recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Dekano sultonatai
Muchamedas Kuli Kutubšachas
Golkondos tvirtovė
**Kutubšachai** (angl. *Qutb Shahi*) – vieno iš Pietų Indijos Dekano sultonatų, Golkondos valdovų sultonų dinastija, valdžiusi 1518-1687 m.

Istorija
--------

Turkmėnų kilmės musulmonai, visi dinastijos atstovai vadinosi *Kutubšachais*. Pradininkas – iš dabartinės Turkmėnijos su keliais bendražygiais į Bahmanidų sultonatą nuvykęs ir sultono Machmudšacho karvedžiu tapęs Kuli Kutub Mulkas. Jis nukariavo Golkondą Dekano pusiasalio rytuose ir tapo jos valdytoju. Jo sostine tapo Heiderabadas.

1518 m. suirus Bahmanidų sultonatui, Kuli Kutbl Mulkas paskelbė Golkondą nepriklausomu sultonatu ir ėmė tituluotis *Kutubšachu*. Valdant Kutubšachams Golkondoje klestėjo mokslas, kultūra, architektūra. 1687 m. Dekano sultonatus nukariavo Didžiųjų Mogolų imperija, ir Kutbšachai žlugo.

Kutubšachai
-----------

|  |  |
| --- | --- |
| **Vardas** | **Valdymo metai** |
| Kuli Kutubšachas | 1518-1543 |
| Džamšydas Kuli Kutubšachas | 1543-1550 |
| Ibrahimas Kuli Kutubšachas | 1550-1580 |
| Muchamedas Kuli Kutubšachas | 1580-1612 |
| Sultonas Muchamedas Kuli Kutubšachas | 1612-1626 |
| Abdula Kutubšachas | 1626-1672 |
| Abulas Chasanas Tanašachas | 1672-1687 |
|

Šaltiniai
---------

1. ↑  Michell, George & Mark Zebrowski. Architecture and Art of the Deccan Sultanates (The New Cambridge History of India Vol. I:7), Cambridge University Press, Cambridge, 1999, ISBN 0-521-56321-6, p.275
2. ↑  *Kutubšachai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 339 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 22°39′08″ š. pl. 89°47′05″ r. ilg.﻿ / ﻿22.65222°š. pl. 89.78472°r. ilg.﻿ / 22.65222; 89.78472

|  Šat Gombudžo mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Bangladešas |
| **Miestas** | Bagerhatas |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | plytos, terakota |
| **Pastatyta** | 1459 m. |
| **Stilius** | Tuglakų |

**Šat Gombudžo mečetė** (beng. ষাট গম্বুজ মসজিদ = *Šaṭ Gombuj Mošjid* = „šešiasdešimties kupolų mečetė") arba ***Bagerhato mečetė*** – masyvi XV a. vid. mečetė Bangladeše, Khulnos srityje, šalia Bagerhato miesto.

XV a. vid. musulmonai, užkariaudami Bengaliją, nesvetingose Sundarbanų mangrovėse įkūrė Bagerhato miestą. Su juo buvo susijęs sufijus Chanas Džahanas Ali. Mieste pastatyta daug mečečių, iš kurių svarbiausia tapo Šat Gombudžo mečetė. Ji statyta tarp 1442 ir 1459 m.

Mečetę sudaro neįprastai storos sienos (1,8 m), Tuglakų stiliumi suręstos iš plytų. Ilgis 48 m, plotis 33 m, ties statinio kampais stūkso bokšteliai su kupolais. Mečetės stogą sudaro 77 žemi kupolai, kuriuos remia tankus kolonų ir arkų tinklas.

Neteisingas pavadinimas, matyt, kilęs iš to, kad laikui bėgant buvo sumaišytos 60 mečetės kolonų su 77 kupolais.

1985 m. Šat Gombudžo mečetė kartu su kitais senojo Bagerhato statiniais įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.

* Kampinis bokštasKampinis bokštas
* VartaiVartai
* ArkadaArkada

|  |  |
| --- | --- |
| UNESCO vėliava | UNESCO pasaulio paveldasObjekto nr. 321  (anglų k.) • (prancūzų k.) |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • R Pasaulio paveldo objektai Bangladeše |
| --- |
|  |
| Materialusis | 
Istorinė Šat Gombudžo mečetė (1985) · Sompuro budistų viharo griuvėsiai Paharpure (1985) · Sundarbanai (1997, kartu su Indija) | Bangladešo vėliavaBangladešo vėliava |
|  |
|  Nematerialusis | 
Baulių dainos (2008) · Tradicinis džamdani audimo menas (2013) · Mangal Šobhadžatra Pahela Baišacho metu (2016) |

 |
Koordinatės: 55°21′16″ š. pl. 86°05′19″ r. ilg.﻿ / ﻿55.35444°š. pl. 86.08861°r. ilg.﻿ / 55.35444; 86.08861

 *Kitos reikšmės – Kuzbasas (reikšmės).*
Kuzbaso gamta – Kuznecko Alatau
Anglies kasimas prie Meždurečensko
**Kuzbasas**, **Kuznecko anglies baseinas** (rus. *Кузбасс, Кузнецкий угольный бассейн*) – vienas stambiausių anglies telkinių pasaulyje, išsidėstęs Rusijoje vakarų Sibiro pietuose, daugiausiai Kemerovo srities teritorijoje. Pastaruoju metu Kuzbaso sąvoka suprantama kaip antrasis šios srities pavadinimas.

Geografija
----------

Kuzbasas yra išsidėstęs plačioje žemumoje, apsuptoje Kuznecko Alatau ir Kalnų Šorijos kalnų bei neaukšto Salajiro kalvagūbrio. Anglių baseino teritoriją iš šiaurės į pietus kerta Tomės upė (Obės baseinas) – pagrindinė vandens arterija, aprūpinanti vandeniu pramonę ir gyventojus. Praktiškai visoje Kuzbaso teritorijoje gamtos landšaftai ir gelmės yra paveikti žmogaus ūkinės veiklos, ypač pastebimai – naudingųjų iškasenų kasimo atviruoju būdu (*угольный разрез*) rajonuose.

Istorija
--------

Šiuolaikinio Kemerovo apylinkėse anglies buvo surasta 1721 m. Anglies telkinio ištekliai Kuznecko slėnyje 1842 m. buvo profesionaliai įvertinti geologo P. Čichajevo, pirmą kartą panaudojant terminą „Kuznecko anglies baseinas".

Ekonomika
---------

Buvęs karjeras
Anglies karjeras
Anglies kasimas
Ekonominiu požiūriu Kuzbasas – vienas reikšmingiausių Rusijos regionų su išvystyta kalnakasybos ir metalurgijos pramone. Vietos pramonės kompleksas apima anglies (daugiausiai – akmens anglies), geležies rūdos ir įvairų nerūdinių medžiagų gavybą ir perdirbimą metalurgijos ir statybų pramonės įmonėse. Akmens anglis išgaunama požeminiu (30 %), atviruoju ir hidrauliniu (5 %) būdu. Kuzbase yra 58 veikiančios šachtos (iki 500 m gylio) ir 36 atviro anglies kasimo karjerai. Kuzbase iškasama 56 % šalies akmens anglių, tame tarpe aukščiausių markių kokso anglių – 100 %. Taip pat: išlydoma 13 % ketaus ir plieno, 11 % aliuminio, pagaminama 10 % cheminių audinių ir siūlų, 100 % šachtinių kasimo konvejerių ir kt. 

Pagrindinės įmonės:

* *Кузбассразрезуголь*;
* *Южкузбассуголь*;
* *СИБПЛАЗ*;
* *Распадская шахта*;
* *ОАО Анжеромаш*;
* *Новокузнецкий металлургический комбинат*;
* *Новокузнецкий алюминиевый завод'*;
* *Кузнецкие ферросплавы*;
* *Западно-Сибирский металлургический комбинат*;
* *Новокузнецкий алюминиевый завод*.

Pagrindiniai anglies gavybos centrai išsidėstę rajonuose prie šių miestų :

* Kemerovo;
* Anžero Sudžensko;
* Kuznecko Leninsko;
* Prokopjevsko;
* Belovo.

Gamybinės apimtys (iškasta anglies):

* 2003 m. 131 mln. t.
* 2004 m. 159 mln. t.
* 2005 m. 167 mln. t.
* 2006 m. 174 mln. t.
* 2007 m. 181 mln. t.
* 2008 m. 182 mln. t.
* 2010 m. 185 mln. t.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kuzbasas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

* Kemerovo srities administracijos svetainė Archyvuota kopija 2011-10-14 iš Wayback Machine projekto.
* Kuzbaso internetinis portalas
| **Konstantinas Herubavičius** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1796 m.Šiaulių apskr. |
| Mirė | 1839 m. (~43 metai)Paryžius |
|  |
| Veikla | 1831 m. sukilimo Lietuvoje veikėjas, papulkininkis. |

**Konstantinas Herubavičius** (1796 m. Šiaulių apskr. – m. po 1839 m. Paryžius ?) – 1831 m. sukilimo Lietuvoje veikėjas, papulkininkis.

Biografija
----------

Baigęs Vilniaus universitetą tarnavo Varšuvos kunigaikštystės kariuomenėje, dirbo Vilniaus vyriausiojo teismo asesoriumi. 1831 m. kartu su P. Šemeta organizavo sukilimą Šiaulių apskrityje, tapo jo vadais, sudarė laikinąją apskrities vyriausybę, į kurią įėjo iš vietos dvarininkai, maršalka Kaneckis, Adolfas Pšeciševskis ir kt. 1831 m. kovo 29 d. jų vadovaujami sukilėliai užėmė Šiaulius, balandžio 8 d. padėjo Raseinių apskrities sukilėliams išvyti Rusijos imperijos kariuomenės dalinį iš Raseinių, dalyvavo sukilėliams puolant Palangą. Prisijungęs prie A. Gelgaudo sukilėlių karinio junginio birželio 16 d. dalyvavo mūšyje ties Šiauliais ir Meškuičiais, buvo sužeistas. Liepos 13 d. su savo sukilėliais, įsiliejo į D. A. Chlapovskio junginį, pasitraukė į Prūsiją. Emigravo į Prancūziją. Gyveno Paryžiuje, dalyvavo emigrantų politinėje veikloje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Feliksas Sliesoriūnas. *Konstantinas Herubavičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 512 psl.
**Mbokomu** – pirmoji moteris ngombių tautos (Kongo Demokratinė Respublika) mitologijoje, visų žmonių pramotė. Laikyta ir pirmąja sodininke. Tėvas – dievas kūrėjas Akongo.

Pasakojama, kad iš pradžių žmonės drauge su Akongo laimingai gyveno danguje, tačiau Mbokomu ėmė visiems drumsti ramybę, todėl Akongo, parūpinęs šiek tiek maisto, Mbokomu drauge su jos sūnumi bei dukra krepšyje nuleido į Žemę. Taip Mbokomu ir jos vaikai tapo pirmaisiais Žemės gyventojais. Čia jie užveisė sodą. Kad jai ir jos vaikams mirus, būtų kam prižiūrėti sodą, Mbokomu paliepė sūnui pasimylėti su seseria. Šis iš pradžių nenorėjo sutikti, tačiau motinai primygtinai reikalaujant, prašymą įvykdė ir Mbokomu duktė netrukus pastojo.

Kartą Mbokomu duktė miške aptiko plaukuotą padarą, kuris atrodė draugiškai nusiteikęs. Šį padarą Mbokomu duktė nuskuto ir jis pasirodė esąs panašus į žmogų, tačiau iš tiesų buvo burtininkas vardu Ebenga („pradedantysis"). Ebenga apžavėjo moterį ir jos pirmagimis augo auklėjamas šio burtininko. Užaugęs jis žmonėms atnešė blogį ir sielvartą. Blogis, kurį užtraukė Ebengos kerai, pasaulyje pasiliko visiems laikams. Vėliau gimė ir kiti vaikai, buvo apgyvendinta Žemė.

Veneroje yra šios deivės vardu pavadintas kalnas (*Mbokomu Mons*).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  "Mbokomu, a Nuisance, Is Lowered to the Earth", Oxford Reference, Oxford University Press, tikrinta 2019-12-20.
2. 1 2 3  Johnson, Allen W.; Price-Williams, Douglass Richard (1996), Oedipus Ubiquitous: The Family Complex in World Folk Literature, Stanford University Press, ISBN 978-0-8047-2577-4.
3. ↑  Leeming, David Adams (2010), Creation Myths of the World: An Encyclopedia, ABC-CLIO, ISBN 978-1-59884-174-9.
4. 1 2  Monaghan, Patricia (2014), Encyclopedia of Goddesses and Heroines, New World Library, ISBN 978-1-60868-218-8.
5. ↑  Appenzeller, Immo (2012), Transactions of the International Astronomical Union: Proceedings of the Twenty-Second General Assembly, The Hague 1994, Springer Science & Business Media, ISBN 978-94-009-0163-6.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Jidžu** |
| --- |
|  |
| Čing dinastija |
| Gimė | 1831 m. liepos 17 d.Senieji Vasaros rūmai, Pekinas |
| Mirė | 1861 m. rugpjūčio 22 d.Čengdė |
| Tėvas | Mining |
| Motina | Xiaoquancheng |
| Sutuoktinis (-ė) | Xiaodexian |
| Kinijos imperatorius |
| Ankstesnis | Mining |
| Vėlesnis | Zaičunas |

**Jidžu** (*I-ju*) buvo devintasis Čingų imperatorius ir septintasis Čingų imperatorius valdęs visą Kiniją 1850-1861 m.

Valdymas
--------

Jidžu tapo imperatoriumi 1850 m. būdamas 19 metų. Jis susidūrė su vidaus sunkumais ir užsienio iššūkiais. Jo valdymo titulas **Xianfeng** (Universalus klestėjimas) neatitiko situacijos. 1850 m. prasidėjo vienas pirmųjų sukilimų, kurie vos nesugriovė Čingų dinastijos. Taiping sukilimą pradėjo Hong Xiuquan, hakų sintetinės krikščionių sektos lyderis, nugalėjęs vietines pajėgas, pasiųstas išvaikyti pasekėjus. Hong paskelbė Taiping Dangiškąją karalystę ir sukilimas persimetė į kitas provincijas. Kitais metais kilo Nian sukilimas Šiaurės Kinijoje. Šis sukilimas neturėjo aiškios politinės programos, bet jo raiteliai kėlė grėsmę sostinei. Čingų kariai dažnai pralaimėjo abiejuose sukilimuose.

1853 m. taipingai užėmė Nankiną ir atrodė, kad po to kris Pekinas, bet jų ekspedicija į šiaurę buvo nugalėta. Imperatorius pasiuntė mandarinus Zeng Guofan ir mongolų generolą Sengge Rinchen nugalėti sukilėlius, bet jų sėkmė buvo ribota. Didžiausias Miao sukilimas Kinijos istorijoje buvo 1854-1873 m. Nesėkmingai buvo bandoma atgauti Nankiną 1856 m. ir kilo Du Wenxiu sukilimas Junane.

Be to nedidelis incidentas pakrantėje pradėjo Antrąjį Opiumo karą. Anglų ir prancūzų pajėgos po kelių mūšių prie Tiandzino pasiūlė derybas. Imperatorius, įtikintas Cisi dėl kinų pranašumo, nenusileido. Jis pasiuntė princą Gongą į derybas, bet jos nutrūko kai kinai suėmė britų diplomatą Harry Parkes rugsėjo 18 d. Tą pačią europiečiai susirėmė su Sengge Rinchen mongolų kavalerija prie Zangjiavano ir patraukė link sostinės, prie kurios nugalėjo kinų armiją. Rugsėjo 21 d. Sengge Rinchen 10 tūkst. karių, kurių tarpe buvo elitinė kavalerija, buvo sunaikinti po kelių nėsėkmingų išpuolių Palikao mūšyje.

Britų ir prancūzų pajėgos užėmė Pekiną spalio 6 d. 1860 m. spalio 18 d. britai ir prancūzai nusiaubė ir sudegino imperatoriaus Vasaros rūmus. Jidžu susirgo tai sužinojęs.

Valdant Jidžu iš Kinijos Rusijos imperija atėmė dalį Mandžūrijos. 1858 m. Aiguno sutartimi sritis tarp Stano kalnagūbrio ir Amūro upės. 1860 m. Pekino sutartimi rusai gavo sritis į rytus nuo Usūrio upės. Po to rusai įkūrė Vladivostoką.

Kai vyko derybos su europiečiais, imperatorius pasitraukė į Rehes provinciją, teigdamas, kad dėl kasmetinės medžioklės ekspedicijos. Kai jo sveikata suprastėjo rūmuose atsirado dvi frakcijos. Vienai vadovavo pareigūnas Sušun ir princai Zaiyuan ir Duanhua. Kitai vadovavo Cisi, remiama generolo Ronglu ir Nara klano.

Jidžu mirė 1861 m. rugpjūčio 22 d. dėl nesaikingo atsidavimo malonumams. Jo įpėdiniu tapo šešiametis Zaičunas
| Medaliai |
| --- |
|
| Moterų sportinis šaudymas |
| **Atstovaujant: Kinijos vėliava Kinija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | Mišrios poros |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | 10 m šautuvas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2018 Čangvonas | 10 m komanda |
| **Auksas** | 2018 Čangvonas | 25 m komanda |

**Dziang Ransin** (kin. 姜冉馨, g. 2000 m. gegužės 2 d.) – Kinijos šaulė sportiniu pistoletu, 2020 m. vasaros olimpinių žaidynių medalininkė.

Biografija
----------

2018 m. pasaulio sportinio šaudymo čempionate iškovoto du aukso medaliais – pneumatinio pistoleto moterų komandinėje įskaitoje ir pistoleto nuo 25 m linijos moterų komandinėje įskaitoje.

Savo debiutinėse 2020 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Ranxin moterų pneumatinio pistoleto rungties atrankoje surinko 587 taškus ir pakartotu pasaulio rekordu pateko į finalą. Finaliniame etape Kinijos atstovė pelnė bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 25 d..
2. ↑  „ISSF Profile". issf-sports.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. liepos 25 d..
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Silvinas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, Halogenidų klasė |
| Cheminė formulė | Kalio chloridas, KCl |
| Identifikacija |
| Spalva | Balta, gelsvai balta, rausva, gelsva |
| Brėžis | baltas, |
| Skalumas | tobulas {111} |
| Lūžimai | nelygūs, šiurkštūs |
| Kietumas pagalMoso skalę | 2,5 |
| Blizgesys | stikliškas, riebus |
| Specifinis tankis | 1,99 |

**Silvinas** – halogenidų klasės mineralas, kalio chloridas, KCl. Silvinas – evaporitinis mineralas. Jis randamas kartu su halitu ir karnalitu išdžiūstančiuose ežeruose, sūriuose ežeruose, lagūnuose, vietose kur vyksta intensyvus vandens garavimas ir druskų nusėdimas.

Didžiausi silvino telkiniai yra Vokietijoje, Ukrainoje, Didžiojoje Britanijoje, Kanadoje, JAV, Indijoje, Italijoje, Rusijoje, Ispanijoje ir Prancūzijoje.

Silvinas naudojamas kaip traša ir kaip vaistas.
| Traupio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2008-08-25* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Traupio herbas** – vienas iš Traupio heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo sidabriniame lauke žalias išrautas šerinės kalnarūtės keras.

Šis į Lietuvos Raudonąją knygą įrašytas nykstantis augalas, vienas iš rečiausių Lietuvoje sporinių induočių, jau daug metų želia ant senosios akmeninės Traupio kapinių tvoros, o Lietuvoje tokių vietų – tik kelios.

Šerinę kalnarūtę Traupyje prieš keliolika metų pamatė ir pirmą kartą ją atpažino tuo metu mokyklos direktoriumi dirbęs gamtininkas, dabar Anykščių meras Sigutis Obelevičius. Tik kalnuose sutinkamą augalą, jo nuomone, į Traupį atpūtė vėjas, toli nešiojantis jo sporas iš artimiausių nuo Lietuvos Skandinavijos ar Tatrų kalnų.

Istorija
--------

2008 m. rugpjūčio 25 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1K-1484. Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Augalai herbuose: nuo ąžuolo gilių iki apyniųArchyvuota kopija 2020-08-28 iš Wayback Machine projekto.
| Mera |
| --- |
| Mera ties Zalavo dvaru Mera ties Zalavo dvaru |
| **Ilgis** | 60,2 km |
| **Baseino plotas** | 204,4 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1,94 m³/s |
| **Ištakos** | Švenčionių apylinkės |
| **Žiotys** | Žeimena |
| **Šalys** | Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Mera |

**Mera** (aukštupyje ***Kūna***) – upė rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone; Žeimenos kairysis intakas. Prasideda 2 km į šiaurės rytus nuo Švenčionių. Teka į pietus, pietvakarius, žemupyje pasuka į šiaurės vakarus, smarkiai vingiuoja. Teka daugiausia miškingoms vietovėmis. Įteka į Žeimeną 29 km nuo jos žiočių, į rytus nuo Meškerinės.

Mera teka po kelio  **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai  tiltu
Mera Kasčiukuose
Didesnis intakas – Santaka (kairysis). 

Upės baseine nemažai pelkių ir ežerų (Acintas, Perūnas, Kūna). Vidutinis nuolydis 132 cm/km. Prie Meros įsikūrusios gyvenvietės: Švenčionys, Melninkai, Naujas Strūnaitis, Kasčiukai, Ziboliškė, Trakai, Voksa, Jenarališkė, Pamerionys, Gužiai.

Etimologija
-----------

Upėvardis Mera kildinamas nuo žodžio *marios, marės* („jūra"); plg. lot. *mare*, sen. air. *muir*, got. *marei* bei ide. *\*mor-* „stovintis vanduo". Pavadinimo Kūna kilmė siejama su žodžiu *kunė* („klampi bala, liūnas").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Algirdas Rainys. *Mera*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 51
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Aronia melanocarpa** |
| --- |
| Juodavaisė aronija (*Aronia melanocarpa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Erškėčiažiedžiai  *( Rosidae)* |
| Eilė: | Erškėtiečiai  *( Rosales)* |
| Šeima: | Erškėtiniai  *( Rosaceae)* |
| Pošeimis: | Obeliniai  *( Maloideae)* |
| Gentis: | Aronija  *( Aronia)* |
| Rūšis: | Juodavaisė aronija  *( Aronia melanocarpa)* |

 |

**Juodavaisė aronija** (*Aronia melanocarpa*) – erškėtinių šeimos (*Rosaceae*) daugiametis, užaugantis iki 3 metrų krūmas. Lapai dantytais kraštais, blizgantys, pailgos formos. Žiedai balti arba rožiniai. Vaisius – juodas ar raudonas, blizgantis obuolėlis (valgomas). Vieno krūmo derlingumas gali siekti 8 kg. Tai šviesiamėgis, atsparus šalčiui augalas, nereiklus dirvai. Uogose yra iki 10 % cukrų, 1,8 % organinių rūgščių (askorbo rūgšties, vitamino P). Iš jų gaminamos uogienės, vynas, sultys, naudojamos liaudies medicinoje.

Vaistinė žaliava – uogos, kurios yra labai vertingos. Jose yra daug vitamino C, P, kurie mažina kraujagyslių pralaidumą. Uogos sunoksta rugpjūčio – rugsėjo mėnesiais, vartojamos šviežios, džiovintos ar jų sultys. Yra tvirtinimų, kad padeda sergant ateroskleroze, hipertonija, esant vidiniams kraujavimams, turi antimikrobinių savybių; didina kraujo krešumą. Nepatariama vartoti žmonėms, turintiems sumažėjusį kraujospūdį, padidėjusį kraujo krešumą; sergantiems skrandžio bei dvylikapirštės žarnos opalige.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juodavaisė aronija*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 107

Juodavaisės aronijos žiedai

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodavaisė aronija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Mentuhotepas II** |
| --- |
| Faraonas |
|  |
| Mentuhotepo II statula |
| Vienuoliktoji Egipto dinastija |
| Tėvas | Injotefas III |
| Motina | Iah |
| Faraonas |
| Valdė | ~2008–1957 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Injotefas III |
| Įpėdinis | Mentuhotepas III |
|  |
|  **Vikiteka** | Mentuhotepas II |

**Mentuhotepas II** (**Nebhepetra**, valdė apie 2008–1957 m. pr. m. e.) – ketvirtasis vienuoliktosios Egipto dinastijos faraonas. Buvo Injotefo III ir nereikšmingos karalienės Iah sūnus. Jis buvo pietinės Egipto dalies valdovu ir iš naujo suvienijo Egiptą. Tapo pirmuoju Viduriniosios karalystės valdovu po Pirmojo tarpuvaldžio. Žinoma, kad jis valdė bent 39 metus. Jo vardas reiškia „Mentu yra patenkintas".

Keturioliktaisiais valdymo metais Menhotepas II laimėjo lemiamą mūšį prieš dešimtosios dinastijos priešininką iš Herakleopolio Magnos. Mažai žinoma apie mūšį, tačiau *Deir el-Bahri* (vieta žinoma kaip „Karių kapavietė") rasta 60 nemumifikuotų karių, žuvusių mūšyje. Egiptologai mano, kad tai įrodo vykusio mūšio žiaurumą.

Herakleopolio valdovas Merikarė II po mūšio mirė ir Mentuhotepas II greitai sunaikino priešišką dinastiją. Mentuhotepo II dėka Senovės Egiptas vėl susivienijo – pirmą kartą nuo pat šeštosios dinastijos. Mentuhotepo II sostine buvo Tėbai.

Mentuhotepas II vadovavo karinėms kampanijoms pietų kryptimi į Nubiją, kuri buvo iškovojusi nepriklausomybę Pirmojo suirutės laikotarpio metu. Jis rengė žygius prieš Libijos gentis ir prieš beduinus Sinajuje. Jo šventykla Deir al Bachri buvo neįprasta, terasinio tipo. Joje buvo faraono kenotafas su didele sėdinčio Mentuhotepo II statula ir šešių jo karalienių kapai.

Šaltiniai
---------

* Ian Shaw, Paul Nicholson. *The British Museum Dictionary of Ancient Egypt*. The American University in Cairo Press. 2002, p. 183
* Encyclopaedia Britannica, 2008 10 23

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • REgipto faraonai |
| --- |
|  |
| 
**Vienuoliktoji dinastija**
**Pirmasis suirutės laikotarpis**
Mentuhotepas I →
Injotefas I → 
Injotefas II →
Injotefas III →
**Vidurinioji karalystė**
Mentuhotepas II →
Mentuhotepas III →
Mentuhotepas IV |

 |
| SimCity: BuildIt |
| --- |
|  |
| Kūrėjas | TrackTwenty |
| Leidėjas | Electronic Arts |
| Dizaineris | {{{dizaineris}}} |
| Kompozitorius | {{{kompozitorius}}} |
| Išleidimo data | 2014 m. spalio 22 d. |
|
| Žanras (-ai) | Miesto statymo simuliatorius |
| Režimas | {{{režimas}}} |
|
| Reitingai | PEGI: 7 |
| **Platforma** | iOSAndroid |
| Versija | {{{versija}}} |
| Variklis | {{{variklis}}} |
| Reikalavimai |  |
| Platinimas | {{{media}}} |
|
| Licencija | {{{licencija}}} |
| Pirmtakas | {{{pirmtakas}}} |
| Kitos dalys | {{{kitos dalys}}} |
| {{{svetainė}}} |

**SimCity: BuildIt** - žaidimų studijos „Electronics Arts" ir „Track Twenty" sukurtas žaidimas, išleistas 2014 metais, ir tapęs pačiu populiariausiu „SimCity" serijos žaidimu.

Aprašymas
---------

### Apie žaidimą

*SimCity Build It* žaidimo pasaulis bei jo eiga buvo sukurtas remiantis 2013 metais asmeniniams kompiuteriams išleistu *SimCity* serijos žaidimu *SimCity (2013)*  žaidimu. *SimCity Build It* taip ,,pasiskolino" to paties *SimCity (2013)* grafinį variklį, kuris buvo kiek susilpnintas, atsižvelgiant į to meto mobiliųjų įrenginių galimybes.

### Žaidimo eiga

*SimCity Build It* žaidimas neturi nei istorijos (kaip kad GTA San Andreas), nei galutinio tikslo. Paties žaidimo eiga (palyginus su kitais serijos žaidimais) yra itin paprasta ir nesudėtinga.

Žaidimo pradžioje žaidėjas (kuris žaidime atlieka mero (angl. *mayor*) vaidmenį) privalo:

* Nutiesti pagrindinę gatvę;
* Pastatyti gyvenamąjį namą (*Residential Building*);
* Pastatyti gamyklą (*Factor*);
* Pastatyti elektrinę (*Power Plant*)
* Pastatyti vandens bokštą (*Water Tower*)

Atlikus šiuos veiksmus, žaidimo įvadinė pamoka (angl. *tutorial*) pasibaigia, bet pats žaidimas kreipia žaidėją ta kryptimi, kuria jis turi tobulėti. Užduotys, už kurių vykdymą žaidėjas gauna apdovanojimus, būna surašytos miesto žurnale (*City Journal*), kuris yra laikomas mero viloje (*Mayor Mansion*).

Pagrindinis dalykas, kuriuo remiasi žaidimo eiga, yra gyvenamųjų namų statyba. Statant namą, jo statyboms naudojamos įvairios žaliavos (angl. *materials*) ir iš žaliavų pagaminti įrankiai, baldai, maisto produktai, elektronikos detalės.
| ***Tegyvuoja laisvė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | Roberto Ando |
| Metai | 2013 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Tegyvuoja laisvė** (it. *Viva la libertà*) – 2013 m. Italijoje sukurta komedija.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Toni Servillo – Enriko Oliveris / Džiovanis Ernanis
* Valerio Mastandrea – Andrėja Botini
* Valeria Bruni Tedeschi – Danielė
* Michaela Cescon – Ana
* Anna Bonaiuto – evelina
* Andrea Renzi – de Belis
* Massimo De Francivich – prezidentas

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Enriko Oliveris – opozicinės partijos lyderis. Ši išgyvena krizę ir daugelis tai sieja su niūria ir apatiška paties Oliverio asmenybe. Viename partijos susirinkime nepažįstama moteris jam į akis išrėžia, kad Enriko savo vadovavimu galutinai sužlugdys partiją.

Nusprendęs padaryti pertrauką, nieko neįspėjęs Enriko rytą dingsta – išvažiuoja į Prancūziją pas savo seną pažįstamą Danielę. Nors ši jau sukūrusi šeimą ir dirba kino versle, moteris priima jį pas save, kad Enriko atgautų dvasinę pusiausvyrą.

Enrikui dingus, jo artimiausia aplinka stengiasi bet kokiomis priemonėmis tai nuslėpti. Padėjėjas Andėja prisimena, kad Enriko turi brolį – dvynį, psichologijos profesorių Džiovanį. Pastarasis, vaikystėje dažnai apsimesdavęs broliu, sutinka pagelbėti, tačiau iškyla dar didesnė problema – Džiovanis neseniai paleistas iš psichiatrinės ligoninės. Netrukus visi išvysta senąjį – naująjį partijos vadovą, kuris elgiasi kitaip nei iki tol, nebijo išsakyti partijos bėdų viešai ir atrodo tarsi kitas žmogus. Partijos populiarumas greitai šauna į viršų, tačiau Andrėja turi išspręsti galvosūkį – ką reikės daryti, kuomet pasirodys tikrasis Enriko...
| Juodeglynaivok.  *Jodeglienen, Moosheim* |
| --- |
| 

JuodeglynaiJuodeglynai

54°46′44″š. pl. 22°39′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.7789°š. pl. 22.665°r. ilg.﻿ / 54.7789; 22.665﻿ (Juodeglynai)Koordinatės: 54°46′44″š. pl. 22°39′54″r. ilg.﻿ / ﻿54.7789°š. pl. 22.665°r. ilg.﻿ / 54.7789; 22.665﻿ (Juodeglynai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Juodeglynai** (vok. *Jodeglienen*, nuo 1938 m. *Moosheim*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, 10 km į rytus nuo Pilkalnio, 21 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Juodeglynų kaimo bendruomenė 1931-37 m.
Pirmąkart minimi 1625 m. Iki 1723 m. priklausė Ragainės valsčiaus šaltyšiaus administruojamai Užpjaunių seniūnijai, 1723-1818 m. – Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818-1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Viliūnų valsčiui. Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai.

Smarkiai nukentėjo nuo 1709-11 m. maro: 1719 m. iš 19 buvusių sodybų 12 buvo tuščios. Po maro atkelta kolonistų: 1734 m. iš 9 kaime gyvenusių šeimų tik 1 buvo lietuviškai kalbanti (*Kummelattis*). 1785 m. buvo karališkasis valstiečių kaimas su 11 ugniakurų, 1818 m. – valstiečių kaimas su 14 ugniakurų ir 67 gyventojais, 1839 m. – valstiečių kaimas su 16 ugniakurų ir 152 gyventojais. 1839, 1845 m. kaimas minimas ir kaip *Pöschken*, *Poesken*.

Kaimo pietryčiuose buvo kasamas durpynas. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 157 | 142 | 145 | 138 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės. Mažosios Lietuvos enciklopedija, T.3 (Mec-Rag). Vilnius, Mažosios Lietuvos fondas, Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Rosemarie Keil, Marthina Klüppelberg, Jodeglienen/Moosheim – Chronik eines ostpreußischen Dorfes, Tredition GmbH, Hamburg, 2017
3. 1 2  Juodeglynai, GenWiki vok.[neveikianti nuoroda]
4. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
5. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
| ***Teisingas krosas*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Right Cross |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | John Sturges |
| Prodiuseris (-iai) | Armand Deutsch |
| Scenaristas (-ai) | Charles Schnee |
| Kompozitorius | David Raksin |
| Vaidina | June AllysonRicardo MontalbanDick PowellLionel Barrymore |
| Metai | 1950 |
| Žanras | Kriminalinė komedija |
| Trukmė | 90 min. |
| Kalba | Anglų k. |
| Platintojas | MGM |
| **IMDb įrašas** |

**Teisingas krosas** (angl. *Right Cross*) – 1950 m. JAV filmas, sportinė drama. Režisierius – John Sturges, scenarijaus autorius – Charles Schnee, prodiuseris – Armand Deutsch. Pagrindinius vaidmenis atliko June Allyson, Ricardo Montalban, Dick Powell ir Lionel Barrymore. Nedidelį vaidmenį atliko Marilyn Monroe.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Prizininkas boksininkas Džonis Monteresas (*Johnny Monterez*) pyksta ant pasaulio, nes jaučiasi persekiojamas dėl savo meksikietiškos kilmės. Dar blogiau tai, kad dėl ilgų kovos metų jo dešinė ranka yra nesveika. Džonis įsimyli Petę O’Meli (*Pat O’Malley*), gražią savo vadybininko dukterį, nors jo draugas Rikas Garvis (*Rick Garvey*) jau yra ja susižavėjęs. Reikalai visiškai komplikuojasi, kai Džonis, nepaisydamas Riko norų, sutinka rungtis su grėsmingu varžovu.

Aktoriai
--------

* June Allyson – Pat O’Malley
* Dick Powell – Rick Garvey
* Ricardo Montalban – Johnny Monterez
* Lionel Barrymore – Sean O’Malley
* Teresa Celli – Marina Monterez
* Barry Kelley – Allan Goff
* Tom Powers – Tom Balford
* Mimi Aguglia – mama Monterez
* Marianne Stewart – Audrey
* John Gallaudet – Phil Tripp
* Wally Maher – pirmasis reporteris
* Larry Keating – antrasis reporteris
* Kenneth Tobey – Ken’as, trečiasis reporteris
* Bert Davidson – ketvirtasis reporteris
* Marilyn Monroe – Dusky Ledoux (titruose nenurodyta)
* Robert Osterloh – Totem’as, Heldon’o vadybininkas (titruose nenurodytas)

Kritikų ir žiūrovų atsiliepimai
-------------------------------

Pasak MGM ataskaitų, filmas kainavo 873 000 dolerių, o uždirbo 955 000 dolerių JAV bei Kanadoje, taip pat 347 000 dolerių kitose šalyse, taigi kino kompanija patyrė 64 000 dolerių vertės nuostolį.

Savo recenzijoje, pasirodžiusioje tinklalapyje „Dennis Schwartz Movie Reviews", Denis Švarcas (*Dennis Schwartz*) filmą įvertino kaip B- (žemo biudžeto filmai) kategorijos ir jį pavadino „nuobodžia bokso melodrama". Remdamasi mažiau nei 50-čia žiūrovų balsų, vertinimų apibendrinimo svetainė „Rotten Tomatoes" filmui suteikė 11% reitingą.

Nuorodos
--------

* Filmo „Teisingas krosas" ištrauka su Marilyn Monroe („YouTube" kanalas, anglų k.)

Išnašos
-------

1. 1 2 3  „Right Cross". *Rotten Tomatoes*. Nuoroda tikrinta 2023-02-04.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  The Eddie Mannix Ledger, Los Angeles: Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study.
3. ↑  „Right Cross". *Dennis Schwartz Movie Reviews*. Nuoroda tikrinta 2023-02-04.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
| Merbekasvok. *Meerbeck* |
| --- |
| 

MerbekasMerbekas

52°20′00″ š. pl. 9°9′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.33333°š. pl. 9.15000°r. ilg.﻿ / 52.33333; 9.15000﻿ (Merbekas)Koordinatės: 52°20′00″ š. pl. 9°9′00″ r. ilg.﻿ / ﻿52.33333°š. pl. 9.15000°r. ilg.﻿ / 52.33333; 9.15000﻿ (Merbekas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Žemutinė Saksonija Žemutinė Saksonija |
| **Regionas** | Šaumburgo apskritis |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1013 |
| **Burmistras** | Klaus Tanski |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 2 095  |
| **Plotas** | 13 km² |
| **Tankumas** (2007) | 161 žm./km² |
| **Altitudė** | 65 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 31715 |
| **Tel. kodas** | 05721 |
| **Tinklalapis** | www.meerbeck.de |

**Merbekas** (vok. *Meerbeck*) – kaimas Vokietijos šiaurinėje dalyje, Žemutinėje Saksonijoje, apie 35 km į vakarus nuo Hanoverio, netoli Vidurio Vokietijos kanalo, 2095 gyv. (2007 m.).

Istorija
--------

Rašytiniuose šaltiniuose pirmąkart paminėtas 1013 m. tada vadintas *Meribiki*. 1974 m. prie Merbeko prijungtos Folksdorfo ir Kukshageno vietovės.

Savivalda
---------

Merbeko komunos tarybą sudaro 13 narių. 2006 m. rugsėjo 10 d. išrinktoje taryboje 9 narius turi Vokietijos socialdemokratų partija, 4 – Vokietijos krikščionių demokratų sąjunga.

Lietuviai
---------

1945 m. liepos mėn. Merbeke įkurta lietuvių pabėgėlių stovykla. 1946 m. joje gyveno 750 lietuvių. Veikė vaikų darželis (įkurtas 1945 m. 30–40 vaikų, vadovės A. Dantienė, A. Balsiukevičienė, M. Simonienė), pradžios mokykla (įkurta 1945 m. 58-62 mokiniai, direktorius Mykolas Rauchas), progimnazija (įkurta 1945 m. 30 mokinių, direktorius M. Rauchas), gimnazija (įkurta 1946 m. direktorius J. Pečkaitis), Liaudies universitetas (įkurtas 1945 m. vadovai V. Ignaitis, P. Jurėnas, J. Pečkaitis), koplyčia (kunigai A. Petraitis, I. Račys, J. Kardauskas). 1945 m. išrinktas lietuvių komitetas.

Veikė mišrus choras (vadovas Vincas Mamaitis), tautinių šokių grupė (vadovė O. Brazdžionienė), teatras (vadovai J. Valentinas ir O. Pankienė), krepšinio, tinklinio, stalo stalo teniso, lengvosios atletikos ir šachmatininkų sekcijos, skautai (vadovai J. Pažėrūnas, P. Čeponis, Pranas Enskaitis), Lietuvių katalikų moksleivių ateitininkų sąjungos kuopa.

Stovykloje leisti laikraščiai: „Žinių biuletenis" (1945 m.), „Meerbeck Bulletin" (lietuvių ir kitomis kalbomis). „Radijo žinios" (1945–1946 m.), „Mūsų žingsniai" (1945–1946 m.), „Viltis" (1945–1948 m.), „Rytojus" (1946 m.), „Palėpių žiurkė" (1945 m.), „Pjūklas" (1945–1946 m.), „Spragilai" (1946 m.), „Šypsniai" (1946 m.), „Velnio Liūnas" (1946–1947 m.), „Žirklės" (1945 m.). Veikė R. Indreikos ir J. Narbuto leidykla (1946–1948 m. išleido 18 knygų), paštas (turėjo savo pašto ženklus; dail. V. Vaičaitis), 1948 m. rugpjūčio mėn. lietuvius perkėlus į Veneną stovykla uždaryta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvių enciklopedija. T. XXIV. Bostonas: Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1961, p. 536.
2. ↑  *Merbekas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 787 psl.
| **Sima Čianis** |
| --- |
|  |
| Sima Čianis |
| Gimė | apie 145 m. pr. m. e.dabartinė Šansi provincija, Kinija |
| Mirė | apie 90 m. pr. m. e.Kinija |
|  |
| Veikla | istorikas |
|  |
| Žinomas (-a) už | senosios Kinijos istorija Istoriko užrašai |
|  |
|  **Vikiteka** | Sima Čianis |

Pirmasis Istoriko užrašų puslapis.
**Sima Čianis** (kin.: 司馬遷, pinyin: *Sima Qian*; apie 145–90 m. pr. m. e.) – kinų istorikas, gyvenęs ankstyvuoju Hanų dinastijos laikotarpiu. Dirbo imperatoriaus rūmų istoriku ir parašė pirmą oficialų Kinijos istorijos veikalą – Istoriko užrašus (*史記 = Shiji*), dėl kurio laikomas Kinijos istoriografijos tėvu.

Biografija
----------

Sima Čianis paveldėjo istoriko darbą iš savo tėvo Sima Tano, kuris dirbo rūmuose imperatoriaus Han Wudi valdymo laikotarpiu ir inicijavo istorijos užrašymą. Po tėvo mirties Sima Čianis pabaigė pradėtą darbą, naudodamasis imperatoriškuose archyvuose esančiais dokumentais.

Istoriko užrašai
----------------

Istoriko užrašai yra pagrindinis veikalas, kurį paliko Sima Čianis. Jame apžvelgiama Kinijos istorija nuo legendinio Geltonojo imperatoriaus iki I a. pr. m. e. Istoriko užrašai susideda iš 130 skyrių (ritinėlių), suskirstytų į penkias dalis: pagrindinių metraščių (apie valdžiusių imperatorių veiklą), chronologinių lentelių (apie žemių valdovus ir didikus iki Kinijos suvienijimo), traktatų (apie ritualus, muziką, kalendorių, ekonomiką ir pan.), paveldėjimų (apie pagrindines šeimas) ir biografijų (apie žymius žmones, užsienio kraštus).

Įtaka
-----

Sima Čianio istorijos knyga buvo perrašyta ir papildyta vėlesnių rūmų istorikų. Jie laikėsi tos pačios Sima Čianio įvestos struktūros, tapusios apie du tūkstančius metų išlaikytu standartu. Iki Čingų dinastijos pabaigos 1911 m. buvo parašytos 25 oficialios Kinijos istorijos knygos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dorothy Perkins. *Encyclopedia of China: History and Culture*. Roundtable Press, 1999, p. 465
2. ↑  Laiminga žuvis. Agnė Budriūnaitė ir Aušra Vrubliauskaitė, Vytauto Didžiojo universitetas, 2010, p. 43
3. ↑  Dorothy Perkins. *Encyclopedia of China: History and Culture*. Roundtable Press, 1999, p. 465
4. ↑  Dorothy Perkins. *Encyclopedia of China: History and Culture*. Roundtable Press, 1999, p. 466
5. ↑  Kelly Boyd. *Encyclopedia of Historians and Historical Writing*. Taylor & Francis, 1999, p. 1094
|  |
| --- |
| Mercedes-Benz SLR McLaren |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Mercedes Benz |
| Metai | 2003–2010 |
| Gamykla | Vokingas, Jungtinė Karalystė |
| Chronologija |
| Po to | Mercedes-Benz SLS AMG |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Gran Turismo |
| Kėbulo tipas (-ai) | 2 durų kupė2 durų roudsteris |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | 5.4 L V8 (M115 ML55) |
| Pavarų dėžė | 5 pavarų automatinė |
| Išmatavimai |
| Važiuoklės bazė | 2700 mm |
| Ilgis | 4656 mm |
| Plotis | 1908,5 mm |
| Aukštis | 1261 mm |
| Svoris | 1768 kg |
| Kita informacija |

**Mercedes-Benz SLR McLaren** – GT klasės egzotiškas, sportinis automobilis. Tai vokiečių Mercedes-Benz ir anglų McLaren bendrovių bendro darbo vaisius. Šis superautomobilis savo metu buvo greičiausias automobilis pasaulyje, turintis automatinę pavarų dėžę. SLR „Sport, Leicht, Rennsport" lietuviškai reiškia – sportiškas, lengvas, lenktyninis. Automobilio pagrindiniai konkurentai rinkoje buvo Aston Martin DBS V12 ir Ferrari 599 GTB Fiorano.

Savybės
-------

Mercedes-Benz SLR McLaren variklis sveria 232 kg ir yra rankomis rinktas turbokompresorinis 5,4 litro aliuminis SOHC V8. Cilindrai yra išdėstyti 90 laipsnių kampu su trimis vožtuvais cilindrui ir dviem tarpiniais aušintuvais. Variklis sukuria maksimalią 626 AG/6500 galią ir maksimalų 780 Nm/3250 sukimo momentą.

SLR kėbulas pagamintas iš anglies pluošto, kad maksimaliai sumažinti automobilio svorį. Nepaisant to automobilis sveria visus 1768 kg, 100 km/val. pasiekia per 3,8 sekundės ir pasiekia didžiausią 334 km/val greitį. SLR stabdžių diskai yra keraminiai su daug geresnėmis dėvėjimosi ir stabdymo savybėmis negu plieniniai diskai. Mercedes-Benz tvirtina, kad šitie diskai yra atsparūs iki 1200 °C temperatūros.

Nuorodos
--------

* Mercedes SLR AMG Overview

Išnašos
-------

1. ↑  „Mercedes SLR McLaren - Model Range - Performance". Slr-uk.com. Suarchyvuotas originalas 2011-07-16. Nuoroda tikrinta 2009-11-10.
Koordinatės: 16°17′23″ š. pl. 0°02′40″ v. ilg.﻿ / ﻿16.28972°š. pl. 0.04444°r. ilg.﻿ / 16.28972; 0.04444

| Askijos kapas |
| --- |
| Pasaulio paveldo sąrašas |
| 

---

 |
| **Vieta** |  Malis |
| **Tipas** | Kultūrinis |
| **Kriterijus** | ii, iii, iv |
| Pasaulio paveldo emblema **Nuoroda** | (angl.) (pranc.): 1139 |
| **Regionas**\*\* | Afrika |
| **Įrašymo istorija** |
| **Įrašas** | 2004  (28 sesija) |
| 

Askijos kapas šalies/regiono žemėlapyje

 |
|  **Vikiteka:** | Askijos kapas |
| \* Pavadinimas, koks nurodytas UNESCO sąraše.\*\* Regionas pagal UNESCO skirstymą. |

**Askijos kapas** – Malio mieste Gao esanti kapavietė, kurioje, kaip manoma, palaidotas pirmasis Songajaus imperijos valdovas Askija Mohamadas I (mirė 1538 m.). Statinys yra tipiškų Sahelio architektūros bruožų – laiptuotos piramidės formos, pastatytas iš molio, apsmaigstytas virbais, apsuptas molinės tvoros. Aukštis – 17 m.

Pasakojama, kad imperatorius Askija, atlikęs hadžą, grįždamas iš Mekos su savimi atsigabeno karavanų vilkstinę molio iš švenčiausios musulmonų vietos, iš kurio nurodė pastatyti kapą. Pagrindiniame Askijos kape palaidotas vienas imperatorius, tačiau aplink yra mažesnių kapaviečių, kuriose palaidoti kiti Askijų dinastijos asmenys. Į Askijų kompleksą taip pat patenka dvi Sahelio stiliaus mečetės.

Kaip ir kitus molinius architektūros paminklus, Askijos kapą nuolat tenka restauruoti. 2000 m. komplekse įrengta elektra. 2004 m. Askijos kapo kompleksas įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą kaip ankstyvosios Sahelio architektūros, vėliau išplitusios po visą regioną, pavyzdys.

Vaizdas iš gatvės
| Kisanganispranc. *Kisangani* |
| --- |
| *Kisanganio katedra* |
|  |
| 

KisanganisKisanganis

0°31′0″ š. pl. 25°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.51667°š. pl. 25.20000°r. ilg.﻿ / 0.51667; 25.20000﻿ (Kisanganis)Koordinatės: 0°31′0″ š. pl. 25°12′0″ r. ilg.﻿ / ﻿0.51667°š. pl. 25.20000°r. ilg.﻿ / 0.51667; 25.20000﻿ (Kisanganis) |
|  |
| **Valstybė** | Kongo Demokratinės Respublikos vėliava Kongo Demokratinė Respublika |
| **Provincija** | Čopo provincija |
|  |
| **Gyventojų** (2015) | 1 602 144  |
| **Altitudė** | 447 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Kisanganis |

**Kisanganis** (pranc. *Kisangani*) – miestas Kongo Demokratinės Respublikos šiaurinėje dalyje, Kongo upės pakrantėje, žemiau Stenlio krioklių. Čopo provincijos administracinis centras. Yra upių uostas, tarptautinis oro uostas, geležinkelis į Ubundu, tiltas per Kongą. Svarbus prekybinis, transporto, pramoninis centras šalyje. Maisto, chemijos, medienos apdirbimo, statybinių medžiagų gamybos pramonė, žemės ūkio žaliavų apdirbimas. Yra muziejus, katedra, zoologijos ir botanikos sodai, Lumumbos stadionas.

Istorija
--------

1883 m. keliautojas Henris Mortonas Stenlis įkūrė *Stanley Falls Station* gyvenvietę. Iš jos išaugo ***Stenlivilio*** (*Stanleyville*) miestas ir tapo svarbus prekybinis regiono centras. Kongo krizės metu Stenlivilis buvo Patrisui Lubumbai pavaldžios šalies dalies sostine. 1966 m. miestas pervadintas Kisanganiu; šis pavadinimas suahilių kalba reiškia „salos miestas".

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
3. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 212
Menčių klinties telkinys
**Menčių klinties telkinys** – naudingųjų iškasenų, klinčių telkinys Akmenės rajono savivaldybės teritorijoje, 11 km į šiaurės rytus nuo Akmenės, Menčių kaimo apylinkėse.

Telkinys
--------

Menčių klinties telkinys eksploatuojamas nuo 1934 m. Iškasama apie 1,5 mln. t klinties per metus. Klintis daugiausia naudojama statybinių kalkių, klintmilčių (naudojamų rūgštiems dirvožemiams kalkinti), klintinio akmens gamybai. Prognoziniai ištekliai 700 mln. t, bendrieji 80,0 mln. t (1990 m.). Kasama viršutinio permo dolomitinga klintis.

Geologija
---------

Klodo storis 3,5-29,8 m, vidutinis storis 24,7 m. Naudingąjį sluoksnį sudaro smulkių kalcito kristalų klintis su organogeninės ir granuliuotos klinties lęšių, gniutulų tarpsluoksniais ir dolomitinga klintis su dolomito mineralo taisyklingos ovalios formos romboedrais, pasiskirsčiusiais iš smulkių ir itin smulkių kalcito kristalų sudarytoje uolienoje. Slūgso po 3,6-13,5 m storio pleistoceno moreninio priemolio ir priesmėlio danga. Naudingųjų iškasenų klodo cheminė sudėtis: CaCO3 – 69,84-96,83 %, MgCO3 – 1,26-20,51 %, netirpiosios liekanos – 0,76-8,45 %.

* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas. *Menčių klinties telkinys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 662 psl.
| *Aske* |
| --- |
|  |
| Burzum studijinis albumas |
| Išleistas | 1993 m. kovo mėn. |
| Įrašytas | 1992 m. |
| Žanras | Black metal |
| Trukmė | 20:02 |
| Įrašų kompanija | Deathlike Silence Productions |
| Prodiuseris | Varg Vikernes, Eirik Hundvind |
| Burzum chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „Burzum" (1992) | **„Aske"** (1993) | **„Det som engang var"**(1993) |

 |

**Aske** (norvegiškai „Pelenai") – norvegų black metal solo projekto Burzum trijų dainų EP plokštelė. „Aske" buvo įrašyta 1992 m. balandžio ir rugpjūčio mėnesiais, vėliau, nei albumas „Det som engang var", tačiau išleista anksčiau už jį – 1993 m. kovą.[1] 1995 m. „Aske" buvo perleistas kaip albumas pavadinimu „Burzum/Aske", kartu pridėjus dainas iš debiutinio Burzum albumo „Burzum".[2]

Ant plokštelės viršelio pavaizduoti Fantofto bažnyčios degėsiai. Įtariama, kad bažnyčią sudegino pats Varg Vikernes, albumo autorius, tačiau teisme neįrodyta – prisiekusieji nusprendė, kad dėl šios bažnyčios padegimo jis nekaltas.[3] Prie pirmųjų tūkstančio plokštelių parduodant kartu buvo pridedamas žiebtuvėlis su tokiu pačiu bažnyčios degėsių atvaizdu.[1]

Dvejose iš trijų dainų bosinė gitara įrašyta „Emperor" gitaristo Samoth. EP išleido „Deathlike Silence Productions", grupės „Mayhem" gitaristo Euronymous leidykla.

Dainos
------

1. „Stemmen fra tårnet" (*Balsas iš bokšto*)
2. „Dominus Sathanas" (*Viešpatis Šėtonas*)
3. „A Lost Forgotten Sad Spirit" (*Pasiklydusi užmiršta liūdna dvasia*)

Nariai
------

* Varg Vikernes – Count Grishnackh (vokalas, gitara, būgnai, bosinė gitara antrai dainai, prodiuseris)
* Thomas Thormodsæter Haugen – Samoth (bosinė gitara pirmai ir trečiai dainai)
* Eirik Hundvin – Pytten (prodiuseris)

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* „Aske" oficialiame Burzum puslapyje

### Išnašos

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Batakių herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 2006-12-28* |
|  |
|  *LSSR priimtas nebuvo* |
|  *LDK priimtas nebuvo* |
| Ž • A • R |

**Batakių herbas** – vienas iš Batakių heraldikos atributų.

Aprašas
-------

Herbo skydo sidabriniame lauke, atskirtame nuo skydo raudonos papėdės liepsnų linija, juodas išnyrantis šėlstantis lokys su raudona kuoka dešinėje letenoje. Lokio liežuvis raudonas, nagai sidabriniai.

Istorija
--------

Vietovė prie Ančios upės kranto, kur įsikūręs miestelis, priklauso regionui, kur vyko aršios žemaičių kovos su Vokiečių ordinu. Prie Batakių esantį Aukaimio piliakalnį XIII a. pabaigoje - XIV a. pradžioje Vokiečių ordinas naikino ir degino net kelis kartus, kol 1305 m. pilį ir prie jos buvusias gyvenvietes pavertė pelenais. 1448 m. atgijusi gyvenvietė jau minima *Batakių* vardu. Vietos gyventojai aktyviai dalyvavo XIX a. sukilimuose ir pokario rezistencinėje kovoje su sovietais.

Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2006 m. gruodžio 28 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-842.

Simbolika
---------

Batakių herbu išreikšta pasiaukojama žemaičių kova už Lietuvos laisvę. Juodas lokys paimtas iš Žemaitijos herbo, raudona (kruvina) kuoka - vienas iš žemaičių kovos ginklų. Liepsnojanti skydo papėdė rodo kančias, kurias patyrė šio krašto gyventojai kovodami už laisvę.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Batakių vėliava
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Prienosinių ančių rentgenografija
**Prienosiniai añčiai** - porinės ertmės aplink nosies ertmę išsidėsčiusiuose kauluose, jos susisiekia su nosies ertme, pilnos oro ir išklotos gleivinę, kuri yra nosies gleivinės tęsinys. Dėl šios priežasties infekcija gali laisvai plisti. Ančių gleivinė plonesnė nei nosies ertmės, ji tvirtai suaugusi su antkauliu ir sudaro ištisinį sluoksnį.

Pagrindinė ančių funkcija - balso rezonatorius, taip pat ančiai padidina paviršių reikalingą sušildyti praeinantį orą, padidinamos kaulo vietos, minimaliai padidėjant masei.

Kaktikaulio antis
-----------------

Išsidėsto kaktikaulio nosinėje dalyje virš nosies šaknies, įvairiai nusitęsia aukštyn į jo žvyną ir atgal į akiduobinę dalį. Dažniausiai yra nesimetriški. Ančių viduje gali būti įvairus skaičius kaulinių pertvarėlių ar kišenių. Pro kaktinį nosies kanalą, esantį akytkaulio labirinto priekinėje dalyje, antis atsiveria į nosies ertmės vidurinės landos priekinę dalį, į pusmėnulines žiotis.

Pleištakaulio antis
-------------------

Užima visą pleištakaulio kūną ir pasižymi gana didele asimetrija. Bendras abiejų ančių tūris gali siekti 8 cm³. Ančio atvara yra pleištakaulio kūno priekiniame paviršiuje, čia jis atsiveria virš nosies kriauklės į pleištinę akytkaulio kišenę.

Akytkaulio antis
----------------

Yra akytkaulio labirinto viduje. Jį sudaro nevienodas skaičius, dažniausiai iki 20, įvairaus dydžio akytkaulio ląstelių. Užpakalinės ląstelės atsiveria į nosies ertmės viršutinę landą, priekinės ir vidurinės - į viduriniąją.

Viršutinio žandikaulio antis
----------------------------

Didžiausias iš visų prienosinių ančių, užima visą viršutinio žandikaulio kūną, tūris siekia 15 - 18 cm³. Atsiveria į vidurinės nosies landos priekinėje dalyje esančias pusmėnulines žiotis, kartu su kaktiniu ančiu.