recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Albertas Čelna** (1915 m. balandžio 26 d. Čikagoje, IL – JAV), smuikininkas ir chorvedys.

Biografija
----------

Su tėvais grįžęs į Lietuvą, baigė Vilniaus Vytauto Didžiojo gimnaziją ir mokėsi griežti smuiku konservatorijoje. Bet prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas studijas nutraukė. Keletą metų mokytojavo vienoje Vilniaus pradžios mokykloje, vėliau smuiku griežė „Vaidilos" teatre. 1940 metais pasitraukė į Vakarus. Pirmiausia apsistojo Austrijos sostinėje Vienoje, kur keletą mėnesių dirbo nedideliame fabrike. Rusų armijai įžengus į Austriją, pasitraukė į Vokietiją. Kurį laiką dainavo A. Mikulskio vadovaujamame M. K. Čiurlionio ansamblyje, o paskui išvyko į Freiburgą. Čia įstojo į konservatoriją ir mokėsi smuikuoti, griežė konservatorijos simfoniniame orkestre. 1949 metais vasarą atvyko į Australiją ir apsigyveno Melburne. Pagal sutartį dvejus metus dirbo chemijos fabrike, o vėliau iki pensijos pašte.

Į Melburną iš Vokietijos atvyko nemaža lietuvių, ir Juozas Petrašiūnas suorganizavo vyrų chorą. Pirmasis choro pasirodymas įvyko 1950 metais Vasario 16-osios minėjimo proga. Netrukus prisijungė ir moterys, ir choras tapo mišrusis. Jam iki 1978 metų vadovavo A. Čelna. Keletą metų choras vadinosi „Aidos" vardu, o 1956 metais pasivadino „Dainos sambūriu". Pirmąjį koncertą jis surengė 1956 m. gruodžio 2 d. Kolingwoodo (Collingwood, Melbourne) priemiesčio savivaldybės salėje. 1957 m. birželio 9 d. „Dainos sambūrio" koncerte pasirodė mišrusis, vyrų ir moterų chorai, 1957 m. rugsėjo 1 d. koncerto programa pakartota Adelaidėje. Mišrusis choras atliko Stasio Šimkaus dainą „Vėjo dukra", J. Kačinsko „Pjovėją", V. Banaičio harmonizuotą liaudies dainą „Po aukštus kalnus", J. Žilevičiaus „Anoj pusėj ežero" ir „Laisvės dainą". Choras nuolat rengė koncertus įvairiuose Australijos miestuose, dalyvavo dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Choro vadovas dirigavo koncertuose ir dainų šventėse.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Thomas Bangalter |
|  |
| Biografija |
| Kilmė | Prancūzija Prancūzija |
| Žanrai | House |
| Aktyvumo metai | Nuo 1992 m. |
| Įrašų kompanija | Roulé |

**Thomas Bangalter** (g. 1975 m. sausio 3 d.) – elektroninės muzikos kūrėjas ir vienas iš dviejų grupės Daft Punk narys (kartu su Guy-Manuel de Homem-Christo).

Jis taip pat dirbo su tokiais muzikiniais projektais kaip Stardust, Together. Dažnai jo muzika vadinama french house. Turi savo įrašų studiją. Gyvena Beverli Hilse su žmona ir dviem sūnumis.

Biografija
----------

Būdamas šešerių Thomas jau grojo su pianinu. Tai darė tėvų spaudžiamas, už ką dabar jis jiems labai dėkingas. Su Guy-Manuel susipažino mokykloje 1987 m. jiems patiko panaši muzika ir filmai. Iš pradžių jie įkūrė Indie Rock grupę, pavadinimu Darlin, kurioje be jų dar grojo Laurent Brancowitz. Šioje grupėje Thomas grojo bosine gitara. Tačiau kaip pats sakė, tai tebuvo paauglių žaidimai, o ne rimtos muzikos kūrimas. Sulaukę 18 metų, abu jaunuoliai susidomėjo elektronine muzika, dėl ko Laurent Brancowitz paliko grupę. Vienas britų žurnalistas išgirdęs jų muziką pavadino ją „Daft Punk". Pavadinimą jaunuoliai greitai susigalvojo: jiems tiko žurnalisto frazė. Kartu su Guy-Manuel jis sukūrė 1997 m. „Homework" albumą, 2001 m. „Discovery" ir 2005 m. „Human After All". Vėliau dirbo su su Dj Falcon, sukūrė grupę Together, bei kartu su Benjamin Diamond ir Alan Braxe sukūrė garsųjį Stardust projektą, su daina „Music Sound Better With You". Taip pat įrašė albumą, kurio pavadinimas buvo toks pat kaip ir filmo „Irréversible", kuriame Thomo dainos sudarė filmo garso takelį.

Diskografija
------------

**Albumai**

* Irréversible 2002

**Singlai**

* Trax on Da Rocks 1995
* Spinal Scratch 1996
* Trax on Da Rocks Vol. 2 1998
* Outrage 2003
**Vaidas Slavickas**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1986 m. vasario 26 d. (37 metai) |
| Gimimo vieta | Marijampolė, Lietuva |
| Ūgis | 180 cm |
| Svoris | 73 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | Gynėjas |
| Jaunimo klubai |
|  | FK Sūduva |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2005–201320132014–20152015–2022 | SūduvaEkranasCeahlăulSūduva | 192 00(8)030 00(1)024 00(0)159 0(12) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2008–2021 | Lietuva Lietuva | 022 0(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. vasario 28 d..
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2021 m. rugsėjo 14 d.. |

**Vaidas Slavickas** (g. 1986 m. vasario 26 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas, treneris. Rungtyniavo krašto gynėjo ir krašto saugo pozicijose.

Karjera
-------

Baigė Marijampolės futbolo mokyklą. Karjeros pradžia laikomi 2005 m. Eilę sezonų atstovavo S9duvos klubui. Per laiką laiką už ekipą sužaidė net 192 rungtynes A lygoje.

### FK Ekranas

2013 m. sausio 3 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Panevėžio „Ekrano" klubu.

### Rumunija

2014/15 m. sezone žaidė Rumunijoje ir atstovavo FC Ceahlăul Piatra Neamț.

### FK Sūduva

2015 m. liepos pabaigoje grįžo į Sūduvos klubą.

2019 m. A lygoje sužaidė 16 rungtynių, pelnė vieną įvartį bei atliko du rezultatyvius perdavimus. 

Čempionų lygos atrankos rungtynėse su „Crvena zvezda" žaidėjas patyrė sunkią traumą - lūžo blauzdikaulis ir šeivikaulis. 

2019 m. gruodžio mėn. pranešta, kad sutartis su žaidėju pratęsta.

2022 m. sausio mėn. pratęsta sutartis su žaidėju. Rugsėjo mėn. ėmė eiti FK Sūduva klubo techninio direktoriaus pareigas.

2023 m. vasario 28 d. oficialiai baigė profesionalo karjerą ir prisijungė prie „Sūduvos" klubo trenerių štabo.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
| **2020** | **„Sūduva"** | 15 | 0 |
| **2021** | **„Sūduva"** | 31 | 0 |
| **2022** | **„Sūduva"** | 25 | 1 |
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Karjera rinktinėse
------------------

Buvo kviečiamas į Lietuvos U-21 rinktinę. 

2008 m. gruodžio 22 d. debiutavo Lietuvos nacionalinėje rinktinėje rungtynėse prieš Estiją.

Trenerio karjera
----------------

2020 m. įgijo UEFA B trenerio licenciją.

2022 m. rugsėjo mėn. ėmė eiti „Sūduvos" klubo techninio direktoriaus pareigas.

2023 m. sausio mėn. įgijo UEFA A trenerio licenciją.

Pasiekimai
----------

### su FK Sūduva

**A lyga**
čempionas (3 kartus): 2017, 2018, 2019 m.
vicečempionas: 2020 m.
**LFF taurės laimėtojas**2009, 2019 m.
**Supertaurė**2006, 2009, 2018, 2019, 2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  diena.lt naujienos: apie futbolo klubus
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  lrt.lt naujienos: karjeros pabaiga
7. ↑  sportas.lt naujienos: karjeros pabaiga
8. ↑  LFF svetainė: trenerių kursus baigusieji
9. ↑  sportas.lt naujienos: Sūduvos FA techninis direktorius
10. ↑  LFF svetainė: Trenerių licencijų gavėjai
11. ↑  sportas.lt; 2022 m. Supertaurė

Nuorodos
--------

* alyga.lt svetainė
* fksuduva.lt
* Soccerway
* Futbolinis.lt
* Globalsportsarchive
* lietuvosfutbolas.lt
* NFT (Lietuvos rinktinė)
**Linkus** (arba **Linkas**) – Pagudės prūsų genčių karo vadas per 1260–1274 m. Didįjį prūsų sukilimą.

Istorija
--------

1271 m. Linkaus ir bartų karo vado Divonio vadovaujami sukilėlių pėstininkai Kulmo žemėje apgulė Vokiečių ordino Traupeino (prūsiškai *Traupeins*; dab. lenk. *Tropy Sztumskie* į vakarus nuo Christburgo) pilį. Raiteliai siaubė Aliamo valsčių (vėliau Aliamo gyvenvietės vietoje įkurtas Marienburgas). Atvykus Vokiečių ordino pastiprinimui sukilėliai nutraukė pilies apgulą ir suvieniję jėgas netoli Christburgo, Zirgūnos (Zirgės) upės pakrantėje, įsirengė įtvirtintą stovyklą. Daliai sukilėlių slapta persikėlus per upę kryžiuočiai ties Pagasančių kaimu buvo užpulti iš priekio ir iš užnugario. Kautynėse žuvo 12 Vokiečių ordino riterių ir apie 500 eilinių karių. Sukilėliai sugriovė Christburgą, bet užimti pilies neįstengė, atsitraukė su dideliu grobiu ir belaisviais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius. *Linkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 416 psl.
Koordinatės: 55°26′37″š. pl. 25°48′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.443743°š. pl. 25.807953°r. ilg.﻿ / 55.443743; 25.807953

|  Tauragnų koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Tauragnai |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |

**Tauragnų koplyčia** stovi Utenos rajone, Tauragnų kapinėse, esančiose rytinėje miestelio dalyje, prie kelio  **4902**  Utena–Tauragnai–Kirdeikiai , už 0,3 km nuo Tauragnų Šv. Jurgio bažnyčios.

Tauragnuose kapinių koplyčia apie porą metų, 1967–1969 m. tarnavo tikintiesiems maldos namais, kol buvo statoma naujoji bažnyčia vietoje sudegusios laikinos bažnyčios, įrengtos parapijos namuose. Be to, buvo ruošiamasi ir projektuojama šią koplyčią padidinti, paversti bažnyčia.

Šiuo metu koplyčia nenaudojama. Statinio ilgis 8 m, plotis 6 m, aukštis 4 m. Ant stogo galų iškelti seni ornamentuoti kryžiai.

Istorija
--------

1944 m. liepos 9 d. vokiečiams iš lėktuvo padegus bažnyčią, išliko klebonija, netoli jos – parapijos salė, kurioje buvo skubiai įrengta laikina bažnyčia. Trečią dieną po bažnyčios gaisro čia iškeltas apdegęs bažnyčios kryžius, iš kapų koplyčios atneštas altorius. 1967 m. balandžio 30 d. laikina bažnyčia sudegė.

Parapijiečiai kreipėsi į atvykusį Religinių kultų įgaliotinį Justą Rugienį, kad būtų leista pastatyti naują bažnyčią. Jis pažadėjo leisti ir patarė laikinai persikelti į kapinėse esančią nenaudojamą koplyčią. Jos akmeninės sienos buvo sutrūkinėję tiek, kad per plyšius galėjo landžioti žvirbliai. Į šią koplyčią buvo atneštas Švč. Sakramentas ir įdėtas į medinį, pastatytą galu *čemodanėlį* (kareivišką). Jis buvo pavadintas tabernakuliu. Skubiai buvo pastatytas altorėlis ir sekančią dieną čia kan. A. Misevičius pradėjo pamaldas.

Iš Šeimaties kaimo kilęs, Vilniuje dirbantis inžinierius St. Šinkūnas sutiko paruošti projektą naujai bažnyčiai, kurią tikintiesiems leido statyti prie kapinių koplyčios. Kai projektą pamatė J. Rugienis, jis pasakė, jog apie didelės bažnyčios statybą negali būti jokios kalbos – galima projektuoti tik Tauragnų kapinių koplyčios priestatą, ne didesnį nei 100 kvadratinių metrų. Vėliau rajono pareigūnai pasipriešino žodiniam leidimui kapinėse statyti priestatą prie koplyčios, nors ir buvo jau nukelta keletas senų paminklų – taip paruošta aikštelė koplyčios priestatui. Kleboną ir bažnytinio komiteto pirmininką apkaltino savavališku kapinių žalojimu. Galiausiai po 2 metų valdžia leido pastatyti kitą bažnyčią iš Priepalės kaime pirkto namo.

Šaltiniai
---------

1. ↑

Nuorodos
--------

* Tauragnų parapija Archyvuota kopija 2014-08-12 iš Wayback Machine projekto.
* Utenos krašto enciklopedija apie Tauragnų bažnyčios atstatymą
* Tauragnų kapinių koplyčia nuotraukose (*miestai.net*)
Koordinatės: 54°45′18″š. pl. 23°55′45″r. ilg.﻿ / ﻿54.7551°š. pl. 23.9291°r. ilg.﻿ / 54.7551; 23.9291


|  |
| --- |
| **Linksmakalnio mokykla-darželis** |
| [[Vaizdas:|Linksmakalnio mokykla-darželis herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Linksmakalnio mokykla-darželis|250px]] |
| **Adresas** | Linksmakalnis |
| **Direktorius(-ė)** |  |
| **Mokinių skaičius** |  |
| **Įkūrimo data** | 1995 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | ~20 |

**Linksmakalnio mokykla-darželis** – mokykla ir darželis Kauno rajone, Linksmakalnyje, adresu Žalioji g. 14.

Istorija
--------

Mokyklos stadionas
Atidaryta 1995 m. rugsėjį kaip pirmoji jo istorijoje lietuviška mokykla. 1996 m. rugsėjį reorganizuota į mokyklą-darželį.

Nors Linksmakalnio gyventojų skaičius išliko panašus, vaikų Linksmakalnio mokykloje-darželyje mažėjo. Į atnaujintą mokyklos-darželio pastato dalį įsikėlė biblioteka, Garliavos PSPC Linksmakalnio filialas. Buvo įsteigta nauja ikimokyklinio ugdymo grupė.

2022 m. veikė 1 priešmokyklinė, 2 ikimokyklinės darželio grupės ir 1-4 klasės, mokėsi apie 100 vaikų.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Istorija. Kaunas.lm.lt (tikrinta 2022-02-05).
2. ↑  *Kaip slaptas objektas virto jaukiu Linksmakalniu*. Kauno diena. Nuoroda tikrinta 2022-02-05.
3. ↑  *Linksmakalnis atsigauna ir kuria naujas tradicijas*. Kauno diena. Nuoroda tikrinta 2022-02-05.

* Mokyklos svetainė
| ***Doom*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Doom |
| Kilmės šalis | JAVČekijaVokietijaDidžioji Britanija |
| Režisierius | Andrzej Bartkowiak |
| Prodiuseris (-iai) | Lorenzo di BonaventuraLaura HolsteinJohn D.SchofieldJeremy StecklerJohn Wells |
| Scenaristas (-ai) | Dave CallahamWesley Strick |
| Kompozitorius | Clint Mansell |
| Vaidina | Dwayne JohnsonKarl UrbanRosamund PikeRaz AdotiDeobia Oparei |
| Metai | 2005 |
| Trukmė | 100 min. |
| Kalba | anglų, japonų |
| Platintojas | Universal PicturesUnited International Pictures |
| Montažas | Derek Brechin |
| Kinematografija | Tony Pierce-Roberts |
| Biudžetas | 60 mln. JAV dol. |
| **IMDb įrašas** |

**Doom** (angl. *Doom*) – 2005 m. JAV mokslinės fantastikos siaubo filmas, sukurtas populiaraus kompiuterinio žaidimo „Doom" motyvais. Filmą režisavo Andrzej Bartkowiak, pagrindinius vaidmenis atliko Dwayne Johnson, Karl Urban ir Rosamund Pike.

Vykdomasis prodiuseris John Wells viename interviu teigė, kad filmo tęsinys bus statomas, jei gautos pajamos pateisins lūkesčius. Premjerinį savaitgalį buvo parduota bilietų už beveik 15,3 mln. JAV dol. tačiau kitą savaitgalį parduoda jau tik už 4,2 mln. Viso filmas surinko beveik 56 mln. kai gamybai buvo išleista apie 60 mln.. Tęsinys taip ir nebuvo sukurtas.

Išnašos
-------

1. ↑  Box Office Mojo - Doom
2. ↑  Box Office Mojo – Doom
**Linksmučių kapinynas** – kapinynas Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Linksmučių kaimo, Kruojos kairiajame krante.

Kapinynas
---------

Kapinynas apardytas; dalis kapinyno suardyta kasant duobes bulvėms pilti. 1948–1949 m. kapinyną tyrė Pranas Kulikauskas ir Regina Kulikauskienė. Ištirti 89 kapai, datuojami 7-11 amžiumi. Mirusieji laidoti nedeginti skobtiniuose karstuose su įkapėmis, moterys 340° šiaurės vakarų, vyrai 150° pietryčių kryptimi.

Moterų kapuose rasta daug žalvarinių papuošalų (žiedinių smeigtukų, sujungtų grandinėlėmis, antkaklių pastorintais ir užkeistais galais, įvijinių apyrankių), darbo įrankių (geležinių ylų, pjautuvėlių). Vyrų kapuose rasta žalvarinių pasaginių ir lankinių aguoninių segių, geležinių įtveriamųjų ir įmovinių ietigalių, trumpųjų kalavijų su plačia geležte.

Linksmučių kapinynas priskiriamas žiemgaliams. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Regina Kulikauskienė. *Linksmučių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 415 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Šarlotės voratinklis**|  |
| **Autorius** | Elwyn Brooks White |
| **Šalis** | JAV |
| **Žanras** | romanas |
| **UDK:** | 820(73)-93-31 |
| **Originalus leidimas** |
| **Pavadinimas** | Charlotte's Web |
| **Šalis** | JAV |
| **Kalba** | anglų |
| **Leidykla** | Harper & Brothers |
| **Išleista** | 1952 m. |
| **Puslapių** | 184 |
| **OCLC:** | 633463430 |
| **Pirmasis lietuviškas leidimas** |
| **Pavadinimas** | Šarlotės voratinklis |
| **Leidykla** | Mažasis Vyturys |
| **Išleista** | 2000 m. |
| **Vertėjas** | Virgilijus Čepliejus |
| **Puslapių** | 192 |
| **ISBN:** | 9955-05-000-4 |

**Šarlotės voratinklis** (angl. *Charlotte's Web*) – amerikiečių rašytojo Elwyn Brooks White romanas, pirmą kartą išleistas 1952 m.

Veiksmas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Viename ūkyje kiaulė atsiveda ilgai lauktų paršiukų, vieną iš jų fermeris, dėl jo silpnos sveikatos, pasiryžęs paskersti. Jo duktė pasipriešina tėčiui, išgelbėdama paršelį nuo mirties ir pavadina jį Vilburiu. Mergaitei Vilburis – nepaprastas gyvūnas, kuriam ji skiria visą meilę, rūpestį, globą ir netgi nepabijo nusinešti į mokyklą. Netrukus Fern jį persikelia gyventi į naują tvartą, kur Vilburis patenka pas kitus gyventojus. Bendrauti mėgstantis gyvūnas trokšta kuo greičiau susidraugauti su avimis, karvėmis, antimis, arkliu, kurie nenusiteikę į savo būrį priimti naujo gyventojo. Kai Vilburis sužino, kad jis neišgyvens iki Kalėdų, nauja draugė, vorė Šarlotė, nusprendžia jam padėti.

Veikėjai
--------

* **Vilburis** – per atsitikimą išgyvenęs paršelis.

* **Šarlotė** – Voras, Vilburio draugė kuri išgelbėja jam gyvybė.

* **Ferne Areibel** – Ūkininko dukra, pasiryžusi išgelbėti Vilburį nuo mirties.

* **Templtonas** – pelė, kuri padeda paršeliui tik tada kai jam pačiam siūloma pagalba.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Šarlotės voratinklis (filmas, 1973)
* Šarlotės voratinklis (filmas, 2006)
**JAV armijos žemėlapių tarnyba** (angl. *Army Map Service*, santr. *AMS*) – JAV karinė kartografijos agentūra, veikusi 1941–1968 m. ir buvusi pavaldi Gynybos departamentui. 1968 m. pervadinta *U.S. Army Topographic Command (USATC)*, 1972 m. – *DMA Topographic Center (DMATC)*, 1996 m. – *National Imagery and Mapping Agency (NIMA)*, 2003 m. – *National Geospatial-Intelligence Agency (NGA)*.

Pagrindinė tarnybos užduotis buvo sudaryti, publikuoti ir platinti JAV karinei tarnybai karinius topografinius žemėlapius. Tarnyba leisdavo ir užsienio šalių žemėlapius. Pavyzdžiui, II pasaulinio karo metais intensyviai buvo sudaromi Europos ir Rytų Azijos žemėlapiai.

Lietuvos žemėlapiai
-------------------


| JAV armijos žemėlapių tarnyba |
| --- |
| **Tipas** | Žemėlapių serija |
| **Mastelis** | 1 : 250 000 |
| **Geografinė aprėptis** | Rytų Europa |
|  |
| **Leidybos metai** | 1954 m. |
| **Leidėjas** | US Army Map Service |
| **Leidybos šalis** | JAV |

Po II pasaulinio karo, 1954 m. JAV armijos žemėlapių tarnyba išleido visos Rytų Europos topografinius žemėlapius masteliu 1 : 250 000. Šiuose žemėlapiuose buvo tuomet TSRS priklausiusi Lietuva.

JAV armijos žemėlapių tarnybos žemėlapiai, apimantys dabartinę Lietuvą|  |  |  |  |
|  |  |  |  |
|  |  |  |  |
|  |  |  |  |

Pagrindinių žemėlapių išnašose taip pat pateikti Kauno ir Vilniaus žemėlapiai:

Lietuvos didmiesčiai|  |  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Army Map Service (AMS). Csun.edu (tikrinta 2021-10-09).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Šarlotės parapija*Charlotte Parish* |
| --- |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC) |
|  |
| **Valstybė** | Sent Vinsento ir Grenadinų vėliava Sent Vinsentas ir Grenadinai |
| **Administracinis centras** | Džordžtaunas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 38 000 |
| **Plotas** | 149 km² |
| **Tankumas** (2000) | 255 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | VC-01 |

**Šarlotės parapija** (angl. *Charlotte Parish*) – administracinė parapija Sent Vinsente ir Grenadinuose, apima Sent Vinsento salos rytinę dalį. Administracinis centras – Džordžtaunas.

Tai didžiausia šalies parapija. Paviršus kalnuotas, apaugęs džiunglėmis, patenka Gran Bonhomo kalnas. Čia teka ilgiausia salos upė Koloneris. Taip pat parapijai priklauso Karvės ir Veršiuko uolos šalia Sent Vinsento kranto.

Parapijoje esančios gyvenvietės: Džordžtaunas, Biabu, Bjera Vilidžas, Koloneris, Fensi, Greigsas, Mesopotamija, Peruvian Velas, Ričland Parkas ir kt.

|  |  |
| --- | --- |
|  **Sent Vinsento ir Grenadinų parapijos** |  |
| Šv. Andriaus | Šv. Dovydo | Grenadinų | Šv. Jurgio | Šv. Patriko | Šarlotės |
**Venelin Filipov**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Venelin Filipov |
| Gimimo data | 1990 m. rugpjūčio 20 d. (32 metai) |
| Gimimo vieta | Burgasas, Bulgarija |
| Ūgis | 177 cm |
| Svoris | 70 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2009–2010  2010–2014  2014–2015  2015  2016–2017  2018  2018–2019  2020  2020–2021  2021– | PFK Černomorec Pomorie  PSFK Černomorec Burgas  PFK Lokomotiv Plovdiv  PFK Beroe Stara Zagora  FC Voluntari  Etar  Vilniaus „Žalgiris"  PFK Slaviâ Sofiâ  Etar  FK Sozopol | 29 0(1)76 0(1)22 0(0)09 0(0)51 0(0)04 0(0)16 0(0)05 0(0)07 0(0)21 0(1) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. gegužės 9 d.. |

**Venelinas Filipovas** (*Venelin Filipov*; g. 1990 m. rugpjūčio 20 d.) – Bulgarijos futbolininkas, gynėjas. Atstovavo Vilniaus „Žalgiriui".

Karjera
-------

Karjeros pradžioje atstovavo klubams gimtinėje Bugarijoje. Rungtyniavo PFK Černomorec Pomorie, PSFK Černomorec Burgas, PFK Lokomotiv Plovdiv, PFK Beroe Stara Zagora.

2016–2017 m. sezone rungtyniavo FC Voluntari (Rumunija).

2018 m. tapo Vilniaus „Žalgirio" nariu. 2019 m. po sezono pranešta, kad žaidėjas palieka klubą. Per du sezonus bulgarui nepavyko įsitvirtinti pagrindinėje sudėtyje. 2019 m. A lygoje pasirodė septynis kartus, bet tik kartą žaidė visas 90 minučių. Iš viso per du sezonus sužaidė 16 rungtynių.

Vėlesniais metais karjerą tęsė Bulgarijoje. Atstovavo PFK Slaviâ Sofiâ, Etar, FK Sozopol.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2018-09-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* Globalsportsarchive
**Šulmanas** arba **Salmanu** – dievas Mesopotamijos mitologijoje.

Dievavardis bandomas sieti su akadų kalbos daiktavardžiu *šulmu*, reiškiančiu „gerovė", tvirtinama, kad Šulmanas galėjo būti laikomas dieviškuoju gydytoju. Pagal kitą versiją, dievavardis reiškia „maloningasis". Vis dėlto žinių apie Šulmano funkcijas ar kultą iš esmės nėra išlikę, apie tokios dievybės egzistavimą daugiausia liudija teoforiniai asmenvardžiai. Didžioji jų dalis datuojama paskutiniu II tūkst. pr. m. e. ketvirčiu (Vidurinės Asirijos karalystės laikotarpis). Vienas iš tokių asmenvardžių yra *Šulmanu-ašared* (Šalmaneseras), kuris apytikriai reiškia „[dievas] Šulmanas yra pirmutinis, pirmasis [tarp dievų]". Šalmaneseras I Dur-Katlimu mieste pastatydino Šulmano šventyklą. Tvirtinama, esą šis dievas buvo glaudžiai susijęs su Asirijos karališkąja šeima.

Senajame Testamente, Ozėjo knygos 10,14, minimas Šalmanas, sunaikinęs Bet Arbelį. Teigiama, kad čia gali būti turimas omenyje kuris nors Asirijos valdovas, vardu Šalmaneseras, pvz. Šalmaneseras III (IX a. pr. m. e.). Visgi išliko tik teoforinis asmenvardžio elementas.

Ugarito asmenvardžiuose sutinkamas dėmuo *šlmn* veikiausiai žymi vakarų semitų dievą Šalmaną. Dievavardis *(Ršp)-Šl/rmne*, minimas senovės egiptiečių apžadinėje steloje, datuojamoje 20–21 dinastijų laikais, veikiausiai taip pat reiškia Šalmaną, o ne Šulmaną.

Manoma, kad šios dievybės atmainos kultas šiaurinėje Sirijoje dar buvo išsilaikęs helenizmo epochoje (galbūt ir vėlesniu laikotarpiu).

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6  Van der Toorn, Karel; Becking, Bob; Van der Horst, Pieter W. (eds.). Dictionary of Deities and Demons in the Bible, Brill, p. 774–775.
2. 1 2  Karen Radner. Ancient Assyria: A Very Short Introduction. OUP Oxford, 2015.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

 Venedikto Jerofejevo kapas
**Venediktas Vasilijevičius Jerofejevas** (rus. *Венедикт Васильевич Ерофеев*; „Веничка"; 1938 m. spalio 24 d. – 1990 m. gegužės 11 d.) – rusų rašytojas.

Biografija
----------

Gimė 1938 m. Kolos pusiasalyje. Tėvas tremtinys, kalėjo lageriuose iki Stalino mirties. Mokyklą baigė aukso medaliu. Mokėsi Maskvos Universiteto (įstojo 1955 metais, buvo išmestas 1957-aisiais) ir Vladimiro pedagoginio instituto filologijos (nuo 1961 m.) fakultetuose. Dirbo stiklo taros supirkėju, kūriku, sargu, kelių darbininku, ryšių linijos montuotoju.

Kūryba
------

Prozą rašė nuo 1950 m. yra kūrinių „Psichopato užrašai", „Geroji žinia", „Vasilijus Rozanovas ekscentriko akimis", „Maskva - Petuškai" autorius. Apysaka (kai kas vadina epu) „Maskva – Petuškai" – įžymiausias jo kūrinys, išleistas rusų, anglų, prancūzų, italų, lietuvių ir kitomis kalbomis. Autoriaus tėvynėje iki perestroikos leistas tik samizdatu.

Mirė 1990 m. gegužės 11 d. Maskvoje nuo gerklės vėžio.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 Lyndonas Džonsonas duoda JAV prezidento priesaiką po to, kai buvo paskelbta apie Džono Kenedžio nužudymą 1963 m. lapkričio 22 d.
 Džeraldas Fordas prisaikdinamas į JAV prezidentus po Ričardo Niksono atsistatydinimo 1974 m. rugpjūčio 9 d.
**Jungtinių Valstijų prezidento pareigų parėmimo linija** – tvarka, pagal kurią Jungtinių Valstijų federalinės valdžios pareigūnai ne rinkimų būdu perima Jungtinių Amerikos Valstijų prezidento galias ir pareigas, jei pareigas einantis prezidentas savo ketverių metų kadencijos metu nebegali eiti prezidento pareigų, miršta, atsistatydina arba apkaltos proceso metu yra nušalinamas iš prezidento pareigų. Prezidento pareigų perėmimas JAV Konstitucijoje yra minimas keletą kartų. Antrasis Konstitucijos straipsnis įgaliojo JAV Kongresą priimti įstatymus, nustatančius JAV prezidento pareigų perėmimo liniją po JAV viceprezidento. Dabartinis Prezidento pareigų perėmimo aktas buvo priimtas 1947 m. paskutinį kartą buvo taisytas 2006 m.

Perėmimo linija eina tokia tvarka: JAV viceprezidentas, JAV Atstovų rūmų pirmininkas, Senato pro tempore prezidentas ir tinkami eiti pareigas federalinių departamentų vadovai, sudarantis JAV prezidento kabinetą. Prezidento pareigų perėmimo akte akcentuojama, kad išskyrus viceprezidentą, pareigūnai eitų prezidento pareigas, tačiau netaptų prezidentais. Departamentų vadovai, kurie pagal JAV Konstituciją negali būti išrinkti į JAV prezidento postą, negali perimti JAV prezidento galių ir pareigų. Nuo 1789 m. viceprezidentai perėmė JAV prezidento pareigas 9 kartus – 8 kartus dėl pareigas einančio prezidento mirties, ir vieną kartą prezidentui atsistatydinus. Prezidento pareigų perėmimo linijoje niekas žemiau nei viceprezidentas nebuvo perėmęs JAV prezidento pareigų.

Dabartinė JAV prezidento pareigų parėmimo linija
------------------------------------------------

| Nr. | Pareigūnas |
| --- | --- |
| 1 | JAV viceprezidentas |
| 2 | JAV Atstovų rūmų pirmininkas |
| 3 | JAV Senato pro tempore prezidentas |
| 4 | JAV valstybės sekretorius |
| 5 | JAV iždo sekretorius |
| 6 | JAV gynybos sekretorius |
| 7 | JAV generalinis atornėjus |
| 8 | JAV vidaus reikalų sekretorius |
| 9 | JAV žemės ūkio sekretorius |
| 10 | JAV prekybos sekretorius |
| 11 | JAV darbo sekretorius |
| 12 | JAV sveikatos ir socialinių reikalų sekretorius |
| 13 | JAV apgyvendinimo ir miestų plėtros sekretorius |
| 14 | JAV transporto sekretorius |
| 15 | JAV energetikos sekretorius |
| 16 | JAV švietimo sekretorius |
| 15 | JAV veteranų reikalų sekretorius |
| 17 | JAV nacionalinio saugumo sekretorius |
| Uhanas武汉 |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

UhanasUhanas

30°34′0″ š. pl. 114°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.56667°š. pl. 114.26667°r. ilg.﻿ / 30.56667; 114.26667﻿ (Uhanas)Koordinatės: 30°34′0″ š. pl. 114°16′0″ r. ilg.﻿ / ﻿30.56667°š. pl. 114.26667°r. ilg.﻿ / 30.56667; 114.26667﻿ (Uhanas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+8) |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos vėliava Kinija |
| **Provincija** | Hubėjus |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 11 890 000  |
| **Plotas** | 1 557 km² |
| **Tankumas** (2018) | 7 636 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Uhanas |

**Uhanas** (kin. 武漢, pinyin: *Wǔhàn*) – miestas rytinėje Kinijos dalyje, į vakarus nuo Šanchajaus, prie Hanšujo ir Jangdzės upių santakos; Hubėjaus provincijos administracinis centras. 8,47 mln. gyventojų (2019), visoje aglomeracijoje – 11,08 mln. gyventojų (2018). Svarbus susisiekimo mazgas: uostas prie Jangdzės upės (pasiekiamas ir jūros laivais), geležinkelio ir oro linijos. Apylinkėse intensyvi žemės ūkio veikla ir kalnakasyba, todėl Uhanas yra didelis pramonės centras – išvystyta juodoji metalurgija, mašinų, elektrotechnikos, elektronikos, chemijos, tekstilės, maisto pramonė.

Mieste yra Kinijos mokslų akademijos filialas, keletas universitetų, muziejų, šventyklų, zoologijos, botanikos sodų. Baota pagoda (XIII a.), Mošano kalva su Ču kultūros ir architektūros paveldo objektais.

Pavadinimo kilmė
----------------

Pavadinimui pasirinkti pirmieji didmiesčių, iš kurių sudarytas dabartinis miestas, skiemenys: *Wu* (nuo *Wuchang*) + *Han* (nuo *Hankou* ir *Hanyang*).

Istorija
--------

Dabartinio Uhano teritorijoje būta gyvenvietės dar I tūkstm. pr. m. e. Miestas intensyviai augo Sango laikotarpiu (220–280 m.). XIII a. pab. ir XIV a. pr. Učangas tapo Hubėjaus provincijos administraciniu centru. Sujų laikotarpiu (581–618 m.) įkurtas Hanjangas. Sungų laikotarpiu (960–1279 m.) Hankou tapo svarbiu uostu.

1861 m. Hankou atidarytas užsienio prekybai, pradėta vystyti pramonę, kūrėsi užsienio prekybos ir laivybos bendrovės.

1911 m. Učange prasidėjo Sinhajaus revoliucija. 1923 m. Hankou mieste vyko darbininkų streikas, pirmasis tokio masto Kinijoje. Uhanas suformuotas 1949 m. sujungus pastaruosius tris didmiesčius – Hankou (漢口, *Hankou*), Hanjangą (汉阳, *Hanyang*) ir Učangą (武昌, *Wuchang*).

2019 m. pabaigoje Uhane kilo koronaviruso 2019-nCoV protrūkis. Dėl jo miestas buvo visiškai uždarytas 2020 m. sausį.

Švietimas
---------

* Uhano universitetas
* Centrinės Kinijos pedagoginis universitetas
* Tongdzi medicinos universitetas
* Hubėjaus universitetas
* Kinijos geomokslų universitetas

Sportas
-------

* Wuhan Zall FC futbolo klubas;
* Dongxihu Sporto Centro stadionas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Uhanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XXIII (Šalc–Toli). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2013
2. ↑  *Wuhan*. Britannica Online Encyclopedia. Nuoroda tikrinta 2021-03-20.
3. ↑  China’s unprecedented reaction to the Wuhan virus probably couldn’t be pulled off in any other country
| *Uidė* arba *Lindė* |
| --- |
| **Ilgis** | 9 km |
| **Ištakos** | Šadžiūnų kaime (Lazdijų rajonas) |
| **Žiotys** | Galadusys |
| **Šalys** | Lietuva |

**Uidė** arba **Lindė** – upė Lazdijų rajone.

Ištakos Šadžiūnų kaime, toliau plukdo vandenis pietų kryptimi. Kerta Ūdininkų ežerėlį ir įteka į Galadusį piečiau Ūdininkų kaimo. Vandenis neša ir per Buniškių bei Būdos kaimelių laukus. Aukštupis apaugęs miškais ir krūmais (sovietiniais laikais įėjo į valstybinės sienos apsaugos zoną ir ten žmonių veikla buvo draudžiama). Ilgis 9 km. Upės dešiniojo kranto slėnyje dunkso Buniškių piliakalnis, kairiajame krante – Ūdininkų piliakalnis ir Ūdininkų senovės gyvenvietės liekanos.

Greičiausiai pirminė vandenvardžio lytis bus *Li̇̀ndė* (*Ùidė* išsirutuliojusi vėliau), kuri laikoma jotvingiška (plg. prūs. *lindan* „slėnis, klonys").

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 192

* Upė žemėlapyje Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.
* Aprašymas internetinėje svetainėje ezerai.vilnius21.lt
Naujojo Providenso sala žemėlapyje
**Naujasis Providensas** (angl. *New Providence*) − Bahamų sala Atlanto vandenyne, Vest Indijoje. Labiausiai apgyvendinta Bahamų sala, kurioje yra ir sostinė Nasau.

Salos plotas 207 km². Gyventojų − 330 000 (2008); iš jų tik du trečdaliai bahamiečių.

Istorija
--------

Nuo 1715 m. iki 1725 m. salą buvo okupavę piratai, kurie puldinėdavo ispanų laivus, grįžtančius į Ispaniją pilnais laivais krovinių. Nuo 1725 m. D. Britanijos vyriausybė įsteigė saloje koloniją ir įkūrė karinę bazę Nasau.

1776 m. *E. Hopkinsas* (*Esek Hopkins*) su 7 laivų JAV eskadra užpuolė Naujojo Providenso salą ir išlaipino pirmąjį jūrų desantą JAV istorijoje.

XIX a. pradžioje Bahamai tapo beveik negyvenama vieta, išskyrus Naujojo Providenso salą, kuri laikėsi britų karinės bazės dėka.

Sala labai suklestėjo Sauso įstatymo metais, kuomet ji tapo kontrabandos centru.

Nuo 1960 m. Naujasis Providensas tapo amerikiečių poilsio vieta. Čia buvo pastatyta daug turistinių objektų, viešbučių, pagilinta prieplauka, kad galėtų įplaukti dideli kruiziniai laivai.

Nuorodos
--------

* Informacija turistams (anglų k.)
* Bahamų salų bendruomenė[neveikianti nuoroda] (anglų k.)

|  |  |
| --- | --- |
| **Bahamų apskritys** |  |
| Aklinsas | Berio salos | Biminis | Blek Pointas | Katės sala | Centrinis Abakas | Centrinis Androsas | Centrinė Eleutera | Friportas | Kreivoji sala | Rytų Didžioji Bahama | Eksuma | Didysis rifas | Krantinės sala | Inagua | Ilgoji sala | Mangrovės rifas | Majaguana | Mūro sala | Naujasis Providensas | Šiaurės Abakas | Šiaurės Androsas | Šiaurės Eleutera | Dantytoji sala | Romo rifas | San Salvadoras | Pietų Abakas | Pietų Androsas | Pietų Eleutera | Ispanų Sienos | Vakarų Didžioji Bahama |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pakrantės Kordiljera |
| --- |
| Kalnų panoramaKalnų panorama |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Aukščiausias taškas** | Naigvata (2765 m) |
| **Koordinatės** | 10°0′ š. pl. 65°0′ v. ilg.﻿ / ﻿10.000°š. pl. 65.000°r. ilg.﻿ / 10.000; 65.000Koordinatės: 10°0′ š. pl. 65°0′ v. ilg.﻿ / ﻿10.000°š. pl. 65.000°r. ilg.﻿ / 10.000; 65.000 |
|  |
|  **Vikiteka** | Pakrantės KordiljeraVikiteka |

**Pakrantės Kordiljera** (isp. *Cordillera de la Costa*) – Andų kalnagūbris, besidriekiantis per šiaurės Venesuelą, nuo Laros vakaruose iki Parijos pusiasalio rytuose; Karibų Andų dalis. Sudaro du lygiagretūs kalnagūbriai, pietvakariuose nuo Meridos Kordiljeros atskirti Kochedeso upės slėnio. Kalnagūbris daug kur išraižytas slėnių, įdubų (Valensijos ežero dubuma). Aukštis iki 2765 m (Naigvatos k.).

Iš Pakrantės Kordiljeros ištekančios upės priklauso daugiausia Karibų jūros baseinui: Tujus, Gvairė, Kaukagva, Todasana. Kalnų papėdėje auga kserofitiniai krūmynai, aukščiau – tropiniai miškai. Kalnų gamta saugoma kelete nacionalinių parkų (žymiausias – Henri Pittier nacionalinis parkas).

* Kalnai Henri Pittier parkeKalnai Henri Pittier parke
* Naigvatos kalnasNaigvatos kalnas
* Kalnai iš viršausKalnai iš viršaus
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Stegosauridae** |
| --- |
| Stegozauras (*Stegosaurus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Sauropsida)* |
| Būrys: | Paukščiadubeniai dinozaurai  *( Ornithischia)* |
| Šeima: | Stegozaurai  *( Stegosauridae)* |

 |

**Stegozaurai** (*Stegosauridae*) – paukščiadubeniams dinozaurams priklausantys ropliai. Tai buvo augalėdžiai dinozaurai, turėję mažą galvą, didelį kūną, sunkią uodegą su ilgais, aštriais dygliais. Didžioji dalis stegozaurų gyveno juros laikotarpiu.

Plokščių paskirtis
------------------

Svarbiausi šių dinozaurų požymiai – didelių trikampių plokščių eilės ant nugaros. Kiekvienos rūšies individų plokščių ir dyglių išsidėstymas buvo skirtingas. Dėl jų paskirties esama skirtingų nuomonių. Populiariausioji teigia, kad jos padėdavo reguliuoti kūno temperatūrą. Plokštes galėjo dengti oda su gausiomis kraujagyslėmis. Stegozaurui pasisukus į saulę, plokštėmis pratekantis kraujas sušildavo. Gyvūnui nusisukus nuo saulės, plokštės atvėsdavo ir kūnas taip pat.

Kita, mažiau paplitusi nuomonė teigia, kad kaulinės plokštės buvo naudojamos atpažinti į save panašius dinozaurus ir privilioti partnerius.

Rūšys
-----

Šeimai priklausančios gentys yra 5:

* Kentrozauras (*Kentrosaurus*)
* Lexovisaurus
* Stegozauras (*Stegosaurus*)
* Tuojiangosaurus
* Wuerhosaurus

Pasiskirstymas per laiką
------------------------


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDinozaurai |
| --- |
|  |
| Dinozaurai | 
ankylosauria • ceratopsia • ceratozaurai • ornitopodai • pachicefalozaurai • prozauropodai • stegozaurai • tetanuranai • zauropodai |  |
|  |
| Dinozaurų era | 
mezozojus • triasas • jura • kreida |
|  |
| Mokslai | 
biologija • paleontologija • paleobotanika • geologija • evoliucija |

 |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Įtaiga**, **sugestija** (lot. *suggestio, -onis* pridėjimas, įdavimas, įkvėpimas) – verbalinės ar neverbalinės kalbos pasitelkimas darant įtaką jausmams, pojūčiams, mąstymui, veiklai, sprendimams.

Terminą pirmą kartą pavartojo James Braid. Zigmundas Froidas įtaigą vadino *stebuklinga kalbos galia*.

Formos
------

* **Autosugestija** – savihipnozė (žiūrėk taip pat autogeninė treniruotė).
* **Heterosugestija** – jos metu egzistuoja ribota paciento priklausomybė hipnozės metu.
* **Posthipnotinė sugestija**- tokios įtaigos poveikis galimas tam tikrą laiką, išėjus iš transo būsenos (hipnozės metu). Ji dar prieš psichoanalizės atsiradimą naudojo Žozefas Broijeris gydydamas isteriją. Simptomai šiuo atveju buvo slopinami taikant verbalinę įtaigą, kurios poveikis laikui bėgant sumažėja, – tada turi būti atnaujinamas medikamentinis gydymas.

* **Sugestyvinis klausimas** – tokia įtaigos forma, kai uždavus klausimą, gali būti (sąmoningai arba ne) nulemiamas tam tikras atsakymas (*Jūs gi buvote nusikaltimo vietoje birželio trečią ?* – šiuo atveju atsakymas „taip" yra aiškiai provokuojamas).

Tai daroma mimikos, gestų, žodinės arba neverbalinės kalbos forma. Pavyzdžiui, restorano padavėja, lengvai linktelėdama galva, gali įtakoti ir pasktatinti teigiamą kliento atsakymą į kad ir tokį paprastą klausimą – *Ar galiu įpilti Jums vyno* ?

Kriminalistikoje menamieji klausimai sudaro atskirą ikiteisminio tyrimo problemų ratą. Baudžiamojo proceso metu jie yra griežtai draudžiami.

Sugestibilumas (sugestijuojamumas)
----------------------------------

Sugestijuojamumas apibūdina individualaus paveikiamumo įtaiga laipsnį, kalbant apie psichomotorines ir psichikos funkcijas, ypač jausmus, jutimus, suvokimą, vertinimą bei mąstymą.
Sugestibilus asmuo tam tikru metu ar tam tikroje situacijoje dėl nevisiško savarankiškumo vertinant arba ką nors prisimenant, nesaugumo, netikrumo jausmo yra skatinamas priimti svetimą nuomonę, informacijos vertinimo pavyzdį, teiginį.

### Formos

Aizenkas (Eysenck) išskyrė tris sugestibilumo **formas**:

1. *Pirminis* įtaigumas sąlygoja veiksmo, motorines reakcijas dėl žodinės įtaigos
2. *Antrinis* sugestibilumas kaip psichikos funkcijų įtaka remiantis neįvykdytais lūkesčiais
3. *Prestižo sugestibilumas* kaip populiarių, paremtų autoritetu įsitikinimų priėmimas savo noru, laisva valia.

### Lygis

Sugestibilumas priklauso nuo konkrečios situacijos ir labilus laiko atžvilgiu. Pastebimas didesnis vaikų (ypač ikimokyklinio amžiaus), asmens, patyrusio traumą, sukrėtimą, taip pat materialiai, socialiai, tarnybiškai priklausomų, silpnaprotystės, hipnotizuojamų asmenų sugestibilumas. Į ji reikia atkreipti dėmesį mokymo, auklėjimo, ugdymo, gydymo (psichoterapija) ir apklausų ikiteisminiame tyrime metu, užkirsti kelią piktnaudžiavimo atvejams.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Saviįtaiga
| Venesenaspranc. *Comtat Venaissin*oks. *Comtat Venessin*lot. *Pagus Vendascinus/Venuxini Comitatus* |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ←  ←  | **1274 – 1791** |  → |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Šventasis Sostas |
| **Valda** | Popiežiaus sritis |
| **Administracinis centras** | Vensakas(1274–1320)Karpantra(1320–1791) |
| **Oficialios kalbos** | prancūzų, provansų, lotynų |

**Venesenas** arba ***Konta Venesenas*** (pranc. *Comtat Venaissin*) – istorinė sritis pietų Prancūzijoje, dabartiniame Provanse–Žydrajame Krante, buvusi popiežiškoji valda (1274–1791 m.). Pagrindinis miestas – Avinjonas. Plotas ~1200 km².

1096 m. Provanso markgrafystės Veneseno žemė paveldėta Tulūzos grafo Raimundo IV. 1271 m. grafas Alfonsas testamentu užrašė savo valdą Šventajam Sostui. 1274 m. Konta Venesenas tapo Popiežiškąja teritorija. Jos sostine tapo Vensakas, o nuo 1320 m. – Karpantra. Šalia esantis Avinjonas taip pat nuo 1348 m. priklausė popiežiui, bet sudarė atskirą sritį.

Konta Veneseno gyventojams nereikėjo mokėti mokesčių Prancūzijos valdovui, eiti karinės tarnybos, todėl į čia kėlėsi daug gyventojų, ypač, žydų. 1663, 1668 ir 1768–1774 m. į Veneseną buvo įsiveržusi Prancūzijos kariuomenė. 1791 m. Prancūzijos revoliucionieriai privertė Konta Veneseno gyventojus paskelbti plebiscistą ir prisijungti prie Prancūzijos. Iš teritorijos sudarytas Vokliūzo departamentas. Šventasis Sostas aneksijos formaliai nepripažino iki 1814 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 223
2. ↑   Diana Wood (2002). *Clement VI: The Pontificate and Ideas of an Avignon Pope*. Cambridge University Press. pp. 47–50.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Įvaikinimas** – tėvystės įteisinimas žmonėms, nesantiems biologiniais vaiko tėvais. Įvaikinimu dalis biologinių tėvų teisių ir atsakomybės perduodama naujiems tėvams. Įvaikinto vaiko teisės yra lygios biologinių vaikų teisėms.

Įvaikinimo priežastys
---------------------

Dalis vaikų patenka į globos namus, jų biologiniams tėvams nusprendus, kad jie negali pasirūpinti vaiku ir atsisakius savo teisių į vaiką. Kartais tėvystės teisės atimamos, jei vaikai yra neprižiūrimi ar šeimoje yra smurtaujama. Tik nedidelė dalis vaikų patenka į globos namus po tėvų mirties tapę našlaičiais.

Žmonės pasiryžta įvaikinti vaiką dėl skirtingų priežasčių, iš kurių dažniausia – nesugebėjimas turėti savų vaikų (dėl nevaisingumo ar kitų priežasčių). Taip pat kartais įsivaikina žmonės, neturintys partnerio ar vienos lyties šeimos (kur tai įteisinta įstatymais).

Neretai įsivaikina ir žmonės, galintys turėti savo vaikų. Tai gali būti dėl įvairių priežasčių, pavyzdžiui, norint išvengti genetiškai paveldimų ligų.

2001 metais Lietuvoje įvaikinta 180 vaikų, JAV – 50 703 vaikai. 2004 metais Lietuvoje įvaikinti 297 vaikai, iš jų 103 įvaikino užsieniečiai.

Įvaikinimo agentūros
--------------------

Lietuvoje įvaikinimą reguliuoja Įvaikinimo tarnyba prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos. Pretenduoti tapti įvaikintojais gali ne vyresni nei 50 metų susituokę pilnamečiai, kuriems niekada nėra buvusi apribota tėvų valdžia. Negalima įvaikinti brolių, seserų, savo vaikų. Neleidžiama išskirti brolių ir seserų (išskyrus išimtinius atvejus), jei vaikas vyresnis nei 10 metų, reikalingas ir raštiškas vaiko sutikimas.

Tarptautinis įvaikinimas
------------------------

Dažnai vaikus įsivaikina tėvai iš kitos šalies. Tarptautinį įvaikinimą reglamentuoja „Hagos konvencija dėl vaikų apsaugos ir bendradarbiavimo tarptautinio įvaikinimo srityje". Daugiausiai šitaip įsivaikina JAV piliečiai, taip pat nemažai įsivaikina Vakarų Europos šalių gyventojai. Skirtingose šalyse galioja skirtingi tarptautinį įvaikinimą reguliuojantys įstatymai, kai kur (pavyzdžiui, JAE) toks įvaikinimas yra draudžiamas. Lietuvoje užsieniečiai gali įsivaikomi tik jei per 6 mėnesius nėra randama Lietuvos Respublikos piliečių šeima, galinti įvaikinti ar globoti vaiką.

Nuorodos
--------

* Įvaikinimo tarnyba prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos Archyvuota kopija 2022-10-18 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Venecijos dožatas** (it. *Dogado*), *Venecijos hercogystė* - pagrindinė Venecijos respublikos dalis, apie kurią susiformavo Venecijos respublikos imperija, tiesioginė Venecijos dožų valda. Nuo kitų hercogysčių dožatas skyrėsi tuo, kad dožo titulas buvo ne paveldimas, kaip hercogo, o suteikiamas išrinkus dožu.

Venecijos respubliką jos klestėjimo laikais sudarė 3 sudedamosios dalys:

* Venecijos dožatas - pagrindinė Venecijos valstybės dalis.
* Žemyninė Venecija - žemės žemyninėje Italijoje.
* Jūrinė Venecija - žemės, atskirtos nuo pirmų dviejų Venecijos dalių jūra.

Dožato teritoriją sudarė Venecijos miestas ir siaura pakrantės teritorija nuo Loreo iki Grado. Vėliau šios žemės prasiplėtė iki Goro (*Goro*) pietuose, Polezinės (*Polesine*) ir Padovano (*Padovano*) vakaruose, Trevizano ir Friulio šiaurėje, ir *Isonzo* rytuose.
  
Venecija buvo sostinė ir savivaldus miestas - valstybė. Tuo tarpu dožatas buvo padalinta į 9 rajonus (einant iš šiaurės): Gradas (*Grado*), Kaorlė (*Caorle*), Torčelas (*Torcello*), Muranas (*Murano*), Malamočas (*Malamocco*), Kjodžas (*Chioggia*), Loreo (*Loreo*), Kavarcerė (*Cavarzere*) ir Gambararė (*Gambarare*). Šie rajonai buvo podesterijos (jiems vadovavo podestos), tik Gradas buvo grafystė.
| Įsrutis |
| --- |
| Įsrutis ties Žasliu 1992 m. Įsrutis ties Žasliu 1992 m. |
| **Ilgis** | 101 km |
| **Nuolydis** | 29 cm/km |
| **Baseino plotas** | 1250 km² |
| **Ištakos** | Pravdino apylinkės |
| **Žiotys** | Prieglius |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija (Kaliningrado sritis) |

**Įsrutis, Įsra** (rus. *Инструч*, vok. *Inster*) – upė Mažojoje Lietuvoje (dabar Rusijoje, Kaliningrado srityje).

Geografija
----------

Prasideda srities šiaurės rytuose, prie Pravdino gyvenvietės, teka pro Šorelių girią į vakarus, vidurupyje, ties buvusiu Skatikų kaimu įsilieja į senovinį 1-2 km pločio Nemuno slėnį ir pasuka į pietvakarius. Įsrutyje susilieja su Ungura ir sudaro Prieglių. Vaga aukštupyje reguliuota, vidurupyje ir žemupyje vingiuota, daug senvagių. Žemupyje teka lėtai, sausomis vasaromis beveik išdžiūsta. Kartais, kai pučiant vakarų vėjams Prieglius ir Ungura patvinsta, upės srovė dėl mažo nuolydžio teka priešinga kryptimi.

Baseinas
--------

Dauguma intakų maži ir nereikšmingi, vasaromis išdžiūstantys. Pagrindinis intakas – 40 km ilgio Eimenys (Uljanovka).

Intakai:



|  |  |
| --- | --- |
| Kairieji* Vingrupė (Glubokij)
* Šeškupė (Lugovaja)
* Būdupė (Moskovka)
* Akmenis (Serebrianka)
* Stonė
* Eimenys (Uljanovka)
* Kerstupė (Zavitaja)
* Nybudys (Buda)
* Nybudėlis (Polevaja)
* Strijus (Zagorianka)
 | Dešinieji* Būdupė
* Stirtupė (Bykov)
* Almuonė (Nagornaja)
* Palaka
 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Įsrutis (upė)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 314 psl.
2. ↑  Įsrutis (upė), GenWiki vok.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Višegradasbosn. *Višegrad*, kroat. *Višegrad*, serb. *Вишеград* |
| --- |
|        |
| *Tiltas per Driną* |
|  |
| 

VišegradasVišegradas

43°47′00″ š. pl. 19°17′30″ r. ilg.﻿ / ﻿43.78333°š. pl. 19.29167°r. ilg.﻿ / 43.78333; 19.29167﻿ (Višegradas)Koordinatės: 43°47′00″ š. pl. 19°17′30″ r. ilg.﻿ / ﻿43.78333°š. pl. 19.29167°r. ilg.﻿ / 43.78333; 19.29167﻿ (Višegradas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bosnijos ir Hercegovinos vėliava Bosnija ir Hercegovina |
| **Autonomija** | Serbų respublika Serbų respublika |
|  |
| **Gyventojų** (1991) | 11 668  |
|  |
|  **Vikiteka** | Višegradas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Vìšegradas |

**Višegradas** – miestas Bosnijoje ir Hercegovinoje, rytinėje Serbų respublikos dalyje, ant Drinos upės krantų. Miestas žymus savo senoviniu tiltu per Driną.

Višegradas išgarsėjo serbų rašytojui, Nobelio premijos laureatui Ivui Andričiui jį pavaizdavus romane „Drinos tiltas" (liet. 1965, 1988. Vertė Stasys Sabonis).

Istorija
--------

Drinos tiltas Višegrade (apie 1890 m.)
Pagal 1991 gyventojų surašymą Višegrado savivaldybėje gyveno 21 199 gyventojai, iš kurių 62,81 % bosniai, 32,85 % serbai, 1,48 % jugoslavai, 0,17 % kroatai, 2,69 % kitų tautybių. Pačiame mieste gyveno 11 668 gyventojai, iš kurių 64 % bosnių, 29 % serbų, 3 % jugoslavų ir 5 % kitų tautybių.

Bosnijos karo metu Višegrado apylinkėse vyko mūšiai, regiono gyventojai bosniai buvo išvaryti.

Sportas
-------

* FK Drina HE Višegrad (futbolas)