recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 56°24′32″š. pl. 23°40′38″r. ilg.﻿ / ﻿56.4088°š. pl. 23.6771°r. ilg.﻿ / 56.4088; 23.6771

|  |
| --- |
| Meitenės geležinkelio stotis |
| Stoties pastatas 2015 m. 
Stoties pastatas 2015 m. |
| Šalis | Latvijos vėliava Latvija |
| Gyvenvietė | Elėja |
| Aptarnaujanti įmonė | AB „Latvijos geležinkeliai" |
| Atidaryta | 1916 m. |

**Meitenės geležinkelio stotis** – stotis Latvijoje, Elėjos miestelyje, į pietvakarius nuo centro, prie Šiaulių–Jelgavos geležinkelio, paskutinė stotis pasienyje su Lietuva. Stoties rūmai – vietinės reikšmės Latvijos architektūros paminklas.


| Jelgavos–Joniškio geležinkelio ruožas |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ JELGAVA ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ... |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | Mazelėja |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | **Meitenė** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | (Latvijos–Lietuvos siena) |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Milvydžiai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Šarkiai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ... |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↓ JONIŠKIS ↓ |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

Istorija
--------

Stotis atidaryta 1916 m. buvusios smuklės patalpose. 1923 m. atidarytas naujasis stoties pastatas (architektas Jānis Neija). Iki 1940 m. važiuodavo tarptautiniai traukiniai Ryga–Kaunas–Karaliaučius–Berlynas. 1944 m. stotis apgriauta, 1950 m. atstatyta. 1916–1963 m. veikė Meitenės–Bauskės siaurojo geležinkelio linija.

Nuo 2008 m. keleivinių traukinių eismas link Jelgavos nutrauktas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Архангельский А. С. Архангельский В. А. Железнодорожные станции СССР (справочник). – Москва, Транспорт, 1981.
2. ↑  Toms Altbergs, Karīna Augustāne, Ieva Pētersone, Jelgava–Meitene, „Dzelzceļi Latvijā", p. 128, 146, 147. VAS „Latvijas dzelzceļš", apgāds „Jumava", 2009. ISBN 978-9984-38-698-0.

* Станция Мейтене (Railwayz.info)
**Vakarų Europos vasaros laikas** (angl. *Western European Summer Time, WEST*) – vasaros laikas, naudojamas Vakarų Europoje. WEST laiko juosta (UTC+1) yra 1 valanda priekyje Grinvičo laiko ir pasaulinio koordinuotojo laiko. Ją naudoja:

* Kanarų salos
* Portugalija (įskaitant Madeirą, bet ne Azorus)
* Farerų salos

**Europos laiko juostos**:  

|  |  |
| --- | --- |
| šviesiai mėlyna | Vakarų Europos laikas (UTC+0) |
| mėlyna | Vakarų Europos laikas (UTC+0) 
Vakarų Europos vasaros laikas (UTC+1) |
| rausva | Centrinės Europos laikas (UTC+1)  |
| raudona | Centrinės Europos laikas (UTC+1) 
Centrinės Europos vasaros laikas (UTC+2) |
| geltona | Kaliningrado laikas (UTC+2) |
| auksinė | Rytų Europos laikas (UTC+2) 
Rytų Europos vasaros laikas (UTC+3) |
| šviesiai žalia | Tolimosios Rytų Europos laikas (UTC+3) |

Šviesios spalvos nurodo šalis, kurios neturi vasaros laiko: Alžyras, Baltarusija, Islandija, Marokas, Rusija, Tunisas, Turkija.

Kai kurios valstybės taip pat naudoja šią laiko juostą, taikant vasaros laiką, tačiau kitaip ją vadina:

* Jungtinė Karalystė, kuri naudoja Britų vasaros laiką (BST)
* Airija, kuri naudoja Airijos standartinį laiką (IST)

Vasaros laikas taikomas nuo paskutinio kovo sekmadienio iki paskutinio spalio sekmadienio. Tiek laiko keitimo pradžioje, tiek pabaigoje, laikrodis keičiamas 1 val. (UTC±0). Žiemą naudojamas Vakarų Europos laikas (WET, GMT+0 arba UTC±0).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „STANDARD TIME ACT, 1968".
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Krabčicėček. *Krabčice* |
| --- |
| *Kaimo gatvelė* |
|  |
| 

KrabčicėKrabčicė

50°23′40″ š. pl. 15°56′47″ r. ilg.﻿ / ﻿50.39444°š. pl. 15.94639°r. ilg.﻿ / 50.39444; 15.94639﻿ (Krabčicė)Koordinatės: 50°23′40″ š. pl. 15°56′47″ r. ilg.﻿ / ﻿50.39444°š. pl. 15.94639°r. ilg.﻿ / 50.39444; 15.94639﻿ (Krabčicė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Čekijos vėliava Čekija |
| **Kraštas** | Hradec Kralovės kraštas |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 61  |
| **Plotas** | 2,59 km² |
| **Tankumas** (2001) | 24 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Krabčicė |

**Krabčicė** – mažas kaimelis, dalis Dolanų bendruomenės, esančios Čekijos Respublikos Nachodo rajone. Įsikūręs jis maždaug 2 km į šiaurės vakarus nuo Dolanų kaimo. 2009 m. čia buvo užregistruoti 32 adresai. 2001 m. čia pastoviai gyveno 61 žmogus. Krabčicė – tai taip pat pavadinimas vietovės, užimančios 2,059 kvadratinio kilometro plotą. Krabčicę su Dolanų kaimu jungia asfaltuotas kelias, per kurį praeina tarptautinė trasa E-67 „Paryžius–Praha–Varšuva–Minskas–Maskva". Krabčicėje nėra parduotuvių ir mokyklų.

Netoli Krabčicės yra tokie miestai kaip Jaromeržas, Česka Skalicė, Nachodas ir Kydova Zdrujus (Lenkija).
| **Konstantinas Dulksnys** |
| --- |
|  |
| Konstantinas Dulksnys su Lietuvos kariuomenės uniforma ir valstybiniais apdovanojimais tarpukariu. |
| Gimė | 1901 m. sausio 11 d.Naiviai, Kupiškio valsčius |
| Mirė | 1941 m. liepos 30 d. (40 metų)Maskva |
|  |
| Veikla | Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas |
|  |
| Alma mater | Prahos generalinio štabo akademija |

**Konstantinas Dulksnys** (1901 m. sausio 11 d. Naiviuose, Kupiškio valsčius – 1941 m. liepos 30 d. Maskvoje) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

Biografija
----------

Nuo 1919 m. birželio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. gruodžio mėn. baigė Kauno karo mokyklą, 1925 m. – Aukštuosius karininkų kursus, 1931 m. – Prahos generalinio štabo akademiją.

Nepriklausomybės kovų metu dalyvavo kautynėse su Lenkijos kariuomenės daliniais, buvo sužeistas. 1931–1933 m. tarnavo Vyriausiajame štabe, 1933–1934 m. 9-ojo pėstininkų pulko bataliono vadas. 1932-1940 m. dėstė Vytauto Didžiojo generalinio skyriaus karininkų kursuose ir Aukštojoje karo mokykloje, rašė straipsniu leidiniams "Kardas", "Mūsų žinynas", "Karys", "Trimitas", "Lietuvos aidas". 1934–1940 m. Kariuomenės štabo Informacijos skyriaus viršininkas. 1936 m. Generalinio štabo pulkininkas. Lietuvos kariuomenės įgulose vedė paskaitas apie valstybės saugumą, verbavimo pavojus. 

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 8 d. paskirtas Lietuvos liaudies kariuomenės karo mokyklos lektoriumi. 1940 m. liepos 19 d. NKVD suimtas, 1940 m. liepos 23 d. išvežtas į Lubiankos kalėjimą Maskvoje ir sušaudytas.

Konstantino Dulksnio gimtoji sodyba Naiviuose

Apdovanojimai
-------------

* 1920 m. Vyčio kryžiaus 5 laipsnio ordinas
* 1923 m. Vyčio kryžiaus 4 laipsnio ordinas
* 1923 m. Vytauto Didžiojo 3 laipsnio ordinas
* 1928 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas
* 1935 m. Latvijos Trijų žvaigždžių 3-ojo laipsnio ordinas
* 1936 m. Prancūzijos Garbės legiono 4-ojo laipsnio ordinas
* 1937 m. Švedijos kalavijo 3-ojo laipsnio ordinas
* 1939 m. Lenkijos Atgimimo 3-jo laipsnio ordinas

Atminimo įamžinimas
-------------------

1996 m. Kaune K. Dulksnio vardu pavadinta gatvė. 

2011 m. Kaune ant pastato (Gedimino g. 38/Nepriklausomybės a.) atidengta grupinė atminimo lenta *"Čia buvusioje Lietuvos kariuomenės generalinio štabo II skyriaus būstinėje dirbo Lietuvos karinės žvalgybos ir kontržvalgybos pulkininkai Kostas Dulksnys, Juozas Mutasaitis ir Petras Kirlys. 1940 m. vasarą sovietų okupantų jie buvo suimti ir 1941 m. sušaudyti Maskvoje"*. 

2018 m. lapkričio 10 d. prie Konstantino Dulksnio buvusios gimtosios sodybos Naiviuose (Kupiškio r.) atidengta atminimo lenta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Audrius Abromaitis. *Konstantinas Dulksnys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 194 psl.

Nuorodos
--------

* Pulkininko mirties bausmė įvykdyta neįrodžius kaltės
* Atidengta atminimo lenta pulkininkui Konstantinui Dulksniui
* Žvalgybos pulkininkai Archyvuota kopija 2019-12-27 iš Wayback Machine projekto.
Mėnulio nematomosios pusės kompozicinė nuotrauka. Pietų ašigalio-Eitkino baseinas yra didelė tamsi pilka dėmė apačioje
**Pietų ašigalio-Eitkeno baseinas** (arba **Pietų poliaus-Eitkeno baseinas**, angl. *South Pole-Aitken Basin*, centro koordinatės 54° p. pl. 169° v. ilg.﻿ / ﻿54°š. pl. 169°r. ilg.﻿ / 54; 169) – didelis smūginis baseinas, esantis Mėnulio nematomosios pusės pietinėje pusėje. 

Pietų ašigalio-Eitkeno baseinas Mėnulio nematomojoje pusėje nusitęsia iki 17° pietų platumos, o kitoje pusėje apima Pietų polių ir nusitęsia iki 80° pietų platumos matomojoje pusėje. Baseino skersmuo siekia 2600 km. Tai viena iš didžiausių tokių struktūrų, rastų Saulės sistemoje. Pavadinimas suteiktas pagal Mėnulio pietų polių ir Eitkeno kraterį, kurie yra tarsi baseino ribų orientyrai priešingose jo pusėse. Iš pradžių, 1960-ųjų pabaigoje „Lunar Orbiter" aparatai ir vėliau „Apollo" misijos nufotografavo baseino pakraščių kalnus. Pats baseinas yra toks didelis, kad jo bendras vaizdas buvo įmanomas tik iš nuotraukų kompozicijų. 1978 m. JAV Geologijos tarnyba (USGS) įtraukė baseiną kaip atskirą darinį į Mėnulio žemėlapį. 1994 m. po „Clementine" misijos buvo pristatyti baseino topografiniai duomenys, iš kurių išaiškėjo, kad baseine yra giliausios vietos Mėnulyje, siekiančios 8 km žemiau „jūros lygio", o jo pakraščių kalnai iškyla 15 km virš giliausių vietų.

Pietų ašigalio-Eitkeno baseinas susidarė ankstyvajame Prenektaro periode, apie prieš 4,3 mlrd. metų, kai į Mėnulį įsirėžė kitas stambus kosminis kūnas. Nuotraukos rodo, kad jis įskrido į Mėnulį apie 10° kampu iš pietų pusės. Jūras formuojančios lavos išsiveržimai baseine užsibaigė vėlyvojo Imbro periode, apie prieš 3,5 mlrd. metų. Nuo to laiko baseinas buvo paklotas spindulių ir kita išmušta medžiaga iš netoliese susidariusių smūginių kraterių. Gilių baseino kraterių netoli Pietų poliaus niekuomet neapšviečia Saulės šviesa ir juose užfiksuotas vandenilis, tad jų gilumose gali būti vandens. Pietų ašigalio-Eitkeno baseine yra už jį mažesnių, tačiau, bendrai, labai didelių kitų smūginių baseinų, tarp jų − Apolono baseinas, Šrėdingertio baseinas, Planko ir Puankarė baseinai ir giliausiu Mėnulyje laikomas Antoniadžio krateris. Tyrimų požiūriu, dėl kraterių gilumo juose būtu galima paimti giliausius Mėnulio plutos mėginius.

Šaltiniai
---------

* Byrne, Charles. *The Far Side of the Moon: A Photographic Guide*. Springer Science & Business Media, 2007, p. 60
* NASA informacija Archyvuota kopija 2017-05-09 iš Wayback Machine projekto.
| Mekongas |
| --- |
| Mekongas šiaurės Tailande Mekongas šiaurės Tailande |
| **Ilgis** | 4500 km |
| **Baseino plotas** | 810 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 13 200 m³/s |
| **Ištakos** | Tibeto kalnynas |
| **Žiotys** | Pietų Kinijos jūra |
| **Šalys** | Kinija, Laosas, Kambodža, Vietnamas, Mianmaras |
|  |
|  **Vikiteka** | Mekongas |

**Mekongas** (kin. 澜沧江, pinyin: *Láncāng Jiāng*, taj. แม่น้ำโขง, khmer. មេគង្គ, viet. *Sông Mê Kông*) – viena iš didžiausių pasaulio upių, tekanti Pietryčių Azijoje. Prasideda Kinijai priklausančiame Tibeto regione, Tibeto kalnyno Tanglos kalnagūbryje. Aukštupyje teka į pietryčius tarpekliais per Sino-Tibeto kalnus, Junano provincijoje (kur vadinamas Lakangu) – per Junano kalnyną. Toliau sudaro Mianmaro-Laoso sieną, teka Čyongšono kalnyno vakariniu pakraščiu. Teka pro Laosą, sudaro Laoso-Tailando sieną. Už Kono slenksčių patenka į Kambodžos lygumą ir teka Kambodžos teritorija. Įteka į Pietų Kinijos jūrą Vietname, sudaro 70 000 km² užimančią pelkėtą deltą.

Mekongo baseinas užima 795 000 km² teritoriją. Didžiausi intakai – Munas, Tonlesapas (dešinieji). Vidutinis upės debitas ties Pnompeniu 15 000 m³/s. Vasaros-rudens poplūdžių metu vandens lygis pakyla 10–15 m, debitas siekia 30 000 m³/s. Dažni potvyniai. Vandens lygį natūraliai reguliuoja baseine esantis Tonlesapo ežeras, be to, Kinijoje ant Mekongo įrengta eilė užtvankų. Neša daug nešmenų. Mekongo vanduo naudojamas ryžių laukų drėkinimui. 90 mln. žmonių priklauso nuo upės išteklių. Upė laivuojama 700 km ruože, poplūdžių metu – 1600 km. Jūriniai laivai įplaukia į Mekongą 350 km. Sezoniniai pokyčiai, Mekongo slenksčiai, sraunuma ir kriokliai daro navigaciją upe labai sudėtinga.

Prie Mekongo įsikūrę didmiesčiai: Luangprabangas, Vientianas, Savanakhetas, Paksė (Laosas), Nongkhajus, Nakhonphanomas (Tailandas), Pnompenis (Kambodža), Longsujenas (Vietnamas).

Junane Mekongas įeina į Trijų paralelinių upių teritoriją, įtrauktą į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą. Mekongo vidurupyje stebimas paslaptingas fenomenas, vadinamas Nagos ugnies kamuoliais, kuomet naktį iš upės dugno į paviršių kyla šviečiantys kiaušinio dydžio burbulai.

Išnašos
-------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 276

Nuorodos
--------

* Apybraiža apie Mekongo upę Archyvuota kopija 2007-09-03 iš Wayback Machine projekto. (anglų kalba)
* Mekongo žiotys (anglų kalba)
**Afanasijus Kazanas** (1898 m. sausio 10 d. Novoaleksandrovskas (Zarasai) – 1953 m. rugpjūčio 1 d. Vorkuta) – Lietuvos kariuomenės karininkas, kapitonas, pasipriešinimo sovietiniam okupaciniam režimui veikėjas.

Biografija
----------

Gimė sentikių šeimoje. Sūnūs Mykolas ir Igoris Kazanai, duktė Liudmila Mackonienė-Mackevičienė, anūkas Vigirdas Mackevičius. 

### Pirmasis pasaulinis karas

Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. Rusijos imperijos kariuomenės savanoris, 1915–1917 m. kovėsi fronte su vokiečiais, austro-vengrais, turkais ir bulgarais. 1917 m. Maskvoje baigė 5-ją praporščikų mokyklą.

### Rusijos pilietinis karas

Bolševikams užėmus valdžią, pasitraukė į Ukrainą ir įstojo į laisvųjų kazokų dalinį Kijevo gubernijoje. 1918 m. lapkričio mėn. – 1919 m. sausio mėn. Nikolajaus Judeničiaus kariuomenėje kovėsi su bolševikais Kijevo, Poltavos, Petrogrado ir Pskovo gubernijose, buvo kunigaikščio Liveno 3 pulko (vėliau – 19 Poltavos pulkas) jaun. karininku. 1919 m. gruodžio mėn. buvo sužeistas. 1920 m. sausio mėn. už pasižymėjimą mūšiuose pakeltas į paporučikus.

### Lietuvos kariuomenėje

Grįžęs 1920 m. rugpjūčio mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, 1920 m. rugpjūčio – gruodžio mėn. prie Seinų kovėsi su Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920 m. spalio mėn. suteiktas leitenanto laipsnis, 1923 m. gegužės mėn. – vyr. leitenanto laipsnis. Nuo 1934 m. kapitonas.

### Antrasis pasaulinis karas

1940 m. birželio mėn. TSRS okupavus Lietuvą, iš kariuomenės atleistas, su šeima sugrįžo į Zarasus. Per 1941 m. Birželio sukilimą suorganizavo Zarasų sukilėlių dalinį, buvo jo vado pavaduotojas, miesto apsaugos būrio vadas. 1941–1943 m. tarnavo policijos transporto kuopoje, savisaugos batalione. 

Nuo 1943 m. vokiečių pasiųstas į Rytų frontą.

### Lageryje

1945 m. balandžio mėn. prie Karaliaučiaus TSRS kariuomenės paimtas į nelaisvę, nuteistas 10 metų lagerio ir 5 metams tremties. Kalėjo Uchtos, vėliau – Vorkutos lageryje. 1953 m. liepos mėn. sukilusių Vorkutos politinių kalinių organizacinio komiteto narys. 1953 m. rugpjūčio 1 d. žuvo kariuomenei malšinant sukilimą.

Įvertinimas
-----------

* 1938 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas.
* 2008 m. Vyčio Kryžiaus Komandoro kryžiaus ordinas (po mirties).
* 1928 m. Lietuvos nepriklausomybės medalis.
* 1929 m. ugniagesių „Artimui pagalbon" 3 laipsnio garbės ženklas.
* 1935 m. ugniagesių „Artimui pagalbon" 2 laipsnio kryžius.
* 1933 m. Estijos ugniagesių 2 laipsnio aukso kryžius.
* Šv. Georgijaus 4 laipsnio kryžius (Rusijos kariuomenėje).

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Laimonas Abarius. *Afanasijus Kazanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 660 psl.

2. Lietuvos kariuomenės karininkai 1918–1953. T. IV – Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus, 2004, 416 psl.
| Kalabrijos Redžasit. *Reggio di Calabria* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Kalabrijos RedžasKalabrijos Redžas

38°07′00″ š. pl. 15°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.11667°š. pl. 15.66667°r. ilg.﻿ / 38.11667; 15.66667﻿ (Kalabrijos Redžas)Koordinatės: 38°07′00″ š. pl. 15°40′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.11667°š. pl. 15.66667°r. ilg.﻿ / 38.11667; 15.66667﻿ (Kalabrijos Redžas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Kalabrija Kalabrija |
| **Provincija** | Kalabrijos Redžo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 186 013  |
| **Plotas** | 236,02 km² |
| **Tankumas** (2010) | 788 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kalabrijos Redžas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kalãbrijos Rèdžas |

**Kalabrijos Redžas** – miestas Kalabrijoje (pietų Italija), šio regiono sostinė ir provincijos centras. Oro uostas. Yra Didžiosios Graikijos nacionalinis muziejus, didžiausia regione katedra, pilis, senovės miesto sienos ir pirčių liekanos, meno galerija, universitetas.

Istorija
--------

*Stretto* arena
Miestas įkurtas 720 m. pr. m. e. graikai jį vadino *Rhegion*. Romos imperijos laikais miestas vadinosi **Rhegium Julium**. Vėliau jis priklausė Bizantijai, o XII a. tapo Sicilijos karalystės dalimi. XIII a. miestas atiteko Neapolio karalystei. Didžiausi žemės drebėjimai buvo 1783 m. ir 1908 m. gruodžio 28 d. Per paskutinį drebėjimą sugriuvo apie 80 % pastatų ir žuvo tūkstančiai žmonių. Kitoje sąsiaurio pusėje, Mesinoje, nuostoliai buvo dar didesni. Tai buvo blogiausias žemės drebėjimas rašytinėje Vakarų Europos istorijoje. Prireikė ištisos kartos, kad miestas atsigautų.

Sportas
-------

* Reggina Calcio (futbolas)

Kalabrijos Redžo panorama iš Piazza Rotonda.

Nuorodos
--------

* Oficialus puslapis **(**it.**)**
* Oficialus turizmo puslapis **(**it.**)**
* Kalabrijos Redžo miestas Archyvuota kopija 2006-05-06 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Kalabrijos Redžo provincija **(**it.**)**

Išnašos
-------

1. ↑  Robert Foulke *The Sea Voyage Narrative* isbn 0415938945
| **Leonarda Jekentaitė-Kuzmickienė** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. gegužės 3 d.Vilnius |
| Mirė | 2008 m. spalio 12 d. (62 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Bronius Kuzmickas |
| Vaikai | Agnė Kuzmickaitė, Gabrielė Germanavičienė |
|  |
| Veikla | filosofė, Lietuvos televizijos diktorė |
|  |
| Išsilavinimas | humanitarinių mokslų daktarė |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Leonarda Jekentaitė-Kuzmickienė** (1946 m. gegužės 3 d. Vilniuje – 2008 m. spalio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos filosofė, humanitarinių mokslų daktarė, Lietuvos televizijos diktorė.

Biografija
----------

Sutuoktinis Bronius Kuzmickas. 1969 m. baigė biofiziką Vilniaus universitete. 1977 m. apsigynė disertaciją „Žmogaus problema amerikiečių neofroidizme", filosofijos mokslų kandidatė.

1968–1973 m. Lietuvos televizijos diktorė. 1971–1972 m. Vilniaus inžineriniame statybos institute dėstė filosofiją. 1973–1976 m. Vilniaus universiteto filosofijos aspirantė. Nuo 1976 m. Vilniaus universiteto dėstytoja; nuo 1985 m. docentė. 1995 m. prie Vilniaus universiteto Filosofijos fakulteto įsteigė centrą „Filosofija mokyklai". 1997–2001 m. Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos generalinė sekretorė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrinėjimų sritys: psichoanalitinė filosofija, žmogaus problema šiuolaikinėje filosofijoje, etika, estetika, meno (teatras, poezija) kritika, feminizmo psichologija. Išvertė E. Fromo (*Menas mylėti*, 1992 m.), M. Lipmano, M. Mamardašvilio veikalų.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* 2010 m. išleista knyga „Leonarda. Tragiškas gyvenimo džiaugsmas" (sud. Bronius Kuzmickas, Vilnius: Vilniaus universitetas), kurioje apžvelgiamas L. Jekentaitės-Kuzmickienės gyvenimas, pedagoginė bei mokslinė veikla.

Bibliografija
-------------

* Froidizmas ir humanistinė psichoanalizė, 1992 m.
* Etika: Mokomoji knyga IX–X klasėms, 1993 m. lenkų kalba ir aklųjų raštu 1995 m.
* Žmogus tarp žmonių: Etika IX–X klasėms, su R. Sabaliauskaite, 2002 m.
* De profundis: Psichoanalitinės filosofijos žvilgsniu apie mąstytojus ir menininkus, Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytis Valatka. *Leonarda Jekentaitė-Kuzmickienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 759 psl.
**Teisminė valdžia** – valdžios dalis, atskirta pagal valdžių padalijimo principą, kurios pagrindinis uždavinys – spręsti teisinius ginčus. Teisminę valdžią įgyvendina teismai. Tai nepriklausoma ir savarankiška valdžia. Teismų paskirtis – teisingumo vykdymas sprendžiant nustatyta procesine tvarka baudžiamąsias, civilines ir administracines bylas. Teismai formuojami įvairiais būdais: teisėjai vienur renkami, kitur skiriami. Teismų nepriklausomybė nuo kitų valdžios institucijų užtikrinama tuo, kad teismai niekam nepavaldūs, išskyrus įstatymą. Svarbi teismų nepriklausomumo garantija – teisėjų kadencija, neliečiamybė, aukšta socialinė padėtis ir tinkamas materialinis aprūpinimas.

Paskirtis
---------

Teisminė valdžia laiduoja tikslų įstatymų taikymą, teismas kiekvienu konkrečiu atveju užtikrina teisingumą, jis laiduoja įstatymų laikymąsi.

Veiklos principai
-----------------

Teismų sistemai būdingi teisėjų ir teismų nepriklausomumo, nešališkumo (objektyvumo) ir kiti principai.
Teisėjui negali įsakinėti nei parlamentas, nei vyriausybė. Jis paklūsta tik įstatymui, yra jo saugotojas. Teismo nepriklausomybė – esminė piliečių teisių garantija. Piliečiams teismas kasdieniame gyvenime – bene svarbiausia iš valdžių. Jie yra labiausiai suinteresuoti, kad šia valdžia kitos valdžios nemanipuliuotų. Teisminės valdžios nepriklausomumas ypač svarbus tais laikotarpiais, kai ir įstatymų leidžiamąją, ir vykdomąją valdžią kontroliuoja viena politinė dauguma. Teisminės valdžios nepriklausomumas įkūnija valdžių padalijimą, ji saugo asmenį, garantuoja, kad valstybė gerbs teisę.

valdžių padalijimo principą sudaro tokie jo sudėtiniai elementai, kaip valdžių atskyrimas ir savarankiškumas, valdžių pusiausvyra („stabdžiai ir atsvaros", tarpusavio kontrolė), valdžių sąveika.

Teisminė valdžia Lietuvoje
--------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Lietuvos teismai*.
Lietuvoje veikia tokie teismai: 

* LR Konstitucinis Teismas,
* Bendrosios kompetencijos teismai:
	+ Apygardos teismai
	+ Apylinkės teismai
* Administraciniai teismai:
	+ Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas
	+ Apygardos administraciniai teismai.

* Lietuvos Aukščiausiasis TeismasLietuvos Aukščiausiasis Teismas
* Lietuvos Respublikos Konstitucinis TeismasLietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas
* Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasLietuvos vyriausiasis administracinis teismas
* Lietuvos apeliacinis teismasLietuvos apeliacinis teismas
* Vilniaus regiono apylinkės teismasVilniaus regiono apylinkės teismas
* Vilniaus miesto apylinkės teismasVilniaus miesto apylinkės teismas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Įstatymų leidžiamoji valdžia
* Vykdomoji valdžia

Nuorodos
--------

* Nacionalinės teismų administracijos tinklalapis Archyvuota kopija 2011-07-22 iš Wayback Machine projekto.
| Saulėtekių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2017-06-14* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Saulėtekių herbas** – pagrindinis Saulėtekių kaimo ir Vilkijos apylinkių seniūnijos (Kauno rajono savivaldybė) heraldinis atributas.

Aprašas
-------

Herbo žaliame lauke – auksinis saulės skritulys, po ja – sidabrinė banguota nuleista juosta.

Saulėtekių kaimo herbo svarstymas prasidėjo dar 2014 m. lapkritį. Jau tuo metu buvo nuspręsta herbo simboliką susieti su Saulėtekių pavadinimu ir vandeniu, mat Vilkijos apylinkių seniūniją riboja Nemuno, esančio 2 km nuo Saulėtekių, ir Dubysos upės. Tačiau netrukus herbo kūrimas buvo pristabdytas dėl svarstymų Vilkijos apylinkių seniūnijos seniūno iniciatyva, Saulėtekių herbo kūrimas buvo atnaujintas. Lietuvos heraldikos komisijos posėdžio metu nutarta herbe vaizduoti vietovardį atspindinčią saulės simboliką, taip pat vandenį. Heraldikoje saulė reiškia garbę, puikumą, o krikščionybėje nuolatos rytuose patekanti saulė yra nemirtingumo ir prisikėlimo simbolis. Saulėtekių herbo skydui pasirinkta žalia spalva, reiškianti augmeniją, taip pat laisvę, grožį, džiaugsmą, sveikatą ir viltį.

Istorija
--------

Herbas patvirtintas 2017 m. birželio 14 d. LR Prezidentės dekretu Nr. 1K-1004. Etalono autorius – Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilkijos apyl. herbas. Archyvuota kopija 2021-09-02 iš Wayback Machine projekto. Krs.lt (tikrinta 2021-09-02).
2. ↑  LR Prezidento dekretas Nr. 1K-1004
| Venževaslenk. *Wężewo* |
| --- |
| *Pagrindinė kaimo gatvė* |
|  |
| 

VenževasVenževas

54°08′39″ š. pl. 22°19′58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.14417°š. pl. 22.33278°r. ilg.﻿ / 54.14417; 22.33278﻿ (Venževas)Koordinatės: 54°08′39″ š. pl. 22°19′58″ r. ilg.﻿ / ﻿54.14417°š. pl. 22.33278°r. ilg.﻿ / 54.14417; 22.33278﻿ (Venževas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
| **Apskritis** | Alėckos apskritis |
| **Valsčius** | Kovalė Oleckė valsčius |

**Venževas** (lenk. *Wężewo*, vok. *Wensöwen*, vėliau vok. *Eibenau*) – Lenkijos kaimas, esantis Varmijos Mozūrų vaivadijos Alėckos apskrities Kovalė Oleckė valsčiuje. Išsidėstęs 17 kilometrų į šiaurės vakarus nuo apskrities centro Alėckos.

Kronikos mini kryžiuočių 1277–1283 m. karo žygius ir mūšius su jotvingiais prie Mėrūniškių ir *Vinzės* (dab. Venževas). Kaimas *Wensiffen* vardu oficialiai buvo įkurtas 1562 m. o po trejų metų Prūsijos kunigaikštis Albrechtas Brandenburgietis jį išnuomavo Kasparui von Nostiz.. Buvo žinomas kaip dvaras su šalia stovinčiu kaimu. 1874 m. tapo naujai įkurto to paties pavadinimo prūsiško valsčiaus centru.. Iki 1914 m. šis valsčius priklausė Gumbinės apygardos Alėckos apskričiai, vėliau išformuotas ir nuo to laiko Venževas yra Kovalė Olecke valsčiaus sudėtyje.

Kaimo gyventojų skaičius augo: jei 1863 m. buvo suskaičiuoti 160 venževiečių, tai 1910 m. – 341. 1933 m. ir 1939 m. kaimiečių skaičius išliko toks pat – 560 gyv.. Sutinkamai su Versalio taikos sutartimi kaime 1920 m. įvyko referendumas. Visi 224 balsavusieji pasisakė už galimybę likti Rytprūsių sudėtyje, už perėjimą į Lenkijos priklausomybę nebalsavo niekas.

Antrojo pasaulinio karo pasekoje Venževas, kaip ir visa pietinė Rytprūsių dalis, atiteko Lenkijai ir iki 1998 m. įėjo į Suvalkų vaivadijos sudėtį. Buvo atkurtas senasis kaimo pavadinimas, Venževas tapo šaltyšijos centru.

Piliakalnis
-----------

Du kilometrai į šiaurės vakarus nuo kaimo dunkso medžiais apaugusi kalva – jotvingių piliakalnis. Vienas pirmųjų mokslininkų jį aptiko Prūsijos archeologas Emilis Holakas. Apsuptas aukštų šlaitų, kas apsunkino prieigą prie jo, XX a. pr. žemėlapiuose piliakalnis buvo žymimas kaip *Alte Schanze*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eibenau // Dietrich Lange. *Geographisches Ortsregister Ostpreußen (2005)*
2. ↑  Wensöwen im Kirchspiel Czychen
3. ↑  Rolf Jehke. *Amtsbezirk Statzen/Wensöwen*
4. ↑  Wensöwen im Kirchspiel Czychen
5. ↑  Uli Schubert. *Gemeindeverzeichnis, Landkreis Oletzko*
6. ↑  Michael Rademacher. Deutsch-österreichisches Ortsbuch, Landkreis Treuburg Archyvuota kopija 2017-11-24 iš Wayback Machine projekto.
7. ↑  Herbert Marzian, Csaba Kenez. „Selbstbestimmung für Ostdeutschland – Eine Dokumentation zum 50 Jahrestag der ost- und westpreussischen Volksabstimmung am 11. Juli 1920"; Herausgeber: Göttinger Arbeitskreis, 1970, S. 67
8. ↑  Hilfort in Wężewo
9. ↑  M. Engel. *Jaćwieskie ośrodki grodowe w IX–XIII wieku. Geneza, rozwój i upadek*; psl. 20 Archyvuota kopija 2018-04-11 iš Wayback Machine projekto.
10. ↑  Vorgeschichtliche Uebersichtskarte Ostpreussen
11. ↑  Sudowia. Jaćwież
| **Jonas Gudauskis** |
| --- |
| Gimė | 1890 m. vasario 2 d.Šiauduvos kaimas |
| Mirė | 1980 m. balandžio 4 d. (90 metų)Čikaga |
|  |
| Veikla | politikas, teisininkas, pedagogas. |
| Partija | 
* 1920 m. Lietuvių tautos pažangos partija;
* Lietuvių tautininkų sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Jonas Gudauskis** ( 1890 m. vasario 2 d. Šiauduvos kaimas – 1980 m. balandžio 4 d. Čikaga) – politikas, teisininkas, pedagogas.

Išsilavinimas
-------------

Jonas Gudauskis mokėsi Kvėdarnos pradinėje mokykloje, baigė Telšių keturklasę miesto mokyklą. Peterburge gavo pradinės mokyklos mokytojo vardą. Mokytojavo Švendriškių ir Skaudvilės pradinėse mokyklose. Baigė Lietuvos universiteto Teisės fakultetą.

Veikla
------

Pirmojo pasaulinio karo metais tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1918 m. buvo išrinktas į Laukuvos parapijos, vėliau Skaudvilės apskrities komitetą. 1922 m. pradėjo dirbti teisingumo ministerijoje, buvo Šiaulių tardytojas, Tauragės teisėjas, Panevėžio apygardos teismo narys ir skyriaus pirmininkas. Nuo 1935 m. Lietuvos teisininkų draugijos pirmininkas, 1919 m. – Raseinių apskrities viršininkas, XIX Vlado Mirono (1938 m. gruodžio 5 d. – 1939 m. kovo 28 d.) Ministrų kabineto teisingumo ministras. Nuo 1920 m. priklausė Lietuvių tautos pažangos partijai, vėliau – Lietuvių tautininkų sąjungai. 1940 m. tarybų valdžios buvo suimtas ir įkalintas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 64 p. ISBN 5-89942-585-7.

Nuorodos
--------

* Portalo penki.lt informacija.
|  |
| --- |
| Vetleseno premija |
| Įteikiamas už | pasiekimus geologijos srityje |
| Pristato | Lamont-Doherty Earth Observatory,G. Unger Vetlesen Foundation |
| Vieta | Niujorkas |
| Šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Atlygis | $250 tūkst. |
| Pirmasis apdovanojimas | 1960 m. |

**Vetleseno premija** (angl. *Vetlesen Prize*) – mokslo premija, įteikiama už išskirtinius pasiekimus geologijos srityje, pavadinta norvegų kilmės jūrininko, laivų statytojo Ungero Vetleseno vardu. Apdovanojimą teikia Kolumbijos universiteto Lamont-Doherty žemės observatorija ir Ungero Vetleseno fondas. Vetleseno premija yra svarbiausia įvertinant mokslinius pasiekimus geologijoje, dar vadinama „Nobelio geologijos premija".

Vetleseno premija skiriama už mokslinius tyrimus, padedančius aiškiau suprasti Žemę, jos istoriją, ryšį su visata. Premija įsteigta 1959 m. Skiriama maždaug kas dvejus metus, jei komisija išrenka bent vieną tinkamą kandidatą per šį laikotarpį.

Premija
-------

Premijos dydis siekia $250 tūkst. kartu įteikiamas medalis. Apdovanojimo ceremonija vyksta Kolumbijos universiteto Lamont-Doherty žemės observatorijoje Niujorke. Laureatas kviečiamas perskaityti paskaitą Kolumbijos universitete, po kurios viešai įteikiama premija. 1960 m. įteikta pirmoji premija JAV geofizikui okeanografui Maurice Ewing.

Šaltiniai
---------

1. ↑  "About the G. Unger Vetlesen Foundation" Archyvuota kopija 2019-06-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Alden, Andrew "What Is Geology's Nobel Prize?" Archyvuota kopija 2017-01-04 iš Wayback Machine projekto. *About.com*

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| **Adomas Lastas** |
| --- |
|  |
| Adomas Lastas apie 1929-uosius |
| Gimė | 1887 m. spalio 18 d.Išlandžiai |
| Mirė | 1961 m. sausio 18 d. (73 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Petrašiūnų kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Petronėlė Sirutytė |
|  |
| Veikla | teisininkas, poetas, vertėjas |

Antkapinis paminklas 
**Adomas Lastas-Lastauskas** (slapyvardis *Adomas Juodasai*, 1887 m. spalio 18 d. Išlandžiuose, Marijampolės rajonas – 1961 m. sausio 18 d. Kaune) – Lietuvos teisininkas, poetas modernistas, vertėjas.

Biografija
----------

Vaikystėje padėjo knygnešiams gabenti ir slėpti draudžiamas knygas lietuviškais rašmenimis. Pasibaigus spaudos draudimui platino socialdemokratų spaudą.

Baigęs Suvalkų gimnaziją, 1908–1911 m. studijavo Maskvos universiteto Teisės fakultete, lankė A. Šaniavskio Liaudies universiteto lietuvių kalbos ir literatūros kursus. 1911 m. žurnalų „Visuomenė", vėliau – „Aušrinė" bendradarbis. 1910–1913 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje, gavo karininko laipsnį. 1913 m. vėl gavo leidimą studijuoti, bet, 1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, buvo mobilizuotas, kovojo Galicijos fronte, buvo sužeistas.

1918–1922 m. mokytojavo Marijampolės realinėje gimnazijoje, redagavo žurnalą „Beraštis". 1924 m. Lietuvos universitete išlaikė valstybinius egzaminus, gavo teisininko diplomą, vėliau vertėsi advokatūra ir dirbo juriskonsultu Žemės banke. Buvo vedęs literatę Petronėlę Sirutytę, vaikų neturėjo. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Kūryba
------

Bendradarbiavo žurnale „Kultūra", laikraščiuose „Vilniaus žinios", „Vaivorykštė", „Baras", „Skaitymai", „Prošvaistė". Eiles rašė lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis. Išleido poemą „Lietuvos knygnešio likimas" (1925 m.), eilėraščių rinkinius „Saulėta pasakėlė" (1920 m.), „Auksinės varpos" (1921 m.), „Ties kruvinom spurgom" (1935 m.), „Pasiilgimas" (1939 m.), „Poezijos rinktinė" (1957 m.). Parašė autobiografinę apysaką vaikams „Albinuko vaikystė" (1959 m.). Išvertė Fiodoro Gladkovo, Vladimiro Majakovskio, Aleksandro Puškino, Ivano Turgenevo ir kitų rusų rašytojų kūrinių.

Atminimo įamžinimas
-------------------

* 1960 m. skulptorė Danutė Danytė-Varnauskienė sukūrė A. Lasto skulptūrinį portretą
* 1962 m. pastatytas antkapinis paminklas (skulpt. Danutė Danytė-Varnauskienė)
* 1970 m. prie namo Kaune (Tulpių g. 21) atidengta memorialinė lenta

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Objekto Nr. 8455 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  Vytautas Galinis. *Adomas Lastas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 482
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Cucumis** |
| --- |
| Paprastasis agurkas (Cucumis sativus)Paprastasis agurkas (*Cucumis sativus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Moliūginiai  *( Cucurbitaceae)* |
| Gentis: | Agurkas  *( Cucumis)* |

 |

**Agurkas** (*Cucumis*) – moliūginių (*Cucurbitaceae*) šeimos augalų gentis.

Šaknis liemeninė, stiebas šliaužiantis. Žiedai vienalyčiai, geltoni. Vaisiai žali, vidutinio dydžio.

Augalus apdulkina vabzdžiai, dirbtiniu būdu – žmogus. Nedaugelis veislių augina sėklų neturinčius vaisius be apdulkinimo. Jos gerai tinka šiltnamiams. Dauguma veislių vaisius mezga tik apdulkinus žiedus. Derliui padidinti į agurkų laukus vežami bičių aviliai. Žiedus kartais apdulkina musės. Nepakankamo apdulkinimo požymiai yra nukrentantys ar deformuoti vaisiai. Tik dalinai apdulkintų žiedų vietoje išaugę vaisiai būna nuo stiebo nutolusioje dalyje pabalę.

Nors agurkai nėra maistingi, tačiau jie populiarūs nuo senų laikų. Indijoje juos augino dar keletą tūkstančių metų prieš mūsų erą. Šventyklų freskos liudija, kad agurkus žinojo senovės egiptiečiai ir graikai. Iš Viduržemio pajūrio jie pasklido po kitas Europos šalis. Dabar agurkai viena labiausiai paplitusių daržovių.

Agurkų veislės pritaikytos skirtingoms auginimo sąlygoms, įvairovė leidžia visur ir įvairiu metų laiku turėti šviežių agurkų. Auginami atvirame grunte, šiltnamiuose, inspektuose.

Agurkus galima marinuoti, rauginti, valgyti žalius. Jie tinka šlakų išvalymui.

Lietuvoje auginama:

* Paprastasis agurkas (*Cucumis sativus*).
* Sėjamasis melionas (*Cucumis melo*)

Etimologija
-----------

Žodis kilęs iš graikų žodžio *agoyros*, kuris reiškia „nesunokęs" – agurkas yra viena iš labai retų daržovių, kurias galima valgyti žalias (sunokę jie tinka tik sėkloms).

Galerija
--------

* Agurko žiedasAgurko žiedas
* Agurko žiedasAgurko žiedas

Produkcija
----------

| Tūkstančiai tonų (2020 m.) |
| --- |
| 1 | Kinijos vėliava Kinija | 72779 |
| 2 | Turkijos vėliava Turkija | 1926 |
| 3 | Rusijos vėliava Rusija | 1686 |
| 4 | Irano vėliava Iranas | 1205 |
| 5 | Meksikos vėliava Meksika | 1159 |
| 6 | Ukrainos vėliava Ukraina | 1012 |
| 7 | Uzbekijos vėliava Uzbekija | 812 |
| 8 | Ispanijos vėliava Ispanija | 794 |
| 9 | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos | 646 |
| 10 | Egipto vėliava Egiptas | 613 |
|  |
|  | Lietuvos vėliava Lietuva | 19,5 |
|  | Iš viso pasaulyje | 91258 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  М. Э. Рут. Этимологический словарь русского языка для школьников. – Екатеринбург, 2007. 366 psl. ISBN 978-5-9757-0112-1.
2. ↑

Šaltiniai
---------



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPagrindinės daržovės |
| --- |
|  |
| 
Agurkas · Ankštinės (pupa – pupelė – žirnis) · Baklažanas · Bulvė · Burokas · Lapinės (brokolis – kopūstas – salota) · Moliūgas · Morka · Poras · Prieskoninės · Česnakas · Svogūnas · Ridikas |

 |
| Nokso apygarda*Knox county* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Tenesis Tenesis |
| **Administracinis centras** | Noksvilis |
| **Įkūrimo data** | 1792 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2022 m.) | 494 574 |
| **Plotas** | 1 360 km² |
|   - vandens % | 3,5 % |
| **Tankumas** (2022 m.) | 364 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | www.knoxcounty.org |

Tenesio upės pradžia ties Noksviliu iš susiliejusių Holstono ir Frenč Brodo upių
**Nokso apygarda** (angl. *Knox County*) – Jungtinių Amerikos Valstijų apygarda, esanti Tenesio rytinėje dalyje. Pagal 2022 m. duomenis, Nelsono apygardoje gyveno 494 574 žmonės. Nokso apygardos būstinė yra įsikūrusi didžiausiame apygardos mieste – Noksvilyje. Apygarda įsikūrusi į pietus nuo Junjono apygardos, į vakarus nuo Greindžerio, Džefersono ir Sevyro apygardų, į šiaurę nuo Blaunto apygardos ir į rytus nuo Laudono, Rouno ir Andersono apygardų. Apygardos centrinėje dalyje, Noksvilio mieste, prasideda Tenesio upė.

Istorija
--------

Apygarda įkurta 1792 m. iš Grino ir Hokinso apygardų dalių. Pavadinta pagal Henrį Noksą, vieną iš JAV Tėvų-įkūrėjų.

Didžiausios gyvenvietės
-----------------------

* Noksvilis (196 823 gyv. 2023 m.)

* Faragutas (26 164 gyv.)

Gyventojai
----------

2021 m. duomenimis Nokso apygardoje gyveno 81,4 % baltųjų, 8,39 % afroamerikiečių, 2,83 % mišrios rasės, 2,26 % azijiečių, 0,34 % kitų rasių, 0,1 % indėnų, 0,05 % Ramiojo valdenyno salų ir 4,59 % lotynoamerikiečių kilmės gyventojų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Population. data.ers.usda.gov. Nuoroda tikrinta 2023-11-18.
2. ↑  Knox. ereferencedesk.com. Nuoroda tikrinta 2023-11-18.
3. ↑  Knox County cities. worldpopulationreview. Nuoroda tikrinta 2023-11-18.
4. ↑  nKnox County, TN. datausa.io. Nuoroda tikrinta 2023-11-18.
| **Povilas Pukys** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1882 m. gruodžio 17 d.Gyvakaruose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. |
| Mirė | 1964 m. rugpjūčio 22 d. (81 metai)Tirkšliuose |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, prelatas, bažnyčių statytojas, ekonominių draugijų kūrėjas, spaudos platintojas, 1905 m. Vilniaus seimo dalyvis |
|  |
| Alma mater | 1913 m. Kauno kunigų seminarija |

**Povilas Pukys** (1882 m. gruodžio 17 d. Gyvakaruose, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskr. – 1964 m. rugpjūčio 22 d. Tirkšliuose) – Lietuvos kunigas, prelatas, bažnyčių statytojas, ekonominių draugijų kūrėjas, spaudos platintojas, 1905 m. Vilniaus seimo dalyvis.

Biografija
----------

Iki 1905 m. platino draudžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis. Atstovavo kupiškėnus Didžiajame Vilniaus seime. Slapstydamasis nuo policijos 1906–1907 m. privačiai mokėsi Liepojoje, 1907 m. lankė „Saulės" kursus Kaune, 1908 m. išlaikė egzaminus į Kauno kunigų seminariją, 1913 m. gegužės 26 d. įšventintas kunigu. Paskirtas vikaru į Plungę, platino spaudą. Tais pačiais metais perkeltas vikaru prie Karmelitų bažnyčios Kaune, po 3 mėn. vėl grąžintas į Plungę. Pirmojo pasaulinio karo metu pasitraukus Plungės klebonui, 1915 m. lapkričio 10 d. paskirtas parapijos administratoriumi, pareigose išbuvo iki 1918 m. lapkričio 17 d. Išplėtė labdaros veiklą, 1918 m. Plungėje suorganizavo lietuvišką knygyną, kooperatyvą, jaunimo „Varpo" draugiją.

Stalgalėje (dab. Stalgėnai tarp Plungės ir Rietavo) pastatė bažnyčią, pašventintą 1918 m. spalio 3 d. 1918 m. lapkričio 23 d. paskirtas Stalgėnų klebonu. Čia padėjo įkurti 4 pradžios mokyklas, buvo Plungės valčiaus valdybos narys. 1922 m. vasario 1 d. paskirtas klebonu į Žemaičių Kalvariją, kur sutvarkė bažnyčią, Kryžiaus kelių koplyčias, įtaisė du varpus, pastatė ūkio trobesių, platino spaudą, įkūrė smulkaus kredito draugiją, sėkmingai veikusią ir gyvavusią iki 1944 m. 1925 m. paskirtas Alsėdžių dekanu, 1927 m. pakeltas į Telšių katedros garbės kanauninkus, 1928 m. sausio 1 d. paskirtas klebonu į Plungę, kur 1933 m. baigė statyti didelę bažnyčią, pradėtą dar prieš Pirmąjį pasaulinį karą. Statybai išleista 538 534,20 Lt. Be to, pastatė parapijos mūrinę salę, moterų ir vargšų namus.

1940 m. vasario 19 d. pakeltas popiežiaus Rūmų prelatu. Vykstant Antrajam pasauliniam karui 1943 m. savo lėšomis pastatė mūrinę bažnyčią Pakutuvėnų kaime. Plungėje dirbo iki 1945 m. liepos 30 d. po to ištremtas į Sibirą. 1955 m. grįžo ir gyveno altaristu Tirkšliuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius, Kazys Misius. Lietuvos knygnešiai ir daraktoriai 1864–1904. Vilnius, 2004.
2. ↑  Lietuvių enciklopedija. Boston: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1961, T.XXIV, p.225
Loginis elementas IR (konjunktorius)
**Konjunkcija** – loginis veiksmas, sujungiantis du ar daugiau teiginių. Šnekamojoje kalboje tai dažniausiai atliekama vartojant jungtuką „ir", nors gali būti naudojami ir kiti lygiaverčiai savo logine prasme, tokie kaip „o", „bet", „nors", „tačiau". Naujas sudėtinis teiginys bus teisingas tik tada, kai teisingi *visi* jį sudarantys teiginiai. Visais kitais atvejais jis klaidingas.

Programavime teiginių sujungimo jungtuku „ir" veiksmas vadinamas konjunkcija ir žymimas sutartiniu žodžiu „and" arba simboliais ∧, &, &&.

Programavime skiriami du konjunkcijos atvejai: pirmuoju (žymimas &), atliekant konjunkciją, prieš tai apskaičiuojamos abi reiškinio pusės. Antruoju (žymimas &&), jei pirmasis reiškinys neteisingas, į antrąjį nekreipiama dėmesio ir jis neapskaičiuojamas. Tuomet tampa svarbu greičiau nustatomą teiginį rašyti pirmą. Galutinis abiejų tipų rezultatas sutampa, tačiau skaičiavimų eiga skiriasi, todėl jos žymimos skirtingai. Jei jungiami daugiau nei du teiginiai, ženklu && pažymėta konjunkcija visos operacijos reikšmę nustato apskaičiuodama (iš kairės į dešinę) reiškinius iki pirmos *false* reikšmės (jei rezultatas lygus *klaidinga*) arba iki reiškinio pabaigos (jei visos reikšmės ir rezultatas *teisinga*).

Galimos konjunkcijos reikšmės (sujungiant du teiginius x ir y)
--------------------------------------------------------------

Pavyzdžiui, konjunkcinis teiginys „Sode auga braškės ir vyšnios" yra sudarytas iš dviejų paprastųjų teiginių „Sode auga braškės" (žymime *x*) ir „Sode auga vyšnios" (*y*).

| x | y | x ir y |
| --- | --- | --- |
| taip | taip | taip |
| taip | ne | ne |
| ne | taip | ne |
| ne | ne | ne |

Pirmuose dviejuose stulpeliuose surašyti visi keturi galimi teiginių *x* ir *y* teisingumo ir klaidingumo variantai:

* Teiginys „Sode auga braškės" teisingas; teiginys „Sode auga vyšnios" teisingas - konjunkcija teisinga.
* Teiginys „Sode auga braškės" teisingas; teiginys „Sode auga vyšnios" klaidingas - konjunkcija klaidinga.
* Teiginys „Sode auga braškės" klaidingas; teiginys „Sode auga vyšnios" teisingas - konjunkcija klaidinga.
* Teiginys „Sode auga braškės" klaidingas; teiginys „Sode auga vyšnios" klaidingas - konjunkcija klaidinga.

Kadangi *konjunkcija teisinga, kai teisingi visi jos nariai*, konjunkcija „Sode auga braškės ir vyšnios" bus teisinga tik tada, kai teisingi bus visi duotieji teiginiai (t. y. sode auga ir braškės, ir vyšnios). Taigi, konjunkcija teisinga tik vieninteliu pirmuoju atveju, kai visi (abu) duotieji argumentai (*x* ir *y*) yra teisingi. Kitais atvejais konjunkcija visada bus klaidinga.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Grigas. Programavimas Paskaliu. Elektroninė knyga Archyvuota kopija 2009-12-07 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Inversija
* Disjunkcija
**Gediminas Taranda** (g. 1961 m. vasario 26 d. Kaliningrade, Rusija ) – lietuvių kilmės rusų baleto artistas.

Biografija
----------

Tėvas Leonas – lietuvis kariškis, mama – Ukrainos kazokė (mergautinė pavardė – Solovjova). Voroneže baigė vidurinę mokyklą. 1976 m. įstojo į Maskvos choreografijos akademiją. Nuo 1981 m. iki 1993 m. Maskvos Didžiojo teatro baleto artistas.

Debiutavo spektaklyje „Don Kichotas". Kartu su Maja Pliseckaja šoko spektaklyje „Karmen". Jurijus Grigorovičius specialiai G. Tarandai sukūrė spektaklius „Raimonda" ir „Aukso amžius".

1994 m. sukūrė Rusijos imperijos baleto teatrą, gastroliuojantį visame pasaulyje. 2004 m. pradėjo dirbti Maskvos Tarybos teatre (rus. *театр Моссовета*). Dalyvavo Rusijos televizijų projektuose „Ledynmečio laikotarpis", „Ringo karalius. Legendos sugrįžimas".

Vedęs; žmona – balerina Anastasija Drigo, dukra – Deimantė Taranda (2004). Brolis Vytautas – taip pat baleto šokėjas.
Turi nesantuokinę dukrą Jelizavietą (1996).

Šaltiniai
---------

* Tarandos biografija **(**rus.**)**
| **Gintaras Vidžiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1962 m. spalio 25 d. (60 metų)Molėtai |
| Sutuoktinis (-ė) | Larisa |
| Vaikai | Karolina, Gerda |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas. |
| Partija | Darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Kauno medicinos institutas |

**Gintaras Vidžiūnas** (g. 1962 m. spalio 25 d. Molėtuose) – Lietuvos ir Utenos rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1980 m. baigė Utenos T. Tilvyčio vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė Kauno medicinos institutą, provizorius.

1985–1993 m. Švenčionėlių valstybinės vaistinės provizorius-technologas analitikas, 1990–1993 m. vedėjos pavaduotojas, nuo 1993 m. Gintaro Vidžiūno vaistinės savininkas, 2010 m. UAB „EXPRESS VAISTINĖ" vaistininkas.

Darbo partijos Utenos rajono skyriaus narys.

2007–2011 m. ir 2011–2015 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.

Provincijos vaistinių asociacijos valdybos narys, Vaistininkų sąjungos, pasaulio ir Lietuvos farmacijos sąjungos narys.

Žmona Loreta, dukros Karolina ir Gerda.

Veikla
------

1993 m. Utenoje įkūrė pirmąją privačią vaistinę, vaistinės savininkas, vaistininkas. 2009 m. gruodžio 17 d. Panevėžio apygardos teismas G. Vidžiūno vaistinei iškėlė bankroto bylą. Dienraščio „Respublika" duomenimis, G. Vidžiūno vaistinė yra skolinga daugiau kaip 1 milijoną litų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Koalicija Darbo partija + jaunimas - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-06-01 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Leiboristų partija - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2012-05-17 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  „Respublika". Bankroto išvakarėse - milijono vagystė