recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vaclovas Jakučionis** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. |
| Mirė | 1986 m. kovo 18 d. (~81 metai) |
|  |
| Veikla | kraštotyrininkas, muziejininkas |
| Organizacijos | Šiaulių geležinkelio stotis |
| Pareigos | muziejaus vedėjas |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Vaclovas Jakučionis** (1905 m. Daugirdėliuose, Alytaus apskritis – 1986 m. kovo 18 d. Šiauliuose) – Lietuvos kraštotyrininkas, muziejininkas.

Biografija
----------

Vienas iš Vaclovo Jakučionio išsaugotų muziejaus eksponatų
Studijavo Kauno Vytauto Didžiojo universitete, bet mokslų nebaigė. Šiauliuose gyveno nuo 1936 m. dirbo buhalteriu „Gubernijos" alaus darykloje, Šiaulių geležinkelio apygardoje. 1971–1986 m. Šiaulių geležinkelio stoties visuomeninio muziejaus vedėjas. Rinko muziejui eksponatus ir juos tvarkė, vedė ekskursijas. Surinko per 35 tūkstančius lietuviškų pavardžių ir perdavė Lietuvių kalbos instituto fondui. Bendardarbiavo respublikinėje ir miesto periodikoje, pats leido žurnalą „Gintaro kraštas".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Jakučionis. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
Koordinatės: 55°29′49″š. pl. 25°38′35″r. ilg.﻿ / ﻿55.497019°š. pl. 25.643037°r. ilg.﻿ / 55.497019; 25.643037

Utenos alus|  |
| Pirmtakas (-ai) | Utenos alaus kombinatas |
| Įkurta | 1977 m. |
| Centrinė būstinė | Pramonės g. 12,28500 Utena,  Lietuva |
| Produkcija | Alus, alaus kokteiliai, sidras, geriamasis vanduo, gaivieji gėrimai |
| Holdingas | UAB Švyturys-Utenos alus (Carlsberg Group) |
| Tinklalapis | www.utenosalus.lt |

**Utenos alaus darykla** – viena didžiausių Baltijos šalyse alaus darykla.

Gamina ne tik Lietuvai, bet ir eksportuoja į Šiaurės Europą.

Darykloje įdiegtos Kokybės ir aplinkos apsaugos vadybos sistemos. Vanduo gėrimams pompuojamas iš 207 m. gylio daryklos gręžinio. Darykla remia įvairias gamtosaugos iniciatyvas, įgyvendina ekologinę „Ežerų krašto" programą,. Ilgametis krepšinio komandos „Juventus" rėmėjas. Nuo 2012 m. rudens „Utenos alaus" darykloje veikia aludarystės pažinimo centras.

Istorija
--------

1970 m. nuspręsta pastatyti alaus daryklą. Vieta Kloviniuose (Utena pasirinkta dėl švarios aplinkos ir tinkamiausio alaus gamybai vandens. „Utenos alaus kombinato" statybai, o vėliau ir pačiai daryklai, vadovavo Gediminas Jackevičius, tapęs pirmuoju daryklos vadovu ir jai vadovavęs iki pat mirties 1993 m. Įgyvendinti projektą padėjo meistrai iš kompanijos „Techno Export" (Čekoslovakija). Tradicinius varinius alaus virimo katilus darykloje įrengė inžinierius aludaris Jiržis Tomašekas. Jo parašas šiandien puošia „Utenos Pilsener" alaus pakuotes.

1977 m. sausio 14 d. darykla pirmąjį alų – „Žigulinį". Darykloje buvo pilstomi ir populiarūs anuomet gaivieji gėrimai – „Citrina", „Sajanai", „Tarchūnas", „Šaltukas".

1991 m. kombinatas tapo valstybine akcine įmone „Utenos gėrimai", restruktūrizuotas į AB „Utenos gėrimai". Utenoje pradėtos virti naujos alaus rūšys: „Lietuviškas", „Aukštaitijos", „Studentiškas", „Gaudeamus", „Sartų", „Bočių", „Baltų", „Utenos", „Utenos Premium", „GJ", „Turbo" alus, „Porteris". Pastarasis 1992 m. iškovojo pirmąjį sidabro medalį alaus parodose užsienyje, vėliau buvo ne kartą apdovanotas auksu.

1997 m. AB „Utenos gėrimai" sukūrė bendrą įmonę su Švedijos, Norvegijos ir Suomijos investuotojais BBH (Baltic Beverages Holding). 2001 m. BBH Utenos ir Klaipėdos daryklas sujungė į AB „Švyturys-Utenos alus". 2008 m. ją nupirko „Carlsberg Group".

2011 m. darykla išvirė 102 mln. litrų alaus ir 31 mln. litrų kitų gėrimų. Tai ~1,5 k. daugiau, nei gaminta įkūrus daryklą. Utenoje pagamintas alus eksportuojamas į >20 šalių. Ne kartą apdovanotas diplomais ir medaliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naujas „Utenos" alus gimė iš darykloje rasto seno recepto, 2012 10 12
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Utenos aludariai nusprendė įrodyti, kad alų verda ne iš miltelių. Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2022-06-04.
9. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-01 iš Wayback Machine projekto. „Utenos" alaus daryklos istorija
10. ↑   Archyvuota kopija 2014-07-28 iš Wayback Machine projekto. Jubiliejinius metus „Utenos alaus" darykla pasitinka prisimindama savo čekiškas šaknis, Valstietis, 2011 01 12

Nuorodos
--------

* Daryklos svetainė
**Vaclovas Jonas Goštautas** (pranc. *Venceslas Jean Gasztowtt*, lenk. *Wacław Jan Gasztowtt*; 1844 m. spalio 20 d. La Guerche-sur-l'Aubois, Prancūzijoje – 1920 m. kovo 18 d. Paryžiuje) – Prancūzijoje gyvenęs lenkų literatūros tyrinėtojas ir vertėjas, emigrantų bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas – Žemaitijos bajoras Mauricijus Goštautas (1809 m. *Żaśno* (neidentifikuotas kaimas Šiaulių apskrityje)–1878 m. Šolė) – buvo gydytojas, po dalyvavimo 1831 m. sukilime turėjęs pasitraukti į Prancūziją. Šioje šalyje vedė Nanine Boyer, jiems gimė sūnus Vaclovas Jonas.

V.J.Goštautas įgijęs dailės bakalauro diplomą, vadovavo lenkų mokyklai Paryžiaus priemiestyje Batignolles, kurioje prieš tai pats mokėsi. *Laikinojo lenkų emigracijos komiteto*, *Lenkų lygos* ir *Nacionalinės lygos narys*, *Laisvosios Lenkijos komiteto* veikėjas. Vertė į prancūzų kalbą ir tyrinėjo lenkų literatūrą (daugiausiai Juliaus Slovackio ir Adomo Mickevičiaus kūrybą). Kartu jis įkūrė ir nuo 1875 m. redagavo žurnalą „Bulletin Polonais". Sūnus Tadas (pranc. *Thadée Gasztowytt*, turk. *Sejfeddin Bej*) tapo šio leidinio korespondentu Turkijoje, vėliau stojo savanoriu į Osmanų kariuomenę ir buvo paskirtas šios šalies diplomatu Salonikuose.

Bibliografija
-------------

* Oeuvres complètes de Jules Słowacki, 1870
* Le Poète polonais Jules Słowacki (1809–1849), 1881
* Victor Hugo et la Pologne, 1885
* Résumé de l'histoire de Pologne, 1916

Šaltiniai
---------

* *Gasztowtt Wacław* // Encyklopedia PWN
* *Gasztowt, Wacław* // Baza osób polskich – polnische Personendatenbank
* *Gasztowtt Maurycy (1809-1878) lekarz, emigrant* // Polski Słownik Biograficzny t. 7 s. 303
* Paulina Dominik. *Młodoturek z Lechistanu Tadeusz Sejfeddin Gasztowtt (1881-1936)* // Przegląd Tatarski Nr 3/2013[neveikianti nuoroda]
| **Vaclovas Tomkevičius** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. vasario 11 d.Šaltiškių k. Papilės vls. |
| Mirė | 1974 m. lapkričio 1 d. (73 metai)Ščecinas, Lenkija |
| Palaidotas (-a) | Slupskas, Lenkija |

**Vaclovas Tomkevičius** (1901 m. vasario 11 d. Šaltiškių k. Papilės valsčius – 1974 m. lapkričio 12 d. Ščecine, Lenkija) – inžinierius, savamokslis aviakonstruktorius.

Spėjama, kad Rusijoje baigė politechnikos studijas ir įgijo popieriaus pramonės inžinieriaus specialybę. 1923 m. vedė, gyveno Mažaičių k. (Šiaulių r.) 1928 emigravo į Braziliją, bet netrukus grįžo.

1931 m. manoma, kad pagal „Peyret Avionette" brėžinius, pastatė pirmą lėktuvą. Statybai finansuoti pardavė 30 ha iš tėvų paveldėtos žemės, už gautus pinigus Anglijoje nusipirko aviacinį variklį ir propelerį, kitiems darbams pagalbininku pasisamdė kalvį, kuris pagamino visas metalines lėktuvo dalis ir du stalius. Tuščias lėktuvas svėrė tik 135 kg.

Lėktuvo bandymas įvyko 1931 m. liepos mėn. nupjautoje Žarėnų dvaro pievoje prie Žarėnų – Paliesių kelio. Lėktuvas, pariedėjęs pieva, atsiplėšė nuo žemės, bet sparnu kliudė kaštono viršūnę, nukrito ir buvo gerokai aplaužytas.

Po nesėkmingo bandomojo skrydžio V. Tomkevičius nusprendė išmokti skraidyti. Kaune jis baigė Lietuvos Aero Klubo lakūnų III laidą. Baigęs mokslus savo lėktuvą suremontavo ir patobulino. 1933 m. gegužės mėn. lėktuvą išbandė profesionalus lakūnas. Lėktuvas skrido sunkiai, pakildavo tik iki 60-70 metrų aukščio. Po bandymų lėktuvas buvo vėl perdirbinėjamas, ir paaiškėjus, kad konstrukcija nevykusi, neprityrusiam pilotui pavojinga, V. Tomkevičius lėktuvą atidavė LAK’ui kaip skolą už skraidymo mokslus. Jo gamybos išlaidos siekė apie 3,5 tūkst. Lt.

V. Tomkevičius 1937 m. grįžo į Žemaitiją, dirbo Kairiškių popieriaus fabriko Kapėnų ceche. 1940 m. Papilėje pradėjo statyti ultralengvąjį lėktuvą pagal H. Mignet projektą „*Pou-du-ciel*" (liet. „*Dangaus blusa*"), tačiau prasidėjus sovietinei okupacijai, projektas liko neužbaigtas.

1941 m. įsidarbino inžinieriumi Naujosios Vilnios popieriaus fabrike. 1946 m. emigravo į Lenkiją, dirbo Dombrovicų popieriaus fabrike inžinierium technologu, 1963 m. išėjo į pensiją.

Palaidotas Slupsko miesto kapinėse.

Šaltiniai
---------

* TOMKEVIČIUS Vaclovas, Akmenės krašto enciklopedinis žodynas
* Vaclovas Tomkevičius, Plieno sparnai

Išnašos
-------

1. 1 2  TOMKEVIČIUS Vaclovas, Akmenės krašto enciklopedinis žodynas
2. ↑  Vaclovas Tomkevičius, Plieno sparnai
| Užupio tiltas |
| --- |
|  |
| 

Užupio tiltasUžupio tiltas

54°40′50″š. pl. 25°17′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.6805°š. pl. 25.2926°r. ilg.﻿ / 54.6805; 25.2926﻿ (Užupio tiltas)Koordinatės: 54°40′50″š. pl. 25°17′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.6805°š. pl. 25.2926°r. ilg.﻿ / 54.6805; 25.2926﻿ (Užupio tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Vilnius |
| **Ilgis** | 19,3 m |
| **Plotis** | 6,5 m |
| **Aukštis** | 4,9 m |
| **Pastatytas** | 1901 m. |

**Užupio tiltas** – metalinis sijinis tiltas su šalitilčiais per Vilnią Vilniuje. Ilgis 19,3 m, plotis 6,5 m, aukštis 4,9 m.

Senasis medinis tiltas 1880 m.

Istorija
--------

Užupio tiltas pirmą kartą minimas LDK 1605 m. privilegijoje. Nuo tada šioje vietoje stovėjo mediniai tiltai – vieni sudegė, kitus nunešė potvyniai, treti buvo perstatyti. Dabartinis tiltas pastatytas 1901 m. statybos vadovas inž. J. Malinovskis, atramų rangovas O. Andejevas, metalines konstrukcijas pagamino Balstogės A. Večersko įmonė.

Šaltiniai
---------

* Užupio tiltas // Kultūros vertybių registras Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vaclovas Muraška** (1914 m. kovo 24 d. Varėnoje – 1973 m. kovo 6 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorius.

1932 – 1934 m. mokėsi Kauno meno mokykloje ir Juozo Vaičkaus kino ir teatro studijoje, 1938 – 1939 metais – Kauno darbo rūmų valdybos studijoje.

1939 – 1960 m. (su pertraukomis) buvo Kauno dramos teatro, 1960 – 1966 m. – Valstybinio akademinio dramos teatro aktorius. Nuo 1966 m. dirbo Lietuvos Televizijos ir radijo aktoriumi.

Svarbiausi vaidmenys teatre
---------------------------

Tautvilas (Antano Vienuolio „Tvirtovė", 1946 m.), Arbenisas (M. Lermontovo „Maskaradas"), Serbiukas (A. Arbuzovo „tai buvo Irkutske", abu 1960 m.). Vaidybai būdingi sodrūs realistiški paveikslai, santūrūs judesiai, raiškus balsas.

Filmografija
------------

* 1959 – Adomas nori būti žmogumi, rež. Vytautas Žalakevičius
* 1961 – Kanonada, rež. Arūnas Žebriūnas, Raimondas Vabalas
* 1971 – Tas prakeiktas nuolankumas, rež. Algirdas Dausa
* 1972 – Herkus Mantas, rež. Marijonas Giedrys
* 1972 – Tadas Blinda, rež. Balys Bratkauskas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Turboreanimacijos koncertas Rygoje 1995 m. spalis
**TurboReanimacija** – lietuviška hardcore punk (pankroko) grupė. Įkurta 1991 m. kai grupė „Auka" nutarė šiek tiek pakeisti savo muzikavimo stilių, įvaizdį ir pavadinimą. Aktyviai kūrė ir koncertavo iki 1998 m.

TurboReanimacija yra viena žinomiausių hardcore punk stiliaus pradininkių Lietuvoje.

2006 m. atsikūrė ir įrašė 4 naujas dainas.

Grupės nariai
-------------

Pirmasis (1991-ujų) sąstatas – Kastytis Minkauskas (gitara, vokalas), Linas „Kriaučius" Kriaučiūnas (būgnai, vokalas), Donatas Budrikas (bosinė gitara, vokalas). Grupės „TurboReanimacija" sudėtis per gyvavimo metus dažnai kito, tačiau grupės nekintantį ideologinį ir kūrybinį pagrindą visada sudarė 2 muzikantai – Kastytis „Kastis" Minkauskas ir Linas „Kriaučius" Kriaučiūnas. Kriaučius (anksčiau grojęs būgnais) nuo 1995 m. pakeitė instrumentą ir grupėje pradėjo groti gitara, o mušamųjų partijos buvo pradėtos programuoti ritmo kompiuteriu Alesis SR-16. Taip grupė įgavo daugiau galimybių lanksčiau spręsti visada keblius repeticijų vietos klausimus, supaprastėjo įrašų procesas bei atsirado mažesnė priklausomybė nuo tam tikro būtino narių skaičiaus.

Skirtingais grupės gyvavimo etapais kolektyve grojo šie muzikantai:
Donatas Budrikas (bosinė gitara), Klaidas „Akela" (gitara), Artas „10-20" (dziašimdzvidziašim) (bosinė gitara), Tomas „Verbaitis" Verbaitis (bosinė gitara), Tomas „Maišas" Grudė (bosinė gitara), Jurga Stundžinaitė (būgnai), Kristina „Paukštelis" (būgnai).

Grupės diskografija
-------------------

* 1991 m. albumas „SikSip" (TR records, Lietuva);
* 1992 m. albumas „Play loud" (TR records, Lietuva);
* 1993 m. albumas „Linkime pasveikti" (TR records, Lietuva);
* 1993 m. 7 colių plokštelė (vinilinė) „Demobilizacija"(split ep) TurboReanimacija/Silvija&Izvaščencai (Tian An Men’89 records, Prancūzija);
* 1994 m. albumas „Gimtadienis" (TR records, Lietuva);
* 1994 m. 7 colių plokštelė (vinilinė, split ep) TurboReanimacija/Massagraf (Grinding madness records, Belgija);
* 1995 m. albumas „Depresijai galas" (Zona Records, Lietuva);
* 1996 m. albumas „Daugiau skerdienos" (Bomba records, Lietuva);
* 1997 m. albumas „Kosmose" (Bomba records, Lietuva);
* 1998 m. albumas „Geriausi gabalai" (Bomba records, Lietuva);
* 1998 m. rinktinis CD „Kosmose daugiau skerdienos" (TR records, Lietuva);
* 2009 m. rinktinis CD "Punk Circus 1991–2006" (TR records, Lietuva);
| **Vaclovas Lapė** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. rugsėjo 10 d.Patyriuose, Plungės raj. |
| Mirė | 2009 m. sausio 20 d. (74 metai) |
| Sutuoktinis (-ė) | Birutė |
| Vaikai | Rima, Dalia, Remigijus |
|  |
| Veikla | Lietuvos politinis bei žemės ūkio veikėjas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1993 m. Tėvynės sąjunga.

 |

**Vaclovas Lapė** ( 1934 m. rugsėjo 10 d. Patyriuose, Plungės raj. – 2009 m. sausio 20 d.) – Lietuvos politinis bei žemės ūkio veikėjas.

Biografija
----------

1956 m. baigė Klaipėdos žemės ūkio technikumą ir pradėjo dirbti veterinaru Jonavos rajone. 1958–1978 m. Jonavos rajono Pauliukų kolūkio pirmininkas. 1978–1992 m. Žeimių kolūkio (Jonavos raj.) pirmininkas.

1992 m. Ministro Pirmininko Aleksandro Abišalos vadovaujamoje vyriausybėje žemės ūkio ministro pavaduotojas. 1992–2000 m. Seimo narys, 1996–2000 m. Kaimo reikalų komiteto pirmininkas.

Buvo TSKP (LKP) narys. Nuo 1989 m. kovo mėnesio Žemdirbių sąjūdžio tarybos ir prezidiumo narys, nuo 1990 m. pirmininkas. 1989–1992 m. Lietuvos Sąjūdžio Seimo tarybos narys. Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys.

Žeimių bendruomenės pirmininkas.

Vedęs; žmona Birutė, dukros Rima ir Dalia, sūnus Remigijus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Lapė 1934 - 2009 Archyvuota kopija 2009-05-04 iš Wayback Machine projekto. (TS informacija, 2009-01-21)
|  |
| --- |
| Herciana Matmuja |
|  
Herciana 2014 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Herciana Matmuja |
| Dar žinoma | Hersi |
| Gimė | 1990 m. vasario 1 d. (33 metai)  Kukesis, Albanija |
| Kilmė | Albanijos vėliava Albanija |
| Žanrai | pop, klasikinė |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |
| Aktyvumo metai | 2005–dabar |

**Herciana Matmuja** (g. 1990 m. vasario 1 d. taip pat žinoma kaip **Hersi**) – albanų dainininkė, geriausiai žinoma dėl pergalės 52-ajame *Festivali i Këngës* konkurse. Su daina „One Night’s Anger" 2014 m. gegužę atstovavo Albanijai Eurovizijoje, kuri vyko Kopenhagoje, Danijoje.

Biografija
----------

Matmuja gimė 1990 m. vasario 1 d. Kukesyje, šiaurinėje Albanijoje. Kai jai buvo penkeri, jos šeima persikėlė į Tiraną. Dainuoti pradėjo nuo 8 metų ir dalyvavo daugelyje festivalių, tokiuose kaip *Ethet e së premtes mbrëma* (kur ji buvo viena iš 10 finalisčių). Nors šalyje nebuvo gerai žinoma, Herciana buvo labai aktyvi *Festivali i Këngës* konkurse, kur 2006 metais užėmė dešimtą vietą (po pergalės jaunimo kategorijoje), 2010 m. vienuoliktą, 2011 m. paskutinę (kartu su kitais šešiais atlikėjais, tarp kurių ir *The Voice of Italy* nugalėtoja Elhaida Dani), 2012 m. trečią ir 2013 m. pirmą vietą. Ji taip pat du kartus dalyvavo viename iš didžiausių muzikinių televizijos šou šalyje „Kënga Magjike".

Ji kalba albanų, anglų ir italų kalbomis. Šiuo metu atlikėja studijuoja klasikinę muziką „Santa Cecilia" konservatorijoje Romoje.

### 52-asis Festivali i Këngës ir 2014 m. Eurovizijos dainų konkursas

Matmuja buvo tarp 16 dalyvių, dalyvaujančių 52-ajame *Festivali i Këngës* konkurse. Jos daina „Zemërimi i një nate" buvo viena iš favoričių laimėti. Gavusi 69 taškus iš komisijos, laimėjo šį konkursą, taip gaudama teises atstovauti Albanijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Kopenhagoje, Danijoje. Eurovizinė dainos „Zemërimi i një nate" (angl. *One Night’s Anger*) versija ir oficialaus videoklipas paskelbtas kovo 20 dieną.

Išnašos
-------

1. ↑  „Hersi Matmuja wins Festivali i Këngës!" (anglų). eurovision.tv. 2013-12-28.
2. ↑  „Albania: Hersiana Matmuja will release her song on March 20" (anglų). wiwibloggs.com. 2014-02-25.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Herciana Matmuja** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2014-01-08 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Adrian Lulgjuraj ir Bledar Sejko  *„Identitet"*** |  **Albanijos atstovė Eurovizijoje**2014 | Po to:**Elhaida Dani  *„I'm Alive"*** |
| **Nerijus Erminas** |
| --- |
| Gimė | 1976 m. sausio 7 d. (47 metai)Plikiai, Klaipėdos rajonas |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | skulptorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės akademija |

**Nerijus Erminas** (g. 1976 m. sausio 7 d. Plikių k. Klaipėdos raj.) – Lietuvos skulptorius.

Biografija
----------

1994–1998 m. studijavo skulptūrą Telšių aukštesniojoje taikomosios dailės mokykloje, 1999–2005 m. tęsė skulptūros bakalauro studijas Vilniaus dailės akademijoje, 2005–2007 m. įgijo skulptūros magistro laipsnį.

Dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Kinijoje, Vokietijoje, Italijoje, Danijoje, Olandijoje, Amerikoje); individualios – Telšiuose, Kretingoje (abi 1997), Vilniuje (2004, 2006, 2009; 2011 m. – su broliu Andriumi Erminu, 2013, 2014, 2015, 2018 m.), Nidoje (2005, 2016, 2019 m.), Klaipėdoje (2010, 2016 m.), Durbėje (2017 m.), Berlyne (2018 m.; abi su A. Erminu), Niujorke (2018 m.).

Kūrybos bruožai
---------------

Nerijus Erminas kuria konceptualiąją skulptūrą. Iš skirtingos rūšies elementų – piešinių, rastų daiktų, natūralistinių medžio drožinių, gyvų оrganizmų – menininkas kuria instaliacijas, kurios materializuoja pasąmonės vaizdinius, kelia siurrealistines užuominas, kultūrines, religines ir socialines asociacijas, skatina naujai pažvelgti į pažįstamus reiškinius.

Kūrybai būdinga ironija, tapatybės paieškos, neįprasti medžiagų ir komponavimo deriniai.

Svarbesni kūriniai: *Paniręs* (2009 m.), instaliacijos *Žaidimas* (2012 m.), *Voveraitė ir siena* (2012 m.), *Tai, kas nematoma* (2013 m.), *Marijos Magdalietės kabinetas* (abu 2013 m.), *Perlai* (2014 m.), *Septynios dienos iki nakties* (2015 m.), *Aš būsiu pasirengęs, kai tu ateisi, Svetainė* (abu 2016 m.), *Inscenizacija. Kortų namelis* (2017 m.), skulptūra Dž. Selindžeriui ir jo romanui „Rugiuose prie bedugnės" (Sudargas, 2020).

Apdovanojimai
-------------

* 2018 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos individualioji valstybinė stipendija kultūros ir meno kūrėjams;
* 2016 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos individualioji valstybinė stipendija kultūros ir meno kūrėjams;
* 2013 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos individualioji valstybinė stipendija kultūros ir meno kūrėjams;
* 2012 m. ArtVilnius’12, už geriausią skulptūrą – *Voveraitė ir siena*, pristatė galerija (AV17), Vilnius, Lietuva;
* 2010 m. Metų skulptūra’09, už ryškiausią 2009 metų smulkiosios plastikos darbą, Šv. Jono gatvės galerija, Vilnius, Lietuva;
* 2009 m. Lietuvos Respublikos kultūros ministerijos individualioji valstybinė stipendija kultūros ir meno kūrėjams.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Nerijus Erminas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
**Alfonsas Jakubėnas** (1901 m. lapkričio 10 d. Kaušiškėse, Biržų raj. – 1995 m. gegužės 22 d. Vilniuje) – teisininkas, advokatas, poetas, Lietuvos TSR, socialdemokratų veikėjas.

Poeto Kazio Jakubėno brolis.

Biografija
----------

Iki 1916 m. mokėsi Papilyje. Baigė Biržų gimnaziją. 1924–1928 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakultete Kaune.

Dalyvavo LSDP organizacijų „Žiežirba", „Žaizdras" veikloje. Bendradarbiavo „Amerikos naujienose", „Aušrinėje", „Biržų žiniose", „Jaunime", „Kultūroje", „Mūsų fronte", „Naujoje bangoje", „Socialdemokrate". 1930 m. gegužės 28 d. teistas Aštuonių socialdemokratų byloje. Paleistas dirbo „Raidės" spaustuvėje korektoriumi. Nuo 1944 m. rugsėjo mėn. iki 1947 m. balandžio mėn. Lietuvos SSR Advokatų kolegijos (nuo 1946 m. – LTSR advokatų kolegijos prezidiumo) pirmininkas. Vėliau tęsė advokato veiklą Vilniuje.

1931 m. spalio 31 d. Lietuvos socialdemokratų partijos XIII suvažiavime išrinktas CK nariu.

1989 m. balandžio 27 d. sudarytos LSDP atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, pasirašė gegužės 11 d. pareiškimą, rugpjūčio 12 d. LSDP veiklos atkūrimo Lietuvoje konferencijos ir LSDP XIV suvažiavimo delegatas.

Literatūra
----------

* Lietuvių literatūros enciklopedija. V. 2001, p. 193
* Lietuvių rašytojai. T.1. A-J. –V. 1979, p. 665–667
* Tarybų Lietuvos enciklopedija. T.2.- V. 1986, p. 95
* Vanagas V. Lietuvių rašytojų sąvadas.- V. 1996, p. 229
* Lietuvių literatūros istorija. T.3. D.2.- V. 1965, p. 183.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Advokatūros istorija Archyvuota kopija 2011-09-21 iš Wayback Machine projekto.



| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Zigmas Toliušis** | **LTSR advokatų kolegijos prezidiumo pirmininkas**1944 - 1947 | Po to:**Ksaveras Misevičius** |
Koordinatės: 54°58′57″ š. pl. 24°11′39″ r. ilg.﻿ / ﻿54.98250°š. pl. 24.19417°r. ilg.﻿ / 54.98250; 24.19417

|  |
| --- |
| **Užusalių mokykla-daugiafunkcis centras** |
| Užusalių mokykla-daugiafunkcis centras herbasUžusalių mokykla-daugiafunkcis centras herbas |
| Užusalių mokykla-daugiafunkcis centras |
| **Adresas** | Taikos g. 25, Užusaliai |
| **Direktorius(-ė)** | Audronė Kvedaravičienė |
| **Mokinių skaičius** | 121 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 17 |

 **Jonavos rajono Užusalių mokykla-daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jonavos raj. Užusaliuose, Taikos g. 25, vykdanti pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190306834. Steigėjas Jonavos rajono savivaldybės taryba.

Pagrindinė mokykla, 2007 m.
Užusalių senoji mokykla

Istorija
--------

2017 m. Užusalių mokykla šventė 150-ąsias metines.

Pirmoji mokykla Užusaliuose įsteigta 1867 m. Nuo 1887 m. mokyklą savo žinion perėmė liaudies švietimo ministerija. Tuomet ji buvo vadinama liaudies švietimo ministerijos dviejų klasių mokykla.

1909 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas, kuriame įsikūrė keturių klasių pradinė mokykla. 

1945–1948 m. veikė Užusalių pradinė mokykla, Užusalių progimnazija. 

1949–1961 m. buvo septynmetė, 1962–1967 m. – aštuonmetė mokykla.

Keletą metų, 1967–1970 m. veikė Užusalių vidurinė mokykla. Nuo 1970 m. – Užusalių aštuonmetė mokykla, 1986 m. - Užusalių nepilna vidurinė mokykla, 1988-1993 m. – Užusalių devynmetė mokykla.

Nuo 1993 m. – pagrindinė mokykla.

2019 m. rugsėjo 1 d. Užusalių pagrindinė mokykla reorganizuota į mokyklą-daugiafunkcį centrą (pakeista mokyklos paskirtis), nebekomplektuojant 9-10 klasių.

Direktoriai
-----------

* Audronė Kvedaravičienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos kaimo mokyklų laukia drastiški pertvarkymai *jonavoszinios.lt*

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2010-09-09 iš Wayback Machine projekto.
* Užusalių mokykla-daugiafunkcis centras *aikos.smm.lt*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RJonavos rajono mokymo įstaigos |
| --- |
|  |
| Pradinės mokyklos | 
Batėgalos · Panerio · Jonavos |
|  |
| Pagrindinės mokyklos | 
Barupės · Bukonių · Jonavos jaunimo mokykla · Lietavos · Neries · Kulvos Abraomo Kulviečio · Šveicarijos · Panoterių Petro Vaičiūno · Ruklos Jono Stanislausko · Upninkų · Užusalių · Žeimių |
|  |
| Progimnazijos | 
Raimundo Samulevičiaus · Justino Vareikio progimnazija |
|  |
| Gimnazijos | 
Jonavos Jeronimo Ralio gimnazija · Jonavos Senamiesčio gimnazija · Jonavos suaugusiųjų švietimo centras |
|  |
| Kitos mokymo įstaigos | 
Jonavos politechnikos mokykla · Janinos Miščiukaitės meno mokykla |

 |
| **Nerijus Jurkonis** |
| --- |
| Gimė | 1974 m. lapkričio 28 d. (48 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | ekologas |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universitetas |
| Pareigos | direktorius |
|  |
| Išsilavinimas | biomedicinos mokslų daktaras |

**Nerijus Jurkonis** (g. 1974 m. lapkričio 28 d. Kaunas) – Lietuvos ekologas, aplinkotyrininkas, biomedicinos mokslų daktaras, Vytauto Didžiojo universiteto Botanikos sodo direktorius, VDU Gamtos mokslų fakulteto lektorius.

Biografija
----------

1992 m. baigė Kauno 30-ąją vid. mokyklą, 1993–1997 m. studijavo biologiją Vytauto Didžiojo universitete, 1997–1999 m. – aplinkosaugos organizavimo magistrantūroje, 2000–2004 m. – Ekologijos ir aplinkotyros krypties doktorantūroje. 2005 m. apgynė biomedicinos srities mokslų daktaro disertaciją „Medžių mirtingumo dėsningumai ir jų pokyčiai užterštoje aplinkoje augančiuose pušynuose".

Darbinė veikla
--------------

1999–2000 m. – VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkotyros katedros mokslo asistentas, 2004–2005 m. – jaunesnysis mokslo darbuotojas, 2000–2003 m. – Kauno marių regioninio parko direkcijos vyriausiasis specialistas, 2005–2007 m. – VDU Aplinkos tyrimų centro mokslo darbuotojas, nuo 2005 m. – VDU Gamtos mokslų fakulteto Aplinkotyros katedros lektorius, 2006–2015 m. – VDU Gamtos mokslų fakulteto prodekanas, nuo 2015 m. – VDU Botanikos sodo direktorius.

Visuomeninė veikla
------------------

Valdo Adamkaus premijos komiteto narys. VDU Absolventų klubo valdybos narys. Lietuvos pilių ir dvarų asociacijos valdybos narys. 2015–2019 m. Lietuvos universitetų botanikos sodų asociacijos pirmininkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2014-05-31 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Kas yra kas Lietuvoje - Nerijus Jurkonis Archyvuota kopija 2021-05-10 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Valdo Adamkaus premijos komitetas (žiūrėta 2022-06-18)
4. ↑  Išrinkta naujos sudėties LPDA valdyba (žiūrėta 2020-05-12)
| **Alfonsas Moravskis** |
| --- |
| Gimė | 1868 m. balandžio 7 d.Pažvėriniai, Smilgių valsčius |
| Mirė | 1941 m. kovo 15 d. (72 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | ekonomistas |
| Organizacijos | Vytauto Didžiojo universitetas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Leipcigo aukštoji prekybos mokykla |
| Žinomas (-a) už | Lietuvos socialdemokratų partijos steigėjas |

**Moravskis Alfonsas** (1868 m. balandžio 7 d. Pažvėriniai, Smilgių valsčius, dab. Panevėžio rajonas – 1941 m. kovo 15 d. Kaunas) – Lietuvos socialdemokratų veikėjas, vienas iš Lietuvos socialdemokratų partijos steigėjų, ekonomistas, kraštotyrininkas.

Biografija
----------

Kilęs iš bajorų, jaunystėje nemokėjo lietuviškai. 1886–1887 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, studijavo Charkovo, Kazanės, Kijevo universitetuose. 1890 m. ir 1892 m. kalintas už dalyvavimą studentų judėjime.

1892–1893 m. Vilniuje organizavo socialdemokratų būrelius ir grupes (slapyvardis *Lietuvis*). 1895 m. vienas iš Lietuvos socialdemokratų partijos programos autorių. 1896 m. gegužės 1 d. Lietuvos socialdemokratų partijos I suvažiavimo organizatorius. Prasidėjus areštams 1897 m. emigravo, 1898 m. Šveicarijoje įkūrė Užsienio lietuvių socialdemokratų sąjungą. 1900 m. organizavo lietuvių skyrių Paryžiaus pasaulinėje parodoje. 1902 m. iš LSDP pasitraukė.

1902 m. baigė Leipcigo aukštąją prekybos mokyklą. 1906 m. Petrapilyje dirbo kadetų laikraščio „Reč" redakcijoje. 1922–1933 m. Lietuvos universiteto dėstytojas, docentas, nuo 1922 m. profesorius. Įkūrė pirmąjį lietuvių banką – Savitarpio kredito draugiją Vilniuje. 1931 m. „Kultūros" 4-7 numeriuose išspausdino Lietuvos darbininkų judėjimo istoriją.

Bibliografija
-------------

* Valstybės vienybė ir visos Lietuvos nepriklausomybė – jos ekonominio vystymosi ir užsienio materialinių santykių sureguliavimo pagrindas, rusų kalba, 1923 m.;
* Lietuvos finansai, 2 t. 1925 m.;
* Kraštotyra ir mūsų visuomenės ūkio bei finansų pažinimas, 1925 m.;
* Lietuvos darbininkų judėjimo istorija sąryšy su Lietuvos valstybės atgimimo judėjimu: pirmasis dešimtmetis: 1892–1902 m. 1931 m. 2 leid. 2006 m.;
* Lyginamoji Pabaltės valstybių visuomenės ūkio apžvalga, 1932 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alfonsas Moravskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 475 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Alfonsas Gučas** |
| --- |
|  |
| **Alfonsas Gučas** 1967 m. |
| Gimė | 1907 m. gruodžio 4 d.Vidugiriuose, Pasvalio valsčius |
| Mirė | 1988 m. sausio 28 d. (80 metų)Vilniuje |
| Sutuoktinis (-ė) | Giedrė Žmuidzinavičiūtė-Gučienė |
| Vaikai | Augis Gučas, Rimantas Gučas, Birutė Gučaitė, Giedrė Gučaitė |
|  |
| Veikla | psichologas, pedagogas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas. |

**Alfonsas Gučas** (1907 m. gruodžio 4 d. Vidugiriuose, Pasvalio valsčius – 1988 m. sausio 28 d. Vilniuje) – psichologas, pedagogas, spaudos darbuotojas, politinis veikėjas.

Biografija
----------

1927 m. baigė Biržų gimnaziją, kurioje tapo „Žiežirbos" nariu. 1928 m. įstojęs į Vytauto Didžiojo universitetą, redagavo moksleivių laikraštį „Žaizdras", nuo 1926 m. birželio 27 d. leido laikraštį „Darbo balsas", jį uždarius – „Mūsų balsas", 1933 m. – „Socialdemokrato", 1933–1934 m. – „Mūsų kelio" redaktorius.

1930 m. gegužės 28 d. teistas „8 socialdemokratų" byloje, kaltintas ryšiais su plečkaitininkais, prokuroras jam reikalavo mirties bausmės, tačiau kartu su kitais buvo išteisintas. 1931 m. spalio 31 d. – Lietuvos socialdemokratų partijos XIII suvažiavimo prezidiumo narys.

1933–1937 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1937–1939 m. stažavosi Vienoje ir Jenoje. Nuo 1940 m. dėstė Vilniaus universitete ir Vilniaus pedagoginiame institute, 1944 m. – filosofijos daktaras (sovietinė valdžia laipsnio nepripažino), profesorius. 1944–1947 m. – Vilniaus universiteto Psichologijos katedros vedėjas, Istorijos ir filologijos fakulteto prodekanas, dekanas, 1956–1975 m. – psichologijos katedros vedėjas.

1945 m. įsteigė Vilniaus pedagoginio instituto Psichologijos katedrą ir iki 1956 m. buvo jos vedėjas, kartu 1947–1949 m. ir Vilniaus pedagoginio instituto direktoriaus pavaduotojas. 1958–1960 m. – Mokyklų tyrimo instituto direktorius. 1958 m. įkūrė Lietuvos psichologų draugiją ir buvo jos pirmininkas. 1973 m. – profesorius.

1980 m. įsteigė žurnalą „Psichologija" (atskyrus jį nuo tęstinio leidinio „Pedagogika ir psichologija") ir iki mirties buvo jo redaktorius. Daugelio studijų ir vadovėlių autorius, kai kuriuos straipsnius pasirašinėjo slapyvardžiu *K. Rembus*.

Bibliografija
-------------

* Gučas, Alfonsas. Psichologijos raida Lietuvoje XIX a. pabaiga – XX a. pradžia. (*Development of Psychology in Lithuania*). Vilnius: Mintis, 1968.
* Gučas, Alfonsas. Vaiko psichologija. Kaunas: Šviesa, 1981.

Literatūra
----------

* Aleksandras Jacikevičius. Profesorius Alfonsas Gučas: psichologas, humanistas, patriotas. Tiltai Nr.2, Klaipėdos universitetas.
**Neries-Žeimenos žemuma** (kartais dar ***Šiaurryčių žemuma***) – žemuma rytų Lietuvoje, abipus Neries vidurupio ir jos intako Žeimenos. Apribota Aukštaičių, Švenčionių ir Ašmenos aukštumų. Iškilusi 140–150 m virš jūros lygio.

Būdingi skurdūs nekarbonatingo smėlio, rečiau karbonatingo žvirgždo, priesmėlio, moreninio priemolio dirvožemiai (velėniniai vidutiniškai nujaurėję, jauriniai, jauriniai pelkiniai). Žemumoje yra rininių klonių, senslėnių, žemyninių kopų, gausybė pelkių ir ežerų. Paviršių vagoja Neries, Žeimenos, Vilnios ir jų intakų slėniai. Didesnioji Neries-Žeimenos žemumos dalis apaugusi miškais, ypač pušynais (Labanoro, Ažvinčių-Minčios, Nemenčinės-Lavoriškių).

Susidarė paskutiniame pleistoceno ledynmetyje, ištirpus dviem ledyno plaštakoms – Neries vidurupio-Žeimenos ir Vilnios – ir plaštakines dubumas apsėmus prieledyniniams baseinams. Fliuvioglacialiniai vandenys ant dugninės morenos sunešė smėlį ir žvirgždą.

Neries-Žeimenos žemumoje įsikūrusi Pabradė, Nemenčinė, šiaurinė dalis Vilniaus, Švenčionėliai, Kaltanėnai, Labanoras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Neries–Žeimenos žemuma*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 204–205
|  |
| --- |
| **TSRS-V7 Čeliuskinecas** |
|  |
|  |
| Tipas | pusstandis dirižablis |
| Gamintojas | Dolgoprudno mokslinė-gamybinė įmonė |
| Pirmas skrydis | neįvyko |
| Būsena | Sudegė 1934 m. |
| Pagaminta vnt. | 1 |

**TSRS-V7 Čeliuskinecas** (rus. *СССР В-7 (Челюскинец)*) – pusstandžio tipo dirižablis, pastatytas dabartinio Dolgoprudno miesto (Maskvos sr.) teritorijoje buvusioje dirižablių statykloje. Orlaivį statė „Dolgoprudno mokslinė-gamybinė įmonė".

Aprašymas
---------

„TSRS-V7" buvo statomas kartu su dirižabliu „TSRS-V6 Osoaviachim".

Sėkmingai baigtos paskendusio garlaivio „Čeliuskinas" ekipažo gelbėjimo operacijos garbei, 1934 m. birželio mėn. nuspręsta naujai statomą dirižablį pavadinti „Čeliuskinecu".

Priešingai, nei skelbia kai kurie šaltiniai, „TSRS-V7" niekada nepakilo. 1934 m. balandžio 16 d. numatyti skrydžio bandymai, dėl blogų oro sąlygų, buvo atidėti kitai dienai. Tos pačios dienos vakare sudegė elingas, kuriame stovėjo dirižablis. Ugnis taip pat pasiglemžė elinge buvusius išardytus dirižablius „TSRS-V4" ir „TSRS-V5". Pagal oficialią versiją, gaisrą sukėlė į elingą trenkęs žaibas.

1935 m. pagal tą patį projektą (su kai kuriais pakeitimais) buvo pastatytas dirižablis „TSRS-V7 bis".

Literatūra
----------

* Белокрыс А. „Дирижаблестрой" на Долгопрудной: 1934-й, один год из жизни. – М.: „Паулсен", 2011. – ISBN 978-5-98797-060-7
* „Гибель дирижабля В-7" (глава из книги Умберто Нобиле „Мои пять лет с советскими дирижаблями")
* Обухович В. А. Кульбака С. П. Дирижабли на войне. – М.: ACT, 2000. – ISBN 5-17-001637-9

Nuorodos
--------

* „TSRS-V7 bis" nuotraukos

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTSRS dirižabliai |
| --- |
|  |
| 
 Astra **·**  VI Spalis **·**  Maskvos chemikas-gumuotojas **·**  TSRS-V4 Komjaunimo tiesa **·**  TSRS-V1 **·**  TSRS-V2 Smolnio **·**  TSRS-V3 Raudonoji žvaigždė **·**  TSRS-V5 **·**  TSRS-V6 Osoaviachim **·**  TSRS-V7 Čeliuskinecas  **·**  TSRS-V7 bis **·**  TSRS-V8 **·**  TSRS-V10 **·**  TSRS-V12 **·**  Pergalė **·** TSRS-V12 bis Patriotas  |

 |
| **Herbert Böttcher** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. balandžio 24 d.Priekulė, Vokietijos imperija |
| Mirė | 1950 m. birželio 12 d. (43 metai)Varšuva, Lenkijos Liaudies Respublika |
| Tėvas | Otto Böttcher |
|  |
| Veikla | Teisininkas, SS ir policijos vadas. |

**Herbertas Biočeris** (1907 m. balandžio 24 d. Priekulėje, Vokietijos imperija – 1950 m. birželio 12 d. Varšuvoje, Lenkijos Liaudies Respublika) – teisininkas, SS ir policijos vadas.

Biografija
----------

Gimė 1907 m. balandžio 24 d. Priekulėje. Tėvas Otto Böttcher (1872–1932) buvo Klaipėdos krašto prezidentas 1931–1932 metais. H. Biočeris baigė Klaipėdos Luizos gimnaziją. Baigęs mokslus studijavo teisėtyrą Karaliaučiaus, vėliau Miuncheno ir Vienos universitetuose. 1925 m. Karaliaučiaus universitete tapo Corps Littuania Königsberg studentų organizacijos nariu. 1931 m. Leipcigo universitete tapo teisės daktaru. Iki 1933 m. dirbo teisininku Berlyne, vėliau grįžo į Klaipėdą, kur dirbo advokatu ir notaru.

H. Biočeris priklausė nacionalsocialistiniai Klaipėdos krašto organizacijai, kuri aktyviai veikė prieš Lietuvos valdžią, už tai buvo nuteistas ir pasodintas į kalėjimą 1934–1937 metais. Jis buvo nuteistas su kitais savo bendražygiais vadinamojoje Neumanno-Sasso byloje. Išėjęs iš kalėjimo buvo išrinktas į Klaipėdos krašto seimelį. 1939 m. sausio mėnesį tapo Klaipėdos krašto direktoriumi, o tų pačių metų kovo mėnesį Klaipėdos miesto policijos komisaru. 1939 m. kovo mėnesį tapo Šturmbanfiureriu. 1940 m. rugpjūtį tapo Oberšturmbanfiureriu. 1940 m. spalį išsiųstas dirbti į Kaselį. 1941 m. spalio mėnesį tapo Štandartenfiureriu. Nuo 1942 m. pradžios buvo Kauno SS policijos komisaras. Tų pačių metų balandžio mėnesį buvo išsiųstas į Radomą, kur buvo vienas iš žmonių atsakingų už 300.000 vietos žydų išgabenimą į Treblinkos koncentracijos stovyklą. 1943 m. balandį tapo Oberfiureriu. Nuo 1944 m. lapkričio tapo Karaliaučiaus policijos generolu majoru ir Brigadefiureriu.

Po Trečiojo Reicho žlugimo H. Biočeris buvo sulaikytas britų ir įkalintas. 1947 m. britai perdavė H. Biočerį Lenkijos Liaudies Respublikai, kur 1949 m. birželio 18 d. jis buvo nuteistas mirties bausme, kuri buvo įvykdyta 1950 m. birželio 12 d. Varšuvoje.

Literatūra
----------

* Israel Gutman (Hg.): Enzyklopädie des Holocaust – Die Verfolgung und Ermordung der europäischen Juden, Piper Verlag, München/Zürich 1998, 3 Bände, ISBN 3-492-22700-7.
* Ernst Klee: Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Fischer, Frankfurt am Main 2007. ISBN 978-3-596-16048-8. (Aktualisierte 2. Auflage)
* Mads Ole Balling: Von Reval bis Bukarest. Statistisch-Biographisches Handbuch der Parlamentarier der deutschen Minderheiten in Ostmittel- und Südosteuropa 1919–1945. Band 2: Ungarn, Jugoslawien, Rumänien, Slowakei, Karpatenukraine, Kroatien, Memelländischer Landtag, Schlesischer Landtag. Komparative Analyse, Dokumentation-Verlag, Kopenhagen 1991, ISBN 87-983829-5-0

Nuorodos
--------

* Biografija (lenk.);
* H. Biočerio veikla Radome ir nuotrauka (ang.);
* Nuotrauka Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto..
**Alfonsas Mielkus** (slapyvardis *Mielko*, gimimo data ir vieta nežinoma – m. 1948 m. lapkričio 16 d. prie Teklinavo kaimo, Krasnapolio valsčius, Lenkija) – Lietuvos policininkas, ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis. Lietuvos partizanų rezidentas Lenkijoje.

Biografija
----------

Tarpukaryje tarnavo Kauno miesto vyresniuoju policininku. Vedęs Lietuvos Respublikos ministro pirmininko Antano Merkio augintinę, iš tarnybos policijoje pasitraukė ir apsigyveno žmonos dvare. Antrojo pasaulinio karo metais buvo Lapių miestelio policijos nuovados viršininkas. Raudonajai Armijai užėmus Lietuvą, šeima buvo suimta ir ištremta į Sibirą. A. Mielkus slapstėsi, vėliau įstojo į partizanų būrį. Ilgai gyvendamas drėgname bunkeryje, susirgo plaučių liga.

1945 m. nelegaliai kirto Tarybų Sąjungos-Lenkijos valstybinę sieną ir su fiktyviais dokumentais apsigyveno Žvikelių kaime. Toliau palaikė ryšius su Lietuvos partizanais. 1947 m. pavasarį gavęs užduotį, iš Lietuvos per valstybinę sieną pervedė du partizanų karininkus. Paskirtas Lietuvos partizanų rezidentu Lenkijoje, buvo atsakingas už valstybinės sienos nelegalų perėjimą. Žuvo apsuptas Lenkijos valstybės saugumo kareivių.

Šaltiniai
---------

* Kostas Leončikas. Slėniais ir kalvomis[neveikianti nuoroda]

Literatūra
----------

* Bartłomiej Rychlewski. Po dolinach i po wzgórzach. Monografia oddziału Jana Sadowskiego i Piotra Burdyna 1949–1952. Warszawa, AK-CES, 2007
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Citrus maxima** |
| --- |
| Didysis citrinmedis (Citrus maxima)Didysis citrinmedis (*Citrus maxima*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Muileniečiai  *( sapindales)* |
| Šeima: | Rūtiniai  *( Rutaceae)* |
| Gentis: | Citrinmedis  *( Citrus)* |
| Rūšis: | Didysis citrinmedis  *( Citrus maxima)* |

 |

**Didysis citrinmedis** (*Citrus maxima*) – rūtinių (*Rutaceae*) šeimos citrinmedžių (*Citrus*) genties augalų rūšis. Sinonimai: *Citrus grandis*, *C. aurantium var. grandis*, *C. decumanus*, *Aurantium decumana*, *C. pompelmos*, *C. aurantium ssp. sinensis var. decumana*, *Limo decumana*.

Didieji citrinmedžiai – visžaliai medžiai.

Augalų morfologija
------------------

Žinomos diploidinės ir tetraploidinės formos (2n = 18, 36). Šie citrinmedžiai patys stambiausi visoje gentyje, tačiau yra ir žemaūgių formų. Vainikas rutuliškas. Šakos storos, paprastai dygliuotos. Jauni ūgliai padengti minkštais plaukeliais, kurie vėliau nubyra.

Lapai stambūs ir labai stambūs, 10-12 cm ilgio, 7-8 cm pločio, širdiški, lapkočiai sparnuoti.

Žiedai balti, žiedkotis ir vainiklapių išorinė pusė padengta plaukeliais. Kuokelių 20-25, su stambiomis dulkinėmis.

Vaisius – didysis greipfrutas.

Kilmė
-----

Šis citrinmedis kilęs iš Pietryčių Azijos bei Zondų salų. Laukiniai individai aptinkami Okeanijos salose, prie upių (Fidžis, Tonga, Havajai) pakrančių. Auginamas ir vertinamas Kinijoje, Tailande, Indijoje, taip pat Japonijoje.

Angliškas pavadinimas *shaddock* kilo iš anglo laivo kapitono Shaddock’o pavardės. Šis kapitonas XVII a. atvežė didžiojo citrinmedžio sėklų į Vest Indiją, kur juos ėmė auginti.

### Didžiojo citrinmedžio hibridai

Greipfrutinis citrinmedis (*C. paradisi*) yra didžiojo citrinmedžio ir apelsininio citrinmedžio hibridas.   

Tangelinis citrinmedis (*C. ×tangelo*) yra didžiojo citrinmedžio ir mandarininio citrinmedžio hibridas.

* Kriaušiški didieji greipfrutaiKriaušiški didieji greipfrutai
* Išardyto didžiojo greipfruto skiltelėsIšardyto didžiojo greipfruto skiltelės
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Heredija*Heredia* |
| --- |
|              |
| *Heredijos fortas* |
|  |
| 

HeredijaHeredija

9°59′0″ š. pl. 84°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.98333°š. pl. 84.11667°r. ilg.﻿ / 9.98333; 84.11667﻿ (Heredija)Koordinatės: 9°59′0″ š. pl. 84°07′0″ v. ilg.﻿ / ﻿9.98333°š. pl. 84.11667°r. ilg.﻿ / 9.98333; 84.11667﻿ (Heredija) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6) |
|  |
| **Valstybė** | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika |
| **Provincija** | Heredijos provincija |
| **Kantonas** | Heredijos kantonas |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 22 241  |
| **Altitudė** | 1 150 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Heredija |

**Heredija** (isp. *Heredia*) – miestas vidurio Kosta Rikoje, 10 km į šiaurės vakarus nuo San Chosė. Provincijos ir kantono administracinis centras. Svarbiausias šalyje kavos auginimo ir eksporto centras. Heredijoje įsikūręs Kosta Rikos nacionalinis universitetas, keletas privačių universitetų. Miestas žymus savo architektūros paveldu – yra XIX a. miesto fortas, kultūros namai, bažnyčia, argentiniečių mokykla, licėjus, paštas ir kt.

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo kurtis XVIII a. ir pradžioje vadinta ***Kubuchuki*** (*Cubujuquí*). 1763 m. ji pervadinta Heredija, suteiktas miestelio statusas. 1821–1823 m. Heredija buvo prijungta prie Meksikos imperijos, bet vėliau grįžo Kosta Rikai. 1824 m. Heredijai suteiktas miesto statusas. Pilietinio karo metais, 1835–1838 m. Heredija buvo tapusi šalies sostine.

* Angelų bažnyčiaAngelų bažnyčia
* Argentinos Respublikos mokyklaArgentinos Respublikos mokykla
* LicėjusLicėjus
* Miesto parkasMiesto parkas
**Alfonsas Gečas** (1923 m. lapkričio 8 d. Lapkasių k. Vainuto valsč. Tauragės apskr. – 1999 m. kovo 29 d. Reedsburge, Vajominge), chorvedys ir akordeonistas.

Biografija
----------

Augo muzikalioje šeimoje. Tėvas Juozas Gečas vargonininkas ir chorvedys, dirbęs Judrėnuose ir Kvėdarnoje. Šeima buvo sudariusi savo orkestrą, kuris grojo vestuvėse ir gegužinėse. 1938 m. baigęs Švėkšnos „Saulės" gimnazijos penkias klases, Alfonsas iki Antrojo pasaulinio karo mokėsi Telšių ir Kauno kunigų seminarijoje. Telšiuose muzikos mokėsi pas A. Jasenauską ir giedojo jo vadovaujamame vyrų chore. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją – Bavariją, teologijos studijas tęsė aukštojoje filosofijos ir teologijos mokykloje Eichstätte. 1945 m. persikėlė į Rebdorfo pabėgėlių stovyklą ir pradėjo dirbti su choru, kuriam vadovavo Zenonas Jonušas. A. Gečas 1947 m. prie amerikiečių kariuomenės įsteigtoje sargybų kuopoje subūrė chorą ir vokalinį oktetą.

1949 m. atvykęs į JAV – Čikagą, IL, suorganizavo lietuvių tremtinių vyrų chorą, kuris vėliau pasivadino „Vyčio" vardu. Kolektyvas nuo 17 vyrų išaugo iki 40 dainininkų. 1950 m. spalio 15 d. įvyko pirmas viešas choro koncertas, kuriame buvo atlikta 17 dainų. Chorą perėmus B. Jonušui, o vėliau V. Baltrušaičiui, A. Gečas buvo šių dirigentų asistentas. Dirbdamas su choru ir sykiu fizinius darbus, keletą metų muzikos žinias gilino pas kompozitorių V. Jakubėną. 1955 m. iš geresnių vyrų choro balsų buvo sudaręs vokalinį oktetą, o vėliau vadovavo Skautų veteranų vokaliniam oktetui, grojo akordeonu šokių orkestre. Kurį laiką talkino „Dainavos" meno ansambliui (mokė vyrų chorą), vadovaujant S. Sodeikai, P. Armonui ir A. Simonaitytei. Taip pat padėjo mokyti Šv. Jurgio parapijos chorą Bridgeporte, CT. 1956–1987 m. buvo Čikagos Lietuvių operos nuolatinis chormeisteris (daugiausia mokė vyrų chorą). Per tą laikotarpį buvo pastatyta daug klasikinių operų, taip pat ir lietuvių kompozitorių: J. Karnavičiaus „Gražina", K. Banaičio „Jūratė ir Kastytis", J. Gaidelio „Dana" ir „Gintaro šaly", J. Kačinsko „Juodas laivas", V. Marijošiaus „Priesaika". Taip pat atliktas G. Verdi „Requiem" ir B. Markaičio „Vilniaus varpai". Operos choristai vyrai talkindavo Čikagos Lyric operai statant R. Wagnerio operą „Skrajojantis olandas".

A. Gečas parengė operos chorą 1966, 1971, 1978 ir 1983 m. JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėms Čikagoje ir Toronte, buvo 1983 m. 6-osios dainų šventės Čikagoje jungtinio vyrų choro dirigentas. 1987 m. išėjęs į pensiją, apsigyveno Reedsburge, WI, iš kur važinėjo į Madisono miestą ir akordeonu akompanavo tautinių šokių grupei „Žaibas". Harmonizavo ir sukūrė keletą dainų. Išpopuliarėjo partizanų daina „Pražydo jazminai", o daina „Aras" buvo atlikta 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventėje Vilniuje.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Alfonsas Kaikaris** (1922 m. lapkričio 30 d. Žagarė – 1997 m. gruodžio 19 d. Kaunas) – Lietuvos provizorius, farmacijos istorikas, muziejininkas.

Biografija
----------

1947 m. baigė Kauno universitetą. 1947–1997 m. dėstė Kauno universitete, nuo 1950 m. Kauno medicinos institute (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas), nuo 1978 m. docentas. 1957–1963 m. Farmacijos ir stomatologijos fakulteto prodekanas. 1964–1987 m. Lietuvos farmacininkų mokslinės draugijos narys, farmacijos istorijos sekcijos vadovas.

1957 m. pradėjo rinkti Lietuvos farmacijos istorijos artefaktus, 1975 m. Kauno medicinos institute įkūrė Lietuvos farmacijos muziejų (nuo 1985 m. Lietuvos medicinos ir farmacijos istorijos muziejus, jo sudėtinė dalis). Surinko apie 10 000 muziejinių vertybių. Paskelbė apie 70 mokslinių straipsnių apie valerijono rūšių biologinę vertę, jų standartizaciją, fiziologines savybes, apie farmacijos specialistų rengimą, jų darbo organizavimą, taip pat Lietuvos farmacijos istorijos klausimais. 67 mokslinių bei kelių dešimčių populiarių straipsnių autorius, savo tyrinėjimo rezultatus paskelbęs įvairiose konferencijose. 1988 m. Latvijos medicinos istorijos muziejus A. Kaikarį apdovanojo Paulio Stradinio vardo premija. Palaidotas Panemunės kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos farmacijos istorija. Atsiminimai, 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  A. Kaikario paramos fondas.
2. ↑  Aurimas Andriušis. *Alfonsas Kaikaris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 129 psl.