recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Davy Crockett branduolinis ginklas
**M-388 Davy Crockett** – JAV beatošliaužis pabūklas, galėjęs šaudyti sviediniais su branduoliniu užtaisu. Tai buvo mažiausias kada nors pagamintų branduolinių ginklų. JAV kariuomenės ginkluotėje buvo šaltojo karo laikais.

Sukurtas 1950-ųjų pabaigoje, jis pirmiausia buvo skirtas atremti netikėtą ataką prieš tuometinę Vakarų Vokietiją. Juo buvo apginkluoti JAV armijos Vakarų Vokietijoje pėstininkų bei tankų batalionai. Šį ginklą turinčios grupės turėjo būti išsidėstę pasienyje kas keli kilometrai. Branduoliniai sprogimai turėjo paversti teritoriją nepraeinama maždaug dviem paroms – pakankamai laiko pagrindinėms NATO pajėgoms mobilizuoti. Nedidelė raketa 23 kg sveriančią bombą galėdavo nunešti maždaug du kilometrus (pagerinta versija – keturis kilometrus).

Branduolinis užtaisas prilygo maždaug 10-20 tonų trotilo ekvivalentui. Tokio užtaiso sprogimo bangos efektas nėra didelis; pagrindinis kovinis veiksnys būtų buvusi jonizuojanti radiacija, kurios dozė būtų mirtina maždaug 500 m spinduliu.

Buvo pagaminta apie 2100 tokių raketų. Nuimtos nuo ginkluotės 1971 m.
Programos kūrėjas James W. Fulbright (1905–1995)
**Fulbraito stipendija** (oficialiai – **Fulbraito programa**, angl. *Fulbright Program*) – 1946 m. įsteigta stipendija pagal mainų tarp JAV ir apie 150 kitų valstybių programą. Pavadinta senatoriaus James W. Fulbright, pateikusio įstatymo projektą dėl programos sukūrimo, vardu. Pretenduoti gali studentai, absolventai, mokslininkai, menininkai.

Podiplominė programa (*Fulbright Graduate Student Program*) skirta visų sričių (10 mėnesių arba 1 mokslo metų) magistro, daktaro studijoms, stažuotėms JAV universitetuose. Būtinas TOEFL testas (GRE arba GMAT jei jų reikalauja universitetai), 4 rekomendaciniai laiškai. Konkurso dalyviai gali nurodyti 3 universitetus JAV. Paprastai Lietuvai skiriamos 4 stipendijos.

Taip pat programa yra skirta podoktorantūrinėms studijoms (*Fulbright Scholar Program*) 4-10 mėnesių stažuotėms, moksliniui darbui JAV universitetuose, mokslo institutuose, laboratorijose.

Stipendijų programa ir Lietuva
------------------------------

Lietuvoje programą koordinuoja Amerikos centras, angl. *American Center* (Akmenų 7, LT-03106 Vilnius, kontaktinis asmuo – Rasa Baukuvienė).

Lietuvos stipendininkai
* prof. Gintautas Pranciškus Kamuntavičius (g. 1942 m.), fizikas
* prof. Leonidas Donskis (g. 1962 m.), filosofas, VDU ir KU dėstytojas
* prof. Mindaugas Kiškis (g. 1975 m.), verslo teisės advokatas, MRU dėstytojas
* Martynas Švėgžda von Bekker (g. 1967 m.), smuikininkas
* Aidas Bareikis (g. 1967 m.), dailininkas
* Valdas Samonis-Samulevičius (g. 1950 m.), ekonomistas
* prof. Elvyra Acienė (g. 1951 m.), socialinių mokslų daktarė, KU profesorė
* Linas Kojala (g. 1990 m.), politologas, VU TSPMI doktorantas ir dėstytojas

Nuorodos
--------

* Oficialus Fulbright programos tinklalapis **(**angl.**)**
* Fulbright programos aprašas JAV ambasados tinklalapyje Archyvuota kopija 2008-12-30 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Programa absolventams[neveikianti nuoroda] **(**liet.**)**
**Yudai Koike**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Yudai Koike |
| Gimimo data | 1995 m. lapkričio 5 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Japonija |
| Ūgis | 169 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018  2018–2019  2020  2021–2022  2023– | DFK Dainava  FC Kupiškis  „Džiugas"  „Džiugas"  Dinamo Samarqand | 12 0(?)0? 0(?)13 0(3)58 0(2)0? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 7 d.. |

**Judajus Koikė** (*Yudai Koike*; g. 1995 m. lapkričio 5 d.) – futbolininkas kilęs iš Japonijos, krašto saugas.

Karjera
-------

* 2018: Alytaus DFK „Dainava" (Pirma lyga)
* 2018–2019: FC „Kupiškis" (Pirma lyga)
* 2020–: Telšių „Džiugas" (Pirma lyga, A lyga)

### DFK Dainava

2018 m. I lygos sezoną pradėjo Alytaus „Dainavos" ekipoje, o vasaros pertraukos metu perėjo į „Kupiškio" klubą. 

### FC Kupiškis

2018 m. antroje pusėje žaidė Kupiškio ekipoje.

2019 m. sezone ir toliau atstovavo FC Kupiškis. Pirmoje lygoje per sezoną sužaidė 24 rungtynes ir pasižymėjo 7 įvarčiais.

### FC Džiugas

2020 m. sausio 28 d. pranešta, kad sutartis buvo pasirašyta su FC Džiugas Telšiai.

2021 m. gegužės 27 d. rungtynėse prieš FK Sūduva pasižymėjo solidžiu žaidimu ir buvo išrinktas į simbolinę XVI (16) turo rinktinę. Telšiškiai 2:1 palaužė čempionato lyderius.

2023 m. sausio mėn. tapo aišku, kad pratęsta sutartis su „Džiugo" klubu.

### Vėlesnė karjera

2023 m. rungtyniavo Dinamo Samarqand (Uzbekistanas).

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **FC Džiugas** | 13 | 3 |
| **2021** | **FC Džiugas** | 29 | 1 |
| **2022** | **FC Džiugas** | 29 | 1 |
| **2023** | **FC Džiugas** | 0 | 0 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑  dfkdainava.com: interviu su žaidėju
2. ↑  alytausgidas.lt: transferai
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  sportas.lt naujienos apie Džiugo klubą

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* SOCCERWAY
* livescore.in/ru
* fcdziugas.lt
* Globalsportsarchive
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Fuerte Olimpas*Fuerte Olimpo* |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

Fuerte OlimpasFuerte Olimpas

21°06′0″ p. pl. 57°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.10000°š. pl. 57.88333°r. ilg.﻿ / 21.10000; 57.88333﻿ (Fuerte Olimpas)Koordinatės: 21°06′0″ p. pl. 57°53′0″ v. ilg.﻿ / ﻿21.10000°š. pl. 57.88333°r. ilg.﻿ / 21.10000; 57.88333﻿ (Fuerte Olimpas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Aukštutinis Paragvajus |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1792 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 4 498  |
| **Altitudė** | 64 m |

**Fuerte Olimpas** (isp. *Fuerte Olimpo*) – miestas šiaurės vakarų Paragvajuje, Brazilijos pasienyje, pelkėtoje Paragvajaus upės pakrantėje, 64 m aukštyje. Aukštutinio Paragvajaus departamento sostinė. 4,5 tūkst. gyventojų (2005 m.).

Miestas įsikūręs Pantanalio pelkyno pakraštyje, Šiauriniame Čiake ir dažnai vadinamas „Vartais į pelkes". Svarbus upių uostas. Pagrindinis susisiekimas vyksta laivais, taip pat į miestą veda negrįstas kelias. Iš pagrindinių miesto objektų paminėtinas 1792 m. akmeninis fortas, akmeninė *María Auxiliadora* katedra, pastatyta ant kalvos, *Virgen Santísima* indėnų muziejus ir bendruomenė. Taip pat rengiamos kelionės į pelkes.

Miestas 1792 m. įkurtas ispanų bei pavadintas *Fuerte Borbón*. Tai buvo svarbus La Platos vicekaralystės punktas, skirtas gynybai nuo Brazilijos. Gaspar Rodríguez de Francia miestas pervadintas į Fuerte Olimpą. Trigubo Aljanso karo metu buvo kariniu punktu kovojant su Brazilija.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Nornos ant Farerų salų pašto ženklo
Nornos
Skandinavų mitologijoje **nornos** – trys žemesnės deivės, lemiančios žmogaus likimą gimstant. Priklauso dysėms kartu su valkirijomis. Savo funkcijomis ir skaičiumi panašios į graikų moiras, romėnų parkas. „Jaunesniojoje Edoje" minimos trys nornos: Urdė („likimas"), Verdanti („tapsmas") ir Skulda („pareiga"). (Skulda taip pat buvo valkirijos vardas). Vaizduojamos kaip trys moterys: Urdė – sene, Verdanti – vidutinio amžiaus moterimi, o Skulda – visai jauna mergina.

Nornos ne tik nulemdavo žmogaus likimą, bet taip pat padėdavo gimti. Jos šiek tiek giminingos valkirijoms, kurios, skirtingai nei nornos, žmonių (karių) likimą nulemdavo mūšio lauke. Valkirijos kartu su nornomis sudaro žemesniųjų dievybių grupę, vadinamą dysėmis. Nornos gyveno po likimo medžio Igdrasilo šaknimis, kiekvieną dieną jas laistydavo iš Urdo šaltinio, o ant medžio šaknies išraižo kiekvieno žmogaus likimą.

Pagal kitą versiją minima, kad nornos gyveno po Bifrosto tiltu, kur jos audžia likimą. Kiekvienas žmogus turi gyvenimo siūlą, kurį audžia nornos, siūlo ilgis ir storis atitinka žmogaus gyvenimą. Dievai kaip ir žmonės turi savo gyvenimo siūlą, tačiau nornos neleidžia dievams pažiūrėti, koks jų siūlas. Nornos nėra įtakojamos kitų dievų (analogiškai graikų mitologijai).

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSkandinavų mitologija |
| --- |
|  |
| DievaiHerojaiMitinės būtybėsAsmenybės | 

|  |  |
| --- | --- |
| Asai | 
Odinas · Toras · Lokis · Tiras · Baldras · Forsetis · Bragis · Vilis · Vydaras · Henis · Hiodas · Heimdalas · Ulras · Vė · Frigė · Iduna · Nana · Sivė |
|  |
| Vanai | 
Njordas · Skadi · Frėja · Freiras · Gerda · Gulveiga · Kvasis · Litiras · Mimis · Nerta |
|  |
| Dysės | 
Nornos · Valkirijos |
|  |
| Kita | 
Milžinai · Nykštukai · Elfai · Jotunai · Dvergai · Imiras · Fenris · Garmas · Sleipnis · Jormundgandas · Helė · Audumla |

 |  |
|  |
| Vietovės | 
Igdrasilas · Ginungagapas · Valhala · Alfheimas · Asgardas · Helheimas · Jotunheimas · Midgardas · Muspelheimas · Niflheimas · Svartalfaheimas · Vanaheimas |
|  |
| Įvykiai | 
Asų-vanų karas · Fimbulvinteris · Ragnarokas |
|  |
| Istoriniai šaltiniai | 
*Gesta Danorum* · Eda · Jaunesnioji Eda · Vyresnioji Eda · Runų akmenys · Sagos · Senovės skandinavų kalba · Senovės skandinavų kalbos abėcėlė |

 |


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nornos** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Jun Boson윤보선 / 尹潽善** |
| --- |
| Pietų Korėjos prezidentas |
|  |
| Gimė | 1897 m. rugpjūčio 26 d.Asanas, Pietų Čungčongo provincija, dab. Pietų Korėja |
| Mirė | 1990 m. liepos 18 d. (92 metai)Seulas, Pietų Korėja |
| Pilietybė | Korėjos Respublikos |
| Sutuoktinis (-ė) | Gong Dokgvy (공덕귀) |
| Religija | presbiterionizmas |
| Pietų Korėjos prezidentas |
| Ėjo pareigas | 1960 m. rugpjūčio 13 d. – 1962 m. kovo 22 d. |
| Ankstesnis | I Singmanas |
| Vėlesnis | Pak Čionghy |
|  |
| Partija | Piliečių Valdžios, Naujoji Demokratinė |
|  |
|  **Vikiteka** | Yun Posun |
| Parašas |
|  |

**Jun Boson** (kor. 윤보선 / 尹潽善; 1897 m. rugpjūčio 26 d. – 1990 m. liepos 18 d.) buvo Pietų Korėjos politikas, 1960–1962 m. šalies prezidentas.

Biografija
----------

Jun Boson gimė Asano mieste, dabartinėje Pietų Korėjoje, buvusių aristokratų (*jangban*) šeimoje. Po mokyklos išvyko į užsienį, 1930 m. baigė Edinburgo universitetą Škotijoje. Iki 1945 m. nedalyvavo politinėje veikloje, kol neįstojo į iš Kinijos grįžusią Korėjos Nepriklausomybės partiją.

1948 m. Jun Boson tapo Seulo meru, o 1949–1950 m. ėjo prekybos ir industrijos ministro pareigas. 1954 m. buvo išrinktas į parlamentą, buvo vienas iš tuometinės opozicijos lyderių.

1960 m. rugpjūtį, dėl gyventojų nepasitenkinimo atsistatydinus prezidentui I Singmanui, Jun Boson buvo išrinktas prezidentu. Jis siekė įgyvendinti demokratines reformas, tačiau padėties stabilizuoti nepavyko ir 1961 m. gegužės 16 d. įvyko karinis perversmas, vadovaujamas Pak Čionghy. Jun dar pusę metų liko poste, tačiau 1962 m. kovą atsistatydino. Vėliau kandidatavo prezidento rinkimuose 1963 m. kaip Piliečių Valdžios partijos, o 1967 m. kaip Naujosios Demokratinės partijos kandidatas, tačiau nesėkmingai.

Devinto dešimtmečio viduryje Jun pasitraukė iš politikos. Mirė 1990 m. liepos 18 d. Seule.

Šaltiniai
---------

* Andrew C. Nahm. Historical Dictionary of the Republic of Korea. Scarecrow Press, 2004.
* Adrian Buzo. The making of modern Korea. Routledge, 2007.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**I Singmanas** | **Pietų Korėjos prezidentas**1960 m. rugpjūčio 13 d. – 1962 m. kovo 22 d. | Po to:**Pak Čionghy** |

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RPietų Korėja Pietų Korėjos prezidentai |
| --- |
|  |
| Presidential Seal of South Korea | 
I Singmanas • Heo Jeong (laikinasis) • Jun Boson • Pak Čionghy • Čoi Kjūha • Pak Čhunghunas (laikinasis) • Čion Duhanas • No Tėu • Kim Jongsamas • Kim Dedžiunas • No Mu Hionas • Goh Gun (laikinasis) • I Mjongbakas • Pak Kunhe • Hvang Kioan (laikinasis) • Mun Džėinas • Jun Sokjolas | Presidential Standard of South Korea |

 |
Koordinatės: 55°7′1.63″ š. pl. 23°57′36.45″ r. ilg.﻿ / ﻿55.1171194°š. pl. 23.9601250°r. ilg.﻿ / 55.1171194; 23.9601250

|  Vandžiogalos Švč. Trejybės bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kauno |
| **Dekanatas** | Kauno II |
| **Savivaldybė** | Kauno rajonas |
| **Gyvenvietė** | Vandžiogala |
| **Adresas** | Kauno g. 92 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1830 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

 *Kitos reikšmės – Švč. Trejybės bažnyčia.*
**Vandžiogalos Švč. Trejybės bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Vandžiogalos miestelyje, Urkos (Barupės kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų. Pamaldos laikomos lietuvių ir lenkų kalbomis.

Istorija
--------

Jonas ir Marija (Lopacinskaitė) Rostovskiai 1664 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji minima 1669 m. Vilniaus vyskupijos sinodo sąrašuose. Nuo 1777 m. minima parapinė mokykla. Bažnyčioje 1782–1852 m. pamokslai sakyti lietuvių ir lenkų kalbomis (vėliau tik lenkiškai).

1817 m. bažnyčia sudegė. Klebonas Mikas Kazlauskas su parapijiečiais 1830 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią. Ji 1849 m. drauge su Kauno dekanatu prijungta prie Žemaičių vyskupijos. Rusijos valdžia 1863 m. apkaltino kleboną Antaną Kazlauską sukilėlių rėmimu ir ištrėmė į Sibirą (1871 m. grįžo į Kuršą). Klebonas Mikas Viršila bažnyčiai 1880 m. pristatė bokštą ir varpinę.

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su apside ir aukštu bokštu. Virš apsidės kraigo iškilęs bokštelis. Vidus 3 navų. Šventorius apjuostas statinių tvora su stulpiniais vartais. Prie bažnyčios stovi stulpinė varpinė.

Galerija
--------

* FasadasFasadas
* Vaizdas nuo kapinių pusėsVaizdas nuo kapinių pusės
* Bažnyčios varpinėBažnyčios varpinė
* Centrinis altoriusCentrinis altorius
* VargonaiVargonai
* 2013 m.2013 m.
* Po remonto, 2019 m.Po remonto, 2019 m.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Vandžiogalos Švč. Trejybės bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vandžiogalos Švč. Trejybės parapija (dekanato inf.)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°13′44″ š. pl. 103°57′26″ r. ilg.﻿ / ﻿10.22889°š. pl. 103.95722°r. ilg.﻿ / 10.22889; 103.95722

Salos paplūdimys
**Fukuokas** (viet. *Phú Quốc*) – didžiausia Vietnamui priklausanti sala. Yra Siamo įlankoje, 15 km nuo pietinių Kambodžos krantų. Priklauso Kiendziango provincijai, sudaro apygardą (į ją dar įeina 21 salą supanti salelė). Salos plotas – 574 km². Fukuokas išsitęsęs iš šiaurės į pietus 50 km, plotis iki 25 km. Paviršius kalnuotas, aukščiausia vieta siekia 603 m (Cua k.). Klimatas subekvatorinis, musoninis. Drėgnasis laikotarpis trunka nuo birželio iki lapkričio. Per metus iškrenta vidutiniškai 2879 mm kritulių, kalnuose – iki 4000 mm. Balandis ir gegužė yra karščiausi mėnesiai, kuomet temperatūra pakyla iki 35 °C.

Fukuoke gyvena ~85 tūkst. gyventojų. Administracinis centras – Zjongdongas. Veikia oro uostas. Verčiamasi žvejyba, pipirų auginimu, perlų rinkimu. Fukuokas taip pat yra populiarus turistinis centras.

Dėl Fukuoko salos ilgą laiką varžėsi Kambodža ir Vietnamas. Vietnamo karo metu joje buvo įrengta didžiausia Pietų Vietnamo koncentracijos stovykla. 1967 m. Kambodžos karalius Norodomas Sihanukas pripažino salą Vietnamui, tačiau 1975 m. ją užėmė raudonieji khmerai. Vietnamiečiai Fukuoką netrukus atkovojo.

* Žvejų kaimasŽvejų kaimas
* Suojčanio krioklysSuojčanio krioklys
* Salos pakrantėSalos pakrantė
* Zjongdongo turgusZjongdongo turgus

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fukuokas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Vandenvardis
**Vandenvardis** arba **hidronimas** (jų visuma – **hidronimija**) – tikrinis bet kokio vandens telkinio (upės, ežero, jūros, tvenkinio, įlankos, brastos, upokšnio, griovio, pelkės ir kt.) pavadinimas. Siaurąja prasme vandenvardžiais vadinami tik upių ir ežerų vardai. Mokslas, nagrinėjantis vandenvardžius, vadinamas **hidronimika** (toponimikos atšaka).

Vandenvardžiai keičiasi labai lėtai, keičiantis tautoms ir valstybėms senieji vandens telkinių pavadinimai išlieka (pvz. skitiški vandenvardžiai Europoje, indėniški Amerikoje). Juose išlikę daug archajiškų leksikos, žodžių darybos elementų, nebevartojamų gyvojoje kalboje, išnykusių kalbų žodžių. Todėl vandenvardžiai yra labai svarbūs tyrinėjant senovės istoriją, tautų etnogenezę, migraciją, kalbas ir tarmes.

Lietuvos vandenvardžiai
-----------------------

Lietuvos vandenvardžiai ištirti darybos, kilmės ir semantikos aspektais. Būdingiausia daryba – priesaginė (52 %), taip pat yra priesaginių (~16 %), genityvinių (~11 %), substantyvinių (~8 %), galūninių vedinių (~8 %).

Pagal kilmę Lietuvos vandenvardžiai skirstomi į baltiškos kilmės ir svetimos kilmės. Lietuvoje yra išlikę seniausių indoeuropietiškų vandenvardžių (palyginti su likusia Europa, čia jų koncentracija didesnė), susidariusių II tūkst. pr. m. e. Kiti baltiški vietovardžiai išlikę nuo jau išnykusių baltų genčių: kuršių (Rąžė, Lūkstas, Barkalė), sėlių (Čedasas, Zarasas, Čiaunas, Čičirys), žiemgalių (Vegerė, Dublis, Svėtimai), jotvingių (Gailintas, Kirsna, Stabingis). Visgi, daugiausia yra lietuviškos kilmės vandenvardžių. Iš nebaltiškos kilmės hidronimų vyrauja finougriški (jų žinoma ~30; Jara, Robata, Lambis), slaviški (~50; Asėkas, Jazas, Oporas), germaniški (labai nedaug; Ciekė, Blėkis, Drankinė).

Semantiškai 91 % Lietuvos vandenvardžių yra motyvuoti (turi reikšmę): fiziografiniai (~21 %; Ringuva, Gilutis, Ilgis), fauniniai (~9 %; Žuvintas, Ešerinis, Lynežeris), apibūdinantys vandens fizinę būseną (~ 6 %; Dumblis, Skaistis, Šaltuona), floriniai (~5 %; Beržė, Smilga), deminutyviniai (~4,5 %), vandens spalvos (~4 %; Juodupė, Baltis) ir kt.

Lietuvos vandenvadžius tyrinėjo Kazimieras Būga, Bronys Savukynas, Pranas Skardžius, Aleksandras Vanagas, Janis Endzelynas, Vladimiras Toporovas, Olegas Trubačiovas, Ernstas Frenkelis, Hansas Krajė, Volfgangas Šmidas, Janas Otrembskis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vandenvardis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 30
|  |
| --- |
| Helena Paparizou |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1982 m. sausio 31 d. (41 metai)Burosas, Švedija) |
| Žanrai | Popmuzika Modern Laika |
| Aktyvumo metai | 1999 – dabar |

**Helena Paparizou** (g. 1982 m. sausio 31 d. Švedija) – Graikijos dainininkė, išgarsėjusi po pergalės 2005 m. Eurovizijos dainų konkurse.

Biografija
----------

Helena Paparizou gimė ir augo Švedijoje, graikų tėvų šeimoje. Helenos artistiškumas ir troškimas pralenkti visus išryškėjo jau ankstyvame amžiuje. Geriausiai jai sekėsi dainuoti, šokti ir vaidinti. Helena dar mokydamasi mokykloje pradėjo šių menų studijas.

Būdama septyniolikos, su vaikystės draugu Niko įkūrė grupę Antique. Beveik iškart po to Helena ir Niko pasirašė muzikos įrašų kontraktą su Švedijos įrašų kompanija. Jų debiutinis singlas „Opa Opa" tapo dideliu hitu.

2001 m. grupė Antique atstovavo Graikijai Eurovizijoje su daina „I would die for you". Užimta trečia vieta padėjo išgarsėti grupei Antique. Buvo sukurta daug platininių albumų, grupė su koncertiniu turu keliavo per Europą ir bendradarbiavo su garsiais Graikijos bei užsienio šalių dainininkais.

2003 m. Helena nusprendė palikti grupę ir pradėti solo karjerą. Netrukus ji pasirašė solo atlikėjos kontraktą su Sony Music.

2003 m. gruodį Helena Paparizou įrašė savo pirmą singlą kaip solo atlikėja – „Anapandeetes Klisis„ (Missed Calls), kurį specialiai jai sukūrė dainininkas ir dainų kūrėjas Christos Dantis. „Anapandeetes Klises" tapo hitu ir užkariavo topų lenteles.

2004 m. pavasarį Helena išleido pirmą solinį albumą – „Protereotita" (Priorities), kuriame jau buvo 4 singlai. Šis albumas tapo dukart platininiu.

2005 m. gegužės 21 d. Helena Paparizou antrą kartą atstovavo Graikijai Eurovizijoje ir laimėjo prizą su daina „My number one„, kuri tapo platininiu singlu Graikijoje ir auksiniu Švedijoje.

Helenos naujas singlas „Mambo" pasirodė 2005 m. lapkritį, 10 savaičių išliko topų viršūnėse ir tapo platininiu. Dabar Helena įrašinėja savo naują albumą.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Protereotita* (2004)
* *Protereotita: Euro Edition* (2005)
* *My Number One* (2005)
* *Protereotita: Euro Edition + Mambo!* (2005)
* *Yparhi Logos* (2006)
* *The Game Of Love* (2006)
* *Yparhi Logos: Platinum* (2007)
* *Vrisko To Logo Na Zo* (2008)

### Singlai

* *Anapandites Kliseis* (2003)
* *My Number One* (2005)
* *The Light in Our Soul* (2005)
* *A Brighter Day* (2005)
* *Mambo!* (2006)
* *Heroes* (2006)
* *Gigolo* (2006)
* *Fos* (2007)
* *Tha Me Allios* (2010)
* *Baby It's Over" (2011)*
* *Save Me* (2013)
* *Survivor* (2014)
* *Don't Hold Back On Love* (2014)
* *Fiesta* (2016)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Helena Paparizou** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Elena Paparizou svetainė Archyvuota kopija 2008-02-16 iš Wayback Machine projekto.
* Elena ir Antique MSN gerbėjų svetainė Archyvuota kopija 2005-12-30 iš Wayback Machine projekto.
* Helena Paparizou svetainėje Last.fm

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Ruslana** | **Eurovizijos dainų konkurso laimėtojas**2005 | Po to:**Lordi** |
| Prieš tai:**Stereo Mike** | **MTV Europos geriausias Graikijos atlikėjas(-a)**2009 | Po to:' |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Nortumbrija** (s. angl. *Norþanhymbra rīċe*; lot. *Regnum Northanhymbrorum*) – ankstyvųjų viduramžių anglosaksų karalystė, užėmusi teritoriją Šiaurės Anglijoje ir Pietryčių Škotijoje, suvienijus Berniciją ir Deirą. Pavadinimas kilęs nuo piečiausios karalystės ribos – Hamberio estuarijos.

Nortumbriją įkūrė Bernicijos karalius Etelfritas VII a.

Istorija
--------

Bernicijos karalius Etelfritas užkariavo Deirą 604 m. Jį nugalėjo ir užmušė Rytų Anglijos karalius Redvaldas prie Idlo upės 616 m. vėliau į Nortumbrijos sostą pasodinęs Edviną, Deviros karaliaus Elos sūnų. Edvinas, priėmęs krikštą 627 m. greitai tapo vienu galingiausių Anglijos valdovų. Jis buvo vadinamas Bretvalda. Jis užkariavo Meno salą ir Gvinedo karalystę Velse. 633 m. jį nugalėjo Hatfyld Čeiso mūšyje ištremtas Gvinedo karalius Kadvalonas (*Cadwallon ap Cadfan*) ir Mersijos karalius Penda.

Po Edvino mirties Berniciją valdė Etelfrito sūnus Eanfritas, o Deirą Edvino pusbrolis Osrikas. Kitais metais juos nužudė Kadvalonas, kuris tęsė invaziją į Nortumbriją. Eanfrito brolis Osvaldas, padedamas Dal Riatos karaliaus Domnal Breko, 634 m. nužudė Kadvaloną Hevenfyldo mūšyje. Po to Osvaldas išplėtė karalystę į šiaurę ir vakarus, kur buvo kambriškai kalbančios Regedo ir Stratklaido karalystės. Į Nortumbriją jis sugrąžino krikščionybę, kai paskyrė airių vienuolį Šv. Aidaną iš Jonos salos krikštyti gyventojų. Karalystėje išplito keltiška krikščionybė. Lindisfarne buvo įkurtas vienuolynas.

642 m. Mersijos karalius Penda nugalėjo ir užmušė Osvaldą Maserfyldo mūšyje. 655 m. jis plėtė Nortumbrijos teritoriją, padedamas Deiros vicekaraliaus Etelvaldo, tačiau Pendą Vinvaedo mūšyje sutriuškino mažesnės Osvaldo įpėdinio Osvio pajėgos. Penda mūšyje žuvo, o Osvis užvaldė Nortumbriją ir Mersiją.

664 m. įvyko Vitbio susirinkimas dėl Velykų šventimo laiko. Nesutarimas iškilo tarp keltiškos bažnyčios, įtakingos Nortumbrijoje, atstovų ir Romos katalikų, kuriems priklausė Pietų Anglija bei Vakarų Europa. Nortumbrija perėjo į Romos katalikų pusę ir vyskupas Kolmanas išvyko į Joną. Vyskupystės centras buvo perkeltas iš Lindisfarnės į Jorką. Tai rodė didėjančią ryšių su Pietų Anglija svarbą.

Nortumbrija prarado Mersiją apie 650 m. po sėkmingo Pendos sūnaus Vulfherės sukilimo, bet išliko stipria karalyste iki pralaimėjimo piktams Dun Nechtaino mūšyje 685 m. Osvio sūnus Ekgfritas, Nortumbrijos karalius, žuvo, karalystės galia šiaurėje smuko. Aldfrito, netikro Ekgfrito brolio, taikus valdymas sumažino žalą ir nuolatinė nestabili padėtis vyravo Nortumbrijoje po Aldfrito mirties 704 m.

867 m. danai broliai Halfdanas Ragnarsonas ir Ivaras Bekaulis užėmė Nortumbriją ir į sostą pasodino savo marionetę - Ekgberhtą. Nepaisant krašto nuniokojimo, danų valdžios laikotarpiu Nortumbrijoje klestėjo prekyba, ypač Jorke. Nortumbriją valdė įvairūs anglų ir vikingų karaliai, kol po Eriko Haraldsono mirties ją prijungė Anglijos karalius Edredas.
**Vanessa Jung** (g. 1980 m. vasario 29 d. Miunchene) – vokiečių teatro ir filmų aktorė.

Baigusi vidurinę mokyklą, ji baigė moderniojo šokio mokymą ir aktorystės kursus (vok. *Schauspielausbildung*). Vanesa Jung vaidino ir pasirodė įvairiose laidose, tokių Vokietijos kanalų kaip ARD ir ZDF, vaidino teatre.

Daugelyje filmų atliko epizodinius vaidmenis.

Filmografija
------------

* *Mein Vater ist ein Mörder*
* *Lutz & Hardy – Nur ein kleiner Biss*
* *Park Hotel Stern*
* *Dr. Stefan Frank – Der Arzt dem die Frauen vertrauen*
* *Anwalt Abel – Rufmord (1994)*
* *So ist das Leben! Die Wagenfelds* (1995)
* *Blutiger Akkord* (1997)
* *OP ruft Dr. Bruckner – Die besten Ärzte Deutschlands: Die vernähte Frau* (1998)
* *SOKO 5113 – Siebzigtausend* (1998)
* *Rosamunde Pilcher – Dornen im Tal der Blumen* (1998)
* *Typisch Ed!* (1999)
* *Der Kuß meiner Schwester* (2000)
* *Stimme des Herzens* (2000)
* *Männer sind zum Abgewöhnen* (2001)
* *Heute Nacht geht was: 100 Pro* (2001)

Nuo 2005 kovo Vanesa Jung nuo serijos Nr. 2 419 vaidina Jana Brandner (# 2) ARD-Soap *Verbotene Liebe*.

Dabartis
--------

Vanesa Jung gyvena Vupertalyje kartu su lietuvių kilmės aktore Gabriele Odinis; nuolat važinėja filmuotis į ARD bei ZDF TV kanalus.

Nuorodos
--------

Filmografijos nuorodos
H. Šjerfbek apie 1890 m.
 „Šokių bateliai", 1882 m. − vienas iš ankstyvųjų realistinių H. Šjerfbek paveikslų. 2008 m. aukciono metu parduotas už daugiau nei 3 mln svarų sterlingų
**Helenė Šjerfbek** (suom. *Helene Schjerfbeck*, 1862–1946) – Suomijos tapytoja pereinamajame laikotarpyje iš realistinės į modernistinę, abstrakčiąją dailę.

Biografija
----------

Helena Sofija Šjerfbek gimė 1862 m. liepos 10 d. Helsinkyje. Tėvas Svantė mirė nuo tuberkuliozės 1876 m. motina Olga turėjo daug finansinių rūpesčių augindama Heleną ir vėliau architektu tapusį vyresnį brolį Magnusą. Vėliau savo vardą dailininkė modifikavo į Helenės. Ji patyrė klubo traumą būdama keturių ir kentėjo dėl silpnos sveikatos visą likusį gyvenimą. 1873−1877 m. H. Šjerfbek mokėsi Suomijos dailės draugijos piešimo mokykloje Helsinkyje, po to 2 metus privačiai pas Adolf von Becker. Laimėjusi suomių senato paramą ji 1881−1884 m. tobulinosi *Colarossi* akademijoje Paryžiuje, vadovaujama Gustavo Kurtua ir kitų. Luvre kopijavo paveikslus, ypač Velaskeso. Po to dirbo menininkų kolonijoje Pont Avene (Bretanė). Jos 1880−1882 m. pagrindiniai darbai buvo didelių matmenų istoriniai paveikslai. Vėliau H. Šjerfbek grįžo į Suomiją ir 1884−1885 m. lankėsi Prancūzijoje antrą kartą, dirbo Bretanėje. Šiuo metu jos paveikslas buvo priimtas eksponuoti oficialiame Paryžiaus salone. Po to ji pabuvojo Britanijos menininkų kolonijoje Sent Ive (Kornvalis).

1892−1902 m. H. Šjerfbek mokė Suomijos dailės draugijos piešimo mokykloje, kurią paliko dėl blogėjančios sveikatos. 1904 m. pabuvojo Florencijoje. Iki 1925 m. jos pastoviąja gyvenamąja vieta buvo Hiuvinkė, kur ji gyveno kartu su motina, beveik atsiskyrusi nuo Helsinkio meno aplinkos. Palaikė ryšius su mokslo laikų draugėmis ir dalyvavo parodose Turku mieste. 1913 m. ją aplankė meno dileris Gösta Stenman, kuris 1917 m. suorganizavo pirmąją H. Šjerfbek personalinę parodą su 159 dailininkės kūriniais. Nuo 1925 iki 1941 m. ji gyveno Tamisari. 1934 m. G. Stenman suorganizavo suomių tapybos parodą Stokholme, kurioje parodyta H. Šjerfbek kūrinių. 1937 m. sekė H. Šjerfbek personalinė paroda Stokholme. Jos tapyba sukėlė didelį susidomėjimą Švedijoje. Vėliau ji dėl Šiaurės ir Antrojo pasaulinio karų keitė gyvenamąsias vietoves pakol apsistojo Salstjobadene netoli Stokholmo Švedijoje, kur mirė 1946 m. sausio 23 d. 

H. Šjerfbek ankstyvoji kūryba buvo realistinio pobūdžio ir vėliau keitėsi į modernistinę, abstrakčiąją. 1920 m. ji apdovanota Suomijos Baltosios rožės ordinu, 1942 m. tapo Stokholmo karališkosios dailės akademijos užsienio nariu. H. Šjerfbek gyveno kovos dėl moterų emancipacijos metu ir dažnai tapė dirbančias moteris, tačiau nežinoma, kad ji būtų buvusi feminizmo aktyvistė. Labiausiai dailininkė žinoma abstrakčiojo vaizdavimo pobūdžio vėlyvųjų savo autoportretų serija.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Helene Schjerfbeck** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  sothebys.com

* Gaze, Delia. *Concise Dictionary of Women Artists*. Taylor & Francis, 2001, p. 606
* Riitta Konttinen, *100 Faces from Finland: A Biographical Kaleidoscope*. FLS, 2000 - 625 p.
* wikiart.org, H. Šjerfbek kūriniai chronologine tvarka
| Babrūnė |
| --- |
|  Babrūnė netoli Valėnų |
| **Ilgis** | 14,2 km |
| **Baseino plotas** | 21,3 km² |
| **Ištakos** | Žalgirio seniūnija |
| **Žiotys** | Danė |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Babrūnė |

**Babrūnė** – upelis Vakarų Lietuvoje, Kretingos rajono savivaldybės teritorijos pietvakarinėje ir Klaipėdos rajono savivaldybės šiaurinėje dalyje, Danės kairysis intakas.

Prasideda Raguviškių kaimo žemių pietvakarinėje dalyje, netoli Minijos. Teka pietvakarių, o nuo Jokūbavo – vakarų – šiaurės vakarų kryptimi, lygumomis. Įteka į Akmeną 25,0 km nuo jos žiočių, už Valėnų kaimo, priešais Šlikius, 1,9 km į pietus – pietryčius nuo Kretingos.

Ties Skudžiais 1,3 km ilgio atkarpoje teka Klaipėdos rajono savivaldybės teritorijos šiauriniu pakraščiu. Prie Jokūbavo buvusio žvyro karjero vietoje įrengtas nedidelis tvenkinys.

Prie upės yra Raguviškių, Būdviečių, Jokūbavo, Petrikaičių, Skudžių, Katkų, Vitinių ir Valėnų kaimai.

Pakrantėje esantys kultūros paveldo objektai: Būdviečių šaltinis, Jokūbavo senosios kapinės, Valėnų piliakalnis.

Upelio vardu XVI–XVIII a. vadinosi Babrūnių kaimas, kurio žemėje 1776–1780 m. įkurtas Jokūbavo miestelis ir dvaras. Upėvardis kildinamas nuo tarmybės *babras* („bebras").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vandentiekio kolona** – tai metalinis arba gelžbetoninis vertikalus uždaras rezervuaras, pripildytas vandens.

Vandentiekio kolonos schema: 1 – rezervuaras; 2 – vandens ėmimo ir tiekimo vamzdis; 3 - vandens ėmimo ir tiekimo antgalis; 4 – išleistuvas; 5 – nuotakas; 6 – tiltelis; 7 – turėklai; 8 – kopėčios.Vandentiekio kolonos schema: 1 – rezervuaras; 2 – vandens ėmimo ir tiekimo vamzdis; 3 - vandens ėmimo ir tiekimo antgalis; 4 – išleistuvas; 5 – nuotakas; 6 – tiltelis; 7 – turėklai; 8 – kopėčios.

### **Kolonos paskirtis**

Kolonų paskirtis ta pati, kaip ir vandenbokščių, tik viršutinė tūrio dalis skirta reguliuojančiajam vandens kiekiui laikyti, apatinė dalis – vandens atsargoms kaupti.

### **Kur statomos vandentiekio kolonos**

Reguliuojančiajam vandens tūriui skirtos kolonos dalies apačios aukštis atitinka vandenbokščio aukštį, o kolonoje sukauptos vandens atsargos yra žemiau. Todėl vartotojai gauna vandenį tolydžio mažėjančiu slėgiu. Dėl šios priežasties kolonas galima statyti tik tuose pramonės įmonių vandentiekiuose, kur, įvykus avarijai, vartotojams galima tiekti atsarginį vandenį mažesniu slėgiu negu skaičiuotinis.

### **Vandentiekio kolonų trūkumai**

Kolonų trūkumas yra tas, kad vanduo jose užsistovi, nes dėl konstrukcinių kolonos ypatybių vartotojams vanduo teka tik iš apatinės rezervuaro dalies, dėl to viršutinių vandens sluoksnių kokybė gali blogėti.
**Albertas Jasiulionis** (1915 m. rugsėjo 20 d. Petrograde – 2009 m. spalio 26 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius mechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1942 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1954 m. Leningrado politechnikos institute apgynė disertaciją „Skriejikinio kulisės mechanizmo nagrinėjimas", technikos mokslų kandidatas. 1970 m. Valstybiniame mašinotyros mokslo tyrimų institute apgynė disertaciją „Mašinų mechanikos nagrinėjimai matriciniu - harmoniniu metodu", technikos mokslų daktaras.

1942–1950 m. Vytauto Didžiojo universiteto (1946–1950 m. Kauno universitetas) dėstytojas. 1950–1954 m. J. Janonio popieriaus fabriko vyr. mechanikas. 1954–1993 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, nuo 1972 m. profesorius. 1976–1990 m. dar Pabaltijo ir Baltarusijos aukštųjų mokyklų Mechanizmų ir mašinų teorijos seminaro mokslinis vadovas.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritis – mechanizmų ir mašinų mechanika, taikomoji matematika. Sukūrė izotachių (linijų, jungiančių judesio vienodo greičio vietas) ir matricinį harmoninį skaičiavimo metodus mašinų judesiui tirti. Mašinų mechanikos srities 4 išradimų autorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Albertas Jasiulionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 581 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hangdžou įlankos tiltas |
| --- |
|  |
| **Vieta** | Kinija |
| **Ilgis** | 35 673 m |
| **Pastatytas** | 2007 m. |
| **Konstrukcija** | Hangdžou įlanka |

Hangzhou įlankos tilto vieta žemėlapyje
**Hangdžou įlankos tiltas** – Kinijoje esantis ilgiausias pasaulyje transokeaninis tiltas (ilgis – 35,7 km). Beveik 600 specialistų užtruko net devynerius metus projektuodami šį tiltą. Tiltas atidarytas 2008 m. gegužės pirmąją dieną, o jo statyba kainavo 1,4 mlrd. JAV dolerių. Tai ilgiausia jūroje sukurta struktūra, tačiau tiltas vis tik yra 2 km trumpesnis nei tiltas juosiantis Pontčartreinp ežerą JAV Luizianos valstijoje.

Tilto paskirtis
---------------

36 km ilgio tiltas driekiasi per Hangdžou įlanką ir sujungia Kinijos komercinę sostinę Šanchajų bei uostamiestį Ningbo. Naujojo tilto paskirtis – sumažinti automobilių spūstis sparčiai besivystančiame šalies regione. Maršrutas iš vieno miesto į kitą sutrumpės 120 kilometrų, taigi vietoje įprastai sugaištamų 4 val. kelio prireiks tik apie 2,5 val. Judėjimas tiltu vyks šešiomis eismo juostomis, o didžiausias leistinas greitis važiuojant tiltu sieks 100 km per valandą, be to, čia bus draudžiama pervežti pavojingas medžiagas.
| **Helena Heinrichsonėlatv. *Helēna Heinrihsone*** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. lapkričio 21 d. (74 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių tapytoja |
|  |
| Alma mater | Latvijos dailės akademija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1987 m. VII Pabaltijo trienalės Vilniuje laureatė. |

**Helena Heinrichsonė** (latv. *Helēna Heinrihsone*, 1948 m. lapkričio 21 d. Ryga) – latvių tapytoja.

Biografija
----------

1973 m. baigė Latvijos dailės akademiją Rygoje.

Kūryba
------

Nutapė portretų, peizažų, abstrakčių kompozicijų. Kūriniams būdinga sąlygiška dekoratyvi kompozicija, ryškių spalvų koloritas, apibendrintas grakščių linijų piešinys, simboliniai motyvai, paslaptinga nuotaika. Svarbiausi kūriniai: „Nuotaikos" 1979 m. „Vidurdienį" 1986 m. „Besišildantis prie ugnies. Liepsna", „Krucifiksas", abu 1995 m. „Skraidantys" 2000 m. „Mirtis" (2001 m.

Nuo 1972 m. dalyvauja parodose; individualios parodos: Jūrmala 1976 m. Panevėžys 1983 m. Ryga 1988 m. 1990 m.

1987 m. VII Pabaltijo trienalės Vilniuje laureatė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Helena Heinrichsonė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 449 psl.

Nuorodos
--------

* Helēna Heinrihsone. Galerija Māksla XO
* Helēna Heinrihsone. artnet.com
Koordinatės: 55°03′56″ š. pl. 23°47′27″ r. ilg.﻿ / ﻿55.06556°š. pl. 23.79083°r. ilg.﻿ / 55.06556; 23.79083


| Babtyno dvaras |
| --- |
|   |
| Vieta | Žemaitkiemis |
| Bajorų giminės | Šiukštos,Andrius Vilimavičius ir Jokūbas Sauginavičius,Prozorai,Burhardas fon Korfas,Giedraičiai, Benediktas ir Vanda Tiškevičiai,Vladas Nagevičius |

**Babtyno dvaras** (arba ***Žemaitkiemio dvaras***) – dvaras, esantis Kauno rajono savivaldybėje, Žemaitkiemio kaime.

Dvaro sodyba kadaise priklausė generolui, gydytojui ir archeologui, Kauno karo muziejaus vadovui V. Nagevičiui. Dabar dvare vyksta įvairūs kultūros renginiai, dailininkų plenerai, parodos, menininkų susitikimai, kameriniai renginiai. Sodyba turi architektūrinę, istorinę, urbanistinę ir kraštovaizdinę vertę.

Istorija
--------

XVI a. dvarą įkūrė Šiukštos. XVII a. pradžioje dvarą valdė Andrius Vilimavičius ir Jokūbas Sauginavičius, vėliau dažnai keitėsi dvaro savininkai, kol 1697 m. 100 metų jį nupirko Prozorai. 1797 m. minimi mūriniai rūmai ir lobynas, tais metais dvarą su Sitkūnais Prozorai pardavė majorui B. fon Kortui, vėliau dvarą valdė Giedraičiai iki 1830 m. kai jį nusipirko grafas Benediktas Tiškevičius ir jo žmona Vanda Vankavičaitė. Tuomet dvarui priklausė 16 pastatų.

XIX a. pradžioje pastatytas kluonas, XIX a. viduryje – mūrinis svirnas, XIX a. 2-ojoje pusėje – tvartas. Tiškevičiai dvarą valdė iki I pasaulinio karo, 1922 m. dvaras išparceliuotas, jo centras su 20 ha atiteko generolui V. Nagevičiui, valdžiusiam iki 1944 m. kai jis pasitraukė į Vakarus. Po II pasaulinio karo dvaro rūmuose veikė kolūkio kontora, kultūros namai, apylinkės centras. Atgavus Nepriklausomybę dvarą įsigijo verslininkas Mindaugas Šventoraitis.
**Ryan Keen** (g. 1987 m. balandžio 8 d. Totnese) –  anglų atlikėjas, dainų kūrėjas ir gitaristas.

Biografija
----------

Ryan gimė 1987 m. Totnese,  Anglijoje. Jo mama –  logopedė, o tėtis – naras.

Keen, baigęs vidurinę mokyklą, studijavo  Vestminsterio universitete komercinės muzikos. Pirmiausia jis grojo ir dainavo kitų muzikantų dainas, tačiau 2009 m. pradėjo savo solo karjerą. Jis išleido savo pirmąjį EP 2010 m. pradžioje. Tada jis pasirodė prestižiniame *SXSW* festivalyje JAV, kuris jam padėjo pasirašyti sutartį su muzikos įrašų kompanija *Imagem*.

Jis taip pat apšildė Ed Sheeran jo ture, o vėliau – ir Leona Lewis. 2012 m. baigėsi jo pirmasis turas  Jungtinėje Karalystėje ir kitose  Europos šalyse ir jis koncertavo keliuose festivaliuose kaip *Redfest* ir *Bestival*.

2014 m. kovą jis išleido savo debiutinį albumą *Room for Light*, kuris per trumpą laiką užkopė į  Šveicarijos ir  Jungtinės Karalystės geriausių albumų topus, o 2015 m. jis vėl apšildė Ed Sheeran jo  X albumo ture, taip pat aplankydamas ir  Lietuvą.

Diskografija
------------

### Albumai

* *Room for Light* (2014)

### EPs

* *Aiming for the Sun* (2010)
* *Focus* (2012)
* *Back to the Ocean* (2013)

### Singlai

* *Aiming for the Sun* (2010)
* *Focus* (2012)
* *Old Scars* (2013)
* *All This Time* (2013)
* *Skin and Bones* (2014)

Nuorodos
--------

* Oficialus Ryan Keen puslapis Archyvuota kopija 2015-01-22 iš Wayback Machine projekto.
* Fanų sukurtas puslapis
| Medaliai |
| --- |
| Yukiko Inui |
| Moterų dailusis plaukimas |
| **Atstovaujant:  Japonija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2016 Rio | Duetai |
| **Bronza** | 2016 Rio | Komanda |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2022 Budepaštas | Solo technika |
| **Bronza** | 2015 Kazanė | Duetai technika |
| **Bronza** | 2015 Kazanė | Komanda laisvai |
| **Bronza** | 2015 Kazanė | Komanda technika |
| **Bronza** | 2015 Kazanė | Kombinacijos |
| **Bronza** | 2017 Budepaštas | Komanda technika |
| **Bronza** | 2017 Budepaštas | Kombinacijos |
| **Bronza** | 2019 Kvandžu  | Solo technika |
| **Bronza** | 2019 Kvandžu  | Solo laisvai |

**Yukiko Inui** (jap. 乾 友紀子, g. 1990 m. gruodžio 4 d. Omihačimane) – Japonijos plaukikė, kuri specializuojasi dailiojo plaukimo rungtyse, olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2010 m. Azijos žaidynėse Inui pelnė tris sidabro medalius moterų duetų, kombinacijų ir komandinėse varžybose. Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Japonijos nacionaline rinktine užimta 5-osios vietos komandų rungtyje ir moterų duetų varžybose.

2014 m. Azijos žaidynėse iškovoti du aukso medaliai. 2015 m. pasaulio čempionate Inui pelnė keturis bronzos medalius. 2016 m. olimpiadoje japonė pelnė du bronzos medalius.

2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Inui liko 4-oje pozicijoje. 2022 m. pasaulio vandens sporto čempionato moterų solo technikos rungtyje japonė pirmą kartą tapo pasaulio čempione.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Olympedia svetainėje
**Ryan Owens**|  |
| Apie asmenį |
| Gimė | 1995 m. rugsėjo 29 d. (25 metai)Milton Keinsas,  Anglija |
| Ūgis | 1.73 m |
| Svoris | 78 kg |
| Informacija apie komandą |
| Disciplina | Dviračių trekas |
| Specializacija | Sprinteris |
| 

| Medaliai |
| --- |
| Vyrų dviračių trekas |
| **Atstovaujant:  Jungtinė Karalystė** |
| Olimpinės žaidynės |
| **Sidabras** | 2020 Tokijas | Komandų sprintas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2018 Apeldornas | Komandų sprintas |
| **Sidabras** | 2020 Berlynas | Komandų sprintas |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2016 Paryžius | Komandų sprintas |
| **Sidabras** | 2019 Apeldornas | Komandų sprintas |
| **Atstovaujant:  Anglija** |
| Sandraugos žaidynės |
| **Sidabras** | 2018 Gold Kostas | Komandų sprintas |

 |
| Atnaujinta: |
| {{{updated}}} |

**Ryan Owens** (g. 1995 m. rugsėjo 29 d. Milton Keinse, Anglijoje) – Jungtinės Karalystės dviratininkas, kuris specializuojasi treko rungtyse, olimpinis prizininkas.

Biografija
----------

2016 m. Owens kartu su Didžiosios Britanijos nacionaline komanda pelnė du aukso medalius komandinio sprinto varžybose pasaulio taurės etapuose. Tais pačiais metais sportininkas pelnė savo pirmąjį Europos čempionatų medalį - sidabrą komandiniame sprinte.

2018 m. pasaulio treko čempionate Owens pelnė sidabrą komandinio sprinto varžybose. Tais pačiais metais vykusiose Sandraugos žaidynėse dalyvaudamas Anglijos rinktinėje Owens pelnė sidabro medalį.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse dviratininkas dalyvavo vyrų komandiniame sprinte kartu su Jason Kenny ir Jack Carlin, bei pelnė sidabro medalius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugsėjo 12 d.
**Alfonsas Vaišvila** (g. 1942 m. spalio 1 d. Šiluvos valsčius, Raseinių apskritis) – teisininkas, teisės filosofas ir teoretikas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, buvęs Teisės filosofijos katedros vedėjas, habilituotas daktaras.

Biografija
----------

1961 m. baigė Šiluvos vidurinę mokyklą, 1970 m. – vientisąsias teisės studijas VU TF, 1976 metais baigė aspirantūrą. 1977 m. apgynė filosofijos kandidato disertaciją (1993 m. nostrifikuota į humanitarinių mokslo daktaro laipsnį). 2001 metų birželio 28 d. Lietuvos teisės institute apgynė teisės krypties habilitaciją tema „Teisinės valstybės koncepcija Lietuvoje".

1970-1973 m. VU Filosofijos fakulteto Filosofijos istorijos ir logikos katedros asistentas, 1977-1983 m. Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto mokslinis bendradarbis. 1983–1993 m. Mokytojų kvalifikacijos instituto docentas, Kultūrologijos katedros vedėjas. Nuo 1985 m. docentas. Nuo 1993 m. Lietuvos teisės universiteto Teisės fakulteto (TF) Konstitucinės teisės katedros docentas, kartu ir Teisės instituto (nuo 1996 m.) vyresnysis mokslinis bendradarbis. Nuo 2002 metų vadovavo MRU TF Teisės filosofijos katedrai. Nuo 2001 m. profesorius.

Darbai
------

* Teisės teorija. Vilnius: Justitia, 2000.
* Teisinės valstybės koncepcija Lietuvoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Vytautas Andriulis, Aldona Bentkuvienė. Teisės instituto mokslininkų darbų bibliografija. LR teisingumo ministerija, Teisės institutas, 2002, Vilnius, 153 psl.
| **Alfonsas Randakevičius** |
| --- |
| Gimė | 1919 m. gegužės 1 d.Dovainonys, Rumšiškių valsčius |
| Mirė | 1978 m. gruodžio 7 d. (59 metai)Druskininkai |
| Tėvas | Bernardas Randakevičius |
|  |
| Veikla | sovietinis teisininkas, politinis veikėjas, KGB veikėjas |
| Partija | 1940 m. VKP(b) / SSKP |
|  |
| Alma mater | 1952 m. Aukštoji partinė mokykla prie VKP(b) CK, 1978 m. Vilniaus universitetas |

**Alfonsas Randakevičius** (1919 m. gegužės 1 d. Dovainonyse, Rumšiškių valsčius – 1978 m. gruodžio 7 d. Druskininkuose) – sovietinis teisininkas, politinis veikėjas, LSSR KGB pirmininkas, generolas majoras.

Biografija
----------

1937–1940 m. darbininkas-dailidė Kauno ir Trakų apskrityse. 1940 m. birželio 1 d. – 1940 m. rugsėjo 1 d. – Kruonio valsčiaus LLKJS komiteto sekretorius. 1940 m. rugsėjo 1 d. – 1941 m. birželio 1 d. – Kauno apskrities LLKJS komiteto instruktorius. 1941–1942 m. Marių ASSR Volžsko rajono rąstų plukdymo kontoros brigadininkas. 1942–1943 m. 16-osios lietuviškosios divizijos 167-ojo šaulių pulko eilinis, 1943 m. balandžio 26 d. vyresnysis leitenantas. 1943 m. gegužės 1 d. – 1946 m. gegužės 28 d. – 16-osios lietuviškosios divizijos politinio skyriaus viršininko padėjėjas. 1944 m. kapitonas, 1945 m. majoras.

1946 m. gegužės 28 d. – 1949 m. rugsėjo 1 d. – LLKJS CK sekretorius propagandai ir agitacijai Vilniuje. 1949–1952 m. Aukštosios partinės mokyklos prie VKP(b) CK klausytojas. 1952 m. gegužės 12 d. pulkininkas. 1952 m. birželio 14 d. – 1956 m. liepos 20 d. – 16-osios lietuviškosios divizijos vado pavaduotojas politiniams reikalams Vilniuje. 1956 m. liepos 13 d. – 1959 m. rugsėjo 5 d. – LSSR KGB pirmininko pavaduotojas kadrams. 1959 m. rugsėjo 5 d. – 1959 m. spalio 30 d. – priklausė SSRS KGB kadrų valdybai. 1959 m. spalio 30 d. – 1967 m. sausio 26 d. – LSSR KGB pirmininkas, į KGB pirmininkus atėjo rekomendavus LLKJS CK. 1964 m. gruodžio 10 d. generolas majoras. 1967 m. sausio 26 d. – 1970 m. – SSRS KGB PGU viršininko pirmasis pavaduotojas.

1952–1960 m. kandidatas į LKP CK narius, 1960–1967 m. ir 1971–1978 m. LKP CK narys, 1961–1962 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. 1970–1977 m. LSSR teisingumo ministras (1977 m. ministru paskirtas Pranas Kūris). 1955–1959 m. ir 1971–1978 m. LSSR AT deputatas, 1955–1959 m. LSSR AT prezidiumo narys. 1962–1970 m. SSRS AT deputatas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozapas Romualdas Bagušauskas. Užsienio radijo laidos tautos kovoje dėl laisvės sovietinio režimo metais
2. ↑  Kas Sovietų Sąjungoje buvo didžiausi kraugeriai? // XXI amžius, Nr. 55 (1258), 2004-07-21
3. ↑   Archyvuota kopija 2012-01-16 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijos istorija Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑  Elena Pušinienė. *Alfonsas Randakevičius*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 502
6. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Kazimieras Liaudis** | **LTSR KGB pirmininkas**1959-1967 m. | Po to:**Juozas Petkevičius** |