recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Politinė sistema** – politinių sprendimų priėmimo (nepriėmimo) sistema.

Politinės sistemos sąvoka yra XX a. produktas. Tai susiję su politikos kaip platesnio lauko nei valstybė apibrėžimu, padarius išvadą, kad politikos raiška vyksta ir už „valstybės" ribų. Politinės sistemos sąvoka bandoma aprėpti visą politikos lauką.

Politikos moksle **politinės sistemos** studijoms skiriama ypatinga vieta: didžiojoje daugumoje atvejų sutariama, kad politinė sistema yra politikos „šerdis" ir tuo sudaro pagrindinį politikos mokslo analizės ir teorijos kūrimo objektą, tačiau šis sutarimas nereiškia, kad taip pat yra aišku, ką reiškia „politinė sistema". Iš vienos pusės ši sąvoka yra tapusi beveik buitine: daugelio nacionalinių politinių sistemų aprašymai vengia įvardinti, kas būtent yra politinė sistema, t. y. laikoma, kad tai yra savaime suprantama. Iš kitos pusės yra bandymų išvystyti teoretinį aparatą, kurio pagalba vėliau analizuojama politinė sistema.

Politinė sistema tai pilietinės ir politinės visuomenės derinimas. Politinė sistema apima ir vyriausybės galvą, ir visuomeninę nuomonę, ir vyriausybę plačiąja prasme.

Politinės sistemos funkcijos:

1. Politinė socializacija
2. Interesų įvardijimo (interesų grupės, partijos)
3. Politinės komunikacijos
4. Išorinės: prievartos, vartojimo, gamybos

Politinių sistemų tipologija
----------------------------

Tradiciškai politinės sistemos skirstomos į demokratines ir nedemokratines. Smulkesnė klasifikacija remiasi santykių tarp individo ir visumos pobūdžio kriterijumi.

Demokratinei sistemai būdingas dialogas tarp individo ir jo politinės bendruomenės. Dialogas gali būti liberalus ir demokratinis. Šie atvejai skiriasi valstybės vietos politinėje sistemoje supratimu. Liberaliu atveju valstybė traktuojama tik kaip „naktinis sargas" apsaugantis individo asmens veiklos laisvę. Demokratinis politinės sistemos atvejis valstybei skiria dar ir kontrolieriaus vaidmenį. Demokratinė politinė sistema yra kai valstybė leidžia piliečiams išsakyti savo nuomonę ir neišvengiamai į ją atsižvelgia. Tiesiog demokratinės politinės sistemos atveju sprendimas priimamas atsiklausiant visuomenės, tačiau valstybė pasilieka sau teisę priimti galutinį sprendimą. Liberali demokratinė sistema reiškia, jos visuomenės nuomonė valstybei yra privaloma. Grynų politinių sistemų tipų faktiškai nėra. Demokratiniam tipui būdingas atstovavimas, valdžių suskirstymas, nuomonių toleravimas, asmenybė viršumo principas.

Nedemokratinė politinė sistema, kai valstybės vaidmuo pernelyg išaukštinamas.

Kiekybiškai pasaulyje vyrauja autoritarinės valstybės ir politinės sistemos. Ir autoritarizmo, ir totalitarizmo atveju individo ir politinės sistemos dialogas nevyksta. Autoritarinėje politinėje sistemoje valstybė monopolizuoja tik politikos formavimosi sritį. Totalitarinė politinė sistema aprėpia visą politinę sistemą.

Paprastos formos
----------------

* Anarchizmas
* Demokratija
* Respublika
* Monarchizmas
* Socializmas
* Feodalizmas
* Teokratija
| **Ilgasis kukurdvelkis** |
| --- |
| (*Calvatia excipuliformis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Pumpotaukšliniai  *( Lycoperdaceae)* |
| Gentis: | Kukurdvelkis  *( Calvatia)* |
| Rūšis: | Ilgasis kukurdvelkis  *( Calvatia excipuliformis)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Ilgasis kukurdvelkis** (*Calvatia excipuliformis*) – pumpotaukšlinių šeimos valgomas grybas, turintis geras maistines savybes.

Sinonimai: Calvatia saccata, Lycoperdon saccatum.

Išvaizda
--------

Vaisiakūnis: 3-8 cm skersmens ir 5-25 cm aukščio, kartais turi aiškiai atskirtą viršutinę ir apatinę koto dalį, yra buožės arba butelio formos, kartais kotas labai ilgas. Išorinė luobelė smulkiai grūdėta, dygliuota ar karpota, koto dalies paviršius žymiai lygesnis. Pačioje vaisiakūnio viršūnėje dažnai būna nedidelis gūbrelis.

Spalvos kaita: išorinės luobelės spalva įvairuoja nuo gelsvai baltos iki šviesiai rudos. Trama iš pradžių balta ir kompaktiška, vėliau ištyžta, paruduoja ir galiausiai virsta rudais milteliais.

Augavietė
---------

Šis grybas dažniausiai auga lapuočių, rečiau spygliuočių miškuose.

Sezonas: liepa – lapkritis.

Panašios rūšys:
Jį galima supainioti su karpotuoju pumpotaukšliu (Lycoperdon perlatum) arba ropliaodžiu kukurdvelkiu (Calvatia utriformis).

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (201 psl.) ISBN 9955-573-65-1
| ' |
| --- |
| Tiškevičiai |
| Leliva |
| Leliva |
|  |
| Gimė | 1901 m. sausio 21 d.Varšuvoje |
| Mirė | 1990 m. lapkričio 9 d. (89 metai)Stikholme |
| Tėvas | Valdislovas Tiškevičius |
| Motina | Marija Kristina Aleksandra Liubomirska |
| Sutuoktinis (-ė) | Olga fon Reitern |
| Vaikai | Alicija Marija Kristina  Klementina  Olga  Eugenijus |

Lentvario dvaro rūmai
**Eugenijus Stanislovas Marija Tiškevičius** (lenk.  *Eugeniusz Stanisław Maria Tyszkiewicz*, 1901 m. sausio 21 Varšuvoje, Lenkijos karalystė, Rusijos imperija – 1990 m. lapkričio 9 d. Stokholme, Švedijos Karalystė) – Lietuvos-Lenkijos bajoras, didikas, Leliva herbo grafas.

Biografija
----------

Kilęs iš Leliva herbo Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų šakos Kretingos atšakos. Tėvas Vladislovas Tiškevičius. Motina – kunigaikštytė Marija Kristina Aleksandra Liubomirska. Brolis – Steponas Eugenijus Marija Tiškevičius.

Šeima
-----

Žmona:

1925 m. spalio 25 d. vedė Rusijos dvarininkų Aleksandro fon Reiterno ir Marijos Naryškinos dukterį Olgą fon Reitern (vok. *Olga von Reutern*) (g. 1897 m. birželio 5 d. Iroje, Ufos gubernija, Rusija – 1995 kovo 9 d. Stokholme, Švedijos karalystė). 

Vaikai: 

* Alicija Tiškevičiūtė Lagerstriom (lenk. *Alicja Tyszkiewicz*-Lagerström, g. 1928 m. spalio 9 d.  Vilniuje).
* Marija Kristina Tiškevičiūtė (lenk. *Maria Krystyna Tyszkiewicz*, g. 1930 m. vasario 25 d. Vilniuje).
* Klementina Tiškevičiūtė-Šimaniak (lenk. *Klementyna Tyszkiewicz-Szymaniak*, g. 1933 m. lapkričio 18 d. Vilniuje).
* Olga Tiškevičiūtė-Lalerstet (lenk. *Olga Tyszkiewicz*-Lallerstedt, g. 1935 m. lapkričio 14 d. Lentvaryje).
* Eugenijus Tiškevičius (lenk. *Eugeniusz Tyszkiewicz*, g. 1935 m. lapkričio 14 d. Lentvaryje, gyveno JAV).

Nuorodos
--------
Euklido algoritmas pavaizduotas skaičiais 1599 ir 650
**Euklido algoritmas** – algoritmas surasti dviejų sveikųjų skaičių didžiausią bendrąjį daliklį (DBD), remiantis padalijimu iš liekanos. Algoritmas principas: pirmiausia didžiausias skaičius padalijamas su liekana iš mažiausio, o po to kiekviename tolesniame žingsnyje ankstesnės operacijos daliklis dalijamas iš gautos liekanos. Algoritmo rezultatas yra paskutinė gauta nenulinė liekana. Tai yra vienas iš seniausių žinomų algoritmų.

Istorija
--------

Senovės graikų matematikas Euklidas, iš kurio vardo kilo šis algoritmas, iš pradžių suformulavo dviejų skaičių didžiausio bendrojo daliklio radimą geometriškai – kaip didžiausią bendrą dviejų atkarpų matą. Tokiu atveju iš ilgesnės atkarpos buvo atimama trumpiausia dalis, tada iš trumpesnės atkarpos atimama likusioji dalis ir taip toliau.

Tokia forma algoritmas pasirodė Euklido „Pradmenyse" apie 300 pr. m. e. Nors taip pat buvo žinomas net 200 metų anksčiau. Pavyzdžiui, Aristotelis užsiminė apie šį algoritmą savo knygoje „Temos" (gr. Τοπικων, *Topikon*) apie 330 pr. m. e.

Apibrėžimas
-----------

Algoritmas dviejų skaičių {\displaystyle A} ir {\displaystyle B} DBD rasti užrašomas taip:

* Jeigu {\displaystyle B} yra nulis, tuomet DBD yra {\displaystyle A}
* Kitaip,

* {\displaystyle A} ← {\displaystyle B}
* {\displaystyle B} ← {\displaystyle A} dalybos iš {\displaystyle B} liekana

* Kartojame nuo pirmo žingsnio

Šio algoritmo realizavimas Pascal programavimo kalba:

```
 **while** (a > 0) **and** (b > 0) **do**
   **if** a > b **then** a := a **mod** b
            **else** b := b **mod** a;
 dbd := a + b;
```

C/C++ kalba:

```
 **while** (abs(a) && abs(b))
   **if** (abs(a) > abs(b)) a %= b; 
         **else** b %= a;
 dbd = a + b;
```

Taip pat skaitykite
-------------------

* Išplėstinis Euklido algoritmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Euklido algoritmas. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2023-02-07).
2. ↑  „Pirmasis algoritmas – Euklido algoritmas didžiausiam bendrajam dalikliui rasti — Informatikos olimpiados: algoritmai ir taikymo pavyzdžiai". *inf-knyga.nmakademija.lt*. Nuoroda tikrinta 2023-02-07.
| Orchidea de Santis |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Orchidea De Santis |
|  |
| Gimė | 1948 m. gruodžio 20 d. (73 metai)Baris, Italija |
|  |
| Šalis |  Italija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
| Žymesni vaidmenys |
|  |
|  |
|  |

**Orchidėja de Santis** ( *it.*  Orchidea de Santis; g. 1948 m. gruodžio 20 d. Baris) – italų kino, teatro ir televizijos aktorė.

Biografija
----------

De Santis gimė Baryje, tačiau dar vaikystėje su šeima persikėlė į Romą. Netrukus ji ėmė dainuoti chore, kuris pasirašė sutartį su televizija RAI, vėliau ji tapo ir jo soliste. Sulaukusi 12, ji paliko chorą, norėdama tapti aktore, o 16 debiutavo kine, pradžioje atlikdama epizodinius vaidmenis.

1970-aisiais De Santis sukūrė eilę vaidmenų tuo metu populiariose Italijoje komedijose bei policinėse dramose. Žymiausi jos to laikotarpio filmai yra „Il Vizio di Famiglia" (rež. Mariano Laurenti), „Per Amare Ofelia" (rež. Flavio Mogherini), „Concerto per Pistola Solista" (rež. Michele Lupo). Be kino, ji taip pat vaidino tokiuose RAI televizijos serialuose kaip „Barocco a Roma" ir „Racconto Italiano". 

Nuo 1980 m. ji sukūrė vos 3 vaidmenis, apsisprendusi daugiau dėmesio skirti teatrui bei kitai veiklai. 1989 m. De Santis ėmė prodiusuoti įvairias televizijos programas bei serialus.

Dalinė filmografija
-------------------

* „Kaip aš išmokau mylėti moteris" (1966)
* „Kūnas lagamine" (1970)
* „Velnias galvoje" (1972)
* „Dukterėčia" (1974)
* „Brangiai mamai gimtadienio proga" (1974)
* „Paveldimas bruožas" (1975)
* „Po lapais" (1976)

Šaltiniai
---------

1. ↑  de santis

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Orchidea de Santis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* IMDb profilis
Eugenijus Nikolskis (1939)
**Eugenijus Nikolskis** (1917 m. Archangelske, Rusija – 1992 m. Kaunas, Lietuva) – Lietuvos stalo tenisininkas ir krepšininkas (dukart Europos čempionas). Ūgis – 184 cm.

Biografija
----------

Pirmojo pasaulinio karo metais tėvai buvo pasitraukę į Rusijos gilumą. 1922 m. grįžo į Lietuvą. Lankė Kauno jėzuitų gimnaziją, kurią baigė 1936 m. Tarnavo Lietuvos kariuomenėje.

Kultivavo stalo tenisą, buvo CJSO narys ir daugkartinis šalies čempionas. 1939 m. Kaire vykusiose Pasaulio stalo teniso pirmenybėse su Lietuvos vyrų rinktinė iškovojo komandinę 4-ąją vietą. Nuo 1936 m. žaidė krepšinį. Buvo pakviestas į Lietuvos vyrų rinktinę. Žaisdamas krašto puolėjo pozicijoje 1937 m. Europos pirmenybėse Rygoje ir 1939 m. Europos pirmenybėse Kaune tapo čempionu.

Dirbo įvairiose Kauno įmonėse, po Antrojo pasaulinio karo persikėlė į Vilnių – tapo „Spartako" draugijos stalo teniso treneriu. Nuo 1953 m. gyveno Maskvoje, buvo paskirtas miesto „Spartako" draugijos vyriausiuoju treneriu.

Šaltiniai
---------

* Halė, kurioje žaidė Lubinas ir Sabonis, 1939–1989 (sud. Vidas Mačiulis, Vytautas Gudelis). – Kaunas: Respublikinis sporto kombinatas, 1989.
Laivai Singapūro uosto pakrantėje.
**Singapūro uostas** – įvairių laivų aptarnavimui skirtų įrengimų ir terminalų, esančių Singapūre visuma. Vertinant bendrai, tai vienas aktyviausių uostų pasaulyje tiek pagal bendrą krovinių svorį, tiek ir TEU konteinerių kiekį. Tik nedidelė krovinių dalis yra skirta paties Singapūro rinkai, nes daugelis aplinkinių šalių pervežimo kompanijų šiuo uostu naudojasi kaip tarpine stotele krovinių perkrovimui į didesnius, tolimesniems pervežimams skirtus laivus. Singapūro uostas turi reguliarias jungtis su daugiau nei 600 kitų pasaulio uostų ir yra viena pagrindinių šalies ekonomikos ašių.[1]

Istorija
--------

Uosto istorija siekia 1819 m. tačiau dabartinė jo struktūra oficialiai įkurta 1964 m. valstybės iniciatyva. Iki 1997 m. spalio mėn. visas uostas buvo privatizuotas. Per visą istoriją jis sparčiai augo, yra nuolat atnaujinamas, plečiama infrastruktūra, statomi sandėliai, diegiamos naujausios technologijos. 2010 m. duomenimis, uostas aptarnavo beveik 28,5 mln. konteinerių arba daugiau nei 500 mln. tonų krovinių ir buvo antroje vietoje po Šanchajaus uosto.[2]

Galerija
--------

* Uostas ~1870 m.
* Vienas iš terminalų.
* Uosto konteinerių kranai.

Singapūro uosto panorama.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lin Sien Chia, Mark S. K. Goh, Jose L. Tongzon. *Southeast Asian Regional Port Development: A Comparative Analysis*. Institute of Southeast Asian Studies, 2003, p. 31–32
2. ↑  AAPA World Port Rankings 2010

Nuorodos
--------

* Uosto administracijos puslapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Macrodipteryx longipennis** |
| --- |
| Ilgaplunksnis lėlys (*Macrodipteryx longipennis*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Lėliniai paukščiai  *( Caprimulgiformes)* |
| Šeima: | Lėliniai  *( Caprimulgidae)* |
| Gentis: | *Macrodipteryx*  *( Macrodipteryx)* |
| Rūšis: | Ilgaplunksnis lėlys  *( Macrodipteryx longipennis)* |

 |
| Binomas |
| ***Macrodipteryx longipennis***Shaw, 1796 |

**Ilgaplunksnis lėlys** (*Macrodipteryx longipennis*) - lėlinių (*Caprimulgidae*) šeimos paukštis. Paplitęs Afrikoje, nuo Senegalo iki Etiopijos vakarinės dalies. Kūno ilgis 28 cm. Gyvena atvirose miškingose vietose, savanose, pajūrio lygumose, smėlėtose arba akmenuotose dykynėse.

Dieną afrikinis ilgaplunksnis lėlys ilsisi ir tupi lizde ant žemės, o naktį skrenda ieškoti maistui vabzdžių. Patinai turi labai ilgas sparnų plunksnas užaugančias iki 50 cm ilgio. Šiomis plunksnomis jie puikuojasi per tuoktuves, kurios vyksta sutemus. Pasibaigus perėjimo laikotarpiui, ilgosios plunksnos iškrenta. Deda 1-2 kiaušinius ant plikos žemės. Minta smulkiais skraidančiais vabzdžiais - vabalais, naktiniais drugiais.
**Pelmas** (it. *Pelmo*) – viena aukščiausių Dolomitų viršūnių (3 168 m), Pelmo grupės kalnuose.

Pirmą kartą į Pelmą 1857 m. rugsėjo 19 d. įkopė airių alpinizmo pradininkas seras John Ball. Tai buvo pirmoji iš didžiųjų Dolomitų viršūnių į kurias buvo įkopta. Tuo metu dar tebebuvo nedidelis Pelmo ledynas, kuris jau daugelį metų yra ištirpęs.

Yra tik keletas kopimo į Pelmą kelių. Žinomiausias ir lengviausias kopimo kelias yra iš pietrytinės pusės. Tai ilgas ir sudėtingas (antras sudėtingumo laipsnis) kelias. Lipančiajam būtini lipimo naudojantis apsauginėmis virvėmis įgūdžiai. Bet kuriuo atveju lipant turi būti geras oras ir neprisnigę.

Kitas galimas panašaus sudėtingumo kopimo kelias yra per *Fisura* (nuobirų užpildytas tarpas tarp pagrindinės viršūnės ir Pelmeto).

Populiarus kalnų kelias, apjuosiantis Pelmą yra iš Rifuggio Citta di Fiume per Forcella Val d’Arcia iki Rifuggio Venezia ir atgal iki pradinio taško (apie 6-7 val.).

Prieš keletą metų ant vieno atskilusio uolos gabalo kalno papėdėje aptikti dinozaurų pėdsakai (ten veda nuorodos su užrašu „Orme di Dinosauri").

Kiti grupės kalnai
------------------

Pelmas aiškiai dominuoja grupėje, užimdamas didžiąją jos dalį. Į vakarus nuo Pelmo viršūnės, atskirta gilaus tarpeklio (*Fisura*, 2726 m), yra Pelmeto („mažojo Pelmo", 2990 m) viršūnė.

Nuorodos
--------

1. ↑  SummitPost
| Sindžu apskritis新竹縣 |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Taivano vėliava Taivanas |
| **Administracinis centras** | Džubėjus |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 504 768 |
| **Plotas** | 1 427,59 km² |
| **Tankumas** (2009) | 354 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | TW-HSQ |
|  |
| **Tinklalapis** | www.hchg.gov.tw |

**Sindžu apskritis** (kin. 新竹縣, pinyin: *Xīnzhú Xiàn*; pe̍h-ōe-jī: *Sin-tek-kōan*) – viena iš Taivano apskričių. Tai 12-a pagal dydį apskritis šalyje. Yra šalies šiaurės vakarinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Taojuanu, rytuose su Jilano apskritimi, pietryčiuose su Taidžongu, pietuose su Miaoli apskritimi ir vakaruose su Sindžu miestu. Administracinis centras – Džubėjus.

Geografija
----------

Šiaurės vakaruose apskritis ribojasi su Taivano sąsiauriu. Apskrities kraštovaizdis daugiausia kalvotas, pietrytinėje dalyje driekiasi kalnų grandinė, užsibaigianti Žongjango kalnagūbrio atšaka, aukščiausia viršukalnė yra Suešanas (3886 m). Palei kalno pietinius šlaitus eina Šeipos nacionalinio parko teritorija.

Gyventojai
----------

Didžiąją dalį gyventojų sudaro hakų tautos žmonės. Pietrytinėje dalyje gyvena keletas Taivano aborigenų genčių.

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Sindžu apskritis yra padalinta į:

1 miestą

* Džubėjus

3 miesto tipo gyvenvietes

* Guansi
* Sinpu
* Džudongas

9 kaimo tipo gyvenvietes

* Baošanas
* Beipu
* Emėjus
* Hengšanas
* Hukou
* Dzianši
* Čionglinas
* Vufengas
* Sinfengas

|  |  |
| --- | --- |
|  **Taivano administracinis suskirstymas** |  |
| **Provincijos**: Fudzianas | Taivanas
**Išskirtieji miestai**: Gaosiongas | Sinbėjus | Taidžongas | Tainanas | Taipėjus | Taojuanas
**Taivano provincijos miestai**: Dziaji | Dzilongas | Sindžu
**Fudziano provincijos apskritys**: Dzinmenas | Liandziangas
**Taivano provincijos apskritys**: Dziaji | Džanghua | Hualianas | Jilanas | Junlinas | Miaoli | Nantou | Penghu | Pingdongas | Sindžu | Taidongas |
Santerijos altorius Kuboje
Santerijos neofitas
**Santerija** (isp. *Santería*) arba ***lukumi*** (*Lucumí*) – Kuboje susiklostęs sinkretinis afroamerikiečių tikėjimas. Pradėjo klostytis XVI a. išsikristalizavo XIX a. vid. Santerija apima daugiausia jorubų religijos ir katalikybės elementus.

Nors formaliai santerijos sistema remiasi bibliniais motyvais, faktiškai jos pagrindą sudaro afrikietiški mitai ir religinės praktikos. Tikintieji gerbia jorubų dievybes oriša (arba oriča), kurios tapatinamos su katalikų šventaisiais, o jorubų dievas demiurgas Olorunas (Olodumarė) – su Dievu Tėvu. Be Oloruno aukojimai atliekami griausmavaldžiui Šango, karo ir metalų dievui Ogunui, gėlų vandenų deivei Ojai, ūkio dievui Ono, dievui-gydūnui Baba au Ajė, sūrių vandenų deivei Jemajai ir kt. Oriša dievybės reiškiasi per stebuklingus akmenis, prie kurių atliekami aukojimai.

Santerija turi savo šventikų luomą – „tėvus" (babaloča) ir „motinas" (jaloča) – jie kartais vadinami santerais. Šie žyniai atlieka apeigas, vadovauja santerijos bendruomenėms ir šakoms.

Pagrindinė santerijos apeiga – šventųjų akmenų „maitinimas", atliekamas trissyk metuose. Šios apeigos, trunkančios 3 dienas, metu akmenys apliejami paaukotų gyvūnų (paprastai vištų, balandžių, patarškų) krauju, sumaišytu su žolelių užpilu. Kiekvienam akmeniui skiriamas skirtingas gyvūnas bei žolelės. Dalis santerijos sekėjų taip pat renkasi santero namuose sekmadieniais ir per katalikiškas šventes. Šių susirinkimų metu grojama būgnais (*Toque de santo*), atliekami apeiginiai šokiai prie oriša ir katalikų altoriaus. Tikima, kad šokio metu oriša įsikūnija į kurį nors iš šokėjų – šis patenka į transo būseną, dažnai apimamas traukulių. Pasitaiko glosolalija. Santeras turi nustatyti, kas iš orišų įsikūnijo (apsėstasis vadinamas dievybės „žirgu"). Per šį žmogų santeras įgyja galimybę bendrauti su oriša.

Santerai taip pat atlieka divinacines praktikas, vėlių malšinimus, gydymus, šventina amuletus.

Yra daug skirtingų santerijos atšakų. Norintys tapti santerijos sekėjais, turi praeiti iniciaciją, būti pakrikštyti katalikais. Dauguma santerijos sekėjų gyvena Kuboje, tačiau didelės bendruomenės yra kubiečių bendruomenėje JAV.

* Vištos aukojimas
* Sudėtos aukos
* *Toque de santo* motyvais atliekamas grojimas
* Santeras iš Havanos

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Сантерия*, Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
| **Vincentas Mieleška** |
| --- |
| Gimė | 1893 m. sausio 8 d.Rusija Paliepiai, Ariogalos valsčius, Kėdainių apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1963 m. kovo 5 d. (70 metų)Lietuva Kaunas |
| Steigiamojo Seimo atstovas |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos krikščionių demokratų partija |
|  |
| Alma mater | Peterburgo dvasinė akademija |

**Vincentas Mieleška** (*Mileška, Milieška,* 1893 m. sausio 8 d. Paliepiai, Ariogalos valsčius, Kėdainių apskritis, Rusijos imperija – 1963 m. kovo 5 d. Kaunas) – Lietuvos kunigas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1910 m. baigė Šv. Kotrynos bažnyčios gimnaziją Peterburge. 1910–1915 m. mokėsi Mogiliovo dvasinėje seminarijoje, 1915–1918 m. Peterburgo dvasinėje akademijoje. 1915 m. įšventintas kunigu, 1918 m. įgijo kanonų teisės kandidato laipsnį.

1917 m. dalyvavo Peterburgo lietuvių seime. 1918 m. grįžo į Lietuvą, apsigyveno Panevėžyje, Šv. Stanislovo bažnyčios vikaras, „Saulės" vakarinių kursų tikybos mokytojas, nuo 1919 m. Panevėžio lenkų gimnazijos kapelionas.

1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos krikščionių demokratų partijos frakcijai.

1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo ir 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.

Poseiminiu laikotarpiu aktyviai dalyvavo katalikiškų organizacijų veikloje, vadovavo Šv. Juozapo darbininkų draugijai, jos pirmininkas), Lietuvos „Caritas" sąjungos pirmininkas. 1922–1946 m. Kauno Šv. Kryžiaus bažnyčios klebonas. 1946 m. suimtas, nubaustas 10 m. bausme Karagandos pataisų Darbos lageriuose. 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1956–1963 m. vėl Šv. Kryžiaus bažnyčios klebonas.

Literatūra
----------

* Mieleška Vincentas, Trumpos Steigiamojo Seimo narių biografijos su atvaizdais, Klaipėda, 1924, p. 40.
* Mieleška Vincentas, Lietuvių enciklopedija, Boston, 1959, t. 18, p. 368.
* Laukaitytė R. Mieleška Vincentas, Lietuvos Steigiamojo Seimo (1920–1922 metų) narių biografinis žodynas, sud. A. Ragauskas, M. Tamošaitis, Vilnius, 2006, p. 249–251.
* Laukaitytė R. Mieleška Vincentas, Lietuvos Respublikos Seimų I (1922–1923), II (1923–1926), III (1926–1927), IV (1936–1940) narių biografinis žodynas, sud. Aivas Ragauskas, Mindaugas Tamošaitis, Vilnius, 2007, p. 374–376.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žydrūnas Mačiukas. Steigiamojo Seimo atstovai. Seimas
| **Isakas Margolis** |
| --- |
| Gimė | 1842 m.Kalvarija, Rusijos imperija |
| Mirė | 1887 m. rugpjūčio 1 d. (~45 metai)Niujorkas, JAV |
|  |
| Veikla | Rabinas, rašytojas |

**Isakas Margolis** (angl. *Isaac Margolis*, jid. ‏Jiṣḥaq Margoliôt‏‎) (1842 m. Kalvarijoje, Rusijos imperija - 1887 m. rugpjūčio 1 d. Niujorke, JAV) – Lietuvos žydų kilmės Lietuvos ir JAV rabinas bei rašytojas.

Biografija
----------

Gimė 1842 m. Kalvarijoje. Tėvas buvo Vižainio miestelio rabinas. Jaunystėje daug studijavo talmudą. 1862 m. apsigyveno Merkinėje, kur pradėjo verslą, tačiau Merkinėje jam nesisekė ir persikėlė į Kauną, kur dirbo korepetitoriumi. 1866 m. susilaukė sūnaus, būsimo filosofo Max Leopold Margolis. Vėliau išvažiavo į Druskininkus, kur dirbo rabinu. 1884 m. emigravo į JAV ir tapo Niujorko Kalvarijos žydų emigrantų bendruomenės rabinu.

Knygos
------

* Maʿoz ha-yam. Vilnius 1870
* Sippûrê Ješûrun, ʿal pi sippûrê has-sôferim ... mêitti, Berlin 1876

Nuorodos
--------

* Biografija (angl.).
* Maʿoz ha-yam. Vilnius 1870;
* Sippûrê Ješûrun, ʿal pi sippûrê has-sôferim ... mêitti, Berlin 1876.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (angl.)
*Kitos reikšmės – Šv. Jurgio bažnyčia.*
Koordinatės: 54°06′06″š. pl. 23°41′42″r. ilg.﻿ / ﻿54.1016°š. pl. 23.6950°r. ilg.﻿ / 54.1016; 23.6950

|  Veisiejų šv. Jurgio bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilkaviškio |
| **Dekanatas** | Lazdijų |
| **Savivaldybė** | Lazdijų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Veisiejai |
| **Adresas** | Vytauto g. 39 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1817 m. |

**Veisiejų šv. Jurgio bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Veisiejuose, prie kelio  **134**  Leipalingis–Lazdijai–Kalvarija .

Istorija
--------

Pirmąją bažnyčią Veisiejuose apie 1525 m. pastatė Jurgis Simanavičius. Jis 1526 m. dovanojo turto. 1674 m. minima medinė apiplėšta bažnyčia be kunigo. 1762 m. iš lentų pastatyta laikina, o 1767 m. – medinė bažnyčia. 1766 m. Veisiejuose įkurta Šv. Rožinio brolija. Masalskiai iki 1768 m. pradėjo statyti mūrinę bažnyčią. Mirus Veisiejų dvaro savininkui, darbai sustojo. 1777 m. įsteigta parapinė mokykla.

Dabartinę mūrinę bažnyčią pastatydino nauja Veisiejų dvaro savininkė Viktorija Oginskytė-Zinevienė. Bažnyčia pradėta statyti XVIII a. 7-ajame dešimtmetyje, baigta 1817 m.

1870 m. parapijoje pradėtos kovos dėl lietuviškų mišių. Nuo 1897 m. kas antrą sekmadienį pradėtos laikyti lietuviškos pamaldos. 1900 m. lenkiškai kalbantys miestelėnai, norėdami sutrukdyti lietuviškai giedantiems, bažnyčioje sukėlė muštynes.

1907 m. klebono T. Zubrio rūpesčiu bažnyčia remontuota, restauruoti 3 paveikslai. 1907 m. įsikūrė „Žiburio" draugijos skyrius, įsteigęs biblioteką-skaityklą. 1922 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa.

Per kelerius metus iki 2010 m. į bažnyčią atvežta 10 Šv. Jurgio skulptūrų. 2010 m. balandžio 23 d. (per Jurgines) į bažnyčią iš visos Lietuvos atvežta dar 13 šv. Jurgio skulptūrų.

Architektūra
------------

Bažnyčia tinkuoto mūro. Turi neobaroko ir klasicizmo bruožų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.

Literatūra
----------

* Čia mūsų šaknys: Veisiejų bažnyčia ir jos kunigai (sud. Albinas Jarmala). – Kaunas, 2004. – 290 p.: iliustr. – ISBN 9955-592-47-8

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Veisiejų šv. Jurgio bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Skysta karamelė
**Karamelė** (pranc. *caramel*, nuo lot. *cannamella*, 'cukranendrė') – konditerinis gaminys  ar tokio gaminio sudėtinė dalis, gaunama kaitinant cukrų arba verdant cukraus tirpalą su krakmolo patoka ar invertiniu sirupu. Karamelės gaminys gali būti plastiškas arba kietas (priklausomai nuo kaitinimo temperatūros), įvairių gelsvų atspalvių ir rudos spalvos (be papildomo nudažymo), savo sudėtyje turintis sacharozės, maltozės ir gliukozės. Karamelė gali būti naudojama kaip maisto dažiklis ar gardžio stipriklis, gaminant kitus maisto produktus ir gėrimus. Įregistruotas kaip maisto papildas E150. 

Karamelizacijos procesas vyksta lėtai kaitinant cukrų iki maždaug 170° C. Karamelės masė yra amorfinė, priešingai nei cukrus, kuris yra kristalinė medžiaga. Perėjimas iš amorfinės būsenos į kristalinį yra slopinamas antikristalizatorių naudojimu. Šiam tikslui paprastai naudojama patoka arba invertinis sirupas. Karamelės gamyboje įprasta 50 dalių patokos papildyti 100 svorio cukraus dalių. Karamelė, pagaminta su invertiniu sirupu, pasižymi didesniu higroskopiškumu dėl žymiai didesnio fruktozės kiekio.

Iš karamelės gaminami ledinukai, kiti gaminiai būna su įdaru, vitaminais, minkšti ar puskiečiai, gydomieji ir kt. Karamelei papildomų skonių ir spalvų suteikia į jos masę pridedamos maistinės rūgštys, esencijos ir dažikliai, vaisiai, uogos, riešutai, kakavos milteliai ir kt. Įdarams naudojami vaisių, uogų, šokolado, pieno, likerio ir kiti mišiniai.

Namų gamybos karamelė
---------------------

Klasikinę karamelę galima pagaminti verdant puode cukrų, sumaišytą su vandeniu. Tokiu atveju cukrus ne taip greitai ruduoja, nei tiesiog supylus cukrų į keptuvę. Kaitinama ant mažos ugnies, kol ištirpsta cukrus. Užvirinama ir paverdama 3 minutes. Ant puodo kraštų pradeda „kristalizuotis" karamelė. Sirupui tapus aukso spalvos, iš karto nukeliamas puodas nuo ugnies. Verdant įmaišoma sviesto, grietinėlės.

Naminė karamelė kol šilta yra skysta. Jei norima turėti skystą karamelę, galima įlašinti keletą lašų citrinos sulčių. Skysta karamele galima aplieti bet ką: lietinius ar kitus blynus, ledus, natūralų jogurtą, vaisių ar sūrio gabaliukus.

Karamelei pagaminti reikalingi ingredientai: cukrus (200 g.), sviestas (50-100 g.), grietinėlė (100-200 ml).

Galerija
--------

* Karamelės ledinukai
* Crème  karamelės pudingasCrème karamelės pudingas
* Karamelė su įdaruKaramelė su įdaru
* Karamele aplietas obuolysKaramele aplietas obuolys
* Kukurūzų spragėsiai su karameleKukurūzų spragėsiai su karamele
* Karamelės gabaliukai, vartojami kaip saldainiai arba gali būti ištirpinamiKaramelės gabaliukai, vartojami kaip saldainiai arba gali būti ištirpinami

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Karamelė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Karamelė (*lkz.lt*)
2. ↑  *Caramelization*
3. ↑  Kaip pasigaminti karamelę namuose (*1000 receptų.lt*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 00°45′39″ p. pl. 91°01′22″ v. ilg.﻿ / ﻿0.76083°š. pl. 91.02278°r. ilg.﻿ / 0.76083; 91.02278

Sero Asulio ugnikalnis
**Isabelos sala** (isp. *Isla Isabela*) – didžiausia sala Ekvadorui priklausančiame Galapagų salyne. Plotas – 4640 km².

Sala vulkaninės kilmės, sudaryta iš 6 ugnikalnių skydų: Alsedo, Sero Asulio, Darvino, Ekvadoro, Siera Negros (1124 m) ir Volfo (1707 m). Visi šie ugnikalniai, išskyrus Ekvadorą, yra aktyvūs. Sala pasižymi gausia ir įdomia gyvūnija, čia aptinkami Galapagų pingvinai, neskraidantieji kormoranai, jūrinės iguanos, padūkėliai, rudieji pelikanai, Galapagų sausumos iguanos, įvairios tanagros, galapaginiai suopiai, galapaginiai karveliai, flamingai ir kt.

Isabeloje gyvena apie 2200 gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Puerto Viljamilis.

* Siera NegraSiera Negra
* Darvino ugnikalnisDarvino ugnikalnis
* Galapagų pingvinai ir mėlynkojai padūkėliaiGalapagų pingvinai ir mėlynkojai padūkėliai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vincentas Vaitiekūnas** (1908 m. spalio 24 d. Šlapakiuose, Joniškio raj. – 1987 m. birželio 8 d. Šiauliuose) – kraštotyrininkas, muziejininkas, esperantininkas.

Biografija
----------

1929 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. Dirbo tarnautoju Šiaulių apygardos teisme. Nuo 1928 m. laisvalaikiu bendardarbiavo Šiaulių Aušros muziejuje, vyko į ekspedicijas, tvarkė surinktus eksponatus, juos katalogavo, rašė straipsnius į leidinius „Šiaulių metraštis", „Gimtasai kraštas". 1933–1940 m. Šiaulių kraštotyros draugijos sekretorius.

Karo metais dalyvavo Aušros muziejaus evakuacijos darbuose. Nuo 1957 m. iki mirties – etatinis Aušros muziejaus darbuotojas, vyr. mokslinis bendradarbis, Dailės skyriaus vedėjas. Surinko etnografinių, tautodailės eksponatų, parengė kelias ekspozicijas, bendradarbiavo miesto ir respublikinėje spaudoje.

Mokėjo keletą užsienio kalbų, tarp jų ir esperanto, vedė ekskursijas, skaitė paskaitas. 1977 m. Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys. Šiauliuose pasodino per 20 ąžuolų įžymiems žmonėms, svarbiems įvykiams atminti.

Prie Aušros muziejaus 1994 m. atidengta atminimo lenta.

Literatūra
----------

* Vincas Vaitekūnas (literatūros rodyklė, sudaryt. Danutė Darbutienė, 1984 m.).
* Rinktiniai kraštotyros darbai (sudaryt. Olga Čapkevičienė, Birutė Salatkienė, Aušros muziejus, 1998 m.).
| ***Šviesus prisilietimas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Ni guang fei xiang / Touch of the Light |
| Kilmės šalis | TaivanasHonkongas |
| Režisierius | Chang Jung-Chi |
| Prodiuseris (-iai) | Jacky Pang Yee-WahHong-Tat Cheung |
| Scenaristas (-ai) | Li Nien-Hsiu |
| Vaidina | Sandrine PinnaLee LiehHuang Yu-Siang |
| Metai | 2012 09 21 |
| Trukmė | 110 minučių |
| Kalba | kinų mandarino |
| Platintojas | Fortissimo Films |
| Montažas | Li Nien-Hsiu |
| Kinematografija | Dylan Doyle |
| **IMDb įrašas** |

**Šviesus prisilietimas** (angl. *Touch of the Light*, mandarinų k. *Ni guang fei xiang*) – 2012 m. Taivano filmas, kurį režisavo Chang Jung-Chi. Filmas pelnė tarptautinio Taipėjaus kino festivalio publikos simpatijų prizą ir tapo pelningiausiu Taivano filmu. Buvo rodomas Busano, Tokijo, Dubajaus kino festivaliuose, juo atidarytas tarptautinis Marakešo kino festivalis.
Filmas buvo išrinktas kaip kanditatas Oskarui iš Taivano geriausio filmo užsienio kalba nominacijai, tačiau nepateko į trumpajį sąrašą.

Filmas paremtas tikrais įvykiais, kuriuos patyrė aklas pianistas Huangas Yu-Siangas. Jis pats ir atliko pagrindinį vaidmenį.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Huangas gimė aklas. Mama su savo begaline meilė padėjo sūnui tapti smalsiu ir talentingu berniuku. Huangas įstoja į universitetą mokytis pianino specialybės. Aklam vaikinui sunkiai sekasi paprasčiausia dalykuose. Čia jis sutinka nelaimingą merginą, kuri svajoja tapti profesionalia šokėja, bet vargingai gyvenanti šeima negali duoti pinigų šokių studijoms. Pamačiusi, kaip atkakliai savo tikslo siekia aklas pianistas, grakšti mergina irgi ryžtasi siekti svajonės, nepaisydama jokių kliūčių. O Huangas padedamas savo draugų studentų išdrįsta parodyti savo pianisto talentą žmonėms.

Vaidina
-------

* Yu-Siang Huang – save patį
* Sandrine Pinna – Xiao Jie
* Lee Lieh

Išnašos
-------

1. 1 2  Šviesus prisilietimas | Kino pavasaris 2013. Tikrinta 2013 03 22.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Coonan, Clifford (27 September 2012). „Touch of the Light to rep Taiwan at Oscars". Variety (Reed Business Information). Tikrinta 2013 03 22.
| Karansebešasrumun. *Caransebeș* |
| --- |
|        |
| *Miesto centras* |
|  |
| 

KaransebešasKaransebešas

45°25′20″ š. pl. 22°13′20″ r. ilg.﻿ / ﻿45.42222°š. pl. 22.22222°r. ilg.﻿ / 45.42222; 22.22222﻿ (Karansebešas)Koordinatės: 45°25′20″ š. pl. 22°13′20″ r. ilg.﻿ / ﻿45.42222°š. pl. 22.22222°r. ilg.﻿ / 45.42222; 22.22222﻿ (Karansebešas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rumunijos vėliava Rumunija |
| **Apskritis** | Karašo-Severino apskritis |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 28 301  |
|  |
|  **Vikiteka** | Karansebešas |

**Karansebešas** (rumun. *Caransebeș*) – miestas pietvakarių Rumunijoje, Karašo-Severino apskrityje, 40 km į šiaurės rytus nuo Rešicos, Pietų Karpatų pašlaitėje, prie Timišo upės. Yra oro uostas. Per Karansebešą eina Bukarešto–Timišoaros plentas ir geležinkelis. Medienos apdirbimo, tekstilės ir siuvimo, odos, maisto, statybinių medžiagų pramonė. Yra geležinkelio transporto remonto dirbtuvės, keltuvų gamykla. Karansebešo apylinkėse kasamos rusvosios anglys. Veikia muziejus.

Istorija
--------

Teritorija buvo gyvenama jau dakų laikais. Romėnų laikais netoliese pastatyta Tibisko (lot. *Tibiscum*) pilis. Karansebešas pradėjo kurtis XII amžiuje. Ženkliai išaugo XIX a. nutiesus geležinkelį.

Galerija
--------

* Šv. Jurgio bažnyčiaŠv. Jurgio bažnyčia
* SinagogaSinagoga
* PaštasPaštas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karansebešas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šviesos sugertis** (arba **šviesos absorbcija**) – procesas, kai medžiaga sklindančios šviesos intensyvumas mažėja. Jei sugertis vienoda visiems šviesos bangos ilgiams, ji yra *normali* arba *pilka*, jei labiau sugeriami tik tam tikrų ilgių spinduliai, sugertis vadinama *atrankioji* arba *selektyvi*.

Šviesos sugertį aprašo P. Bugerio dėsnis (dar vadinamas Lamberto dėsniu):

{\displaystyle I=I\_{0}e^{-\alpha x}\,}
(I – išėjusios šviesos intensyvumas, I0 – pradinis šviesos intensyvumas, α – sugerties koeficientas, priklausantis nuo medžiagos ir bangos ilgio, x – nueitas kelias). Šis dėsnis galioja tiesinėje optikoje. Didėjant pradiniam šviesos intensyvumui, sugerties koeficientas pradeda priklausyti ir nuo jo. Tokiu atveju sakoma, jog galioja netiesinės optikos dėsniai. Vienas iš tokių pavyzdžių yra saviindukuotas praskaidrėjimas, kai pasiekus atitinkamą sklindančios šviesos intensyvumą sugerianti medžiaga vėl tampa skaidri.
|  Karamodžongai |
| --- |
| Karamodžongų moterysKaramodžongų moterys |
| Gyventojų skaičius | ~0,3 mln. |
| Populiacija šalyse | Ugandos vėliava Uganda: 2580307 Kenijos vėliava Kenija |
| Kalba (-os) | karamodžongų |
| Religijos | prigimtinė tikyba |
| Giminingos etninės grupės | tesai, turkanai, dodosai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Karamodžongai |

**Karamodžongai** – Afrikos tauta, priklausanti nilotų tautų grupei. Gyvena daugiausia šiaurės rytų Ugandoje, Kenijos pasienyje. Populiacija – 320 000 žmonių (XXI a. pr.). Kalba karamodžongų kalba, priklausančia nilotų kalbų šeimai.

Tauta susidarė XVI–XVII a. iš šiaurės rytų atsikrausčius nilotų gyvulių augintojų gentims. Kolonijiniu laikotarpiu vertėsi galvijų prekyba, nuo XIX a. pab. prekiavo dramblio kaulu. Dažnai kariauja su kaimyninėmis tautomis dėl gyvulių.

Tradiciniai verslai: vyrų – ganyklinė gyvulininkystė, moterų – rankinė žemdirbystė (sorų auginimas), tai pat apdirba odas, gamina kaulo papuošalus. Gyvena iš žabų statytose ir iš molio krėstose, žole dengtose trobelėse. Tradiciniai drabužiai – odiniai ochra dažyti raiščiai, galvos dangalai iš stručio plunksnų. Karamodžongai puošiasi metalo ir stiklo karoliukų papuošalais, daro sudėtingas šukuosenas. Raciono pagrindą sudaro sorų košė, mėsa, pienas su krauju.

Giminystė – patrilinijinė, būdingos didelės patrilokalinės šeimos, pasitaiko poliginijos liekanų. Karamodžongai išsaugoję tradicinius tikėjimus: garbina aukščiausiąjį Dievą (Akudžą), svarbi juodoji ir baltoji magija.

* Karamodžongai tradicine aprangaKaramodžongai tradicine apranga
* KariaiKariai
* Karamodžongų trobelėKaramodžongų trobelė
* Karamodžongų vaikaiKaramodžongų vaikai

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Karamodžongai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tarša |
| --- |
| Šis straipsnis yra serijos**Tarša** dalis

---

 |
| 
Oro tarša
* Rūgštusis lietus · Oro taršos indeksas · Smogas ·
Pasaulinis atšilimas · Ozono sluoksnio plonėjimas ·
Oro tarša namuose

 |
| 
Vandens tarša
* Eutrofikacija · Hipoksija ·
Vandens kokybė · Jūros tarša ·
Vandenyno rūgštėjimas · Naftos išsiliejimas ·
Laivų tarša · Šiluminė tarša ·
Potvynis · Nuotekos ·
Vandeniu plintančios ligos · Stovintis vanduo

 |
| 
Dirvožemio tarša
* Biovalymas · Herbicidai · Pesticidai

 |
| 
Radioaktyvi tarša
* Aktinoidai aplinkoje (Uranas aplinkoje) · Aplinkos radiacija ·
Radioaktyvusis skilimas · Radioaktyviosios dulkės ·
Radis · Plutonis · Uranas · Spindulinė liga

 |
| 
Kiti taršos tipai
* Šviesos tarša · Triukšmo tarša ·
Optinė tarša · Radijo spektro tarša

 |
| 
Tarpvyriausybinės sutartys
* Monrealio · Kioto · Stokholmo ·
MARPOL · Oro taršos

 |
| 
Organizacijos
* Greenpeace

 |
| Ž • A • R |

**Šviesos tarša** arba **fototarša** – pernelyg didelis ar įkyrus dirbtinio apšvietimo naudojimas. Šviesos tarša itin pasižymi dideli miestai: čia šviesą skleidžia pastatų apšvietimas, gatvių apšvietimo žibintai, šviečiančios reklamos, ofisai, gamyklos, prekyvietės, stadionai. Dėl šviesos taršos praktiškai neįmanoma stebėti naktinio dangaus, ji daro neigiamą poveikį ekosistemoms, žmonių sveikatai. Debesuotu oru virš miestų susiformuoja šviesos skraistė.

Apšvietimui sunaudojama 1/4 pasaulio elektros energijos todėl šviesos naudojimas prisideda prie šiltnamio efekto. Šviesa miego metu neigiamai veikia ir žmonių sveikatą: sukelia galvos skausmą, nuovargį, nervingumo padidėjimą. Pastovus fluoresencinių lempų naudojimas kelia kraujospūdį. Kadangi gamtoje natūraliai egzistuoja dienos ir nakties ciklai, šviesos tarša daro neigiamą poveikį ir ekosistemoms: šviesa baido zooplanktoną, todėl sužydi dumbliai, taip pat sutrikdo naktinių drugių ir vabzdžių elgseną, dėl to dar nukenčia ir naktį žydintys augalai, nes nelieka kam jų apdulkinti. Aukštų pastatų švytėjimas blaško migruojančius paukščius. Intensyvi šviesa itin trukdo stebėti naktinį dangų, todėl astronomijos observatorijos įsikūrusios toliau nuo didesnių miestų. Tačiau eiliniai miestiečiai negali ryškiai matyti naktinio dangaus objektų.
Šviesos taršą iš dalies galima sumažinti keičiant gatvių žibintus į ne tokius ryškius ir mažiau skaidančius šviesą į aplinką, atsisakant nebūtino pastatų apšvietimo.

* Nakties dangus: kairėje – matomas neapšviestoje vietovėje, dešinėje – matomas didmiestyjeNakties dangus: kairėje – matomas neapšviestoje vietovėje, dešinėje – matomas didmiestyje
* Frankfurtas naktįFrankfurtas naktį
* Vilniaus miesto šviesos skraistė matoma už ~30 km nuo centroVilniaus miesto šviesos skraistė matoma už ~30 km nuo centro
Šiuolaikinis kotacu
Elektrinis šildymo elementas stalo viduje.
**Kotacu** (jap. 炬燵 = *kotatsu*) – žemas stalas, su anklode uždengtais kraštais, viduje turintis šilumos šaltinį; tradicinis japoniškas baldas. Jis naudojamas kaip šildytuvas, prie kurio gali sėdėti vienas ar keli žmonės, sukišę kojas į stalo vidų ir apsikloję kraštus anklode, kad viduje išliktų šiltas oras.

Istorija
--------

Manoma, kad kotacu atsirado XIV a.[1] Jie buvo statomi virš talpos arba specialios grindyse esančios ertmės su rusenančiomis žarijomis. Siekiant išlaikyti šilumą, stalo kraštai buvo uždengiami specialiu užklotu. Po Antro pasaulinio karo vietoje žarijų pradėtas naudoti elektrinis kaitinimo elementras, įtaisytas pačiame stale.

Naudojimas
----------

Kotatsu naudojamas ir kaip šildytuvas, ir kaip stalas. Neretai tai pagrindinis stalas namuose, į kurio vidų sukišę kojas sėdi šeimos nariai žiūrėdami televizorių, valgydami, kalbėdamiesi ir pan. Šie stalai populiarūs Japonijoje dėl mažai paplitusio centrinio šildymo ir prasto namų apšiltinimo, dėl ko žiemos metu viduje būna pakankamai vėsu. Kotatsu yra vienas iš daugelio šalyje naudojamų šildymo prietaisų, kuriais siekiama ne sušildyti visus namus, bet tik tam tikras jo vietas tam tikru metu.

Vasaros metu, kada šildymas nereikalingas, nuo kraštų antklodės gali būti nuimamos ir kotatsu naudojamas kaip įprastas stalas.

Panašūs baldai
--------------

Irane yra naudojamas panašus stalas, vadinamas *korsi*. Tadžikistane ir Afganistane taip pat yra panašus tradicinis baldas *sandali*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Buckley, Sandra (2002). Encyclopedia of contemporary Japanese culture. New York, NY: Routledge. p. 267–8
| **Scolytinae** |
| --- |
| Žievėgraužis tipografas (Ips typografus)Žievėgraužis tipografas (*Ips typografus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Straubliukai  *( Curculionidae)* |
| Pošeimis: | Kinivarpos  *( Scolytinae)* |

 |

**Kinivarpos** (*Scolytinae*) – straubliukų (*Curculionidae*) pošeimis. Šio pošeimio vabalai dar vadinami *kirmgraužomis*, *trandžiais, trynelėmis* ir kt. liaudiškais vardais. Tai smulkūs, primenantys volelio formą, tamsiai rudi ar juodi vabalai. Galva įtraukiama į prieškrūtinį ir todėl kai kurių rūšių iš viršaus nematoma. Antenos trumpos ir gale su didele buožele. Kojos trumpos, rausiamosios.

Kai kurios kinivarpų rūšys antsparnių gale turi įspaudimą, vadinamą **karučiu**. Karučio šoniniai kraštai būna dantyti.

Žievėgraužio tipografo lervų takai
Kinivarpų lervos po medžių žieve ir medienoje išgraužia sudėtingus takus. Šie takai kiekvienai kinivarpų rūšiai turi savitą konfigūraciją.

Pasaulyje yra apie 5000, Lietuvoje – apie 75 rūšys. Dauguma kinivarpų yra pavojingi miškų kenkėjai.

Kai kurie entomologai kinivarpas išskiria į atskirą šeimą *Scolytidae*.

Nuorodos
--------

* Žievėgraužiai tipografai Archyvuota kopija 2015-11-03 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kinivarpos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Kiaulytės vakcina** (angl. *Mumps vaccine*) – vakcina nuo kiaulytės, licensijuota 1948 m.

Medicininė paskirtis
--------------------

Kiaulytės vakcinos paprastai saugiai apsaugoti nuo kiaulytės. Skiepijant daugumą gyventojų siekiama sumažinti komplikacijų skaičių populiacijoje. Apskaičiuotasis veiksmingumas paskiepijus 90 % populiacijos siekia 85 %. Ilgalaikei apsaugai reikia skiepyti dviem dozėmis; pradinę dozę rekomenduojama skirti nuo 12 iki 18 mėnesių amžiaus kūdikiams, o antrąją dozę – per laikotarpį nuo 2 iki 6 metų amžiaus. Galima skiepyti imuniteto dar neturinčius asmenis.

Saugumas
--------

Kiaulytės vakcina palyginti saugi, šalutinis poveikis paprastai lengvas. Paskiepijus gali silpnai skaudėti injekcijos vietą, ji gali patinti, galima lengvai karščiuoti. Reikšmingesnis šalutinis poveikis pasireiškia retai. Trūksta įrodymų, kuriais remiantis būtų galima vakciną susieti su tokiomis komplikacijomis, kaip neigiamas neurologinis poveikis. Skiepyti negalima nėščiųjų arba asmenų, kurių nusilpusi imuninė funkcija. Apie sunkų šalutinį poveikį vaikams, kurių motinos buvo paskiepytos šia vakcina nėštumo metu, patikimų dokumentų nėra. Nors vakcina gaminama naudojant viščiukų ląsteles, ją gali vartoti kiaušiniams alergiški asmenys.

Naudojimas
----------

Dauguma išsivysčiusių šalių ir daug besivystančių šalių dažnai įtraukia į savo skiepijimų planus kiaulytės vakcinos derinį su tymų ir vakcinomis, vadinamą MMR vakcina. Yra ir šių trijų vakcinų derinys su vėjaraupių vakcina, vadinamoji MMRV vakcina. 2005 m. 110 šalių buvo skiepijama šia vakcina. Srityse, kuriose paskiepyta daug žmonių, ligos atvejų sumažėjo daugiau nei 90 %. Vienos rūšies skiepams sunaudota maždaug pusė milijardo dozių.

Istorija, visuomenė ir kultūra
------------------------------

Kiaulytės vakcina pirmą kartą registruota 1948 m. tačiau jos veiksmingumo laikotarpis buvo labai trumpas. Pagerintos vakcinos į rinką pateiktos septintajame 20-ojo amžiaus dešimtmetyje. Pirmoji vakcina buvo pagaminta iš išaktyvintų virusų, o vėlesni preparatai – iš gyvų susilpnintų virusų. Ši vakcina įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. 2007 m. rinkoje buvo daug įvairių tipų kiaulytės vakcinų.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „Mumps virus vaccines." (PDF). *Weekly epidemiological record* **82** (7): 49–60. 16 Feb 2007. PMID 17304707.
2. ↑  Hviid A, Rubin S, Mühlemann K (March 2008). „Mumps". *The Lancet* **371** (9616): 932–44. PMID 18342688. doi:10.1016/S0140-6736(08)60419-5.
3. 1 2 3 4 5 6 7  Atkinson, William (2012 m. gegužės mėn.). *Mumps Epidemiology and Prevention of Vaccine-Preventable Diseases* (12 ed.). Public Health Foundation. pp. Chapter 14. ISBN 9780983263135.
4. ↑  „WHO Model List of EssentialMedicines" (PDF). *World Health Organization*. 2013 m. spalio mėn. Nuoroda tikrinta 22 April 2014.