recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| ***Daktaras Vestas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Doc West |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giulio Base  Terence Hill |
| Scenaristas (-ai) | Marcello Olivieri  Luca Biglione  Marco Barboni  Stafeno Voltaggio  Jess Hill |
| Vaidina | Terence Hill |
| Metai | 2009 |
| Žanras | vesternas; komedija |
| Trukmė | 180 min. (2 dalys) |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Daktaras Vestas** – 2 dalių komiškas vesternas, kurį režisavo ir pagrindinį vaidmenį atliko Terensas Hilas. Vieni iš juostos scenarijaus autorių yra jo sūnus Jess Hill ir režisieriaus Enzo Barboni sūnus Marco, kurio tėvo filmuose Terensas Hilas vaidino praėjusio amžiaus aštuntajame dešimtmetyje.

Filmas yra padalintas į 2 dalis. Antroji išleista atskiru filmu Šaulys.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Minesota Vestas / daktaras Vestas
* Clare Carey – Denisė Stark
* Paul Sorvino – šerifas Rojus Beishartas
* Boots Southerland – Natanas Mičelas
* Adam Taylor – Viktoras Beikeris
* Alessio Di Clemente – Harvis
* Gisella Marengo

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prieš daug metų Vestas atvyko iš Europos į Bostoną, kur tapo sėkmingu chirurgu, tačiau vienos operacijos metu, jam būnant neblaiviam, miršta meksikiečių kilmės pacientė, palikdama 3 metų mergaitę Estrelą. Po šio įvykio jis metė gerti ir nustojo vertis gydytojo praktika.

Praėjo 9 metai. Dabar Vestas – profesionalus pokerio lošėjas, keliaujantis po Laukinius Vakarus, o laimėtus pinigus siunčiantis į Bostoną, kur išlaiko Estrelą, besimokančią privačioje mokykloje.

Santa Fė miestelyje plėšikai apvagia paštą ir pavagia Vesto siustus pinigus. Šis, sekdamas jų pėdomis, atsiduria nedideliame miestelyje, kur sėda prie stalo žaisti pokerio su Harviu, vietinio žemvaldžio parankiniu. Apkaltintas sukčiavimu, Vestas suimamas ir atsiduria kalėjime, kur netrukus susidraugauja su šerifu, taip pat buvusiu lošėju.

Neradęs nusikaltimo, šerifas paleidžia Vestą ir liepia Harviui grąžinti šiam laimėjimą. Vestas vėl vyksta į Santa Fė persiusti pinigus, tačiau pastebi, kad šie jau buvo jo pažymėti. Įtardamas, kad Harvis yra plėšikas, Vestas grįžta į miestelį, kur su šerifu nutaria surinkti įrodymus.

Tuo metu miestelyje auga įtampa tarp dviejų žemvaldžių. Norėdamas išvengti kraujo praliejimo, šerifas nurodo surengti varžybas – kumštynes – iš kiekvienos šeimos išrenkant po 3 atstovus.

Varžybų metu šerifas gauna įrodymų, kad Harvis yra ieškomas kituose miestuose, tačiau, mėginant suimti, šis sužeidžia berniuką.

Kad išgelbėti šio gyvybę, Vestas yra priverstas atlikti operaciją.
|  |
| --- |
| Jerry Lee Lewis |
|  |
| Biografija |
| Dar žinomas | The Killer |
| Gimė | 1935 m. rugsėjo 29 d.Feridėjus, Luiziana, JAV |
| Mirė | 2022 m. spalio 28 d. (87 metai)De Soto apygarda, Misisipė, JAV |
| Žanrai | rokenrolas, kantri, bliuzas, gospelas |
| Kūrinių kalbos | anglų |
| Veikla | atlikėjas, dainų autorius |
| Instrumentai | vokalas, gitara, fortepijonas |
| Aktyvumo metai | 1949–2022 |
| Įrašų kompanija | Sun, Mercury, Sire/Warner Bros, MCA |

**Džeris Li Luisas** (angl. *Jerry Lee Lewis*, pravardė *The Killer*, 1935 m. rugsėjo 29 d. Feridėjuje, Luizianoje, JAV – 2022 m. spalio 28 d. De Soto apygardoje, Misisipėje, JAV) – JAV rokenrolo ir kantri dainininkas, pianistas.

Biografija
----------

1954 m. įrašų bendrovėje „Sun Records" Memfyje įrašė klasikinius rokenrolo kūrinius: *Whole Lotta Shakin' Gouin' On, Great Balis of Fire, Breathless, High School Confidential* ir kitus. Po 1957 m. Džeris Li Luisas ėmė reikštis kaip kantri muzikantas.

1989 m. apie jį sukurtas biografinis kino filmas „Didieji ugnies kamuoliai" (*Great Balis of Fire*, režisierius Dž. Makbraidas). Geriausi rinktinių kompozicijų albumai: *„18 Original Sun Greatesl Hits"* (1984 m.), *„Killer Country"* (1995 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Griggs, Brandon (2022-10-28). „Jerry Lee Lewis, rock ’n’ roll pioneer who sang ‘Great Balls of Fire,’ dies at 87". *CNN*. Nuoroda tikrinta 2022-10-29.
2. ↑  Dovydas Bluvšteinas. *Džeris Li Luisas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 60 psl.
| ***Ieškomas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Wanted |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Giorgio Ferroni |
| Scenaristas (-ai) | Augusto FinocchiFernando Di LeoRemigio Del Grosso |
| Vaidina | Giuliano Gemma |
| Metai | 1967 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ieškomas** (it.  *Wanted*) – 1967 m. Italijoje sukurtas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – Haris Rajenas
* German Cobos – Martinas Heivudas
* Teresa Gimpera – Evelina
* Serge Maarquand – Frenkas Loidas
* Daniele Vargas – Goldas
* Gia Sandri – Šeril

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Haris Rajenas paskiriamas nedidelio miestelio šerifu, tačiau jo kandidatūra netinka įtakingam vietiniam galvijų augintojui. Šio žmonės inscenizuoja susišaudymą ir Rajenas apkaltinamas nušovęs beginklį žmogų. Naktį prieš teismą jam pavyksta pasprukti ir dabar buvęs šerifas leidžiasi į medžioklę tų, kurie jį „pakišo"...
| ***Jankis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Yankee |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Tinto Brass |
| Scenaristas (-ai) | Alfonso BalcazarTinto BrassAlberto Silvestri |
| Metai | 1966 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Jankis** (angl.  *Yankee*) – 1966 m. sukurtas vesternas, vienintelis režisieriaus Tinto Brass tokio žanro filmas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Philippe Leroy – Jankis
* Adolfo Celi – Didysis Končo
* Mirella Martin – Rosita
* Tomas Torres – Luisas
* Francisco Sanz – Konsalvo
* Victor Israel – šerifas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Į nedidelį pasienio miestelį, kurio apylinkes valdo įtakingas meksikietis Didysis Končo ir jo gauja, atvyksta paslaptingas amerikietis, kurį visi netrunka praminti Jankiu. Pastarasis susirūpinęs, kad keli jo žmonės įvykdė apiplėšimą ir paspruko su pinigais, ir Jankis pasisiūlo padėti atgauti grobį. Končo duoda jam kelis žmones, kurie turi paimti pinigus, o paskui atsikratyti amerikiečiu, tačiau šis juos pergudrauja ir nužudo. Įsiutęs Končo leidžiasi jį persekioti, tačiau Jankis pasirodo menkai saugomuose namuose ir pagrobia Končo moterį Rositą. Po Jankio ir Končo susidūrimo pirmasis patenka į nelaisvę, tačiau vienas iš banditų nusprendžia jam padėti pabėgti, tikėdamasis, kad, nuvertus Končo, jam atiteks šio valdžia ir pinigai, tačiau galiausiai gyvas lieka tik vienas iš jų – Jankis...
| **Johanas Ferdinandas Kelkisvok. *Johann Ferdinand Kelch*** |
| --- |
| Gimė | 1801 m. birželio 10 d.Piktupėnai |
| Mirė | 1877 m. vasario 19 d. (75 metai)Kisiniai prie Dovilų |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos pedagogas, poetas, spaudos ir raštijos darbuotojas |
|  |
| Žinomas (-a) už | vienas iš lietuvių periodinės spaudos pradininkų |

**Johanas Ferdinandas Kelkis** (vok. *Johann Ferdinand Kelch*, 1801 m. birželio 10 d. Piktupėnai – 1877 m. vasario 19 d. Kisiniai prie Dovilų) – Mažosios Lietuvos pedagogas, poetas, spaudos ir raštijos darbuotojas, vienas iš lietuvių periodinės spaudos pradininkų.

Biografija
----------

Kilęs iš vokiečių, ilgainiui sulietuvėjo. Baigė Karalienės mokytojų seminariją.

1820–1851 m. precentorius Įsėje (Pakalnės apskritis), 1851–1867 m. – Kretingalėje, 1854 m. čia įsteigė parengiamuosius kursus stojantiesiems į mokytojų seminariją. 1832–1875 m. redagavo periodinį leidinį lietuvių kalba „Nusidavimai apie evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir pagonių", 1875–1877 m. – laikraštį „Pasiuntinystės laiškelis". 1851–1871 m. bendradarbiavo laikraštyje „Keleivis". Dėl ligos 1867 m. išėjo į pensiją ir apsigyveno Kisiniuose, kur ir mirė.

Parašė pirmuosius lietuviškus reportažus: „Mano keliavimas į Berlyną" (1853–1854 m.), „Miegantieji, pabuskite" (1854 m.), satyrinį eilėraštį „Viernas Kretingos žmogus" (1900 m.), istorinę poemą „Lietuvininkai" (1900 m.). Knygų iš vokiečių į lietuvių kalbą vertėjas, sudarytojas, redaktorius. H. Holco ir M. Šerniaus spaustuvėje išleido kalendorių „Krikščioniškos kalendros ant meto 1877", jo straipsnyje „Apie kelis giesmių sustatytojus" aprašė pietistinės poezijos Mažojoje Lietuvoje kūrėjų gyvenimą. Redagavo giesmyną „Visokios naujos giesmės" (apie 800 p. 1876 m.), sudarė giesmių rinkinį „Giesmelės apie evangelijos prasiplatinimą tarp žydų ir paganų" (1861 m.). Su spaustuvininku F. Šroderiu iš vokiečių k. išvertė ir parengė spaudai J. Rambacho pamokslų rinkinį „Apmąstymai visų kentėjimų Kristaus" (1866 m.), su juo ir J. Lapaičiu – H. Milerio ir kitų autorių pamokslų rinkinį „Mišios" (1867 m.). Teikė lingvistinę medžiagą F. Kuršaičiui, A. Šleicheriui. Smerkė lietuvininkų germanizaciją. Kai po 1872–1876 m. lietuvių kalba iš mokyklų buvo pašalinta, siuntė peticijas Prūsijos karaliui ir Vokietijos imperatoriui Vilhelmui I, švietimo ir kulto ministrui, prašydamas bent tikybą mokyklose dėstyti lietuvių kalba.

Literatūra
----------

* Domas Kaunas. Lietuvių periodikos pirmtakas, Vilnius, 1991.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 219 psl.
2. ↑  Domas Kaunas. *Johanas Ferdinandas Kelkis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 711 psl.
| ***Karo furgonas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The War Wagon |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Burt Kennedy |
| Scenaristas (-ai) | Clair Huffaker |
| Kompozitorius | Dimitri Tiomkin |
| Vaidina | John Wayne  Kirk Douglas |
| Metai | 1967 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 101 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Karo furgonas** (angl. The War Wagon'**) – 1967 m. JAV sukurtas vesternas, kuriam pagrindinius vaidmenis sukūrė John Wayne ir Kirk Douglas. Filmo scenarijų pagal savo to paties pavadinimo knygą parašė Clair Huffaker.**

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* John Wayne – Tau Džeksonas
* Kirk Douglas – Lomaksas
* Howard Keel – Vaikščiojantis Lokys
* Bruce Cabot – Pyrsas
* Joanna Barnes – Lola
* Valora Noland – Keitė
* Bruce Dern – Hamondas
* Keenan Wynn – Vesas Fletčeris
* Robert Walker Jr. – Bilis Heitas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Po keleto kalėjime praleistų metų Džeksonas paleidžiamas lygtinai ir atvyksta į savo buvusį miestelį. Kažkada jam priklausiusioje rančoje dabar šeimininkauja Pyrsas, atidaręs joje aukso kasyklą. 

Džeksonas kreipiasi į seną pažįstamą Lomaksą, siūlydamas šiam prisidėti prie planuojamo nusikaltimo: apiplėšti šarvuotą, kulkosvaidžiu ginkluotą furgoną, lydymą kelių dešimčių vyrų, kuriuo iš kasyklos yra gabenamas auksas. Šiam reikalui jis yra suradęs dar 3 kompanionus: buvusį aktorių, dabar vežiojantį prekes Pyrsui, stiprų indėną bei išgerti mėgstantį sprogmenų specialistą. Lomaksas pradžioje skeptiškas, tačiau galimybė praturtėti paskatina jį prisidėti prie Džeksono.

Tuo metu Pyrsas kreipiasi į Lomaksą, siūlydamas šiam 10 tūkstančių už Džeksono galvą. Šis turi laviruoti, kad nesukeltų darbdavio įtarimo, todėl tariamai priima pasiūlymą.

Planuojant operaciją problemų nuolat kelia mėgstantis išgerti sprogmenų specialistas Bilis Heitas, tačiau numatytu laiku operacija pavyksta: nusamdytas indėnų būrys nuvilioja furgoną saugančius vyrus, o vėliau susprogdinamas tiltas, atkertantis juos nuo saugomo objekto. Kol šie skuba aplinkiniu keliu, Džeksonas su Lomaksu sugeba sustabdyti furgoną ir, nušovę Pyrsą, atidaryti seifą. 

Kai jau atrodo, kad planas įvykdytas ir auksas paslėptas statinėse su miltais, netikėtai pasirodo indėnai, nusprendę, kad jų nebetenkina ankstesnės sandėrio sąlygos. Nušaunamas vežikas ir išsigandę arkliai su vežimu puola bėgti, pakeliui pamesdami ir sudaužydami statines su miltais, kuriuos puola rinkti pro šalį keliaujantys iš savo namų išvaryti indėnai.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Johanas Gotlybas Fichtėvok. *Johann Gottlieb Fichte*** |
| --- |
|  |
| Johann Gottlieb Fichte |
| Gimė | 1762 m. gegužės 19 d.Rammenau, Saksonija, Vokietija |
| Mirė | 1814 m. sausio 27 d. (51 metai)Berlynas, Vokietija |
| Tautybė | vokietis |
|  |
| Veikla | filosofas, vokiškojo idealizmo atstovas, Kanto sekėjas, daręs įtaką Vakarų filosofijai. |
|  |
|  **Vikiteka** | Johann Gottlieb Fichte |

**Johanas Gotlybas Fichtė** (1762 m. gegužės 19 d. – 1814 m. sausio 27 d.) – filosofas, vokiškojo idealizmo atstovas, Kanto sekėjas, daręs įtaką Vakarų filosofijai.

Biografija
----------

Iki 1780 m. mokėsi Pforto žemės mokykloje. Studijavo teisę, teologiją, filosofiją Jėnos ir Leipcigo universitetuose. Po studijų dirbo mokytoju. 1791 m. lankėsi Karaliaučiuje, kur susipažino su I. Kantu. Nuo 1794 m. dėstė Jėnos universitete.

Filosofinės idėjos
------------------

Jis žavėjosi „subjekto ir objekto laisve". J. Fichtės filosofijos subjektas yra gryna savaiminė veikla, kurią jis tapatino su mąstymo veikla. Veikla ir aktyvumas padeda spręsti žmogaus prigimties problemą, bei padeda realizuotis žmogaus prigimčiai. Žmogiškosios veiklos prigimtis absoliutinama intelektinės intuicijos pagrindu.

J. G. Fichtei svarbiausias yra *žmogus ir jo laisvė*. Jam žmogus ne tik gamtinė, bet ir dorovinė būtybė. Jeigu manysime, kad juslinis pasaulis yra objektyvus, tai čia žmogus gyvena būtinume, bet kaip dorovinio elgesio subjektas žmogus turi laisvo pasirinkimo galimybę.

Žmogaus gyvenimo tikslas – tapti protinga ir savarankiška būtybe, kuri vadovaujasi tik savimi, t. y. būti sau pakankamu. Žmogus pats save kuria, o kurdamas save – jis kuria pasaulį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Mureika. Fichte Johann Gottlieb (Johanas Gotlybas Fichtė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 58 psl.

Bibliografija
-------------

* J. G. Fichtė „Žmogaus paskirtis" (iš vokiečių kalbos vertė Kristina Rickevičiūtė). – Vilnius, Mintis, 1982

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Johann Gottlieb Fichte***
Takas parke
**Markutiškių parkas** (**Markutiškių dvaro parkas**) – parkas Vidurio Lietuvoje. XIX a. II pusėje įkurtas Markutiškių dvare (Markutiškiai, Šilų seniūnija, Jonavos rajonas). Turtingas rūšiniu požiūriu. 50 rū­šių me­džiai ir krū­mai (21 rū­šis vie­ti­nių ir 29 – in­tro­du­kuo­tos). Vyrauja vietiniai medžiai ir krūmai (mažalapė liepa, paprastasis klevas, uosis, paprastoji pušis, eglė, paprastasis šermukšnis, blindė, juodalksnis, baltalksnis, paprastoji ieva, kalninė guoba, grauželinė gudobelė, vienapiestė gudobelė, baltasis gluosnis). Įvežtiniai – jazminai (darželinis jazminas, bekvapis jazminas, plaukuotasis jazminas), paprastoji alyva, geltonžiedis žirnmedis, baltažiedis vikmedis, pūslenis, uosialapis klevas, baltoji tuopa, pilkoji tuopa. Retesni egzotiniai medžiai – europinis maumedis, veimutinė pušis, sidabrinis klevas ir kt. (iš viso 21 rūšis). Daug retų egzotinių medžių žuvę. 1983 m. parengtas Markutiškio parko rekonstrukcijos ir sutvarkymo projektas (autorius – Kauno vandens ūkio projektavimo institutas). 1985 m. parkas saugomu valstybės. Nuo 1986 m. – vietinės reikšmės gamtos paminklas  .

Šaltiniai
---------

1. ↑  Markutiškių dvaro parkas
2. ↑  Markutiškių parkas[neveikianti nuoroda]
3. ↑  Gamtos paminklai ir gamtiniai kraštovaizdžio objektai // Jonavos krašto gamta (sudarytojai Vidmantas Malinauskas ir Jonas Augustauskas). „Piko valanda", Marijampolė, 2001. 49 psl.
| ***Kompanionai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Vamos a matar, companeros |
| Kilmės šalis |  Italija  Vokietija Ispanija |
| Režisierius | Sergio Corbucci |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Franco NeroTomas MilianJack PalanceKarin Schubert |
| Metai | 1970 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | italų ir ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Kompanionai** (isp.  *Vamos a matar, companeros*) – 1970 m. sukurtas vesternas.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Franco Nero – Jodlefas „Švedas" Petersonas
* Tomas Milian – El Vasko
* Jack Palance – Džonas
* Fernando Rey – profesorius Chantosas
* Iris Berben – Lola
* Jose Bodalo – generolas Mongas
* Eduardo Fajardo – pulkininkas
* Karin Schubert – Zaira

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

El Vasko – buvęs batų valytojas, sėkmingų aplinkybių deka prisidėjęs prie Meksikos revoliucionierių ir tapes generolo Mongo patikėtiniu. Kuomet pas generolą atvyksta švedas ginklų tiekėjas Jodlefas, tarp vyrų iškart įsiplieskia konfliktas. Generolas turi sumokėti už ginklus, tačiau jo pinigai – pagrobtame seife, kurio kodą žino tik amerikiečių forte kalintis idėjinis revoliucijos šalininkas profesorius Chantosas. Generolas nusprendžia pasiųsti švedą ir meksikietį išlaisvinti profesoriaus ir pargabenti jį į Meksiką…
| **Jokūbas Stikliorius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1871 m. liepos 25 d.Kaušeliai, Ragainės apskritis |
| Mirė | 1942 m. vasario 19 d. (70 metų)Tilžė |
|  |
| Veikla | mokytojas, kariškis, lietuviškų laikraščių leidėjas ir draugijų steigėjas, Mažosios Lietuvos kultūros veikėjas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jokūbas Stikliorius |

**Jokūbas Stikliorius** (*Stiklorius*, 1871 m. liepos 25 d. Kaušeliuose, Ragainės apskritis – 1942 m. vasario 19 d. Tilžėje) – mokytojas, kariškis, lietuviškų laikraščių leidėjas ir draugijų steigėjas, Mažosios Lietuvos kultūros veikėjas, spaudos darbuotojas.

Biografija
----------

Mokėsi Ragainės mokytojų seminarijoje. 1910 m. įsteigė Gumbinės lietuvių draugiją, draugijos sekretorius. 1914–1917 m. vadovavo Lietuvių literatūros draugijos bibliotekai.

1912–1913 m. leido „Lietuviškai vokišką savaitraštį", 1913–1914 m. – „Prūsų Lietuvos savaitraštį". 1915–1916 m. karinės vadovybės paskirtas dirbo laikraščio „Dabartis" redakcijoje. 1919 m. įsteigė ir redagavo laikraštį „Prūsų lietuvių balsas". 1920 m. Tilžėje leido „Rytojų", dėl lietuviškos veiklos vokiečių baustas, kalintas.

1920 m. Klaipėdoje įsteigė „Ryto" spaudos akcinę bendrovę, 1921 m. 1921–1926 m. buvo jos direktorius. Bendradarbiavo žurnale „Komersantas".

Vokiečiams okupavus Klaipėdą 1939 m. atvyko į Kauną. 1940 m. Lietuvą okupavus TSRS, su repatriantais persikėlė į Vokietiją, gyveno stovyklose, Tilžėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 473 psl.
| ***Kulka generolui*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | El Chuncho, quién sabe? |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Damiano Damiani |
| Scenaristas (-ai) | Salvatore LauraniFranco Solinas |
| Kompozitorius | Luis BacalovEnnio Morricone |
| Metai | 1966 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 118 min. |
| Kalba | italų, ispanų ir anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Kulka generolui** (it.  *El Chuncho, quién sabe?*) – 1966 m. režisieriaus Damiano Damiani sukurtas politinis vesternas apie Meksikos revoliuciją. Tai vienas populiariausių „Zapata" stiliaus spageti vesternų, nors pats režisierius jį pirmiausia laikė politiniu filmu.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Gian Maria Volonte – „El Čunčo" Munozas
* Lou Castel – Viljamas Teitas / Mažylis
* Martine Beswick – Adelita
* Klaus Kinski – El Santas
* Jamie Fernandez – generolas Elijas
* Andrea Chechi – donas Felipė
* Aldo Sambrell – leitenantas Alvaro Pereda
* Carla Gravina – Rozarija

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Meksika, XX amžiaus pradžia. Čunčo, traukinių plėšikas, banditas ir prekeivis ginklais, veikia išvien su revoliucionieriais. Įvykdžius eilinį apiplėšimą, jis susiduria su paslaptingu Viljamu Teitu, pravarde Mažylis. Traukinio užpuolimo metu šis sukausto save antrankiais ir prisistato kaip ieškomas nusikaltėlis, todėl sulaukia Čunčo pasiūlymo prisijungti prie jo gaujos.

Pastarasis negali atsidžiaugti naujuoju pagalbininku: Mažylis šaltakraujis, žiaurus, puikiai šaudo ir trokšta lengvo bei aprūpinto gyvenimo. Nors ne visi gaujoje patenkinti pasirodžiusiu „gringo", tarp Čunčo ir Mažymo netrukus užsimezga tvirta draugystė.

Gabendami revoliucionierių generolui Elijui pagrobtus ginklus, jie atsiduria San Migelyje – nedideliame miete, kuriam gresia kariuomenės puolimas. Čia pasirodo ir kita Čunčo pusė: sutiktas kaip didvyris, jis prižada grįžti su pastiprinimu, tačiau iš tiesų pasprunka su ginklais, palikdamas dalį gaujos bei savo paties brolį, kunigą El Santą. 

Po ilgų klajonių generolo El Santo štabą pasiekia tik Čunčo ir Mažylis. Kol pastarasis pasimeta kareivių minioje, Čunčo, pradžioje sutiktas kaip didvyris, apkaltinamas išdavęs revoliuciją ir palikęs likimo valiai kovos draugus. Kaltintoju tampa iš San Migelio ištrūkęs El Santas ir Čunčo nuteisiamas sušaudyti. El Santas pats pasisiūlo įvykdyti nuosprendį ir nusiveda brolį už uolos. Šiam besitaikant, nuaidi du šūviai, kuriuos paleidžia Mažylis: pirmoji kulka pakerta El Santą, antroji – generolą Eliją. Sumaištyje Čunčo pasprunka, tačiau jis prisimena matęs pas Mažylį auksinę kulką, kuri ir pakirto generolą.

Miesto viešbutyje Čunčo galiausiai suranda Mažylį, kuris prisipažįsta esantis samdomas žudikas, turėjęs užduotį nužudyti generolą Eliją, o auksinė kulka – jo skiriamasis ženklas, kad darbą atliko būtent jis. Mažylis prisipažįsta viską planavęs nuo pradžių ir išnaudojęs Čunčo bei jo gaują, kad priartėtų prie savo taikinio. Kaip kompensaciją, Mažylis viešbučio seife paliko jam 50 tūkstančių dolerių auksu – pusę sumos, kurią jis gavo atlikęs užduotį...
| ***Mirties nuosprendis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Sentenza di morte |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Mario Lanfranchi |
| Scenaristas (-ai) | Mario Lanfranchi |
| Metai | 1968 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Mirties nuosprendis** (it.  *Sentenza di morte*) – 1968 m. Italijoje sukurtas vesternas. Filmas priskiriamas neoficialiems Džango filmams, nes kai kuriose šalyse (pvz. Vokietijoje) pagrindinis herojus vadinamas Džango.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Robin Clarke – Kešas / Džango
* Richard Conte – Diazas
* Enrico Maria Salerno – Montero
* Adolfo Celi – Boldvinas
* Tomas Milian – O‘Hara
* Eleonora Brown
* Lili Lembo
* Luciano Rossi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filmas suskirstytas į 4 epizodus. Vienišas klajūnas, vardu Kešas (Džango), keliauja po Laukinius vakarus ieškodamas keturių žmogžudžių, kadaise nužudžiusių jo brolį, kad įvykdytų savo teisingumą...
| **Jonas Dainauskas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. sausio 21 d.Kaunas |
| Mirė | 2000 m. gegužės 27 d. (96 metai)Čikaga |
|  |
| Veikla | spaudos darbuotojas, istorikas, publicistas, bibliografas |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetasParyžiaus universitetas |

**Jonas Dainauskas** (1904 m. sausio 21 d. Kaunas – 2000 m. gegužės 27 d. Čikaga) – Lietuvos spaudos darbuotojas, istorikas, publicistas, bibliografas.

Biografija
----------

1924–1933 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo techniką ir teisę, 1957–1961 m. – Paryžiaus universitete teisės istoriją ir bibliotekininkystę.

1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime. 1927–1940 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijoje. Bendradarbiavo leidiniuose „Lietuvos aidas", „Trimitas", „Karys", „Policija" ir kt. per radiją skaitė paskaitas.

1941 m. per nacių okupaciją kalintas. 1944 m. traukdamasis iš Lietuvos mobilizuotas į vokiečių kariuomenę pagalbiniams darbams. 1945 m. vasario mėn. Raudonosios armijos paimtas į nelaisvę, tačiau po 9 mėnesių pabėgo į Lenkiją. 1957 m. išvyko į Prancūziją. 1958–1961 m. akredituotas žurnalistas, daug rašė lietuvių tremties spaudoje. 1961 m. persikėlė į JAV, dirbo bibliotekininku, aktyviai dalyvavo kultūrinėje ir skautų veikloje. 1964–1971 m. žurnalo „Tautos praeitis" redaktorius.  Nuo 1968 m. dėstė Pedagoginiame lituanistikos institute Čikagoje.

Vienas Lituanistikos tyrimo ir studijų centro Čikagoje kūrėjų, perdavė jam apie 18 000 egz. asmeninę biblioteką. 1961–1987 m. redagavo kai kuriuos tęstinio leidinio „Lietuvių tautos praeitis" (angl. *Lithuanian Historical Review*) tomus, 1970–1974 m. ir 1975–1979 m. lietuvių išeivijos spaudos bibliografiją (išleista 1977 m. ir 1984 m.), J. Jakšto knygą „Daktaras Jonas Šliūpas" (1979 m. sudarė J. Šliūpo darbų sąrašą). Tyrė XIV a. – XVI a. Lietuvos teisę, Lietuvos ir Lenkijos santykius, Lietuvos krikšto istoriją. Parengė lituanistikos sąrašą „Lietuvos istoriografija" (11 sąsiuvinių, 1971–1984 m.), antisovietinio pasipriešinimo žurnalo „Aušra" perspaudą (7 t. 1977–1986 m.), fotografuotiniam „Aušros" (1883–1886 m.) leidimui 1983 m. parašė studiją „Auszra ir jos gadynė", sudarė rodykles. Svarbiausias veikalas – „Lietuvos bei lietuvių krikštas ir 1387-ji metai" (1991 m.). Rašė Mažosios Lietuvos, daugiausia Karaliaučiaus krašto, politikos klausimais. Bendradarbiavo Lietuvos ir JAV lietuvių spaudoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 94 psl.
2. ↑  *Jonas Dainauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 415 psl.
Koordinatės: 54°26′50″š. pl. 25°31′09″r. ilg.﻿ / ﻿54.447189°š. pl. 25.519209°r. ilg.﻿ / 54.447189; 25.519209

| Mikniškių dvaras |
| --- |
| Dvaro sodybos svirnas Dvaro sodybos svirnas |
| Vieta | Mikniškės, Šalčininkų rajonas |
| Įkurtas | 1850 m. |
| Bajorų giminės | Nikolajus Osipovičius ir Anastasija Dementjevna Koreckiai |
| Parkas | Parko fragmentai |
| Pastatų būklė | Išlikę įvairūs pastatai |
| Savininkas | Mikniškių bendruomenė |

**Mikniškių dvaro sodyba** įsikūrusi Šalčininkų rajone, Turgelių seniūnijoje, Mikniškių kaime, 1,2 km į pietryčius nuo Turgelių, 0,6 km į vakarus nuo kelio  **3937**  Jašiūnai–Turgeliai–Tabariškės , kairiajame Merkio krante. 

Dvaro sodybos fragmentai įrašyti į Kultūros paveldo registrą (unik. kodas 597 ).

Mikniškių kaime, vietinių vadinamame *Michnovu*, jau seniai gyvena stačiatikių bendruomenė, besinaudojanti dvaro sodybos pastatais, Mikniškių cerkve. Pamažu restauruojami senieji dvaro pastatai.

Istorija
--------

Mikniškių dvaras žinomas nuo 1850 m. priklausė dvarininkams Koreckiams. Religingoje šeimoje augo šešios dukterys (viena iš jų buvo įvaikinta). Šeimos lėšomis pastatyta medinė cerkvė.

Sovietmečiu Mikniškių dvaro sodyboje veikusi religinė bendruomenė valdžios institucijų raštuose va­dinta „pusiau legaliu stačiatikių vienuolynu". Ją Mikniš­kių dvare XX a. 3–jame dešimtmetyje sutelkė šventikas Pontijus Rupiševas. Į bendruomenę įsitraukė ir dvarininkų Koreckių trys dukterys, pradėjusios gyventi pagal Bažnyčios mokymą. Jos pasidalijo savo turėtu turtu (žemėmis, pastatais) su bendruomene. 1936 m. joje buvo 150 žmonių. 1941 m. seserys Koreckos buvo ištremtos į Ka­zachstaną.

Kuriantis kolūkiams, bendruomenės nariai priėmė žemės ūkio artelės įsta­tus, iš savų išsirinko vadovus ir sėkmingai ūkininkavo.
Tačiau konfliktavo su vyskupijos vado­vybe. Jos nuomone, bendruomenė nukrypo į sektantiškumą, protojerėjaus Pontijaus Rupiševo (palaidoto Mikniškių koplyčioje) kultą.

Vėliau Mikniškių artelė buvo sujungta su kaimyniniu Tabariškių tarybiniu ūkiu. Jam perduotos naudmenos, galvijai, pastatai. Netruko praslinkti Chruščiovo inspiruotas kovos su religija vajus, tačiau Mikniškių bendruomenė tebeveikė. Bendruomenė buvo stebima, norinčių apsigyventi Turgelių apylinkėje priregistravimą kontroliavo valdžia. 1997 m. Mikniškėse gyveno apie 60 žmonių, nebebuvo jaunimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Dvaras". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2016-05-08.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mikniškių dvaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
* Lietuvos dvarų duomenų bazė. Mikniškių dvaro sodyba Archyvuota kopija 2016-04-08 iš Wayback Machine projekto.
* Stačiatikių vienuolynai Lietuvoje 1944-1990 m. Mikniškių bendruomenė
* Lietuva, Michnovo (*tv-soyuz.ru*)
| **Jonas Grinius** |
| --- |
| Gimė | 1902 m. kovo 5 d.Giminėnai, Joniškio valsčius |
| Mirė | 1980 m. lapkričio 10 d. (78 metai)Miunchenas, Vokietija |
| Palaidotas (-a) | perlaidotas Petrašiūnų kapinėse |
|  |
| Veikla | rašytojas, menotyrininkas, literatūros kritikas ir istorikas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

Antkapinis paminklas Kaune
**Jonas Grinius** (1902 m. kovo 5 d. Giminėnuose, Joniškio valsčius – 1980 m. lapkričio 10 d. Miunchene, Vokietija. 1998 m. urna su pelenais perlaidota Kauno Petrašiūnų kapinėse.) – lietuvių rašytojas, menotyrininkas, literatūros kritikas ir istorikas, estetikos tyrinėtojas .

Biografija
----------

1926 m. baigė Lietuvos universiteto Filologijos-filosofijos fakultetą. 1926–1929 m. Grenoblio ir Sorbonos universitetuose studijavo prancūzų kalbą ir literatūrą, estetiką, meno istoriją. Bendravo su Oskaru Milašiumi, apgynė disertaciją apie jo kūrybą (1929).

1929–1940 m. Kauno universitete dėstė prancūzų kalbą ir literatūrą, meno istoriją, estetiką. 1943 m. nacių kalintas Kauno kalėjime. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Išeivijoje organizavo lietuvišką spaudą, kūrė lietuviškas draugijas, dalyvavo politinėje ir kultūrinėje veikloje, daug rašė literatūros ir meno klausimais. Dėstė Laisvosios Europos kolegijoje Strasbūre, 1958–1960 m. vadovavo lietuvių Vasario 16-osios gimnazijai Hiutenfelde, vėliau šios gimnazijos mokytojas.

Daugelį metų buvo įvairių leidinių redaktorius arba redakcijos narys: 1922–1925 m. – žurnalo „Ateitis", 1923–1924 m. – žurnalo „Pavasaris", 1930–1940 m. – žurnalo „Židinys", 1936–1940 m. dienraščio „XX amžius", 1947–1950 m. – žurnalo „Aidai". 

Bendradarbiavo „Lietuvių enciklopedijoje", parašė straipsnius apie lietuvių literatūrą prancūzų (1962) ir vokiečių (1966) enciklopediniams leidiniams. Analizavo Vinco Krėvės istorines dramas, Juozo Tumo-Vaižganto, Šatrijos Raganos, Jono Aisčio, V. Ramono, Antano Vaičiulaičio, Kristijono Donelaičio, Juozo Grušo ir kt. rašytojų kūrybą. Sukūrė istorinių dramų *„Stella Maris"*, *„Žiurkių kamera"*, *„Gulbės giesmė"*.

Bibliografija
-------------

* *Sąžinė*, drama, 1929 m.
* *O. V. Milašius – poetas*, monografija, 1930 m.
* *Visuotinės literatūros istorija*, su Juozu Ambrazevičium-Brazaičiu ir Antanu Vaičiulaičiu, I–II t. 1931–1932, 1991 m.
* *Putino lyrika*, studija, 1932 m.
* *Grožis ir menas: Estetikos pagrindai*, 1938, 1982, 2002 m.
* *Vilniaus meno paminklai*, studija, 1940, 1992 m.
* *Gulbės giesmė*, drama 1948–1949 m.; 1962 m.
* *Žiurkų kamera*, drama, 1954 m.
* *Die Herkunft der litauischen Kreuze*, menotyros studija apie lietuviškus kryžius, 1957 m.
* *Vincas Mykolaitis-Putinas als Dichter*, studija apie Vinco Mykolaičio-Putino poeziją, 1964 m.
* *Lietuviški kryžiai ir koplytėlės*, 1970 m.
* *Veidai ir problemos lietuvių literatūroje*, 2 t. 1973–1977 m.
* *Mano viešnagė Amerikoje*, publicistika, 1963 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  aidai.us: Jonas Grinius
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 156 psl.
|  Minangkabau |
| --- |
| Nuotaka ir jaunikisNuotaka ir jaunikis |
| Gyventojų skaičius | 8 mln. |
| Populiacija šalyse | Indonezijos vėliava Indonezija: 6 462 713
Malaizijos vėliava Malaizija: 913 000
Singapūro vėliava Singapūras: 15 720
Nyderlandų vėliava Nyderlandai: 7 490 |
| Kalba (-os) | Minangkabau, indoneziečių |
| Religijos | islamas ir kt. |
| Giminingos etninės grupės | sundai, maduriečiai, baliečiai, malajai |

**Minangkabau** – Indonezijos tauta, žinoma dar kaip **minangai**, gyvenanti Minangkabau kalnuose, Vakarų Sumatroje. Laikoma, kad minangkabau yra darbštūs ir diplomatiški. Tai didžiausia matrilinijinė visuomenė, kur turtą iš motinos paveldi dukra, pasaulyje. Vyrų sfera yra politika ir religija, nors moterys ir čia turi svarbų vaidmenį. Ši tradicija vadinama *Lareh Bodi Caniago*, Malaizijoje vadinama *adat perpatih*. Dabar Vakarų Sumatyroje gyvena 4,2 mln. minangkabau.

Minangkabau žinomi dėl savo atsidavimo mokslui ir dėl didelio jų vyrų paplitimo Pietryčių Azijoje, tad jie užėmė daug svarbių postų politikoje ir ekonomikoje. Vienas iš Indonezijos įkūrėjų Mohammad Hatta buvo minangas. Šiai tautai priklausė pirmasis Singapūro prezidentas Yusof Ishak ir pirmasis Malaizijos valdovas Tuanku Abdul Rahman.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Minangkabau people*. Encyclopædia Britannica. 2015 Encyclopædia Britannica, Inc.
2. ↑  „Minangkabau in Malaysia". Joshua Project. Nuoroda tikrinta gegužės 18, 2018.
| **Jonas Kriaučiūnas (1920)** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. rugsėjo 24 d.Sumai, Ukraina |
| Mirė | 1986 m. gegužės 20 d. (65 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | agronomas sodininkas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Jonas Kriaučiūnas** (1920 m. rugsėjo 24 d. Sumai, Ukraina – 1986 m. gegužės 20 d. Vilnius) – Lietuvos agronomas sodininkas, redaktorius. Žemės ūkio mokslų kandidatas (1967 m.)

Biografija
----------

1951 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją.

1944–1953 m. dirbo Vytėnų sodininkystės ir daržininkystės bandymų stotyje, 1953–1956 m. LKP CK darbuotojas, 1956–1962 m. Žemės ūkio ministro pirmasis pavaduotojas. 1956–1968 m. Lietuvos sodininkystės draugijos pirmininkas. 1962–1975 m. Sodininkystės ir bitininkystės tresto direktorius. Rūpinosi verslinių specializuotų sodininkystės ūkių steigimu. 1975–1983 m. Žemės ūkio ekonomikos instituto skaičiavimo centro Žemės ūkio šakų ekonominės analizės skyriaus vedėjas.

1959 m. drauge su kitais įsteigė žurnalą „Mūsų sodai", 1959–1966 m. jo redaktorius.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos TSR sodai, 1962 m.
* Tarybų Lietuvos sodai, 1964 m.
* Sodai ir jų vystymosi istorija Lietuvoje, 1968 m.
* Sodininkystės raida ir jos problemos Lietuvoje, 1977 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Stasys Švirinas. *Jonas Kriaučiūnas (1920)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 30 psl.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 246 psl.
| ***Nemalonumų mėgėjai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Botte di Natale |
| Kilmės šalis |  Italija   Vokietija   JAV |
| Režisierius | Terence Hill |
| Scenaristas (-ai) | Jess Hill |
| Kompozitorius | Pino Donaggio |
| Vaidina | Terence Hill  Bud Spencer |
| Metai | 1994 |
| Žanras | komedija; vesternas |
| Trukmė | 107 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Nemalonumų mėgėjai** (it. *Botte di Natale*) – 1994 m. sukurtas komiškas vesternas, kuriame paskutinį kartą kartu vaidina aktoriai Terensas Hilas ir Badas Spenceris.

Šio filmo scenarijų parašė Terenso Hilo sūnus Jess Hill.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Trevis
* Bud Spencer – Mozė
* Boots Southerland – Semas Stounas
* Ruth Buzzi – mama
* Ron Carey – šerifas Foksas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Trevis ir Mozė – du broliai, kurie jau daug metų nebendrauja tarpusavyje. Buvęs arkliavagis Mozė dabar turi gausią šeimą ir pelnosi gaudydamas nusikaltėlius, tačiau pinigų vis trūksta.

Netikėtai apsireiškęs brolis įkalba Mozę leistis medžioti Semo Stouno, už kurio galvą pažadėta didelė pinigų suma. Šis sutinka, neįtardamas, kad Trevis turi dar vieną planą: suorganizuoti visos šeimos susitikimą motinos namuose per artėjančias Kalėdas, kada ji žada jiems pranešti apie tėvo kažkada rastą lobį. Kaip tik todėl Trevis padeda pabėgti iš kartuvių Stounui, kad šis taptų masalu.

Besivaikydami Stouną, broliai patys tampa įtariamaisiais banko plėšimu, o Stounas sužino apie lobį brolių namuose ir nuvyksta ten pirmas. Trevis su Moze skuba gelbėti motinos, tačiau šiai susitvarkyti su Stounu pagalbos neprireikia. 

Galiausiai, kai visa šeima susirenka namuose prie stalo, pasirodo Stouno žmonės, ketindami jį išlaisvinti.


|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTerenso Hilo ir Bado Spencerio filmai |
| --- |
|  |
| Filmai | 
*Hanibalas* • *Dievas atleidžia... Aš ne!* • *Keturi tūzai* • *Batų kalnas* • *Mano vardas Trejybė* • *Mano vardas vis dar Trejybė* • *Juodasis korsaras* • *Nagi, vaikinai!* • *Kitaip mes supyksim!* • *Atsuk kitą skruostą* • *Kovotojai su nusikalstamumu*• *Herbas arba skaičius* • *Aš ir hipopotamai* • *Rasi draugą – rasi lobį* • *Visada pasiruošę* • *Dvigubi nemalonumai* • *Majamio superpolicininkai* • *Nemalonumų mėgėjai* |
|  |
| Pagrindiniai aktoriai | 
Terence Hill • Bud Spencer |

 |
| ***Paruošti karstą!*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Preparati la bara! |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Ferdinando Baldi |
| Scenaristas (-ai) | Ferdinando Baldi  Franco Rossetti |
| Operatorius | Enzo Barboni |
| Kompozitorius | Gian Franco Reverberi |
| Vaidina | Terence Hill  Horst Frank |
| Metai | 1968 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Paruošti karstą!** (it.  *Preparati la bara!*) – 1968 metais Italijoje sukurtas vesternas, kuriame pagrindinį vaidmenį atlieka Terensas Hilas. Filmo pagrindinis herojus vardu Džango, tačiau jis nėra 1966 metais sukurto filmo Džango tęsinys. Šioje juostoje Džango, tapęs teismo budeliu, išgelbėja grupę myriop nuteistų nusikaltėlių, kad jų pagalba galėtų atsiteisti su gubernatoriumi Beriu, dėl kurio kaltės jis pats anksčiau vos nežuvo.

Džango vardas septintajame dešimtmetyje buvo tapęs bendriniu vesternų veikėjų vardu ir buvo sukurta beveik 30 filmų apie jį. Pagrindinis šių filmų veikėjas – herojus, praradęs moterį ir kovojantis už teisingumą. Būtini filmo atributai visada yra karstas ir kulkosvaidis. Be to, Džango dažnai yra sužalojamos rankos.

Filmas buvo parodytas 64-ojo Venecijos kino festivalio programoje.

Aktoriai
--------

*Aktorius – vaidmuo*
* Terence Hill – Džango
* George Eastman – Lukas
* Horst Frank – Davidas Beris
* José Torres – Garsija

Muzika
------

Pagrindinę šio filmo temą savo dainoje „Crazy" yra panaudojusi grupė Gnarls Barkley.
| **Jonas Miliušis** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. rugsėjo 4 d.Čikaga |
| Mirė | 2000 m. (~86 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius, scenaristas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Miliušis** (1914 m. rugsėjo 4 d. Čikagoje, JAV – 2000 m. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, redaktorius, scenaristas, vertėjas.

Biografija
----------

1921 m. atvažiavo į Lietuvą. Mokėsi Raseinių ir Jurbarko gimnazijose. Nuo 1939 m. studijavo ekonomiką Kauno ir Vilniaus universitetuose.

1931 m. dienraščio „Lietuvos žinios" korespondentas, rašinius spausdino dienraštyje „Vakarai", laikraščiuose „Lietuvos ūkininkas", „Ūkininko patarėjas", kituose periodiniuose leidiniuose. 1940–1941 m. – Lietuvos radijo pranešėjas, 1944–1956 m. – radijo pranešėjas, Lietuvos kino studijos vyriausias redaktorius, Lietuvos radijo literatūros ir meno laidų redaktorius. 1957–1974 m. savaitraščio „Kalba Vilnius" redakcijos literatūrinis darbuotojas, meno skyriaus redaktorius, 1959–1968 m. – leidinio redaktorius. Rašė kino, radijo ir televizijos teorijos, istorijos bei praktikos klausimais. Sukūrė dokumentinių filmų scenarijų, išvertė grožinės literatūros kūrinių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 330 psl.
*Kitos reikšmės – Naujasodžio piliakalnis (reikšmės).*

| Naujasodžio piliakalnis |
| --- |
| Piliakalnis 2018 m. |
| 

Naujasodžio piliakalnisNaujasodžio piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°39′40.4″ š. pl. 23°45′28.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.661222°š. pl. 23.757917°r. ilg.﻿ / 54.661222; 23.757917Koordinatės: 54°39′40.4″ š. pl. 23°45′28.5″ r. ilg.﻿ / ﻿54.661222°š. pl. 23.757917°r. ilg.﻿ / 54.661222; 23.757917 |

 |
| Vieta | Prienų rajonas |
| Seniūnija | Šilavoto seniūnija |
| Plotas | 4x7 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1954 |
| Registro Nr. | AR851 / 5537 /A165 |

**Naujasodžio piliakalnis** – piliakalnis Prienų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Šilavoto Šilavoto seniūnija. Pasiekiamas keliu Šilavotas – Pašlavantis prieš Lašašos upelį pasukus į kairę šiaurės rytų kryptimi, paėjus 150 m pro čia esančią sodybą į kalną per dirvą – yra ant kalno, lauko krašte. Kryžkelėje piliakalnio prieigose stovi dvi rodyklės: į piliakalnį ir Šilavoto Davatkyną.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas kalvos viršūnėje, Lašašos dešiniajame krante. Aikštelė nuslinkusi į upelį, likęs tik jos 4x7 m dydžio fragmentas, pailgas šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi. Duomenų apie buvusį aikštelės dydį ir formą nėra. Ji iš vakarų ir šiaurės pusių apjuosta 3 m aukščio, 19 m pločio pylimu, kurio 4-­5 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 1 m gylio griovį, pietvakarių pusėje jis yra 9 m pločio, 2 m gylio. Šlaitai statūs, 15-16 m aukščio.

Pylimas apardytas duobių ir apkasų. Piliakalnis apaugęs pušimis.

Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 4200 m².

Tyrimai
-------

1954 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Altoniškių piliakalnis 34 km  Griešių piliakalnis 22 km | Virbališkių piliakalnis 27 km  Marvelės piliakalnis 26 km | Vainatrakio piliakalnis 22 km  Sabalėnų piliakalnis 15 km |  |
| Piliakalnių piliakalnis (Marijampolė) 26 km |  | Pačiudiškių piliakalnis 10 km  Klebiškio piliakalnis 5 km |
| Padovinio piliakalnis 26 km  Kimelionių piliakalnis 30 km | Pašlavančio piliakalnis 4 km  Šakališkių piliakalnis 12 km | Prienlaukio piliakalnis 7,5 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 113 (Nr. 463)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.162
* Petras Tarasenka. Užnemunės krašto piliakalniai. Vilnius. 1997, p. 120­-121.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Naujasodis
| ***Pistoletas Ringo*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Duccio Tessari |
| Kompozitorius | Ennio Morricone |
| Vaidina | Giuliano GemmaNieves NavarroLorella De Luca |
| Metai | 1965 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 98 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Pistoletas Ringo** (it.  *Una pistola per Ringo*) – 1965 m. sukurtas vesternas. Filmas buvo labai populiarus ir sekančiais metais sulaukė oficialaus tęsinio bei eilės panašių filmų, kuriuose pagrindinio herojaus vardas (ar pravardė) buvo Ringo.

Pagrindinio herojaus prototipu yra Laukinių Vakarų nusikaltėlis Johnny Ringo (1850-1882).

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma (titruose – Montgomery Wood) – Ringo
* George Martin – šerifas Benas
* Fernando Sancho – Sančo, meksikietis banditas
* Nieves Navarro – Doloresa, Sančo draugė
* Antonio Casas – meras Klaidas
* Lorella De Luca (titruose – Hally Hammond) – Rubė, mero Klaido duktė
* Jose Manuel Martin – Pedro, vienas iš Sančo banditų

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Šaulys, vardu Ringo, po susišaudymo uždaromas miestelio areštinėje. Jam sėdint už grotų, bandito Sančo gauja apiplėšia vietinį banką, o bėgdami užsuka į mero Klaido rančą, kurioje šis su svečiais rengiasi švęsti Kalėdas. Sančo įsitvirtina rančoje ir grasina kasdien nužudyti 2 įkaitus, jei jam nebus leista pasitraukti. Miestelio šerifas pasiūlo Ringo laisvę ir pinigų, jei šis išgelbės mero šeimą ir pagrobtus pinigus.

Ringo atvyksta į rančą ir pasiūlo pagalbą Sančui mainais už dalį grobio. Kol jie rezga pabėgimo planą, meras Klaidas ima rodyti dėmesį Sančo draugei Doloresai, o prie jo dukters Rubės – priekabiauti vienas iš banditų Pedro. Banditai kasdien nužudo po 2 tarnus, tačiau šerifas nesiima aktyvesnių veiksmų, laukdamas Ringo pagalbos ir atvykstančio kariuomenės dalinio.

Prasideda Kalėdų šventė ir Ringo, naudodamasis proga, pradeda įgyvendinti savo planą išlaisvinti įkaitus. Banditai tuo metu pradeda nesutarti tarpusavyje, Doloresa pasipriešina Sančo ir miršta, meras Klaidas irgi mirtinai sužeidžiamas, bet Ringo pavyksta susodinti likusius gyvus žmones kartu su grobiu ir išsiųsti juos pas šerifą. Sančo juos nesėkmingai persekioja, o paskui grįžta atgal į rangą, kur susiremia su likusiu vienu Ringo...
| **Jonas Minius** |
| --- |
| Gimė | 1895 m. rugsėjo 27 d.Eglaitės viensėdis, Zarasų apskritis |
| Mirė | 1951 m. birželio 11 d. (55 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | rašytojas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Jonas Minius** (1895 m. rugsėjo 27 d. senuoju stiliumi rugsėjo 15 d. Eglaitės viensėdyje, Zarasų apskritis – 1951 m. birželio 11 d. Vilniuje) – Lietuvos rašytojas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1913 m. įstojo į Odesos karo mokyklą, paskui išėjo savanoriu į frontą. Nuo 1918 m. gyveno Rusijoje ir bendradarbiavo laikraščiuose „Krasnaja gazeta", „Severnaja komuna" bei RKP (b) lietuvių sekcijų Centro biuro laikraštyje „Raudonoji vėliava". 1922 m. grįžo į Lietuvą. 1924 m. Tauragės burmistras. 1923–1924 m. bendradarbiavo leidiniuose „Socialdemokratas", „Žiežirba", „Mūsų frontas", 1925–1927 m. – „Darbininkas" ir „Rytas". 1929 m. laikraščio „Momentas" redaktorius, 1930 m. – „Šiaurės Lietuva" administratorius, 1931 m. – „Suvalkietis" korespondentas. Vėliau rašė į leidinius „Mūsų laikraštis", „Šaltinis", „Sekmadienis", „Ūkininkas" ir kt. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Pokario metais dirbo Lietuvos mokslų akademijos Centrinėje bibliotekoje.

Bibliografija
-------------

* *Moterys, kurios mane bučiavo*, romanas, 1936 m.
* *Gyvenimas be kaukės*, poezijos rinkinys, 1933 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 331 psl.
| ***Priežastis gyventi, priežastis mirti*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Una ragione per vivere e una per morire |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija   Prancūzija Vokietija |
| Režisierius | Tonino Valerii |
| Scenaristas (-ai) | Rafael Azcona  Ernesto Gastaldi  Tonino Valerii |
| Vaidina | James Coburn  Bud Spencer |
| Metai | 1972 |
| Žanras | vesternas |
| Trukmė | 92 min. |
| Kalba | anglų |
| **IMDb įrašas** |

**Priežastis gyventi, priežastis mirti** (it.  *Una ragione per vivere e una per morire*) – 1972 m. sukurtas filmas apie JAV pilietinį karą.

Santrauka
---------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Bouvio fortas anksčiau priklausė šiauriečių kariuomenei, bet dabar jame šeimininkauja konfederatai, vadovaujami majoro Vardo. Pulkininkas Pembrokas, kažkada nesugebėjęs išlaikyti forto, ir mūšyje dėl jo praradęs garbę ir sūnų, nori bet kokia kaina jį vėl užimti.

Mažame pasienio miestelyje, užimtame šiauriečių, jis susitaria su vietine vadovybe ir pasiūlo aštuoniems į kartuves atvestiems nusikaltėliams sandėrį: pagalbą jam mainais už galimybę likti gyviems. Septyni iš jų sutinka ir išvyksta su pulkininku, o aštuntajam įvykdoma mirties bausmė.

Kelionės metu sužinoję, kad teks klasta mėginti pulti įtvirtintą fortą, naujieji pagalbininkai ima maištauti ir tik vienintelis Elis palaiko pulkininką. Pastarasis sukuria istoriją, kad forte yra pusės milijono dolerių vertės aukso ir kad jis iš tiesų nori ne užimti fortą, o pasipelnyti. Tai jo būrį nuramina.

Prie forto Elis persirengia konfederatų kareivio uniforma ir patenka į vidų, kur turi suorganizuoti kaip paslapčia įsibrauti ir kitiems. Vos tik būrys atsiduria viduje, Elis suimamas ir užverda žūtbūtinis mūšis.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* James Coburn – pulkininkas Pembrokas
* Bud Spencer – Eli Sampsonas
* Telly Savalas – majoras Vardas
* Reinhard Kolldehoff – seržantas Brentas
* José Suarez – majoras Čarlzas Balardas
* Georges Géret – seržantas Spaikas
* Ugo Fangareggi – Tedas Vendelis
* Carla Mancini