recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nepartinis demokratinis Judėjimas** - pilietinis judėjimas, vienijantis nepartinius veikėjus bendrai veiklai siekiant pozityvių permainų Lietuvoje. 

Judėjimo šūkis - *tai, ką mes darome šiandien, lems kaip gyvensime rytoj!*

Istorija
--------

Judėjimas įsisteigė 2010 m. liepos 3 d. 

Pirmininkas - ekonomistas, VU profesorius, buvęs politikas, užsienio reikalų ministras Povilas Gylys. 

Iniciatyvinės grupės nariai - aktorius Regimantas Adomaitis, NPPSS pirmininkas Vytautas Bakas, advokatas ir buvęs Seimo narys Kęstutis Čilinskas, ekonomistė Aušra Maldeikienė, profesorius Gediminas Merkys, akademikas Antanas Kudzys, doc. Krescencijus Stoškus.

Organizacija atsirado norint išvengti įtakos partijų narių, pradėjusių dezorganizuoti Jungtinio demokratinio judėjimo veiklą 2010 metais. Kadangi partinių ir pilietinių interesų priešprieša didėjo plečiant veiklą, buvo nuspręsta sukurti naują organizaciją, kurios nepartiškumas būtų apibrėžtas įstatų lygmenyje. 

2010 m. liepos 3 d. visuotinio JDJ susirinkimo metu nepavykus įstatų papildyti nuostata dėl nepartiškumo, aktyvas ir didžioji dalis JDJ narių išėjo iš salės ir įsteigė Nepartinį demokratinį judėjimą. 

Pagrindinis judėjimo tikslas, apibrėžtas įstatuose , yra inicijuoti, koordinuoti ir plėtoti asmenų veiklas: įtvirtinant Lietuvoje atvirą, teisingą, darnią pilietinę visuomenę bei teisinę valstybę; panaikinant teisines, politines ir ekonomines sąlygas korupcinio, oligarchinio valdymo egzistavimui; rūpinantis aplinkos ir paveldo išsaugojimu bei ginant viešąjį interesą, įskaitant, bet neapsiribojant, viešojo intereso gynimu pagal Orhuso konvencijos nuostatas.

Šis pilietinis judėjimas savo veikloje naudojasi tik savo vidiniais resursais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  NDJ įstatai Archyvuota kopija 2011-01-19 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* www.demokratija.eu Nepartinio Demokratinio Judėjimo naujienų svetainė Archyvuota kopija 2009-02-16 iš Wayback Machine projekto.
Karinis ROV *Pinguin B3*, skirtas minų paieškai ir naikinimui
**ROV** (angl. *remotely operated vehicle*) − nuotoliniu būdu valdomas povandeninis robotas. Toks pat pavadinimas naudojamas vadinti ir kitus mechanizmus, veikiančius panašiu principu.

Veikimo principas
-----------------

Robotas sujungtas su paviršiumi per kabelį ar šviesolaidį. Robotą valdo žmogus per specialų valdymo pultą. Energija tiekiama iš paviršiuje esančio ar robote įmontuoto akumuliatoriaus. Roboto variklis leidžia greitai judėti į visas puses. Standartiškai yra montuojama bent viena kamera. Taip pat gali būti įrengti papildomi įrenginiai, tokie kaip:

* Ranka arba žirklės;
* Magnetometras;
* Sonaras;
* Vandens matuokliai.

Naudojimas
----------

Plačiai naudojamas jūrų pramonėje tirti jūroje sunkiai pasiekiamas gilias vietas bei kariniams tikslams.

Vienas iš žinomiausių tokių robotų pasiekimų yra paskendusių laivų, tokių kaip *Titanikas* ir *Bismarkas*, suradimas.

Nuorodos
--------

* ROV.org ROV Committee of the Marine Technology Society (Anglų kalba)
* ROVeXchange (Anglų kalba)
* Ron's ROV Links Archyvuota kopija 2006-12-21 iš Wayback Machine projekto. Didelė nuorodų bazė į svetaines apie povandeninius laivus (Anglų kalba)
* Grupa Yahoo robotrov Archyvuota kopija 2007-06-20 iš Wayback Machine projekto. Diskusijų forumas apie savadarbius ROV (Anglų kalba)
Koordinatės: 55°04′34″š. pl. 24°15′43″r. ilg.﻿ / ﻿55.0761°š. pl. 24.2620°r. ilg.﻿ / 55.0761; 24.2620

|  Jonavos šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Jonavos |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Jonava |
| **Adresas** | Chemikų g. 136 |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 2012 m. |

**Jonavos šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia** – naujai įrengta koplyčia Jonavoje, Rimkų mikrorajone, Chemikų g. 136. Priklauso Jonavos šv. apaštalo Jono parapijai. Koplyčia įsikūrusi 2012 m. pritaikytame sovietmečiu statytame visuomeniniame pastate. Joje yra 100 sėdimų vietų, kasdien (išskyrus pirmadienius) laikomos šv. Mišios. Tikintiesiems atstoja parapijos bažnyčią.

Koplyčios viduje

Istorija
--------

Arkivyskupo metropolito Sigito Tamkevičaius dekretu 2008 m. buvo įsteigta naujoji parapija, pavadinta šv. apaštalo Jono vardu. 2012 m. spalio 7 d. pašventinta parapijos naujoji koplyčia. Tikinčiuosius į pirmą kartą koplyčioje aukojamas mišias pakvietė parapijos klebonas kun. Audrius Mikitiukas. 2008 metais Jonavoje įkurtos naujosios parapijos nariai iki šiol melsdavosi senojoje Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčioje miesto centre.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos šv. apaštalo Jono parapija (dekanato inf.)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jonavos šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos svetainė
* Į koplyčią – kaip į autobusą? (*aliojonava.lt*)
* Pašventinta Švento apaštalo Jono koplyčia Jonavoje[neveikianti nuoroda] (*jonavietis.lt*)
NGC 6541 kamuolinis spiečius
**NGC 6541** (arba ***Caldwell 78***) – kamuolinis spiečius, esantis Pietų Vainiko žvaigždyne. Šis spiečius yra už maždaug 22 000 šviesmečių nuo Žemės, jo regimasis ryškis – 6,3. Nuo galaktikos centro NGC 6541 nutolęs 6800 šviesmečių. Amžius siekia apie 12 mlrd. metų.

NGC 6541 spiečių 1826 m. nepriklausomai vienas nuo kito atrado italų astronomas Niccolò Cacciatore (kovo 19 d.) bei škotų astronomas James Dunlop (liepos 3 d.). John Herschel šį spiečių įtraukė į savo 1847 m. katalogą, pažymėdamas kaip h 3725, o savo „General Catalogue" pažymėjo kaip GC 4372.

Šis spiečius matomas pro žiūronus, o pro didesnį teleskopą galima įžiūrėti ir kai kurias šį spiečių sudarančias žvaigždes.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  *Caldwell 78*. NASA, 2020-08-27. Nuoroda tikrinta 2021-05-13.
2. 1 2 3  *NGC 6541*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-13.
3. ↑  Martin Mobberley (2009), *The Caldwell Objects and How to Observe Them*, Springer Science & Business Media, p. 164, ISBN 978-1-4419-0326-6
| Nepinas |
| --- |
|   |
| **Ilgis** | 178 km |
| **Ištakos** | Mitagongo kalnagūbris |
| **Žiotys** | Hoksberis |
| **Šalys** |  Australija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nepinas |

**Nepinas** (angl. *Nepean River*) – upė Australijoje, Naujajame Pietų Velse. Kartu su Hoksberiu juosia Sidnėjaus aglomeraciją iš pietvakarių, vakarų ir šiaurės. Upė pavadinta britų politiko ir kolonijinio administratoriaus Evano Nepino (*Evan Nepean*) garbei.

Prasideda Mitagongo kalnagūbryje netoli Robertsono, apie 100 km į pietus nuo Sidnėjaus ir 15 km į vakarus nuo Tasmano jūros. Teka į šiaurę, iki Nepino tvenkinio – negyvenamomis vietovėmis. Už tvenkinio teka Sidnėjaus aglomeracijos pietvakariniu ir vakariniu pakraščiu, netoli Jaramundžio, susiliejusi su Grosu, suformuoja Hoksberį. Upės baseine įrengti tvenkiniai aprūpina Sidnėjų geriamu vandeniu. Žemupys naudojamas poilsiui, vandens turizmui. Po stiprių liūčių patvinsta. Didžiausi potvyniai registruoti 1817, 1867, 1900 ir 1914 m.

Didžiausi intakai: Voragamba (kairysis), Berkas, Kordas, Kataraktas (dešinieji).

Galerija
--------

* Nepinas prie Penrito
* Penrito užtvanka
* Potvynis 2013 m.
* Mėlynųjų Kalnų nacionaliniame parke
* Kabantis tiltas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nepean River*, Geographical Names Register, Geographical Names Board, NSW. Archyvuota 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2020-05-14.
2. ↑  Graeme Partington. Sydney: First 100 Lessons. Lulu.com, 2017. ISBN 978-0244631727
3. ↑  *Floods in the Nepean District*, Penrith City Local History. Archyvuota 2020-05-14. Nuoroda tikrinta 2020-05-14.
**Jonavos rajono taryba -** Jonavos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d. Pilnas pavadinimas – **Jonavos rajono Liaudies deputatų taryba**, nuo 1990 m. balandžio mėn. *Jonavos rajono taryba*.

Teisinis pagrindas
------------------

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d. savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Jonavos rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.

Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu" vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.

Rinkimai įvyko 1990 m. kovo 24 d. pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. tačiau kai kuriose rinkimų apygardose rinkimai neįvyko, kitose daputatas nebuvo išrinktas arba buvo paskirtas miesto valdybos nariu. Pakartotiniai rinkimai į neužimtas deputatų vietas vyko gegužės 19 d. ir lapkričio 24 d.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2020-09-15 iš Wayback Machine projekto.
| **Valdis Birkavas*Valdis Birkavs*** |
| --- |
|  |
| Valdis Birkavs |
| Gimė | 1942 m. liepos 28 d. (80 metų)Rygoje, Latvijoje |
|  |
| Veikla | latvių teisininkas, teisėtyrininkas kriminologas, politikas |
|  |
| Išsilavinimas | Latvijos universiteto docentas |
| Alma mater | 1969 m. Latvijos universitetas |
|  |
|  **Vikiteka** | Valdis Birkavs |

**Valdis Birkavas** (*Valdis Birkavs*, g. 1942 m. liepos 28 d. Rygoje, Latvijoje) – latvių teisininkas, teisėtyrininkas kriminologas, Latvijos universiteto docentas, politikas.

Biografija
----------

1969 m. Latvijos valstybinio universiteto Teisės fakultete baigė teisės studijas, diplomuotas teisininkas. 1978 metais apgynė disertaciją iš kriminologijos, teisės mokslų kandidatas, nuo 1993 m. teisės mokslų daktras.

Nuo 1969 m. iki 1975 m. Latvijos teismo ekspertizės ir kriminologijos mokslų instituto ekspertas, vyr. ekspertas, direktorius. Nuo 1986 m. iki 1990 m. Latvijos universiteto Teisės fakulteto prodekanas, docentas.

1990 m. išrinktas į Latvijos Respublikos Aukščiausiąją Tarybą, o 1993 m. buvo vienas iš partijos Latvijos kelias įkūrėjų. Tais pačiais metais vasarą partija nugalėjo 5-tos Saeimos rinkimuose ir Birkavas tapo Latvijos Ministru pirmininku. Po vyriausybės žlugimo 1994 m. vasarą, Valdis Birkavas tapo Užsienio reikalų ministru ir šiame poste išbuvo 5 metus penkių vyriausybių sudėtyje. Postą paliko 1999 m.

1999 m. birželį Latvijos prezidento rinkimuose Birkavas buvo Latvijos kelio kandidatas ir užėmė II vietą. Po to jis tapo Latvijos teisingumo ministru Andrio Škėlės trečiajame ministrų kabinete, išbūdamas poste iki 2000 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Ivars Godmanis** | **Latvijos ministras pirmininkas**1993 m. rugpjūčio 3 d. - 1994 m. rugsėjo 15 d. | Po to:**Māris Gailis** |
| Medaliai |
| --- |
| Martine Grael |
| Moterų buriavimas |
| **Atstovaujant:  Brazilija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio | 49er FX |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | 49er FX |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2014 Santanderas | 49er FX |
| **Sidabras** | 2013 Marselis | 49er FX |
| **Sidabras** | 2015 Buenos Airės | 49er FX |
| **Sidabras** | 2017 Matosinhos | 49er FX |
| **Sidabras** | 2019 Oklandas | 49er FX |
| Panamerikos žaidynės |
| **Auksas** | 2019 Lima | 49er FX |
| **Sidabras** | 2015 Torontas | 49er FX |

**Martinė Grael** (*Martine Grael*, g. 1991 m. vasario 12 d. Niterojuje) – Brazilijos buriuotoja sportinėmis burluotėmis, olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2009 m. Grael tapo pasaulio jaunių čempione 420 dviviečių burvalčių klasės varžybose. 2010 m. pasaulio 470 klasės buriavimo čempionate užimta 7-oji vieta. 2013 m. pirmą kartą pelnė medalį pasaulio 49er FX klasės čempionate užėmusi antrąją vietą. 2014 m. brazilė tapo pasaulio čempione. 2015 m. Panamerikos žaidynių vicečempionė.

Savo debiutinėse 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Grael kartu su Kahena Kunze dalyvavo pirmą kartą olimpiadoje vykusiose 49er FX klasės varžybose. Sportininkės laimėjo dvejus iš dvylikos plaukimų bei nugalėjo finalinį plaukimą. Surinkusios 48-is baudos taškus brazilės tapo pirmosiomis olimpinėmis čempionėmis šioje burluočių klasėje.

2019 m. Panamerikos žaidynių čempionė.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Grael kartu su Kahena Kunze grįžo ginti čempionių titulų. Brazilijos atstovės laimėjo du iš dvylikos plaukimų ir liko trečios finalinėje regatoje. Surinkusios 76-is taškus sportininkės antrą kartą tapo olimpinėmis čempionėmis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 3 d.
**Nevisavertiškumo kompleksas** – asmenybės savęs suvokimas, kaip prastesnio už kitus, savęs smerkimas už klaidas ir nesėkmes. Šį kompleksą turintys žmonės save vertina kaip visiškai nereikšmingus, nepritampančius prie gyvenimo. Dėl to gali išsivystyti fobijos, depresija, kilti savižudybės poreikis.

Nevisavertiškumo komplekso simptomai būna tokie: siekimas kitų žmonių dėmesio įvairiais emociniais signalais, žmonių baimė, draugų trūkumas, baimė suklysti, pastovus nerimas, negatyvus aplinkos suvokimas, perdėtas pareigingumas. Dažnai nevisavertiškumo kompleksą turintys žmonės bando jį kompensuoti agresija, alkoholizmu ir kitomis priklausomybėmis, socialinio statuso simboliais (brangiais automobiliais, pastatais ir pan.).

Priežastys
----------

* Pastovūs tėvų keliami aukšti reikalavimai, kritika, nepasitenkinimas pasiektais rezultatais, klaidų sureikšminimas
* Fiziniai trūkumai (išvaizdos, kalbos defektai)
* Socialinės kliūtys (rasė, religija, lytis, seksualinė orientacija, ekonominis statusas)
* Mentalinės išlygos – jaučiamas nevisavertiškumas, kai keliami per aukšti reikalavimai

Nevisavertiškumo kompleksą išsamiai tyrinėjo Alfredas Adleris.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Valdivijos miškai Čilojės saloje
Valdivijos miškai (Pujehuės NP)
Valdivijos drėgnieji miškai
**Valdivijos drėgnieji miškai** (isp. *Bosque húmedo pluvial valdiviano*) – vidutinių platumų plačialapių ir mišriųjų miškų ekoregionas Pietų Amerikoje, Patagonijoje (Čilė ir Argentina). Priklauso neotropikų ekozonai. Pavadinimas kilo nuo Čilės miesto Valdivijos.

Geografija
----------

Valdivijos miškai auga siaurame ruože tarp Ramiojo vandenyno ir Patagonijos Andų, taip pat apima Čilės salyno salas. Šiaurėje pereina į Viduržemio tipo krūmynus, pietuose – į subpoliarinius Magelano miškus. Miškų susiformavimui didelę įtaką daro didelis kritulių kiekis, stiprūs vėjai, žemos oro temperatūros, ledynų ir vertikaliojo zoniškumo įtaka.

Valdivijos drėgnieji miškai yra vieni iš nedaugelio pasaulio drėgnųjų miškų, augančių vidutinių platumų srityje.

Biologija
---------

Čia apie pusę medingų regiono augalų yra endeminiai. Auga notofagai (kvapusis, skėstašakis, blizgusis, antarktinis ir kt.), alyvokšniai, eukrifijos, lumos, mirteugenijos, čiliniai podokarpai, puošnieji drimiai. Kalnuose auga spygliuočiai – čilinės araukarijos, kiparisinės ficrojos. Valdivijos miškuose gyvena mažiausi pasaulio elniai pudu, čilinės katės, čiliniai oposumai, šernai. Valdivijos miškai Antarkties floros prieglauda ir daugelis augalų šeimų turi bendrus bruožus su Naujosios Zelandijos, Tasmanijos ir Australijos vidutinių platuimų bei subtropikų drėgnaisiuose miškuose augančiais augalais.

Apsauga
-------

Valdivijos drėgniesiems miškams apsaugoti įsteigta eilė draustinių ir rezervatų:

* Los Alerseso nacionalinis parkas
* Arajanų nacionalinis parkas
* Boske de Frai Chorchės nacionalinis parkas
* Hverkehvės nacionalinis parkas
* Huilo-Huilo biologinis rezervatas
* Lago Puelo nacionalinis parkas
* Lanino nacionalinis parkas
* Nauel Uapi nacionalinis parkas
* Onkolo parkas
* Pumalino parkas
* Pujehvės nacionalinis parkas
* Keuelato nacionalinis parkas
* Valdivijos pakrantės rezervatas
* Valdivijos nacionalinis rezervatas
* Viljarikos nacionalinis parkas

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valdivijos drėgnieji miškai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Martis Koskeniemis** (suom. *Martti Koskenniemi*; g. 1953 m. kovo 18 d. Turku, Suomija) – suomių teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, diplomatas, Helsinkio universiteto profesorius, Eriko Castrén tarptautinės teisės ir žmogaus teisių instituto direktorius.

Biografija
----------

1977 m.  Turku universitete baigė teisę, teisės bakalauras. 1982 m. baigė podiplomines teisės studijas, teisės magistras (LL.M.). 1989 m. apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.

1978-1994 m. įvairių Suomijos deleracijų tarptautinėse konferencijose bei organizacijose teisės patarėjas. Nuo 1994 m. tarptautinės teisės profesorius. Mokslinių interesų sritys – tarptautinių santykių, tarptautinės teisės istorija ir teorija.

Nuo 2003 m. Institut de Droit international, nuo 2005 m. Suomijos Akademijos narys.

Bibliografija
-------------

* *International Law Aspects of the European Union.* Martinus Nijhoff Publishers, Den Haag 1998, ISBN 9-04-110488-7
* *Sources of International Law.* Ashgate Publishing, Burlington 2000, ISBN 1-84-014097-6
* *The Gentle Civilizer of Nations. The Rise and Fall of International law 1870–1960.* Cambridge University Press, Cambridge 2004, ISBN 0-52-154809-8
* *From Apology to Utopia. The Structure of International Legal Argument.* Neuauflage (Originalausgabe 1989). Cambridge University Press, Cambridge 2005, ISBN 0-52-183806-1
* *La politique du droit international.* Pedone, Paris 2007, ISBN 2-23-300504-X

Nuorodos
--------

* Erik Castrén Institute of International Law and Human Rights - Martti Koskenniemi (suomių, švedų, anglų k.)
* Thomas Assheuer: *Tarptautinė teisė - ne Biblija* Interviu su Martti Koskenniemi in: *Die Zeit.* 2004
| **Larix potaninii** |
| --- |
| Nepalinių maumedžių (*Larix potaninii*) giraitė rudenį |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pušūnai  *( Pinophyta)* |
| Klasė: | Pušainiai  *( Pinopsida)* |
| Šeima: | Pušiniai  *( Pinaceae)* |
| Gentis: | Maumedis  *( Larix)* |
| Rūšis: | Nepalinis maumedis  *( Larix potaninii)* |

 |

**Nepalinis maumedis** (*Larix potaninii*) – spygliuotis medis, priklausantis pušinių (*Pinaceae*) augalų šeimai. Auga Kinijoje ir Nepale, 2500-4300 m aukštyje.

Medis iki 50 m aukščio, kamieno skersmuo iki 1 m. Laja kūgiška, šakos trumpos, horizontalios. Žievė ruda ar pilkšvai ruda, senstant raukšlėjasi. Spygliai šviesiai žali, 12-35 mm ilgio, rudenį ryškiai pagelsta ir nukrenta. Kankorėžiai kiaušiniški arba cilindriški, 2,5-7,5 cm ilgio, jauni tamsiai purpuriniai, vėliau tampa šviesiai rudais, sudaryti iš 35-90 plaušelių.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2010-06-13 iš Wayback Machine projekto.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nepalinis maumedis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
*Kitos reikšmės – Tremtinių koplyčia.*
Koordinatės: 55°05′56″š. pl. 24°15′49″r. ilg.﻿ / ﻿55.099002°š. pl. 24.263697°r. ilg.﻿ / 55.099002; 24.263697

|  Jonavos tremtinių koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Jonavos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šmatai |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1992 m. |

**Tremtinių koplyčia** – mūrinė koplyčia, esanti Jonavos kapinėse, prie krašto kelio  **144**  Jonava–Kėdainiai–Šeduva . Priklauso Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijai (Jonavos dekanatas, Kauno arkivyskupija). Idėjos autorius – Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) Jonavos skyrius. Architektė – Lina Preišegalavičienė (projekto autorė). Dailininkai S. Savickas ir A. Krištopaitis, kalvis K. Šimkus. Viduje yra paveikslai, klausykla, suolai. Virš koplyčios stogo įrengti varpai. Lapkričio 1 d. aukojamos Šv. Mišios.

Istorija
--------

Pradėta statyti 1990 m. birželio mėn. Baigta – 1992 m. Atidengta ir pašventinta 1992 m. birželio 14 d. Pastatė Jonavos valstybinė statybos įmonė. Techninę priežiūrą vykdė LPKTS narys Antanas Gabužis (1928–2008). Sąmatinė vertė – 52 300 rublių.

Nuotraukos
----------

* Koplyčios priekisKoplyčios priekis
* Šoninis fasadasŠoninis fasadas
* Galinė dalisGalinė dalis
* Kryžius ant stogoKryžius ant stogo

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jonavos tremtinių koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Jonavos istorija[neveikianti nuoroda] (Jonava.org informacija)
2. ↑  Jonavos paminklai
3. ↑  Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijos informacija
4. ↑  Koplyčios statybos dokumentacija // Jonavos Šv. Apaštalo Jokūbo parapijos archyvas
**Jonavos Švento apaštalo Jono parapija** – apaštalo Jono vardo parapija Jonavos dekanate (Kauno arkivyskupija), Jonavos mieste. Parapijos globėjas – Šv. apaštalas ir evangelistas Jonas.

Istorija
--------

2008 m. kovo 2 d. įsteigta Kauno arkivyskupo metropolito Sigito Tamkevičiaus dekretu. Parapijos klebonas – kun. Audrius Mikitiukas (Jonavo dekanato dekanas, Žeimių Švč. M. Marijos Gimimo bei Jonavos Šv. apaštalo Jokūbo parapijų klebonas). Sudarytas bažnyčios statymo komitetas.

2012 m. pašventinta Jonavos Šv. apaštalo Jono parapijos koplyčia.

Jonavos Šv. apaštalo Jono bažnyčia
----------------------------------

*Pagrindinis straipsnis – Jonavos Šv. apaštalo Jono bažnyčia*.
2007 m. liepos mėn. Virbaluose, bažnyčios statybai skirtame sklype buvo pastatytas kryžius.

2008 m. sudarytas Šv. apaštalo Jono bažnyčios pastatymo komitetas. Jo nariai – Jonavos politikai, verslininkai, gyventojai. Komiteto garbės svečiai – Sigitas Tamkevičius, verslininkas Bronislovas Lubys („Achemos grupė" vadovas) ir Jonavos meras Bronislovas Liutkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jonavos dekanato informacija (2008 m. vasario 12 d. jonava.net)
2. ↑  „Jonavoje įsteigta nauja Šv. apaštalo Jono parapija" (Birutė Steponavičiūtė, Jonavos parapijos atstovė spaudai; Kauno arkivyskupijos informacija, 2008 m. kovo 2 d.)
| Rusijonaspranc. *Roussillon* |
| --- |
|        |
|  |
|  |
| 

RusijonasRusijonas

43°54′11″ š. pl. 5°17′37″ r. ilg.﻿ / ﻿43.90306°š. pl. 5.29361°r. ilg.﻿ / 43.90306; 5.29361﻿ (Rusijonas)Koordinatės: 43°54′11″ š. pl. 5°17′37″ r. ilg.﻿ / ﻿43.90306°š. pl. 5.29361°r. ilg.﻿ / 43.90306; 5.29361﻿ (Rusijonas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Regionas** | Provansas-Alpės-Žydrasis Krantas |
| **Komuna** | Aptas |
| **Departamentas** | Vokliūzas |
|  |
| **Meras** | Giséle Bonelly |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 1 265  |
| **Plotas** | 29,77 km² |
| **Tankumas** (2007) | 42 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Rusijonas |

**Rusijonas** (pranc. *Roussillon*) – miestelis Prancūzijoje, Provanso-Alpių-Žydrojo Kranto regione, Vokliūzo departamente, Apto komunoje.

Geografinė padėtis
------------------

Rusijonas (važiuojant mašina) yra apie 20 km nuo Fonten De Vokliūzo, 10 km nuo Gordo,10 km nuo Apto, 50 km nuo Avinjono, 100 km nuo Marselio ir 260 km nuo Nicos.

Ochros kalnai
-------------

Rusijonas garsėja ochros pigmentu, kurio randama miestelio apylinkėse kasamame molyje. Iš ochros gaminami įvairių atspalvių dažai. Rusijono ochros spalva kinta nuo šviesiai geltonos iki tamsiai raudonos.

Pasak legendos, miestelis yra pramintas raudonuoju, nes vaikai, žaisdami ochros kalnuose, išsitepdavo drabužius, o kai mamos juos išskalbusios pakabindavo lauke džiūti, atrodydavo, jog visi rūbai raudoni, todėl miestelis atrodė raudonas.

Gyventojų skaičius
------------------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1962 m. ir 2007 m.** |
| **1962 m.** | **1968 m.** | **1975 m.** | **1982 m.** | **1999 m.** | **2007 m.** |
| 702 | 827 | 1 093 | 1 313 | 1 161 | 1 265 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Galerija
--------

* Ochros kalvosOchros kalvos
* Ochros kalvosOchros kalvos
* RusijonasRusijonas
* RusijonasRusijonas

Nuorodos
--------

* 
* Archyvuota kopija 2007-03-12 iš Wayback Machine projekto.
*
| **Mikola Danilevičius** |
| --- |
| Gimė | 1885 m. balandžio 12 d.Kaunas, Rusijos imperija |
|  |
| Veikla | karininkas |

**Mikola Danilevičius** (1885 m. balandžio 12 d. Kaune – ?) – Ukrainos Liaudies Respublikos karininkas.

Biografija
----------

Gimė 1885 m. balandžio 12 d. Kaune. 1906 m. baigė Sankt Peterburgo Michailovo artileristų mokyklą. Tarnavo Rivnės artileristų brigadoje, nuo 1907 m. Žytomyre. 1915 m. balandžio 17 d. suteiktas kapitono laipsnis. 1915 m. rugpjūčio 7 d. pateko į vokiečių nelaisvę. 1918 m. paleistas iš nelaisvės pradėjo tarnauti Ukrainos Liaudies Respublikos kariuomenės artilerijos korpuse Voluinėje. Nuo 1923 m. dirbo buhalteriu Kodroje netoli Kijevo. 1931 m. vasario 20 d. suimtas ir apkaltintas šnipinėjimu, nuteistas 5 metams lagerio, tolesnis likimas nežinomas.

Literatūra
----------

1. 1 2  Ярослав Тинченко. Офіцерський корпус армії Української Народної Республіки, 1917-1921. Темпора, 2007, p. 130.

* ЦДАГПОУ – Ф. 263. – Оп. 1. – Спр. 62745. – Архівно-слідча справа Данилевича М. К.
* ЦДАВОУ. – Ф. 1078. – Оп. 2. – Спр. 37. – С 457; Спр. 155. – С 210; Спр. 169. – С. 150-зв

Nuorodos
--------

* Biografija (ukr.)
**Joneda** – didžiausio tiražo Jonavos rajone laikraštis, mėnraštis (išeina 1 kartą per mėn.). Laikraštis leidžiamas visuomeniniais pagrindais, platinamas nemokamai (daliai Jonavos miesto ir kaimo gyventojų jis yra vienintelis skaitomas laikraštis). Apimtis – 8 puslapiai.

Skelbia reklaminius straipsnius, reklamą, skelbimus, kritikuoja Jonavos rajono savivaldybės politikų ir administracijos veiksmus, bando oponuoti laikraščiui „Naujienoms". Pasak laikraščio redakcijos, „Joneda" domisi ir skaito ne tik Jonavos, bet ir aplinkinių rajonų (Kėdainiai, Kaišiadorys, Ukmergė) žmonės, laikraštis taip pat pasiekiąs ir kitus miestus (kaip Marijampolė, Kazlų Rūda, Vilkaviškis, Kaunas, Prienai, Šiauliai, Vilnius), netgi Airiją. Pasak leidėjo, laikraštis „Joneda" pasižymi „kritiniu požiūriu, objektyviai ir be pagražinimų analizuoja rajone, šalyje bei pasaulyje vykstančius procesus".

Leidyba
-------

Leidžiamas nuo 1999 m. gegužės mėn. Įkūrėjas ir vadovas – Edmundas Gedvila.
Leidėjas – nekilnojamojo turto bendrovė UAB „Joneda".

Iki 2010 m. išleista 122 numeriai (2009 m. gruodžio mėn.).

Spaudėjas – UAB „Rinkos aikštė" (Kėdainiai). Tiražas – 13 1000 egzempliorių (2010 m.).

Redakcija
---------

Redaktorė – Aldona Skaisgirytė-Gedvilienė. Kiti straipsnių autoriai – Edmundas Gedvila ir kt.

Adresas – J. Ralio g. 5, LT-55182, Jonava.

Nuorodos
--------

* Oficialus „Joneda" tinklalapis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Rusijos Federacijos maršalo antpetis
**Rusijos Federacijos maršalas** (rus. *Маршал Российской Федерации*) – aukščiausias dabartinis Rusijos Federacijos karinis laipsnis, įkurtas 1991 m. suirus TSRS vietoj Tarybų Sąjungos maršalo laipsnio. Jis aukštesnis už armijos generolą ir laivyno admirolą.

Pirmas ir vienintelis Rusijos Federacijos maršalas buvo buvęs gynybos ministras Igoris Sergejevas (laipsnis suteiktas 1997 m. lapkričio 11 d. mirė 2006 m.), kuris prieš tapdamas Rusijos Federacijos maršalu buvo strateginės raketų kariuomenės armijos generolas. 2009 m. spalio mėn. Rusijos kariuomenėje Rusijos Federacijos maršalų nėra.

Atskyrio ženklai
----------------

Rusijos Federacijos maršalo antpečiuose yra didelė auksinė penkiakampė žvaigždė ir auksinis dvigalvis erelis. Tuo jie panašūs į Tarybų Sąjungos maršalo antpečius, tik vietoj TSRS herbo turi dvigalvį erelį.

Taip pat nešioją didžiąją maršalo žvaigždę.

* Didžioji maršalo žvaigždėDidžioji maršalo žvaigždė
* Rusijos Federacijos maršalas I. SergejevasRusijos Federacijos maršalas I. Sergejevas
**Marija Lukšaitė-Savickienė** (g. 1946 m. liepos 22 d. Joniškyje) – Lietuvos pedagogė ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Joniškio 2-ąją vidurinę mokyklą, 1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Bronius Sližys). 1980–1985 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Aniceto Armino ir vyr. dėst. A. Zaboro klasės).

Nuo 1968 m. Joniškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. Vaikų chorą parengė 1975, 1977, 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, o mišrusis jaunimo choras 1979 ir 1983 m. mokyklų zoninėse varžybose pelnė prizines vietas, dalyvavo 1987 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, prizines vietas laimėjo 1989 ir 1992 m. respublikiniuose ir zoniniuose konkursuose „O toj skambioj dainelėj", 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dalyvis. 1995 m. dalyvavo I Baltijos ir Šiaurės šalių mišriųjų chorų festivalyje Rygoje (Latvija), o 1997 m. II analogiškame festivalyje Gotlande (Švedija, Visby mieste). Choro repertuare buvo privalomi lietuvių, latvių, estų, suomių, danų, norvegų, švedų, islandų ir Vakarų Europos klasikų kūriniai. Choras parengtas 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei.

M. Savickienė dirbo ir su suaugusiųjų mėgėjų chorais. Dar besimokydama Šiauliuose pradėjo vadovauti Aklųjų draugijos kombinato mišriajam chorui. 1979–1991 m. kūrybiškai dirbo su Joniškio melioracijos statybos ir montavimo valdybos mišriuoju choru, kurį parengė 1980, 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, prizinių vietų su juo pelnė respublikinėse chorų apžiūrose ir konkursuose „Dainuoja darbo Lietuva", nemažai koncertavo. 1980–1984 m. vadovavo Joniškio rajkoopsąjungos mišriajam chorui, kuris irgi chorų apžiūrose laimėjo prizinių vietų.

M. Savickienė – Joniškio rajono dainų švenčių organizatorė ir dirigentė, nuo 1980 m. rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė. 1994 m. suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. – Vilnius, 1999.
Koordinatės: 56°12′36″š. pl. 24°41′35″r. ilg.﻿ / ﻿56.210121°š. pl. 24.693009°r. ilg.﻿ / 56.210121; 24.693009

Geologų duobė
Geologų duobė 2011 m.
2014 m.
**Geologų duobė** – karstinė smegduobė Biržų rajone, Karajimiškio kaime, Biržų regioniniame parke, šalia kelio  **1303**  Biržai–Pasvaliečiai–Saločiai , vos per kilometrą nutolusi nuo kitos garsios smegduobės – Karvės olos. Šalia Geologų įgriuvos, už 80 m yra Lapės Ola.

Geologų duobės plotis – apie 12 x 9,5 m, gylis – 5 m.

Įgriuvo 2003 m. balandžio 22 d. – kelios dienos prieš paskutinį balandžio savaitgalį švenčiamą Lietuvos geologų dieną. Todėl ir pavadinta tokiu vardu. 2004 m. gruodžio 13 d. už 1 metro nuo Geologų duobės šiaurės vakarinio krašto atsivėrė dar viena karstinė įgriuva. Ji buvo netaisyklingo piltuvo formos, jos skersmuo siekė 3,6 m, gylis – 4,95 m, sienelės buvo kabančios ir vertikalios. Viršutinėje karstinės įgriuvos dalyje matėsi moreninis priemolis, o po juo – viršutinio devono Tatulos svitos uolienos. 2005 m. pradžioje abi smegduobės susijungė ir dabar sudaro vieną karstinę įgriuvą.

Nuorodos
--------

* Geologų duobė (*aplankyk.eu*) Archyvuota kopija 2014-11-13 iš Wayback Machine projekto.
* Biržų smegduobės Archyvuota kopija 2014-11-13 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Marija Jefrosinina  *Марія Єфросініна*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1979 m. gegužės 25 d. (43 metai)Kerčė, Ukrainos TSR |
| Tautybė | ukrainietė |
|  |
| Veikla | televizijos laidų vedėja |
|  |
|  **Vikiteka** | Marija Efrosinina |

**Marija Oleksandrivna Jefrosinina** (ukr. *Марія Олександрівна Єфросініна*; g. 1979 m. gegužės 25 d. Kerčėje) – ukrainiečių TV laidų vedėja.

Biografija
----------

Baigė vidurinę mokyklą su aukso medaliu. Jefrosinina mokėsi Kijevo universitete, užsienio kalbų katedroje kaip vertėja anglų ir ispanų kalbomis.

Būdama devyniolikos, ji debiutavo Pershyi Natsionalnyi programoje *Happy Bell*. 2002 metais ji gavo *Teletriumph* prizą nominacijoje Geriausias TV šou.

Ji kartu su Pavlo Shylko vedė 2005 m. Euroviziją, kuri vyko Kijevo sporto rūmuose, renginį stebėjo maždaug 150 milijonų žmonių.

2010 m. Jefrosinina pagal „Fokus" (*Фокус*) žurnalą užėmė 77 vietą tarp įtakingiausių moterų Ukrainoje.
**Vilniaus įkūrimo legenda** byloja, kad medžiodamas Lietuvos didysis kunigaikštis Gediminas apsistojo nakvynei vietoje, kur dabar stovi Vilnius. Naktį jis susapnavo sapną, kuriame ant aukšto kalno staugė geležinis vilkas. Ryte kunigaikščio krivių krivaitis Lizdeika išaiškino, kad sapnas reiškia, jog šioje vietoje iškils miestas, garsas apie jį plačiai pasklis. Tuomet upių santakoje buvo supiltas piliakalnis ir pastatyta pilis.

Vilkas Vilniaus miesto įkūrimo legendoje kartais asocijuojamas su Kapitolijaus vilke, išmaitinusia Romos įkūrėjus Remą ir Romulą, tačiau genetinis šių legendų ryšys yra abejotinas, kadangi „vilkiškos" Vilniaus ir paties kunigaikščio Gedimino šaknys susijusios su lietuvišku kontekstu (vienas iš Gedimino protėvių rusų metraščiuose vadinamas Vilku).

Vilko motyvas glaudžiai susijęs su Vilniumi ir jo apylinkėmis. Dar XX a. pradžioje egzistavo su Vilkpėdės pavadinimu susijęs padavimas apie akmenį su vilko pėdos atspaudu. Rusų mokslininkas Vladimiras Toporovas yra atkreipęs dėmesį, kad toponimai ir hidronimai su šaknimi Vilk – itin paplitę rytinėje Lietuvos dalyje (Vilkabrastis, Vilkaraistis, Vilkeliškės, Vilkinė, Vilkiškės).

Šiuo metu geležinio vilko vardą Lietuvoje naudoja kelios organizacijos, tarp jų – Lietuvos kariuomenės brigada.

Literatūra
----------

* Toporov V. „Baltų mitologijos ir ritualo tyrimai", V. 1989 m.

Nuorodos
--------

* Geležinio vilko - Vilniaus miesto įkūrimo legenda (lietuvių, rusų, anglų kalbomis)
| **Marija Kutraitė** |
| --- |
| Gimė | 1911 m. sausio 24 d.Vinkšniniai |
| Mirė | 1985 m. rugsėjo 19 d. (74 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | komunistinio judėjimo veikėja |
| Partija | 1934 m. LKP, 1940 m. SSKP |

**Marija Kutraitė** (1911 m. sausio 24 d. Vinkšniniuose, Biržų rajonas – 1985 m. rugsėjo 19 d. Vilniuje) – Lietuvos komunistinio judėjimo veikėja.

Biografija
----------

1929 m. įstojo į LKJS. 1933 m. kalinta. 1934–1935 m. Maskvoje mokėsi partinėje mokykloje. 1935–1937 m. LKP Biržų parajonio komiteto narė. 1937–1940 m. kalinta. 1940 m. Liaudies Seimo atstovė. 1941–1942 m. dirbo Kirovo srityje. 1942–1943 m. tarnavo 16-ojoje lietuviškojoje divizijoje. 1944 m. baigė partinių ir sovietinių darbuotojų kursus Šujoje. 1944–1961 m. dirbo įvairiose Lietuvos vietose. 1949 m. baigė Respublikinę partinę mokyklą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilhelmina Juozulynienė. *Marija Kutraitė*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 455
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| Martins Dukurs (2020) |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Latvija**  |
| Skeletonas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2010 Vankuveris |  |
| **Sidabras** | 2014 Sočis |  |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2011 Kionigszė |  |
| **Auksas** | 2012 Leik Plesidas |  |
| **Sidabras** | 2013 Sankt Moricas |  |

**Martins Dukurs** (g. 1984 m. kovo 31 d. Rygoje) – Latvijos skeletonininkas. Europos ir pasaulio čempionas, olimpinis medalininkas.

Biografija
----------

1998 m. Dukurs pradėjo sportinę karjerą. 2004–05 m. pasaulio taurės įskaitoje sportininkas liko 19-oje vietoje. Po metų sportininkas pasaulio taurės įskaitoje liko 20-as, bet pateko į 2006 m. žiemos olimpines žaidynes. Olimpiadoje Dukurs užėmė aukštą 7-ą vietą. 2009–10 m. pasaulio taurės sezone Dukurs laimėjo ketverias varžybas iš aštuonių ir pirmą kartą nugalėjo. 2010 m. pirmą kartą sportininkas tapo Europos čempionu, o vėliau šį titulą apgynė dar 4 kartus iš eilės. 2010 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Dukurs pelnė sidabro medalį ir tapo pirmuoju šalies skeletonininku, pelniusiu olimpinį medalį. 2011 m. ir 2012 m. Dukurs pelnė pasaulio čempiono titulus. 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Dukurs pakartojo savo olimpinį rekordą ir pelnė antrą sidabro medalį.

Nuorodos
--------

* Dukurs FIBT profilis Archyvuota kopija 2014-02-20 iš Wayback Machine projekto.
| Pažemio kraštovaizdžio draustinis |
| --- |
| kraštovaizdžio draustinis |
| Draustinio informacinė lentelė Draustinio informacinė lentelė |
| **Vieta:** | Švenčionių rajonas |
| 

Žemėlapis rodantis Pažemio kraštovaizdžio draustinis vietą.Pažemio kraštovaizdžio draustinis

  |
| **Koordinatės:** | 55°15′4″ š. pl. 25°51′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25111°š. pl. 25.85639°r. ilg.﻿ / 55.25111; 25.85639Koordinatės: 55°15′4″ š. pl. 25°51′23″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25111°š. pl. 25.85639°r. ilg.﻿ / 55.25111; 25.85639 |
| **Plotas:** | 13,98 km² |
| **Įkurtas:** | 2008 m. |

Koplytstulpis 1941 m. žuvusiems sukilėliams
**Pažemio kraštovaizdžio draustinis** – kraštovaizdžio draustinis Labanoro regioniniame parke, Švenčionių rajone, pusiaukelėje tarp Labanoro ir Kaltanėnų. Plotas 1398 ha. Šiauriniu pakraščiu ribojasi su keliu  **114**  Molėtai–Kaltanėnai–Ignalina .

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti ir eksponuoti miškingo ežeruoto kraštovaizdžio etaloną su vertingomis biocenozėmis, geomorfologinėmis ir etnokultūrinėmis vertybėmis. Draustinio viduryje įsikūręs Pažemio kaimas.

Draustinio teritoriją galima laikyti viena iš geriausiai ištirtų respublikoje. 2016 metais čia vyko Rūšių ralis. Susirinkę geriausi Lietuvos gamtininkai draustinio teritorijoje rungtyniavo ieškodami augalų, gyvūnų, grybų.

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras
* Švenčionėlių miškų urėdijos saugomos teritorijos[neveikianti nuoroda]
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 57°54′ š. pl. 6°49′ v. ilg.﻿ / ﻿57.900°š. pl. 6.817°r. ilg.﻿ / 57.900; 6.817

Salos padėtis
**Harisas** (angl. *Harris*, škot. gėl. *Na Hearadh*) – sala Škotijoje, Išoriniuose Hebriduose, geografiškai yra pietinė Luiso salos dalis (todėl dažnai laikoma bendra Luiso ir Hariso sala). Plotas – 401 km².

Salos kranto linija vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Vakarų ir Rytų Loch Tarbetų užutėkiai skiria Harisą į šiaurinę ir pietinę dalis. Šiaurinė dalis labai kalnuota, joje yra aukščiausia Išorinių Hebridų vieta – Klishamo kalnas (799 m). Pietinė dalis žemesnė, gausiau apgyvendinta. Aplink gausu smulkių salų (Skalpėjus, Taransėjus, Insėjus ir kt.).

2011 m. Harise gyveno 1984 gyventojai. Dalis tebevartoja gėlų kalbą. Pagrindinė gyvenvietė – Tarbertas. Harisas su Luiso sala jungiasi keliu, veikia kelto linijos į Skajų, Šiaurės Juistą.

* Kelias iš Rodelo į TarbertąKelias iš Rodelo į Tarbertą
* Hariso pietinė dalisHariso pietinė dalis
* Klishamo kalnasKlishamo kalnas
* XV a. Šv. Klemento bažnyčia RodeleXV a. Šv. Klemento bažnyčia Rodele
**Marija Ivaškevičiūtė** (g. 1999 m. rugpjūčio 5 d. Šiauliuose) – lietuvių šiuolaikinio šokio šokėja, „Auksinio scenos kryžiaus" laureatė.

Biografija
----------

Marija Ivaškevičiūtė gimė ir augo Šiauliuose. Vaikystėje šoko „showdance" šokio klube „Flamingas". Jame rengė solo numerius, duetus, dalyvavo šokio stovyklose, varžybose, čempionatuose, juose pelnė prizinių vietų. Nebelikus jos amžiaus merginų, „showdance" šokio grupė išsiskirstė. Į šiuolaikinį šokį 9–10 metų amžiaus Mariją patraukė choreografė Rūta Butkus, Šiauliuose vedusi seminarą. Būdama 16 metų, 10 klasėje Marija įstojo į M. K. Čiurlionio menų mokyklą ir nuo to laiko gyveno Vilniuje.

2018 m. baigė Nacionalinę M. K. Čiurlionio menų mokyklą, modernaus (šiuolaikinio) šokio specialybę. Po to pradėjo dirbti Klaipėdoje, Šeiko šokio teatre. Sukūrė vaidmenų Lietuvos ir užsienio choreografų šokio spektakliuose (juos režisavo Agnija Šeiko, Vilma Pitrinaitė, Dalija Acin Thelander Murphy, Ugnė Dievaitė, Palle Granhoj, Daphnis Kokkinos ir kt.). Šoko įvairiuose festivaliuose, pasirodė ir užsienio šalyse (Vokietijoje, Norvegijoje, Ispanijoje, Maltoje).

Vaidmenys
---------

* „Pamirštos princesės" (spektaklis vaikams), choreografė Inga Kuznecova
* Duetų spektaklis kartu su Agnija Šeiko „Nakties mirgėjimai", choreografė Ugnė Dievaitė
* Šokio video „Šokis plius miestas"
* Šokio spektaklis „Klajojančios kopos" (Šeiko šokio teatras)

Apdovanojimai
-------------

* 2020 m. Auksinis scenos kryžius „Metų Šokėjos" kategorijoje – už vaidmenį šokio spektaklyje „Klajojančios kopos" (Šeiko šokio teatras)

Šaltiniai
---------

* 
* 
*
| **Marija Dilon** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1858 m. spalio 27 d.Panevėžys, Rusijos imperija |
| Mirė | 1932 m. spalio 14 d. (73 metai)Leningradas, TSRS |
|  |
| Veikla | Skulptorė |

**Marija Dilon** (1858 m. spalio 27 d. Panevėžyje, Rusijos imperija – 1932 m. spalio 14 d. Leningrade, TSRS) – Lietuvos žydų kilmės skulptorė, laikoma pirmąja profesionalia Rusijos imperijos skulptore.

Biografija
----------

Gimė 1858 m. spalio 27 d. Panevėžyje. Vaikystėje su tėvais išvyko gyventi į Sankt Peterburgą. 1879-1888 m. mokėsi dailės mokykloje. Baigusi mokslus kasmet su savo darbais dalyvavo įvairiose parodose. Daugiausiai kurdavo elegantiškas nuogų moterų skulptūras. Sukūrė paminklą Nikolajui Lobačevskiui Kazanėje, carui Aleksandrui II Černigove. Ištekėjo už dailininko Teodor Buchholz (1857-1942). Mirė 1932 m. spalio 14 d. Leningrade.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.) Archyvuota kopija 2014-08-22 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Диллон, Мария Львовна // Еврейская энциклопедия Брокгауза и Ефрона. – СПб. 1906–1913.
* Диллон, Мария Львовна // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона: В 86 томах (82 т. и 4 доп.). – СПб. 1890–1907.
| **Marija Macijauskienė** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. kovo 11 d.Kaunas |
| Mirė | 2020 m. gegužės 8 d. (90 metų)Klaipėda |
| Palaidotas (-a) | Klaipėdos Joniškės kapinėse |
| Tautybė | lietuvė |
|  |
| Veikla | poetė |
| Organizacijos | LTSR literatūros muziejus |
| Pareigos | direktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Marija Macijauskienė** (1930 m. kovo 11 d. Kaune – 2020 m. gegužės 8 d. Klaipėdoje) – lietuvių poetė, publicistė, literatūros darbuotoja.

Gimė Kaune. Mokėsi Pakruojo pradinėje mokykloje (1938–1942 m.), Linkuvos gimnazijoje (1942–1944 m.), Pakruojo progimnazijoje (1944–1945 m.), Kauno II mergaičių gimnazijoje (1945–1949 m.). 1954 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas, 1950–1953 m. mokėsi Dramos studijoje prie Vilniaus akademinio dramos teatro.

Nuo 1954–1958 m. Marija Macijauskienė dirbo žurnalo „Jaunimo gretos" redakcijoje literatūros darbuotoja, 1958–1967 m. – laikraščio „Kauno tiesa" redakcijos kultūros ir mokyklų skyriaus literatūros bendradarbe (kuravo ir Kauno jaunųjų rašytojų sekciją), 1967–1968 m. žurnalo „Nemunas" redakcijos Informacijos skyriaus redaktore, 1968–1969 m. laikraščio „Gimtasis kraštas" redakcijos literatūros darbuotoja. 1969–1984 m. buvo LTSR literatūros muziejaus jaunesnioji mokslinė bendradarbė, vyresnioji mokslinė bendradarbė, o 1970–1981 m. direktorė.

Nuo 1957 m. Žurnalistų sąjungos narė, nuo 1983 m. – Rašytojų sąjungos narė.

Bibliografija
-------------

* *Gyvenimo akimirkos*: apybraiža. – Vilnius: Mintis, 1968.
* *Žvaigždės*: apybraiža. – Vilnius: Mintis, 1973.
* *Nematomas tiltas*: esė. – Vilnius: Mintis, 1976.
* *Kaip laukiantis medis*: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1979.
* *Aguonų miestai*: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1983.
* *Kaip drugys į žiburį*: eilėraščiai. – Vilnius: Vaga, 1987.
* *Žaidimas su ugnimi*. – Jonava: Dobilas, 1994.
* *Lyg anglys pelenuos…*: atsiminimai. – Jonava: Dobilas, 1995.
* *Iš to paties žvaigždyno*: atsiminimai. – Jonava: Dobilas, 1996.
* *Į pačią širdį*: eilėraščiai. – Jonava: Dobilas, 1998.
* *Lyg visa Lietuva*: atsiminimai. – Jonava: Dobilas, 2000.
* *Kaip riksmas, pabėgantis medžių viršūnėm*: eilėraščių rinktinė. – Kaunas: Varpas, 2000.
* *Po aukštus kalnus vaikščiojau…*: atsiminimai. – Jonava: Jonava, 2002.
* *Mūsų skaitinėliai*: prozos knygelė vaikams. – Kaunas: Naujasis amžius, 2004.
* *Magnolija prie kelio*: esė. – Kaunas: Naujasis amžius, 2005.
* *Žiogo kalendorius*: eilėraščiai vaikams. – Kaunas: Aušra, 2006.

Žurnaluose „XXI amžius", „Nemunas", „Literatūra ir menas" paskelbė nemažai straipsnių apie lietuvių literatus, menininkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
**Mikel Gurrutxaga**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Mikel Gurrutxaga Barruetabeña |
| Gimimo data | 1990 m. rugpjūčio 22 d. (32 metai) |
| Gimimo vieta | Elgoibaras, Baskų kraštas, Ispanija |
| Ūgis | 191 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Club Portugalete |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018  2019–2020  2021  2021  2021–2022  2022– | Hercules  Paide Sūduva  → *Sūduva B*  AD Ceuta FC  Club Portugalete | 21 0(4)45 0(5)02 0(0)02 0(0)13 0(0)04 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. lapkričio 23 d.. |

**Mikelis Guručaga Baruetabenija** (*Mikel Gurrutxaga Barruetabeña*, g. 1996 m. rugpjūčio 22 d.) – futbolininkas iš Ispanijos, žaidžiantis gynėjo pozicijose.

Karjera
-------

Žaidė gimtinėje. Atstovavo įvairioms jaunimo komanda\oms (SD Eibar, CD Vitoria, CD Elgoibar, Amurrio Club).

### JS Herkules

Buvo išvykęs į Suomiją ir 2018 m. atstovavo JS Hercules, kuris rungtyniavo Kakkonen pirmenybėse (III pakopa).

### Paide LM

2019 m. persikėlė į Estiją ir žaidė Paidės miesto komandoje Paide Linnameeskond. Tais metais per 30 susitikimų Meistriliiga pelnė 5 įvarčius. 2020 m. atstovavo ekipai 15 rungtynių.

### FK Sūduva

2021 m. tapo „Sūduvos" klubo nariu. Baskas sužaidė dvejas „Optibet A lygos" rungtynės. Dar dvejas rungtynes Pirmoje lygoje atstovavo Sūduvos B ekipai. Birželio pabaigoje pranešta, kad nutraukta sutartis abipusiu susitarimu.

Nuo 2021 m. vasaros atstovavo AD Ceuta FC. Nuo 2022 m. – Club Portugalete.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2021** | **„Sūduva"** | 2 | 0 |
|

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

**Sūduva**

* A lygos

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* fksuduva.lt
* alyga.lt
* soccerway
* lietuvosfutbolas.lt
* transfermarkt.com
| **Mikelis Hofmanas** |
| --- |
| Gimė | 1889 m. gegužės 3 d.Musaičiai, Šilutės apskritis |
| Mirė | 1921 m. birželio 26 d. (32 metai)ten pat |
|  |
| Veikla | Mažosios Lietuvos poetas, visuomenės ir kultūros veikėjas. |

**Mikelis Hofmanas** (slapyvardis *Ateivis*, 1889 m. gegužės 3 d. Musaičiai, Šilutės apskritis – 1921 m. birželio 26 d. ten pat) – Mažosios Lietuvos poetas, visuomenės ir kultūros veikėjas.

Biografija
----------

1912 m. spalio mėn. Tilžėje su kitais įsteigė jaunimo draugijų sąjungą „Santara", 1920 m. – Prūsų lietuvių susivienijimo Šilutės skyrių, jo sekretorius. Įkūrė Verdainės (dab. Šilutės miesto dalis) jaunimo draugijos chorą „Jovaras". 1918 m. įsteigus Mažosios Lietuvos tautinę tarybą, įkūrė Šilutės apskrities skyrių, 1920–1921 m. jo sekretorius.

Spaudoje agitavo už Klaipėdos krašto susijungimą su Lietuvos valstybe. Buvo vokiečių valdžios persekiojamas. Parašė eilėraščių, jų paskelbta almanache „Dainuokim" 1920 m. antologijoje „Kaip ąžuols drūts prie Nemunėlio" 1986 m. Kūrybai būdingi patriotiniai motyvai. Kai kurie jo eilėraščiai tapo liaudies dainomis.

Bibliografija
-------------

* Jaunimo aidos, 1913 m.; 2 leid. pavadinimu „Jaunimo aidai" 1920 m.
* Tėvynės garsai, 1919 m.
* Tarp audrų, 1920 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vaclovas Bagdonavičius, Virginija Veiverienė. *Mikelis Hofmanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 609 psl.
Geofonas
**Geofonas** (*geo* + sen. gr. phonē – garsas) – Žemės plutoje sklindančių garso bangų imtuvas. Paprasčiausias geofonas – plokščia apvali dėžutė, padalinta į dvi dalis metaline arba žėručio diafragma, kurios viduryje pritvirtinta sunki masė. Garso bangos, sklindančios dirvos paviršiuje, virpina dirvą liečiantį dėžutės korpusą, o diafragmos viduryje pritvirtinta sunki masė dėl inercijos nejuda. Korpuso virpesiai abiejose diafragmos pusėse sukelia oro sutankėjimus ir praretėjimus. Jų dažnis lygus garso bangų dažniui.

Dažniausiai naudojami geofonai, turintys elektromagnetinių bangų keitiklius, kurie garso virpesius paverčia elektriniais virpesiais. Toks geofonas, sujungtas su stiprintuvu ir oscilografu, yra seismografas.

Geofonas naudojamas geomagnetofonuose, akustinėje naudingųjų iškasenų žvalgyboje, karyboje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Geofonas*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IV t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1978. T.IV: Gariga-Jančas, 58 psl.