recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Saratovo tvenkinys |
| --- |
| Saratovo tvenkinys netoli BalakovoSaratovo tvenkinys netoli Balakovo |
| Vieta | Rusija |
| Plotas | 1831 km² |
| Kilmė | Dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 7 m |
| Tūris | 12,9 km³ |
| Įteka | Volga, Čiagra, Mažasis Irgizas, Čiapajevka, Sokas |
| Išteka | Volga |

**Saratovo tvenkinys** (rus. *Саратовское водохранилище*) – didelis tvenkinys Rusijoje, Saratovo, Samaros ir Uljanovsko srityse, Volgos upės slėnyje. Sudarytas ties Balakovu pastatytos Saratovo HE užtvankos. Užpildytas 1967–1968 m. Ilgis 357 km, plotis iki 25 km. Vidutinis gylis siekia 7 m. Dešinysis krantas apaugęs miškastepe, o kairiajame driekiasi sausų stepių plotai.

Būdingas paros ir sezoninis vandens lygio svyravimas (0,5-1 m). Tvenkinys skirtas elektros energijos gavybai, laivybai, drėkinimui, vandens tiekimui, žvejybai.

Prie Saratovo tvenkinio įsikūrę miestai: Samara, Čiapajevskas, Syzranė, Chvalynskas, Balakovas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 371
| **Arrhenia epichysium** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Laibabudė  *( Omphalina)* |
| Rūšis: | Kelminė laibabudė  *( Arrhenia epichysium)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Kelminė laibabudė** (lot. *Arrhenia epichysium*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, laibabudžių (*Omphalina*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Papuvusi lapuočių ar spygliuočių mediena.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė nešvariai pilkai ruda, išblunkanti.

Vaisiakūniai smulkūs. Kepurėlė 1,5–3 cm skersmens, įdubusi, plaušuota, žvynuota, širkšti, senų paviršius lygus, pilkai, tamsiai pilkai rudas, pakraščiai vagoti. Lakšteliai šviesiai pilkai rudi, priaugtiniai, pusiau nuaugtiniai. Kotas 3–4×0,2–0,5 cm, į pamatą storėjantis, kepurėlės spalvos, ties pamatu - baltai pūkuotas. Trama plona, pilkšva, nekarti, bekvapė. Sporos 6–9,5×0,2–0,5 μm.

**Būdingi požymiai:** dygsta pavieniui ar po kelis vaisiakūnius ant papuvusių kelmų, spygliuočių ir lapuočių medžių stobrių.

Labai reta. **Nevalgoma**.

Literatūra
----------

**Lietuvos grybų atlasas**, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 101 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Sardaras** (pers. سردار 'vadas'; angl. *sardar*, iš pers. sar 'galva' + pers. dâr 'turėtojas') – karinis ar politinis vadas Irane, Pakistane ir Indijoje. Osmanų imperijoje tai buvo karinis titulas.

Pakistane *sardarais* vadinami beludžių, kašmyrų, paštūnų, pendžabių, seraikių, sindų genčių ir klanų vadai.

Indijoje pendžabių, hindi ir kitose Indijos kalbose sardarais dažnai vadina vyrus sikhų tikėjimo šalininkus. Tokiais atvejais prie žodžio *sardar* dar pridedamas pagarbumo priesaga *-ji*, tad gaunamas žodis *sardarji*. Šis žodis turi keletą reikšmių, bet jos dažnai išreiškia pavadintojo karinį autoritetą.

Karinis titulas
---------------

* Kolonijiniais laikais Britų Indijoje *sirdarais* ar *sardarais* vadino vietinius kilminguosius. *Sirdar Bahadur* buvo karinio pasižymėjimo garbės vardas Indijoje.
* *Sirdaras* buvo oficialus Britų Egipto armijos vado titulas.
* Daugelyje Indijos kalbų *sardaras* reiškia 'karo vadas'. Tokie karo vadai galėdavo gauti džegirą (angl. *jagir*).
* Osmanų imperijoje *serdarais* vadino armijų vadus. Iš osmanų šį titulą buvo perėmę ir serbai.

Valdovų titulas
---------------

* Marathai (kšatrijų kasta) Maharaštroje naudoja titulą *sardar*, kuris reiškia 'riteris', 'armijos vadas', 'nedidelės valdos valdovas' ir kuris yra prestižinis.
* Kelių Pietų Azijos, ypač Pandžabo, vietinių kunigaikštysčių (angl. *princely state*) valdovai kunigaikščiai turėjo oficialų titulą *sardar* ar *Gujjar Sardar*:
	+ Kalsia – paskutinis princas sardaras tapo radža 1917 m.
	+ Kapurthala – trečiasis sardaras tapo radža. Vėlesni valdovai naudojo aukštesnį titulą *Raja-i Rajgan*, o galop – maharadža.

Sardarai sikhizme
-----------------

Sikhų pasaulėžiūroje kiekvienas vyras sikhas turi gebėti vadovauti, o *sardaras* ir reiškia 'vadas'. Sikhai sardarais vadina kiekvieną vyrą su barzda ir ilgais plaukais, kuris plaukus pridengia turbanu (grupių vadai paprastai dėvi turbanus). Pavadinimas *sardaras* gali būti naudojamas kreipiantis į sikhus vyrus (maždaug atitinka *misteris* anglų kalboje), tačiau šiuo titulu dažniausiai vadina žemvaldžius, kurių protėviai buvo vadai.
*Šis straipsnis apie arklių remontą. Apie statinių ir kt. remontą skaitykite straipsnyje Remontas.*
**Remontas**, *remontavimas* (angl. *remount*) – naujų arklių tiekimas kavalerijos ir raitosios bei arkliais velkamosios artilerijos daliniams, vietoje nukautų, sužeistų, sergančių, nuvarytų, nusenusių. Remontu anglų kalboje vadindavo ir patį pakaitinį arklį.

Įvairių šalių kariuomenėse paprastai būdavo specialios organizacijos užsiėmusios arklių remontų. Pvz. britų generolas *Robert Napier Raikes* 1889 m. tapo *remonto generolu* (angl. *General of the Remount*) – generolu, atsakingu už arklių tiekimą Britų Indijos kariuomenei.

Termino kilmė
-------------

Angliškas terminas *remount* kilęs iš vid. angl. *remounten*, o šis – iš *re*- + vid. angl. *mounten* 'sėsti ant arklio'. Analogiškas prancūziškas terminas kilęs iš vid.pranc. *remonter* 'remontuoti', o šis iš *re*- + vid.pranc. *monter* 'sėsti ant arklio'.

Nuorodos
--------

1. ↑  „remount"[neveikianti nuoroda] Webster’s Third New International Dictionary, Unabridged. Merriam-Webster, 2002.  (14 May 2011).
Remigijus Zolubas
**Remigijus Zolubas** (g. 1958 m. Vilniuje) – Lietuvos fotografas, Vilniaus dailės akademijos fotografijos ir medijos menų katedros docentas, savo vardo fotomokyklos įkūrėjas ir puoselėtojas.

Biografija
----------

R. Zolubas gimė 1958 metais, Vilniuje. 1981 metais baigė Vilniaus universiteto ekonomikos fakultetą ir įgijo inžinieriaus ekonomisto specialybę. Fotografuoti pradėjo nuo 1977 m. 1989 m. tapo Lietuvos fotomenininkų sąjungos (LFS) nariu, rengė personalines parodas, dalyvavo grupinėse parodose Lietuvoje, Vokietijoje, Italijoje, Ispanijoje, Danijoje.  
 Svarbiausi darbai:

* "*Promenada*" (1984 m.);
* "*Monstrai*" (1985 m.);
* "*Portretai*" (1998 m.);

1988 m. pradėjo dirbti Vilniaus Dailės akademijoje fotografijos mokymo procese. Čia apsigynė docento vardą. Dailės Akademijos fotografijos ir medijos menų katedros dėstytoju dirbo daugiau nei 25 metus. Taikomąją fotografiją dėstė ir kitose aukštosiose mokyklose.   

1992 m. pradėjo dirbti taikomosios fotografijos srityje, tapo reklamos fotostudijos "Fotomanija" įkūrėju ir kūrybos vadovu. 1998 m. Remigijus Zolubas pradėjo vadovauti reklamos agentūrai "SRS". 2006 metais įkūrė savo vardo fotografijos mokyklą "R. Zolubo fotomokykla".

Nuorodos
--------

Remigijaus Zolubo Fotomokykla
TSRS laivyno sargybinis laivas „Bezukoriznenyj" (projektas 1135) Viduržemio jūroje 1989 m. gruodį. Vėliau – Ukrainos laivas „Mykolaiv".
Amūro pasienio flotilės (Rusija) sargybinis laivas (projektas 1249)
**Sargybinis laivas** (rus. *сторожевой корабль*; *СКР*) – antvandeninis karo laivas, skirtas patruliuoti, stovintiems reide ar plaukiantiems stambiems laivams saugoti nuo povandeninių laivų, torpedinių katerių bei aviacijos atakų,
Sargybiniai laivai naudojami ir karinių jūrų bazių bei uostų prieigoms patruliuoti, jūros sienai saugoti.

Sargybiniai laivai – tai karo laivų tipas TSRS ir Rusijos kariniuose laivynuose.

1914–1916 m. Rusijoje buvo pastatyti *Koršun* klasės pirmieji sargybiniai laivai, kurių talpa buvo 400 tonų, o greitis – 15 mazgų.

TSRS kariniame laivyne šis laivų tipas įvestas 1926 m. kai buvo patvirtinta pirmoji TSRS karinio laivyno laivų statybos programa. Pirmieji pastyti šio tipo laivai *Uragan* klasės laivai.

Šių dienų sargybinių laivų charakteristikos:

* vandentalpa – apie 4000 tonų
* greitis – 30-35 mazgai
* ginkluotė:
	+ priešlaivinių raketų kompleksai
	+ priešlėktuvinių raketų kompleksai
	+ patrankos
	+ povandeninių laivų paieškos įranga
	+ priešpovandeniniai ginklai

ir kt. įranga.

* TSRS projekto 159-A sargybinis laivas (1983 m. spalis).TSRS projekto 159-A sargybinis laivas (1983 m. spalis).
* TSRS sargybinis laivas „Dostojnyj" (klasė Krivak I) (1989 m.)TSRS sargybinis laivas „Dostojnyj" (klasė *Krivak I*) (1989 m.)
* Rusijos sargybinis laivas „Bditelnyj", Vokietijos fregata FGS „Karlsruhe" (F-212) ir Švedijos minininkas HMS „Älvsborg" (M02) mokymuose „Baltops-93" (1993 m. birželis).Rusijos sargybinis laivas „Bditelnyj", Vokietijos fregata FGS „Karlsruhe" (F-212) ir Švedijos minininkas HMS „Älvsborg" (M02) mokymuose „Baltops-93" (1993 m. birželis).
* Rusijos sargybinis laivas „Neustrašimyj" Baltijos jūroje (2008 m.).Rusijos sargybinis laivas „Neustrašimyj" Baltijos jūroje (2008 m.).

Nuorodos
--------

1. ↑  Павлов А. С. Сторожевой корабль «Неустрашимый». – Якутск: 1997. – С. 2.
2. ↑  Морской Энциклопедический Словарь, Ленинград: «Судостроение», 1991. ISBN 5-7355-0280-8
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Kinija** |
| Čiuožimas trumpuoju taku |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2022 Pekinas | Mišri estafetė |
| **Auksas** | 2022 Pekinas | 1000 m |
| **Sidabras** | 2018 Pjongčangas | Vyrų estafetė |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2017 Roterdamas | Estafetė |
| **Sidabras** | 2018 Montrealis | 500 m |
| **Sidabras** | 2019 Sofija | Estafetė |
| **Bronza** | 2019 Sofija | 500 m |

**Ren Ziwei** (g. 1997 m. birželio 3 d. Charbine) – Kinijos greitojo čiuožimo trumpuoju taku sportininkas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

2014 m. pasaulio jaunimo čempionate iškovotas aukso medalis. 2017 m. Azijos žaidynėse pelnytas auksas estafetės rungtyje. 2011 m. pasaulio čempionate Kinijos atstovas pelnė pirmąjį medalį - sidabrą vyrų estafetėje.

Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Kinijos sportininkas dalyvavo trijose rungtyse. Vyrų 1000 m varžybose rezultato neužfiksavo, 500 m distancijoje liko 6-as, o vyrų estafetėje iškovotas sidabras.

2022 m. žiemos olimpiadoje Ziwei kartu su Qu Chunyu, Wu Dajing ir Fan Kexin mišrios estafetės finale iškovojo aukso medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 5 d.
| **Ovophis okinavensis** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Žvynaropliai  *( Squamata)* |
| Pobūris: | Gyvatės  *( Serpentes)* |
| Šeima: | Angys  *( Viperidae)* |
| Pošeimis: | Duobagalvės angys  *( Crotalinae)* |
| Gentis: | Kalninės duobagalvės gyvatės  *( Ovophis)* |
| Rūšis: | Okinavos duobagalvė gyvatė  *( Ovophis okinavensis)* |

 |

**Okinavos duobagalvė gyvatė** (*Ovophis okinavensis*) – angių (*Viperidae*) šeimos gyvačių rūšis, priklausanti kalninių duobagalvių gyvačių (*Ovophis*) genčiai. Paplitusi Japonijos Riūkiū salose, įskaitant Okinavą. Gyvena miškuose, pievose, šalia vandens telkinių, kartais įsikuria ir pastatuose.

Ilgis svyruoja nuo 30 iki 80 cm. Nuodingos. Jauniklius veda tiek dėdamos kiaušinius, tiek kiaušgyvavedystės būdu. Būdingas įvairių rudų ir žalsvų atsplavių dėmėtas raštas šviesiai pilkame fone. Galva didelė, trikampio formos. Minta įvairiais graužikais ir kitais smulkiais stuburiniais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mehrtens JM. 1987. Living Snakes of the World in Color. New York: Sterling Publishers, p. 480
| **Remigijus Ozolinčius** |
| --- |
| Gimė | 1956 m. lapkričio 14 d.Skomantai, Lietuvos TSR |
| Mirė | 2013 m. balandžio 9 d. (56 metai)Kaunas, Lietuva |
|  |
| Veikla | Mokslininkas, miškininkas, ekologas. |

**Remigijus Ozolinčius** (1956 m. lapkričio 14 d. Skomantuose – 2013 m. balandžio 9 d. Kaune) – mokslininkas, miškininkas, ekologas.

Biografija
----------

Gimė 1956 m. lapkričio 14 d. Skomantuose. 1975 m. aukso medaliu baigė Tauragės 2-ąją vidurinę (dabar „Šaltinio") mokyklą, o 1980 m. su pagyrimu baigė studijas Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultete ir įgijo miškų ūkio inžinieriaus specialybę. Lietuvos mokslų akademijos (LMA) Botanikos institute mokslininkas apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją – čia jam suteiktas gamtos mokslų daktaro (1985 m.) ir habilituoto gamtos mokslų daktaro (1997 m.) laipsnis, o Vytauto Didžiojo universitete – docento (1997 m.) ir profesoriaus (2000 m.). Nuo 2004 m. R. Ozolinčius buvo Lietuvos mokslų akademijos narys.

Biologijos mokslų profesorius R. Ozolinčius dėstė Vytauto Didžiojo (nuo 1995 m.) ir Aleksandro Stulginskio (nuo 1999 m.) universitetuose, vadovavo doktorantams, dalyvavo VDU Aplinkosaugos organizavimo bakalaurų ir magistrų diplominių darbų gynimo komisijose, VDU Ekologijos ir aplinkotyros bei Miškotyros (ASU) jungtinėse doktorantūros komisijose. Mokslininkas taip pat buvo įvairių tarybų ir kitų institucijų narys – dalyvavo Tarptautinės miško tyrėjų organizacijų sąjungos (IUFRO) Tarptautinėje taryboje, Lietuvos miškininkų sąjungos prezidiume, Miškų ūkio konsultacinėje taryboje prie Aplinkos ministerijos, Žemės ūkio mokslo taryboje, LAMMC Miškų instituto bei LŽŪU Miškų ir ekologijos fakulteto tarybose.

R. Ozolinčius prisidėjo ir prie UNESCO programos „Žmogus ir biosfera" (MAB, „Man and the Biosphere"), buvo jos Lietuvos komiteto pirmininko pavaduotojas ir narys. Miškininkystės specialistas taip pat redagavo arba dalyvavo ruošiant įvairius mokslinius leidinius – dirbo tarptautinio mokslinio žurnalo „Baltic Forestry" vyr. redaktoriumi, dalyvavo mokslinių žurnalų „Miškininkystė" (1994–1995 m. nuo 2002 m.), „Dendrologia Lithuaniae" (nuo 2000 m.), „Vagos" (nuo 2000 m.), "Mežzinātne" (latvių k. nuo 2000 m.) redakcinėse kolegijose. R. Ozolinčius buvo „Lietuvos žemės ūkio enciklopedijos", leidinio „Lietuvos miškų metraštis. XX amžius" (2003 m.), miškininkystės žurnalo „Mūsų girios" ir laikraščio "Žaliasis pasaulis" redakcinių kolegijų narys.

Per savo gyvenimą R. Ozolinčius parašė per 150 mokslinių ir mokslo populiarinimo straipsnių, daugiau nei 30 mokslo monografijų, vadovėlių, mokomųjų knygų. Tarp jam įteiktų apdovanojimų už mokslinę veiklą – medalis už geriausią studentų mokslinį darbą (1980 m.), parodos „Žmogus ir miškai" I laipsnio diplomas (Maskva, 1988 m.), Britų Tarybos premija (1992 m.), LR Švietimo ir mokslo ministerijos premijos už mokslo populiarinimo darbus (2004, 2007 ir 2008 m.), Lietuvos mokslo premija (2004 m. kartu su L. Kairiūkščiu ir A. Juodvalkiu). Mirė 2013 m. balandžio 9 d. Kaune.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Netekome prof. habil. dr. R. Ozolinčiaus

Nuorodos
--------

* Netikėtai mirė Miškų instituto direktorius prof. Remigijus Ozolinčius
| **Remigijus Čiegis** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. spalio 18 d. (64 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius chemikas, aplinkos vadybos teoretikas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 
* 1982 m. Kauno politechnikos institutas;
* 1989 m. Vilniaus universitetas.

 |

**Remigijus Čiegis** (g. 1958 m. spalio 18 d.) – Lietuvos inžinierius chemikas, aplinkos vadybos teoretikas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Brolis Raimondas Čiegis. 1977 m. baigė Kauno 7–ąją vidurinę mokyklą, 1982 m. Kauno politechnikos instituto Cheminės technologijos fakultetą, 1989 m. Vilniaus universiteto Kauno vakarinį fakultetą, 1998 m. stažavosi Upsalos, 1999 m. Roskildės universitetuose. 1995 m. socialinių mokslų daktaras, 2002 m. habilituotas daktaras.

1982 m. Kauno hidrometeorologijos observatorijos dirvožemio tyrimo laboratorijos viršininkas, 1989 m. Kauno savivaldybės Aplinkos apsaugos skyriaus ekonomistas, 1991–2000 m. Aplinkos ministerijos Dirvožemio tyrimo laboratorijos viršininkas. Nuo 1991 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto docentas, 2003 m. Verslo ekonomikos ir vadybos katedros profesorius, Sociokultūrinių tyrimų instituto direktorius, nuo 2001 m. ir Vytauto Didžiojo universiteto Ekonomikos ir vadybos fakulteto docentas.

Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių tyrimų bei interesų kryptys – aplinkos ekonomika, aplinkos vadyba ir regioninė plėtra.

Bibliografija
-------------

* Tolydi ekonomikos plėtra, 1997 m.;
* Tolydi plėtra ir aplinka: Ekonominis požiūris, 2002 m.;
* Tolydžios ekonominės plėtros alternatyvios teorijos, 2003 m.;
* Aplinkos ekonomika, vadovėlis, 2003 m. su kitais.

Nuorodos
--------

Strateginės savivaldos žurnalo informacija Archyvuota kopija 2006-09-24 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Remigijus Čiegis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 332 psl.
| Oklandas*Auckland* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

OklandasOklandas

36°51′0″ p. pl. 174°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.85000°š. pl. 174.78333°r. ilg.﻿ / 36.85000; 174.78333﻿ (Oklandas (Naujoji Zelandija))Koordinatės: 36°51′0″ p. pl. 174°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿36.85000°š. pl. 174.78333°r. ilg.﻿ / 36.85000; 174.78333﻿ (Oklandas (Naujoji Zelandija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+12)------ vasaros: (UTC+13) |
|  |
| **Valstybė** | Naujosios Zelandijos vėliava Naujoji Zelandija |
| **Regionas** | Oklando regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 421 930  |
|  |
|  **Vikiteka** | Oklandas |

**Oklandas** (angl. *Auckland*, maor. *Tāmaki Makau Rau* arba *Ākarana*) – Naujosios Zelandijos miestas, pramonės centras ir uostas. 417,9 tūkst. gyventojų (2007, didžiausias šalyje; su priemiesčiais – 1,2 mln.). Išsidėstęs Šiaurės saloje, apsuptas 65 užgesusių ugniakalnių, kurių stačios ir plokščios viršūnės įvairina apylinkę, šiaurinėje Edeno ugnikalnio papėdėje. Yra tarptautinis oro uostas.

Oklandas – svarbus pramonės centras, išvystyta mašinų, metalo, maisto, tekstilės, chemijos, medienos pramonė. Yra universitetas, dailės galerija, Melanezijos misionierių muziejus.

Istorija
--------

Oklandas įkurtas 1841 metais. Iki 1876 m. buvo Naujosios Zelandijos sostinė.

Nuorodos
--------

* Aukštesnių Oklando pastatų diagrama
| Plavėjų akmuo |
| --- |
| Plavėjų akmuo |
| 

Plavėjų akmuoPlavėjų akmuo

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°33′08″š. pl. 26°15′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.552224°š. pl. 26.250594°r. ilg.﻿ / 55.552224; 26.250594Koordinatės: 55°33′08″š. pl. 26°15′02″r. ilg.﻿ / ﻿55.552224°š. pl. 26.250594°r. ilg.﻿ / 55.552224; 26.250594 |

 |
| Vieta | Ignalinos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Dūkšto seniūnija |
| Registro Nr. | 33075 |

**Plavėjų akmuo** – mitologinis akmuo su iškaltais ženklais  Plavėjų kaime, Dūkšto seniūnijoje, Ignalinos rajone. Akmuo slūgso apie 6 km į šiaurės vakarus nuo Dūkšto, sekliame pakelės griovyje prie kelio  **179**  Dusetos–Degučiai–Dūkštas  (iš šiaurės pusės), pusiaukelėje tarp kryžkelių į Plavėjus ir Aukštakalnius. Riedulys gerai matomas nuo kelio – toje vietoje yra nuovaža tarp medžių į pievą. Paminklas pažymėtas, informacinėje lentelėje pateikta trumpa istorija. Šis akmuo yra apdorotas žmogaus, manoma, tarnavo kaip riboženklis, žymėjęs žemės valdų ribas.

Vaizdas į paminklinį akmenį iš toliau – jis slūgso prie nuovažos į pievą
Plavėjų akmuo yra regioninės reikšmės archeologijos ir istorijos paminklas, 2013 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 33075 ).

Ženklai
-------

Akmuo pilkai rausvas stambiagrūdis granitas, išskilinėjęs, kiek patrauktas iš pirminės savo vietos. Netaisyklingos formos, 2,8 m ilgio rytų-vakarų kryptimi, maždaug 1-1,5 m pločio ir iki 1 m aukščio pietiniame gale. Akmens pietiniame šone iškalti du 8 cm ilgio ir 7,5 cm aukščio skaičiai – „18". Maždaug 7 cm atstumu nuo jų yra 25 cm ilgio 6,5-11 cm aukščio data – „1860", o 4 cm žemiau jos – neaiškus ženklas, kiek primenantis netaisyklingą kryželį lenktomis kryžmomis. Griovelių plotis 0,5-1 cm, gylis iki 1 cm.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Petras Tarasenka. *Pėdos akmenyje*. Vilnius, 1958, 69 psl.
2. ↑  „Akmuo". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-09-18.
Koordinatės: 54°36′30″š. pl. 25°22′52″r. ilg.﻿ / ﻿54.6084°š. pl. 25.3811°r. ilg.﻿ / 54.6084; 25.3811

|  Skaidiškių Dievo Gailestingumo apaštalės šv. Faustinos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Naujosios Vilnios |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Skaidiškės |
| **Adresas** | Šv. Faustinos g. |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. |

**Skaidiškių Dievo Gailestingumo apaštalės šv. Faustinos koplyčia** – koplyčia, esanti Vilniaus rajone, Skaidiškių kaimo senosiose kapinėse, 3 km į šiaurės rytus nuo Rudaminos. Jai suteiktas šv. Faustinos (katalikų bažnyčios šventosios, vienuolės Helenos Kovalskos) vardas. Priklauso Rudaminos Švč. M. Marijos Gerosios Patarėjos parapijai..

Koplyčios frontoną puošia Gediminaičių stulpai.

Koplyčia Skaidiškių senosiose kapinėse

Istorija
--------

XIX a. Skaidiškių kaimas priklausė Rudaminos dvarininkui, caro kariuomenės pulkininkui Suchodolejui. Jis vietos kapinėse pastatė koplyčią, kuri buvo skirta laidojimo reikmėms. XX a. pradžioje šį dvarą nusipirko Vilniaus žemės banke dirbęs Stanislovas Bochvicas (*Stanisław Bochwic*). Jis mirė 1944 m. buvo palaidotas koplyčioje. Jo šeimos nariai repatriavo į Lenkiją.

Po Antrojo pasaulinio karo dvaro turtas buvo nacionalizuotas, koplyčia uždaryta, tapo apleista. 2001 m. senoji koplyčia buvo atstatyta ir iškilmingai pašventinta, vietos tikinčiųjų bendruomenės sprendimu suteikiant šv. Faustinos vardą.

Apverktinos būklės koplyčią atstatyti, paversti ją maldoms derančia vieta nusprendė Lietuvos lenkų sąjungos vietos skyrius. 1997 m. pradėti jos atstatymo darbai. 2001 m. spalio 14 d. koplyčia vyskupo Juozo Tunaičio buvo iškilmingai konsekruota.

2016 m. koplyčiai atliktas vidaus patalpos remontas: perdažytos sienos, sumontuoti elektriniai šildytuvai.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Skaidiškių Dievo Gailestingumo apaštalės šv. Faustinos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Rudaminos Švč. Mergelės Marijos, Gerosios Patarėjos parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Šalia Vilniaus – išskirtinės architektūros koplyčia su Gediminaičių stulpais *15min.lt* Archyvuota kopija 2021-02-19 iš Wayback Machine projekto.
3. 1 2 3  Odnowiono kaplicę w Skojdziszkach Archyvuota kopija 2021-02-19 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Historyczne przebłyski "kwietniowych" Skojdziszek[neveikianti nuoroda]
5. ↑  Skaidiškės *vilnijosvartai.lt*
| **Natanas Cvi Finkelis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1849 m.Raseiniai, Rusijos imperija |
| Mirė | 1927 m. (~78 metai)Jeruzalė, Palestina |
|  |
| Veikla | Rabinas |
|  |
|  **Vikiteka** | Natanas Cvi Finkelis |

**Natanas Cvi Finkelis** (1849 m. Raseiniuose, Rusijos imperija – 1927 m. Jeruzalėje, Palestina) – rabinas, vienas iš Vilijampolės ješivos įkūrėjų.

Biografija
----------

Gimė 1849 m. Raseiniuose. Jaunystėje mokėsi Kelmės ješivoje pas rabiną Simcha Zissel Ziv. 1877-1878 m. Musaro entuziastų daugiausiai Eliezerio Jaakovo Haveso ir rabio Natano Cvi Finkelio pastangomis pradėtas steigti Kauno kolelis. 1882 m. padedamas ir skatinamas rabino Yisroel Salanter įkūrė Vilijampolės ješivą. Natano Cvi Finkelio auklėtiniai XX a. pradžioje ėmė steigti arba tapdavo kitų ješivų vadovais tiek Lietuvoje, tiek ir už jos ribų, baltarusiškose žemėse, Lenkijoje. Po I pasaulinio karo persikėlė dirbti į Palestinos miestą Hebroną, kur įkūrė Vilijampolės ješivos filialą, kuris vėliau tapo savarankišku ir vadinosi *Knesses Yisroel*. Mirė 1927 m. Jeruzalėje. 

* 1925 metais1925 metais
* Su studentaisSu studentais
* Laidotuvės 1927 metaisLaidotuvės 1927 metais

Nuorodos
--------

* Nekrologas (rus.) Archyvuota kopija 2016-03-04 iš Wayback Machine projekto.
* Biografija (rus.) Archyvuota kopija 2017-03-03 iš Wayback Machine projekto.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija Archyvuota kopija 2014-12-15 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Musar judėjimas Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Boletus reticulatus** |
| --- |
| Vasarinis baravykas (*Boletus reticulatus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Baravykiečiai  *( Boletales)* |
| Šeima: | Baravykiniai  *( Boletaceae)* |
| Gentis: | Baravykas  *( Boletus)* |
| Rūšis: | Vasarinis baravykas  *( Boletus reticulatus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Vasarinis baravykas** (lot. *Boletus reticulatus*) – baravykinių (*Boletaceae*) šeimos, baravykų (*Boletus*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai dideli. Kepurėlė 5–15 (20) cm skersmens, jauna apvali, pusrutuliška, vėliau išgaubtai ar iškilai paplokščia, matinė, plaušuota, mėsinga, drėgnu oru truputį lipni, gliti, rusvai pilkai žalsva, alyviškai žalsvai ruda. Vamzdeliai 1–3 cm ilgio, iš pradžių balti, vėliau pilkšvi, galiausiai rusvai kreminiai. Kotas 10–25×1,5–5 cm, cilindriškas, kietas, išilgai grublėtas, iš pradžių pilkšvai, vėliau pilkai rudai, galiausiai juodai plaušuotas.

Auga vasarą lapuočių miškuose, dažniausiai po liepomis, skroblais, tuopomis, drebulėmis. Valgomas, labai vertingas.

Lietuvoje gana retas.

Nuorodos
--------

* Vasarinio baravyko nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vasarinis baravykas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Natalija Arsenjeva** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1903 m. rugsėjo 2 d.Baku, Rusijos imperija |
| Mirė | 1997 m. birželio 25 d. (93 metai)Ročesteris, Niujorkas, JAV |
| Tėvas | Aleksejus Arsenjevas |
| Sutuoktinis (-ė) | Francišak Kušal |
|  |
| Veikla | poetė, vertėja |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Natalija Arsenjeva** (blrs. *Наталля Аляксееўна Арсеньева*; rus. *Ната́лья Алексе́евна Арсе́ньева*, 1903 m. rugsėjo 2 d. Baku, Rusijos imperija – 1997 m. birželio 25 d. Ročesteryje) – Baltarusijos poetė, vertėja.

Biografija
----------

Gimė Baku, o 1920 m. gyveno Vilniuje ir čia 1921 m. pabaigė gudišką gimnaziją. Studijavo Vilniaus universiteto Meno skyriuje. 1922 m. ištekėjo už Francišako Kušalos.

Antrojo pasaulinio karo metu dirbo Baltarusijos laikraštyje.

1944 m. apsigyveno Vokietijoje, o 1950 m. persikėlė į JAV, kur dirbo laikraštyje „Biełarus" ir „Radio Free Europe / Radio Liberty".

Mirė 1997 m. liepos 25 d. Ročesteryje, Niujorke.

Bibliografija
-------------

Poezija:

* „Po mėlynu dangumi" (*Пад сінім небам*, 1927 m.)
* „Geltonas ruduo" (*Жёлтая осень*, dėl karo neišėjo)
* „Šiandien" (*Сягоньня*, 1944 m.)
* „Tarp krantų" (*Між берагамі*, rinkinys, 1979 m.)
* „Dar vienas pavasaris" (*Яшчэ адна вясна*, rinkinys, 1996 m.)
* „Rinktiniai kūriniai" (*Выбраныя творы*, 2002 m.)

Pjesės:

* *Сваты* (1955 m.)

Išvertė G. Hauptmano, V. Šekspyro, A. Mickevičiaus, J. Gėtės kūrinių, evangelikų giesmyną.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Wojciech Roszkowski, Jan Kofman: *Biographical Dictionary of Central and Eastern Europe in the Twentieth Century.* Routledge, July 8, 2016. p. 37
Vasaros krantas Jagrų saloje
**Vasarinis krantas** (rus. *Летний берег*) – kranto ruožas vakariniame Dvinos įlankos krante (pietinė Baltosios jūros dalis). Driekiasi nuo Šiaurės Dvinos žiočių iki Uchtnavoloko kyšulio.

Centrinėje Vasarinio kranto dalyje yra Unos užutėkis, o pietinėje dalyje pakrantėje yra grupė salų, kurių didžiausia – Jagrai. Krantas akmenuotas tik šiaurės vakarų dalyje. Tarp Žižgino salos ir Unos užutėkio krantas sudaro iki 45 m aukščio smėlio ir molio skardį, virš kurio išsidėstę miškingi Vasariniai kalnai (*Летние горы*), sudaryti iš molio klodų. Į pietryčius nuo jų pakrantė smėlėta, lėkšta.

Krante teka upės Solza, Verchovka, Siuzma, Jarenga, Lopšenga ir kitos. Krante yra kyšuliai Krasnogorskij Rogas (*Красногорский Рог*), Jarengskij Rogas (*Яренгский Рог*) ir Lopšengos kyšulys.

Priekrantės vandenys yra verslinės žūklės vietos. Svarbiausias uostas – Severodvinskas. Kitos kranto gyvenvietės – Sojaza, Nionoksa, Siuzma, Krasnaja Gora, Petrominskas, Unskis, Jarenga, Lopšenga ir Letnij Navolokas (*Летний Наволок*).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Летний берег[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Летний берег (Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.) – СПб. 1890–1907.)
3. ↑  Топографическая карта Q-38 1 : 1 000 000
|  *Antanas Baužys*  |
| --- |
|  |
| Pilnas vardas | Antanas Baužys |
| Gimė | 1950 m. liepos 26 d.  Luoba |
| Mirė | 2010 m. rugsėjo 12 d. (60 metų) |
| Atstovauja (-vo) | Sovietų Sąjungos vėliava Sovietų Sąjunga |
|  |
|  |
|  |
| Kiti titulai | Lietuvos čempionas  Lietuvos jaunimo čempionas |

**Antanas Baužys** (1950 m. liepos 26 d. – 2010 m. rugsėjo 12 d.) – Lietuvos lengvaatletis ir sporto darbuotojas.

Biografija
----------

1973 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, beiįgijo geografijos ir fizinio lavinimo mokytojo specialybę.

1974-1984 m. laikotarpiu dirbo Vilniaus lengvosios atletikos mokyklos vyriausiuoju treneriu. Šešerius metus buvo Lietuvos Kūno kultūros ir sporto komiteto sporto mokyklų sektoriaus vedėju, sporto federacijų valdybos viršininku. 1990-1991 m. tapo KKSD generalinio direktoriaus padėjėju. 9 metus jis dirbo Valstybinės sporto renginių valdybos viršininku. 1999-2001 m. – Lietuvos lengvosios atletikos federacijos generaliniu sekretoriumi, nuo 2001 m. Lietuvos olimpinio sporto centro sporto skyriaus vedėju.

1969-1971 m. Antanas Baužys buvo Lietuvos lengvosios atletikos jaunimo ir suaugusiųjų rinktinių narys. Du kartus suaugusiųjų ir 5 kartus jaunimo Lietuvos čempionas. 1984 m. jam buvo suteikta sąjunginė teisėjo kategorija, 1987 m. – Lietuvos nusipelniusio trenerio vardas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Antanas Baužys". peoplepill.com. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 31 d..
**Skaidrius Kandratavičius** (g. 1973 m. sausio 4 d. Alytuje) – Lietuvos poetas, kunigas.

1991 m. baigė Alytaus Dainavos vidurinę mokyklą. 1991 m. dirbo anglų kalbos ir dailės mokytoju. 1992–1996 m. mokėsi Kauno tarpdiecezinėje kunigų seminarijoje. 1996–2000 m. dėstė tikybą Kauno J. Jablonskio gimnazijoje. 1998 m. baigė VDU Katalikų teologijos fakultetą. 2000 m. gavo pastoracinės teologijos licenciato laipsnį.

2002 m. Kauno arkivyskupo Sigito Tamkevičiaus įšventintas į kunigus. Dirbo vikaru Kauno Prisikėlimo, Vilijampolės šv. Juozapo, nuo 2004 m. pavasario – Kauno Gerojo Ganytojo, nuo 2005 m. birželio – Raseinių parapijose. Nuo 2005 m. rugpjūčio 31 d. – Paberžės ir Surviliškio parapijų klebonas.

Bibliografija
-------------

* Metareligija: eilėraščiai. – Kaunas: Nemunas, 2004 ir 2006 m. (2-ji laida).

Publikacijos almanachuose:

* Poezijos pavasaris, 2006: poezijos almanachas / sudarytojos Dovilė Zelčiūtė, Agnė Biliūnaitė. – Vilnius: Vaga, 2006.
* Žiema ir mirtis: poezijos almanachas / sudarė Žilvinas Andriušis, Dainius Gintalas. – Vilnius: Žuvėdra, 2005.
* Žiemos žodžiai, 2003: poezijos almanachas / sudarė Benediktas Januševičius, Darius Pocevičius, Juozas Žitkauskas. – Vilnius, Standartų spaustuvė, 2003.
* Rašyk: internetinės kūrybos knyga / sudarė Aidas Marčėnas, Alvydas Šlepikas. – Vilnius, Ciklonas, 2005.
* Tėkmė: dzūkų kūrybos almanachas. – Alytus, Alytaus naujienos, 1995.

Kūryba spausdinta: „Nemune", „Šiaurės Atėnuose", „Katalikų pasaulyje", „Dienovidyje", „XXI amžiuje", „Dainavoje".

Apdovanojimai
-------------

XXI jaunųjų filologų konkurso laureatas (poezijos vertimai), 1991 m.

Šaltiniai
---------

*

Nuorodos
--------

* Kūryba Archyvuota kopija 2007-02-11 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Natalis*Natal* |
| --- |
|              |
| *Naktinė miesto panorama* |
|  |
| 

NatalisNatalis

5°47′0″ p. pl. 35°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.78333°š. pl. 35.20000°r. ilg.﻿ / 5.78333; 35.20000﻿ (Natalis (Brazilija))Koordinatės: 5°47′0″ p. pl. 35°12′0″ v. ilg.﻿ / ﻿5.78333°š. pl. 35.20000°r. ilg.﻿ / 5.78333; 35.20000﻿ (Natalis (Brazilija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės rytų regionas |
| **Valstija** | Šiaurės Rio Grandė Šiaurės Rio Grandė |
|  |
| **Gyventojų** (2008) | 806 203  |
| **Plotas** | 170 km² |
| **Tankumas** (2008) | 4 742 žm./km² |
| **Altitudė** | 30 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Natalis |

**Natalis** (port. *Natal*) – miestas rytų Brazilijoje, Atlanto vandenyno pakrantėje; Šiaurės Rio Grandės valstijos sostinė. Miestas įsikūręs prie Potenži upės žiočių, smėlio paplūdimiais ir kopomis pasižyminčioje vandenyno pakrantėje. Yra Augusto Severo tarptautinis oro uostas, jūrų uostas (eksportuojami vaisiai, žuvis, krevetės, sizalis, medvilnė), magistralė į pietinius šalies miestus (San Paulą, Salvadorą).

Svarbiausia ūkio šaka – turizmas. Taip pat auginami vaisiai, verčiamasi žvejyba, tekstilės, odos, maisto pramone.

Natalyje yra 1781 m ilgio, 103 m aukščio *Newton Navarro* tiltas (atidarytas 2007 m.); mieste gausu parkų, tarp jų antras pagal dydį šalyje Kopų parkas (474 ha). Pakrantėje driekiasi eilė vaizdingų paplūdimių (Ponta Negra, Pipa, Ženipabu), yra natūralūs Marakažau baseinai, didžiausias pasaulyje vakarinio anakardžio („kešju") medis, kuris apima apie 8400 m² teritoriją. Taip pat yra XVI a. „Trijų Karalių" fortas, 1904 m. Alberto Maranhão teatras ir kt. Gruodžio mėnesį vyksta kasmetinis „Carnatal" karnavalas.

Istorija
--------

Europiečiai dabartinio miesto pakrantes pasiekė XVI a. pr. tačiau gyvenviečių įkurta nebuvo. XVI a. pab. portugalai pradėjo kovas su prancūzų piratais ir 1598 m. pradėjo Trijų Karalių forto statybą, o kitais metais įkurta Natalio gyvenvietė (pavadinta pagal portugališką Kalėdų pavadinimą). 1633–1654 m. fortą buvo užvaldę olandai (pervadino *Fort Ceulen*). Vėliau pradėta verstis gyvulininkyste, suklestėjo Natalio uostas (arčiausiai Europos esantis Brazilijos uostas). Vaizdingi kraštovaizdžiai ir tvarkingas miesto planavimas pavertė Natalį svarbiu turistiniu centru.

* Miesto rotušėMiesto rotušė
* Istorinis centrasIstorinis centras
* FortasFortas
* Ponta Negros paplūdimysPonta Negros paplūdimys
| **Lithobates catesbeianus** |
| --- |
| Varlė jautis (*Lithobates catesbeianus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Varliagyviai  *( Amphibia)* |
| Būrys: | Beuodegiai varliagyviai  *( Anura)* |
| Šeima: | Varlės  *( Ranidae)* |
| Gentis: | *Lithobates*  *( Lithobates)* |
| Rūšis: | Varlė jautis  *( Lithobates catesbeianus)* |

 |

**Varlė jautis** (*Lithobates catesbeianus, Rana catesbeiana*) – varlių rūšis, priklausanti tikrųjų varlių (*Ranidae*) šeimai. Paplitusi rytinėje Šiaurės Amerikos dalyje (JAV, Kanadoje), bet įveista ir vakarų pakrantėje.

Kūnas iki 20 cm ilgio, sveria iki 600 g. Nugara rusva su neryškiomis tamsiomis dėmėmis, pilvas balsvas.

Varlė jautis gyvena įvairiuose stovinčio vandens telkiniuose. Maitinasi bestuburiais, smulkiomis žuvimis. Patinų kurkimas panašus į jaučio baubimą. Buožgalviai vystosi 2 metus.

Varlės jaučiai vidurio vakarų ir pietų JAV vartojamos maistui, veisiamos tvenkiniuose.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Varlė jautis*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 90 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Amphimallon solstitiale** |
| --- |
| Vasarinis grambuolys (Amphimallon solstitiale)Vasarinis grambuolys (*Amphimallon solstitiale*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Antšeimis: | Plokštėtaūsiniai  *( Scarabaeoidae)* |
| Šeima: | Grambuoliai  *( Melolonthidae)* |
| Pošeimis: | *Melolonthinae*  *( Melolonthinae)* |
| Gentis: | *Amphimallon*  *( Amphimallon)* |
| Rūšis: | Vasarinis grambuolys  *( Amphimallon solstitiale)* |

 |
| Binomas |
| ***Amphimallon solstitiale***Linnaeus, 1758 |

**Vasarinis grambuolys** (*Amphimallon solstitiale*) – grambuolių (*Melolonthidae*) šeimos vabalas.

Lietuvoje dažna rūšis.

Požymiai
--------

Kūnas 14 - 18 mm, gelsvas arba gelsvai rudas. Priešnugarėlė tankiai plaukuota, trumpesni plaukeliai pilkšvi, prigludę. Skydelis plaukuotas, šviesesniais ilgesniais plaukais. Antsparniai su neryškiomis išilginėmis briaunelėmis, apaugę ilgais, retais pasišiaušusiais plaukeliais.

Gyvenimo būdas
--------------

Vabalai skraido maždaug nuo birželio 15 iki liepos 15 vakarais, saulei nusileidus, dažnai dideliais spiečiais. Skrenda į šviesą. Dieną vabalai slapstosi dirvos viršutiniame sluoksnyje. Minta augalų lapais ir žiedais. Liepos pabaigoje į dirvą padeda apie 35 kiaušinėlius ir nudvesia.

Lervos vystosi dirvoje, minta mažomis šaknimis ir augalų liekanomis, išauga iki 50 mm. Kenkia žemės ūkio augalams ir spygliuočių medžių, ypač pušų šaknims. Lervos peržiemoja dvi žiemas ir susisuka į kokoną trečiais metais.

Nuotraukos
----------

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vasarinis grambuolys** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Varlupis |
| --- |
| **Ilgis** | 0,87 km |
| **Ištakos** | Žudgalis |
| **Žiotys** | Salantas |
| **Šalys** | Lietuva |

**Varlupis** – upelis Vakarų Lietuvoje, šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, dešinysis Salanto intakas.

Etimologija
-----------

Upelyje pavasariais prisiveisdavo daug varlių, dėl to jis buvo pavadintas **Varlupiu**.

Geografija
----------

Upelis dirbtinai iškastas XIX a. vandens pertekliui iš Erlų pievų, buvusių Erlos–Salanto senslėnyje, nuvesti. Ištakos yra Žudgalio rytinėje dalyje, 0,16 km į pietus nuo kelio Žudgalis–Salantai. Teka Erlos–Salanto senslėnio vakariniu pakraščiu pietų-pietvakarių kryptimi. 180 m į pietvakarius nuo kelių  **226**  Kartena–Kūlupėnai–Salantai  ir  **2305**  Salantai–Grūšlaukė–Benaičiai  kryžkelės stačiu kampu pasuka į pietryčius. Į Salantą įteka Pesčių kaimo šiaurės rytiniame pakraštyje, 0,17 km į pietus nuo minėtų kelių kryžkelės, 17 km nuo jos žiočių.

GyvenvietėsŽudgalis, Pesčiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos žemės vardynas. Žudgalio k. Salantų vls. Kretingos aps. Surašė Feliksas Bražiūnas, 1935 m.
**Janas Porcelis** (ol. *Jan Porcellis* , apie 1584 m. Gentas – 1632 m. Zutervaudė) – XVII a. pr. Nyderlandų tapytojas, vienas iš ankstyviausiai žinomų dailininkų, kurie specializavosi jūrinio peizažo žanre. Vilhelmas fon Bodė (1845–1929) pavadino jį savarankiško jūrinio peizažo žanro olandų dailėje pradininku.

Biografija
----------

Janas Porcelis gimė apie 1584 m. Gente. Jo tėvas Janas buvo laivo kapitonas. Šeima paliko Flandriją ir persikėlė į Olandiją dėl ispanų persekiojimo. 1605 m. Janas Porcelis gyveno Roterdame, kur tais metais dokumentuotos jo vedybos. Janas Porcelis tikriausiai pradėjo karjerą kaip grafikas, knygų apie laivus ir žemėlapių iliustruotojas. 1615–1620 m. gyveno Antverpene po bankroto Roterdame. 1617 m. Janas Porcelis registruotas vietos tapytojų gildijoje. Nuo 1620 m. gyveno šiaurinėje Nyderlandų dalyje: Harleme (1622), Amsterdame (1624), Vorburge (1626). Harleme tikriausiai mokėsi pas peizažistą Hendrick Vroom (apie 1563−1640), nors tai mažai tikėtina.

Janas Porcelis įnešė savų naujoviškų stilistikos bruožų į Nyderlandų jūrinio peizažo vaizdavimą. Jo peizažai buvo paremti beveik monochromatiniais pilkais ir mėlynais tonais, labai skirtingi nuo spalvingų Hendrick Vroom peizažų. Pirmieji tokio pobūdžio Porcelio kūriniai datuojami nuo apie 1624 m. Per savo gyvenimą Porcelis kelis kartus lankėsi Londone. Mirė 1634 m. Zutervaudėje. Ankstyviausi Jano Porcelio išlikę darbai datuojami nuo 1620 m. Jo išlikusią kūrybą sudaro apie 50 paveikslų. Janas Porcelis įtakojo Simon de Vlieger ir Jan van de Cappelle. Jo darbus rinko Rembrantas. Jano Porcelio sūnus Julius Porcelis tapo tapytoju-marinistu ir pratęsė tėvo tapybos tradiciją.

Darbų galerija
--------------

* „Jūros peizažas" (Ermitažas, Sankt Peterburgas)
* „Olandų laivai štormo metu" (Nacionalinis jūreivystės muziejus, Grinvičas)
* „Laivų duženos prie kranto" (Mauricheisas, Haga)
* „Laivai audringoje jūroje prie uolėto kranto" (Halvilo muziejus, Stokholmas)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jan Porcellis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  John Walsh, Jr. *The Dutch marine painters Jan and Julius Porcellis.* The Burlington Magazine, Vol. 116, No. 860, Nov. 1974. p.653

* www.sphinxfineart.com Archyvuota kopija 2015-09-24 iš Wayback Machine projekto.
* wga.hu
|  Šiaulių Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė |
| --- |
| **Savivaldybė** | Šiaulių miestas |
| **Gyvenvietė** | Šiauliai |
| **Pastatyta** | 1878 m. |

**Šiaulių Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė** – medinė cerkvė stovėjusi Šiaulių stačiatikių kapinėse.

Istorija
--------

Dėl Šiaulių mieste gausėjančio stačiatikių skaičiaus stačiatikių kapinių teritorijoje caro valdžios lėšomis 1878 metais buvo pastatyta medinė cerkvė. Pašventinta 1878 m. spalio 21 dieną. 1936 m. nugriovus Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvę ši medinė cerkvė liko vieninteliai mieste veikiantys stačiatikių maldos namai.
1937 m. kapinėse buvo pastatyta nauja Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė. Naciams okupavus Lietuvą pastaroji cerkvė buvo paversta sandėliu, o Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė toliau veikė. 1958 m. uždarius kapines, 1961 m. uždaryta ir cerkvė, kuri iki 1989 m. gaisro stovėjo apleista ir neprižiūrima. 2007 metais buvo galutinai nugriauta, liko tik jos pamatai.

Literatūra
----------

* G. Szlewis, Православные храмы Литвы, Свято-Духов Монастыр, Vilnius 2006, ISBN 9986-559-62-6.

Šaltiniai
---------

1. ↑  V. Puronas apie Šiaulių stačiatikių cerkves
**Muršilis I** – Hetitų karalystės karalius, valdęs apie 1620–1590 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją). Pirmtakas – Hatušilis I (veikiausiai Muršilis buvo jo anūkas), sesuo – Harapšili, o žmona – Kali.

Sostas Muršiliui atiteko, kuomet šis dar buvo mažametis. Suaugęs šiaurinėje Sirijoje atnaujino karinę kampaniją, pradėtą Hatušilio I. Muršilis I užkariavo Jamchado karalystę, sugriovė jos sostinę Alepą (Hatušiliui I to nebuvo pavykę padaryti). Po to Muršilio I vadovaujamos hetitų pajėgos nužygiavo 2000 km į Mesopotamijos gilumą; 1595 m. pr. m. e. jis užėmė ir nuniokojo Babiloną. Kas Muršilį paskatino užpulti Babiloną, nėra aišku; anot William Broad, tai buvo padaryta, siekiant apsirūpinti grūdais, nes dėl vulkaninių pelenų debesų, susidariusių išsiveržus Teros ugnikalniui, Hetitų karalystėje sumažėjo derlius. Muršilis I kariavo ir su huritais, o karo grobį dedikavo hetitų valstybės dievams (kaip ir jo pirmtakas Hatušilis I).

Kaip minima Telepinu edikte, Muršilis I buvo nužudytas per rūmų sąmokslą, kurį surengė jo sesuo Harapšili ir jos vyras Hantilis (įvardijamas Muršilio I taurininku); pastarasis po šio sąmokslo ir užėmė sostą, šalies viduje kilo neramumai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Muršilis I*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009
2. ↑  Manning, Sturt W. et al. (2016). „Integrated Tree-Ring-Radiocarbon High-Resolution Timeframe to Resolve Earlier Second Millennium BCE Mesopotamian Chronology", in Plos One, 2016-07-13.
3. ↑  Shoshana R. Bin-Nun, *The Tawananna in the Hittite kingdom*. Internetinė versija.
4. ↑  Hittite Studies in Honor of Harry A. Hoffner, Jr: On the Occasion of His 65th Birthday. Eisenbrauns, 2003, p. 29.
5. ↑  Trevor Bryce (2005). *The Kingdom of the Hittites*. Oxford University Press. p. 101. ISBN 978-0-19-928132-9.
6. 1 2 3  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 108–109. ISBN 9781134787951.
7. ↑  Broad, William J. *It Swallowed a Civilization*. New York Times, D1. 2003–10–21.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Vergilijaus biustas
**Publijus Vergilijus Maronas** (žinomas kaip *Vergilijus*, 70 m. pr. m. e. Italijos šiaurėje, netoli Mantujos miesto – 19 m. pr. m. e.) – žymiausias romėnų rašytojas.

Valstiečio sūnus Vergilijus gimė 70 m. pr. m. e. Vergilijus rašė lėtai, apgalvodamas kiekvieną eilutę ir paliko 3 kūrinius, iš kurių svarbiausias yra herojinis epas „Eneida". Visą gyvenimą jis domėjosi graikų filosofų teorijomis ir svajojo, parašęs šią poemą, daugiau nieko nebekurti, o atsidėti filosofijai. Bet parašęs „Eneidą", bet dar jos neišleidęs, Vergilijus išvyko į kelionę po Graikiją, kur, apžiūrėdamas vieno miesto griuvėsius, susirgo. Pargabentas į Italiją, jis 19 m. pr. m. e. mirė uoste, vos tik išneštas iš laivo.

Kūriniai
--------

* *Bukolikos*. „Bukolikose" aprašomi idiliški ganyklų vaizdai, piemenų gyvenimo atspindžai.
* *Georgikos*. Šioje poemoje Vergilijus išaukštino Italijos gamtą, sunkų žemdirbio darbą, nes troško, kad atsigautų pilietinių karų nuniokota jo tėvynės žemė. Poema buvo skirta jo globėjo Cilnijaus Meceno garbei.
* *Eneida*. „Eneidoje" Vergilijus pranašavo būsimą Romos didybę. Čia pasakojama apie Trojos karo karžygį Enėją, jo atkeliavimą į Italiją ir Romos valstybės įkūrimą.

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Vergilijus***
Samių šamanas
Altajaus šamanų plakimas gongu. Muzika buvo vienas iš būdų, kaip Sibiro šamanai pasiekdavo transą, savihipnozę.
**Šamanas** (evenk. *саман* < skr. श्रमण = IAST: *śramaṇa-* 'asketas, elgetaujantis vienuolis') – šamanizmo žynys, burtininkas, tarpininkas tarp žmonių ir dvasių, kaip tikima, galintis paveikti tikrovę.

Šamanui priskiriamos tokios funkcijos: padėti žmonėms jų labui palenkti dvasias, paveikti gyvulių ir žmonių vaisingumą, medžiotojui išmelsti laimikį, žemdirbiui – palankų orą, išgydyti ligonį, išvarant piktąsias dvasias, palydėti sielą į mirusiųjų pasaulį, amuletams, ginklams suteikti stebuklingą galią.

Šamanas sakosi transo (ekstazės) būsenoje bendraująs su dvasiomis, atlieka tam tikrą maginį ritualą, dėvi ypatingus drabužius, kaukę, papuošalus. Nurodoma, kad transo būsena gali būti pasiekiama įvairiopai: ritualiniais šokiais pritariant muzikos instrumentais, dažniausiai būgneliu (kosmoso simbolis), vartojant alkoholį, enteogenus.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  *Šamanas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, X t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1983. T.X: Samnitai-Šternbergas, 529 psl.
2. 1 2 3  *Šamanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
UAB Dirbtinis pluoštas| Komercinis pavadinimas | UAB Dirbtinis pluoštas |
| Įkurta | 1965 m. |
| Centrinė būstinė | Kaunas, Lietuva |
| Produkcija | Acetatiniai siūlai |
| Darbuotojų | 270 (2017 m.) |
| Tinklalapis | www.dp.lt/ |

**Dirbtinis pluoštas** – veikianti Lietuvos įmonė, gaminanti acetatinius siūlus.

Istorija
--------

Įmonė įkurta 1965 m. pavadinta *Spalio 50-mečio dirbtinio pluošto gamykla*. Nuo 1965 m. gaminami acetatiniai siūlai.1981 m. dirbo 3200 darbininkų, produkcijos pagaminta už 70 mln. rublių, eksportas vyko į visas TSRS šalis ir Kubą. Po nepriklausomybės įmonę už investicinius čekius nusipirko Vladimiras Romanovas. 1992 m. įmonė pavadinta *Dirbtinis pluoštas*, tapo akcine bendrove. 1997 m. AB „Dirbtinis pluoštas" apyvarta siekė 238,7 mln. litų (69,13 mln. Eur), pelnas - 7,5 mln. litų. 2001 m. pradėta bankroto byla, o 2010 m. likviduota. Bankrutuojančios įmonės įrangą perėmė UAB „Korelita".2014 Pakeistas pavadinimas iš UAB "Korelita" į UAB "Dirbtinis pluoštas".

Technologija
------------

UAB "Dirbtinis pluoštas" yra vienintelė įmonė Baltijos regione, gaminanti acetatinius siūlus. Acetatas – tai dirbtinis pluoštas, išgautas iš natūralaus polimero – medienos celiuliozės. Lietuvoje acetatinių siūlų gamyba pradėta 1965 metais.

Produktai
---------

100% blizgantys ir matiniai acetatiniai siūlai;
Įvairūs mišriagijai siūlai;
Acetatiniai poliamidiniai ACEMIX ®;
Acetatiniai poliesteriniai DACPEMIX ®;
Acetatiniai mase dažyti siūlai – plati spalvų gama, tarp jų ir juoda. Intensyvios, atsparios įvairiems poveikiams spalvos (pagal LST EN ISO 105).
Specialieji acetatiniai siūlai MIKACET ®, pasižymintys antimikrobinėmis savybėmis.

Rinkodara
---------

2015 m. gegužės 29 d. UAB „Dirbtinis pluoštas" baigė įgyvendinti projektą pavadinimu "Verslo partnerių paieška ir eksporto plėtra", iš dalies finansuotą Europos Sąjungos Regioninės plėtros fondo lėšomis pagal priemonę „Naujos galimybės". Projekto įgyvendinimo metu įmonė sudalyvavo tarptautinėse parodose Latvijoje, JAV, Pietų Korėjoje ir Uzbekijoje.

Išnašos
-------

1. ↑  „Dirbtinis pluoštas" investuoja į apdailą

Nuorodos
--------

www.dp.lt/