recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Giros statinė Iževske
Giros statinė Kaliningrade
Kijeve parduodama gira iš statinės
Giros pardavinėjimas Nižnij Novgorode
**Giros statinė** – didelės talpos kilnojamas indas priekaba, skirtas vežti girą ir mažmeniškai ja prekiauti. Statinės leido išlaikyti giros kokybę ir operatyviai pateikti ją vartotojams.[reikalingas šaltinis]

Statinės techninės savybės ir išorės vaizdas
--------------------------------------------

Giros statinės buvo gaminamos iš nerūdijančio plieno, pritvirtintos pusinėje priekaboje su dviem ratais. Viename statinės gale buvo trikampio formos kabinimo įrenginys, už kurio užkabinus buvo galima ją buksyruoti, kitame - čiaupas, pro kurį buvo pilstoma gira. Dar vienas čiaupas statinės apačioje skirtas išpilti likusią girą ir nuosėdas.

Giros statinė turėjo įrenginį plauti stiklines ar bokalus. Vanduo plovimui dažniausiai buvo tiekiamas gumine žarna iš artimiausio vandentiekio.

Jau po TSRS žlugimo, norint išlaikyti šaltą girą, statinės pradėtos dengti šilumą izoliuojančiomis medžiagomis.
**Vytautas Jurkūnas** (1910 m. birželio 1 d. Vindeikiuose, Musninkų valsčius, Ukmergės apskr. – 1993 m. spalio 5 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas grafikas.

Biografija
----------

Dailininko Vytauto Jurkūno tėvas. 1929–1935 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojai Mstislavas Dobužinskis, Adomas Galdikas, Kajetonas Sklėrius ir kt.

1937–1940 m. mokytojavo Palangoje ir Aukštadvaryje, 1940–1941 m. Kauno meno mokyklos dėstytojas. 1942–1943 m. dalyvavo Antrajame pasauliniame kare. 1945–1975 m. Vilniaus dailės instituto (nuo 1951 m. Lietuvos dailės institutas) dėstytojas, 1945–1952 m. direktorius, 1968–1975 m. Grafikos katedros vedėjas, nuo 1960 m. profesorius.

Kūryba
------

Karikatūra vaizduojanti prezidentą Antaną Smetoną "Šluotos" žurnale (Nr.1, 1940 m. liepos 12 d.)
Jau ankstyvuosiuose raižiniuose („Motina su vaiku" 1935 m. ciklas „Žvejai" 1937–1939 m.) susiformavo savitas braižas: stambaus plano, kartais diagonali kompozicija, apibendrintas realistinis piešinys, linijų ir formų ekspresyvumas, dinamiškas štrichas. Karo metais sukūrė dramatiškų, ekspresyvių kompozicijų („Prie duobės" 1943 m. ciklas „Hitlerinių okupantų žvėriškumai" 1945–1946 m.). Po karo kūrė monumentalius, dekoratyvius estampus tam laikotarpiui būdinga socialinė tematika („Paukštininkė", „Etnografija", abu 1966 m. „Elektrifikacija" 1967 m. ciklas „Taika" 1966 m.).

Labiausiai išgarsėjo kaip knygų iliustratorius. Iliustracijas kūrė linoraižinio, medžio raižinio technika, joms būdingas prasminis ryšys su tekstu, ekspresyvus, grubokas štrichas, ryški veikėjų charakteristika, vaizdo dekoratyvumo ir buitinio konkretumo darna. Nuo 1935 m. dalyvavo parodose, individualios parodos 1960–1963 m. surengtos Vilniuje, Maskvoje, Taline, po mirties 1994 m. Vilniuje.

Iliustruotos knygos
-------------------

* Dionizas Poška. Mužikas Žemaičių ir Lietuvos, 1947 m.
* Kristijonas Donelaitis. Metai, 1956 m. LTSR valstybinė premija 1957 m. 1959 m. Leipcigo knygų mugės sidabro medalis
* Žemaitė. Rudens vakaras, 1958–1959 m. išl. 1960 m.
* Teofilis Tilvytis. Artojėliai, 1965 m.
* Motiejus Valančius. Palangos Juzė, 1969 m. išl. 1977 m.
* Antanas Baranauskas. Anykščių šilelis, 1977 m.
* Ernestas Hemingvėjus. Senis ir jūra, 1981 m.

Literatūra
----------

* Leonas Jasiulis. Vytautas Jurkūnas. Vilnius, 1969 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  e.paveldas.lt
2. ↑  *Vytautas Jurkūnas (1910)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
**Vytautas Kaikaris** (1912 m. gegužės 22 d. Kavarskas – 1982 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos fizikochemikas ir elektrochemikas.

Biografija
----------

1936 baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1968 m. chemijos mokslų daktaras.

Nuo 1936 Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 1940 Vilniaus universiteto dėstytojas, 1944–1954 m. Bendrosios chemijos katedros vedėjas, 1946–1950 m. ir Chemijos fakulteto dekanas, nuo 1956 Fizikinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1970 m. profesorius.

Mokslinė veikla
---------------

Tyrimų sritys – metalinės dangos, cheminė kinetika, fizikochemijos analizė, fotochemija. Sukūrė sidabravimo iš necianidinių ir mišriųjų elektrolitų technologiją, sidabro ir jo lydinių elektrolitinio nusodinimo būdą, tyrė vadinamųjų veliūrinių dangų susidarymą, paskelbė morfologinę elektrocheminių dangų klasifikaciją.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Kaikaris (1912)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 129 psl.
Lale Andersen, apie 1951 m.
**Lale Andersen** (tikrasis vardas *Liese-Lotte Helene Berta Bunnenberg*; 1905 m. kovo 23 d. Brėmerhafene, Vokietija – 1972 m. rugpjūčio 29 d. Vienoje, Austrija) buvo Vokietijos dainininkė ir dainų autorė, garsios dainos „Lili Marleen" atlikėja.

1922 metais ištekėjo už vietos dailininko Paul Ernst Wilke (1894–1971), su kuriuo susilaukė trijų vaikų: Björn, Carmen-Litta ir Michael. Pora išsiskyrė 1929 metais.

1938-aisiais Andersen dirbo Miuncheno kabarete „Simpl", o nuo 1939 m. – prestižiniame Berlyno „Kabarett der Komiker". Ten ji susitiko su kompozitoriumi Norbert Schultze, kuris jai sukūrė dainą „Lili Marleen". Per Antrąjį pasaulinį karą „Lilli Marleen" tapo sąjungininkų kareivių himnu ir pavadinta *Dykumos kario himnu*. Vėliau įvairias versijas italų, prancūzų, anglų, airių, austrų, estų ir lietuvių kalbomis įrašė daug dainininkų ir grupių. 2004 m. „Lili Marlen" įdainavo Nijolė Narmontaitė savo CD „Aš ir Ji".

1961 metais su kūriniu „Einmal sehen wir uns wieder" atstovaudama Vakarų Vokietijai 1961 m. „Eurovizijos" dainų konkurse, užėmė 13-ą vietą. Tuo metu Andersen buvo 56 metai ir daugiau kaip 45 metus buvo vyriausia dalyvė konkurso istorijoje. Septintame dešimtmetyje atlikėja koncertavo JAV ir Kanadoje.

Prieš savo mirtį 1972 metais išleido autobiografiją „Der Himmel hat viele Farben".

2005 m. kurortinėje Vokietijos Rytinių fryzų Langeogo saloje pastatytas skulptorės Evos Recker sukurtas paminklas dainininkei Lale Andersen ir jos garsiajai dainai „Lili Marleen".

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Lale Andersen** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Lale Andersen IMDB svetainėje **(**angl.**)**


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Wyn Hoop  *„Bonne nuit ma chérie"*** |  **Vokietijos atstovė Eurovizijoje**1961 | Po to:**Conny Froboess  *„Zwei kleine Italiener"*** |
| **Vytautas Kamantas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. kovo 25 d.Macikai, Šilutės valsčius |
| Mirė | 2012 m. balandžio 1 d. (82 metai)Grand Rapidsas, Mičiganas |
| Tėvas | Juozas Kamentavičius |
| Motina | Ona Kabašinskaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina Kamantas |
| Vaikai | Rimas, Rasa, Daina |
|  |
| Veikla | inžinierius mechanikas, visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Klivlando universitetas |

**Vytautas Kamantas** (1930 m. kovo 25 d. Macikuose, Šilutės valsčius – 2012 m. balandžio 1 d. Grand Rapidse, Mičiganas, JAV) – inžinierius mechanikas, JAV lietuvių visuomenės ir Pasaulio lietuvių bendruomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė Lietuvos kariuomenės karininko ir mokytojos šeimoje. 1944 m. su tėvais pasitraukė į Vokietiją. Eichštato karo pabėgėlių stovykloje 1949 m. baigė lietuvių gimnaziją, priklausė skautams, ateitininkams. 1949 m. apsigyveno JAV. 1951–1953 m. dalyvavo Korėjos kare. 1959 m. baigė Klivlando universitetą. 1958–1982 m. dirbo architektūros ir inžinerijos bendrovėse, nuo 1982 m. Mičigano valstijos vakarų srities ligoninės ir sveikatos korporacijos Grand Rapidse direktorius.

1961 m. vienas Lietuvių fondo steigėjų, 1969–1971 m. jo kontrolės komisijos, nuo 1996 m. tarybos pirmininkas. 1963–1968 m. ir 1992–1996 m. Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys, vicepirmininkas, 1978–1988 m. ir 1997–2003 m. pirmininkas. 1970–1973 m. ir 1991–1994 m. JAV lietuvių bendruomenės centro valdybos prezidiumo pirmininkas. 1973–1976 m. Maironio lituanistinės mokyklos Lemonte direktorius. 1979 m. su kitais Ilinojuje įkūrė Pasaulio lietuvių bendruomenės fondą, 1980–1996 m. jo pirmininkas. Amerikos lietuvių tarybos, Bendrojo Amerikos lietuvių fondo, skautų, Lietuvos vyčių, lietuvių respublikonų federacijos veikėjas. Aktyvus JAV profsąjungų veikėjas.

Palaidotas Šv. Petro ir Povilo kapinėse, Grand Rapidse, MI.

Įvertinimas
-----------

* 2000 m. DLK Gedimino 3 laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Kamantas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 249 psl.
2. ↑
3. ↑

Nuorodos
--------

* V. Kamantas – žmogus, ir Amerikoje negalėjęs gyventi be lietuviškos veiklos, 2010-03-24 Archyvuota kopija 2010-03-26 iš Wayback Machine projekto.
| Jėnos tiltas |
| --- |
|  |
| Jėnos tiltas 2006 m. |
| 

Jėnos tiltasJėnos tiltas

48°51′35″ š. pl. 02°17′32″ r. ilg.﻿ / ﻿48.85972°š. pl. 2.29222°r. ilg.﻿ / 48.85972; 2.29222﻿ (Jėnos tiltas)Koordinatės: 48°51′35″ š. pl. 02°17′32″ r. ilg.﻿ / ﻿48.85972°š. pl. 2.29222°r. ilg.﻿ / 48.85972; 2.29222﻿ (Jėnos tiltas) |
|  |
| **Vieta** | Prancūzija Paryžius, Prancūzija |
| **Kerta** | Senos upė |
| **Ilgis** | 155 m |
| **Plotis** | 35 m |
| **Pastatytas** | 1814 m. |

**Jėnos tiltas** (pranc. *Pont d'Iéna*) – akmeninis arkinis tiltas virš Senos upės Paryžiuje, Prancūzijoje. Tiltas sujungia Eifelio bokštą ir Trokadero istorinį rajoną.

Istorija
--------

1807 m. Napoleonas Bonapartas išleido įsaką pastatyti naują tiltą šalia Paryžiaus karybos mokyklos. Tiltui suteiktas Jėnos pavadinimas taip paženklinant 1806 m. Napoleono laimėtą Jėnos mūšį.

Tilto statybos prasidėjo 1808 m. ir finansuotos iš valstybinio biudžeto. 1814 m. tiltas atidarytas.

1937 m. tiltas praplatintas ir rekonstruotas. 1975 m. tiltas įtrauktas į kultūros vertybių registrą.

Konstrukcija
------------

Tilto konstrukciją sudaro penkios arkos, kurių kiekvienos ilgis 28 m, bei keturios palaikymo kolonos. 

Tilto timpanas atidarymo metu buvo dekoruotas imperiniais ereliais, kurių koncepciją sukūrė prancūzų skulptorius François-Frédéric Lemot. 1815 m. žlugus Pirmajai Prancūzų imperijai erelių motyvas pakeistas karališka simbolika su raide L. 1852 m. Napoleonui III perėmus sostą, raidės L vėl pakeisto erelių skulptūromis, kurias sukūrė Antoine-Louis Barye.

1853 m. tiltos galuose įrengtos keturios skulptūros, kuriose vaizduojami galų, romėnų, arabų ir graikų kariai.

Sportas
-------

2024 m. tiltas bus pritaikytas triatlono varžyvoms 2024 m. vasaros olimpinėse žaidynėse.

Galerija
--------

* Jėnos tiltas vedantis į Eifelio bokštąJėnos tiltas vedantis į Eifelio bokštą
* Romėnų karys (skulptorius Louis-Joseph Daumas) Romėnų karys (skulptorius Louis-Joseph Daumas)
* Galų karys (skulptorius Antoine-Augustin Préault)Galų karys (skulptorius Antoine-Augustin Préault)
* Arabų karys (skulptorius Jean-Jacques Feuchère)Arabų karys (skulptorius Jean-Jacques Feuchère)
* Graikų karys (skulptorius François-Théodore Devaulx)Graikų karys (skulptorius François-Théodore Devaulx)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Iena Bridge
2. ↑  How to qualify for triathlon at Paris 2024. The Olympics qualification system explained
**Kepler-619 b** (dar žymima **KOI-601 b**, **KOI-601.01**, **KIC 10973664 b**, **Gaia DR2 2129503235571760128 b**) – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę Kepler-619, esančią Gulbės žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 2937,1 šviesmečio (900,5 parseko).

Kepler-619 b yra Neptūno tipo dujinė milžinė; jos masė siekia 10,1 Žemės masės, o spindulys – 0,282 Jupiterio spindulio (3,2 Žemės spindulio). Apie Kepler-619 žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per ~5,4 paros.

Kepler-619 b atrasta „Kepler" kosminiu teleskopu, taikant tranzitų metodą. Apie jos ir daugelio kitų egzoplanetų atradimą pranešta 2016 m. gegužės 10 d. Be Kepler-619 b, šioje sistemoje dar aptikta Kepler-619 c planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Kepler-619 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-24.
2. 1 2 3  „Kepler-619 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-24.
3. ↑  „Kepler-619". Universe Guide. Nuoroda tikrinta 2020-09-24.
4. ↑  „Kepler-619 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-24.
5. 1 2  „Kepler-619 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-24.
6. ↑  Morton, Timothy D.; et al. (2016). „False Positive Probabilities for All Kepler objects of Interest: 1284 Newly Validated Planets and 428 Likely False Positives". *The Astrophysical Journal* **822** (2): 86. Bibcode:2016ApJ...822...86M. arXiv:1605.02825. doi:10.3847/0004-637X/822/2/86.
Įėjimas į priekinį kiemą Holivudo bulvare
**Graumano kinų tetras** (angl. *Grauman's Chinese Theatre*, dėl pavadinimo teisių pavadintas *TCL Chinese Theatre*) – kino teatro rūmai istorinėje Holivudo šlovės alėjoje Holivudo bulvare 6925 Holivude, Los Andžele, Kalifornijoje, JAV.

Pradžioje Kinų teatras ėmė veikti po 1922 m. atidaryto gretimo Graumano egiptiečių teatro sėkmės. Abu pastatai yra egzotinio atgimimo architektūros pavyzdžiai. Kaip verslo patrneris, Sidas Graumanas rūpinosi teatro statybomis, kurios nuo 1926 m. sausio truko 18 mėnesių, ir teatras buvo atidarytas 1927 m. gegužės 18 d. čia surengus Sesilio B. Demilio operos „Karalių karalius" premjerą. Nuo tol čia įvyko daug premjerų, tarp jų 1977 m. Džordžo Lukaso filmas „Žvaigždžių karai", be to, Graumano kinų teatre buvo rengiamos gimtadienių šventės, įmonių vakaronės ir trys „Oskarų" ceremonijos. Be kita ko, teatras įžymus priekiniame kieme pastatytais betoniniais blokais, ant kurių nuo XX a. 3-iojo dešimtmečio iki šių dienų palikti populiarių kino filmų asmenybių parašai, pėdų ir rankų įspaudai.

Pradžioje pavadintas Graumano kinų teatru, 1973 m. jis buvo pervadintas į Mano kinų teatrą (angl. *Mann’s Chinese Theatre*); šis pavadinimas vartotas iki 2001 m. po to grąžintas pirminis pavadinimas. 2013 m. sausio 11 d. Kinijos elektronikos gamintojas „TCL Corporation" įsigijo objekto pavadinimo teises.

2013 m. Kinų teatras, bendradarbiaudamas su IMAX korporacija, pastatą pertvarkė į pagal individualų užsakymą suprojektuotą IMAX kino teatrą. Atnaujintame teatre telpa 932 žmonės, jame pastatytas vienas didžiausių Šiaurės Amerikoje ekranų.

Išnašos
-------

1. ↑  „"Chinese Thater", Los Angeles Conservancy". Suarchyvuotas originalas 2020-11-23. Nuoroda tikrinta 2023-03-17.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Chinese Theatres – History". Mann Theatre. Suarchyvuotas originalas 2011-05-31. Nuoroda tikrinta 2023-03-17.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Today in History: Star Wars Premieres in 1977". Lomography.com. 2011-05-25. Suarchyvuotas originalas 2014-02-14. Nuoroda tikrinta 2023-03-17.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. ↑  Verrier, Richard (2013-01-11). „China firm buys naming rights to Grauman's Chinese Theatre". *Los Angeles Times*. Suarchyvuotas originalas 2013-01-12. Nuoroda tikrinta 2023-03-17.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
5. ↑  „IMAX at the TCL Chinese Theatre". TCL Chinese Theatres. Suarchyvuotas originalas 2014-01-11. Nuoroda tikrinta 2023-03-17.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Piko 31 de Marso |
| --- |
| Piko 31 de Marso – apvalus kūgis žemiau Neblinos viršukalnėsPiko 31 de Marso – apvalus kūgis žemiau Neblinos viršukalnės |
| **Aukštis** | 2937 m |
| **Žemynas** | Pietų Amerika |
| **Šalys** | Brazilijos vėliava BrazilijaVenesuelos vėliava Venesuela |
| **Kalnynas** | Gvianos plokščiakalnis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Piko 31 de Marso

  |
| **Koordinatės:** | 0°48′0″ š. pl. 66°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.80000°š. pl. 66.00000°r. ilg.﻿ / 0.80000; 66.00000Koordinatės: 0°48′0″ š. pl. 66°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿0.80000°š. pl. 66.00000°r. ilg.﻿ / 0.80000; 66.00000 |

**Piko 31 de Marso** arba **Kovo 31-osios kalnas** (port. *Pico 31 de Março*) – viršūnė Gvianos plokščiakalnyje, ties Brazilijos−Venesuelos siena, visiškai greta Neblinos kalno, išlikęs ant to paties pagrindo. Aukštis – 2937 m. Tai antras pagal aukštį kalnas Brazilijoje. Patenka į Neblinos ir Parima Tapirapeko nacionalinių parkų sudėtį.

Piko 31 de Marso atrastas 1964 m. kopiant į Nebliną. Kalnas pavadintas tuo metu šalį valdžios karinės diktatūros perversmo dienos (kovo 31) garbei. 1985 m. panaikinus diktatūrą, senasis pavadinimas išliko. Jis naudojamas tik Brazilijoje – venesueliečiai kalną laiko Neblinos masyvo dalimi ir jam nėra suteikę atskiro vardo.
| Graumenalis |
| --- |
| **Ilgis** | 4,9 km |
| **Baseino plotas** | 5,9 km² |
| **Ištakos** | Juodeikiai |
| **Žiotys** | Šventoji |
| **Šalys** | Lietuva |

**Graumenalis** – upelis vakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, kairysis Šventosios intakas.

Geografija
----------

Išteka 1,3 km į pietvakarius nuo Žemytės, Juodeikių šiaurės rytiniame pakraštyje. Iš pradžių teka į pietus, Juodeikių šiauriniame pakraštyje daro lankstą į vakarus, o nuo Margininkų miško – į šiaurę. Toliau skersai miško iki Margininkų teka į vakarus, kaime pasuka į šiaurę ir įteka į Šventąją 38,3 km nuo jos žiočių.

Kultūros paveldas: dešiniajame krante yra Margininkų kapinyno vieta ir senosios kapinės, vadinamos *Maro, Marų kapeliais*.

Saugomos teritorijos: abipus upės vidurupio ir žemupyje yra Margininkų botaninis-zoologinis draustinis.

Gyvenvietės: Juodeikiai, Margininkai.

Pavadinimas
-----------

Upėvardis kilo nuo žodžių *graumuo, graumenys*, reiškiančio „lūžtvė, tamsus, pelkėtas, pilnas prilūžusių medžių miškas".

Nuorodos
--------

* Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatorius

1. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 121
Koordinatės: 55°09′15″š. pl. 21°59′22″r. ilg.﻿ / ﻿55.1542°š. pl. 21.9895°r. ilg.﻿ / 55.1542; 21.9895

|  |
| --- |
| **Piktupėnų pagrindinė mokykla** |
| Piktupėnų pagrindinė mokykla herbasPiktupėnų pagrindinė mokykla herbas |
| Piktupėnų pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 7, Piktupėnai |
| **Direktorius(-ė)** | Loreta Zinovjevienė |
| **Mokinių skaičius** | 133 |
| **Įkūrimo data** |  |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 15 |

**Pagėgių savivaldybės Piktupėnų pagrindinė mokykla** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Pagėgių savivaldybėje, Piktupėnuose, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190694963. Steigėjas Pagėgių savivaldybės taryba.

Senoji mokykla į traukta į LR Kultūros vertybių sąrašą (kodas 31609), šalia jos auga karalienės Luizės liepa. 

Prūsijos karalienės Luizės liepa prie senosios mokyklos
Įėjimas į mokyklą, 2020 m.

Istorija
--------

Istoriko A. Juškos duomenimis, parapinė mokykla Piktupėnuose jau veikė 1598 m. 1807 m. kol vyko Tilžės derybos, Piktupėnai buvo virtę Prūsijos karaliaus Frydricho Vilhelmo III, jo žmonos Luizės ir gausios šeimynos rezidencija. Trumpam į Piktupėnus buvo atvykęs ir Rusijos caras Aleksandras I. Žinoma, kad jie su palydomis buvo apsistoję mokykloje ir kunigo name. 

Iki 1944 m. name veikė valstybinė vokiška mokykla. Po karo ji sulietuvinta, tačiau kartu perkelta į kitą pastatą. 1985 m. rugsėjo 1 d. pradėjo veikti nauja erdvi Piktupėnų aštuonmetė mokykla. 1986 m. mokykla tapo devynmete.

Direktoriai
-----------

* Aldona Petrukaitienė – 1985-1986 m.
* Dainora Žilinskaitė – 1986-2003 m.
* Leonas Mišeikis – 2003-2008 m.
* Loreta Zinovjevienė – nuo 2008 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Piktupėnų pagrindinė mokykla Archyvuota kopija 2010-10-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė Archyvuota kopija 2010-10-14 iš Wayback Machine projekto.
| **Euchoreutes naso** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Šokliniai  *( Dipodidae)* |
| Pošeimis: | *Euchoreutinae*  *( Euchoreutinae)* |
| Gentis: | Ilgaausiai šokliai  *( Euchoreutes)* |
| Rūšis: | Ilgaausis šoklys  *( Euchoreutes naso)* |

 |
| Binomas |
| ***Euchoreutes naso***Sclater, 1891 |

**Ilgaausis šoklys** (*Euchoreutes naso*) – šoklinių (*Dipodidae*) šeimos gyvūnas, vienintelis savo genties atstovas. Paplitęs Mongolijoje ir Kinijoje, Gobio dykumoje ir Altajuje.

Kūno ilgis 7-9 cm, turi labai ilgą, 15-16 cm ilgio uodegą. Kailis rusvai gelsvas. Ausys didelės. Juda šokinėdamas lyg kengūra. Gyvena žemėje išraustuose urveliuose.

Apie ilgaausį šoklį mokslininkai ilgą laiką neturėjo beveik jokios informacijos. Tik 2007 m. šį gyvūną pirmą kartą pavyko nufilmuoti.

Šaltiniai
---------

1. ↑   BBC pranešimas su video medžiaga
| Piko Trunkadas*Pico Truncado* |
| --- |
| *Centrinė aikštė* |
|  |
| 

Piko TrunkadasPiko Trunkadas

46°47′0″ p. pl. 68°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.78333°š. pl. 68.00000°r. ilg.﻿ / 46.78333; 68.00000﻿ (Piko Trunkadas)Koordinatės: 46°47′0″ p. pl. 68°00′0″ v. ilg.﻿ / ﻿46.78333°š. pl. 68.00000°r. ilg.﻿ / 46.78333; 68.00000﻿ (Piko Trunkadas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Deseado departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1912 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 14 985  |
| **Altitudė** | 200 m |

**Piko Trunkadas** (isp. *Pico Truncado*) – naftininkų miestas Argentinoje, Santa Kruso provincijos šiaurės rytuose, Deseado departamente, 55 km į pietvakarius nuo Kaleta Olivijos. Beveik 15 tūkst. gyventojų.

Piko Trunkadas įsikūrė kaip mažas kaimelis 1912 m. 1915 m. jame gyveno 200 gyventojų. Apylinkėse radus naftos (1946 m.) gyvenvietė išaugo. Svarbiausia ūkio šaka – naftos ir gamtinių dujų gavyba bei eksportas. Keliai veda į Kaleta Oliviją, Las Erą, Gobernador Mojaną, Ficrojaus gyvenvietę. Piko Trunkade vyksta kasmetinis Patagonijos folkloro festivalis.

Nuorodos
--------

* Istorija ir dabartis
* Turistinė apžvalga
Mandžiūrijos–Korėjos kalnai. Pektusanas
**Mandžiūrijos–Korėjos kalnai** – kalnų sistema šiaurės rytų Kinijoje (istorinėje Mandžiūrijoje) ir Šiaurės Korėjos šiaurinėje dalyje. Rytiniai pakraščiai siekia Rusiją (Primorės kraštą). Ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius (iki Liaodongo pusiasalio pietinio galo) – apie 1000 kilometrų. Būdingas aukštis 1000–2000 m, didžiausias 2750 m (Pektusanas, išlikęs Čangbaišano plokščiakalnyje). Vyrauja plokščiakalniai ir plynaukštės, dalomi trumpų kalnagūbrių. Kalnai sudaryti iš granito, skalūnų, bazalto, kalkakmenio.

Šlaituose auga spygliuočių ir plačialapių miškai, krūmynai, aukščiau – žemųjų pušų sąžalynai, aukščiau 2000 m – kalnų tundra. Didžiausia upė – Jaludziangas. Sudaro Geltonosios ir Japonijos jūrų vandenskyrą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 272
2. ↑  *Mandžiūrijos–Korėjos kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
**Feliksas Bartkus** (1894 m. rugpjūčio 28 d. Griškabūdžio kaime, Griškabūdžio valsčius – 1973 m. kovo 6 d. Dalase, Teksaso valstija, JAV) – Romos katalikų kunigas, prelatas, Vilkaviškio kunigų seminarijos rektorius, teologijos mokslų daktaras ir publicistas.

Biografija
----------

Augo valstiečių šeimoje. 1911 m. įstojo į Seinų kunigų seminariją, kurią baigęs 1916 metais išvyko į Sankt Peterburgo dvasinę akademiją. Joje buvo įšventintas kunigu, o nuo 1918 m. studijavo Romos Grigaliaus universitete, kur 1921 m. apgynė teologijos mokslų daktaro disertaciją. Nuo 1922 m. Seinų kunigų seminarijos, nuo 1926 m. – Vilkaviškio kunigų seminarijos profesorius. Pastarojoje aštuonerius metus buvo dvasios tėvu, o nuo 1938 m. paskirtas rektoriumi. Seminarijai vadovavo iki pat pasitraukiant į Vokietiją 1944 m. (su pertrauka 1940 m. kai Raudonoji Armija buvo užėmusi seminarijos pastatą). 1950 m. persikėlė į JAV, Teksaso valstiją ir dirbo sielovados darbą. Parašė ir išvertė keletą religinės tematikos knygų.

Bibliografija
-------------

* „Kasdien su Dievu ir šventaisiais". (3 t. 1936 – 37)
* „Su besimeldžiančia Bažnyčia". (3 t. 1938 – 40)
* „Dievas ir žmogus". (kartu su kanauninku Petru Aleksa, 1953)
* „Skelbk žodį". (Pamoksliukai sekmadieniams ir privalomosioms šventėms, Putname, Conn. 1957)
* „Kunigo paveikslai". (Vertė prel. dr. Feliksas Bartkus, Immacula – ta Press, Putname 1962)
* „Mano kelias prie altoriaus". (Chicago, 1967)

Nuorodos
--------

* Prel. dr. Feliksas Bartkus, kan. dr. Petras Aleksa, Dievas ir žmogus I d.
* Prel. dr. Feliksas Bartkus, kan. dr. Petras Aleksa, Dievas ir žmogus II d.
| **Feliksas Džiautas** |
| --- |
| Gimė | 1953 m. lapkričio 28 d. (69 metai)Martnonys, Ukmergės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Anelė Angelė |
| Vaikai | Akvilė, Tautvydas |
|  |
| Veikla | pedagogas, Lietuvos ir Alytaus miesto savivaldybės politinis veikėjas |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partijaLietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Feliksas Džiautas** (g. 1953 m. lapkričio 28 d. Martnonyse, Ukmergės rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Alytaus miesto savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojas.

1977 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Lietuvos istorijos katedros asistentas. 1991–1993 m. Alytaus aukštesniosios technikos mokyklos dėstytojas, direktoriaus pavaduotojas. 2000 m. AB Lietuvos taupomasis bankas Alytaus skyriaus Dainavos klientų aptarnavimo poskyrio viršininkas.

2003–2007 m. Alytaus miesto savivaldybės administracijos direktorius. 2007–2010 m. Alytaus miesto savivaldybės mero pavaduotojas, 2010–2012 m. Alytaus miesto savivaldybės meras.

2012–2014 m. Alytaus „Volungės" pagrindinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ugdymui, nuo 2014 m. – mokyklos direktorius.

1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. 2000 m. ir 2007–2014 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus skyriaus narys, 2005–2017 m. skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Anelė-Angelė, vaikai Akvilė, Tautvydas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-30 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-02 iš Wayback Machine projekto.
**Feliksas Bukauskas** (1947 m. rugpjūčio 18 d. Krekenavoje – 2017 m. vasario 9 d.) – Lietuvos biofizikas, habilituotas

Biografija
----------

1971 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1983 m. biologijos mokslų daktaras.

Nuo 1971 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1984–1989 m. Centrinės mokslo tiriamosios laboratorijos vadovas, 1989–1991 m. prorektorius; nuo 1987 m. profesorius. 1991–1996 m. Berno universiteto (Šveicarija) Fiziologijos instituto profesorius. Nuo 1998 m. dirba ir Einšteino medicinos koledže (Niujorkas, JAV).

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – širdies elektrofiziologijos ir ritmo sutrikimų diagnostika ir gydymas, ląstelių, ypač vėžinių, tarpusavio sąveika.

Įvertinimas
-----------

* 1983 m. LTSR valstybinė premija
* 1988 m. TSRS valstybinė premija

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Feliksas Bukauskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 582 psl.
**GJ 649 b** arba **Gliese 649 b** – egzoplaneta, skriejanti apie raudonąją nykštukę Gliese 649, kurios masė ir spindulys maždaug dvigubai mažesni nei Saulės. Gliese 649 yra Heraklio žvaigždyne, nuo Saulės sistemos nutolusi apie 33,8 šviesmečio (10,4 parseko).

GJ 649 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,328 Jupiterio masės (artima Saturno masei), o spindulys – apytikriai 1,11 Jupiterio spindulio. Apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per 598,3 (± 4,2) paros, jos orbitos didysis pusašis yra 1,135 (± 0,035) av, o ekscentricitetas – 0,3. GJ 649 b pusiausvyros temperatūra – 102,2 K.

Apie GJ 649 b atradimą pranešta 2009 m. Planeta aptikta Havajuose esančioje W. M. Keck observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Be GJ 649 b, šioje sistemoje dar atrasta GJ 649 c planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Gliese 649 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-04-07.
2. 1 2  „GJ 649 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-04-07.
3. 1 2  Johnson, John Asher; et al. (2010). „The California Planet Survey II. A Saturn-Mass Planet Orbiting the M Dwarf Gl649". *The Publications of the Astronomical Society of the Pacific* **122** (888): 149–155. Bibcode:2010PASP..122..149J. arXiv:0912.2730. doi:10.1086/651007.
4. 1 2  „GJ 649 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-04-07.
5. 1 2  „Planet GJ 649 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-04-07.
**Joniškio rajono savivaldybės taryba** – Joniškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1995 m. kovo 25 d.

Teisinis pagrindas
------------------

Rinkimai įvyko vadovaujantis 1992 m. spalio 25 d. Konstitucijos nuostatomis, 1994 m. liepos 7 d. naujuoju Vietos savivaldos įstatymu ir nauju 1994 m. liepos 7 d. savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Be to, 1994 m. liepos 19 d. priimtas Lietuvos Respublikos teritorijos administracinių vienetų ir jų ribų įstatymas.

Lietuvos Respublikos administraciniais vienetais tapo apskritys ir savivaldybės, gyvenamosios vietovės suskirstytos į miesto ir kaimo gyvenamąsias vietoves. Panaikintos savivaldybių pakopos, miesto gyvenamosioms vietovėms priskirti miestai, kaimo gyvenamosioms vietovėms – miesteliai ir kaimai. Savivaldybė sudaroma iš gyvenamųjų vietovių. Jos teritorija gali būti skirstoma į seniūnijų aptarnaujamas teritorijas. Iki 25 sumažintas Joniškio rajono savivaldybės tarybos narių skaičius, meras tapo ir atstovaujamosios, ir vykdomosios valdžios galva.

Rinkimai
--------

### Rinkimuose dalyvavusios partijos

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Sąrašo Nr**. | **Partijos pavadinimas** | **Paduota balsų** | **Gauta mandatų** |
| 4 | Lietuvos demokratinė darbo partija (LDDP) | 3053 | **8** |
| 10 | Tėvynės sąjunga (Lietuvos konservatoriai) (TSLK) | 2156 | **6** |
| 2 | Lietuvos krikščionių demokratų partija (LKDP) | 1890 | **5** |
| 3 | Lietuvos centro sąjunga (LCS) | 1611 | **4** |
| 16 | Lietuvių tautininkų sąjunga (LTS) | 612 | **2** |
| 15 | Lietuvos socialdemokratų partija | 319 | 0 |
|

### Tarybos nariai

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Vardas, pavardė** | **Partija** | **Vieta sąraše** | **Pastabos** |
| Aldona Kadytė | LDDP | 1 |  |
| Romaldas Gadeikis | LDDP | 2 |  |
| Liudas Jonaitis | LDDP | 3 |  |
| Algirdas Antanas Paukštelis | LDDP | 4 |  |
| Alfonsas Lidžius | LDDP | 5 |  |
| Stasė Eidukienė | LDDP | 6 |  |
| Vytautas Baltramaitis | LDDP | 7 |  |
| Gediminas Zabarauskas | LDDP | 8 |  |
| Juozas Sperauskas | TSLK | 1 |  |
| Janina Šimaitienė | TSLK | 2 |  |
| Romaldas Šukys | TSLK | 3 |  |
| Pranciškus Zigmantas | TSLK | 4 |  |
| Jonas Gudaitis | TSLK | 5 |  |
| Alfonsas Povilaitis | TSLK | 6 |  |
| Danguolė Ona Baukienė | LKDP | 1 |  |
| Vincas Kučinskas | LKDP | 2 |  |
| Antanas Rudys | LKDP | 3 |  |
| Gediminas Čepulis | LKDP | 4 |  |
| Pranas Bičkus | LKDP | 5 | iki 1995 m. gegužės 4 d. |
| Edvinas Navasaitis | LKDP | 6 | nuo 1995 m. gegužės 4 d. |
| Voldemaras Bandžiukas | LCS | 1 |  |
| Jonas Vytautas Lingys | LCS | 2 |  |
| Rolandas Vasiliauskas | LCS | 3 |  |
| Gintaras Damalakas | LCS | 4 |  |
| Vytautas Adomaitis | LTS | 1 |  |
| Arūnas Jonušas | LTS | 2 |  |
|

Veikla
------

Rajono meru išrinktas Juozas Sperauskas, jo pavaduotoju Gediminas Čepulis. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Pranas Bičkus.

Nuorodos
--------

Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2019-03-09 iš Wayback Machine projekto.
**Mauricijaus ryšiai ir komunikacijos**:

**Telefonija**

* Laidinių telefonų naudotojų: 379 100 (2009 m.),
* Mobiliųjų telefonų naudotojų: 1,08 mln. (2009 m.)

**Radijas**

* Radijo stotys: 4 AM, 9 FM, trumpųjų bangų stočių nėra (2002 m.),
* Radijo naudotojai: 420 000 (1997 m.),

**Televizija**

* Televizijos stočių: 258 000 (1997 m.)

**Internetas**

* Interneto tiekėjų: 14 (2014 m.),
* Interneto naudotojų: 803 896 (2017 m.)
* Interneto kodas: .mu

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2018-12-24 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Afrikos šalių ryšiai** 

Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena
| **Collybia butyracea** |
| --- |
| Sviestinė plempė (*Collybia butyracea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Plempė  *( Collybia)* |
| Rūšis: | Sviestinė plempė  *( Collybia butyracea)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Sviestinė plempė** (lot. *Collybia butyracea*, sin. *Rhodocollybia butyracea*) – baltikinių (*Tricholomataceae*) šeimos, plempių (*Collybia*) genties grybų rūšis.

* **Augimo vieta**

Spygliuočių, lapuočių miškai.

* **Augimo laikas**

Vasara, ruduo.

* **Pagrindiniai požymiai**

Kepurėlė ir kotas rudos kaštono spalvos, lakšteliai balti.

Vaisiakūniai vidutiniai ir didesni. Kepurėlė 3–7 (9) cm skersmens, paviršius lygus, glitus, senų - sausas, raudonai rudas, kaštono spalvos. Lakšteliai balti, tankūs, priaugtiniai. Kotas 3–8 (12)×0,5–2 cm, tamprus, kepurėlės spalvos. Trama balta, malonaus kvapo ir skonio. Sporos 6–8×3,5 (4) μm.

**Būdingi požymiai:** kotas į pamatą aiškiai storėjantis, baltai mūsuotas.

Auga grupėmis, mėgsta samanotas vietas. Valgoma, vertinga. Labai dažna.

Literatūra
----------

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 127 psl.

Nuorodos
--------

* Sviestinės plempės nuotraukos


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sviestinė plempė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Dunajecas |
| --- |
| Dunajecas netoli Ščavnicos Dunajecas netoli Ščavnicos |
| **Ilgis** | 274 km |
| **Baseino plotas** | 6804 km² |
| **Vidutinis debitas** | 84,3 m³/s |
| **Ištakos** | Tatrai |
| **Žiotys** | Vysla |
| **Šalys** | Lenkija, Slovakija |
|  |
|  **Vikiteka** | Dunajecas |

**Dunajecas** (lenk. *Dunajec*) – upė pietų Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje; Vyslos dešinysis intakas. Prasideda Tatruose, greta Slovakijos sienos, susiliejus dviem kalnų upokšniams – Juodajam Dunajecui ir Baltajam Dunajecui. Po šios santakos upė teka į rytus Lenkijos-Slovakijos siena per Pieninų kalnus, ten sudaro Dunajeco tarpeklį. Vakarų Beskidų priekalnėmis vingiuoja į šiaurę. Žemupyje teka Vyslos žemuma; įteka į Vyslą netoli Opatoveco.

Pagrindiniai intakai:

* dešinieji – Bialka, Grajcarekas, Popradas, Kamienica Navojovska, Biala;
* kairieji – Kamienica Gorčanska, Lososina.

Dunajeco slėnyje įrengti Čorštyno, Nedzicos, Aukštutinės Sromovcės, Rožnuvo tvenkiniai. Upė teka labai vaizdingomis vietovėmis, todėl mėgiama turistų. Miestai prie Dunajeco: Zakopanė (prie Baltojo D.), Naujasis Targas, Spišska Stara Vesas (Slovakijoje), Ščavnica, Senasis Sončas, Naujasis Sončas, Čchuvas, Zakličynas, Tarnuvas, Žabnas.

* Juodasis DunajecasJuodasis Dunajecas
* Dunajeco tarpeklisDunajeco tarpeklis
* Čorštyno tvenkinysČorštyno tvenkinys
| **Morisas Utrilo** |
| --- |
|  |
| M. Utrilo portretas, aut. Suzana Valadon, 1921 m. |
| Gimė | 1883 m. gruodžio 26 d.Paryžius |
| Mirė | 1955 m. lapkričio 5 d. (71 metai)Daksas |
| Palaidotas (-a) | Paryžius, *Saint-Vincent* kapinės |
| Tautybė | Prancūzas |
|  |
| Veikla | Dailininkas |
| Parašas |
|  |

**Morisas Utrilo** (pranc. *Maurice Utrillo*, 1883 – 1955 m.) – XX a. Prancūzijos tapytojas.

Biografija
----------

Morisas Utrilo gimė 1883 m. gruodžio 26 d. Paryžiuje. Jo motina buvo Suzana Valadon (1865−1938), buvusi cirko artistė, tapytojų modelis, kuri maždaug tuo metu pradėjo savarankiškai pati tapyti. Moriso tėvas nežinomas (spėjama, Pjeras Piuvi de Šavanas). Tėvystę 1891 m. prisiėmė ispanų dailės kritikas Migelis Utrilo (1862−1934), norėdamas padėti Morisui. Morisas Utrilo savarankiškai ir iš motinos, kuri pati buvo savamokslė, pramoko tapybos. Anksti Morisas Utrilo priprato prie alkoholio ir motina skatino jį tapyti, kad mažiau gertų. Moriso Utrilo pirmieji kūriniai datuojami apie 1902 m.

1909 m. M. Utrilo kūriniai pirmą kartą buvo eksponuoti Paryžiaus Rudens salone. Apie 1910−1916 m. išskiriamas M. Utrilo „baltasis periodas", pavadintas dėl to, kad dailininkas daug savo paveiksluose naudojo pilkšvai baltą ar pieno baltumo spalvą. Daugiausiai jis tapė Monmartro, Paryžiaus kvartalo, kuriame gyveno, urbanistinius peizažus. Yra nutapęs bažnyčių vaizdų. 1913 m. Blot galerijoje Paryžiuje įvyko pirmoji M. Utrilo personalinė paroda. 1923 m. bendra jo ir motinos kūrinių paroda Bernheimo Jaunesniojo galerijoje Paryžiuje susilaukė didelio dėmesio ir kritikų pagyrų. Iki gyvenimo galo M. Utrilo buvo pripažintu ir garsiu dailininku, tačiau neapleido alkoholizmo. Teito galerija Londone 1934 m. vienos parodos kataloge teigė, kad dailininkas esą miręs nuo alkoholizmo. Jo vėlyvieji kūriniai nelaikomi lygiais „baltojo periodo" paveikslams. 1928 m. M. Utrilo buvo apdovanotas valstybiniu Garbės Legiono kryžiumi.

1935 m. M. Utrilo vedė turtingą našlę ir kolekcionuotoją Lucie Valore. Pora 1936 m. nusipirko vilą šalią Paryžiaus esančiame Le Vezinė. Gyvenimo pabaigoje dailininkas tapo giliai religingu. Morisas Utrilo mirė 1955 m. lapkričio 5 d. Dakso miestelyje Prancūzijos pietuose. Palaidotas Sen Vensano (*Saint-Vincent*) kapinėse Paryžiaus Monmartro kvartale šalia motinos. Vėliau čia palaidota žmona Lucie Valore (mirusi 1965 m.), kuri, paskatinta M. Utrilo, buvo tapusi tapytoja. Dėl paprastumo M. Utrilo paveikslai buvo vieni iš labiausiai klastojamų. 1995 m. Sanua mieste prie Paryžiaus įsteigtas Utrilo-Valadon muziejus.

Kūrinių galerijos
-----------------

* M. Utrilo Wikimedia projekte
* the-athenaeum.org
* wikiart.org

Šaltiniai
---------

* Ian Chilvers, John Glaves-Smith. *A Dictionary of Modern and Contemporary Art.* Oxford University Press, 2009, p. 727-728
* *Nineteenth- and Twentieth-century Paintings*. Metropolitan Museum of Art, 2009, p. 273
* Encyclopaedia Britannica
| Svijaga |
| --- |
| Svijaga Uljanovske Svijaga Uljanovske |
| **Ilgis** | 375 km |
| **Baseino plotas** | 16 700 km² |
| **Vidutinis debitas** | 35 m³/s |
| **Ištakos** | Pavolgio aukštuma |
| **Žiotys** | Volga |
| **Šalys** | Rusija |

**Svijaga** (rus. *Свияга*, tot. *Zöyä yılğası*) – upė Rusijoje, Uljanovsko srityje ir Tatarstane; Volgos dešinysis intakas. Prasideda Pavolgio aukštumoje, teka plačiu slėniu į šiaurę lygiagrečiai su Volgos upe, tačiau priešinga kryptimi. Įteka į Kuibyševo tvenkinio Svijagos įlanką.

Didžiausi intakai: Aria, Bula, Karla, Kubnia, Toša (visi kairieji). Užšąla lapkritį arba gruodžio pradžioje, atitirpsta balandį ar gegužės pradžioje. Įrengta keletas mažųjų hidroelektrinių. Laivuojama 62 km nuo žiočių. Prie Svijagos įsikūręs Uljanovsko miestas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 376
Koordinatės: 55°44′32″ š. pl. 25°27′4″ r. ilg.﻿ / ﻿55.74222°š. pl. 25.45111°r. ilg.﻿ / 55.74222; 25.45111


| Juodonių tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Rokiškio rajonas) |
| Plotas | 0,073 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,44 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,9 m |
| Didžiausias gylis | 4,2 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Juodonių tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Rokiškio rajone, 9 km į pietus nuo Kamajų miestelio. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Maleišos intakas, Jaros-Šetekšnos baseinas) 1,8 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės į pietus – 0,49 km, plotis – iki 0,19 km. Altitudė 123,2 m. Krantai daugiausia aukštoki, apaugę medžiais ir krūmynais. Aplinkui įsikūręs Juodonių kaimas, plyti dirbami laukai. Į vakarus stūkso miškelis ir eina kelias  **120**  Radiškis–Anykščiai–Rokiškis . 

Tvenkinys įrengtas 1971 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Joniškio herbas |
| --- |
|  *LR priimtas 1991-04-17* |
|  |
|  *LSSR priimtas 1970* |
|  |
|  *LDK priimtas 1616-07-04* |
| Ž • A • R |

**Joniškio herbas** yra Joniškio miesto heraldinis atributas. Jame vaizduojamas Šv. Mykolas Arkangelas, nugalintis slibiną.

Aprašas
-------

Raudoname lauke sidabrinis sparnus demonstruojantis šarvuotas arkangelas šv. Mykolas, stovintis ant žalio slibino, galva atsisukusio heraldinėn kairėn. Dešinė ranka su sidabriniu kalaviju auksiniu efesu pakelta, kairėje rankoje – apvalus sidabrinis skydas. Arkangelo veidas kūno spalvos, ilgi plaukai juodi.

Istorija
--------

Istorinis herbas – Šv. Mykolas Arkangelas, nugalintis slibiną – Joniškiui buvo suteiktas 1616 m. liepos 4 d. Šis herbas buvo naudojamas iki XVIII a. pabaigos.

1970 metais buvo sukurtas naujas herbas. Jame vaizduojamas ištiesintas sidabrinis dalgis (valstietiškas kovos dalgis), nukreiptas į viršutinį užpakalinį kampą, ir dvi auksinės aštuonkampės žvaigždės.

Dabartinis herbas patvirtintas 1991 m. balandžio 17 d.
| **Verbascum nigrum** |
| --- |
| Juodoji tūbė (*Verbascum nigrum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Bervidiniai  *( Scrophulariaceae)* |
| Gentis: | Tūbė  *( Verbascum)* |
| Rūšis: | Didžiažiedė tūbė  *( Verbascum nigrum)* |

 |
| Binomas |
| ***Verbascum nigrum***L. |

**Juodoji tūbė** (lot. *Verbascum nigrum*, angl. *Dark mullein*, vok. *Schwarze Königskerze, Dunkel-Königskerze*) – bervidinių (*Scrophulariaceae*) šeimos tūbių (*Verbascum*) genties augalas. Liaudyje žinomas kaip **devyneriopas**, **devynjėgė**, **devynių vyrų spėka**, **devynmacė**, **devynsylė**, **devynvaistė**, **dievana**, **šventrožė**, **šventaropė** ir kt. Savaime auga Europoje, taip pat ir Lietuvoje.

Ekologija
---------

Auga pakelėse, pakrantėse, šlaituose, žvyrynuose, kirtimuose, upių slėniuose. Mėgsta sausas, saulėtas vietas, nekalkingus dirvožemius.

Žiedus apdulkina vabzdžiai. Sėklas išnešioja vėjas.

Biologija
---------

Tai dažniau daugiametis, rečiau dvimetis, iki 1,2 m aukščio augalas. Šaknis stora, sumedėjusi. Stiebai paprastai keli, statūs, aukščiau briaunoti, juostuoti, beveik nešakoti, juodai raudoni, plaukuoti. Viršutinė lapų pusė būna plika, žalia, apatinė – labai plaukuota, šviesesnė. Pamatiniai lapai stambūs, širdiški, karbuoti, sudaro skrotelę. Juos laiko 5-20 cm ilgio lapkočiai ir 5-15 cm ilgio lapalakščiai. Link viršūnės lapai smulkėja, kotai trumpėja, viršūnė smailėja.

Ilgas, siauras tūbės žiedynas nuo apačios ligi viršaus nusagstytas kuokštais žiedų. Kuokštai sudaryti iš 5-10 žiedų. Apatiniai kuokštai atitolę vienas nuo kito, viršutiniai esti tankesni. Žiedkočiai išauga plaukuoti. Taurelė nedidelė, žalia. Vainikėlis geltonas, retai baltas, išorėje plaukuotas, žiotys išmargintos rausvai rudomis dėmėmis, iki 2,5 cm skersmens. Kuokeliai penki, jų koteliai tankiai apaugę ilgais, violetiniais plaukeliais.

Pradeda žydėti birželio viduryje, žydi iki rugpjūčio mėnesio. Vaisius – plati, ruda dėžutė, apaugusi žvaigždiškais plaukeliais. Sėklos smulkios.

Porūšiai
--------

Yra išskiriami du juodosios tūbės porūšiai:

* *Verbascum nigrum* subsp. *abietinum* (Borbás) I.K.Ferguson **Pav.**
* *Verbascum nigrum* subsp. *nigrum*

* Žiedai
* Žiedas iš šono
* Žiedynas
* Porūšis *abietinum*

Nuorodos
--------

* Juodosios tūbės mokslinis lotynų kalba pavadinimas ir sinonimai per theplantlist.org Archyvuota kopija 2020-07-11 iš Wayback Machine projekto. (anglų k.)
* Verbascum nigrum – luontoportti.com (anglų k.)

Literatūra
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Juodoji tūbė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Vasarą žydintys augalai, Ramunėlė Jankevičienė, Vilnius, Mokslas, 1987, 212 p.
* Enciklopedinė miško knyga, Gediminas Isokas, Vilnius, Mintis, 2001, 338 p. ISBN 5-417-00831-1
Iliustruotas Guru Granth Sahibo puslapis
**Guru Granth Sahibas** (pali ਗੁਰੂ ਗ੍ਰੰਥ ਸਾਹਿਬ = *Gurū Granth Sāhib* 'Guru Viešpats švenraštis'), arba **Adi Granthas** (pali ਆਦਿ ਗ੍ਰੰਥ = *Ādi Granth* 'Pirmapradė knyga') – sikhų šventraštis, sudarytas iš maždaug 6000 himnų, sukurtų sikhų guru ir įvairių ankstyvųjų ir viduramžių šventųjų, priklausiusių skirtingoms religijoms ir kastoms.

Dar vadinamas Knyga viešpačiu (*Granthu Sahibu*), taip pat Guru Granthu, nes dešimtasis sikhų guru paskelbė, kad po jo mirties sikhų dvasiniu mokytoju bus ne jo įpėdinis, o Adi Granthas. Šis šventraštis yra pagrindinis garbinimo objektas sikhų šventyklose (gurdvaruose). Jis rituališkai atverčiamas ryte, nakčiai užverčiamas ir padedamas.

Pirmąją kanoninę šventraščio redakciją 1604 m. Amritsare sudarė penktasis sikhų guru Ardžunas, įtraukęs savo paties (2218), pirmtakų Nanako (974), Angado (62), Amardaso (907), taip pat bhagatų (hinduistų ir musulmonų šventųjų) Namdevo, Ravidaso ir Kabyro himnus bei keletą Pandžabo musulmonų mistiko Farido (XIII a.) poemų.

1704 m. paskutinis (dešimtasis) sikhų guru Gobindas Singhas Adi Granthą dar papildė savo pirmtako Tegho Bahaduro himnais.

Šventraštis suskirstytas į 31 dalį (vadinamąsias ragas), pagal kurias giedami himnai. Didžioji jų dalis parašyti pandžabų ir hindi (bradžo) kalbomis, yra marathų, persų ir arabų kalbų žodžių.

Yra bent trys Adi Grantho redakcijos, kiek besiskiriančios viena nuo kitos. Versija, kurią sikhai laiko autentiška, kaip teigiama, buvo peržiūrėta Gobindo Singho.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Adi Granthas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
2. ↑
„Vienatvė". Jean Jacques Henner piešinys
**Vienišumas** – emocinė būsena, kai žmogus jaučia gilų tuštumo ir izoliacijos nuo kitų žmonių jausmą. Vienišas žmogus jaučia poreikį bendrauti su kitu žmogumi ar žmonių grupe, tačiau jaučiasi lyg atskirtas nuo kitų, niekam nereikalingas ir neįdomus.

Vienišumas netapatus vienatvei. Vienatvėje būna visi žmonės, savo noru, ar susiklosčius aplinkybėms. Buvimas vienatvėje gali būti ir teigiamas, malonus jausmas. Tuo tarpu vienišas žmogus jaučia liūdesį dėl tokios savo padėties ir joje yra ne savo noru.

Žmonės tampa vieniši dėl įvairių priežasčių. Dažnai žmonės tampa vieniši, jei nuo pat vaikystės neturi draugų, artimų žmonių. Taip pat po išsiskyrimo ar brangaus žmogaus netekties, pakeitus gyvenamąją vietą, darbovietę ar pan.

Vienišam žmogui būdingi simptomai:

* Jausmas, kad „visi kiti" turi draugų
* Nesugebėjimo bendrauti jausmas
* Įsitikinimas, kad esi nepilnavertis, kad kažkas blogai su tavimi
* Įsitikinimas, kad niekas nesupranta tavo situacijos
* Jausmas, kad nebegali pasikeisti, kad viskas prarasta
* Depresija, tuštumo jausmas
* Nervingumas, galimai bendravimo baimė (sociofobija)

Paradoksas, bet žmonės labiausiai vieniši jaučiasi didžiuosiuose miestuose. Čia pasijaučiama nereikšminga, anonimine minios dalimi. Žmogus gali jaustis vienišas netgi tarp žmonių, tačiau su jais neturėdamas emocinio kontakto, nerasdamas bendrumo su aplinkiniais. Pasak JAV sociologinių tyrimų, daugėja žmonių, kurie namuose gyvena vieni, bei mažėja vidutinis atskiro individo draugų skaičius.

Vienišumas skatina savižudybes, alkoholizmą, narkomaniją, destruktyvų elgesį, keršto jausmą, ligų atsiradimą.

Išnašos
-------

1. ↑