recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Karlesas Pučdemonaskat. *Carles Puigdemont i Casamajó*** |
| --- |
|  |
| K. Pučdemonas 2016 m. |
| Gimė | 1962 m. gruodžio 25 d. (60 metų)Ameras, Žironos provincija, Katalonija, Ispanija Ispanija |
| Tėvas | Xavier Puigdemont |
| Motina | Núria Casamajó |
| Sutuoktinis (-ė) | Marcela Topor |
|  |
| Veikla | katalonų politikas |
|  |
| Alma mater | Žironos universitetas (nebaigė) |
| Žinomas (-a) už | Katalonijos separatistų lyderis |
|  |
|  **Vikiteka** | Carles Puigdemont |

**Karlesas Pučdemonas** (kat. *Carles Puigdemont i Casamajó*; g. 1962 m. gruodžio 29 d.) – Ispanijos žurnalistas, politinis veikėjas, autonominio regiono Katalonijos separatistų lyderis. 2016–2017 m. Katalonijos vyriausybės prezidentas, 2017 m. spalio 27 d. centrinės Ispanijos valdžios atleistas iš prezidento posto dėl neteisėtai suorganizuoto Katalonijos referendumo dėl nepriklausomybės.

Biografija
----------

K. Pučdemonas gimė kepėjų dinastijos šeimoje Amere, Žironos provincijoje, buvo antras tarp aštuonių vaikų. Mokėsi vidurinėje mokykloje gimtajame mieste, po to Žironos internatinėje mokykloje. Studijavo katalonų filologiją Žironos universitete, bet studijų nebaigė. 1981 m. pradėjo dirbti žurnalisto darbą vietinėje spaudoje, buvo kelių leidinių redaktorius. 1999 m. įkūrė ir vadovavo Katalonijos naujienų agentūrai. 2004 m. pradėjo leisti naują žurnalą „Catalonia Today".

Vedęs rumunų žurnalistę Marcelą Topor.

Politinė karjera
----------------

Nuo 1983 m. buvo dešiniųjų centristinės partijos *Convergència i Unió* rėmėjas. 2006 m. išrinktas Katalonijos parlamento nariu. 2011 m. tapo Žironos meru. 2016 m. išrinktas Katalonijos vyriausybės prezidentu. 2017 m. Katalonijos parlamentui vienašališkai paskelbus Katalonijos Respubliką ir dėl šio žingsnio Ispanijai įvedus regione tiesioginį valdymą, K. Pučdemonas pasitraukė į Belgiją.

2019 m. išrinktas į Europos Parlamentą.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Markizas de Sadas** |
| --- |
|  |
| Markizo de Sado herbas |
| Markizo de Sado herbas |
|  |
| Gimė | 1740 m. birželio 2 d. |
| Mirė | 1814 m. gruodžio 2 d. (74 metai) |
|  |
|  **Vikiteka** | Markizas de Sadas |
| Parašas |
|  |

Markizo de Sado tėvo portretas
**Markizas de Sadas** (*Donatien Alphonse François, Marquis de Sade*; 1740 m. birželio 2 d. – 1814 m. gruodžio 2 d.) – prancūzų aristokratas ir rašytojas. Savo romanuose vaizduodavo agresyvias, prievartines lytinės elgsenos formas, kurios vėliau pavadintos sadizmu. Daugelį metų praleido kalėjime, kur buvo pasodintas už amoralų elgesį ir lytinius nusikaltimus. Lytinių santykių metu plakdavo ir kitaip kankindavo savo partneres, organizuodavo orgijas. Suklasifikavo tuo metu žinotus lytinius nukrypimus, aprašė daug mechaninių dirginimo priemonių.

Žymiausi veikalai – „Naujoji Žiustina", „Skaistybės vargai", „Meilės nusikaltimai", „Filosofija buduare".
Koordinatės: 55°52′45″š. pl. 24°13′45″r. ilg.﻿ / ﻿55.8793°š. pl. 24.2291°r. ilg.﻿ / 55.8793; 24.2291

|  |
| --- |
|    **Medikonių geležinkelio stotelė** |
| **Adresas** | Medikoniai |
| **Atidaryta** | apie 1938 m. |
| **Uždaryta** | XX a. pabaiga |
| **Žemėlapiai** | Retromap.ru |
| **Nuotraukos** | Railwayz.info |
| 


 |
| 

| Aplinkinės stotys ir stotelės |
| --- |
| Paaiškinimai |
| 

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | km |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ↑ JONIŠKĖLIS ↑ |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Pušalotas* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 3,4 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Mikoliškis* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 3,1 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | ***Medikoniai*** |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 5,5 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Skaistgiriai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 | 6,8 |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | *Bernatoniai* |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  |  |
|  |  | 

|  |
| --- |
|  |

 |  | PANEVĖŽYS |
|  |  |  |  |  |  |  |

 |

 |

**Medikonių geležinkelio stotelė** – buvusi stotis Panevėžio rajono savivaldybėje, vakariniame Medikonių kaimo pakraštyje, prie Panevėžio–Joniškėlio geležinkelio. Išlikęs raudonų plytų stoties pastatas – kultūros paveldo objektas (unikalus Nr. 21927).

Istorija
--------

1937–1938 m. buvo nutiestas Panevėžio–Joniškėlio siaurasis geležinkelis, panašiu laiku pastatyta Medikonių stotis. Šio ruožo stotyse įrengti vandens bokštai, hidrokolonėlės, vandens šuliniai, semaforai. Iki 1976–1979 m. Medikonių stotelė turėjo gyvenvietės statusą. XX a. pabaigoje Panevėžio–Joniškėlio ruožu eismas apribotas, o 1996 m. liepos 1 d. išvis nutrauktas.

1996 m. stoties pastatas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Panevėžio siaurojo geležinkelio kompleksas. Pavb.lt (tikrinta 2023-08-15).
2. ↑  Lietuvos TSR administracinio-teritorinio suskirstymo žinynas, II dalis. – Vilnius, „Mintis", 1976. // psl. 1–399.
3. ↑  Po dešimties metų pertraukos siaurukas sugrįžta į Joniškėlį. 2007-02-20, Delfi.lt (tikrinta 2023-08-15).
4. ↑  „Objekto Nr. 21927 išsamus aprašymas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
**Reni Gujon**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Renee Guion |
| Gimimo data | 1999 m. spalio 2 d. (23 metai) |
| Gimimo vieta | Hiustonas, Teksasas, JAV |
| Ūgis | 178 cm |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Fortuna Hjørring |
| **Pozicija** | gynėja |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2022  2022– | FC Gintra  Fortuna Hjørring | 05 0(1)11 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. rugsėjo 14 d.. |

**Reni Gujon** (*Renee Guion* g. 1999 m. spalio 2 d.) – amerikiečių futbolininkė, gynėja. 

Kitados (2022 m.) rungtyniavo Lietuvoje, atstovavo Šiaulių „Gintros" klubui.

Karjera
-------

Hiustone gimusi amerikietė rungtyniauja gynėjos pozicijoje.

2021 m. baigė studijas Klemsono universitete. NCAA studenčių futbolo lygoje gynėja, po pastarojo sezono buvo išrinkta į geriausių lygos žaidėjų trisdešimtuką. Klemsono „Tigers" universiteto ekipos kapitonė visas rungtynes pradėjo startinėje sudėtyje, pasižymėjo vienu įvarčiu.

### FC Gintra

2022 m. persikėlė rungtyniauti į Lietuvą. Atstovavo „Gintros" klubui.

2022 m. gegužės 22 d. debiutavo A lygos rungtynėse prieš FC Hegelmann.

2022 m. birželio 5 d. pasižymėjo įvarčiu prieš „Bangos" klubą.

### Vęlesnį karjera

Vėlesniais metais rungtyniavo Fortuna Hjørring (Danija).

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai | @ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2022** | **„Gintra"** | 5 | 1 |  |

Spalvų reikšmės:

     Ekipa žaidė A lygoje;

Pasiekimai
----------

**FC Gintra**
* **LMFA Žiemos taurės turnyro nugalėtoja**: 2022 m.

Asmeninė informacija
--------------------

* Tėvai:
* Du vyresni broliai ir trys jaunesnės seserys

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑

Nuorodos
--------

* [ gintra.lt] (Apie žaidėją)
* lietuvosfutbolas.lt
* footballdatabase.eu
* SOCCERWAY
* FLASHSCORE
* UEFA svetainė (Apie žaidėją)
|  |
| --- |
| **Žemalės pradinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Žemalės pradinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Žemalės pradinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | D. Poškos g. 52, Žemalė |
| **Direktorius(-ė)** | Audronė Dipševičienė |
| **Mokinių skaičius** | 69 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 12 |

**Mažeikių rajono Žemalės pradinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Žemalėje (Mažeikių raj.), Dionizo Poškos g. 52, vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191815211. Steigėjas Mažeikių rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Tirkšlių Juozo Vitkaus-Kazimieraičio pagrindinė mokyklos skyrius.

Istorija
--------

Nuo 1996 m. pagrindinė (devynmetė) mokykla, nuo 1999 m. pagrindinė (dešimtmetė) mokykla, nuo 2016 m. pradinė mokykla. 2021 m. prijungta prie Tirkšlių Juozo Vitkaus-Kazimieraičio pagrindinė mokyklos.

Direktoriai
-----------

* Audronė Dipševičienė

Nuorodos
--------

1. ↑  Mažeikių r. Žemalės pradinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-26).
2. ↑  Mažeikių r. Tirkšlių Juozo-Vitkaus Kazimieraičio pagrindinės mokyklos Žemalės pradinio ugdymo skyrius. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-26).

* Žemalės\_pagrindinė\_mokykla. Mažeikių krašto enciklopedija.
Koordinatės: 55°42′7.04″ š. pl. 23°10′34.26″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7019556°š. pl. 23.1761833°r. ilg.﻿ / 55.7019556; 23.1761833

Renavo eglės kamienas
Eglė iš toliau
**Renavo eglė** (*Storoji eglė*) – išskirtinio storio kamieną turinti eglė, laikoma storiausia Lietuvoje. Ji auga Mažeikių rajone, Renavo kaime, apie 250 m į vakarus nuo kelio  **207**  Seda–Židikai . Paskelbta valstybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1960 m. priskirta prie respublikinės reikšmės paminklų 1987 m. įrašyta į Valstybės saugomų gamtos paveldo objektų sąrašą 2005 m.

Renavo eglė ošia Renavo dvaro parke, Varduvos dešiniajame krante (100 m nuo pėsčiųjų tilto). Medis aptvertas, pastatyta informacinė lenta. 1983 m. vasarą iškirsti aplinkui eglę augę mažaverčiai medžiai. Apsaugos zona apie paminklą sudaryta iš penkių metrų pločio juostos, kurios plotas 95 kv.m. 1994 m. eglę apniko kinivarpos – žievėgraužiai tipografai. Šalia augusios eglės nudžiūvo ir 1999 m. buvo nupjautos, tačiau šis gamtos paminklas puolimą atlaikė, nors medyje liko daugybė vabalų išgraužtų skylių, sakotakių liekanų.

Iki 2009 m. storiausia Lietuvos egle laikyta Gelgaudiškio miško eglė, tačiau buvo išbraukta kaip sunykęs valstybės saugomas gamtos paveldo objektas. Ji nudžiūvo, o dėl keliamo pavojaus buvo ir nupjauta. Jos apimties būta 3,35 m, aukščio – 43 m, tikslus amžius iki nudžiūvimo (suskaičiavus kamieno rieves po nukirtimo) – 155 metai.

2022 m. duomenimis, po Renavo eglės storiausia išlieka Plokščių miško eglė (Plungės raj.), kurios kamieno apimtis 3,87 m.

Duomenys
--------

* aukštis – 36,5 m
* kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – 3,93 m
* tūris – 18 ktm
* spėjamas amžius – 150 metų
* medžio rūšis – paprastoji eglė (*Picea abies (L.) H.Karst.*)

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-01-07 iš Wayback Machine projekto.
2. 1 2 3  Saugomų teritorijų valstybės kadastras  *stk.am.lt*

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Įspūdingiausios Lietuvos eglės (*lrytas.lt*) Archyvuota kopija 2014-01-07 iš Wayback Machine projekto.
* Žurnalas „Miškai": išskirtiniausių Lietuvos medžių dešimtukas
* Paminkliniai medžiai Lietuvoje Archyvuota kopija 2014-01-07 iš Wayback Machine projekto.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RMažeikių rajono savivaldybės saugomos teritorijos |
| --- |
|  |
| Regioniniai parkai | 
Ventos regioninis parkas |
|  |
| Valstybiniai draustiniai | 
Pavirvyčių botaninis • Plinkšių kraštovaizdžio • Šerkšnės hidrografinis • Šernynės telmologinis • Varduvos kraštovaizdžio |
|  |
| Biosferos poligonai | 
Plinkščių miško |
|  |
| Gamtos paminklai | 
Geidžių akmuo • Juodasis akmuo • Storasis Gargždų ąžuolas |
|  |
| Valstybiniai gamtos paveldo objektai | 
Raudonskardžio atodanga • Renavo eglė (storiausia Lietuvos eglė) • Santeklinės pušis • Santeklių pušis • Skleipių akmuo • Žibikų ąžuolas |
|  |
| Savivaldybės gamtos paveldo objektai | 
Medžialenkės ąžuolas |

 |
| Glamorganasval. *Morgannwg*angl. *Glamorgan* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinės Karalystės vėliava Jungtinė Karalystė |
| **Šalis** | Velsas Velsas |
| **Administracinis centras** | Kardifas |
|  |
| **Gyventojų** (2011 m.) | 1 321 256 |
| **Plotas** | 2 099 km² |
| **Tankumas** (2011 m.) | 629 žm./km² |

**Glamòrganas** (val. *Morgannwg*, angl. *Glamorgan*) – tradicinė Velso grafystė, egzistavusi kaip administracinis teritorinis vienetas Anglijos sudėtyje nuo 1535 iki 1888 m.

Glamorganas ribojosi su Velso grafystėmis Karmartenšyru vakaruose, Breknokšyru šiaurėje ir Monmutšyru rytuose, pietuose buvo skalaujamas Bristolio įlankos.

Tradiciškai grafystei priskiriama teritorija buvo suformuota ankstyvaisiais viduramžiais, ji įėjo į Morganugo karalystės ribas, šią karalystę 1091 m. užkariavo anglų-normanų feodalai ir jos teritorijoje susidarė valų markos viešpatystė Glamorganas. Kai Velsą užkariavo Eduardas I, 1284 m. Glamorgano teritorijoje buvo keletas viešpatysčių ir dvarų, kurie pagal Rudlano statutą už nuopelnus markos valdovams išlaikė nepriklausomybę. Valdant Henrikui VII didžioji valdų dalis Glamorgane jau priklausė karaliaus domenui. Pati Glamorgano grafystė buvo sudaryta 1533 m. Velso įstatymų aktu.

1888 m. aktu dėl vietinės valdžios grafystė buvo pertvarkyta į administracinę Glamorgano grafystę, drauge kaip savarankiški valdymo vienetai iš jos sudėties buvo atskirti Kardifas ir Svonsis, gavę miestų-grafysčių statusą. Po to Velso teritorinis suskirstymas buvo pakeistas 1972 m. Vietinės valdžios aktu, kuris sukūrė dviejų lygių administracinę sistemą, pagal kurią Glamorgano žemės ėmė priklausyti trijų pirmojo lygio teritorinių vienetų sudėčiai – Vakarų, Vidurio ir Pietų Glamorganui.

Nuo 1994 m. iki šiol tradicinės Glamorgano grafystės žemės padalytos į tokias teritorijas: Kardifo ir Svonsio miestų, Merter Tidvilio, Kairfilio, Rondos-Kinono-Tafo, Glamorgano slėnio, Bridžendo ir Nit Port Talboto miestų-grafysčių.

Išnašos
-------

1. ↑  Lloyd, John Edward (1911), A History of Wales from the Earliest Times to the Edwardian Conquest, II (2nd ed.), London: Longmans, Green, and Co (published 1912), Ch. XII, P.402
2. ↑  Davies, John. A History of Wales, Penguin, 1994, ISBN 0-14-014581-8 (Revised edition 2007, ISBN 0-14-028475-3), table on p.109
3. ↑  Laws in Wales Act 1535 Archyvuota kopija 2021-06-29 iš Wayback Machine projekto. § XIV
4. ↑  Local Government Act 1888 1888 (51 & 52 Vict.) Ch. 41.: Third schedule
5. ↑  Local Government Act 1972
6. ↑  Local Government (Wales) Act 1994, Schedule 1[Section 1(2). The New Principal Areas
|  |
| --- |
| **Inturkės pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Inturkės pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| Inturkės pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 12, Inturkė |
| **Direktorius(-ė)** | Vidutė Bronė Kaušinienė |
| **Mokinių skaičius** | 94 |
| **Įkūrimo data** | 1834 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 14 |

**Molėtų rajono Inturkės pagrindinė mokykla** – buvusi dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Inturkėje (Molėtų raj.), vykdžiusi priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 191228356. Steigėjas Molėtų rajono savivaldybės taryba. Dabar tai Molėtų pradinės mokyklos skyrius, vykdantis ikimokyklinio, priešmokyklinio ir pradinio ugdymo programas.

Istorija
--------

1834 m. Valstybinių turtų ministerija Inturkėje įkūrė mokyklą, 1846 m. joje mokėsi 21 mokinys. 1917 m. Inturkėje įkurta lenkų pradinė mokykla, o rudenį atidaryta ir lietuvių pradinė mokykla (lankė 8 mokiniai, kitais metais – 28). Inturkės lietuviška mokykla pradėjo veikti 1921 m. (mokėsi 59 mokiniai). Inturkės mokykla 1834–1949 m. buvo pradinė, 1949–1953 m. septynmetė, 1953–2001 m. vidurinė, 2001–2020 m. pagrindinė mokykla. 2020 m. mokykla panaikinta, ją prijungiant prie Molėtų pradinės mokyklos kaip skyrių, vykdantį ikimokyklinio, priešmokyklinio ir pradinio ugdymo programas.

Direktoriai
-----------

* Nijole Žemčiugovienė
* Vidutė Bronė Kaušinienė
* Kazimieras Gutauskas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Molėtų r. Inturkės pagrindinė mokykla. Aikos.smm.lt (tikrinta 2022-04-30).
2. ↑  Molėtai 625 Archyvuota kopija 2021-09-18 iš Wayback Machine projekto. p. 74–75.
3. ↑  Inturkė. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2022-04-30).
4. ↑  Vilnis // 2020 m. gegužės 22 d. penktadienis Nr. 39 (8309) .
**Nervinė anoreksija** (*anorexia nervosa*; gr. ἀνορεξία – „apetito nebuvimas") – valgymo sutrikimas, pasireiškiantis nenormaliai sumažėjusiu kūno svoriu, patologiniu apetito praradimu.

Nervinė anoreksija kyla dėl neurozinio noro suliesėti, neadekvataus savęs vertinimo, savivertės siejimo su lieknu kūno sudėjimu. Šia liga sergantis žmogus badauja ir neigia, kad kūnui normaliai funkcionuoti reikia bent pagrindinių maisto medžiagų. Be to, slepia savo ligą, sąmoningai mažina kūno svorį, vengdamas „storinančio" maisto. Sutrikimas dažniausiai būdingas paauglėms mergaitėms ir jaunoms merginoms, kurios ypač jaudinasi dėl savo išvaizdos. Prie sutrikimo paūmėjimo gali prisidėti ne tik griežta dieta, bet ir pernelyg aktyvi fizinė veikla. Kūno svoris gali būtu kontroliuojamas vėmimo sukėlimu, laisvinamaisiais, diuretikais,jogaila ciulpa byby. dietinėmis tabletėmis.

Dėl ankstyvojoje paauglystėje ar jauname amžiuje prasidėjusios ligos ir sunkaus mitybos apribojimo nervinė anoreksija gali sukelti rimtų ilgalaikių sutrikusio vystymosi pasekmių, įskaitant numatomo augimo nepasiekimą ir mažą kaulų tankį. Dažniausios klinikinės išraiškos yra amenorėja, hipotenzija, hipotermija ir bradikardija. Taip pat gali būti nustatyta anemija, leukopenija, padidėjęs šlapalo kiekis, padidėję kepenų fermentai ir endokrininiai sutrikimai. Be kita ko, sutrikimas siejamas ir su vienu didžiausiu mirtingumu iš visų psichinių ligų. Mirtis ištinka dėl nepakankamos mitybos fiziologinio poveikio (elektrolitų stokos), ypač susijusio su širdies ir kraujagyslių aritmija. Liga gali negrįžtamai pažeisti visus vidaus organus.

Anoreksija sukelia daug neigiamų padarinių, pavyzdžiui, raumenų masės mažėjimą, inkstų nepakankamumą, nuovargį ir silpnumą, plaukų slinkimą, odos blyškumą, lytinio potraukio praradimą, pykinimą, galvos svaigimą, alpimą. Gali privesti prie savižalos, savižudybės, neretai tokiam asmeniui gali būti nustatyta depresija, generalizuotas nerimo sutrikimas, įvairūs asmenybės sutrikimai, obsesinis kompulsinis sutrikimas. Nėra vienos konkrečios šį sutrikimą sukeliančios priežasties, veikiausiai jis išsivysto sąveikaujant biologiniams ir aplinkos veiksniams.

Išnašos
-------

1. ↑  Anoreksija. Aiškinamasis psichologijos terminų žodynas. Mokslo ir enciklopedijų leidybos centras, 2019. – 376 p. ISBN 9785420018125.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „Anorexia nervosa". *Mayo Clinic*. Nuoroda tikrinta 2021-11-16.
3. 1 2 3 4 5 6  Valgymo sutrikimas: nervinė anoreksija. Medical Sciences 2021 Vol. 9 (3), p. 123-130. PDF
Vielinės ir medinės pakabos
**Pakaba** – vienas iš namų apyvokos daiktų, naudojamas pakabinti drabužiams spintose arba rūbinėse. Pakabos gaminamos pagal žmogaus pečių formą, ant jų dažniausiai kabinami viršutiniai rūbai – paltai ir švarkai, taip pat megztiniai, marškiniai, suknelės. Dažnai turi ir horizontalų skersinį, kuris naudojamas kelnėms pakabinti. Kai kurios pakabos daromos išskirtinai kelnėms kabinti. Naudojant kablį pakabos viršuje ji kabinama ant skersinio drabužių spintoje arba kabykloje. Taip sutaupoma vietos bei galima greitai peržiūrėti praverčiant ant pakabų sukabintus drabužius.

Istorija
--------

Anot kai kurių mokslininkų, medinių drabužių pakabų išradėju laikomas Thomas Jefferson (1743–1826), tačiau tai nėra įrodyta. Tikra yra tai, kad dar XVIII a. drabužiai buvo kabinami ant kablių arba guldomi į spintas. Tik apie 1850 m. pradėtos naudoti drabužių pakabos. Tuometinės pakabos darytos iš vielos.

Po Antrojo pasaulinio karo pradėtos gaminti pakabos iš plastiko. Vielinės pakabos taip pat kartais aptraukiamos plastiku. Plastikinės pakabos šiuo metu yra labiausiai paplitusios – jos atkartoja medinių pakabų formą, tačiau yra žymiai pigesnės.

Prezydent USA Thomas Jefferson był znany z posiadania urządzenia do wieszania ubrań w swojej szafie w Monticello. Jednak najczęściej używany obecnie wieszak, druciany wieszak w kształcie ramienia, został zainspirowany wieszakiem na ubrania, który został wynaleziony w 1869 roku przez O. A. Northa z New Britain w stanie Connecticut.

Išnašos
-------

1. ↑  Jefferson encyclopedia Archyvuota kopija 2013-11-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Boeing laukas** |
|  |
| IATA: BFI - ICAO: KBFI |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Operatorius | Kingo administracija |
| Miestas | Sietlas |
| Aukštis virš jūros lygio | 6 m |
| Koordinatės | 47°31′48″N 122°18′07″W |
| Tinklalapis | Airport.aspx |
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 13R/31L | 3048 |  | asfaltas |
| 13L/31R | 1131 |  | asfaltas |

**Boeing laukas** (oficialiai **Kingo apygardos tarptautinis oro uostas**, IATA – **BFI**, ICAO – **KBFI**) – civilinis oro uostas į pietus nuo Sietlo miesto. Oro uostas dažniausiai naudojamas asmeniniams skrydžiams ir krovinių pervežimui. Oro uosto pavadinimas suteiktas JAV aviacijos pionieriui William Boeing, Boeing įkūrėjui, pagerbti.

Boeing kompanija turi savo bazę šiame oro uoste. Taip pat jis yra pagrindinis Boeing lėktuvų, išskyrus McDonnell Douglas, bandymų oro uostas. Šio oro uosto bazėje buvo pradėtas kurti 737 modelis, nes tuomet pagrindinė Boeing Rentono gamykla dirbo ties 707 ir 727.

Reguliarius keleivių reisus siūlo tik dvi bendrovės – Kenmore Air ir San Juan Airlines.

Šaltiniai
---------

1. ↑  AIRPORT MASTER RECORD[neveikianti nuoroda]
| **Džordžas Robertsonas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1946 m. balandžio 12 d. (77 metai)Port Elenas, Jungtinė Karalystė |
| Tautybė | britas |
|  |
| Veikla | Didž. Britanijos politikas |
| Pareigos | buvęs NATO generalinis sekretorius |
|  |
| Alma mater | Šv. Andriaus universitetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Marijos žemės kryžiaus ordinas
* Prezidento laisvės medalis
* Vokietijos Federacinės Respublikos ordinas „Už nuopelnus"
* Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didysis kryžius
 |
|  |
|  **Vikiteka** | George Robertson |

Lordas **Džordžas Robertsonas** (angl. *George Islay MacNeill Robertson, Baron Robertson of Port Ellen*, g. 1946 m. balandžio 12 d. Port Elene, Škotija) – britų politikas, buvęs Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (NATO) generalinis sekretorius (1999–2004 m.).

Biografija
----------

Jaunystėje buvo radikalaus antikarinio judėjimo dalyvis, organizavo protestus prieš JAV povandeninių laivų dislokavimą Britanijoje. Dar studijų metais įstojo į Leiboristų partiją. 1968 m. baigė ekonomikos studijas Šv. Andriaus universitete Faife, vėliau vadovavo degtinės gamintojų profsąjungai.

1978 m. išrinktas Bendruomenių rūmų (Britanijos parlamento žemųjų rūmų) deputatu. 1979 m. tapo socialinės apsaugos ministerijos parlamentiniu sekretoriumi. 1982–1993 m. buvo parlamento spikerio pavaduotojas nuo opozicijos, vadovavo Vestminsterio demokratijos fondui, padedančiam buvusio sovietinio bloko šalims.

1993–1997 m. buvo šešėlinės vyriausybės ministras Škotijos reikalams.

1997 m. gegužės mėn. paskirtas Didž. Britanijos gynybos ministru. Dirbdamas šiose pareigose įgyvendino premjero Tonio Blero idėją sukurti Europos saugumo pajėgas, kurios prireikus, nesiremdamos JAV pagalba, dalyvautų regioninėse operacijose. Kosovo krizės metu palaikė buvusios Jugoslavijos bombardavimą ir karinę operaciją nuverčiant Slobodaną Miloševičių.

Nuo 1999 m. spalio 11 d. iki 2004 m. sausio 5 d. Dž. Robertsonas buvo Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (NATO) generalinis sekretorius. Prioritetiniais tikslais jis kėlė organizacijos gynybinės galios tobulinimą, transatlantinių santykių stabilumą, krizinių situacijų valdymo tobulinimą, santykių su Rusija gerinimą bei NATO bendradarbiavimo su Europos Sąjunga stiprinimą.

1999 m. rugpjūčio 24 d. karalienė Elžbieta II jam suteikė barono titulą. 2003 m. spalio 30 d. dekretu Lietuvos prezidentas Rolandas Paksas apdovanojo Dž. Robertsoną Didžiojo Lietuvos kunigaikščio Gedimino ordino Didžiuoju kryžiumi.

Nuorodos
--------

* Biografija NATO puslapyje

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-10 iš Wayback Machine projekto. (newsru.com inf.)
2. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Chavjeras Solana** | **Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos (NATO) generalinis sekretorius** 1999 m. spalio 11 d.- 2004 m. sausio 5 d. | Po to:**Japas de Hopas Šeferis** |
| Prieš tai:**Michael Portillo** | **Jungtinės Karalystės gynybos ministras** 1997 m. gegužės 3 d. – 1999 m. spalio 11 d. | Po to:**Geoff Hoon** |
Paminklas „Keturi komunarai" (bronza; skulptoriai N. Petrulis ir B. Vyšniauskas), pastatytas 1973 m. prie Ramybės parko Kaune, XX a. pabaigoje atvežtas į Grūto parką.
**Keturi komunarai** – 1926 m. gruodžio 27 d. Antano Smetonos nurodymu, apkaltinus perversmo rengimu, Kauno VI forte sušaudyti keturi komunistai: Rapolas Čarnas, Kazys Giedrys, Juozas Greifenbergeris, Karolis Požėla.

Mirties bausme taip pat buvo nuteistas ir Pijus Glovackas, tačiau Marijai Lastauskienei, kurios žentas buvo P. Glovackas, prašant, A. Smetona mirties bausmę pakeitė kalėjimu iki gyvos galvos. P. Glovackas nuo bausmės išsigelbėjo pasitraukdamas į Baltarusijos TSR.

Prasidėjus tarybinei okupacijai, 1947 m. komunarų kūnai buvo ekshumuoti ir sudeginti – urnos palaidotos Kauno karo muziejaus sodelyje. Vėliau, pastačius paminklą prie Ramybės parko, ten pat palaidotos ir jų urnos. 1973 m. Ramybės parke pastatytas paminklas „Keturi komunarai" (skulpt. Bronius Vyšniauskas ir Napoleonas Petrulis). Sušaudytųjų vardais buvo pavadinta nemažai gatvių, mokyklų, gamyklų, kolūkių.

Atkūrus šalies nepriklausomybę, šių komunistų pelenai perlaidoti Aukštųjų Šančių karių kapinėse. Paminklas šiuo metu eksponuojamas tarybinių skulptūrų muziejuje Grūto parke.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Komunarai*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 362
2. ↑  Marija Lastauskienė
3. ↑  Buvę komunistai pagerbė keturis komunarus // Kauno diena, 2004 m. gruodžio 28 d.
| **Giedrė Riškutė** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. rugsėjo 17 d. (70 metų)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Algis Kariniauskas |
|  |
| Veikla | dailininkė, scenografė, tapytoja, dailės dėstytoja |
| Organizacijos | 1978–1991 m. Kauno valstybinis muzikinis teatras; 1990–2003 m. – galerija „P&S" Vokietijoje; nuo 1999 m. Vytauto Didžiojo universiteto Švietimo akademija. Nuo 2008 m. Dailės katedra. |
| Pareigos | scenografė, dėstytoja, katedros vedėja, profesorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus dailės akademija |

**Giedrė Riškutė – Kariniauskienė** (1952 m. rugsėjo 17 d. Vilniuje) – dailininkė, scenografė, tapytoja, dailės dėstytoja.

Biografija
----------

Giedrė Riškutė gimė 1952 rugsėjo 17 d. Vilniuje. 1978 m. baigė scenografiją ir tapybą Lietuvos Valstybiniame dailės institute. 1978–1991 m. dirbo Kauno valstybiniame muzikiniame teatre dailininke-statytoja. 1990–2003 m. – galerijoje „P&S" Vokietijoje. Nuo 1999 m. dėsto Vilniaus pedagoginiame universitete. Nuo 2008 m. Dailės katedros vedėja, profesorė.

Nuo 1983 m. Giedrė Riškutė yra Lietuvos dailininkų sąjungos, nuo 1979 m. – Lietuvos teatro sąjungos narė.

Kūryba
------

Giedrė Riškutė 1980 m. 1997 m. ir 1999 m. festivalių „Teatrai vaikams" laureatė. Dailininkė sukūrė scenografiją ir kostiumus 45 teatrų pastatymams. Tarp jų Kauno valstybiniame muzikiniame teatre – Bendžamino Briteno operai vaikams „Statykime operą!", 1979 m.; Franco Leharo operetei „Grafas Liuksemburgas", 1985 m.; G. C. Menočio „Gelbėkite, globuliečiai!", 1986 m.; Džuzepės Verdžio operai „Rigoletas" 1991 m.; Sergejaus Prokofjevo baletui „Pelenė", 1997 m. ir Piotro Čaikovskio baletui „Spragtukas" 1999 m. Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre dalyvavo B. Pavlovskio baleto „Snieguolė ir septyni nykštukai", 1988 m. ir Piotro Čaikovskio operos „Eugenijus Oneginas" 2005 m. ir 2006 m. pastatymuose.

Giedrė Riškutė 1994 m. ir 1998 m. rengtų Lietuvos dainų švenčių, 2005 m. tarptautinio folkloro festivalio „Baltica" ir 2009 m. vykusios Lietuvos tūkstantmečio dainų šventės „Amžių sutartinė" scenografė.

Kūrybai įtakos turėjo XX amžiaus pradžios modernistai C. Monet, M. Utrillo, P. Bonnard’as, V. Kandinskis bei V. Vizgirdos tapyba. Nutapė neryškaus kolorito abstrakčių kompozicijų, tokių kaip „Pavasario link…", 1996 m.; „Prošvaistė", 2000 m.; „Ten, kur šviesu", 2008 m.; „Tenais toli" 2009 m. „Ties mėlyna riba", 2010 m. ir kt.

Nuo 1977 surengė daugiau kaip 20 individualių parodų Vilniuje, Klaipėdoje, Kaune, Šiauliuose, Panevėžyje. Dalyvauja parodose, tarptautiniuose simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzijoje, Ukrainoje). Kuravo parodas: „Didžioji lietuvių scena", 2000 m.; „Lietuvių kūryba svetur", 2001 m.

Giedrė Riškutės kūrinių yra įsigiję Lietuvos nacionalinis dailės muziejus, Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus, Centrinis A. Bachrušino teatro muziejus Maskvoje.

Nuorodos
--------

* Vytauto Didžiojo Universitetas, Research Management System, CRIS

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrė Riškutė, Visuotinė Lietuvių Enciklopedija, www.vle.lt
2. ↑  Giedrė Riškutė, Lietuvos dailininkų sąjunga, www.ldsajunga.lt
3. ↑  Riškutė-Kariniauskienė Giedrė, Vytauto Didžiojo Universitetas, Research Management System, CRIS, www.vdu.lt
| **Janas Sobieskis** |
| --- |
| Sobieskiai |
| Herbas „Janina" |
| Herbas „Janina" |
|  |
| Gimė | 1518 m. |
| Mirė | 1564 m. (~46 metai) |
| Tėvas | Sebastijanas Sobieskis |
| Motina | Barbora Gelževska |

**Janas Sobieskis** (apie 1518–1564) – Lenkijos karinis veikėjas, raitelių rotmistras.

Biografija
----------

Lenkijos bajorų Sobieskių giminės atstovas, herbo „Janina" savininkas. Sebastijano Sobieskio (apie 1486–1557) ir Barboros Gelževskos (apie 1497/1499 – po 1536) jaunesnysis (trečias) sūnus.

1537 m. birželį Janas Sobieskis buvo įtrauktas į raitelių vėliavos, dalyvavusios pietų sienų gynyboje, sudėtį. Nuo 1540 m. kariavo Lenkijos armijoje, vadovaujamoje Karūnos lauko etmono Mikalojaus Seniavskio. 1542 m. dalyvavo mūšiuose su Krymo totoriais Ovručo apylinkėse ir Chmelnike. 1544 m. dalyvavo totorių karių, kurie buvo sumušti netoli Balaklavos pilies, persekiojime. 1548 m. Janas Sobieskis paliko karinę karjerą ir užsiėmė ūkininkavimu. 1552 m. dėl užpuolimo iš Moldavijos pusės grėsmės grįžo į karinę tarnybą. 1557 m. jis kovėsi su Krymo totoriais Medžybožo, Baro ir Chmelniko apylinkėse Podolėje. 1564 m. Lietuvos armijos sudėtyje dalyvavo kariniuose veiksmuose prieš Rusijos valstybę.

Į gyvenimo pabaigą perėjo į kalvinizmą.

Šeima ir vaikai
---------------

Apie 1548 m. vedė Kateriną Gdežinską (apie 1531/1532 – apie 1600), nuo santuokos su kuria turėjo keturis vaikus:

* Marekas (1549/1550–1605), karaliaus rūmininkas (1577), Karūnos didysis vėliavininkas (1581), Liublino kaštelionas (apie 1597), Liublino vaivada (nuo 1598)
* Mikalojus (apie 1550–1565/1581), bevaikis
* Sabastijanas apie 1552–1614), karaliaus rūmininkas (1594), Karūnos didysis vėliavininkas (1596), Rosicko ir Boguslavo seniūnas
* Ana Sobieska, Regimiano Vojekovskio žmona.

Literatūra
----------

* Podhorodecki L. *Sobiescy herbu Janina*, Ludowa Spółdzielnia Wydawnicza, Warszawa 1981, ISBN 83-205-3234-5, s. 5-6.
* *Sobieski Jan h. Janina (ok. 1518–1564) Archyvuota kopija 2016-10-05 iš Wayback Machine projekto.*, wilanow-palac.art.pl

Nuorodos
--------
|  |
| --- |
| Armėnų kalba  Հայերեն |
| Kalbama | Armėnijoje, Kalnų Karabache, Rusijoje, Gruzijoje, Prancūzijoje ir kitur (iš viso apie 60 šalių) |
| Kalbančiųjų skaičius | ~9 mln. |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | į šimtuką nepatenka |
| Kilmė | indoeuropiečių **armėnų** |
| Rašto sistemos | armėnų raštas |
| Oficialus statusas |
| Oficiali kalba | Armėnijos vėliava ArmėnijaKalnų Karabacho vėliava Kalnų Karabachas |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-1 | hy |
| ISO 639-2 | arm/hye |
| ISO 639-3 | hye |
| Geografinis paplitimas |
|  |
|  Vikipedija **Armėnų kalba** |

**Armėnų kalba** (*Հայերեն*) – armėnų tautos kalba, priklauso indoeuropiečių kalbų grupei, tarp kurių yra viena iš seniausių, turinčių rašto sistemą, ir sudaro atskirą grupę (su kai kuriomis išnykusiomis kalbomis bandoma įtraukti į paleobalkanų kalbų grupę).

Armėnų bendrinės kalbos istorija dalinama į 3 periodus: senąjį (406 – XI a. bendrinė kalba vadinosi grabar), vidurinį (XI – XVII a.) ir naująjį (nuo XVII a.).

Armėnų kalboje yra 6 balsinės ir 30 priebalsinių fonemų. Daiktavardis turi 2 skaičius. Keliuose dialektuose išliko dviskaita. Giminės išnyko. Egzistuoja postpozicinis žymimasis artikelis. Yra 7 linksniai ir 8 linksniavimo tipai. Kalba – agliutinacinė. Veiksmažodis dabartinėje armėnų kalboje kaitomas asmenimis, skaičiais, laikais, turi nuosakas ir veikslus.

Kalbai užrašyti vartojamas armėnų raštas.

Taip pat skaitykite
-------------------

* vakarų armėnų kalba

Nuorodos
--------

* Armėnų kalbos pradžiamokslis (rusų ir anglų kalbomis) Archyvuota kopija 2006-11-02 iš Wayback Machine projekto.
* Armėnų-anglų, anglų-armėnų kalbų žodynas
* ISO 9985, standartas armėnų rašmenų perrašai į lotyniškuosius
* hye Duomenys apie kodu „hye" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Armėnų kalba** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Musteika |
| --- |
| Musteikos upelis šalia Musteikos kaimo rudenį Musteikos upelis šalia Musteikos kaimo rudenį |
| **Ilgis** | 11,3 km |
| **Baseino plotas** | 65,1 km² |
| **Ištakos** | Čepkeliai |
| **Žiotys** | Grūda |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |
|  |
|  **Vikiteka** | Musteika |

**Musteika** – šaltiniuotas upelis pietų Lietuvoje, Varėnos rajone, Dzūkijos nacionaliniame parke; Grūdos dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda Čepkelių raisto pietvakariniame gale (taip vadinamame šlapiame viksvyne Dirvoniškės Pievose), Čepkelių valstybiniame gamtiniame rezervate. Vinguriuoja į šiaurės vakarus, prateka Musteikos kaimą. Įteka į Grūdą 30,2 km nuo jos žiočių, 2,5 km į pietus nuo Grybaulios.

Upelio aukštupys saugomas Musteikos gamtiniame rezervate. Musteikos upelio pakrantės pelkėtos, jose gausu retųjų augalų.

Pavasarį ištvinęs Musteikos upelis Musteikos kaime
Upėvardis (dar žinomas *Musteikos upelė*) kilęs nuo kaimo pavadinimo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 432
2. ↑  „Čepkelių raistas ir jo apylinkės", *Geografinis metraštis XV*, Vilnius: Lietuvos TSR mokslų akademija, 1977.
3. ↑
4. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 222
| **Jonas Dainius Ručinskas** |
| --- |
| Gimė | 1938 m. birželio 11 d.Kelmė |
| Mirė | 2020 m. spalio 2 d. (82 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Sudervės kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Irena |
| Vaikai | Dainė, Rasa, Saulius |
|  |
| Veikla | žurnalistas, publicistas |
|  |
| Alma mater | 1978 m. Vilniaus universitetas |

**Jonas Dainius Ručinskas** (1938 m. birželio 11 d. Kelmėje – 2020 m. spalio 2 d. Vilniuje) – Lietuvos žurnalistas, publicistas.

Biografija
----------

Gimė Kelmėje, bet nemažą gyvenimo dalį praleido Šiauliuose. 1957 metais baigė Šiaulių darbo jaunimo vidurinę mokyklą. Dar besimokydamas dirbo Šiaulių rajono laikraštyje „Leninietis", rašė apybraižas į žurnalus „Jaunimo gretos", „Mūsų žodis".

1959–1969 metais studijavo Vilniaus pedagoginiame institute lietuvių kalbą ir literatūrą, dirbo instituto laikraščio „Tarybinis pedagogas" atsakingu sekretoriumi.

1965 m. buvo Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava" kultūros skyriaus vedėjas. Vėliau apsigyveno Vilniuje. Nuo 1976 m. dirbo Laikraščių ir žurnalų susivienijimo „Periodika" konsultantu, Vietinės pramonės ministerijos leidybos biuro vyr. redaktoriumi, išleido apie 60 leidinių apie šalies kultūros įstaigas, pramonės įmones.

1978 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką ir nuo 1976 iki 2012 metų dirbo Eltos korespondentu. Daugiausia rašė žemės ūkio, gamtos apsaugos, teisėsaugos temomis. Ypač domėjosi aplinkosauga, jam labai rūpėjo Lietuvos gamta, jos išsaugojimas. Buvo vienas iš žurnalistų klubo A (Aplinkosauga) įsteigimo iniciatorių ir signatarų.

Nuo 1970 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos narys. Paskutiniais gyvenimo metais daug rašė į sąjungos svetainę.

Bibliografija
-------------

* *Gyvenimo takais – su žurnalistika*, 2018 m.

Apdovanojimai
-------------

* 2008 m. medalis „Už nuopelnus žurnalistikai"
* 2009 m. Respublikinio Susisiekimo ministerijos konkurso laureatas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mirė mūsų kolega Jonas Dainius Ručinskas. LŽS. 2020-10-03. Nuoroda tikrinta 2023-10-05.
2. 1 2
3. ↑
Panavision|  |
| Forma | privati kompanija |
| Pramonė | Kinematografija |
| Įkurta | 1953 m. |
| Įkūrėjas (-ai) | Robert Gottschalk, Richard Moore |
| Centrinė būstinė | Woodland Hills, Los Andželas, Jungtinės Amerikos Valstijos |
| Svarbiausi darbuotojai | Kimberly Snyder (CEO) |
| Produkcija | Kino kameros, filmavimo įranga |
| Darbuotojų | 1 211 (2005 m.) |
| Tinklalapis | www.panavision.com |

**Panavision** – amerikiečių kompanija, gaminanti kino kameras ir objektyvus. Būstinė įsikūrusi Woodland Hills, Los Andžele. Įkurta kaip nedidelė įmonė, gaminusi anamorfinius projekcinius objektyvus plačiaekranių filmų suklestėjimo laikotarpiu 1950–aisiais metais, vėliau Panavision išplėtė produktų asortimentą, tenkinantį šiuolaikinių kino filmų gamintojų poreikius. Panavision turi visą savo kino gamybos įrangą, veikia išskirtinai kaip nuomos paslaugas teikianti įmonė, todėl savo gaminamos kino technikos neparduoda.

Produkcija
----------

Pirmuosius savo gaminius kompanija pristatė 1954 m. Pradžioje tiekusi CinemaScope anamorfinio formato lęšius, netrukus tapo kino filmavimo optikos rinkos lydere, todėl daugelio filmų titruose pasirodė eilutė „Filmuota su Panavision".. Pavadinimai CinemaScope ir Panavision-35 vartojami vienodai, nes apibūdina vieną ir tą patį formatą, besiskiriantį tik kino filmavimo optika. Kompanija taip pat sukūrė savo plačiaformatį Ultra Panavision 70, tačiau šioje sistemoje buvo išleisti tik 6 filmai.

1972 m. Panavision pristatė revoliucinį kino pramonėje filmų kūrimo aparatą – 35 mm kino kamerą „Panaflex", dedamą ant stovo ar peties. Kompanija taip pat išleido kitas novatoriškas kino kameras, tokias kaip „Millennium XL" (1999) ir skaitmeninę „Genesis" (2004).

* Kamera „R-200°"Kamera „R-200°"
* „Panaflex G2"„Panaflex G2"
* „Panaflex G2" (atidaryta)„Panaflex G2" (atidaryta)
* „Panaflex" kalnuose„Panaflex" kalnuose
* „Genesis"„Genesis"

Šaltiniai
---------

1. ↑  CinemaScope competitors Archyvuota kopija 2013-07-17 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Filmed in Panavision: The Ultimate Wide Screen Experience

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Panavision** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Panavision YouTube kanale
**Lina Antanavičienė** (g. 1968 m. birželio 4 d. Ukmergėje) – lietuvių diplomatė, Nepaprastoji ir įgaliotoji Lietuvos ambasadorė Kinijos Liaudies Respublikoje (2010–2015), nuo 2019 m. – Lietuvos nepaprastoji ir įgaliotoji ambasadorė Izraelyje.

Biografija
----------

Baigė ekonomikos studijas Vilniaus universitete. Diplomatinę tarnybą pradėjo 1991 metais, dirbo Užsienio reikalų ministerijos Ekonominės analizės ir Europos integracijos skyriuose, Ekonominių ryšių departamente.

1994–1996 m. stažavosi Norvegijos užsienio reikalų ministerijoje. Nuo 1996 iki 1999 m. dirbo Lietuvos ambasadoje Norvegijoje patarėjos pareigose. 1999 m. buvo Užsienio reikalų ministerijos Regioninės ekonominės analizės skyriaus darbuotoja, 2000–2005 m. šiam skyriui vadovavo. 2005–2009 m. buvo URM Ekonomikos departamento, Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamento bei Globalios politikos departamento direktoriaus pavaduotoja. Vėliau vadovavo Lotynų Amerikos, Afrikos, Azijos ir Okeanijos departamentui.

2010 m. spalio 20 d. Vyriausybė pritarė L. Antanavičienės kandidatūrai į ambasadores Kinijoje, o gruodžio 14 d. Prezidentė Dalia Grybauskaitė įteikė jai skiriamuosius raštus. Kinijos prezidentui L. Antanavičienė skiriamuosius raštus įteikė 2011 m. vasario 15 d.

2019 m. rugsėjo 12 d. tapo Lietuvos ambasadore Izraelyje.

L. Antanavičienė turi Nepaprastojo pasiuntinio ir įgaliotojo ministro rangą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lina Antanavičienė. Archyvuota kopija 2023-08-19 iš Wayback Machine projekto. Mfa.lt (tikrinta 2023-08-19).
2. ↑  Prezidentė įteikė skiriamuosius raštus Lietuvos ambasadorei Kinijoje[neveikianti nuoroda] (www.president.lt)
3. ↑   Archyvuota kopija 2011-02-17 iš Wayback Machine projekto. (lrytas.lt inf.)
4. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-07 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Rokas Bernotas** | **Lietuvos ambasadorius Kinijos Liaudies Respublikoje  Lietuva Kinijos LR**2010 m.–2015 m. rugsėjo mėn. | Po to:**Ina Marčiulionytė** |
| Prieš tai:**Edminas Bagdonas** | **Lietuvos ambasadorė Izraelio valstybėje** 2019-2023 | Po to:**Audrius Brūzga** |
Koordinatės: 55°13′33.99″ š. pl. 23°20′11.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.2261083°š. pl. 23.336583°r. ilg.﻿ / 55.2261083; 23.336583


|  |
| --- |
| **Juodaičių pagrindinė mokykla** |
| Juodaičių pagrindinė mokykla herbas |
|  |
| **Adresas** | Mokyklos g. 23, Juodaičiai |
| **Direktorius(-ė)** | Nijolė Jociuvienė |
| **Mokinių skaičius** | 129 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 14 |

**Jurbarko rajono Juodaičių pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Jurbarko raj. Juodaičiuose, Mokyklos g. 21, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190918315. Steigėjas Jurbarko rajono savivaldybės taryba.

1919 m. įsteigta pradžios mokykla, 1949–1966 m. septynmetė, aštuonmetė, 1966–2002 m. vidurinė, nuo 2002 m. Juodaičių pagrindinė mokykla.

Mokyklos stadionas

Istorija
--------

Jurbarko rajono Juodaičių pagrindinė mokykla stovi gyvenvietės centre, netoli Mituvos upės ištakos. Pirmoji mokykla Juodaičių apylinkėse pradėjo veikti apie 1919 m. 1937 m. pastatyta medinė mokykla išaugo į septynmetę, vėliau – į vidurinę. 1959 m. baigė pirmoji abiturientų laida. 1982 m. pastatyta nauja mokykla. Juodaičių vidurinę mokyklą baigė 502 abiturientai. Nuo 2001 m. rugsėjo 1 d. – Juodaičių pagrindinė mokykla. Šiuo metu mokykloje mokosi 90 mokinių, dirba 17 mokytojų.

Direktoriai
-----------

* Nijolė Jociuvienė

Žymūs mokytojai
---------------

* Andrius Bautronis, Raseinių meras

Žymūs mokiniai
--------------

* Lionginas Alfredas Masaitis, melioratorius, Raseinių politikas
* Antanas Padleckis, muzikos pedagogas, chorvedys
* Stasys Padleckas, muzikos pedagogas, vargonininkas
* Silvija Paltanavičiūtė, kolūkio pirmininkė, seniūjaitijos vyriausioji buhalterė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė[neveikianti nuoroda]
* Informacija apie mokyklą[neveikianti nuoroda]
* Mokyklos garbės galerija[neveikianti nuoroda]
| ***Camellia oleifera*** |
| --- |
| Aliejinė kamelija (*Camellia oleifera*) |
| Apsaugos būklė |
| Nekeliantys susirūpinimo (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Eilė: | Erikiečiai  *( Ericales)* |
| Šeima: | Arbatmediniai  *( Theaceae)* |
| Gentis: | Kamelija  *( Camellia)* |
| Rūšis: | Aliejinė kamelija  *( Camellia oleifera)* |

 |
| Binomas |
| ***Camellia oleifera***C.Abel |

**Aliejinė kamelija** (*Camellia oleifera*) – arbatmedinių (*Theaceae*) šeimos augalas, paplitęs Azijoje. Iš jo gaunami kietieji aliejai.

Plačiai paplitusi ir auginama Kinijoje, auga miškuose, krūmynuose, upių pakrantėse, kalnų papėdėse, 500–1300 m aukštyje. Aliejinė kamelija labai panaši į kvapiąją kameliją (*Camellia sasanqua*), tik truputį didesniais lapais. Žiedai balti, kvapnūs, žydi rudenį.

Iš aliejinės kamelijos sėklų spaudžiamas aliejus. Aliejinės kamelijos sėklų aliejus savo puikiomis sandėliavimo savybėmis ir nedideliu sočiųjų riebalų rūgščių kiekiu yra panašus į alyvuogių ir vynuogių sėklų aliejus. Mononesočioji oleino rūgštis (C-18:1) sudaro iki 88 % aliejaus riebalų rūgščių. Turi vitamino E ir kitų antioksidantų, taip pat jame nėra jokių natūralių *trans* konfigūracijos riebalų rūgščių.

Arbatmedžio sėklų aliejus naudojamas salotų ir kitokių padažų, marinatų ruošime, taip pat kepant, kepinant ar skrudinant bei margarino gamyboje. Taip pat dar naudojamas kaip ingredientas kinų gydomajame aliejuje *Po Sum On*.

Šaltiniai
---------

1. ↑   „IUCN Red List - Camellia oleifera". IUCN Red list.
2. ↑  The Huntington Botanical Gardens: The Camellia Garden Archyvuota kopija 2014-02-24 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Plants for a Future
4. ↑  Camellia oleifera



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Aliejinė kamelija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Hafizula Aminas** |
| --- |
| Hafizula Aminas |
| Gimė | 1929 m. rugpjūčio 1 d.Pagmanas, Afganistanas |
| Mirė | 1979 m. gruodžio 27 d. (50 metų)Kabulas, Afganistanas |
| Afganistano demokratinės partijos gen. sekretorius |
| Ėjo pareigas | 1979 – 1979 |
| Ankstesnis | Nur Muhamedas Tarakis |
| Vėlesnis | Babrakas Karmalis |
|  |
| Pareigos | Afganistano prezidentas irMinistras pirmininkas 1979 m. |

**Hafizula Aminas** (pušt. حفيظ الله امين; ‎1929 m. rugpjūčio 1 d. – 1979 m. gruodžio 27 d.) – Afganistano prezidentas ir ministras pirmininkas, vadovavęs trumpą laiką 1979 m.

Biografija
----------

Hafizula Aminas gimė 1929 m. rugpjūčio 1 d. Pagmane. Jis buvo kilęs iš gilzajų. Jis mokėsi Kabulo universitete ir po to mokslus užbaigė Kolumbijos universitete JAV. Grįžęs į Afganistaną dirbo mokytoju, priklausė „Bundačio jaunimo" reformistų draugijai. 1963 m. įstojo į įsteigtą marksistinę Afganistano liaudies demokratinę partiją (ALDP). Jis organizavo 1978 m. balandžio 27 d. perversmą, nuvertusį prezidento Muhamedo Daudo valdžią. Kartu su prezidentu paskelbtu Nur Muhamedu Tarakiu jis susidorojo su oponuojančios „Vėliavos" frakcijos partijos nariais. Hafizula Aminas buvo paskelbtas pavaduojančiu ministru pirmininku, jo įtaka augo ir 1979 m. kovo 27 d. Tarakis perleido jam ministro pirmininko postą. Tuo metu Afganistane buvo nestabilu dėl visuomenės pasipriešinimo marksistinėms reformoms.

1979 m. rugsėjo 14 d. Hafizula Aminas pašalino Tarakį iš valdžios, pasiskelbė prezidentu. Jis pasirodė besantis dar didesnis tironas nei Tarakis. Per savo asmeninę policinę Nacionalinę Organizaciją Revoliucijai Ginti jis žiauriai susidorojo su oponentais. Islamiška opozicija pradėjo pereiti į ginkluotą organizuotą pasipriešinimą. TSRS buvo bijoma, kad ši vyriausybė neišsilaikys, o Hafizula Aminas bandė užmegzti ryšius su JAV ir Pakistanu. Tuo metu buvo pagrobtas ir nužudytas JAV ambasadorius Afganistane Adolfas Dabsas. JAV iškart nutraukė bet kokią paramą Afganistanui, TSRS ragino Hafizulą Aminą švelninti marksistines reformas, ką Hafizula atsisakė padaryti. Slaptai prie sienos su Afganistanu sukaupus kariuomenę TSRS 1979 m. gruodžio 24 d. pradėjo karinę invaziją į šalį. Hafizula Aminas buvo nužudytas gruodžio 27 d. vidaus sukilimo metu, prezidentu patvirtintas Babrakas Karmalis.

Šaltiniai
---------

* Discover Countries – Afghanistan, 2003
* Enciklopedija Britannica