame bei Neapolyje. Gabrieliaus sala – tvirtovė nufilmuota Sicilijoje. 

Režisierius Joseph Losey sunkiai rado bendrą kalbą su pagrindinio vaidmens atikėja Monica Vitti. Pastarąją filmavimo aikštelėje nuolat lydėjo režisierius Michelangelo Antonioni, kurio filmuose ji buvo išgarsėjusi. Galiausiai Losey buvo priverstas paprašyti Antonioni pasišalinti, mat šis nuolat dalino patarimus Vitti. Pagrindinio vyro vaidmens atikėjas Dirk Bogarde vėliau ne viename interviu pasakojo, kad Vitti yra viena iš labiausiai jo nemėgstamų partnerių.

Apdovanojimai
-------------

* BAFTA (nominacija) – geriausia kinematografija
* Kanų kino festivalis – Auksinė palmės šakelė (nominacija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Modesty Blaise (1966) Movie Review from Eye for Film". *www.eyeforfilm.co.uk*. Nuoroda tikrinta 2020-03-10.
2. ↑  Scala 2009, pp. 75–76.
| **Adomas Medekša** |
| --- |
|  |
| Medekšos |
| Lapinas (herbas) |
| Lapinas (herbas) |
|  |
| Gimė | 1820 m.Aristavos dvaras |
| Mirė | 1876 m. (~56 metai) |
| Tėvas | Teodoras Medekša |
| Motina | Antanina Jelinskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Alina Nielavicka; Klementina Vaisenhof |

**Adomas Medekša** (1820 m. Aristavos dvare (Rusijos imperijos Kauno gubernija) – 1876 m. Varšuvoje) – Lapino herbo bajoras, 1863 metų sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Gimė ir augo iškilaus Lietuvos bajoro Baro konfederato Teodoro Medekšos šeimoje. Baigęs Bajorų institutą, A.Medekša toliau studijavo Dorpato universitete. Priklausė studentų korporacijai Konvent Polonia.

1838 m. Rukainiuose Rusijos caro administracija suėmė 1831 m. sukilimo vadovą Simoną Konarskį ir pradėjo susijusių su juo asmenų paiešką. Į įtartinųjų sąrašą pakliuvo daug Dorpato studentų, tarp jų ir A.Medekša. Jis buvo atvežtas tardymui į Vilnių, bet vėliau paleistas. Nusprendė nebegrįžti į Universitetą ir išvyko gyventi į Poltavą. Ten stojo tarnybon į Rusijos imperijos kariuomenę. Tarnavo Kaukaze, kur buvo pakeltas į karininkus. Išėjęs į atsargą liko Novgorode. Gavęs leidimą nuolat gyventi Kauno gubernijoje, Romainiuose nusipirko dvarą. Naujoje vietoje kartu su kitais organizavo *Kredito ir žemės ūkio draugiją*.

Krašte kilus 1863 m. sukilimui jo atžvilgiu buvo nusiteikęs skeptiškai. Vėliau įsitraukė ir tapo vienu iš „baltųjų" krypties sukilėlių. Suimtas ir ištremtas į Permės guberniją, priverstinai teko parduoti Romainių dvarą. Po penkerių metų tremties leista išvykti į Varšuvą, kur gyveno iki mirties.

Buvo dukart vedęs: santuoka su Alina Nielavicka (1830-1855) liko bevaikė, su Klementina Vaisenhof (1835-1899) susilaukė sūnaus Teodoro, kuris netrukus mirė.

Adomo Medekšos gyvenimas buvo gana spalvingas ir atkreipė amžininkų dėmesį. J. Geištoras *Rozbitek* slapyvardžiu 1877 m. Lvove apie jį išleido biografinę knygą.

Šaltiniai
---------

* Rozbitek (J.Gieysztor). *Adam Medeksza* - Lwów, 1877
* *Adomas Medekša* // 1863 metų sukilimas: veidai, vardai, istorijos
* *Adomo Medekšos laiškai sužadėtinei* // Lituanistikos duomenų bazė
| ***Taip prasideda nuotykiai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Qui comincia l'avventura |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Carlo Di Palma |
| Scenaristas (-ai) | Barbara AlbertiCarlo Di PalmaAmedeo Pagani |
| Kompozitorius | Riz Ortolani |
| Vaidina | Monica VittiClaudia Cardinale |
| Metai | 1975 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Taip prasideda nuotykiai** (it.  *Qui comincia l'avventura*) – 1975 m. Italijoje sukurtas filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Monica Vitti – Meilutė
* Claudia Cardinale – Laura
* Guido Leontini – Lauros vyras
* Ninetto Davoli

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Kartą į skalbyklą, kurioje dirbo paprasta mergina Laura, užsuko impozantiška motociklininkė Meilutė. Jos kalbos apie laisvą gyvenimą ir jo teikiamas galimybes taip apsuko šiai galvą, kad Laura metė darbą, vyrą ir prisidėjo prie Meilutės. Abi merginos sėdo ant motociklo ir leidosi į kelią, kuriame jų laukė nauji nepatirti nuotykiai ir iššūkiai...
| **Maksimilianas fon Pritvicas** |
| --- |
|  |
| Maksimilianas fon Pritvicas 1915 m. |
| Gimė | 1848 m. lapkričio 27 d.Berutuvas, Prūsijos karalystė  |
| Mirė | 1917 m. kovo 29 d. (68 metai)Berlynas, Vokietijos imperija Vokietijos imperija |
| Tautybė | vokietis |
|  |
| Veikla | karininkas |
| Aktyvumo metai | 1866–1914 |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
|               |
|  |
|  **Vikiteka** | Maximilian von Prittwitz |

**Maksimilianas fon Pritvicas** (vok. *Maximilian Wilhelm Gustav Moritz von Prittwitz und Gaffron*, 1848 m. lapkričio 27 d. – 1917 m. balandžio 29 d.) – vokiečių generolas, kariavęs Austrijos–Prūsijos kare, Prancūzijos–Prūsijos kare ir Pirmajame pasauliniame kare.

Ankstyvoji karinė karjera
-------------------------

Baigęs mokyklą Olesnicoje, Pritvicas įstojo į 3-iąjį gvardijos grenadierių pulką ir dalyvavo Austrijos–Prūsijos kare. Vėliau jis buvo paskirtas jaunesniuoju karininku į 38-ąjį fuzilierių pulką, kuriame tarnavo Prancūzijos–Prūsijos kare. Baigęs Prūsijos karo akademiją Pritvicas buvo paskirtas į 6-ąjį jėgerių batalioną. Vėliau jis ėjo įvairias pareigas generaliniame štabe, taip pat buvo paskirtas kuopos ir bataliono vadu įvairiuose pėstininkų pulkuose. 1913 m. jis buvo paskirtas generaloberstu (generolu pulkininku) ir vadovavo XVI korpusui Mece.

Pirmasis pasaulinis karas
-------------------------

1914 m. rugpjūčio 2 d. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, M. Pritvicas buvo paskirtas Aštuntosios armijos vadu ir jam buvo pavesta ginti Rytų Prūsiją nuo numatyto Rusijos puolimo.

Kilus rusų invazijos grėsmei, Pritvicas pasiūlė trauktis į vakarus nuo Vyslos. Tai reiškė, kad reikėjo atsisakyti Rytų Prūsijos, o tai Vokietijos generaliniam štabui buvo nepriimtina. Be to, pirmojo korpuso vadas Hermanas fon Fransua pasiskundė generaliniam štabui, kad jo viršininkas panikuoja. Generalinis štabas pritarė šiam vertinimui. 1914 m. rugpjūčio 23 d. Aštuntosios armijos vado poste Pritvicą greitai pakeitė Paulius fon Hindenburgas. Hindenburgas ir Ėrichas Liudendorfas, pakeitęs štabo viršininką Georgą fon Valdersį, sunaikino dvi įsiveržusias rusų armijas Tanenbergo ir Mozūrijos ežeryno mūšiuose.

Pritvicas pasitraukė į Berlyną, kur gyveno trejus metus, kol 1917 m. mirė nuo širdies smūgio.

Išnašos
-------

1. ↑  *Rangliste de Königlich Preußischen Armee*, Berlin: Ernst Siegfried Mittler & Sohn, 1914, p. 45
2. ↑  "Großherzogliche Orden", *Hof- und Staats-Handbuch des Großherzogtum Baden*, Karlsruhe, 1910, p. 189
3. ↑  "Ritter-Orden: Österreichisch-kaiserlicher-Orden der Eisernen Krone", *Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie*, Vienna, 1916, p. 110
4. ↑  *German Army Groups, 1914–1919, The Eastern Front*, viewed on 2012-10-11
5. ↑  Stone N. (1975) *The Eastern Front 1914–1917*, Hodder & Stoughton, London: 348 pp.
Vienas galingiausių B grupės automobilių Audi Sport Quattro S1
**B grupė** (angl. *Group B*) – 1982 m. FIA pristatytas taisyklių rinkinys, leidžiantis automobilių lenktynėse ir ypač ralyje gamintojams naudoti labiau modifikuotus nei anksčiau modelius. Tokiu būdu atsirado lenktyninių superautomobilių karta su palengvintu karkasu, visais varomaisiais ratais ir galia, siekiančia 600 AG (450 kW). Šis laikotarpis vadinamas ralio aukso era.

Tarp šių automobilių žinomiausi buvo „Peugeot 205 T16", „Renault 5 Turbo", „Audi Sport Quattro S1" ir „Lancia Delta S4".

B grupės klasės:

| Įprastas variklių tūris | Super ir turbo varikliai | Svoris | Ratų skresmuo | Automobiliai |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4000 cm³ | 2857 cm³ | 1100 kg | 24" | Ferrari 288 GTO, Porsche 959 |
| 3000 cm³ | 2142,8 cm³ | 960 kg | 22" | Audi Quattro, Lancia Rally 037 |
| 2500 cm³ | 1785 cm³ | 890 kg | 22" | Peugeot 205 T16, Lancia Delta S4 |
| 2000 cm³ | 1428 cm³ | 820 kg | 20" | Renault 5 Turbo |

1985 m. „Korsikos ralyje" žuvo Atilio Betega. 1986 m. „Portugalijos ralio" metu žuvo keturi žiūrovai, o po to gegužės mėn. vykusiame „Korsikos ralyje" ralyje „Lancia" pilotas Henri Toivonen nusirito nuo kalnų kelio ir sudegė automobilyje kartu su šturmanu Sergio Cresto. Po šio įvykio FISA iškart pakeitė taisykles: po 1987 m. lenktynės vyko tik „A grupėje", kurioje automobiliai buvo artimi serijiniams modeliams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The corner that killed Group B Archyvuota kopija 2013-06-07 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  FIA Regulations, Appendix J 1986, Art. 256 – Specific regulations for Sports Cars (Gr. B):
3. ↑  „Kas taps čempionų čempionu?". 7TV. Nuoroda tikrinta 2010-11-02. [neveikianti nuoroda]
Lamermjūro kalvos
Lamermjūro kalvos
**Lamermjūro kalvos** (angl. *Lammermuir Hills, Lammermuirs, Lammermoors*; škot. gėl. *An Lomair Mòr*) – kalvos pietų Škotijoje, sudarančios gamtinę ribą tarp Lodiano ir Borderso.

Valterio Skoto istorinio romano „The Bride of Lammermoor" ('Nuotaka iš Lamermjūro') ir Gaetano Donicečio operos „Liučija di Lamermur" veiksmas vyksta šiame regione.

Lamermjūro kalvos užima dabartinių Rytų Lodiano ir Borderso sričių teritorijas, driekiasi nuo *Gala Water* upės iki *St. Abb’s Head* kyšulio. Žemės tradiciškai naudojamos kaip avių ganyklos.

Kalvos nėra labai aukštos, aukščiausi taškai yra *Meikle Says Law* (535 m) ir *Lammer Law* (528 m), tačiau gana stačiais šlaitais. Neturi natūralių perėjų, todėl sudaro rimtą barjerą tarp Edinburgo ir Borderso.

Lamermjūro kalvos 2009/2010 m. žiemą
Kalvas kerta vienintelis didelis kelias (A68), kuris driekiasi *Soutra Hill* kalvos šlaitu tarp *Lauder* miesto ir *Pathhead* kaimo ir kuris žiemą neretai būna nepravažiuojamas dėl sniego. Pagrindinis kelias (A1), jungiantis Edinburgą su Anglija, vengia kalvų ir apeina jas jūros pakrante.

Pavadinimas angl. *Lammermuir* reiškia 'avinėlių viržynai' senąja anglų kalba. kur s. angl. *lambra* 'avinėlių' + s. angl. *mor* 'viržynas, pelkė, dykynė'. Ankstyvosios formos buvo *Lombormore*, *Lambremore*, *Lambermora* ir *Lambirmor*.

Geležies amžiaus *White Castle* piliakalnis Rytų Lodiane buvo įrengtas votadinių genties protėvių.

Du kalvynai Naujojoje Zelandijoje (*Lammermoor Range* ir *Lammerlaw Range*) yra pavadinti pagal Lamermjūro kalvas bei jų antrą pagal aukštį jų viršūnę.

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2013-07-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Old English Grammar* by Joseph Wright, READ BOOKS, 2008, 1443758930, 9781443758932. Page. 214
3. ↑
4. 1 2   Archyvuota kopija 2011-03-22 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑   Archyvuota kopija 2011-07-24 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  *Scottish place-names* by William Cook Mackenzie, K. Paul, Trench, Trubner & co. ltd. 1931. Page. 216
7. ↑  *Scottish hill and mountain names: the origin and meaning of the names of Scotland’s hills and mountains* by Peter Drummond. Page. 62