recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Akmens druskos kristalas
**Akmens druska** – nuosėdinė uoliena, aptinkama kloduose. Jais tapo netoli žemės paviršiaus išsidėstę druskų (vadinamojo mineralo halito) klodai, prieš milijonus metų susiformavę iš senovinių jūrų. Didžiausios sankaupos glūdi kambro, devono, permo ir neogeno nuogulose. Kasama karjeruose ar giliose šachtose ir pakėlus į paviršių sumalama. Druskos kasimas pačiais primityviausiais įrankiais vyko jau priešistoriniais laikais. Archeologiniai tyrimai rodo, kad Vakarų Europoje druska buvo kasama jau žalvario amžiuje (Alpėse, Zalcburgo apylinkės), o platesnį mastą įgavo apie I a. ypač Anglijoje, Vokietijoje, Danijoje.

Sudaryta beveik tik iš mineralo halito. Gryna – bespalvė, balta, tačiau įvairios kitų mineralų (evaporitų) priemaišos gali suteikti kitokią spalvą – juodą, rudą, geltoną. Valgomoji druska papildomai joduojama. Taip pat naudojama balneologinėms procedūroms (vonioms), techninėms reikmėms (daugiausia iškasamosios druskos suvartojama žiemą keliams barstyti).

* Veličkos druskos kasyklose išgauta akmens druskaVeličkos druskos kasyklose išgauta akmens druska
* Halitas iš Veličkos druskos kasyklosHalitas iš Veličkos druskos kasyklos
* Akmens druskos gavyba JAVAkmens druskos gavyba JAV
* Akmens druskos gavyba HalėjeAkmens druskos gavyba Halėje

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Akmens druska. Visuotinė lietuvių enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-01-01.
2. 1 2  Dr. ZITA JONUŠIENĖ. Druska. Ką apie ją žinome? Archyvuota kopija 2006-02-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rytų Europa
Rytų Europa Stylerio žemėlapyje 1891 m.
**Rytų Europa** – teritorija, dengianti rytinę Europos žemyno dalį.

Kaip istorinis ir kultūrinis regionas Rytų Europa neturi griežtai apibrėžtų ribų. Skirtingais laikotarpiais Rytų Europai buvo priskiriamos skirtingos šalys. Pagal vieną iš versijų Rytų Europa yra europinė Rusijos dalis ir buvusios tarybinės respublikos:

* Baltarusija
* Moldavija
* Rusija
* Ukraina

Pagal kitą versiją, ypač, kai Europa skirstoma į dvi dalis – Vakarų ir Rytų, Rytų Europai priskiriamos visos Europos šalys, buvusios komunistų įtakoje – vadinamasis Rytų Blokas. Taip skirstant Europą prie aukščiau paminėtų šalių Rytų Europai priskiriamos ir Vidurio bei Pietryčių Europos šalys.

Pagal trečią versiją, kuri remiasi dar senesnėmis istorinėmis realijomis, Rytų Europai priskiriamas regionas, buvęs Rusijos, Austrijos ir Turkijos imperijų sudėtyje. Iš tų laikų regionui išliko kai kurie jį XX-ame amžiuje vienijantys bruožai: etniniu pagrindu paremtas nacionalizmas, siekis vienos tautos žmones suvienyti vienoje valstybėje, kuris lėmė daugelį konfliktų per visą XX-ą amžių, ekonominis atsilikimas nuo Vakarų Europos ir kt.

v • a • r **Europos regionai** 

Vakarų Europa | Rytų Europa | Šiaurės Europa | Pietų Europa | Vidurio Europa   
 Skandinavija | Baltijos valstybės | Beniliuksas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rytų Fryzijos žemėlapis
**Rytų Fryzija** (fryz. *Aastfräislound*) – Fryzijos krašto dalis, esanti šiaurės vakarų Vokietijoje, Žemutinės Saksonijos šiaurėje, Vatų jūros pakrantėje. Apima Rytų Fryzų salas (Borkumą, Juistą, Nordernėjų, Špikerogą, Langeogą ir kt.), bei didžiąją dalį Rytų Fryzijos pusiasalio. Patenka į Auricho, Lero, Vitmundo apskritis ir Emdeno miesto teritoriją. Apima 3144 km² plotą kuriame gyvena 465 tūkst. žmonių.

Kaip ir visoje Fryzijos (Vatų jūros) pakrantėje būdingos šlapynės, viržynai, smėlio kopos, užliejamos maršos. Verčiamasi žemės ūkiu, veikia vėjo jėgainės, miestuose – pramonės įmonės ir uostai.

Rytų Fryzijos vėliava
Seniau šiame krašte vartota rytų fryzų kalba, bet dabar ją beveik visuotinai išstūmusi vokiečių kalba (standartinė ir žemaičių). Čia susidariusi vietinė vokiečių žemaičių-rytų fryzų šnekta, turinti abiejų kalbų bruožų. Rytų fryzų kalba išlikusi tik Zaterlando apylinkėse.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RVakarų germanų istoriniai regionai |
| --- |
|  |
| Vokietijojeir Šveicarijoje | 
 Bavarija **·**  Brandenburgas **·**  Elzasas **·**  Fryzija (Rytų **·**  Šiaurės) **·**  Holšteinas **·**  Lužica **·**  Meklenburgas **·**  Ostfalija **·**  Pfalcas **·**  Pomeranija **·**  Reino žemė **·**  Reino Frankonija **·**  Rytų Frankonija **·**  Aukštutinė Saksonija **·**  Žemutinė Saksonija **·**  Šlėzvigas **·**  Švabija **·**  Tiuringija **·**  Vestfalija |  |
|  |
| Austrijoje | 
Aukštutinė Austrija **·**  Forarlbergas **·**  Karintija **·**  Tirolis **·**  Štirija **·**  Zalcburgas **·**  Žemutinė Austrija |
|  |
| Žemutinėse provincijose | 
Brabantas **·**  Drentė **·**  Flandrija **·**  Fryzija (Vakarų) **·**  Geldersas **·**  Limburgas **·**  Liuksemburgas **·**  Olandija |
|  |
| Kiti | 
Prūsija **·**  Livonija |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Žarnyno mikroflora** – žmogaus ar gyvūno žarnyne gyvenantys mikroorganizmai. Šeimininką ir šiuos mikroorganizmus sieja abipusiai naudingi ryšiai (simbiozė). Mikroorganizmai turi palankią terpę daugintis, o šeimininkas gauna naudos iš neįsisavintų medžiagų fermentacijos, naudingi mikroorganizmai konkuruoja su nepageidaujamais mikroorganizmais ir slopina jų augimą, vyksta vitaminų sintezė, kt. Kartais, kai sutrinka šeimininko imunitetas arba pakinta normali mikrofloros sudėtis, žarnyne esantys mikroorganizmai gali sukelti ligą.

Normali žmogaus žarnyno mikroflora treniruoja imuninę sistemą ir saugo nuo alergijų, žarnyno uždegimų. Žarnyno mikroflorą gali sutrikdyti stresas, vartojami antibiotikai, konservantai, kt. Dėl kiekybinės ir rūšinės mikroorganizmų sudėties pakitimų atsiranda disbakteriozė. Mikrofloros atstatymui vartojami prebiotikai ir probiotikai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Valkos rotušė (1865 m.)
**Valka** – miesto pavadinimas iki 1920 m. naudotas Livonijos miesto, padalinto tarp Estijos ir Latvijos. Didesnė estiškoji dalis – Valga, mažesnė – latviškoji Valka.

Istorija
--------

Nuo 1226 m. apylinkėse ėjo siena tarp  Kalavijuočių ordino bei Rygos vyskupo ir netrukus šalia kelio iš Rygos į Tartu bei Pskovą atsirado gyvenvietė, kuri rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1286 m.

1584 m. Valkos miesto teises suteikė Steponas Batoras,  1590 m. patvirtino Zigmantas Vaza.

Nuo to laiko iki XVI a. kaimas keletą kartų per karus buvo sudegintas ir sugriautas, paskutinį kartą 1558 m. Livonijos karo metu.

1626 m. po Švedijos-ATR karo miestas atiteko Švedijai.

1710 m. po Šiaurės karo Valka atiteko Rusijai.

Nuo 1889 m. mieste atsirado geležinkelio mazgas.

XIX–XX a. sandūroje miestas buvo dvikalbis, jame 1897 m. gyveno 4 453 latviai ir 3 594 estai. 1918 m. susikūrus nepriklausomoms Estijos ir Latvijos valstybėms miestas tapo abiejų valstybių pretenzijų objektu. 1920 m. liepos 1 d. brito S. G. Tallent vadovaujama komisija nusprendė, kad Valka turi būti padalinta abiem valstybėms. Estijai atiteko didžioji užstatytos teritorijos dalis ir tik 80 medinių namų miesto vakaruose buvo atiduoti Latvijai. Po Estijos ir Latvijos susitarimo 2 500 latvių persikėlė iš estiškosios į latviškąją miesto dalį.

Latviją ir Estiją okupavus sovietams padalinimas tapo neesminiu, faktiškai buvo vienas miestas su skirtingų tautybių gyventojais. Baltijos valstybėms atgavus nepriklausomybę mieste vėl atsirado siena tarp vakarinės ir rytinės dalies, įkurti 3 sienos perėjimo punktai, kurie panaikinti abiem šalims patekus į Šengeno erdvę.
**Aleksandras Fiodorovičius Akimovas** (rus. *Александр Фёдорович Акимов*; 1953 m. gegužės 6 d. – 1986 m. gegužės 11 d.) – TSRS inžinierius, pamainos, dirbusios Černobylio atominės elektrinės 4-ajame bloke Černobylio katastrofos naktį, viršininkas.

Aleksandras Akimovas gimė 1953 m. gegužės 6 d. Novosibirske, Rusijos TFSR.

1976 m. Akimovas baigė Maskvos energetikos institutą ir įgijo šilumos ir energijos procesų inžinerijos ir automatizavimo specialisto laipsnį.

Savo karjerą jis pradėjo Černobylio atominėje elektrinėje 1979 m. rugsėjo mėn. Pirmaisiais metais Černobylyje jis ėjo vyresniojo turbinų valdymo inžinieriaus ir turbinų salės pamainos viršininko pareigas. 1984 m. liepos 10 d. Aleksandras Akimovas buvo paskirtas į 4 reaktoriaus pamainos viršininko pareigas.

Černobylio katastrofa
---------------------

*Pagrindinis straipsnis – Černobylio avarija*.
1986 m. balandžio 26 d. naktį Akimovas ėjo 4-ojo bloko pamainos viršininko pareigas. Rengiantis planuojamam saugos bandymui buvo sumažintas reaktoriaus galios lygis. Tačiau galios sumažinimas buvo per staigus, todėl reaktorius tapo „užnuodytu" (padidėjo 135Xe, stipraus neutronų absorberio kiekis), todėl reaktorius pasidarė nestabilus ir per daug pavojingas. Garas nuo turbinos buvo atjungtas. Bandymą baigus ir nuspaudus avarinės apsaugos AZ-5 mygtuką buvo gesinamas reaktorius. Stabdantys strypai turėjo grafito antgalius, kad „taupytų" neutronus, o didžioji strypų dalis buvo pagaminta iš boro, kad stabdytų reakciją; strypams besileidžiant kažkas reaktoriuje sutriko, o grafito antgaliai įstrigo vietoje, pagreitindami reakciją ir sukurdami neutronų srautą reaktoriaus dugne. Dėl staigaus galios augimo reaktorius sprogo. Ryšių tinklus staiga užplūdo skambučiai ir informacija. Diatlovas išgirdo pranešimus apie didžiulius reaktoriaus pažeidimus, tačiau netikėjo ir dėl to kelias valandas po to pateikė melagingą informaciją apie reaktoriaus būklę.

Sužinojęs avarijos mastą, jis iki pat ryto dirbo su savo įgula reaktoriaus pastate ir bandė pumpuoti vandenį į neegzistuojantį reaktorių.

Akimovas mirė 1986 m. gegužės 11 d. praėjus dviem savaitėms po avarijos, dėl ūmaus radiacinio sindromo, būdamas 33 metų. Iki mirties, kol jis galėjo kalbėti, jis nuolat kartojo: „Aš viską padariau teisingai. Aš nesuprantu, kodėl taip atsitiko". Pirminio tyrimo metu jis ir jo bendradarbiai buvo kaltinami. Tik vėliau kaltė buvo perkelta elektrinės direktoriui ir vyr. inžinieriui. Operatoriai ir vadovybė nesilaikė elektrinės saugumo instrukcijų ir ignoravo pakartotinius įspėjimus.

Pripažinimas
------------

2008 m. Akimovas po mirties buvo apdovanotas Viktoro Juščenkos, tuometinio Ukrainos prezidento, 3 laipsnio ordinu už drąsą.

Išnašos
-------

1. ↑  Barringer, Felicity. „The World; Life After Death: Chernobyl Today".
2. ↑  „U.S. doctor indicates Chernobyl toll now at 13".
3. ↑  Presidential Decree No. 1156/2008 of 12 December 2008
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Aleksandras Beliavskis |
|  |
| Pilnas vardas | Aleksandras Henrikovičius Beliavskis |
| Šalis |  Slovėnija |
| Gimė | 1953 m. gruodžio 17 d. (69 metai)Lvovas, TSRS |
| Titulas | didmeistris (nuo 1975 m.) |
| FIDE reitingas | 2640 (Nr. 83 2009 m. balandžio FIDE sąraše) |
| Aukščiausias reitingas | 2710 (1997 m. liepa) |

**Aleksandras Henrikovičius Beliavskis** (ukr. *Олександр Белявський*; g. 1953 m. gruodžio 17 d.) – Ukrainos šachmatų didmeistris

Dabar Beliavskis gyvena Slovėnijoje ir žaidžia už jos olimpinę komandą. Laikomas puikiu populiariausių debiutų, tokių kaip valdovės gambitas, ispaniškoji partija ir prancūziškoji gynyba, žinovu.

1973-aisiais Beliavskis laimėjo pasaulio jaunimo čempionatą. Be to, jis keturis kartus laimėjo TSRS čempionatą (1974, 1980, 1987 ir 1990 m.).

1983/84 m. Kandidatų mačų dėl pasaulio čempiono titulo ketvirtfinalyje Beliavskis pralošė būsimam 1983/84\_m.\_Kandidatų\_mačai#Finalasfinalo nugalėtojui Gariui Kasparovui.

1984 m. mačuose „TSRS prieš pasaulio rinktinę" Beliavskis nugalėjo Jasirą Seiravaną rezultatu 2-0 ir Bentą Larseną rezultatu 1½-½.

Taip pat Aleksandras Beliavskis žinomas kaip endšpilio teoretikas. Be to, Beliavskis – šachmatų treneris.

Knygos
------

Aleksandras Beliavskis parašė keletą knygų:

* Beliavskis, Aleksandras & Michalčišinas, Adrianas (1995), *Pergalinga endšpilio technika*, Batsfordas, ISBN 0-7134-7512-9
* Beliavskis, Aleksandras & Michalčišinas, Adrianas (2000), *Pergalinga endšpilio strategija*, Batsfordas, ISBN 0-7134-8446-2
* Beliavskis, Aleksandras & Michalčišinas, Adrianas (2003), *Šiuolaikinė endšpilio praktika*, Batsfordas, ISBN 0-7134-8740-2
Geltonas plotas tarp mėlynos laiptuotos naudingumo kreivės ir raudonos kainos tiesės sudaro vartojimo naudos viršijimą.
**Vartojimo naudos viršijimas** – skirtumas tarp kainos, kurią vartotojas planuoja ir kokią iš tikro turi mokėti; jis nurodo, kiek prekė ar paslauga dar gali brangti ir dar bus perkama.

Pagal mažėjančio naudingumo taisyklę didėjant vartojimui dar viena tokia pati gėrybė duos vis mažesnę naudą. Dėl to vartotojas linkęs už tolesnes gėrybes mokėti mažiau, kol jo mokama suma susilygins su rinkos kaina. Skirtumas tarp gėrybių suteikiamos naudos ir rinkos kainos yra vartojimo naudos viršijimas.

#### Pavyzdys

Vartotojas už pirmą ananasą pasiryžęs sumokėti 10 Lt. Kai jau patenkino dalį savo poreikių, už antrą ananasą pasiryžęs sumokėti tik 8 Lt, už dar kitą tik 6 Lt. Bet rinkos kaina vienoda, ir vartotojas už visus ananasus moka tiek pat. Jei ananaso kaina yra 3 Lt, tai pirkėjas sumokės 3 Lt už kiekvieną vienetą. Penkto ananaso jau nepirks, nes už jį pasiryžęs sumokėti tik 2 Lt, o tokia kaina yra mažesnė už rinkos kainą. Kitaip tariant, rinkos kaina yra aukštesnė, negu vartotojas tikisi iš jos naudos. Vartotojo pirkimą parodo tokia lentelė:

```
  Ananaso   Pasiryžęs     Kaina    Vartojimo 
  eil.nr.    sumokėti            naudos viršijimas
--------------------------------------------
     1         10 Lt.       3 Lt.      7 Lt.
     2          8 Lt.       3 Lt.      5 Lt.
     3          6 Lt.       3 Lt.      3 Lt.
     4          4 Lt.       3 Lt.      1 Lt.
--------------------------------------------
               28 Lt.      12 Lt.     16 Lt.
```

Vartotojui pirmas ananasas davė 10 Lt naudos, o sumokėjo 3 Lt, taigi gavo 7 Lt papildomos naudos (pelno). Pirkdamas 4 ananasus, vartotojas gavo naudos už 16 Lt. Kiekvienas tolesnis ananasas nešė vis mažesnę naudą, kol galiausiai pirkėjas juos nustojo pirkti.
**Rytų Karibų valstybių organizacija  
OECS**| 

|  |
| --- |
|  |
| (Detaliau) |

 |
| Organizacijos narės (tamsiai žalia) ir asocijuotos narės (šviesiai žalia) |
| Narystė | 7 narės, 2 asocijuotos narės |
| Kalba: | Anglų |
| Sekretoriatas | Kastris (Sent Lusija) |
| Lyderiai | Roosevelt Skerrit |
| Įkurta   - Bastero sutartis | 1981 m. birželio 18 d. |
| Svetainė |  |
|

**Rytų Karibų valstybių organizacija** (angl. *Organisation of Eastern Caribbean States (OECS)*) - rytų Karibų jūros regiono ekonominės integracijos, žmogaus teisių gynimo bei tarpvyriausybinio bendradarbiavimo organizacija, įkurta 1981 m.

Pagrindinis organizacijos miestas yra Kastris Sent Lusijoje.

Istorija
--------

OECS buvo įkurta 1981 m. birželio 18 d. pasirašius Bastero sutartį Sent Kitso ir Nevis sostinėje.

Viena pagrindinių dabartinės organizacijos tikslų yra šalių narių integraciniai ryšiai. Visos OECS narės yra oficialios arba asocijuotos Karibų sandraugos narės.

Narystė
-------

OECS turi devynias nares rytų Karibuose. Dvi toliausiai esančios šalys - Angilija ir Mergelių Salos yra tik asocijuotos organizacijos narės.

| Narystė | Narė |
| --- | --- |
| Narė | Antigva ir Barbuda |
| Dominika |
| Grenada |
| Montseratas |
| Sent Kitsas ir Nevis |
| Sent Lusija |
| Sent Vinsentas ir Grenadinai |
| Asocijuota narė | Angilija |
| Mergelių Salos |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 56°10′40″š. pl. 23°02′42″r. ilg.﻿ / ﻿56.1778°š. pl. 23.0451°r. ilg.﻿ / 56.1778; 23.0451

|  Žarėnų šv. Mikalojaus bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Šiaulių |
| **Dekanatas** | Šiaulių |
| **Savivaldybė** | Šiaulių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Žarėnai (Šiauliai) |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1790 m. |

 *Kitos reikšmės – Šv. Mikalojaus bažnyčia.*
**Žarėnų šv. Mikalojaus bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Žarėnų kaime (vadinti Latveliais), 5 km į vakarus nuo Šakynos.

Istorija
--------

Bažnyčia 2015 m. kovo mėn.
Dabartinė mūrinė bažnyčia pastatyta 1786–1790 m. Jai 1793 m. dovanoti 28 margai žemės. Bažnyčiai 1806 m. priklausė Vismaldų kaimas.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su šonine zakristija, pusapskrite apside, masyviu bokštu. Šventorius apmūrytas. Jame yra kapinės.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Aleksandras Adomas Bžostovskis** |
| --- |
| Bžostovskiai |
| Herbas "Strzemię" |
| Herbas "Strzemię" |
|  |
| Mirė | 1820 m. |
| Tėvas | Adomas Bžostovskis |
| Motina | Ganevera Oginskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Ana Vodzinskaitė |
| Vaikai | Aleksandra,Mykolas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Baltojo erelio ordinasBaltojo erelio ordinas |

**Aleksandras Adomas Bžostovskis** (XVIII a. 5 deš. – 1820 m.) – LDK valstybinis veikėjas, Lenkijos bajoras, Prūsijos grafas, Valkavisko (1779) ir Palenkės Sokoluvo (1783) seniūnas, Varšuvos kaštelionas (nuo 1791). ATR seimo deputatas.

Biografija
----------

Lietuvos bajorų Bžostovskių giminės atstovas, herbo „Stremia" savininkas. Polocko kašteliono Adomo Bžostovskio (1722–1790) ir Ganeveros Ogiskaitės vyresnysis sūnus.

Iš savo tėvo gavo valdyti Molodkovo dvarą Kremeneco paviete, o iš motinos paveldėjo Belozirką.

1790 metais, po savo tėvo Adomo Bžostovskio mirties, Aleksandras paveldėjo Čarnožilų dvarą, kur ir persikėlė.

1776 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Valkavisko pavieto į ATR seimą. 1779–1782 metais užėmė Valkavisko seniūno pareigybę, nuo 1783 metų – Palenkės Sokoluvo seniūnas.

1790 metais Aleksandras Bžostovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Veliuno žemės į Ketverių metų seimą (1788–1792). Būdamas 1791 m. gegužės 3 d. Konstitucijos šalininku, tų pačių metų balandžio 20 d. gavo Varšuvos kašteliono pareigybę.

Švento Stanislovo (1782) ir Baltojo erelio (1791) ordinų kavalierius. 1798 metais Aleksandras Bžostovskis gavo Prūsijos karalystės grafo titulą. Jis išvažiavo į Prancūziją, kur ir mirė.

Šeima ir vaikai
---------------

Žmona – Ana Marija Vodzinskaitė, nuo santuokos su kuria turėjo dukterį Aleksandrą (Mykolo Sveikovskio žmona) ir sūnų Mykolą.

Literatūra
----------

* Hanna Waniczkówna: Brzostowski Aleksander. W: Polski Słownik Biograficzny. T. 3. Warszawa – Kraków – Łódź – Poznań – Wilno – Zakopane: Polska Akademia Umiejętności , 1937, s. 47.

Nuorodos
--------
**Aleksandras Archangelskis** (rus. *Александр Александрович Архангельский*; 1892 m. gruodžio 29 d. Kazanė – 1978 m. gruodžio 18 d. Maskva) – TSRS aviakonstruktorius, technikos mokslų daktaras (1940 m.), nusipelnęs RTFSR mokslo ir technikos veikėjas (1947 m.), Socialistinio darbo didvyris (1947 m.).

Biografija
----------

Nuo 1912 m. dirbo Aerodinamikos laboratorijoje prie Maskvos aukštosios technikos mokyklos, kuriai vadovavo Nikolajus Žukovskis.  
1918 m. baigė Maskvos aukštąją technikos mokyklą ir ėmė dirbti Centriniame aerohidrodinamikos institute (rus. *ЦАГИ*).  
Nuo 1922 m. A. Archangelskis tapo A. Tupolevo padėjėju, nuo 1926 m – pavaduotoju. Jie kartu projektavo ir bandė aeroroges ir gliserius. A. Archangelskis dalyvavo kuriant pirmąjį TSRS visiškai metalinį lėktuvą ANT-2, bombonešius ANT-4 (TB-1) ir ANT-6 (TB-3). Buvo vedantysis keleivinio lėktuvo ANT-9 (1929 m.) konstruktorius, daug prisidėjo kuriant lėktuvą ANT-20 Maksim Gorkij.

4-ojo dešimtmečio pradžioje A. Archangelskis A. Tupolevo OKB ima vadovauti brigadai, kuri projektuoja greitąjį bombonešį SB (ANT-40). 1936 m. A. Archangelskis paskirtas vyriausiuoju SB bombonešio konstruktoriumi ir pervestas į gamyklą Nr.22 Filiuose. Per kelerius metus buvo suprojektuotos kelios bombonešio SB, buvusio pagrindiniu TSRS fronto bombonešiu, modifikacijos.

1937 m. suimtas pagal melagingą kaltinimą. Kalėdamas dirbo specialiajame konstravimo biure. Į laisvę išėjo 1941 m.  
1939-1941 m. A. Archangelskio kolektyvas suprojektavo ir perdavė serijinei gamybai pikiruojantį bombonešį Ar-2, vykdė bandomojo greitojo bombonešio B konstravimo darbus.

1941 m. A. Archangelskis kartu su savo OKB evakuojamas į Omske veikusią gamyklą Nr. 166, kur visi jie įsiliejo į Tupolevo OKB. A. Archangelskis buvo paskirtas A. Tupolevo pavaduotoju ir aktyviai dalyvauja kuriant ir derinant bombonešį Tu-2 ir paleidžiant jį į serijinę gamybą.

1943 m. grįžo į Maskvą ir dirbo gamykloje Nr.156, kur modernizavo Tu-2. Pasibaigus karui Archangelskis buvo A. Tupolevo dešinioji ranka kuriant Tu-4 (JAV bombonešio B-29 kopiją).  
5-ojo dešimtmečio pabaigoje vadovavo darbams kuriant lėktuvų Tu-14 šeimą. Vėliau, būdamas pirmasis Tupolevo pavaduotojas, dirbo kuriant naujus OKB lėktuvus ir jų modifikacijas. Dalyvavo tiek kuriant karinius, tiek keleivinius reaktyvinius lėktuvus Tu-104, Tu-114, Tu-124, Tu-134 ir Tu-154.

Apdovanojimai
-------------

* 1941, 1949, 1952 m. – Stalino premijos.
* 1957 m. – Lenino premija.
* šeši Lenino ordinai.
* Spalio Revoliucijos ordinas
* keturi Darbo Raudonosios Vėliavos ordinai
* du Raudonosios Žvaigždės ordinai.
* medaliai.

Žinomi darbai
-------------

* ANT-2
* ANT-4 (TB-1)
* ANT-6 (TB-3)
* ANT-9 Krylja Sovietov
* ANT-20 Maksim Gorkij
* SB (ANT-40)
* Ar-2
* Tu-4
* Tu-14
* Tu-104
* Tu-114
* Tu-124
* Tu-134
* Tu-154

Nuorodos
--------

* Архангельский Александр Александрович
Farinelis – vienas garsiausių kastratų
**Kastratas** – dainininkas, kuriam, siekiant išlaikyti jo balso (diskanto arba alto) aukštį, buvo pašalintos sėklidės.

Jaunuolis, vaikas išlaiko atitinkamas balso charakteristikas, vėliau įgauna suaugusio balso stiprumą.

Dainininkas gali išdainuoti itin aukštas natas su suaugusiam vyrui būdinga jėga. Žymūs dainininkai kastratai – Farinelli, Caffarelli, Antonio Bernacchi, Nicolini, Senesino ir kiti.

Baroko laikotarpiu apie 70 proc. operos dainininkų buvo vyrai kastratai. XVII–XVIII a. Italijoje kasmet buvo iškastruojama per 4000 aštuonerių – dešimties metų berniukų. 1870 m. Italijos valdžia uždraudė tą daryti vardan meno. Paskutinė operos su kastratu premjera įvyko 1824 m.

Paskutiniuoju ir vieninteliu kastratu, kurio balsas buvo įrašytas (1902 metais) ir tas įrašas išliko iki šių dienų, laikomas Alessandro Moreschi.

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| Kastrato partija |
|  |
| Alessandro Moreschi garso įrašas |
| 

---

 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.lrytas.lt Skausminga dainavimo kaina arba Tegyvuoja peilis
**Labguvos traktatas** – sutartis, 1656 m. lapkričio 20 d. per 1655–1660 m. Šiaurės karą, pasirašyta Labguvos pilyje. Traktatą pasirašė Prūsijos kunigaikštis bei Brandenburgo didysis kurfiurstas Fridrichas Vilhelmas ir Prūsijos užkariautojas Švedijos karalius Karolis X Gustavas.

Ištakos
-------

1656 m. sausio 17 d. Karaliaučiuje abu valdovai pasirašė susitarimą dėl sąjungos prieš Lenkiją ir jos karalių Joną Kazimierą, o 1656 m. birželio 26 d. Marienburgo pilyje sudaryta karinė sąjunga. Sąjungininkų kariuomenei sumušus Lenkijos karalystės kariuomenę ir liepos 30 d. užėmus sostinę Varšuvą, pasinaudota Lenkijos susilpnėjimu.

Traktatu Švedija pripažino Prūsijos kunigaikštystės suverenumą nuo Lenkijos karalystės. Iki tol ji buvo Lenkijos karaliaus lenas. Taip pat buvo sutarta, kad Varmė, kuri buvo 1466 m. sudarytos Lenkijos autonominės srities Karališkosios Prūsijos dalis, grąžinama Prūsijai.

Nors Labguvos traktatas nebuvo įgyvendintas, nes 1656 m. pabaigoje prie Dancigo Švedijos ir Prūsijos kariuomenė buvo Lenkijos kariuomenės sumušta, juo remiantis 1657 m. sudarytas Vėluvos-Bydgoščiaus traktatas, kuriuo pripažinta Prūsijos kunigaikštės nepriklausomybė. Galutinį tašką to laikotarpio konfliktuose padėjo 1660 m. gegužės 3 d. Olivos taika.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Labguvos traktatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 396 psl.
Labretės kaištis su karoliuku
**Labretės kaištis** (angl. *labret stud*) – įvėrybos papuošalas, įveriamas lūpų ir skruostų įvėriniuose (labretėse). Sudarytas iš strypelio (kuris perveria lūpą ar skruostą), kurio viename gale plokštelė (paprastai skritulio formos, būna vidinėje lūpos ar skruosto pusėje), o kitame paprastai karoliukas (būna išorinėje lūpos ar skruosto pusėje). Vietoje rutuliuko gali būti užsuktas spyglio pavidalo elementas, toks papuošalas vadinamas angl. *labrete spike*.

* Labretės kaiščiai su karoliuku ir spygliu.Labretės kaiščiai su karoliuku ir spygliu.
* Tradicinis labretės kaištis su rutuliukuTradicinis labretės kaištis su rutuliuku
* Auksinis labretės kaištis su erelio galvos atvaizdu (Meksika, apie 1200-1500 m.)Auksinis labretės kaištis su erelio galvos atvaizdu (Meksika, apie 1200-1500 m.)

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Labretės kaištis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  Labret Stud Archyvuota kopija 2013-12-13 iš Wayback Machine projekto.. In *BMEzine.com Encyclopedia*
2. ↑  Labret Spike Archyvuota kopija 2013-12-13 iš Wayback Machine projekto.. In *BMEzine.com Encyclopedia*
Koordinatės: 55°44′07″š. pl. 23°59′38″r. ilg.﻿ / ﻿55.735363°š. pl. 23.993828°r. ilg.﻿ / 55.735363; 23.993828

|  |
| --- |
| **Labučių pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Labučių pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Labučių pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Beinorava, Radviliškio raj. |
| **Direktorius(-ė)** | Jonas Vilčiauskas |
| **Mokinių skaičius** | 80 |
| **Įkūrimo data** | 1910 m. |
| **Uždarymo data** | 2013 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 11 |

Apleista mokykla, 2019 m.
**Radviliškio rajono Sidabravo vidurinės mokyklos Labučių pradinio ugdymo skyrius**, iki 2009 m. – **Labučių pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Radviliškio raj. Beinoravoje, Mokyklos g. 9, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190675272. Steigėjas Radviliškio rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Labučių pagrindinės mokyklos užuomazga – 1910-1916 m. Davongalio ir Bružių kaimuose veikusios daraktorinės mokyklos. Ten daug kuo rizikuodami ir aukodamiesi, daraktoriai žiebė pirmuosius mokslo žiburėlius. 1919 m. Dapšionių kaime įsikūrė trijų skyrių pradinė mokykla, vėliau perkelta į Beinoravą. 1939 m. Dapšionių kaime pastatyta tipinė pradinė mokykla. 1951-1952 m. įkurta Dapšionių septynmetė mokykla, 1962 m. ji perorganizuota į aštuonmetę, kurioje kasmet mokydavosi 116-180 mokinių. 1969 m. Beinoravos kaime pastatyta nauja tipinė aštuonmetė mokykla. Nuo 1986 m. ji veikė kaip devynmetė mokykla, nuo 1995 m. gavo pagrindinės dešimties klasių mokyklos statusą. Daugiausia vaikų mokyklą lankė 1972-1973 mokslo metais, net 188.

1985-1986 mokslo metais jaunieji gamtininkai ir mokinė Z. Šukytė bibliografinių žinių konkurse respublikoje buvo užėmę antrąsias vietas. 1994 m. mokinė Elena Kalvaitytė tapo respublikinio konkurso „Dainų dainelė" diplomante. 1979-1980 mokslo metais mokykla pripažinta geriausia tarp rajono aštuonmečių mokyklų. Nuo 1992 m. mokykloje kas antri metai vyksta vaikų teatro festivaliai „Labas". Leidžiamas mokyklos laikraštis „Plunksna".

2009 metais rugpjūčio 31 d. mokykla reorganizuota  į Radviliškio rajono Sidabravo vidurinės mokyklos Labučių pradinio ugdymo skyrių.

Nuo 2013-09-01 Radviliškio r. Sidabravo vidurinės mokyklos Labučių pradinio ugdymo skyrius panaikintas.

Direktoriai
-----------

* 1924-1939 m. D. Ramanauskas;
* 1945 m. B. Povilonis;
* J. Bagdonas, I. Būtėnaitė, S. Sadauskas, L. Blotnys, I. Strylaitė-Kučinskienė;
* 1961 m. V. Jurgaitis;
* 1972 m. V. Kriščiūnas;
* 1976 m. R. Vaitkevičius;
* 1980 m. V. Kazlauskas;
* 1981 m. Jonas Vilčiauskas.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2007-10-27 iš Wayback Machine projekto..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

*Šis straipsnis yra apie regioną. Apie pusiasalį žiūrėkite: Labradoro pusiasalis*

Labradoro vėliava
Neinas nuo Sofijos kalno, 2011 m. rugsėjis.
Labradoro žemėlapis
**Labradoras** (pranc. ir angl. *Labrador*) – regionas šiaurės rytų Kanadoje. Jį sudaro Niufaundlando ir Labradoro provincijos dalis, esanti Labradoro pusiasalyje. Teritorijos plotas 269 073 km². 

Vikingų kronikose teritorija buvo minima *Marklando* vardu. Labradoras pavadintas portugalų tyrinėtojo Žuano Fernandeso Lavradoro (*João Fernandes Lavrador*) vardu, kuris 1498-1499 m. plaukė palei pusiasalio pakrantes. Lavradoras portugališkai reiškia "ūkininkas".

2016 m. didžiausi miestai: Hapi Valis-Gus Bėjus – 8,1 tūkst. ir Labrador Sitis - 7,2 tūkst. gyv. 

2001 m. Labradore gyveno 27,9 tūkst. 2021 m. - 26,6 gyventojų. 

2011 m. surašymo duomenimis, 55,1 % sudarė baltaodžiai, 18,5 % inuitai, 15,6 % metisai ir 8,6 % inai.

Dalis vietinių gyventojų nori atsiskirti nuo Niufaundlando ir Labradoro ir sudaryti naują Nunatsiavuto provinciją ar teritoriją.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Coranus subapterus** |
| --- |
| Trumpasparnė plėšriablakė (Coranus subapterus)Trumpasparnė plėšriablakė (*Coranus subapterus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Blakės  *( Heteroptera)* |
| Šeima: | Plėšriablakės  *( Reduviidae)* |
| Pošeimis: | Harpactorinae  *( Harpactorinae)* |
| Triba: | Harpactorini  *( Harpactorini)* |
| Gentis: | Coranus  *( Coranus)* |
| Pogentė: | Coranus  *( Coranus)* |
| Rūšis: | Trumpasparnė plėšriablakė  *( Coranus subapterus)* |

 |
| Binomas |
| ***Coranus subapterus***De Geer, 1773 |

**Trumpasparnė plėšriablakė** (*Coranus subapterus*) – plėšriablakių šeimos rūšis.

Blakės kūno ilgis 9-12,5 mm, pilkšos, pilkai rusvos spalvos, tankiai apaugęs ilgais šereliais. Antenos yra rudos, pirmasis antenų segmentas labai ilgas. Suaugėliams būdingos dvi morfologinės formos: su sutrumpėjusiais ir su ilgais sparnais. Visgi dažniau randamos blakės su sutrumpėjusiais sparnais. Pilvelio kraštas išmargintas pakaitinėmis pilkomis ir rudomis dėmėmis.

Plėšrūnas. Metuose būna viena generacija. Suaugę individai dažniausiai stebimi liepos-spalio mėnesiais. Žiemoje kiaušinėliai. Nimfos randamos balandžio-birželio mėnesiais. 

Gyvena smėlingose vietovėse (smėlio kopose, dykvietėse, viržynuose ir pan.), kur gausu mažų vabzdžių.

Paplitusi visoje Europoje, Azijoje (iki Vakarų Sibiro).


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Trumpasparnė plėšriablakė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Asteroido orbita
**2021 PH27** – vienas iš arčiausiai Saulės skriejančių asteroidų (atradimo metu – pats artimiausias), aptiktas 2021 m. rugpjūtį.

Atradimas
---------

Asteroidą atrado astronomas Scott Sheppard iš Karnegio mokslo instituto, peržiūrėjęs Brauno universiteto astronomų Ian Dell’Antonio bei Shenming Fu 2021 m. rugpjūčio 13 d. Cerro Tololo observatorijoje (Čilė) gautus vaizdus. Po to, rugpjūčio 14 ir 15 d. asteroidas buvo stebimas įvairiais Čilėje ir Pietų Afrikoje esančiais teleskopais.

Charakteristika
---------------

2021 PH27 apie Saulę apskrieja per 113 dienų, jo orbitos didysis pusašis yra 70 mln. km (0,46 av), prie Saulės jis priartėja iki 20 mln. km. Atradimo metu vienintelis žinomas dangaus kūnas, skriejantis arčiau Saulės už šį asteroidą, buvo Merkurijus, kuris apie Saulę apsisuka per 88 paras. 2021 PH27 – vienas iš 20 Atiros asteroidų, kurių orbitos artimesnės Saulei nei Žemės.

2021 PH27 asteroido skersmuo siekia 1 km. 2021 PH27 priartėjus prie Saulės, jo paviršius gali įkaisti iki 482 °C. Kaip teigiama, veikiausiai šis asteroidas yra uolėtas, gali būti ir metalo, pvz. geležies. 2021 PH27 orbita nestabili, skriedamas aplink Saulę, jis kerta Merkurijaus ir Veneros orbitas. Tikėtina, kad dėl to per keletą mln. metų šis asteroidas gali susidurti su Merkurijumi, Venera arba Saule, kita vertus, jo orbita gali pasikeisti.

Anot asteroido atradėjo Scott Sheppard, iš pradžių 2021 PH27 veikiausiai skriejo asteroidų žiede, esančiame tarp Marso ir Jupiterio, o asteroido orbita susiformavo veikiant vidinių Saulės sistemos planetų traukos jėgai. Kita vertus, įmanoma, kad 2021 PH27 yra kometos liekana.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  „Fastest orbiting asteroid found in our solar system". CNN. Nuoroda tikrinta 2021-08-26.
2. 1 2  „Astronomers Discover Fastest-Orbiting Asteroid Ever Seen". Sci News. Nuoroda tikrinta 2021-08-26.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Aleksandras Baranovas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aleksandras Baranovas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

**Aleksandras Baranovas** (rus. *Александр Андреевич Баранов*; g. 1746 m. vasario 3 d. Kargopolyje – m. 1819 m. balandžio 28 d. prie Javos salos) – rusų pirklys, keliautojas, Rusų Aliaskos gubernatorius.

Tyrinėjo šiaurės vakarines Šiaurės Amerikos pakrantes, pradėjo prekybą Kodiako saloje. 1799–1818 m. buvo Rusijos-Amerikos kompanijos, vykdžiusios prekybą ir kolonizaciją Aliaskoje, vadovas. Pakrantėse ir salose steigė prekybos jūrinių ūdrų ir ruonių kailiais punktus. Pradėta salų kolonizacija, jam valdant rusų misionieriai pradėjo misijas vietinių indėnų žemėse. 1818 m. įsivėlė į finansinius skandalus ir pasitraukė ir gubernatoriaus pareigų. Iš Aliaskos į Rusiją keliavo pietų keliu, tačiau sustojimo Batavijoje metu susirgo ir mirė. Palaidotas jūroje.

Aleksandro Baranovo garbei pavadinta Aleksandro salyne (prie Aliaskos krantų) esanti Baranovo sala.
| Okos terasų biosferos rezervatas |
| --- |
| IUCN Ia kategorija (gamtos rezervatas) |
| Stumbrynas rezervate Stumbrynas rezervate |
| **Vieta:** | Rusija (Maskvos srities vėliava Maskvos sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Serpuchovas |
| 

Žemėlapis rodantis Okos terasų biosferos rezervatas vietą.Okos terasų biosferos rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 54°54′0″ š. pl. 37°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.90000°š. pl. 37.56667°r. ilg.﻿ / 54.90000; 37.56667Koordinatės: 54°54′0″ š. pl. 37°34′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.90000°š. pl. 37.56667°r. ilg.﻿ / 54.90000; 37.56667 |
| **Plotas:** | 49,6 km² |
| **Įkurtas:** | 1945 m. |
|  **Vikiteka:** | Okos terasų biosferos rezervatas |

**Okos terasų biosferos valstybinis gamtinis biosferos Michailo Zablockio rezervatas** (rus. *Приокско-Террасный государственный природный биосферный заповедник*) – rezervatas Rusijoje, Maskvos srityje, Serpuchovo rajone, 12 km nuo Serpuchovo, Okos kairiajame krante. Įkurtas 1945 m. (kaip viena iš penkių Maskvos rezervato dalių, nuo 1948 m. – atskiras rezervatas), 1979 m. tapo UNESCO biosferos rezervatu. Pavadintas stumbryno įkūrėjo Michailo Zablockio garbei.

Rezervatas driekiasi Okos pakrante ir apima jos slėnio terasas. Teritorija prateka keli smulkūs upeliai. 93 % rezervato ploto dengia miškai (mišrieji, pušynai), yra nedidelių stepių augalijos plotų (ašuotės, eraičinai).

Parkui skirtas Rusijos pašto ženklas
Rezervate užfiksuota 960 augalų rūšių, 54 žinduolių rūšys (lapės, briedžiai, stirnos, šernai, kiaunės, žebenkštys, barsukai, kiškiai, užklysta vilkų, lūšių, 1948 m. įveisti stumbrai, reaklimatizuoti bebrai, aklimatizuoti dėmėtieji elniai, usūriniai šunys), 140 paukščių rūšių (erelis žuvininkas, didysis apuokas, kurtinys, vapsvaėdis, juodasis peslys, lygutė, žydroji zylė, vidutinis margasis genys, plėšrioji medšarkė, didysis erelis rėksnys ir kt.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Okos terasų biosferos rezervatas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
**2020–2021 m. Merginų elitinės lygos sezonas**|
|  |
| **Sporto šaka** | Futbolas |
| **Įkurta** | 2019 m. |
| **Klubų skaičius** | 6 (2020–2021 m.) |
| **Valstybė** | Lietuva Lietuva |
| **Dabartiniai čempionai** |  |
| Lygmuo | 1 |
|  |

**2020–2021 m. Merginų elitinės lygos sezonas** – antrasis aukščiausio lygmens Lietuvos merginų futbolo varžybų sezonas, kurias sudaro U-15 amžiaus grupės divizionas.

Istorija ir lygos formatas
--------------------------

Čempionatą vykdanti Lietuvos moterų futbolo asociacija (LMFA) buvo paskelbusi, jog 2020 metų sezone dalyvaus 6 komandos (Gargždų FK „Banga", Kauno „Kauno Žalgirio" FA, Ukmergės SC, Utenos FA „Utenis", Vilniaus FK „Vilnius", Vilniaus MFA „Žalgiris"), tačiau dėl Lietuvoje plitusio koronaviruso grėsmės varžybų pradžios data nebuvo įvardyta.

Birželio 4 d. LFF Vykdomojo komiteto sprendimu visų Lietuvos jaunimo futbolo varžybų sistema pakeista į „ruduo–pavasaris". Rugpjūčio 11 d. LMFA patvirtino 2020–2021 m. Merginų elitinės lygos nuostatus ir pirmojo rato tvarkaraštį. Naujojo sezono pradžia numatyta rugsėjo 5 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Maita Kapakas Guaman Poma „Nueva crónica y buen gobierno" kronikose.
**Sinči Roka** (keč. *Sinchi Roq'a Inka* – drasus dosnus inka, isp. *Cinchi Roca*) buvo antrasis Kusko karalystės Sapa Inka. Jis pradėjo valdyti apie 1230 m. nors kai kurie teigia, kad 1105 m. ir buvo Urinų dinastijos narys. Jis buvo Manco Capac sūnus ir įpėdinis, Lloque Yupanqui tėvas.

Inkų karalystė vėliau taps Inkų imperija, valdant Pachacuti. Viename iš Inkos įkūrimo mitų, Sinchi Roka veda savo šeimą į Kusko slėnį.

Kronininkas Pedro Cieza de León teigia, kad Sinchi Roka liepė pastatyti terasas ir atvežti milžiniškus kiekius dirvos, kad padidintų slėnio derlingumą.

Sinchi žinomas dėl Teuotihi istorijos. Teuotihi buvo inkų diplomatas pasiųstas į kaimyninę karalystę perduoti žinią. Bet jis buvo vos atvykus nužudytas ir nusiųstas Sinchi Rokai be galvos. Tai sukėlė karą ir lemiamą inkų pergalę Mauedipi mūšyje. Nors legenda teigia, kad taip Kuskas pradėjo valdyti aplinkinius slėnius, archeologiniai įrodymai teigia, kad Kuskas nebuvo toks reikšmingas jam valdant.

*Sinchi* tapo titulu, vartojamu vietinių ir centtrinės valdžios valdovų, o *Capac* tapo kariuomenės vado titulu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Manco Capac** | **Sapa Inca**~ 1230 m. | Po to:**Lloque Yupanqui** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sinči Roka** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSapa Inka (inkų imperatoriai) |
| --- |
|  |
| Urinų dinastija | 
Manko Kapakas · Sinči Roka · Ljokė Jupankis · Maita Kapakas · Kapakas Jupankis |
|  |
| Ananų dinastija | 
Inka Roka · Jahuaras Huakakas · Virakoča · Pačakutekas · Tupakas Jupankis · Huaina Kapakas · Ninan Kujočis · Huaskaras · Atahualpa |
|  |
| Po ispanų užkariavimo | 
Hualpa Tupakas · Manko Inka Jupankis · Sairi Tupakas · Titu Kusi · Tupakas Amaru |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sionas** – filmų Matrica trilogijoje sukurtas miestas.

Siono įkūrimo istorija
----------------------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Sionas filme vienintelis, tikras žmonių miestas.

Žmogus ištobulina mašinas tiek, kad jos pradeda savarankiškai mąstyti. Galų gale neapsikentusios žmonių elgesio mašinos (robotai) sukyla. Prasideda mašinų genocidas, robotai bėga iš miestų. Jie sukuria savo miestą pavadinimu 01 (Nulis Vienas; angl. „Zero One"). Vėliau mašinos pareiškia norą lygiomis teisėmis su žmonėmis dalyvauti tarptautinėje politikoje, įkurti savo valstybę ir pan. bet žmonėms ta mintis pasirodo absurdiška ir jie atmeta mašinų prašymą jas pripažinti. Prasideda karas, žmonių valstybės pavieniui kariaudamos pralaimi prieš mašinas, nors ir naudoja branduolinį ginklą. Ilgainiui mašinos tampa pajėgios kariauti prieš žmones ir atsilaikyti. Žmonės griebiasi radikalių priemonių: manydami, jog vienintelis mašinų energijos šaltinis yra saulės šviesa, jie užtemdo dangų, bet mašinų tai nesustabdo. Žmonės beveik visiškai kapituliuoja, atiduoda mašinoms Žemės paviršių, o patys persikelia į požeminius miestus, naudojančius geoterminę (Žemės gelmių) energiją.

Filme
-----

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmo metu paaiškėja, kad Sionas yra vienintelis išlikęs požeminis miestas. Jame įsikūrusi pagrindinių trilogijos veikėjų būstinė, ten jie koordinuoja savo veiksmus. Trilogijos metu miestą tenka ginti nuo mašinų antpuolio.
**Teodoras Bitvinskas** (g. 1928 m. birželio 12 d. Kaunas – 2008 m. rugsėjo 22 d. Kaunas) – Lietuvos miškininkas, habilituotas biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1954 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1966 m. Maskvos Timiriazevo žemės ūkio akademijoje apgynė mokslų daktaro disertaciją „Pušies medynų prieaugio dinamika Lietuvoje ir jo prognozavimo galimybės". 1985 m. 1985 m. Rusijos MA Uralo augalų ir gyvūnų ekologijos institute Sverdlovske (Jekaterinburgas) apgynė habilituoto biologijos mokslų daktaro disertaciją „Dendroklimatochronologinių tyrimų bioekologiniai pagrindai".

1955–1962 m. dirbo projektavimo institutuose Kaune. 1968–1994 m. Botanikos instituto Kauno botanikos sodo (nuo 1992 m. priklauso Vytauto Didžiojo universitetui) Dendroklimatochronologijos laboratorijos įkūrėjas ir vadovas. Nuo 2002 m. tarptautinių mokslinių projektų Lietuvoje dalyvis ir vadovas.

Paskelbė mokslinių straipsnių apie Saulės aktyvumo, klimato ir medžių prieaugio ryšius. Vadovavo TSRS dendrochronologinių duomenų bankui, buvo TSRS dendroklimatologijos komisijos pirmininko pavaduotojas.

Biografija
----------

* Dendroklimatiniai tyrimai, monografija, 1974 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2013-12-11 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Teodoras Bitvinskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 254 psl.
3. ↑  Ką sako pušų ir ąžuolų rievės. Mokslo Lietuva. 2010 m. kovo 18 d. Nr. 6 (428)[neveikianti nuoroda]
| **RPG-22 Netto** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | vienkartinis prieštankinis reaktyvinis granatsvaidis |
| **Šalis** | TSRS |
| **Sukurtas** | 1981, CKIB SOO |
| **Kalibras, mm** | 73 |
| **Šovinys, mm** | 73 mm granata PG-22 |
| **Svoris, kg** | 2,7 |
| **Ilgis, mm** | 755 (žygio padėtis), 850 (kovinė padėtis) |
| **Pradinis greitis, m/s** | 133 |
| **Taikymo tolis, m** | 200 |
| **Maks. šūvio nuotolis, m** | 250 |
| **Dėtuvė** | 1 granata vienkartiniame granatsvaidyje |

**RPG-22 Netto** (rus. *РПГ-22 Нетто*) – rusiškas vienkartinis prieštankinis reaktyvinis granatsvaidis.

Naujas granatsvaidis pradėtas kurti, kadangi senesnis modelis RPG-18 Mucha buvo per mažos pramušamosios gebos. Poligoninius bandymus RPG-22 praėjo 1979 m. į Tarybinės Armijos ginkluotę priimtas 1981 m. Tuo metu jau buvo suformuluotos techninės savybės, kurias turės turėti naujas vienkartinis RPG-26 Aglen, kurio konstravimas netrukus buvo pradėtas.

Konstrukcija
------------

Granatsvaidis sudarytas iš dviejų teleskopiškai sujungtų begraižtvių vamzdžių. Pagrindinis vamzdis plonasienis, iš tokio paties stiklaplastikio kaip ir RPG-18. Antrasis vamzdis, kiek didesnio skersmens – iš poliamido.

Granata
-------

Granatos priekinėje dalyje yra kumuliacinis užtaisas, iš sprogstamosios medžiagos *Okfol*.

Raketinis variklis iš parako *7/1 TR V/A* (rus. *7/1 ТР В/А*). Parako užtaisą sudaro pluoštas vamzdelių. Tokia užtaiso sandara užtikrina spartesnį degimą ir didesnį traukos impulsą.

Tiesioginio šūvio nuotolis – 160 m. Pataikydama 60° (nuo statmens) pramuša 200 mm vienalytį šarvą. Taip pat – 120 cm plytų sieną ir 100 cm betono.

Naudojimas
----------

* Ištraukiamas kaištis ir antrasis vamzdis pastumiamas pirmyn iki užsifiksavimo. Jį stumiant atsidaro priekinis dangtelis, spyruoklės veikiamas atsistoja kryptukas.
* Traukė traukiama atgal, dėl ko numetamas galinis dangtelis.
* Saugiklinis stovas pakeliamas aukštyn iki atsirems, tuo metu užvedamas skėlimo mechanizmas.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: RPG-22** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ручной противотанковый гранатомет РПГ-22 «Нетто» Archyvuota kopija 2007-11-14 iš Wayback Machine projekto.
* RPG-22 „Netto"
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas |
| --- |
| IUCN IV kategorija (arealo/rūšių valdymo teritorija) |
| Kuokštinės žolės Verdės lagūnos pakrantėje Kuokštinės žolės Verdės lagūnos pakrantėje |
| **Vieta:** | Bolivija, Potosi departamentas |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | San Pablo de Lipesas |
| 

Žemėlapis rodantis Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas vietą.Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas

  |
| **Koordinatės:** | 22°28′00″ p. pl. 67°28′00″ v. ilg.﻿ / ﻿22.46667°š. pl. 67.46667°r. ilg.﻿ / 22.46667; 67.46667Koordinatės: 22°28′00″ p. pl. 67°28′00″ v. ilg.﻿ / ﻿22.46667°š. pl. 67.46667°r. ilg.﻿ / 22.46667; 67.46667 |
| **Plotas:** | 7147 km² |
| **Įkurtas:** | 1973 |
| **Lankomumas:** | 40 000 (2005 m.) |
|  **Vikiteka:** | Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas |

**Eduardo Abaroa Andų faunos nacionalinis rezervatas** (isp. *Reserva Nacional de Fauna Andina Eduardo Abaroa*) – nacionalinis rezervatas pietvakarių Bolivijoje, Vakarų Kordiljeroje, Potosi departamente. Tai gausiausiai lankoma Bolivijos saugoma teritorija, sulaukianti 30–40 tūkst. turistų per metus.

Kalnai rezervate, pasienyje su Čile ir Argentina, yra aukščiausi Anduose. Rezervatas yra vidutiniškai 4000 m aukštyje virš jūros lygio. Čia gausu ugnikalnių kūgių (žymiausias – Likankaburas), aktyvių fumarolių, terminių versmių. Čia yra garsios spalvingosios lagūnos: Verdės lagūna, Kolorados lagūna, Blankos lagūna ir Selestės lagūna. Plyti dykumų plotai (Silolio dykuma, Salvadoro Dali dykuma). Klimatas nuo gegužės iki rugpjūčio trunkančios žiemos metu yra sausas, o nuo gruodžio iki balandžio trunkančios vasaros metu – drėgnas. VIdutinė temperatūra yra 3 °C, vidutinis kritulių kiekis – 65 mm per metus.

Rezervate saugoma būdinga regiono fauna: flamingai, nandai, įvairūs vandens paukščiai, vikunijos, pumos, Andų lapės, viskašos, Andų kondorai.

Andų flamingai Kolorados lagūnoje
| Aresifėisp. *Arrecife* |
| --- |
|              |
| *Aresifės vaizdas iš paukščio skrydžio* |
|  |
| 

AresifėAresifė

28°57′45″ š. pl. 13°33′2″ v. ilg.﻿ / ﻿28.96250°š. pl. 13.55056°r. ilg.﻿ / 28.96250; 13.55056﻿ (Aresifė)Koordinatės: 28°57′45″ š. pl. 13°33′2″ v. ilg.﻿ / ﻿28.96250°š. pl. 13.55056°r. ilg.﻿ / 28.96250; 13.55056﻿ (Aresifė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0)------ vasaros: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Ispanijos vėliava Ispanija |
| **Regionas** | Kanarų salos Kanarų salos |
| **Provincija** | Las Palmo provincija |
|  |
| **Meras** | Manuel Fajardo Feo |
|  |
| **Gyventojų** (2015 m.) | 56 940  |
| **Plotas** | 22,72 km² |
| **Tankumas** (2015 m.) | 2 506 žm./km² |
| **Altitudė** | 20 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 35500 |
| **Tinklalapis** | www.arrecife.es |
|  **Vikiteka** | Aresifė |

**Aresifė** (isp. *Arrecife*) – miestas ir savivaldybė Kanarų salose (Ispanija). Miestas įsikūręs Lansarotės salos vidurio rytinėje dalyje. Nuo 1852 m. salos sostinė. Pavadinimas kilo nuo ispaniško žodžio 'Arrecife', reiškiančio rifą. 5 km nuo miesto yra tarptautinis Lansarotės oro uostas. Aresifė yra uostamiestis, kurį aptarnauja keltai plukdantys į kitas salas, taip pat į Europos ir Afrikos žemynus.

Savivaldybės teritorija apima 22,72 km². Joje gyvena 56 940 gyventojų (2015 m. duomenys). Miestas yra nutolęs į pietus nuo Harijos, į rytus nuo Tinacho ir į šiaurės rytus nuo Jaisos.

Mieste yra išlikusi 1776–1779 m. statyta *San José* tvirtovė (isp. *Castillo de San José*). Dabar veikia kaip meno muziejus.

Istorija
--------

Aresifė pirmą kartą paminėta XV a. kaip maža žvejų gyvenvietė. XVI a. pabaigoje pradėjo plėstis. Pastatyta pirmoji bažnyčia.

Galerija
--------

* BažnyčiaBažnyčia
* TvirtovėTvirtovė
* Lansarotės oro uostasLansarotės oro uostas