recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
White Wolf Publishing| Forma | Dukterinė įmonė |
| Pramonė | Vaidmenų žaidimai |
| Įkurta | 1991 m. |
| Holdingas | Nepriklausoma (1991–2006)CCP Games (2006–2015)Paradox Interactive (2015–dabar) |
| Tinklalapis | www.white-wolf.com |

**White Wolf, Inc.** – JAV žaidimų kompanija, labiausiai garsi savo vaidmenų žaidimu „Vampire: The Masquerade".

Be „Vampire: The Masquerade", kompanija leido dar seriją panašių žaidimų, kuriuos vienija Storytelling sistemos mechanika bei Tamsos pasaulis. LARP vaidmenų žaidimams išleista sistema vadinasi „Mind's Eye Theatre". Taip pat „White Wolf" leido tris kolekcionuojamų kortų žaidimus: „Arcadia", „Rage" ir „Vampire: The Eternal Struggle".

Istorija
--------

Kompanija įkurta 1991 m. susijungus bendrovei „Lion Rampant" ir žurnalui „White Wolf". Pradžioje jai vadovavo Mark Rein-Hagen ir Steve bei Stewart Wieck. Pavadinimas paimtas iš vienos Michael Moorcock knygos.

2006 m. kompaniją įsigijo „CCP Games"; „White Wolf" tapo jos prekiniu ženklu. 2015 m. spalio mėn. buvo paskelbta, kad „Paradox Interactive" įsigijo „White Wolf". 2018 m. lapkričio mėn. atleidus didžiąją kompanijos personalo dalį dėl prieštaringų pareiškimų, buvo paskelbta, kad „White Wolf" bus išformuota.

Išnašos
-------

1. ↑  A Brief History of Game #10: Lion Rampant: 1987-1990, *RPGnet*. Nuoroda tikrinta 2007-06-14.
2. ↑  „Home - CCP Games". *ccpgames.com*. 2006-11-11. Suarchyvuotas originalas April 2010-04-10.
3. ↑  „Paradox Interactive Acquires White Wolf Publishing from CCP Games". Suarchyvuotas originalas 2015-11-20. Nuoroda tikrinta 2015-11-20.
4. ↑  „Paradox reins in White Wolf after offensive passages in Vampire: The Masquerade RPG". *Polygon*. Nuoroda tikrinta 2021-05-14.
Palydovinė Jušano kalnagūbrio nuotrauka
**Jušano kalnagūbris** (kin. 玉山山脈, pinyin: *Yùshān Shānmài*) – kalnų sistema vidurio pietų Taivane. Rytuose ribojasi su Čungjango kalnagūbriu, vakaruose nuo Ališano kalnagūbrio kalnus skiria Čišano upė. Jušano kalnagūbris yra vienas iš penkių pagrindinių Taivano kalnagūbrių.

Kalnagūbris savo forma primena kryžių, t. y. santykinai nedaug ištįsęs iš rytų į vakarus, o šiaurės–pietų kryptimi besitęsianti kalnų virtinė yra daug ilgesnė. Vietoje, kur susikerta abi šios kalnų grandinės, yra iškilęs Jušano kalnas, kurio aukštis siekia 3952 m virš jūros lygio. Dalis kalnagūbrio patenka į Jušano nacionalinio parko teritoriją.

Viršukalnės
-----------

Jušano kalnagūbryje yra 22 viršukalnės, viršijančios 3000 m aukštį. Žemiau pateikiamos 12 viršūnių, išvardintų Taivano viršukalnių 100-tuke (台灣百岳).

* Jušano pagrindinė viršūnė (玉山主峰), 3952 m
* Jušano rytinė viršūnė (玉山東峰), 3869 m
* Jušano šiaurinė viršūnė (玉山北峰), 3858 m
* Jušano pietinė viršūnė (玉山南峰), 3844 m
* Dongsiaonanšanas (東小南山), 3744 m
* Jušano vakarinė viršūnė (玉山西峰), 3467 m
* Nanjušanas (南玉山), 3383 m
* Badongguanšanas (八通關山), 3245 m
* Dzundašanas (郡大山), 3265 m
* Jušano priekinė viršūnė (玉山前峰), 3239 m
* Siluandašanas (西巒大山), 3081 m
* Lušanas (鹿山), 2981 m

Šaltiniai
---------

1. ↑  "Central and Eastern China, Taiwan and Korea" Peaklist.org. Nuoroda tikrinta 2011-11-24.
| **Kazys Merkis, Markevičius** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. sausio 28 d.Liepoja, dab. Latvija Latvija |
| Mirė | 1980 m. rugpjūčio 21 d. (75 metai)Bostonas, Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
|  |
| Veikla | Lietuvos šachmatininkas. |

**Kazys Merkis, Markevičius** (1905 m. sausio 28 d. Liepoja – 1980 m. rugpjūčio 21 d. Bostonas, JAV) – Lietuvos šachmatininkas.

Biografija
----------

Lietuvoje užsiėmė boksu, imtynėmis, šaudymu, dviračių sportu. 

Su Lietuvos rinktine dalyvavo 1928 m. vasaros olimpinėse žaidynėse (Amsterdamas, Nyderlandai), kur svorio kategorijoje iki 61,2 kg 
pralaimėjo pirmąją kovą, užimdamas 17–24 vietą (tarp 24 dalyvių).

1944 m. sutelkė Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos šachmatų komandą. 1944 m. pasitraukęs į Vokietiją Didžiosios Britanijos okupacinėje zonoje subūrė šachmatininkus. 1941-1949 m. Lietuvos šachmatininkų sąjungos pirmininkas. Švabiš Gmiunde įsteigė lietuvių šachmatininkų klubą, lietuviai laimėjo 1947-1948 m. ir 1948-1949 m. Viurtembergo pirmenybes. 1949 m. išvyko į JAV. 1949 m. Bostone įsteigė lietuvių šachmatų klubą, jo auklėtiniai pasižymėjo valstijų pirmenybėse. Dalyvavo šachmatų turnyruose susirašinėjant: 1950 m. JAV „Grand National" pirmenybėse užėmė 3 vietą iš apie 700 dalyvių. Buvo tarp JAV „Postal" žaidėjų meistrų lyderių: 1953 m. ketvirtas, 1954 m. trečias, 1957 m. pirmas, 1965 m. antras, 1967-1968 m. trečias. 1959-1961 m. atstovavo JAV komandai ICCF (Tarptautinė korespondencinių šachmatų federacija) IV olimpiadoje, surinko daugiausia taškų, buvo pirmas tarp trečiosios lentos žaidėjų ir įvykdė tarptautinio meistro pirmąją normą. 1965–1968 m. ICCF VI olimpiadoje užėmė 4 vietą. Nuo 1957 m. Šiaurės Amerikos fizinio lavinimo ir sporto sąjungos šachmatų vadovas. 1958-1962 m. Masačiusetso rinktinių kapitonas. Masačiusetso šachmatų asociacijos garbės vicepirmininkas. Nuo 1950 m. laikraščiuose „Darbininkas" ir „Draugas" tvarkė šachmatų skyrius, rašė į latvių žurnalą „Šacha Pasaulē".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kazys Merkis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 712 psl.

Nuorodos
--------

* Kazys Markevičius (*sports-reference.com*) Archyvuota kopija 2012-12-15 iš Wayback Machine projekto.
* Kazys Markevičius Lietuvos sporto enciklopedijoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Colias hyale** |
| --- |
| Dirvinis gelsvys (Colias hyale)Dirvinis gelsvys (*Colias hyale*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Drugiai  *( Lepidoptera)* |
| Šeima: | Baltukai  *( Pieridae)* |
| Gentis: | *Colias*  *( Colias)* |
| Rūšis: | Dirvinis gelsvys  *( Colias hyale)* |

 |
| Binomas |
| ***Colias hyale***Linnaeus, 1758 |

**Dirvinis gelsvys** (*Colias hyale*) – baltukų (*Pieridae*) šeimos drugys. Skraido dvi generacijos (pirmoji – gegužės birželio, antroji – liepos-rugsėjo mėn.) laukuose, dykvietėse, sausose pievose. Patinų sparnai 20-22 mm ilgio, ryškiai geltoni, su viduryje esančia tamsia dėme. Patelių sparnai truputį mažesni ir šviesesni. 

* Colias hyale ♂*Colias hyale* ♂
* Colias hyale ♂ △*Colias hyale* ♂ △
* Colias hyale ♀*Colias hyale* ♀
* Colias hyale ♀ △*Colias hyale* ♀ △

Vikšrai aksominės žalios spalvos ir su dviem išilginėmis brūkšninėmis gelsvomis linijomis. Jie aptinkami ant pupinių augalų (liucernos, vikių, gargždenio), kuriais ir maitinasi. Peržiemoja vikšrai, o pavasarį jie virsta lėliukėmis. 

Paplitęs Europoje ir Azijoje. Lietuvoje dažna rūšis.
Volton Holas, 1993 m. Keith Booth nuotrauka
**Volton Holas** (angl. *Walton Hall*) – didelis paladiško stiliaus namas Vakarų Jorkšyre, Anglijoje. Pastatytas 1767 m. ežero saloje gamtininko ir keliautojo Charles Waterton tėvo Thomas. Po tėvo mirties paveldėjęs namą, Charles Waterton teritoriją aptvėrė beveik trijų metrų aukščio ir beveik penkių kilometrų ilgio siena gamtos apsaugai nuo brakonierių. Pastatyti sieną užtruko penkerius metus ir kainavo 9000 svarų sterlingų. Siekdamas pritraukti paukščių, jis sodino medžius, darė dirbtines dreves pelėdoms, sukūrė ir išdėliojo dirbtinius lizdus varnėnams, antims, kuosoms. Taip pat mėgino įvežti ir apgyvendinti pelėdikes iš Italijos, tačiau nesėkmingai. Volton Holas yra pirmasis žinomas gamtos rezervatas istorijoje. Charles Waterton taip pat nemokamai įleisdavo žmones apžiūrėti gamtos, drausdavo tik medžioklę.

1865 m. Charles Waterton mirė. Volton Holą paveldėjęs jo sūnus Edmund 1876 m. bankrutavo ir namą turėjo parduoti. XX a. penktajame dešimtmetyje, paskui šeštajame dešimtmetyje ir galiausiai septintojo dešimtmečio pradžioje Volton Holas buvo naudojamas kaip laikinas socialinis būstas nėščioms moterims. Šiuo metu jis priklauso Waterton Park viešbučiui. Charles Waterton gyvūnų iškamšų kolekcija šiuo metu eksponuojama Wakefield muziejuje. Buvusio gamtos rezervato didžioji dalis yra golfo aikštynas, likusi dalis – viešas parkas.

2015 m. britų gamtininkas seras David Attenborough pasiūlė įtraukti Volton Holą į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą. Gamtininkas Paul Dainton užsiėmė komiteto kūrimu ir formalios nominacijos pateikimu.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Papaver dubium** |
| --- |
| Dirvinė aguona (Papaver dubium)Dirvinė aguona (*Papaver dubium*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Vėdrynažiedžiai  *( Ranunculidae)* |
| Šeima: | Aguoniniai  *( Papaveraceae)* |
| Gentis: | Aguona  *( Papaver)* |
| Rūšis: | Dirvinė aguona  *( Papaver dubium)* |

 |

**Dirvinė aguona** (*Papaver dubium*) – aguoninių (*Papaveraceae*) šeimos augalų rūšis.

Vienmetis žolinis 30-60 cm aukščio augalas. Stiebas status, nelabai šakotas. Lapai pailgi, plunksniškai suskaldyti, apatiniai ilgais kotais, viršutiniai bekočiai.

Žydi birželio – liepos mėnesiais. Žiedai ryškiai raudoni, 3-7 cm skersmens, gana stambūs ir pavieniai, ilgais žiedkočiais. Pumpuras nulinkęs, žiedas status. Yra du taurėlapiai, apaugę stanžiais plaukeliais, kurie nukrinta vos žiedui pradėjus skleistis. Vainiklapiai 4, kiek įgaubti, rausvi ar raudoni, su tamsia dėme prie pagrindo. Kuokelių daug. Mezginė viena su žvaigždiška purka, kuri vėliau vaisiaus viršūnėje virsta disku, jos 6-9 spinduliai ryškiai atsiskiria vienas nuo kito.

Vaisius – pailga, susiaurėjusiu pagrindu dėžutė, kurios angelės atsiveria po disku. Sėklos smulkios, juodos spalvos, jas išbarsto vėjas. Jos valgomos, tačiau didelės dozės turi narkotinį poveikį.

Auga pakelėse, pagrioviuose, laukuose, dirvonuose. Piktžolė.

* PožymiaiPožymiai
* AugalasAugalas
* Sėklų dėžutėSėklų dėžutė

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dirvinė aguona** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Dirnupis |
| --- |
| Dirnupis prie Babrungo Dirnupis prie Babrungo |
| **Ilgis** | 5,2 km |
| **Baseino plotas** | 7,7 km² |
| **Ištakos** | Žvirblaičių apylinkės |
| **Žiotys** | Babrungas |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Dirnupis** – upė Žemaitijoje, Plungės rajono savivaldybės teritorijoje, Žemaičių aukštumoje; Babrungo dešinysis intakas (Minijos baseinas). Prasideda šalia Žvirblaičių kaimo. Teka į pietus, žemupyje – į pietryčius. Įteka į Babrungą 29,2 km nuo jo žiočių, prie Nugarių. Prie santakos stūkso Nugarių piliakalnis.

Vaga daugiausia ištiesinta.

Prie upelio įsikūrę Žvirblaičiai, Bereniai, Ruolaičiai, Nugariai.

Upėvardis *Dir̃nupis* kildinamas iš asmenvardžio su sandu *dirn-* (pvz. *Dirneikis, Dirniauskas*), nors Ivanas Duridanovas bandė sieti su dakų upėvardžiu *Dierna*, isl. *tjǫrn* 'mažas ežerėlis', skr. दर​ = IAST: *dara-* 'plyšys, skylė žemėje, urvas'.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 86–87
| **Raimundas Jakutis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. balandžio 16 d. (65 metai)Lietuva Grūžiai, Pasvalio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Genovaitė |
| Vaikai | Aurimas |
| Šiaulių rajono savivaldybės meras |
| Ėjo pareigas | 2000 – 2005 |
| Ankstesnis | Alfredas Jonuška |
| Vėlesnis | Algimantas Gaubas |
| Ėjo pareigas | 2005 – 2006 |
| Ankstesnis | Algimantas Gaubas |
| Vėlesnis | Algimantas Gaubas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Lietuvos valstiečių partijaValstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungaLietuvos valstiečių liaudininkų sąjungaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Raimundas Jakutis** (g. 1958 m. balandžio 16 d. Grūžiuose, Pasvalio rajonas) – Lietuvos ir Šiaulių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1981 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, inžinierius-mechanikas.

TŪB „Gruzdžių agroservisas", 1996–2000 m. TŪB „Grąžulas" vadovas, savininkas. 2000–2005 m. ir 2006–2008 m. Šiaulių rajono savivaldybės meras. 2010–2014 m. Šiaulių regiono atliekų tvarkymo centro direktorius.

2000–2015 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.

1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2000 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, Šiaulių rajono skyriaus pirmininkas, nuo 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narys.

Žmona Genovaitė, sūnus Aurimas..

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjunga - Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-10-04 iš Wayback Machine projekto.
| **Raimundas Mieželis** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. birželio 10 d. (91 metai)Kaunas |
| Tėvai | Vladas Mieželis |
| Sutuoktinis (-ė) | Dalia Helen Mieželis |
| Vaikai | Raymond Vladas Mieželis |
|  |
| Veikla | JAV lietuvių visuomenės veikėjas |

**Raimundas Vladas Mieželis** (g. 1931 m. birželio 10 d. Kaunas) – Lietuvos JAV lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Tėvas Vladas Mieželis. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1944–1949 m. mokėsi lietuvių gimnazijoje Kemptene, 1949–1953 m. studijavo Urbanos, 1953–1955 m. Harvardo universitetuose verslo vadybą. Nuo 1945 m. Lietuvos skautų sąjungos narys, nuo 1952 m. laikraščio „Dirva" studentų skyriaus redaktorius. 1952–1954 m. ir 1955–1957 m. JAV lietuvių studentų sąjungos centro valdybos narys, 1956–1957 m. Lietuvių studentų organizacijos „Santara" pirmininkas. 1956 m. vienas Jaunimo peticijos Lietuvos laisvės reikalu JAV vyriausybei organizatorių.

1958–1972 m. dirbo korporacijos „Container Corporation of America" padalinyje Kolumbijoje, vėliau ėjo padalinių prezidento pareigas Kolumbijoje, Venesueloje, Argentinoje, Monake (iš Monte Karlo vadovavo šios įmonės fabrikams Italijoje, Ispanijoje, Prancūzijoje, Olandijoje ir Vokietijoje). 1968–1999 m. laikraščio „Akiračiai" redakcinės kolegijos narys, prisidėjo prie laikraščio perkėlimo į Lietuvą. 1998–2003 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas, Valdo Adamkaus fondo pirmininkas. 1999-2000 m. Vyriausiosios tarnybinės etikos komisijos narys .

Įvertinimas
-----------

* 2009 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžius

Šaltiniai
---------

1. ↑  Linas Saldukas. *Raimundas Mieželis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 65 psl.
2. ↑   Seimo 1999 m. rugsėjo 23 d. nutarimas Nr. VIII-1332
3. ↑   Seimo 2000 m. kovo 28 d. nutarimas Nr. VIII-1597
4. ↑

Nuorodos
--------

* Profesija – prezidento bičiulis, 2009-07-09
| Baisunasuzb. *Boysun* |
| --- |
| *Baisuno miestas* |
|  |
| 

BaisunasBaisunas

38°12′00″ š. pl. 67°12′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.20000°š. pl. 67.20000°r. ilg.﻿ / 38.20000; 67.20000﻿ (Baisunas)Koordinatės: 38°12′00″ š. pl. 67°12′00″ r. ilg.﻿ / ﻿38.20000°š. pl. 67.20000°r. ilg.﻿ / 38.20000; 67.20000﻿ (Baisunas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5) |
|  |
| **Valstybė** | Uzbekijos vėliava Uzbekija |
| **Vilajetas** | Surchandarjos vilajetas |
| **Rajonas** | rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 26 168  |
| **Altitudė** | 1 234 m |

**Baisunas** (uzb. *Байсун, Boysun*) – miestas pietų Uzbekistane, Surchandarjos vilajete, 150 km į šiaurę nuo Termezo, Gisaro kalnų pašlaitėse. Pro miestą eina Šurči-Derbento kelias.

Baisunas ir jo apylinkės įtrauktos į UNESCO pasaulio paveldo kandidatų sąrašą: netoliese yra Tešik Tašo, Kurganzolo archeologinėse vietos, Kušano siena, kišlakuose išlikę liaudies amatai, menas, folkloras. Kalnai pasižymi vaizdingais kraštovaizdžiais, saugomomis gyvūnų ir augalų rūšimis.

Šaltiniai
---------

1. ↑
**Raimundas Čivilis**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1959 m. lapkričio 24 d. |
| Gimimo vieta | Panevėžys, Lietuvos TSR |
| Mirties data | 2000 m. lapkričio 27 d. (41 metai) |
| Mirties vieta | Kaunas |
| Ūgis | 2,05 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Baigęs karjerą |
| **Pozicija** | vidurio puolėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 1977–1988 | Kauno Žalgiris |  |
|  |

**Raimundas Čivilis** (1959 m. lapkričio 24 d. Panevėžyje – 2000 m. lapkričio 27 d. Kaune) – Lietuvos krepšininkas.

Biografija
----------

Krepšiniu pradėjo domėtis būdamas trylikos metų, o aštuoniolikos 1977 m. buvo priimtas į Kauno Žalgirį. Raimundas ne iš karto tapo komandos lyderiu ir startinio penketo žaidėju, tačiau, kai komandą pradėjo treniruoti Vladas Garastas (1979 m.) Raimundas tapo vienu iš pagrindinių komandos pergalių dalyviu. Su Žalgirio klubu jis iškovojo Tarpkontinentinę Džonso taurę (1986 m.), tapo TSRS čempionu, žaidė Europos klubų taurės finale (1986). 1988 m. išėjęs iš Žalgirio trumpai žaidė Slovakijoje. Mirė 2000 m. lapkričio 27 d. Kaune nuo tuberkuliozės.

Pasiekimai
----------

* TSRS čempionas: 1985, 1986, 1987
* Tarpkontinentinės Džonso taurės laimėtojas: 1986
* Eurolygos 2 vieta: 1986
* Saportos taurė 2 vieta: 1985

Nuorodos
--------

* Archyvuota kopija 2014-03-15 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°59′14″š. pl. 22°14′40″r. ilg.﻿ / ﻿55.9872994°š. pl. 22.2444885°r. ilg.﻿ / 55.9872994; 22.2444885

|  Telšių šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм во имя святителя Николая Чудотворца |
| **Dekanatas** | Klaipėdos stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Telšiai |
| **Adresas** | Žalgirio g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | akmuo |
| **Pastatyta** | 1938 m. |
| **Stilius** | Kubizmas |

**Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario cerkvė** stovi Telšiuose. Ši cerkvė – vienas iš retų kubizmo architektūros pavyzdžių Lietuvoje, o šio stiliaus panaudojimu sakralinėje architektūroje cerkvė yra apskritai unikali.

Istorija
--------

Senasis cerkvės pastatas
Telšių Šv. Nikolajaus Stebukladario parapija įkurta 1840 m. Iš pradžių maldos namai buvo nuomojamose patalpose. 1864–1867 m. Vilniaus generalgubernatoriaus N. Muravjovo iniciatyva pastatyta akmeninė Šv. Nikolajaus cerkvė (valdžios lėšomis ant katalikų bažnyčios pamatų). 1923 m. žemaičių katalikai ėmė pretenduoti į žemę ir pastatą. 1932 m. teismas pripažino žemę katalikams, bet pastatą – stačiatikiams. Už pastatą katalikai sumokėjo 32 590 litų kompensaciją stačiatikiams ir 1935 m. rudenį šventykla tapo katalikų, joje įrengta Telšių Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia.

Stačiatikiai 1935–1938 m. pastatė naują akmeninę cerkvę (architektas Vsevolodas Kopylovas), pašventintą 1939 metų gegužę. 1937 m. parapijoje buvo 834 tikintieji. Sovietų valdžia parapiją įregistravo 1948 metais.

Architektūra
------------

Cerkvės planinės struktūros pagrindas yra kvadratas, ant kurio formuojamas kubo formos tūris (10x10x10 m), vainikuotas svogūniniu kupolu bei apjuostas masyviu, laužytu, kubizmo stiliui būdingu karnizu. Tokiu pat laužytu, į viršų platėjančiu karnizu apjuosti ir žemesni už pagrindinį tūrį apsidės ir prieangio priestatai rytinėje ir vakarinėje pastato dalyje. Lygias, baltai dažytas sienas skaido siauros langų angos. Į cerkvę perkeltas XIX a. trijų aukštų ikonostasas iš likviduotos cerkvės. Pokaryje įrengtas architektūrinei erdvei svetimas balkonas.

* Telšių stačiatikių Šv. Mikalojaus cerkvė**Telšių stačiatikių Šv. Mikalojaus cerkvė**
* Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**
* Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**
* Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**Šv. Mikalojaus cerkvės vidus**

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-10 iš Wayback Machine projekto.

1. ↑  Telšių stačiatikių Šv. Mikalojaus cerkvė Archyvuota kopija 2018-01-27 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Telšių stačiatikių Šv. Mikalojaus cerkvė Archyvuota kopija 2018-01-27 iš Wayback Machine projekto.
*Kitos reikšmės – Baisogala (reikšmės).*

| BaisogalaБойсоголь |
| --- |
| 

BaisogalaBaisogala

55°56′0″ š. pl. 76°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.93333°š. pl. 76.80000°r. ilg.﻿ / 55.93333; 76.80000﻿ (Baisogala (Vengerovas))Koordinatės: 55°56′0″ š. pl. 76°48′0″ r. ilg.﻿ / ﻿55.93333°š. pl. 76.80000°r. ilg.﻿ / 55.93333; 76.80000﻿ (Baisogala (Vengerovas)) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Novosibirsko sritis Novosibirsko sritis |
| **Rajonas** | Vengerovo rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1883–1885 m. |

**Baisogala** – buvusi gyvenvietė Rusijoje, Novosibirsko sritis, Vengerovo rajonas.

Istorija
--------

Gyvenvietę XIX a. įkūrė lietuviai – 1863 m. sukilėliai, ištremti iš Lietuvos. Vėliau čia įsigijo žemės ir atsikėlė gyventi daug Baisogalos ir Šeduvos apylinkių gyventojų, neturėjusių teisės įsigyti žemės Lietuvoje. 1900 m. joje gyveno 18 šeimų. Vėliau Baisogala susiliejo su Šeduvos gyvenviete. Prieš Antrąjį pasaulinį karą per masines represijas sušaudyta dauguma Baisogalos gyventojų vyrų. 1976 m. Baisogala panaikinta, pastatai nugriauti, gyventojai iškeldinti į kitas gyvenvietes. XX a. devintame dešimtmetyje buvusios Baisogalos apylinkėse tebegyveno lietuvių kilmės žmonių.

Žymūs žmonės
------------

* Stanislovas Lazutka (1923 m. gegužės 7 d. – 2009 m. liepos 6 d.), istorikas, profesorius, habilituotas daktaras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Matulis. *Baisogala 2*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 454 psl.
Lipit-Ištaro teisynas (~1860 m. pr. m. e.)
**Lipit-Ištaras** arba **Lipit-Eštaras**[1] (akad. *Lipit-Ištar*)[2] – Isino karalius, valdęs 1934–1896 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją); tai penktasis Isino dinastijos valdovas. Sostą paveldėjo iš tėvo Išme-Dagano.[1] Kaip ir kiti Isino dinastijos valdovai, titulavosi „Šumero ir Akado karaliumi".[2]

Lipit-Ištaro iniciatyva vyko statybos Ūre (pvz. buvo tiesiami ir atnaujinami kanalai), ypač Gipare.[1][3] Šiame mieste Lipit-Ištaro dukra *Enninsunzi* buvo paskirta *entum* žyne,[1] o karaliaus sesuo *En-ana-tuma* Ūre buvo aukščiausioji Mėnulio dievo Nanos žynė.[3] Pasak įrašų, Lipit-Ištaras rūpinosi socialiniu teisingumu (kaip ir jo pirmtakas Išme-Daganas): laikas nuo laiko valdovas paskelbdavo apie skolų perskaičiavimą, taip pat priimdavo sprendimus dėl priverstinio darbo.[1]

Lipit-Ištaro nurodymu buvo parengtas teisynas šumerų kalba (dabar įvardijamas „Lipit-Ištaro kodeksu"), taip įgyvendinant teisines ir mokesčių reformas.[1][2] Teisyno prologe Lipit-Ištaras skelbiasi vykdydamas dievo Enlilio paliepimą atnešęs taiką Šumere ir Akade.[2] Be kitų klausimų, teisynas reguliavo tam tikrų gyventojų grupių dalyvavimą viešuosiuose darbuose, bandyta apriboti pavergimą už skolas.[1] Lipit-Ištaro kodeksas – vienas iš trijų išlikusių II tūkst. pr. m. e. pirmąja puse datuojamų teisynų.[2]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 97. ISBN 9781134787951.
2. 1 2 3 4 5  Lukáš Pecha. The Material and Ideological Base of the Old Babylonian State: History, Economy, and Politics. Rowman & Littlefield, 2018, p. 23.
3. 1 2  C. J. Gadd; Leon Legrain; E. R. Burrows. Ur Excavations texts v.7. 1928, p. 2.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Krescencijaus kalendorius. XV a.
Žemės įdirbimas Somalyje
Lietuvių tautiniai drabužiai
**Natūrinis ūkis** – visuomenės ūkio organizavimo forma, būdinga laikotarpiui nuo pirminės bendruomenės iki ankstyvosios feodalinės ekonomikos, kurioje vyrauja žemės ūkio produktų gamyba, skirta ne pardavimui, bet pačių gamintojų tarpiniam ir galutiniam vartojimui.

Ypatybės
--------

Natūriniam ūkiui būdingas artimumas gamtai, žemės ūkio gamybos, pagrįstos primityvia žemės ūkio technika ir rankų darbu vyravimas, tradicinių gamybos būdų ir gaminamos produkcijos pastovumas, gamybos uždarumas bei ūkio vienetų universalumas – gebėjimas patiems apsirūpinti visais reikalingais ištekliais ir pasigaminti pragyvenimui būtinų produktų. Tai sąlygojo lėtus ekonominės plėtros tempus. Natūriniame ūkyje be žemės ūkio nemažą reikšmę turi namų pramonė, medžioklė, žvejyba, rankiojimas.

Istorija
--------

Istoriškai natūrinis ūkis buvo pirmoji gamybos organizavimo forma, atsiradusi pirminėje gentinėje bendruomenėje. Iki pinigų atsiradimo tarp ūkio vienetų egzistavo prekių ir paslaugų natūriniai mainai, bet didžioji dalis produkcijos buvo suvartojama pačių gamintojų ir jų šeimos narių. 

Vergovinėje ir feodalinėje visuomenėje natūrinis ūkis taip pat buvo ūkio pagrindas, nors šalia jo jau egzistavo ir prekinė gamyba. Tačiau į rinką patekdavo tik nedidelė visuomenėje pagamintos produkcijos dalis. Dalis produkcijos į rinką patekdavo kaip nesuvartota natūrinės rentos dalis.

Natūrinio ūkio trūkumas buvo specializacijos nebuvimas ir mažas darbo našumas, dėl to, įsigalėjus kapitalizmui, plėtojantis ekonomikai, finansams, technologijoms ir didėjant darbo pasidalijimui natūrinį ūkį pamažu keitė prekinė gamyba. 

Silpniau išsivysčiusiose šalyse (Azija, Centrinė Amerika, Pietų Amerika, Afrika, Okeanija, o nuo XX a. pabaigos ir kai kuriose buvusios TSRS respublikose) ir XXI a. pradžioje valstiečių ūkiai turi nemažai natūriniam ūkiui būdingų bruožų.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje nuo pirminės gentinės bendruomenės laikų natūrinio ūkio pagrindas buvo žemdirbystė ir gyvulininkystė, žemės ūkio produktų perdirbimas į vartojimo reikmenis (grūdų kūlimas, duonos kepimas, lininių ir vilnonių audinių audimas, verpimas, pynimas, kailių ir odų dirbimas ir t. t.), būsto ir ūkinių pastatų statyba, darbo įrankių gamyba, medžioklė ir žvejyba. 

XIX a. ypač po baudžiavos panaikinimo natūrinis ūkis pradėjo nykti. Sparčiausiai tai vyko Suvalkijoje, kur greičiau plėtojosi prekiniai santykiai. Tačiau kai kurių natūrinio ūkio elementų Lietuvoje išliko ir XXI a. – tai ūkininkų ir dalies miestiečių asmeniniai pagalbiniai ūkiai, kolektyviniai daržai ir sodai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Venantas Mačiekus. *Natūrinis ūkis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVI (Naha-Omuta). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 98 psl.
*Šis straipsnis apie miestą JAV. Apie miestą Jungtinėje Karalystėje skaitykite straipsnyje Stamfordas (Anglija).*

| Stamfordasangl. *Stamford* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

StamfordasStamfordas

41°05′48″ š. pl. 73°33′08″ v. ilg.﻿ / ﻿41.09667°š. pl. 73.55222°r. ilg.﻿ / 41.09667; 73.55222﻿ (Stamfordas (Konektikutas))Koordinatės: 41°05′48″ š. pl. 73°33′08″ v. ilg.﻿ / ﻿41.09667°š. pl. 73.55222°r. ilg.﻿ / 41.09667; 73.55222﻿ (Stamfordas (Konektikutas)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-5)------ vasaros: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Konektikutas Konektikutas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1893 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 122 643  |
| **Plotas** | 134,9 km² |
| **Tankumas** (2010) | 909 žm./km² |
| **Altitudė** | 7 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.cityofstamford.org |
|  **Vikiteka** | Stamfordas |

**Stamfordas** (angl. *Stamford*) – miestas JAV, Konektikuto valstijoje. 122 tūkst. gyventojų (2010 m. duomenys), pagal ši rodiklį miestas yra ketvirtas valstijoje ir aštuntas Naujojoje Anglijoje.

Stamfordas kartu su Bridžporto ir Norvolko miestais sudaro metropolinę zoną, kuri savo ruožtu įeina į Didžiąją Niujorko metropolinę zoną.

Istorija
--------

Iš pradžių vietinių gyventojų ir naujakurių iš Europos gyvenvietė vadinta *Rippowam* vardu. Vėliau pavadinimas buvo pakeistas į Stamfordą, pagal to paties pavadinimo miestelį Anglijoje, Linkolnšyro grafystėje. Dėl patogios geografinės padėties (miestelis buvo įsikūręs netoli Niujorko) iki XVIII a. buvo plėtojama prekyba jūrų keliais. 1893 m. Stamfordui suteiktos miesto teisės.

Miestai partneriai
------------------

Miestai, su kuriais Stamfordas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Izraelis Afula, Izraelis
* Indija Džadžmau, Indija
* Peru Lima, Peru
* Italija Minturnas, Italija
* Italija Setefratis, Italija
* Graikija Sparta, Graikija
| Kolkos valsčiuslatv. *Kolkas pagasts* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Latvijos vėliava Latvija |
| **Regionas** | Kuršas Kuršas |
| **Savivaldybė** | Talsų savivaldybė |
| **Administracinis centras** | Kolka |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 966 |
| **Plotas** | 116,9 km² |
| **Tankumas** (2016) | 8 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolkos valsčiusVikiteka |

**Kolkos valsčius** (latv. *Kolkas pagasts*) – viena iš Talsų savivaldybės administracinių teritorijų, esanti Kuršo pusiasalio šiaurės galutiniame taške, Latvijoje. Valsčių skalauja Baltijos jūros ir Rygos įlankos vandenys. Ribojasi su Dundagos valsčiumi, Ruojos valsčiumi ir Ventspilio savivaldybės Targalės valsčiumi. Valsčiaus centras – Kolka.

Į Kolkos valsčių įeina dalis Lyvių pakrantės teritorijos.

Istorija
--------

Smėlinga ir pelkinga pajūrio dirva formuoja ypatingą reljefą – išilgines kopas – gūbrius ir ilgus, siaurus, pelkėtus slėnius – palves. Kolkos valsčiuje išsidėstę žvejų kaimai: Sykragas, Mazirbė, Košragas, Pitragas, Saunagas, Vaidė, Ušiai, jie įeina į lyvių kultūrinę-istorinę teritoriją – *Lyvių pakrantę*. Iš esmės visas valsčius plyti Slyterės nacionalinio parko teritorijoje. Jau nuo seno žmonės čia gyveno iš jūros. Nuo XIX a. iki XX a. vidurio pakrantės kaimuose buvo pastatyta nedidelių žuvies apdorojimo įmonių, jose rūkė plekšnes, strimeles, ruošė šprotus.

### Pamiklai

* Kolkos švyturio kompleksas
* Lyvių tautos namai
* Sykrago žvejų kaimas
* Košrago žvejų kaimas

Vandens telkiniai
-----------------

#### Upės

Celmupė, Kikanas, Mazirbė, Uotrvalkas, Pitragsupė, Ruokstvalkas, Trešvalkas, Ušvalkas, Vagarvalkas, Vecistabvalkas, Vecruočupė, Zartapvalkas, Zėnvalkas

#### Ežerai

Didysis Pėterezeras, Mažasis Pėterezeras, Vecezeras

Gyventojai
----------

| Metai | Gyventojų skaičius | Latviai | Rusai | Baltarusiai | Ukrainiečiai | Lenkai | Lietuviai | Estai | Žydai | Vokiečiai | Čigonai | Kiti (daugiausia lyviai) | Tautybės nenurodė |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | 1280 | 1158 | 39 | 5 | 17 | 3 | 6 | 2 | 0 | nžn. | 0 | 50 | 0 |
| 2011 | 953 | 876 | 24 | 2 | 8 | 3 | 7 | nžn. | nžn. | nžn. | nžn. | 33 | nžn. |

### Įžymūs žmonės

* Matysas Stuobė (1742–1817) – literatas, pirmojo latvių žurnalo „Latviska Gada Gramata" (1797–1798) redaktorius
* Nika Polmanis (1823–1903) – mokytojas, poetas ir zakristijonas, Evangelijos pagal Matą į lyvių kalbą vertėjas
* Aivaras Lorencas (1933) – matematikas

Taip pat skaityti
-----------------

* Kolkos ragas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcija. Valsts aizsargājamo nekustamo kultūras pieminekļu saraksts Archyvuota kopija 2017-08-08 iš Wayback Machine projekto.; tikrinta 2012-07-11

Nuorodos
--------

* www.kolka.lv
***Nature***|  |
| 2016 m. rugsėjo 25 d. 7617 numerio viršelis |
| Periodiškumas | savaitinis |
| 

---

 |
| Redaktorius | Magdalena Skipper |
| Pirmasisleidimas | 1869 m. lapkričio 4 d. |
| Kompanija | Nature Research (Springer Nature dukterinė įmonė) |
| Kalba | anglų |
| ISSN | ISSN 0028-0836 |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** www.nature.com |

**„Nature"** (liet. *Gamta*) – Didžiosios Britanijos tarpdisciplininis labiausiai pasaulyje cituojamas mokslo žurnalas. Leidinys pradėtas leisti nuo 1869 m. Leidėjas – „Nature Publishing Group". Vyriausioji redaktorė – Magdalena Skipper. Redakcija įsikūrusi Londone. Žurnalas taip pat turi biurus Niujorke, San Franciske, Vašingtone, Tokijuje, Paryžiuje, Miunchene ir Beizingstoke.

Kitaip nei daugelis kitų mokslinių žurnalų, kurie apžvelgia siaurą mokslinę sritį, „Nature" bei „Science" žurnalai apžvelgia visas mokslo šakas. Žurnale publikuojami originalūs moksliniai straipsniai, knygų ir meno apžvalgos, mokslinės fantastikos tekstai, mokslininkų laiškai ir kitokia informacija. Naujausi žurnalo numeriai prieinami tik prenumeratoriams.

2015 m. pirmojo leidinio cituojamas indeksas siekė 38.138, o pastarajo 34.661.

Istorija
--------

Pirmas 1869 m. lapkričio 4 d. „Nature" žurnalo puslapis.
Pirmąjį žurnalo „Nature" numerį 1869 m. lapkričio 4 d. išleido anglų fizikas seras Joseph Norman Lockier, kuris išliko žurnalo redaktoriumi iki 1919 m.

Nuo 2005 m. žurnalas publikuoja podkastus, kuriuose trumpai aptariami mokslo ir leidybos laimėjimai per pastarąją ar dvi savaites.

Nuo 2015 m. žurnalas priklauso bendrovei „Springer Nature".

Turinys
-------

Moksliniai straipsniai leidžiami žurnale yra originalūs ir yra daugiausiai skaitomi kitų tyrėjų, o naujienos pateikiamos svetainėje skirtos tiek mokslininkams, tiek plačiajai visuomenei. Žurnale randami vedamieji straipsniai, naujienos, didieji straipsniai, liečiantys bendro pobūdžio mokslines temas, tame tarpe einamuosius įvykius, finansinės paramos, verslo, mokslinės darbo etikos temas ir didžiųjų mokslinių atradimų straipsnius. Žurnale taip yra skiltys, apžvelgiančios knygas ir meną. Likusi žurnalo dalis skirta moksliniams straipsniams bei mokslininkų laiškams. Kadangi žurnalas yra prestižinis, tai dalis spausdintų straipsnių būna paskelbiami kaip santraukos, o papildoma medžiaga randama žurnalo svetainėje.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *„Nature"*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, elektroninis papildymas. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2017–2022
2. ↑  „Science". *2015 Journal Citation Reports*. Web of Science (Science ed.). Thomson Reuters. 2016.
3. ↑  „Nature Podcast" (anglų). www.nature.com. Nuoroda tikrinta 2018-06-21.
4. ↑  „Nature Podcast".
5. ↑  Cookson, Robert; Correspondent, Digital Media (2015-01-15). „Macmillan Science and Education agrees merger with Springer". *Financial Times*. ISSN 0307-1766. Nuoroda tikrinta 2016-07-26.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nature** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
| **Shorea robusta** |
| --- |
| Shorea robustaStambioji šorėja |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Eilė: | Dedešviečiai  *( Malvales)* |
| Šeima: | Sparneniniai  *( Dipterocarpaceae)* |
| Gentis: | Šorėja  *( Shorea)* |
| Rūšis: | Stambioji šorėja  *( Shorea robusta)* |

 |
| Binomas |
| ***Shorea robusta***C. F. Gaertner, 1805 |

**Stambioji šorėja** arba **salmedis** (*Shorea robusta*) – sparneninių (*Dipterocarpaceae*) šeimos lapuotis, kietmedžio rūšių augalas, paplitęs Indokinijos (Malaizijoje, Tailande, Mianmare) ir Indostano (Bengalijoje, Šivalike, Harjane) pusiasaliuose. Auga tropiniuose visžaliuose miškuose, Himalajų prieškalnėse. 

Medis užauga iki 30–35 m aukščio, kamienas iki 2–2,5 m skersmens, sausuoju metų laikotarpiu meta lapus. Žiedai tamsiai rožiniai, purpuriniai su baltu viduriu ir geltonomis žiedadulkėmis. Žydi kovo mėn. Lapai yra 10-25 cm ilgio ir 5-15 cm pločio.

Mediena naudojama statyboje (langai, durys), baldų gamybai. Vaisių aliejus – kosmetikoje, smilkalams ir medicinoje.

Vardai
------

Salmedis turi daug pavadinimų: angl. *common sal, Indian dammer, sal seeds, sal tree, saltree, yellow balau*, pranc. *arbre à sal, balau jaune, dammar de L´inde, sal*, vok. *Salharzbaum*, rus. *шорея мощная, шорея исполинская, саловое дерево*. Indų kalba – jall, sal, salwa, shal. Tagalų kalba – gugal, saluva, sarjmu. Malajų kalba – bangkirai (Borneo), damar laut (Indonezija, selangan batu kumus ir pan.

Budos gimimas

Salmedis ir religija
--------------------

Pagal budizmo tradicijas, Buda gimė ir mirė po salmedžiu.

Galerija
--------

* Salmedis.Salmedis.
* Salmedžio lapas.Salmedžio lapas.
* Salmedžio žiedai.Salmedžio žiedai.
* Hojšala imperijos laikų skulptūra iš salmedžio , Karnataka.Hojšala imperijos laikų skulptūra iš salmedžio , Karnataka.

Išnašos
-------

1. ↑  Shorea robusta

Nuorodos
--------

* Shorea robusta C. F. Gaertn.[neveikianti nuoroda]
**Alvaro Alto medalis** (suom. *Alvar Aalto -mitali*) – nuo 1967 m. teikiama premija už išskirtinius pasiekimus architektūros srityje. Premiją skiria Suomijos architektūros muziejus, o pats medalis pavadintas suomių architekto Alvaro Alto vardu. Apdovanojimas įteikiamas už svarų indėlį į kūrybinę architektūrą. Apdovanojimas anksčiau teiktas Alvar Aalto gimtajame mieste Juveskiulėje. Anksčiau ceremonija buvo organizuojama per A. Alto gimtadienį – vasario 3 d. dabar – per nacionalinę Suomijos architektūros dieną.

Medalis įteikiamas kas kelerius metus, paskutinį kartą – 2017 m.

Laureatai
---------

* 1967 – Suomija Alvar Aalto
* 1973 – Švedija Hakon Ahlberg
* 1978 – Jungtinė Karalystė James Stirling
* 1982 – Danija Jørn Utzon
* 1985 – Japonija Tadao Andō
* 1988 – Portugalija Álvaro Siza
* 1992 – Australija Glenn Murcutt
* 1998 – Jungtinės Amerikos Valstijos Steven Holl
* 2003 – Kolumbija Rogelio Salmona
* 2009 – Danija Tegnestuen Vandkunsten
* 2012 – Portugalija Paulo David
* 2015 – Ispanija Fuensanta Nieto ir Enrique Sobejano
* 2017 – Kinijos LR Zhang Ke

Šaltiniai
---------

1. ↑  Museum of Finnish Architecture Archyvuota kopija 2012-09-09 iš Archive.is projekto. Nuoroda tikrinta 2010-03-07
2. ↑  „Alvar Aalto Medal - Alvar Aalto Foundation | Alvar Aalto -säätiö". *Alvar Aalto Foundation | Alvar Aalto -säätiö* (anglų). Nuoroda tikrinta 2017-09-07.
**Kolitas** (lot. *colitis*) – storosios žarnos uždegimas. Būna ūminis (*colitis acuta*), lėtinis (*colitis chronica*) ir ischeminis kolitas (*colitis ischemica*).

Ūminis kolitas
--------------

Ūminis kolitas atsiranda suvalgius nekokybiškai paruoštų mėsos ir žuvies patiekalų, užterštų daržovių ar vaisių. Esant ūminiam kolitui dažniausiai kartu pažeidžiama ir plonoji žarna (vystosi enterokolitas). Ligonis tuštinasi 3-4 kartus per parą. Išmatos skystos arba košelės pavidalo, jose gali būti gleivių, kraujo ir pūlių. Pilvas būna išpūstas (meteorizmas). Palpuojant apčiuopiamos spazmuotos storosios žarnos dalys. Progesuojant ligonis tuštinasi iki 20 kartų per parą. Skausmai plinta į kryžkaulio sritį, tarpvietę ir dešinę pašonę. Gydant svarbu sureguliuoti žarnyno mikroflorą, taikomos dietos.

Lėtinis kolitas
---------------

Lėtinį kolitą sukelia dizenterija. Tačiau jį sukelia ir įvairūs mikrobai bei virusai. Lėtinio kolito priežastis gali būti ir maisto alergija, vaistai, endokrininės sistemos sutrikimai, taip pat kitos virškinimo organų ligos. Svarbiausi simptomai – įvairaus pobūdžio skausmai, meteorizmas, kurį lydi nemalonus skonis burnoje, apetito stoka, silpnumas, raumenų skausmai, nervingumas, nemiga, galūnių tirpimas ir kt. Sergant lėtiniu kolitu pakinta išmatos, gana dažnas būna nepakankamo išsituštinimo sindromas. Gydomas antibiotikais, sulfanilamidais ir kt. medikamentais.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Medicinos enciklopedija, T. I (A–M). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1990, 424–425 psl.
**Mitkiškių lobis** – lobis, rastas 1933 m. Mitkiškių senkapiuose, Elektrėnų savivaldybės teritorijoje.

Lobis
-----

Mitkiškių lobis – tai XIV a. lydiniai ir monetos. Rasti 3 lietuvių trišoniai monetiniai lydiniai, penkios jų pusės, 25 Jogailos denarai, kaldinti 1388–1392 m. sidabrinė segė ir vario gabalas.

Lobis pateko į privačius rinkinius, 1964 m. Lietuvos istorijos ir etnografijos muziejus įsigijo jo dalį. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus (2 lydiniai, 3 jų pusės), Kernavės archeologijos ir istorijos muziejus-rezervatas (pusė lydinio). Spėjama, kad dalis šio lobio saugoma Lietuvos nacionaliniame muziejuje (sidabrinė pasaginė segė, 5 Jogailos denarai), Kernavės archeologijos ir istorijos muziejuje (pusė lydinio), Šiaulių Aušros muziejuje (1 Jogailos denaras), privačiuose rinkiniuose (7 Jogailos denarai, Vladimiro Algirdaičio moneta, 1 trišonis lydinys, pusė lydinio).

Literatūra
----------

* Adolfas Tautavičius. Papildomi duomenys apie naujus sidabro lydinių ir XIV a. antrosios pusės – XV a. pradžios Lietuvos monetų radinius Lietuvos TSR teritorijoje / Lietuvos TSR Mokslų Akademijos darbai. Serija A, 1965 m. t. 1
* Eugenijus Ivanauskas. Lietuvos pinigų lobiai, paslėpti 1390–1865 metais, Vilnius, 1995 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eugenijus Ivanauskas. *Mitkiškių lobis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 254 psl.
Kolišemaras su sidabrine garda (XVIII a.)
**Kolišemaras** (pranc. *colichemarde*) – rūmų špagos rūšis, paplitusi nuo XVII a. antros pusės iki XVIII a. vidurio.

Kolišemarai, manoma, atsirado iš „pereinamojo tipo rapyrų", kurios buvo sukurtos perdirbant rapyras, siekiant sukurti lengvesnį kalaviją, labiau pritaikytą pariruoti.

Kolišemaro geležtės dalis, vadinama *stipruma* (*forte*), yra plati, dažnai turi kelis griovelius, o toliau smarkiai susiaurėja ir iki smaigalio yra siaura. Geležtės skerspjūvis yra šešiakampis ar rombinis. Tokios formos geležtė užtikrina tiek geras pariravimo savybes, tiek geras duriamąsias savybes. Dėl mažesnės masės ir puikaus balanso kolišemarai, palyginus su rapyromis, yra greičiau ir tiksliau valdomi, todėl kolišemaru ginkluotas fechtuotojas gali atakuoti tikslesniais dūriais.

Trumpa istorija
---------------

Kolišemaras
Priimta manyti, kad kolišemaro geležtę išrado grafas fon Kionigsmarkas (vok. *Graf von Königsmark*), iš kurio iškraipytos pavardės ir kilo ginklo pavadinimas. Tačiau pirmos tokio tipo geležtės žinomos iš ankstesnių laikų, kol šis grafas dar nebuvo gimęs. Pirmieji kolišemarai pasirodė apie 1680 m. ir po to 40 metų buvo populiarūs Europos karališkuosiuose dvaruose. Prancūzų ir indėnų karo laikais kolišemarus labai mėgo karininkai. Kolišemarą turėjo ir Džordžas Vašingtonas.

Kolišemarai atsirado maždaug tuo pačiu metu kaip ir sportinės rapyros, tačiau šios rapyros buvo sukurtos mokytis fechtuotis dvaruose, tuo tarpu kolišemarai buvo skirti dvikovoms. Kolišemaro palikuonimi laikoma šiuolaikinė sportinė špaga.

Kišeninius pistoletus ėmus naudoti kaip savigynos ginklus kolišemarai tapo beveik vien dvikovų ginklu.

Kolišemarų populiarumas ėmė mažėti iš mados išeinant rapyroms. Kolišemarų privalumas buvo tas, kad jie buvo puikūs „priešrapyriniai" ginklai:

* kolišemaras buvo spartesnis ir manevringesnis už rapyrą,
* o masyvi geležtės stipruma padėdavo pariruoti sunkią rapyrų geležtę.

Iš mažų rūmų špagų išsivystė dar lengvesnės špagų formos, ir kolišemarai atsidūrė tokioje pačioje situacijoje, kaip rapyros prieš kolišemarus. Prieš tokias lengvas špagas masyvi stipruma nesuteikdavo jokio pranašumo.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kolišemaras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Nuorodos
--------

1. ↑  colichemarde[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Peterson, Harold L. (1956). *Arms and Armor in Colonial America 1526-1783*. Harrisburg, Pennsylvania: Stackpole Company. p. 76.
3. ↑  Peterson, Harold L. (1956). *Arms and Armor in Colonial America 1526-1783*. Harrisburg, Pennsylvania: Stackpole Company. p. 270.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Jorondžima** (jap. 与論島) – viena iš Amami salų Japonijoje. Ji yra 22 km į šiaurę nuo Hedo taško, šiauriausios Okinavos salos dalies. Jorondžima yra tarp Rytų Kinijos jūros ir Ramiojo vandenyno, tai piečiausia Kagošimos prefektūros sala. Kartais ji vadinama **Joronto**. Salos plotas 20,8 km² , perimetras 23,5 km. Saloje gyvena apie 6 tūkst. žmonių. Aukščiausias taškas yra 98 m.

Istorija
--------

Jorondžima iš pradžių buvo Riūkiū karalystės dalis, o jos gyventojai (Jorondžin) kalbėjo savo kalba, jorongo (vietiniai ją vadino *Yuunyuu Futubu*). Jorongo yra okinaviečių kalbos dialektas, turintis kai kurių tos kalbos žodžių, bet gramatikos pagrindai panašūs į japonų kalbą. Tačiau jorongo turi daugiau garsų ir griežtesnę kalbos herarchiją, pagarbūs kreipiniai, pridedami prie vardų yra neatskiriama kalbos gramatikos ir sintaksės dalis. Jauni žmonės dar moka kalbą, bet vaikai jos nebesimoko arba kalba su akcentu, nes darbe ir namie paplito standartinė japonų kalba.

Jorondžimos modernizacija prasidėjo po Antrojo Pasaulinio karo, kai okinaviečiai bėgdami nuo okupacijoss pradėjo plaukti 20 km į salą. Po 1960 m. buvo įvesta elektra, nes japonų turistams negalint vykti į Okinavą, jie pradėjo keliauti į Jorondžimą. Sala išlaikė glaudžius kultūrinius ryšius su Okinava, o Eisa, okinaviečių bugnijimo ir šokių stilius vis dar populiarus tokiuose festivaliuose kaip *Sango Matsuri* ("Koralų festivalis"), kuris vyksta rugpjūtį. Okinavos raštai ir suknelės čia populiaresni nei Japonijos kitų salų.

Kitas didelis skirtumas nuo didžiųjų Japonijos salų yra religinė praktika. Kitur šintoizmas ir budizmas yra simbiozėje, bet Jorondžimoje yra tik šintoizmas. Saliečiai vis dar laikosi senovės tradicijų ir švenčia festivalius. Jorondžimos muziejuje yra saliečių kaimo kopija.

Įdomi praktika yra Joron Kempo su formaliomis kalbomis, cukranendrių viskio gerimu ir aukomis dievams. Ši tradicija atsirado Muromači laikotarpiu. 

Koordinatės: 27°02′40″ š. pl. 128°25′02″ r. ilg.﻿ / ﻿27.04444°š. pl. 128.41722°r. ilg.﻿ / 27.04444; 128.41722
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Kolno Šv. Mikolajaus cerkvė |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Kolno valsčius |
| **Gyvenvietė** | Kolnas |
| **Statybinė medžiaga** | mūras |
| **Pastatyta** | 1905 m. |

**Kolno Šv. Mikolajaus cerkvė** (lenk. *Cerkiew św. Mikołaja w Kolnie*) – nebeegzistuojanti stačiatikių cerkvė Kolno mieste. Cerkvė pastatyta 1904–1905 metais. Cerkvės pastatymas kainavo 16,000 rublių. Architektas *Henryk Jabłoński*. 1905 m. sausio 4 d. cerkvė buvo atidaryta. Prasidėjus I pasauliniam karui cerkvė buvo apleista, o visi tikintieji pasitraukė į Rusijos imperiją. Nuo 1918 m. cerkvėje vyko katalikų mišios. 1929 m. cerkvė buvo nugriauta ir vietoje jos pastatyta pradinė mokykla. Katalikų kapinėse išlikę keli paminklai menantys kadaise čia buvusias stačiatikių kapines.

* Paminklai menantys čia buvusias stačiatikių kapinesPaminklai menantys čia buvusias stačiatikių kapines

Literatūra
----------

* G. Sosna, A. Troc-Sosna: Zapomniane dziedzictwo. Nie istniejące już cerkwie w dorzeczu Biebrzy i Narwi. Białystok: Orthdruk, 2002. ISBN 83-85368-94-9.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Oedemeridae** |
| --- |
| Laibavabalis (Oedemera sp.)Laibavabalis (*Oedemera* sp.) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Būrys: | Vabalai  *( Coleoptera)* |
| Šeima: | Laibavabaliai  *( Oedemeridae)* |

 |

**Laibavabaliai** (Siaurasparniai) (*Oedemeridae*) – vabalų (*Coleoptera*) šeima. Kūnas ilgas, siauras, silpnai chitinizuotas, minkštas. Antsparniai siauri, dažnai išilgai siūlės prasiskėtę. Antenos ilgos, siūliškos, prisegtos kaktoje.

Vabalai aptinkami ant įvairių žydinčių žolinių augalų. Lervos vystosi trūnijančioje medienoje ir žolinių auagalų stiebeliuose.

Pasaulyje yra apie 1000 rūšių, iš jų 30 aptinkama Vidurio Europoje. Lietuvoje žinoma 14 rūšių.

*Oedemera femorata*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Laibavabaliai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |