recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Mechanizuotas bulvių nuėmimas
Bulviakasis Lietuvos kaime
**Derliaus nuėmimo talkos Tarybų Sąjungoje** (**Tarybinės rudens talkos**) – TSRS gyvavimo metu buvusios talkos derliui valstybiniuose ūkiuose nuimti. Į kolūkius ir tarybinius ūkius padėti kolūkiečiams nuimti derlių buvo siunčiami miesto gyventojai, dažniausiai studentai, mokiniai, valstybinių įstaigų darbuotojai ir armijos daliniai. Tai sudarydavo apie 10 % visų TSRS gyventojų. Net jeigu kaimuose buvo renkamas kitas derlius (runkeliai, morkos, kopūstai), rudeniniai darbai vis tiek vadinosi „bulviakasiu" (rus. *картошка*). 

Vasaros darbai vadinosi „kolūkis", daug rečiau „tarybinis ūkis", net jei reikėjo dirbti tarybiniame ūkyje. Bulviakasio dalyviams buvo išsaugoma visa alga, stipendija ir net išmokėdavo nedidelį piniginį priedą. Taip pat buvo dirbama ir vaisių bazėse. Bendrai tokios pareigos pildymas vadinosi „atidirbimu".

Ekonominės priežastys
---------------------

Tarybinės rudens talkos, derliaus nuėmimas (rus. *Картошка (сбор урожая)*) turėjo didelių ekonominių priežasčių: suprastėjus kolūkiečių darbo disciplinai ir nuolat stingant derliaus nuėmimo technikos, surinkti visą derlių buvo neįmanoma. Taip pat nuolat trūkstant darbo jėgos praktiškai nebuvo galima pasamdyti sezoninių darbuotojų.

Siunčiant iš tų pačių valstybinių ar mokyklinių įstaigų į tuos pačius kolūkius ar tarybinius ūkius rinkti derliaus jie pradėti vadinti šefuojamais.

Talkos eiga
-----------

Darbas bulviakasyje galėjo būti trumpas (vienai išeiginei), ar ilgas (keletą savaičių). Antru atveju miestiečiams buvo suteikiamas trumpalaikis gyvenamasi plotas (pionierių stovyklos korpusas). Darbuotojai buvo maitinami kaimo valgykloje pusryčiais, pietumis ir vakariene. Darbo diena prasidėdavo 8 valandą ryto, baigdavosi - 5 val. vakaro (vidurdienį - pietų pertrauka).

Kiekvienam darbininkui buvo išskiriama lauko dalis, pavyzdžiui, lysvės, kuris jas turėjo apdirbti. Dažnai buvo dirbama poromis, nes taip buvo lengviau pripilti maišus bulvėmis. Buvo nustatomos normos, tačiau „realios"; tokios, kurias buvo galima įvykdyti. Darbininkai darbo metu tarpusavyje kalbėdavosi. Vakarais turėdavo nemažai laisvo laiko, tai prisigalvodavo įvairių pramogų.

Kontroliuoti tvarką buvo paskiriamas atskiras žmogus iš kompartijos, komjaunimo; taip pat (arba) koks nors mokytojas ar dėstytojas. Atsakinga asmuo tiesiog prižiūrėjo, kad būtų laikomasi disciplinos. Kartu su kolūkio vadovais jis (pa)skirstydavo darbą. Kartais - ir pats dirbdavo. Piktybiškai vengiantys darbo talkininkai būdavo veikiami moraliai ar net finansiškai. Kraštutiniais atvejais, pvz. studentai netgi galėjo prarasti stipendiją.

Dalį iš nuimto derliaus (pvz. kopūstų, bulvių maišą) kartais talkininkai pasiimdavo ir sau (t. y. „vogdavo"). Patikrinus ir įkliuvus grėsė bauda, papeikimas ar net išmetimas iš aukštosios mokyklos (instituto).
**Golfo klubas „Elnias"**| Golfo klubo emblema |
| **Įkurta** | 2000 m. birželio 30 d. |
| **Tipas** | Golfo aikštynas |
| **Vieta** | Lietuvos vėliava Lietuva, Didžiosios Lapės, Kaunas |
| **Duobučių skaičius** | 9 |
| **Oficiali svetainė** | golfoklubaselnias.lt Archyvuota kopija 2015-02-10 iš Wayback Machine projekto. |
|

**Golfo klubas „Elnias"** – 9 duobučių golfo aikštynas Didžiosiose Lapėse, Kaune.

Šis golfo klubas buvo atidarytas 2000 m. birželio 30 d. Jis tapo pirmuoju Lietuvoje golfo aikštynu. Šį projektą įgyvendino Lietuvos golfo federacijos ir golfo klubo „Elnias" prezidentas Vytautas Motiejūnas.

Nuo 2000 iki 2006 m. golfo klubo „Elnias" aikštynas buvo vienintelis Lietuvoje.

Aikšyno charakteristika
-----------------------

Laukų skaičius: 9  

Laukų PAR: 28  

Laukų ilgis: 1270 m

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aikštynas Archyvuota kopija 2015-02-10 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Golfo klubo oficiali svetainė Archyvuota kopija 2015-02-10 iš Wayback Machine projekto.
**Nepriklausomų elektros teikėjų asociacija (NEETA)** – Lietuvos asociacija, vienijanti ir atstovaujanti regione veikiančius nepriklausomus elektros tiekėjus - asociacijos narius. NEETA yra atvira bendradarbiavimui, kuris užtikrintų suderintą požiūrį į aktualius energetikos klausimus, turinčius įtaką regiono šalių energetikos pramonei ir vartotojams. Asociacija įkurta 2008 m. Būstinė Vilniuje, A. Juozapavičiaus g. 10a - 4.

Veikla
------

Nepriklausomų elektros tiekėjų asociacija siekia šių tikslų:

* Suvienyti regiono šalių nepriklausomus elektros tiekėjus;
* Aktyviai dalyvauti diskusijose su įvairių šalių valdžios institucijomis energetikos klausimais, teikiant pasiūlymus;
* Vykdyti švietėjišką veiklą;
* Organizuoti seminarus, konferencijas, mokymus asociacijos nariams;
* Keistis informacija tarp asociacijos narių.

Asociacijos valdymo organai: visuotinis narių susirinkimas, prezidentas ir vykdantysis direktorius. Asociacijos prezidentu nuo 2009 m. liepos mėn. dirba prof. habil. dr. Leonas Ašmantas.

Nuorodos
--------

Oficiali asociacijos svetainė Archyvuota kopija 2015-03-03 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 21°36′ p. pl. 14°32′ r. ilg.﻿ / ﻿21.600°š. pl. 14.533°r. ilg.﻿ / 21.600; 14.533

Griaučių krantas
**Griaučių krantas** (angl. *Skeleton Coast*, port. *Costa dos Esqueletos*) − Namibijos pakrantės dalis nuo Kunenės upės žiočių Angoloje iki Svakopmundo, pietinėje Namibo dykumos dalyje.

Senovėje portugalų jūreiviai šį Namibijos pajūrio ruožą vadino *Pragaro krantu*. Dabar jis vadinamas Griaučių krantu. Kranto ilgis siekia 500 km. Griaučių krantą nuo Atlanto iki atokesnių žvyro lygumų vagoja milijonas auksinių kopų, besidriekiančių į šiaurės rytus. Tarp kopų matomi miražai. Griaučių kranto paplūdimys nubarstytas granito, bazalto, smiltainio, agato, karneolio ir kvarco žvirgždu.

Smėlis čia labai karštas, o jūra šalta, nes palei šį krantą šiaurės kryptimi teka šaltoji Bengelos srovė.

Nuo jūros pučia pietų vėjai. Namibijos sanai medžiotojai tuos vėjus pavadino *Soo−oop−wa* − tai vienas ypatingiausių dykumos gamtos reiškinių. Pučiant šiam vėjui, pavėjinis smėlio kopų šlaitas arba kita atvira jų dalis griūva sukeldama tokią smarkią byrančių kvarco smiltelių trintį, kad kopos tiesiog staugia.

Palei visą Griaučių krantą štorminiai vėjai sukelia skersines bangas. Šios bangos, slenkantis rūkas ir rifai padarė labai daug žalos laivams. Nuo vieno Griaučių kranto galo iki kito mėtosi okeaninių lainerių, vilkikų, kanonierių, tralerių ir kliperių nuolaužos.

1943 m. buvo rasta dvylika begalvių skeletų, drauge gulinčių paplūdimyje, o netoliese esančioje apleistoje trobelėje − vaiko griaučiai. Ant suskilusios lentelės buvo parašyta: „Aš keliauju link upės, esančios 60 mylių į šiaurę; jei kas nors ras šią žinią ir seks mane, tepadeda jam Dievas." Šis pranešimas parašytas 1860 m. Iki šiol neišaiškinta, kas buvo tos tragiškos aukos, kaip jie pateko į šį krantą ir kodėl rasti be galvų.

Griaučių krantas šį vardą gavo, kai šveicarų lakūnas *Karlas Naueris* (*Carl Nauer*) 1933 m. netoli to kranto patyrė avariją skrisdamas iš Keiptauno į Londoną. Vienas žurnalistas pasakė, kad galbūt vieną dieną jo kaulai bus rasti ant Griaučių kranto. Nauerio palaikai nebuvo rasti, tačiau toks pakrantės vardas prigijo.

Šaltiniai
---------

1. ↑   [Didieji pasaulio stebuklai. Alma littera, 2006]
2. ↑   [Didieji pasaulio stebuklai. Alma littera, 2006]

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Griaučių krantas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Griaučių kranto parkas (anglų k.)
| Derežna |
| --- |
| Derežna Mergežeryje Derežna Mergežeryje |
| **Ilgis** | 13,4 km |
| **Baseino plotas** | 32,9 km² |
| **Ištakos** | Varėnos apylinkės |
| **Žiotys** | Merkys |
| **Šalys** | Lietuva |

**Derežna**  – upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Varėnos seniūnijoje; Merkio kairysis intakas. Prasideda tuoj į pietvakarius nuo Varėnos, šalia Vilniaus–Marcinkonių geležinkelio. Teka daugiausia į vakarus pro Dainavos miškus, prateka Mergežerio kaimą. Įteka į Merkį 31,9 km nuo jo žiočių, tuojau į pietus nuo Perlojos.

Visa upelio vaga patenka į Merkio ichtiologinį draustinį. Derežna nemaišytina su kiek aukščiau į Merkį įtekančiu kitu upeliu, vadinamu Derėžnyčia.

Upėvardis laikomas slavizmu iš blrs. *деражня, дражня* „vieta, kur apdorojama mediena, karnos, žievės".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 505
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 84
| ***Cojus*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Цой |
| Kilmės šalis |  Rusija Latvija |
| Režisierius | Aleksej Učitel |
| Metai | 2020 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | rusų ir latvių |
| **IMDb įrašas** |

**Cojus** (rus. *Цой*) – 2020 m. sukurtas filmas, pasakojantis apie roko atlikėjo Viktoro Cojaus žūtį. Pats dainininkas filme nėra rodomas, o visa istorija – išgalvota. Pradinis filmo pavadinimas buvo „47" (taip buvo vadinta nebaigta įrašinėti grupės kasetė, kuri neva dingo avarijos metu). 

Režisierius Aleksejus Učitelis jau anksčiau šia tema sukūrė dokumentinius filmus „Rokas" (1987) ir „Paskutinis herojus" (1992).

Apie filmą
----------

Juosta sulaukė neigiamų atsiliepimų iš Cojaus artimųjų bei kino kritikų. Dainininko sūnaus Aleksandro prašymu, juostos veikėjų vardai buvo pakeisti. Kartu su Viktoro tėvu Robertu jis net kreipėsi į Rusijos prezidentą Vladinirą Putiną, nes niekas iš artimųjų neleido naudoti atlikėjo vardo.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas prasideda avarija, kuomet lengvasis automobilis „Moskvičius", užkliudęs kelio atitvarą, išlekia į kitą kelio pusę ir trenkiasi į priešais atvažiuojantį autobusą „Ikarus". Šio vairuotojas Pavelas Šelestas turi prisistatyti į Leningradą bylos tyrimui, tuo pačiu jis autobusu turi nuvežti ir avarijoje žuvusio dainininko Cojaus kūną. Kartu su juo vyksta marga kompanija: Cojaus žmona su mažamečiu sūnumi ir nauju draugu, Cojaus meilužė ir grupės „Kino" fotografė. Iš paskos automobiliu vyksta grupės prodiuseris Jurijus, įsitikinęs, kad dainininko automobilyje buvo jo nebaigtos rašyti dainos kasetėje „47", ir kad šią paslėpė vairuotojas Jurijus.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Jevgenijus Cyganovas – Pavelas Šelestas (prototipas – Janis Fibigs)
* Nadežda Kaleganova – Viktorija, grupės fotografė
* Marjana Spivak – Marina, buvusi Cojaus žmona (prototipas – Mariana Coj)
* Ilja Delis – Rika, Marinos draugas (prototipas – Aleksandrs Aksionovas „Rikošetas")
* Paulina Andrejeva – Polina, Cojaus meilužė (prototipas – Natalija Razlogova)
* Igoris Vernikas – Jurijus Raizenas, prodiuseris (prototipas – Jurijus Aizenšpilis)
* Inga Tropa – tardytojas Ilzė Jas (prototipas – Erika Ašmanė)

Apdovanojimai
-------------

* Varšuvos kino festivalis (nominacija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Наследники Цоя попросили Путина не допустить выхода фильма Учителя о лидере «Кино» // Газета.Ru
2. ↑
**Nepuolimo sutartis** arba **neutraliteto sutartis** – sutarties arba karinės sąjungos tipas, kai pasirašiusios valstybės pasižada nesiimti karinių veiksmų viena prieš kitą.[1]

Nepuolimo sutarties pavyzdys yra Molotovo–Ribentropo paktas.[1]

Kai kuriais atvejais laikoma, kad nepuolimo sutartys ir neutralumo sutartys skiriasi.[2] Tokiu atveju nepuolimo sutartims priskiriamos tos, kuriose pasižadama nepulti kitų pasirašiusių šalių, o neutralumo sutartimis – tos, kuriose pasižadama nepadėti kitų pasirašiusių šalių priešams (laikytis neutraliteto).[2] XIX amžiuje neutralumo sutartys buvo dažnai naudojamos suteikti leidimą užpulti kitą valstybę.[2]

Pastebėta, kad didžiosios valstybės labiau linkę pradėti karinius konfliktus su savo partneriais nepuolimo sutartyse, nei su valstybėmis, su kuriomis neturi jokių sąjungų.[1]

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Volker Krause, J. David Singer „Minor Powers, Alliances, And Armed Conflict: Some Preliminary Patterns", in „Small States and Alliances", 2001, pp 15-23, ISBN 978-3-7908-2492-6 (Print) ISBN 978-3-662-13000-1 (Online)
2. 1 2 3  Brett Leeds , Jeffrey Ritter, Sara Mitchell, Andrew Long, „Alliance Treaty Obligations and Provisions, 1815–1944", „International Interactions: Empirical and Theoretical Research in International Relations", 2002, vol. 28, issue 3, p. 237–260, DOI: 10.1080/03050620213653
| Badai Tugajaus draustinis |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| **Vieta:** | Uzbekistanas (Karakalpakstanas) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Berunis |
| 

Žemėlapis rodantis Badai Tugajaus draustinis vietą.Badai Tugajaus draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 42°0′17″ š. pl. 60°22′10″ r. ilg.﻿ / ﻿42.00472°š. pl. 60.36944°r. ilg.﻿ / 42.00472; 60.36944Koordinatės: 42°0′17″ š. pl. 60°22′10″ r. ilg.﻿ / ﻿42.00472°š. pl. 60.36944°r. ilg.﻿ / 42.00472; 60.36944 |
| **Plotas:** | 64,62 km² |
| **Įkurtas:** | 1971 m. |

**Badai Tugajus** – draustinis vakarų Uzbekistane, Karakalpakstane, Berunio rajone, Amudarjos upės salpoje. Įkurtas 1971 m. ir užima 6462 ha teritoriją.

Draustinyje saugomi tugajai – pakrančių miškai ir sąžalynai – su jiems būdinga augalija ir gyvūnija. Auga topoliai, gluosniai, ievos, veši nendrynai, yra ir retų rūšių: turkestaninė smirnovija (*Smirnowia turkestana*), kvapioji ferula (*Ferula asafoetida*), paprastasis saldymedis (*Glycyrrhiza glabra*). Iš viso miškai užima daugiau kaip pusę draustinio ploto, tugajų juostos siekia 1-1,5 km plotį.

Sutinkami gyvūnai: Baktrijos elnias, šernas, rudoji lapė, šakalas, barsukas, kiškis tolajus, ausytasis ežys, fazanas ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 46
|  |
| --- |
| Cocilių kalba*Bats'i k'op* |
| Kalbama | Meksika |
| Kalbančiųjų skaičius | 329 937 |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | Majų    **Cocilių** |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | - |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | - |
| ISO 639-2 | myn |
| ISO 639-3 | tzo |

Regionas, kuriame kalbama cocilių kalba
**Cocilių kalba** (savivardis: **Bats’i k’op**; [ɓatsʼi kʼopʰ]) – majų kalba, kuria Meksikos Čiapaso valstijoje kalba majai cociliai. Pagal *Instituto Nacional de Estadística Geografía e Informática* duomenis Meksikoje 2005 m. buvo 329 937 gyventojai kalbantys cocilių kalba, tuo pačiu cocilių kalba yra šešta pagal kalbančiųjų skaičių Meksikoje. Daugelis kalbančiųjų cocilių kalba taip pat kalba ispanų kalba kaip antrąja. Čiapo centrinėje dalyje kai kuriose pradinėse ir vidurinėse mokyklose mokoma cocilių kalba.Artimiausia cocilių kalbai yra celtalių kalba, o kartu jos sudaro celtalių kalbų šaką majų kalbų šeimoje. Celtalių, cocilių ir čolų kalbos yra plačiausiai Čiapase naudojamos kalbos.

Cocilių kalboje yra šeši dialektai, pavadinti pagal Čiapaso regionus, kuriuose jais kalbama: Čamulos, Sinakantano, San Andres Larainsaro ir kt.

Žodynai ir gramatikos
---------------------

1975 m. Smithsonian institutas sudarė cocilių kalbos žodyną, kuriame yra 30 000 cocilių – anglų kalbos įrašų ir apie perpus mažiau anglų – cocilių kalbų įrašų. Tai didžiausias iki šiol išleistas cocilių žodyno šaltinis. Cocilių žodžių sąrašai ir gramatikos pradėtos kurti XIX a. pabaigoje, žymiausia iš jų Otto Stoll *Zur Ethnographie der Republik Guatemala* (1884).

Literatūra
----------

Laughlin, Robert M. (1975) *The Great Tzotzil Dictionary of San Lorenzo Zinacantán*. Washington D.C: Smithsonian Institution Press; U.S. Government Printing Office
Laughlin, Robert M. (1988) *The Great Tzotzil dictionary of Santo Domingo Zinacantán: with grammatical analysis and historical commentary*. Washington D.C: Smithsonian Institution Press; U.S. Government Printing Office

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-02-05 iš Wayback Machine projekto. Resumen Gramatical
2. ↑  Ethnologue ataskaita
3. ↑  Laughlin (1975); papildytas ir išplėstas leidimas Laughlin (1988).
4. ↑  See Dienhart (1997), „Data Sources Listed by Author" Archyvuota kopija 2016-08-21 iš Wayback Machine projekto..
**Išorinės žvalgybos akademija** (rus. *Академия внешней разведки*, *АВР*) - Rusijos aukštojo mokslo įstaiga, ruošianti karininkus Rusijos Išorinės žvalgybos tarnybai (*Служба внешней разведки Российской Федерации*, trumpinama *СВР*) ir kitoms Rusijos specialiosioms tarnyboms.

Istorija
--------

1938 m. buvo įkurta *Ypatingosios paskirties mokykla* (rus. *Школа особого назначения*, *ШОН*)
1943 m. Ypatingosios paskirties mokykla buvo pervadinta į *Žvalgybos mokyklą* (rus. *Разведывательная школа, РАШ*), priklausiusią TSRS Valstybės saugumo liaudies komisariato 1-ajai valdybai.

Šaltojo karo metais, kai TSRS ir JAV blokų žvalgybų kova sustiprėjo, Žvalgybos mokykla buvo labai pertvarkyta - buvo keičiamos mokymo programos, atsirado naujos dėstomos disciplinos, naujos katedros.
1948 m. rugsėjį Žvalgybos mokykla pervadinta į *Aukštąją žvalgybos mokyklą* (rus. *Высшая разведывательная школа, ВРШ*). KGB susirašinėjime šią mokyklą dar vadindavo *101-ąja mokykla* (*101-ая школа*).

1967 m. gruodžio 19 d. už mokyklos auklėtinių nuopelnus TSRS mokyklai įteikė Raudonosios Vėliavos ordiną.
1968 m. mokykla performuota į Raudonosios Vėliavos ordino KGB Institutą, turėjusį aukštosios mokyklos teises. Mirus Jurijui Andropovui institutas gavo Andropovo vardą.

Paskutinė reorganizacija vyko 1994 m. pabaigoje, mokykla gavo dabartinį pavadinimą - *Išorinės žvalgybos akademija*.

Nuorodos
--------

* Академия внешней разведки (АВР) Archyvuota kopija 2007-05-29 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Izochorinio proceso grafikas
**Izochorinis procesas** – pastovios masės dujų būsenos kitimas esant pastoviam tūriui ({\displaystyle V=const}). Tada iš idealiųjų dujų būsenos lygties išplaukia, kad tam tikros masės dujų slėgio ir temperatūros santykis yra pastovus:

{\displaystyle {p \over T}={m \over M}{R \over V}=const,}
kur

p – slėgis;
V – tūris;
m – medžiagos masė;
M – molio masė;
T – temperatūra;
R – universalioji dujų konstanta.

Šarlio dėsnis
-------------

Šį dėsnį atrado prancūzų mokslininkas Žakas Šarlis, todėl jis vadinamas **Šarlio dėsniu**. Jis teigia, kad tam tikros masės dujų slėgio ir temperatūros santykis yra pastovus, kai dujų tūris nekinta:

{\displaystyle {p\_{1} \over T\_{1}}={p\_{2} \over T\_{2}}.}
Šarlio dėsnį, kaip ir Gei-Liusako bei Boilio ir Marioto dėsnius, galima patikrinti bandymu. Pradinę dujų būseną apibūdina parametrai {\displaystyle p\_{1}}, {\displaystyle T\_{1}}, {\displaystyle V\_{1}}, galinę izochoriškai pakaitintų dujų būseną – parametrai {\displaystyle p\_{2}}, {\displaystyle T\_{2}}, {\displaystyle V\_{2}}. Bandymo rezultatai rodo, kad dujų slėgio ir temperatūros santykis yra pastovus.

Izochorinio proceso grafikas
----------------------------

Vykstant izochoriniam procesui, dujų slėgio priklausomybė nuo temperatūros yra tiesinė:

{\displaystyle p=const\cdot T.}
Tiesė, vaizduojanti pastovaus tūrio dujų slėgio priklausomybę nuo temperatūros, vadinama **izochora**. Izochoros prasideda taške {\displaystyle T=0}. Tai dar kartą patvirtina, kad absoliučiojo nulio temperatūroje dujų slėgis lygus nuliui.
| **Izidorius Šimkus** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1949 m. vasario 20 d.Bulavėnai, Kelmės rajonas |
| Mirė | 2018 m. lapkričio 13 d. (69 metai) |
| Vaikai | Kristina, Tautvydas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Izidorius Šimkus** (1949 m. vasario 20 d. Bulavėnuose, Kelmės rajonas – 2018 m. lapkričio 13 d.) – Lietuvos ir Kelmės rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1973–1979 m. Kelmės rajono Vaiguvos kolūkio vyriausiuoju agronomas. 1979–1981 m. Kelmės rajono agrocheminio susivienijimo pirmininkas. 1981–1989 m. Kelmės rajono žemės ūkio valdybos viršininkas.

1989–1990 m. Kelmės rajono vykdomojo komiteto pirmininkas. 1990–1992 m. Kelmės rajono valdytojas.

1992–1995 m. Kelmės buitinių paslaugų akcinės bendrovės direktorius. 1995–2002 m. IĮ Šimkaus įmonės, 2002–2015 m. – UAB „Lukojus" savininkas, direktorius.

2015–2017 m. Kelmės rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

1995–1997 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos, 2007–2017 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.

Liberalų ir centro sąjungos Kelmės rajono skyriaus narys.

Vaikai Kristina, Tautvydas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Laisvę kurkime kiekvienas", - teigia pirmasis atkurtos Lietuvos rajono valdytojas I. Šimkus Bičiulis, 2010-04-02[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
4. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Liberalų ir centro sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-15 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**-** | **Kelmės rajono valdytojas**1990–1991 m. | Po to:**Rimantas Motuzas** |
**Selvansas** (*Selvans*) – ganyklų ir miškų dievas etruskų mitologijoje; atitinka romėnų Silvaną.[1]

Ant bronzinių Pjačencos kepenų (avies kepenų modelio) Selvanso vardas įrašytas dukart.[2] Etrūrijoje šio dievo kultas buvo plačiai paplitęs.[1] Aptikta nemažai apžadinių aukų, kurių įrašuose nurodoma, kad jos dedikuotos Selvansui; daugiausia tai bronzinės statulėlės.[2] Šiuose įrašuose Selvansas įvardijamas įvairiais epitetais – *canzate*, *enizpeta*, *sanchuneta*, taip pat *Selvansl Tularias* („sienų Selvansas").[2] Pastarasis epitetas įrašytas ant bronzinės atleto statulėlės (jos kilmės vieta nežinoma).[3] Teigiama, kad epitetas *Selvansl Tularias* atspindi pagrindinę šios dievybės funkciją – saugoti šventviečių, kapaviečių, teritorijų sienas, ribas (etruskų k. *tular*).[2][4]

Kortonoje aptikta bronzinė Selvanso statulėlė (drauge su ja rasta ir Kulšanšo statulėlė).[1] Selvansas pavaizduotas kaip nuogas bebarzdis jaunuolis, avintis ilgaaulius batus, galvą prisidengęs lokio galvos kailiu (plg. romėnų Silvanas vaizduotas su barzda).[1][5] Iš graikų mitologijos perimtose scenose etruskai Selvanso nevaizdavo.[2]

Pats dievavardis *Selvans*, manoma, yra lotynų kilmės (iš lot. *Silvanus*).[1][2]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 59.
2. 1 2 3 4 5 6  Giuliano Bonfante, Larissa Bonfante. The Etruscan Language: An Introduction, Revised Editon, Manchester University Press, 2002, p. 205.
3. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 16.
4. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 122.
5. ↑  Nancy Thomson de Grummond, Erika Simon. The Religion of the Etruscans, University of Texas Press, 2009, p. 60.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pasaulio vyriausybė** – koncepcinis terminas, apibrėžiantis internacionalinį politinės valdžios organą, reguliuojantį tarptautines teisės normas.

Tai kol kas beveik visiškai konceptuali (teorinė) sąvoka, nusakanti galimą pasaulinę valdymo formą, sukuriant vieną bendrą globalią valstybę arba struktūrizuotą valdžios organizaciją, kontroliuosiančią atskirų šalių, kaip visumos, politinę, ekonominę, socialinę ir kultūrinę veiklą, arba vieną ar kelias iš šių sferų. Abiem atvejais skirtųsi tik atskirų valstybių administravimo minėtose srityse lygis, tačiau dėl to ilgainiui gali atsirasti ir kitų su tuo susijusių problemų, viena svarbiausių – suvereniteto klausimas. Dalinis ar visiškas šalių suverenumo žlugimas – vienas iš pagrindinių globalios Žemės valdžios idėjos priešininkų argumentas. Taip pat abejojama galimos Pasaulio valdžios organizacine struktūra ir sudėtimi, mat dabartinės didžiosios ir įtakingos valstybės, formuojant tokią organizaciją, gali užgožti mažesniąsias ir vėliau labiau atstovauti savo ir didžiųjų sąjungininkių interesams. Dauguma dabartinių politikų, politologų ir kiti socialinių mokslų atstovai nemano, jog šiais laikais pavyktų sukurti tokią globalią valdymo sistemą, paremtą pasaulinės valstybės ar atskirų šalių federalizmo pagrindu, kuri sugebėtų efektyviai vadovauti visai Žemei ar ateityje galimai žmonių kolonizuotiems kitiems galaktikoms kūnams (pastaruoju metu jau svarstoma ir apie galimą bendrą ateities Mėnulio vyriausybę).

Šiandien egzistuoja panašaus pobūdžio regioninės tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo organizacijos, susivienijimai ir sąjungos, pavyzdžiui, Europos Sąjunga, Afrikos Sąjunga, Pietų Amerikos Tautų Sąjunga, Pietryčių Azijos Tautų Asociacija, Amerikos Valstybių Organizacija ir nemažai kitų; taip pat ir tarptautinės institucijos, tokios kaip Jungtinės Tautos, Tarptautinis Valiutos Fondas, Tarptautinis Baudžiamasis Teismas ir kitos, šiuo metu labiausiai priartėjusios prie, bemaž, pasaulinio vaidmens. Pasaulinės valdžios šalininkai teigia, jog pastarosios organizacijos yra būsimos globalinės vyriausybės sistemos dalys, ir tik nuo laiko, t. y. demokratijos įsigalėjimo dabartinėse priešiškose (kariniu, ideologiniu, religiniu ar kultūriniu požiūriu) valstybėse, priklauso, kada pasaulio valdymo idėja taps realybe.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Antinacionalizmas
* Kosmopolitizmas
* Globalizacija
* Humanizmas
* Tarptautinė organizacija
* Tautų Sąjunga
* Pasaulio pilietis
| **Jadvyga Kauneckienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1928 m. spalio 5 d.Gailaičiuose, Kražių valsčius |
| Mirė | 2017 m. kovo 9 d. (88 metai) |
| Vaikai | Saulius (g. 1957), Gintaras (g. 1958), Rasa (g. 1962) |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogė, leidėja, kultūros ir visuomenės veikėja |
| Organizacijos | leidykla „Saulės delta" |
| Pareigos | direktorė |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jadvyga Kauneckienė |

**Jadvyga Kauneckienė-Karinauskytė** ( 1928 m. spalio 5 d. Gailaičiuose, Kražių valsčius – 2017 m. kovo 9 d. Šiauliuose) – Lietuvos pedagogė, leidėja, kultūros ir visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Mokėsi Darbučių pradžios mokykloje, vėliau Bazilionuose, 1948 m. baigė Kelmės gimnaziją, 1950 m. – Šiaulių pedagoginį institutą. 1974–1977 m. Vilniaus pedagoginiame institute neakivaizdžiai studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.

1950–1954 m. Trakų rajono Drabužnikų septynmetės, 1951–1954 m. Šiaulių rajono Kužių ir Kairių aštuonmečių mokyklų mokytoja. 1954–1988 m. Šiaulių rajono Bridų aštuonmetės mokyklos mokytoja, direktorė. 1988–1990 m. dirbo Šiaulių dramos teatre, 1990–1992 m. Lietuvos kultūros fondo Šiaulių krašto knygų leidybos grupės „Delta" vadovė. 1992 m. su kitais įkūrė knygų leidyklą „Saulės delta", kuri leidžia Šiaulių krašto kultūrai bei istorijai reikšmingas knygas, monografijas, albumus, metraščius, Šiaulių krašto knygų leidyklos „Saulės delta" vedėja.

Skaitovų konkursų laureatė. Vaikų ir suaugusiųjų mėgėjų teatro vadovė, 37 spektaklių režisierė ir scenografijų autorė. Daugelio leidinių meninė ir literatūrinė redaktorė. LKF Šiaulių krašto tarybos narė. Šiaulių krašto knygų leidėjų draugijos pirmininkė. Nuo 1993 m. Lietuvos Karalienės Mortos premijos talentingiausiems Lietuvos vaikams mecenatė.

Bibliografija
-------------

* Šiaulių krašto kalendorius, 1994 m. Lauryno Ivinskio premija,
* Eilės ir žiedai, sudarė, 1996 m.
* Žmogus akmuo ir laisvė. Nepaprastasis Lietuvos miestelis Pašiaušė, 2004 m.
* Lietuvos karalienė Morta ir jos vardo premijos laureatai, 2005, 2009 m.

Įvertinimas
-----------

* 2005 m. Lietuvos kultūros fondo medalis „Morta – Lietuvos Karalienė"

Šaltiniai
---------

1. ↑   Jadvyga Kauneckienė. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  Bayeke |
| --- |
| Gyventojų skaičius | apie 20 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |
| Kalba (-os) | kisvahili, kisanga, |
| Religijos | krikščionybė, afrikinės religijos |
| Giminingos etninės grupės | njamveziai |

**Bajekiai**, **jekiai** (*Bayeke*), **garaganziai** – Vidurinės Afrikos tautelė, gyvenanti Kongo Demokratinės Respublikos pietinėje dalyje, daugiausia Bunkėjos mieste (Katangoje). Anksčiau jie kalbėjo kinjamvezi (*kiyeke*) kalba, kuri šiuo metu naudojama tik ritualuose. Kasdieniame gyvenime jie naudoja suahilių arba sangų kalbas.

Istorija
--------

Bajekiai kilo iš dabartinės Kenijos teritorijų, kur gyveno njamveziai. Vykdydami plačią prekybą tarp Rytų Afrikos pakrančių (Suahilių kranto) ir savanų valstybių, jie kūrė kolonijas didesnėse prekybinėse gyvenvietėse. Viena njamvezių kolonijų XIX a. buvo Bunkėjoje, sangų etninės grupės teritorijoje.

1856 m. njamvezių kilmės vergų pirklys Msiris perėmė sangų karalystės valdžią Bunkėjoje ir sukūrė Garanganzės karalystę, įgijusią hegemoniją visame Kazembės regione. Jo bendražygiai, atsikėlę į karalystę, ir sudarė dabartinių bajekių pirmtakus. 1891 m. nužudžius Msirį, bajekių karalystės teritorija buvo padalinta tarp Belgijos ir Britų imperijos. Bunkėjos bajekiai lingvistiškai asmimiliavosi su sangų dauguma, tačiau išlaikė savo tapatybę ir valdovų (tituluojamų **Mwami Mwenda**) dinastiją, kuri tęsiasi iki šiol.

Mvami Mwenda
------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Numeris** | **Vardas** | **Pastabos** | **Apytikriai valdymo metai** |
| 1. | Ngelengwa Msiri | Mvamio titulas nuo 1880 m. | 1856 - 1891 |
| II. | Mukunda Bantu |  | 1891–1910 |
| III. | Kalasa Mukanda-Bantu |  | 1910–1940 |
| IV. | Munongo Musamfya Ntanga |  | 1940–1956 |
| V. | Anmtonie Munongo Luhinda Shalo |  | 1956–1976 |
| VI. | Godefroid Munongo Shyombeka wa Shalo |  | 1976–1992 |
| VII. | Christian Munongo Msiri Mwemera |  | 1992–1997 |
| VIII. | Mwenda-Bantu Godefroid Munongo |  | 1997– |
|

Nuorodos
--------

* Garanganzė
* Bajekių bendruomenės svetainė Archyvuota kopija 2019-07-18 iš Wayback Machine projekto.
**Jadvyga Gervytė-Tvarijonavičienė** (1938 m. gegužės 18 d. Žliobiškiuose, Viešintų valsčius – 2016 m. kovo 3 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų ir amatininkų šeimoje, kuri turėjo 30 hektarų žemės. Augo keturių vaikų šeimoje, Žliobiškiuose. 1946–1948 m. mokėsi Sedeikių pradinėje mokykloje Pelyšos dvare, kol tėvai, vengdami gresiančios tremties į Sibirą, 1948 m. persikėlė į Vilnių.

1948–1957 m. baigė Vilniaus Antano Vienuolio vidurinę mokyklą, papildomai mokėsi piešimo. 1964 m. baigė Lietuvos dailės instituto Tekstilės fakultetą. Mokytojai – Juozas Balčikonis, Vladas Daujotas. 1964–1974 m. dirbo Panevėžio „Lino", Vilniaus „Dailės" kombinatuose.

Palaidota Vilniaus Rokantiškių kapinėse.

Kūryba
------

Sukūrė dekoratyvinių audinių projektų pramoninei gamybai, sienų ir grindų rištinių kilimų, batikos, gobelenų („Žalias langas" 1970 m. „Ryto rasos" 1974 m. „Ruduo" 1978, „Obuoliai" 1982 m.), monumentalių dekoratyvinių gobelenų visuomeninių pastatų interjerams („Laukai laukeliai" 1976 m. Satkūnų kultūros namuose, Panevėžio raj. „Lietuva", sanatorijoje „Lietuva", Druskininkai 1980 m. „Tulpės" Klaipėdos santuokų rūmuose, 1985 m. „Vėliavos" su N. Žeberskyte, radijo gamykloje „Banga" Kaune 1988–1989 m.). Viena pirmųjų pradėjo austi smulkiąją tekstilę, naudojo siuvinėjimo, aplikacijos, pynimo technikas. Dešimtame dešimtmetyje gobeleno technika išaudė 6 liturgines vėliavas Vilniaus arkikatedrai ir Vilniaus Šv. arkangelo Rapolo bažnyčiai, išsiuvinėjo 20 vėliavų Lietuvos miestų savivaldybėms, draugijoms. Nuo 1964 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jadvyga Gervytė-Tvarijonavičienė *anykstenai.lt*
2. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Jadvyga Gervytė-Tvarijonavičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 615 psl.
| **Jadvyga Jogailaitė (1408–1431)** |
| --- |
| Lenkijos karalaitė |
|  |
| Jadvyga Jogailaitė (1408–1431). Piešinys iš knygos *Decius L. De Jegellonum familia liber II*. Krokuva, 1521 m. |
|  Jogailaičių dinastija |
| Gimė | 1408 m. balandžio 8 d.Krokuva |
| Mirė | 1431 m. gruodžio 8 d. (23 metai)Krokuva |
| Tėvas | Jogaila |
| Motina | Ona Celietė |
| Lenkijos karalaitė |

**Jadvyga Jogailaitė** (1408 m. balandžio 8 d. Krokuvoje – 1431 m. gruodžio 8 d. ten pat) – Lenkijos karalaitė ir Lietuvos kunigaikštytė iš Jogailaičių dinastijos, Jogailos ir jo antrosios žmonos Onos Celietės duktė, 1413 m. Jedlino suvažiavime oficialiai paskelbta Lenkijos karalystės ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės sostų įpėdine, nes tuo metu nebuvo vyriškos lyties tėvo palikuonių.

Biografija
----------

Nuo 1419 m. buvo planuojamos peršlybos tarp Jadvygos Jogailaitės ir Slupsko kunigaikščio Boguslavo IX-jo, o taip pat, dėl Pamario pusės delsimo, su Frydricho I Hohencolerno, išrinktojo Brandenburgo valdovo, sūnumi Frydrichu II (1413–1471).

1421 m. balandžio mėn. tarp Lenkijos karalystės ir Brandenburgo kunigaikštystės buvo sudaryta sutartis, pagal kurią Jadvyga turėjo susituokti su Frydrichu II, kai šis sulauks pilnametystės, t. y. apie 1427 m. Dėl šios priežasties Frydrichas turėjo kuo greičiau atvykti į Lenkiją, kad susipažinti su kalba ir papročiais. 1422 m. balandžio 12 d. karalaitės jaunikis atvyko į Lenkiją. Dėl greitų Brandenburgo pusės veiksmų, sukruto ir Slupsko kunigaikščio pusė, remiama Zigmanto Liuksemburgiečio ir Eriko VII Pamarėno, Danijos, Švedijos ir Norvegijos karaliaus, kai jie abu 1424 m. atvyko į Krokuvą dalyvauti ketvirtosios Jogailos žmonos Sofijos Alšėniškės karūnavimo ceremonijoje.

Tačiau Jogaila, susilaukęs vyriškos lyties palikuonių, neskubėjo išrinkti sutuoktinio dukteriai. Apie 1430 m. Kipro karalius Janusas taip pat pateikė kreipinį dėl savo sūnaus kandidatūros į jaunikius, tačiau šios pastangos nebuvo vainikuotos sėkme, nes Jadvyga netrukus mirė.

Pamotė Sofija Alšėniškė buvo apkaltinta apnuodžiusi karalaitę, tačiau, pasak šaltinių, Jadvyga visada buvo silpna ir mirtis galėjo būti neaiškios ligos pasekme.

Karalaitės Jadvygos Jogailaitės atminimui Adomas Svinka dedikavo lotynų kalba sukurtą eilėraštį *Virginum o iubar, o inclita gloria regni*, kuris yra įtrauktas į Jano Dlugošo metraščio 11-ąją dalį.

Išnašos
-------

1. ↑  Wielka Historia Literatury Polskiej, aut. Teresa Michałowska; leid. Wydawnictwo Naukowe PWN, Warszawa, 1995, 692 pusl. ISBN 83-01-11452-5

Literatūra
----------

* Łowmiański H. Polityka Jagiellonów, K. Pietkiewicz (oprac.), Poznań: Wydawnictwo Poznańskie, 2006] ISBN 83-7177-401-X, OCLC 749799789;
* Tęgowski J. Pierwsze pokolenia Giedyminowiczów, Poznań – Wrocław 1999. ​ISBN 83-913563-1-0​;
* Wdowiszewski Z. Genealogia Jagiellonów i Domu Wazów w Polsce, J. Tęgowski, Kraków: Wydawnictwo Awalon, 2005, ISBN 83-918497-2-4, OCLC 69468579.
| **Johannes Heydeck** |
| --- |
| Gimė | 1835 m. liepos 2 d.Sakūčiai, Prūsijos karalystė |
| Mirė | 1910 m. rugpjūčio 6 d. (75 metai)Raušiai, Vokietijos imperija |
| Tėvas | Christian Wilhelm Heydeck |
| Motina | Auguste Gebhard |
|  |
| Veikla | dailininkas. |

**Johanesas Heidekas** (1835 m. liepos 2 d. Sakūčiuose, Prūsijos karalystė - 1910 m. rugpjūčio 6 d. Raušiuose, Vokietijos imperija) – dailininkas.

Biografija
----------

Gimė 1835 m. liepos 2 d. Sakūčiuose, mokytojo šeimoje. Mokėsi tapyti Karaliaučiaus dailės akademijoje pas dailininką Ludwig Rosenfelder. 1868 m. tapo Karaliaučiaus universiteto profesoriumi. Tapė žymių to meto Prūsijos žmonių portretus ir autoportretus. Rūpinosi Karaliaučiaus miesto kultūros paveldo objektų išsaugojimu ir tvarkymu, dalyvaudavo archeologiniuose kasinėjimuose. 1880 m. birželio mėnesį dalyvavo Imanuelio Kanto palaikų ekshumacijoje ir perlaidojimo šalia katedros įrengtame mauzoliejuje ceremonijoje. J. Heidekas laikomas vienu iš pirmųjų vokiečių dailininkų atradusių Nidos kopų grožį. Mirė 1910 m. rugpjūčio 6 d. Raušiuose.

Paveikslai
----------

* *Königin Luise auf der Flucht von Königsberg über die Nehrung nach Memel 1807* (Karalienės Luizės kelionė per kuršių neriją į Memelį)
* *Der Hochmeister der Marienburg begibt sich zur Abendandacht*.
* *Die kranke Königin in Begleitung der Gräfin Voß im offenen Reisewagen am Strande hinfahrend*.
* Altorius Sackheimer bažnyčioje.
* *Die vier Fakultäten* vienoje iš Karaliaučiaus universiteto aulų.
* Kartu su Emil Neide ir Max Schmidt: *Odysseus-Zyklus* Įsručio gimnazijoje (1882)

Nuorodos
--------

* Biografija (vok.);
* Kultūros istorijos puslapiai: dailė senojoje Klaipėdoje[neveikianti nuoroda];
* At the Königsberg Academy (ang.).
Pasaulio salynas
**Pasaulio salynas** – Dubajaus miesto (JAE) pašonėje esantis dirbtinių salų archipelagas, pavadintas skambiu pavadinimu „The World".

Dirbtiniai salynai − Dubajaus turizmo plėtojimo programos dalis, skirta naftos išteklių išsekimo ekonominei atsvarai sukurti. Ateities Dubajaus tikslas − tapti vienu didžiausių pasaulyje turizmo plotu, darančiu žymią įtaką šalies ekonomikai.

Projektas
---------

Projektas įkvėptas visai šalia jau egzistuojančių Palmės salų pavyzdžio. Pasaulio salynas yra sudarytas iš 300 nedidelių salyčių – pasaulio šalių, savo ruožtu suskirstytų į privačių namų, vilų, viešbučių kategorijas. Salų plotas svyruoja nuo 23 000 iki 83 000 m² su 50 - 100 m jūros ruožais tarpuose. Bendras plotas 931 hektaras, šis projektas praplečia Dubajaus kranto liniją 232 kilometrais. Saloms buvo sunaudota 320 milijonų kubinių metrų smėlio. Šių salų kainos - nuo 6.85mln ir vidutiniškai siekia 25mln USD. Bendra projekto kaina viršija 1.8mlrd USD. Projektas buvo baigtas 2008 metų pradžioje. Kruopščiai atrinkti investuotojai, įsigiję salas, patys sprendžia, kokia bus salos paskirtis ir kas bus joje pastatyta. Salos prieinamos jūriniu arba oro transportu, sudaryti specialūs vandens keliai, pastatytos specialios prieplaukos.

Nuorodos
--------

* Welcome to The World Archyvuota kopija 2007-02-17 iš Wayback Machine projekto. - Pasaulio salyno tinklalapis.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RProjektai Dubajaus mieste |
| --- |
|  |
| Siūlomi, statomi ar pastatyti |
|  |
| Dangoraižiai | 
 Burj Dubai **·**  Burj Al Arab **·**  Al Burj **·**  Jumeirah Lake Towers **·**  Trampo tarptautinis viešbutis ir bokštas **·**  Pentominium **·**  Bangos bokštas  |
|  |
| Prekybos centrai | 
 Mall of Arabia **·** Dubai Mall **·** Mall of the Emirates **·** Dubai Outlet Mall  |
|  |
| Pramogos | 
 Dubailendas **·**  Arabijos miestas **·**  Dubajaus sporto miestas **·**  Dubajaus autodromas **·**  Dubajaus zoologijos sodas  |
|  |
| Susisiekimas | 
 Dubajaus metropolitenas **·** Al Maktumo tarptautinis oro uostas **·**  Džumeiros palmės vienbėgis  |
|  |
| Salos | 
 Palmių salos (Džumeiros palmė **·** Deiros palmė **·** Jebel Ali palmė) **·**  Visata **·**  Dubajaus Pakrantės Ruožas **·**  Pasaulis  |
|  |
| Kiti projektai | 
Arabų Rančos • Dubajaus Prieplauka • Verslo Užutėkis • Hydropolis • Atlantida • Stebuklingas Sakalininkas • Prekybinis Dubajaus centras |
|  |
| Aukščiausių Dubajaus pastatų sąrašas |

 |
| **Johanesas Brysmanasvok. *Johannes Briessmann, Brissmann, Priessmann*** |
| --- |
| Gimė | 1488 m. gruodžio 31 d.Kotbusas |
| Mirė | 1549 m. lapkričio 1 d. (60 metų)Karaliaučius |
|  |
| Veikla | vokiečių protestantų teologas, daktaras, bažnyčios reformatorius, Prūsijos, Mažosios Lietuvos ir Livonijos pamokslininkas, pranciškonas. |

**Johanesas Brysmanas** (vok. *Johannes Briessmann, Brissmann, Priessmann*, 1488 m. gruodžio 31 d. Kotbusas – 1549 m. lapkričio 1 d. Karaliaučius) – vokiečių protestantų teologas, daktaras, bažnyčios reformatorius, Prūsijos, Mažosios Lietuvos ir Livonijos pamokslininkas, pranciškonas.

Biografija
----------

1508-1522 m. studijavo Frankfurto ir Vitenbergo universitetuose, filosofijos daktaras.

1519 m. priėmė liuteronybę. Kunigaikščiui Albrechtui Brandenburgiečiui kviečiant, Martynas Liuteris jį pasiuntė į Karaliaučių, kurio katedroje 1523 m. rudenį pasakė pirmuosius protestantiškus pamokslus. Kunigaikščio tarėjas. 1527-1530 m. Rygos katedros pamokslininkas. Livonijos bažnyčioms sudarė „Trumpą bažnyčios tarnystes tvarką su prakalba apie apeigas" (*Korte Ordeninge des Kerckendenstes sampt einer Vorrede van Ceremonien* 1530 m.). Nuo 1531 m. Karaliaučiaus katedros klebonas, nuo 1546 m. Sembos vyskupijos prezidentas. Daug nuveikė 1542-1544 m. steigiant Karaliaučiaus universitetą, jo kuratorius. Artimai bendravo su S. Rapolioniu, per jo laidotuves pasakė pamokslą. Išleido pamokslų, reformacijos apologijos raštų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Johanesas Brysmanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 483 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Golfitas*Golfito* |
| --- |
| *Saulėlydis Golfito apylinkėse* |
|  |
| 

GolfitasGolfitas

8°38′0″ š. pl. 83°09′40″ v. ilg.﻿ / ﻿8.63333°š. pl. 83.16111°r. ilg.﻿ / 8.63333; 83.16111﻿ (Golfitas)Koordinatės: 8°38′0″ š. pl. 83°09′40″ v. ilg.﻿ / ﻿8.63333°š. pl. 83.16111°r. ilg.﻿ / 8.63333; 83.16111﻿ (Golfitas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Puntarenaso provincija |
| **Kantonas** | Golfito kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 10 915  |
| **Altitudė** | 278 m |

**Golfitas** (isp. *Golfito* – „įlankėlė") – miestelis pietvakarių Kosta Rikoje, Puntarenaso provincijoje, prie Golfito užutėkio (Dulsės įlankos dalis). Kantono centras. Pasiekiamas Panamerikos plento atšaka. Yra jūrinis uostas, vietinis oro uostas, veikia keltas į Puerto Chimenesą. Verčiamasi žvejyba, žemės ūkiu, vystomas turizmas. Greta yra Golfito nacionalinis draustinis.

2002 m. gruodžio 4 d. miestelio pakrantėje netikėtai mirė jachtininkas Zigmas Žilaitis.

Istorija
--------

XX a. viduryje Golfitas buvo pagrindinis bananų eksporto uostas pietų Kosta Rikoje. Vėliau pradėtos auginti aliejinės palmės, o dabar svarbiausias verslas yra turizmas.
|  |
| --- |
| **Sasnavos aerodromas** |
|  |
| IATA: - ICAO: EYMM |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Marijampolės aeroklubas |
| Miestas | Sasnava |
| Aukštis virš jūros lygio | 74 m |
| Koordinatės | 54°39′47″ š. pl. 23°27′14″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66306°š. pl. 23.45389°r. ilg.﻿ / 54.66306; 23.45389Koordinatės: 54°39′47″ š. pl. 23°27′14″ r. ilg.﻿ / ﻿54.66306°š. pl. 23.45389°r. ilg.﻿ / 54.66306; 23.45389 |
| Tinklalapis | www.marizone.lt |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| MK 070°-250° | 800 | 40 | gruntas |
| MK 170°-350° | 700 | 50 | gruntas |

**Sasnavos aerodromas** – Marijampolės aeroklubui priklausantis aerodromas. Jis plyti Sasnavos seniūnijoje, Kuzų kaime, Marijampolės savivaldybėje. Išsidėstęs 0,5 km į šiaurės vakarus nuo Sasnavos gyvenvietės, netoli kelio  **230**  Mauručiai–Vinčai–Puskelniai , 14 km į šiaurės rytus nuo Marijampolės.

Aerodromo prieigos
Aerodrome skraidoma įvairiais lengvaisiais, ultralengvaisiais orlaiviais, parasparniais. Rengiami ultralengvųjų orlaivių pilotai, orlaivių An-2 techninio aptarnavimo specialistai. Vyksta skrydžių koordinatorių kursai, įvairūs seminarai. Skrydžio pradmenų mokosi jaunieji sklandytojai, savo konstrukcijos modelius skraidina aviamodeliuotojai. Aerodrome organizuojama aviacijos šventės, aviacinio sporto varžybos, parašiutų sporto bei kitų aviacijos sporto šakų čempionatai. Organizuojami apžvalginiai skrydžiai ir pramoginiai šuoliai parašiutu. Aerodrome taip pat tupia ir kyla atskrendantys lėktuvai iš kaimyninių šalių aerodromų.

Sasnavos aerodromo materialinė techninė bazė įrengta aerodromo pietinėje dalyje. Ją sudaro:

* orlaivių bei automobilių parkavimo aikštelės,
* angarai ultralengviesiems orlaiviams,
* parašiutininkų stoginė,
* administracinis pastatas su darbo ir poilsio kambariais, mokymo klase,
* VIP patalpos,
* dirbtuvės, garažai, sandėliai,
* valgykla, lauko baras,
* pavėsinės, poilsio nameliai, sauna, žaidimų aikštelės,
* tvenkinys su pliažu.

Techniniai duomenys
-------------------

Aerodromo aukštis virš jūros lygio 74 m, magnetinis nuokrypis + 5°E. Įrengti du gruntiniai kilimo ir tūpimo takai: MK 070°-250°, matmenys 800 m x 40 m, MK 170°-350°, matmenys 700 m x 50 m. Aerodromas pritaikytas skraidyti tik dienos metu.

Varžybos
--------

2015 m. vykusios varžybos:

* PTE aviamodelių taurės varžybos,
* XXV-jo atviro Lietuvos parašiutų sporto tikslaus nusileidimo čempionatas (su orlaiviais AN-2, Cessna-182).

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos oro uostai ir aerodromai
* Sasnavos aerodromas Archyvuota kopija 2015-02-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Yra kilę abejonių dėl šio straipsnio objekto reikšmingumo ir tinkamumo enciklopedijai.**Galima paieškoti straipsnio objekto aprašymų nepriklausomuose nuo jo patikimuose antriniuose šaltiniuose ir pasiremti jais straipsnyje. |

| **Rimantas Sipavičius** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. gruodžio 8 d. (66 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Žmona Romutė (g. 1957 m.), notarė |
| Vaikai | Mindaugas (g. 1982 m.), Ieva (g. 1989 m.) |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėjas, buvęs advokatas |
| Sritis | teisė |
| Organizacijos | Kauno miesto apylinkės teismas |
| Pareigos | teismo pirmininkas |
|  |
| Alma mater | 1980 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultetas |

**Rimantas Sipavičius** (g. 1956 m. gruodžio 8 d. Telšiuose) – teisininkas, Kauno miesto apylinkės teismo pirmininkas, buvęs vicepirmininkas, advokatas, Kauno politinis veikėjas.

Biografija
----------

1964–1965 m. mokėsi Telšių 4-ojoje vidurinėje mokykloje, 1965–1975 – Telšių Žemaitės vidurinėje mokykloje. 1975–1980 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete baigė teisę, įgijo teisininko kvalifikaciją. Stažavosi Hamburgo advokatų kontoroje (Vokietija, 1994), Vokietijos teismuose (2000, 2003).

1980–1981 m. Šiaulių transporto prokuratūros tardytojas, 1981–1982 m. Panevėžio advokatų kontoros stažuotojas, 1982–1998 – Kauno advokatų kontoros advokatas, 1998–2000 m. Kauno miesto apylinkės teismo teisėjas, teismo pirmininko pavaduotojas, laikinai einantis teismo pirmininko pareigas, nuo 2000 m. pirmininkas.

Lietuvos advokatų tarybos narys, Kauno miesto tarybos deputatas (1991–1995 m. kadencija).

Žmona Romutė (g. 1957 m.), notarė. Sūnus Mindaugas (g. 1982 m.). Dukra Ieva (g. 1989 m.).

Moka vokiečių, rusų kalbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  CV Archyvuota kopija 2010-05-23 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  CV[neveikianti nuoroda] („Tūkstantmečio žmonės ")
CoRoT-6 b ir Jupiterio dydžių palyginimas
**CoRoT-6 b** – egzoplaneta, skriejanti apie F spektrinės klasės žvaigždę CoRoT-6, nuo Saulės sistemos nutolusią 2144 šviesmečius. Apie egzoplanetos atradimą pranešta 2009 m. CoRoT-6 b aptikta tranzitų metodu.

Ši egzoplaneta yra dujinė milžinė, priskiriama karštojo Jupiterio tipui. Jos masė ir spindulys yra atitinkamai 2,96 ir 1,166 karto didesni nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 8,9 paros, jos orbitos didysis pusašis yra 0,0855 (± 0,0015) av. Pusiausvyros temperatūra siekia 929 K.

CoRoT-6 b yra vienintelė CoRoT-6 sistemoje aptikta planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „CoRoT-6 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-01-18.
2. ↑  Fridlund, M.; et al. (2010). „Transiting exoplanets from the CoRoT space mission. IX. CoRoT-6b: a transiting 'hot Jupiter' planet in an 8.9d orbit around a low-metallicity star". *Astronomy and Astrophysics* **512**. A14. Bibcode:2010A&A...512A..14F. arXiv:1001.1426v1. doi:10.1051/0004-6361/200913767.
3. 1 2  „Planet CoRoT-6 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-01-18.
4. ↑  „CoRoT-6". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-01-18.