recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Mečislovas Vitkus** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. balandžio 17 d.Pagrybis |
| Mirė | 2012 m. liepos 9 d. (89 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Kairėnų kapinėse |
| Vaikai | Kęstutis Vitkus, Algirdas Vitkus |
|  |
| Veikla | gydytojas chirurgas |
|  |
| Alma mater | 1949 m. Kauno universitetas |

**Mečislovas Vitkus** (1923 m. balandžio 17 d. Pagrybyje, Kaltinėnų vlsč. – 2012 m. liepos 9 d. Vilniuje) – Lietuvos gydytojas chirurgas.

Biografija
----------

1949 m. baigė Kauno universiteto Medicinos fakultetą. 1960 m. medicinos mokslų kandidatas.

1949–1951 m. dirbo Kauno srities klinikinėje ir Skuodo rajono ligoninėse. 1951–1953 m. Mažeikių ligoninės vyr. gydytojas ir chirurgijos skyriaus vedėjas. 1953–1967 m. Klaipėdos ir Vilniaus respublikinių ligoninių chirurgijos skyriaus vedėjas. 1969–1982 m. dirbo Vilniaus miesto klinikinėje ligoninėje. Nuo 1982 m. Respublikinio mikrochirurgijos centro vadovas. Dėstė Vilniaus universiteto Medicinos fakultete.

1977 m. stažavosi JAV.

Palaidotas Kairėnų kapinėse.

Mokslinė veikla
---------------

1980 m. pradėjo pirmąsias mikrochirurgijos operacijas Lietuvoje.

Įvertinimas
-----------

* 1988 m. Lietuvos TSR valstybinė premija
* 2002 m. Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžius
* 2002 m. Kariuomenės kūrėjų savanorių medalis
* 2009 m. Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

Bibliografija
-------------

* Odos plastika. – Vilnius: Mintis, 1965. – 236 p.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Mečislovas Vitkus*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014
2. ↑  *Mečislovas Vitkus*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 588-589
3. ↑
Moterys su tradiciniais apdarais
Vyrai, dėvintys tradicinius rūbus
**Hidžabas** (arab.  حِجَابٌ, *hidžāb* ) – arabiškas terminas reiškiantis „uždangą, pertvarą". Arabiškai kalbančiose šalyse, bei Vakaruose *hidžabu* yra įprasta vadinti musulmonių dėvimus rūbus. Dažnai *hidžabu* yra vadinama skarelė ar galvos uždangalas, tačiau Korane šis žodis yra pavadintas **khimār** (خمار). Kita žodžio *hidžabas* reikšmė yra metafizinė, kuria šiuo žodžiu nurodoma uždanga skirianti žmogų ir Dievą.

Įprasta *hidžabą* asocijuoti su musulmonių dėvimais rūbais, tačiau *hidžabas* vienodai galioja ir musulmonams. Šiuo atveju *hidžabo* reikšmė yra kaip islamiškos aprangos norma, kuriai nusakyti islamo žyniai naudoja Koraną ir patikimus Pranašo Mahometo pasakymus (hadisus).

Moteriška apranga
-----------------

Pagal kai kurias islamo teisines sistemas padori moteriška apranga yra ta, kuri dengia visą kūną, išskyrus veidą ir rankas. Sunitų rekomenduojama, kad dėvimas moteriškas drabužis būtų laisvas, neišryškinantis figūros. Vienas iš tokių tradicinių drabužių yra žinomas kaip **džilbab**. Taip pat nešiojamos skarelės, kurios rišamos įvairiais būdais ir dengia moters plaukus, bei kaklą. Salafi mokslininkai skatina dengtis ir veidus. Dažnai jų sakoma, kad dengtis veidus yra privaloma. Kiti mokslininkai tam prieštarauja teigdami, kad Vakaruose tuo tik labiau pritraukiamas dėmesys moteriai. Aprangos dalis dengianti veidą yra vadinama **nikabu** (*niqab*). Visiškai uždengiantis visą kūną drabužis, kuriuo paliekami tik maži plyšeliai akims yra vadinamas **burka** (*burqa*).

* Persės su hidžabaisPersės su hidžabais
* Indonezietiški hidžabaiIndonezietiški hidžabai
* Jemenietė su nikabuJemenietė su nikabu
* Hidžabų parduotuvė DamaskeHidžabų parduotuvė Damaske

Vyriška apranga
---------------

Vyriško *hidžabo* normos skiriasi nuo moteriško dėl biologinių skirtumų tarp lyčių. Minimalus *hidžabas* musulmonui yra užsidengti nuo bambos iki žemiau kelių. Kaip teigiama viename iš sunos pavyzdžių, užsidengti visą kūną yra geriau, nei tik apatinę jo pusę. Taip pat rūbai neturi būti aptempti. Vyriški drabužiai dažnai sutinkami šiais pavadinimais: **izar** (dažnai nešiojamas vietoj kelnių), **taub** (ثوب‎, *ṯawb*), **dišdaša** (دشداشة, *dišdāšä*), **kandura** (كندورة, *kandūrä*), **kamisas** (قميص, *qamīṣ*). Galvos apdangalai: turbanas ar **imama**, kepuraitė – **takija** (*taqiyah*), skara – **keffiyeh** ir jai prilaikyti dėvimas **igalas** (‎عقال, *‘iqāl*).

Pastabos
--------


1. ↑  Abdullah Yusuf Ali, Korano vertimas ir komentarai, Appendix VIII **(**angl.**)**, IPCI, 1999. Taip pat žr. Koranas 42:51.
2. ↑  Abu Dawood, Book 32, Number 4092.
3. ↑  Abu Dawood, Book 20, Number 3150.
| **Asta Jasiūnienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1963 m. rugpjūčio 19 d. (60 metų)Stačiūnai, Pasvalio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Gintautas |
| Vaikai | Justas, Eglė |
|  |
| Veikla | politinė bei visuomenės veikėja |
| Organizacijos | LRV atstovo Šiaulių apskrityje tarnyba |
| Pareigos | LRV atstovė Šiaulių apskrityje |
| Partija | Lietuvos demokratinė darbo partija, Lietuvos socialdemokratų partija |
|  |
| Alma mater | 1985 m. Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Asta Jasiūnienė** (g. 1963 m. rugpjūčio 19 d. Stačiūnuose, Pasvalio rajonas) – Lietuvos ir Pakruojo rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja. Pakruojo rajono merė.

Biografija
----------

1985 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, įgijo žemės ūkio buhalterinės apskaitos ekonomisto kvalifikaciją.

1986 m. „Jaunosios gvardijos", vėliau Pamūšio kolūkio vyriausioji ekonomistė, Pašvitinio seniūnijos agrarinės tarnybos vadovė, Pakruojo rajono žemėtvarkos skyriaus vyriausioji inžinierė-žemėtvarkininkė. 2000–2007 m. Pakruojo rajono savivaldybės Pašvitinio seniūnijos seniūnė. Lietuvos savivaldybių seniūnų asociacijos narė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. iki 2012 m. Pakruojo rajono savivaldybės administracijos direktorė.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narė, 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Pakruojo rajono klubo narė.

1997–2000 m. 2000 m. 2003 m. 2007 m. ir 2011 m. (mandato atsisakė) Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narė. Nuo 2012 m. balandžio 27 d.iki 2015 m. balandžio 14d.- Pakruojo rajono savivaldybės merė.

2015 m. gruodžio 7d. paskirta LRV atstove Šiaulių apskrityje.

Pamūšio kaimo bendruomenės tarybos narė. Sutuoktinis Gintautas, vaikai Justas ir Eglė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-10 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-11-03 iš Wayback Machine projekto.
**Juan Sandoval**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Juan Camilo Sandoval Yepes |
| Gimimo data | 2001 m. kovo 25 d. (22 metai) |
| Gimimo vieta | [[]], Kolumbija |
| Ūgis | cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Maktaaral FK |
| **Pozicija** | saugas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2021  2022  2023– | Baltijos FA  FK Atmosfera  Maktaaral FK | 14 00(7)28 0(13)08 00(0) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. liepos 26 d.. |

**Chuanas Sandovalis** (isp. *Juan Sandoval*; g. 2001 m. kovo 25 d.) – Kolumbijos futbolininkas, atakuojantis saugas.

Karjera
-------

Kolumbietis futbolo paslapčių sėmėsi Medeljino Futbolo Akademijoje (Medeljinas).

### Baltijos Futbolo Akademija

2021 m. persikėlė į Lietuvą ir atstovavo Baltijos Futbolo Akademijai. 

Debiutavo Pirmoje lygoje 2021 m. kovo 21 d. rungtynėse prieš FK Atmosfera. Vilniaus ekipa nusileido varžovams 0:2.

2021 m. kovo 30 d. rungtynėse prieš Kauno Žalgiris B pasižymėjo pelnydamas du įvarčius ir svariai prisidėjo prie vilniečių pergalės rezultatu 4-2.

Pirmoje lygoje sužaidė keturiolika rungtynių ir pelnė septynis įvarčius. 

Rugpjūčio mėnesį dėl asmeninių priežasčių žaidėjas paliko Lietuvą.

### FK Atmosfera

2022 m. karjerą pratęsė Mažeikių „Atmosferoje".

2022 m. kovo 18 d. debiutavo Pirmoje lygoje atstovavdamas mažeikiškiams. Šiose rungtynėse rezultatu 1:0 nugalėjo Plungės „Babrungas".

Sekančiose rungtynėse, įvykusiose 2022 m. kovo 30 d. mažeikiškiai lygiosiomis 4-4 sužaidė su Riteriai B. Dviem įvarčiais pasižymėjo Chuanas Sandovalis.

### Maqtaaral klubas

2023 m. vasario mėn. tapo žinoma, kad žaidėjas atstovaus Maktaaral FK (Kazachstanas).

Statistika
----------

Pirmos lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |
| **2021** | **Baltijos Futbolo Akademija** | 14 | 7 |
|  |  |  |  |
| **2022** | **FK Atmosfera** |  ? |  ? |
|
|

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;
     Pirmos lygos ekipa;

Šaltiniai
---------

1. ↑  BFA 0-2 Atmosfera
2. ↑  BFA 4-2 K. Žalgiris B
3. ↑  Apie Sandolvalio karjerą
4. ↑  Atmosfera 0-1 Banrungas
5. ↑  Atmosfera 4-4 Riteriai B
6. ↑  kazfootaball svetainės naujienos
7. ↑  Официально: Хуан Сандовал — Игрок «Мактаарала»
8. ↑  Колумбийский футболист подписал контракт с клубом КПЛ

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* lietuvosfutbolas.lt
* [ Globalsportsarchive]
Divina Galica| Karjera Formulėje 1 |
| --- |
| Tautybė | Jungtinė Karalystė anglė |
| Komandos | Surtees, Hesketh Racing |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 3 (0 startų) |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 0 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | Didžiosios Britanijos GP (1976) |
| Pirmoji pergalė | - |
| Paskutinė pergalė | - |
| Paskutinis GP | Brazilijos GP (1978) |

**Divina Galica** (1944 m. rugpjūčio 13 d. Votforde) – Anglijos ordino nešiotoja, geriau žinoma dėl savo sportinės karjeros Olimpinėse žaidynėse ir autosporte.

Slidinėjimo karjera
-------------------

Būdama 20-ties metų ji dalyvavo savo pirmojoje Olimpiadoje 1964 m. Insbruke. Ji varžėsi slalomo ir nusileidimo rungtyse. Vėliau ji dalyvavo dar dvejose Olimpiadose – 1968 m. Grenoblyje ir 1972 m. Sapore. Abejose šiose Olimpiadose Galica buvo olimpinės Didžiosios Britanijos slidinėjimo komandos kapitonė ir finišuodavo pirmajame dešimtuke didžiojo slalomo rungtyje. Vėliau, grįžusi iš autosporto, ji vėl dalyvavo vieneriose Olimpinėse žaidynėse 1992 m. Albervilyje.

Lenktynininkės karjera
----------------------

Divina Galica stebino visus savo sugebėjimais automobilių sporte. Ji pradėjo lenktyniauti kartingais, o vėliau startavo Formulės 2 ir Formulės 1 čempionatuose.

Tiesa, Formulės 1 lenktynėse ji bandė kvalifikuotis tris kartus, tačiau visus nesėkmingai.

Iki 1980 m. ji dar sudalyvavo 6-iose Didžiosios Britanijos Formulės lenktynėse, per kurias sugebėjo vieną kartą finišuoti ant podiumo ir surinkti 22 taškus.

### Formulės 1 rezultatai

| Sezonas | Komanda | Pakaba | Variklis | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Galutinė vieta | Taškai |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1976 | Shellsport/Whiting | Surtees Surtees TS16 | Cosworth V8 | BRA | RSA | USW | ESP | BEL | MON | SWE | FRA | GBRDNQ | GER | AUT | NED | ITA | CAN | USA | JPN | - | 0 |
| 1978 | Olympus Cameras with Hesketh | Hesketh Hesketh 308E | Cosworth V8 | ARGDNQ | BRADNQ | RSA | USW | MON | BEL | ESP | SWE | FRA | GBR | GER | AUT | NED | ITA | USA | CAN | - | 0 |

Taip pat skaitykite
-------------------

Kitos moterys lenktynininkės Formulėje 1:

* Maria Teresa de Filippis
* Lella Lombardi
* Giovanna Amati
* Desire Wilson

Šaltianiai
----------

1. ↑  Divina Galica
| **Adelė Šiaučiūnaitė** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. kovo 13 d.Ryga, Latvija |
| Mirė | 1938 m. vasario 27 d. (23 metai)Kaunas |
| Palaidotas (-a) | Aukštųjų Šančių karių kapinėse |
|  |
| Veikla | revoliucionierė |
| Organizacijos | LKJS CK |
| Partija | 1935 m. LKP |

**Adelė Šiaučiūnaitė** (1914 m. kovo 13 d. Rygoje – 1938 m. vasario 27 d. Kaune) – komjaunimo veikėja, Lietuvos tarpukario darbininkų revoliucinio judėjimo aktyvistė. 1958–1990 m. jos garbei vadintas trikotažo fabrikas ir Adelės Šiaučiūnaitės trikotažo gamybinis susivienijimas.

Biografija
----------

A. Šiaučiūnaitė gimė 1914 m. Rygoje, neturtingo batsiuvio šeimoje. Vėliau ji su tėvais persikėlė gyventi į Kauną. Mokėsi gimnazijoje, tačiau po keturių klasių dėl vargingo gyvenimo nutraukė mokslą, pradėjo dirbti. Pradžioje duoną užsidirbdavo megzdama, vėliau ėmėsi siuvėjos amato, įsidarbino siuvykloje, kur patyrė sunkią darbininkės dalią.

Užmezgusi pažintis su nelegaliai Lietuvoje veikusiais komunistais, pasuko į pogrindinę veiklą. 1934 m. įstojo į komjaunimą, o sekančiais metais buvo priimta į komunistų partiją. Jai teko ir toliau dirbti komjaunimo darbą. Nuo 1935 m. pabaigos iki 1936 m. vasaros mokėsi partinėje mokykloje Maskvoje. Grįžusi į Lietuvą, toliau vykdė jai pavestas komunistų užduotis. Tais metais ji buvo paskirta dirbti į LKJS Centro Komitetą ir toliau jau dirbo kaip revoliucionierė-profesionalė. Jai teko dirbti platų organizacinį darbą: kurti komjaunimo kuopeles fabrikuose, organizacijose, organizuoti darbininkų streikus ir pan. Buvo pogrindinės komunistinės spaudos bendradarbė, leidėja ir platintoja (be kitų, redagavo leidinį „Darbininkų ir valstiečių jaunimas"). 

A. Šiaučiūnaitės veikla buvo žinoma ir sekama Lietuvos specialiųjų tarnybų – ji buvo kelis kartus areštuota, tačiau trūkstant tiesioginių kaltės įrodymų, buvo paleidžiama. 1938 m. vasario 27 d. Kaune, viename Žaliakalnio kiemų, ji buvo rasta žiauriai nužudyta. Ta proga LKP ir LKJS, neatsižvelgę į 24 metų merginos žūties kriminalines aplinkybes, bendrai išleido specialų atsišaukimą „Protestuokime prieš žvėriškus fašistų žvalgybos darbus".

Palaidota Kaune, Aukštųjų Šančių kapinėse.

Įamžinimas
----------

* Sovietmečiu Kaune veikė Adelės Šiaučiūnaitės vardo trikotažo fabrikas.
* 1965 m. atskira knyga išleista biografija.
* 1985 m. liepą Kaune atidengta 3 m aukščio skulptūra (aut. Danutė Danytė-Varnauskienė). Savanorių prospekto ir Algirdo gatvės sankryžos skverelyje stovėjęs paminklas 2001 m. perduotas Grūto parkui.

Literatūra
----------

* Kazys Račkauskas. *Tegyvuoja gyvenimas (Adelė Šiaučiūnaitė)*. – Vilnius, 1965. – 88 p.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Po Spalio vėliava", 1958-02-27, nr. 17. Ištikima lietuvių liaudies dukra
2. ↑  Dėl neįrašymo į LR Nekilojamųjų vertybių registrą. *lrs.lt*, 2005-04-19
3. ↑  Grūto parką papildys revoliucionierės skulptūra
| **Juozas Krikštolaitis** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. lapkričio 12 d. (68 metai)Lietuva Veisiejai, Lazdijų rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Onutė |
| Vaikai | Neringa |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | Vilniaus pedagoginis institutasKauno technologijos universitetas |

**Juozas Krikštolaitis** (g. 1954 m. lapkričio 12 d. Veisiejuose, Lazdijų rajonas) – Lietuvos ir Prienų rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1977 m. baigė Vilniaus valstybinį pedagoginį institutą, matematikos mokytojas, 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, informatikas.

Kazlų Rūdos remonto mechaninės gamyklos direktoriaus pavaduotojas komercijai. Lietuvos Respublikos Seimo nario padėjėjas. 2007–2011 m. Prienų rajono savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas, 2011 m. balandžio-gegužės mėn. Prienų rajono savivaldybės meras.

Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Prienų rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Prienų rajono savivaldybės tarybos narys.

Žmona Onutė, duktė Neringa.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Asmeninis kompiuteris** (*AK*, *personalinis kompiuteris* angl. *personal computer* - *PK* angl. *PC*) – asmeniniam naudojimui skirtas kompiuteris. Tipiški asmeniniai kompiuteriai pasižymi sąlyginai nedidele kaina, yra paprastai valdomi, leidžia atlikti kasdieninius raštinės darbus, žaisti žaidimus, klausytis muzikos ir pan. Asmeniniams kompiuteriams artimos dar dvi kompiuterių rūšys: darbo stotys ir delniniai kompiuteriai.

Nėra vieningos nuomonės, kokie kompiuteriai tapo pirmaisiais asmeniniais: pirmas asmeniniam naudojimui skirtas kompiuteris buvo 1970 m. sukurtas Digital PDP-11, pirmas paprastam žmogui įperkamas kompiuteris buvo 1975 m. sukurtas MITS Altair 8800, pirmas eiliniam žmogui pritaikytas kompiuteris buvo 1977 m. sukurtas Apple Apple II, o pirmas, turėjęs visus dabartiniams *asmeniniams kompiuteriams* būdingus bruožus (nedidelė kaina, grafinė aplinka ir pan.) buvo 1984 m. sukurtas Apple Macintosh.

Šiuo metu pati populiariausia *asmeninių kompiuterių* rūšis yra PC, gana populiarūs yra ir Macintosh kompiuteriai. Populiariausios *asmeninių kompiuterių* operacinės sistemos yra Windows, Mac OS X ir GNU/Linux.

Vikižodynas
**Dūmas** – viduramžiais ir vėlesniais laikais – valstiečio ūkis, kaip prievolinis vienetas, taip pat valstiečio gyvenamasis namas bei Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės bajoro, neturėjusio dvaro ir karo prievolę atlikdavusio vien iš savo ūkio, šeimyninis prievolinis vienetas.

Mokesčio objektas
-----------------

Būdavo apmokestinamas kiekvienas kūrenamas židinys. Šis prievolės vienetas *dūmu* vadintas dėl to, kad kūrenant židinį be kamino, rūkdavo visas šiaudinis dūminio gyvenamojo namo stogas. Buvo taikomas Rusijoje, Lenkijoje, Balkanuose (čia XIII a. – XIV a. vadintas *dymnina*). Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje ūkį *dūmu* imta vadinti XIV a. kai buvo siekiama išvengti prievolių didinimo ir keli dūmai jungėsi į tarnybą. Dūmą paprastai sudarė mažoji valstiečio šeima. Po XVI a. vidurio Valakų reformos dūmas tapo ūkio ir sodybos sinonimu. Lenkijos pavyzdžiu Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje 1649 m. įvestas mokestis Nuo dūmo.

1795 m. Rusijai užėmus Lietuvą, apmokestinimo vienetu tapo revizinis asmuo ir dūmai nebebuvo registruojami.

Dūmų surašymas
--------------

Išliko 1667 m. 1690 m. dūmų surašymų duomenys. Lietuviškose apskrityse (Ašmenos, Breslaujos, Lydos, Trakų, Ukmergės, Upytės, Vilniaus, Žemaitijos) iš pradžių buvo apie 182 000, baltarusiškose apskrityse – daugiau, kaip 300 000 dūmų. XVII a. viduryje dėl karo, bado ir maro išmirus daugeliui gyventojų, XVIII a. pradžioje dūmų sumažėjo beveik dvigubai. XVIII a. pabaigoje dūmas iš esmės sutapo su gyvenamuoju namu. 1790 m. lietuviškosiose apskrityse buvo 190 000 dūmų, o visoje Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje apie 451 000, tarp jų – 17 vienuolynų, apie 500 klebonijų, 144 000 valstiečių ūkininkų, 23 000 kaimų ir miestų daržininkų bei trobelninkų sodybų, daugiau, kaip 8000 smuklių (karčemų) ir kita.

Žodžio kilmė
------------

Pavadinta *dūmu* todėl, kad kūrenant židinį be kamino, rūkdavo visas namo stogas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Liudas Truska. *Dūmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
| **Saulius Nefas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1960 m. gruodžio 8 d. (62 metai)Taujėnuose, Ukmergės rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Dangira |
| Vaikai | Gintarė, Mindaugas, Gediminas, Rūta, Eglė |
|  |
| Veikla | pedagogas, Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 
* 1989 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdis;
* 1993 m. Tėvynės sąjunga.

 |
|  |
| Alma mater | 1983 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Saulius Nefas** (g. 1960 m. gruodžio 8 d. Taujėnuose, Ukmergės rajonas) – pedagogas, Lietuvos ir Anykščių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1978 m. baigė Taujėnų vidurinę mokyklą. 1983 m. baigęs Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos – pedagogikos fakultetą įgijo istorijos mokytojo specialybę ir pradėjo dirbti Anykščių Antano Vienuolio ir Viešintų vidurinėse mokyklose istorijos mokytoju. 1990 m. – 1995 m. A. Vienuolio vidurinės mokyklos, 2000–2004 m. A. Vienuolio gimnazijos direktorius. 1997–2000 m. mokėsi Pedagoginio universiteto doktorantūroje, tyrimų tema – bendruomeniškumo plėtra Lietuvoje. Nuo 2004 m. Lietuvos teisės universiteto Politikos ir vadybos fakulteto Viešojo administravimo katedros lektorius. 2009–2015 m. – Mykolo Romerio universiteto Politikos ir vadybos fakulteto Viešojo administravimo instituto docentas, nuo 2015 m. – profesorius.

Politinė karjera
----------------

1989 m. įsitraukė į Sąjūdžio visuomeninį judėjimą, buvo Sąjūdžio rajono tarybos pirmininkas, 1993 m. įstojo į Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) partiją.

1995 m. ir 1997 m. išrinktas Anykščių rajono savivaldybės tarybos nariu ir Anykščių rajono savivaldybės meru. 2004 m. nuo birželio 29 d. iki lapkričio 14 d. Seimo narys.

1997–2000 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) struktūrinio padalinio – Tėvynės savivaldos sąjungos pirmininkas ir Lietuvos atstovas vietos ir regionų valdžių kongrese Strasbūre.

Šeima
-----

Žmona Dangira, augina penkis vaikus – Gintarę, Mindaugą, Gediminą, Rūtą ir Eglę. Laisvalaikio pomėgiai: krepšinis, pašto ženklų ir vokų kolekcionavimas.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Saulius NEFAS*. Anykštėnų biografijų žinynas. Nuoroda tikrinta 2021-10-31.
| **Liudvikas Mieroslavskis** |
| --- |
|  |
| Liudvikas Mieroslavskis |
| Herbas "Leszczyc" |
| Herbas "Leszczyc" |
|  |
| Gimė | 1814 m. sausio 17 d.Nemuras, Prancūzija |
| Mirė | 1878 m. lapkričio 22 d. (64 metai)Paryžius |
| Palaidotas (-a) | Monparnaso kapinėse |
| Tėvai | Adomas Kasparas Mieroslavskis,Kamila Notė de Voplio |
|  |
| Veikla | Lenkijos politikas, generolas |
|  |
|  **Vikiteka** | Liudvikas Mieroslavskis |

**Liudvikas Mieroslavskis** (lenk. *Ludwik Adam Mierosławski*, (1814 m. sausio 17 d. Nemuras, Prancūzija – 1878 m. lapkričio 22 d. Paryžius) – Lenkijos politikas, generolas, rašytojas, poetas.

Biografija
----------

1830–1831 metų sukilimo dalyvis. Jį numalšinus emigravo. 1834–1835 m. organizacijos „Jaunoji Lenkija", nuo 1837 m. – Lenkijos emigracijos susivienijimo veikėjas, nuo 1843 m. – vienas Lenkijos demokratinės draugijos vadovų. 1845 m. paskirtas visoje Lenkijoje rengiamo sukilimo vadovu, 1846 m. grįžo į Lenkiją. Iškart suimtas Prūsijos policijos, 1847 m. nuteistas mirti, bet bausmė pakeista kalėjimu iki gyvos galvos. Per Tautų pavasarį 1848 m. kovo mėn. Berlyne kilus revoliucijai paleistas. Per 1848 m. kovo mėn. Poznanės sukilimą vadovavo Poznanės didžiosios kunigaikštystės kariuomenei, generolas. Vokiečiams ją nuginklavus ištremtas. 1848 m. gruodžio – 1849 m. balandžio mėn. vadovavo Sicilijos revoliucijos ginkluotosioms pajėgoms, kovojo su Neapolio Burbonais, 1849 m. birželio mėn. – respublikonų sukilimui Badene ir Pfalce.

Gyvendamas Prancūzijoje nuo šešto dešimtmečio pab. propagavo Lenkijos sukilimo idėją, jos likimu bandė sudominti Napoleoną III. Vienas vadinamųjų raudonųjų vadovų, prasidėjus 1863 m. sukilimui grįžo į Lenkiją. 1863 m. vasario mėn. sukilimo diktatorius. Rusijos kariuomenei sumušus jo sukilėlių būrį grįžo į Paryžių.

Parašė istorijos ir karybos istorijos veikalų.

Bibliografija
-------------

* Lenkų tautos sukilimas 1830 m. ir 1831 m. (*Powstanie narodu polskiego w roku 1830 i 1831*), 8 t. 1845–1887 m.
* Szuja, poezija, 1835
* Żelazna Maryna, poezija, 1835
* Bitwa grochowska, poezija, 1835
* Pugaczow, poezija, 1836
* 1831 m. kampanijos kritinė analize (*Rozbiór krytyczny kampanii 1831 roku*), 2 t. 1845 m.
* Marsz, poezija, 1848

* Liudvikas MieroslavskisLiudvikas Mieroslavskis
* Liudviko Mieroslavskio antkapisLiudviko Mieroslavskio antkapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Liudvikas Mieroslavskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 49 psl.
**Duplesio našlaičiais** (pranc. les Orphelins de Duplessis) vadinamos bene didžiausios vaikų išnaudojimo bylos Kanados istorijoje aukos. Keli tūkstančiai našlaičių iš Romos Katalikų Bažnyčios vaikų namų, Kvebeko provincijos vyriausybei suklastojus psichiatrines diagnozes, buvo arba nusiųsti į psichiatrines ligonines, arba jų pačių vaikų namams suteiktas psichiatrinės ligoninės statusas.

Kanadoje mokyklos ir vaikų namai buvo išlaikomi iš provincijos biudžeto, o psichiatrinės ligonines dar papildomai remiamos Kanados vyriausybės. Pradedant 1940 metais, Kvebeko premjeras Maurice Duplessis, bendradarbiaudamas su vaikų namus prižiūrėjusia Romos Katalikų Bažnyčia, dokumentuose „prikūrė" fiktyvių psichiatrinių ligoninių, o jų paramai skirtus pinigus savinosi.

Tariamose psichiatrinėse ligoninėse kunigų ir vienuolių prižiūrimi vaikai buvo verčiami dirbti vergiškomis sąlygomis, seksualiai išnaudojami, už nusižengimus patirdavo žiaurias fizines ir psichologines bausmes.

Visa tai truko maždaug iki 1960 metų. 1990 metais apie 3000 išlikusių išnaudojimo aukų pradėjo kampaniją už teisingumą. Be Bažnyčios ir provincijos vyriausybės, buvo apkaltintas ir Kvebeko gydytojų koledžas (College of Physicians of Quebec). Rasti medicininiai įrašai rodė, kad čia daug vaikų su suklastotomis psichiatrinėmis diagnozėmis buvo naudojami naujų vaistų testavimui ir kituose medicininiuose eksperimentuose.

Pasiekę pilnametystę ir išleisti, našlaičiai paprastai būdavo neišsimokslinę ir neturėdavo net paprasčiausių savarankiškam gyvenimui visuomenėje reikalingų įgūdžių. Jų savarankiškas gyvenimas dažnai baigdavosi savižudybe arba nusikalstama karjera.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Magdalenos prieglaudos namai

Nuorodos
--------

* CBC news
* CTV news Archyvuota kopija 2007-03-10 iš Wayback Machine projekto.
* CBC news archive
| **Alma Javtokienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1953 m. balandžio 28 d. (70 metų)Marijampolėje |
| Sutuoktinis (-ė) | Remigijus |
| Vaikai | Artūras, Robertas |
|  |
| Veikla | Šiaulių miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Naujoji sąjunga |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Alma Javtokienė** (g. 1953 m. balandžio 28 d. Marijampolėje) – Šiaulių miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1971 m. baigė Kapsuko vidurinę mokyklą. 1974 m. baigė Kauno Prano Mažylio medicinos mokyklą ir įgijo dantų techniko specialybę. 1988 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, įgydama defektologo specialybę.

1974 m. pagal paskyrimą Šiaulių miesto stomatologijos poliklinikoje – Vaikų skyriaus ortodontė. Nuo 1992 m. sukūrė savo verslą. 2001 m. suteikta aukščiausia kvalifikacinė kategorija. 2001–2002 m. – Lietuvos Respublikos Seimo nario Artūro Paulausko padėjėja. 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero pavaduotoja.

Nuo 1999 m. Naujosios sąjungos narė. 2000-2003 m. 2003-2007 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė.

2001 m. suteikta aukščiausia kvalifikacinė ortodonto kategorija. 2004 m. Lietuvos odontologų rūmų tarybos narė. 2004 m. asociacijos „Moterys ir verslas Lietuvoje" Šiaulių apskrities filialo prezidentė. 

Sutuoktinis Remigijus, sūnūs krepšininkai Artūras ir Robertas..

Sportinė veikla
---------------

Aktyviai žaidė krepšinį mokykloje, šalies jaunimo, moterų krepšinio rinktinių, Šiaulių „Logikos" komandos narė. 2003 m. su Lietuvos moterų veteranių krepšinio rinktine JAV iškovojo pasaulio moterų veteranių čempionato aukso medalį. Nuo 2001 m. – Šiaulių miesto moterų krepšinio klubo „Rūta" prezidentė. 2004 m. Lietuvos moterų krepšinio A lygos viceprezidentė Šiaurės Lietuvai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai - Naujoji sąjunga (socialliberalai) – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2013-12-16 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė Archyvuota kopija 2011-04-20 iš Wayback Machine projekto.
| **Kazys Germanas** |
| --- |
|  |
| Lietuvos ministrų kabinetas 1939 m. Iš kairės, sėdi: Juozas Tūbelis, Vladas Mironas, Antanas Smetona, Konstantinas Šakenis, J.Takūnas. Iš kairės, stovi: Juozas Skaisgiris (šeštas), J. Gudauskas (aštuntas), Kazys Germanas (vienuoliktas), Juozas Urbšys (dvyliktas). |
| Gimė | 1897 m. spalio 9 d.Svetošino dvaras, Paežerėlių valsčius |
| Mirė | 1980 m. balandžio 18 d. (82 metai)Saint Charles, Ilinojus |
| Vaikai | Vytautas Germanas |
|  |
| Veikla | Lietuvos valstybės veikėjas, inžinierius. |
|  |
| Alma mater | 1929 m. Lietuvos universitetas |

**Kazys Germanas** (1897 m. spalio 9 d. Svetošino dvare, Paežerėlių valsčius – 1980 m. balandžio 18 d. Saint Charles, Ilinojus) – Lietuvos valstybės veikėjas, inžinierius.

Biografija
----------

Sūnus Vytautas Germanas. 1915 m. baigė „Saulės" mokytojų kursus. 1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris. 1919 m. pabaigoje baigė Kauno karo mokyklą. 1920–1922 m. Šeštojo pėstininkų pulko kuopos vadas. 1920 m. dalyvavo karo veiksmuose su Lenkija. 1922 m. įstojo į Lietuvos universiteto technikos fakultetą. 1923 m. Klaipėdos sukilimo dalyvis. 1929 m. baigė Lietuvos universitetą.

1930–1937 m. Panevėžio apskrities inžinierius. 1937–1938 m. ir 1939–1940 m. Švietimo ministerijos Specialiojo mokslo departamento direktorius. Nuo 1938 m. gruodžio 5 d. iki 1939 m. lapkričio 21 d. XIX ir XX ministrų kabineto susisiekimo ministras.

SSRS okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 13 d. NKVD suimtas, 1941 m. gegužės mėn. Ypatingojo pasitarimo nuteistas kalėti. SSRS–Vokietijos karo pradžioje iš kalėjimo išlaisvintas. 1941–1944 m. per nacių okupaciją, susisiekimo reikalų generalinis tarėjas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau persikėlė į JAV. Dalyvavo JAV Lietuvių bendruomenės veikloje.

Inžinieriaus, projektuotojo veikla
----------------------------------

Karjeros pradžioje, dirbdamas Panevėžio apskrities inžinieriumi, projektavo gelžbetoninius Panevėžio krašto tiltus, organizavo jų statybą, vykdė techninę priežiūrą. Iki šiol išlikę (ar perstatyti) K. Germano suprojektuoti tiltai: Miežiškių tiltas, Paliūniškio tiltas, Piniavos tiltas. Jis dirbo darbų vykdytoju prie Krekenavos tilto statybų (P. Markūno projektas).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Banevičius. *111 Lietuvos valstybės 1918–1940 politikos veikėjų: enciklopedinis žinynas.* Vilnius: Knyga, 1991, 60 p. ISBN 5-89942-585-7.
2. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Kazys Germanas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 603 psl.
3. ↑  Nepriklausomybės kelius jungiantys tiltai: 1918–1940 m. Panevėžio apskrityje statyti tiltai *paneveziokrastas.pavb.lt*
| **Georges Bizet** |
| --- |
|  |
| Žoržas Bizė |
| Gimė | 1838 m. spalio 25 d.Paryžius, Prancūzija |
| Mirė | 1875 m. birželio 3 d. (36 metai)Buživalis, Prancūzija |
| Palaidotas (-a) | Per Lašezo kapinėse |
|  |
| Veikla | prancūzų kompozitorius romantikas ir pianistas |
|  |
|  **Vikiteka** | Georges Bizet |

**Žoržas Bizė** (*Georges Bizet*, 1838 m. spalio 25 d. – 1875 m. birželio 3 d.) – prancūzų kompozitorius, realistinės muzikos dramos kūrėjas ir pianistas. Žinomiausias kūrinys – opera „Karmen".

Bizė, kurio vardas buvo Aleksandras Sezaras Leopoldas, o krikšto vardas – Žoržas, būdamas vos devynerių tapo Paryžiaus konservatorijos studentu. 1857 m. laimėjo *Prix de Rome* – stipendiją gabiems meno studentams ir studijavo Romoje trejus metus. Grįžęs iš Romos visą likusį gyvenimą gyveno Paryžiuje. Čia atsidėjo kompozicijai. 1863 m. sukūrė operą „Perlų žvejai" (*Les Pêcheurs de Perles*), taip pat gyvendamas Paryžiuje parašė siuitą „Arlietė" (*L’arlésienne*), pjesę fortepijonui „Vaikų žaidimai" (*Jeux d’enfants*), romantinę operą *Djamileh* (Džamilė?), dažnai laikomą „Karmen" pirmtake.

„Karmen", parašyta 1875 m. buvo pagrįsta Prospero Merimė to paties pavadinimo romanu. Karmen rolė buvo parašyta mecosopranui. Opera iš pradžių neturėjo pasisekimo, tačiau ją gyrė kiti kompozitoriai, tokie kaip Kamilis Sen Sansas, Piotras Čaikovskis, Klodas Debiusi. Ilgainiui „Karmen" tapo labai populiari. Praėjus keliems mėnesiams po premjeros, Ž. Bizė mirė nuo širdies ligos. Palaidotas Perlašezo kapinėse Paryžiuje.

Bizė kūrybai įtakos turėjo Šarlis Guno, Kamilis Sen-Sansas, Žiulis Masnė, Žakas Ofenbachas. Kai kurie jo operų bruožai turbūt atėję iš Verdžio ir Vagnerio.

Nuorodos
--------

* Georges Bizet
* Apie lietuvišką „Karmen" pastatymą Archyvuota kopija 2006-05-18 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°26′š. pl. 22°36′r. ilg.﻿ / ﻿55.43°š. pl. 22.60°r. ilg.﻿ / 55.43; 22.60

| Karšuvos valsčius |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| **XV a. – XVIII a.** |

 |
| 


 |
|  |
|  |
| **Administracinis centras** | Karšuva |
|  |
| **XV a.** | Žemaitijos seniūnija |

**Karšuvos valsčius** – buvęs administracinis-teritorinis vienetas vakarų Lietuvoje. Centras – Karšuvos kaimas (Ivangėnų I piliakalnis).

Istorija
--------

Valsčius įkurtas XV a. pradžioje Karšuvos žemėje, po to kai Žemaitijos seniūnija tapo LDK subjektu. Tikslus Karšuvos srities dalinio politinio savarankiškumo panaikinimo laikas istorikams nėra žinomas; gali būti, kad integralia Žemaičių dalimi Karšuva galutinai tapo netrukus po 1336 m. (t. y. po galimo Karšuvos kunigaikščio Margirio žūties) ar apie XIV a. vidurį.

XVI a. Karšuvos valsčiui priklausė Jaunodava, 1527 m. – Pašilės apylinkės. Nuo 1527 m. valsčius (pavietas) priklausė Lietuvos didžiajam kunigaikščiui. 1562 m. surašytas Karšuvos valsčiaus inventorius su kaimais ir vaitystėmis (Pašilės, Nartiko, Obelyno ir kt.). XVI a. pabaigoje valsčius taip pat vadintas pavietu, 1667 m. paviete buvo 209 bajorų dūmai. Valsčius nustojo egzistavęs XVIII a. pabaigoje.

Gyventojai
----------

### Žymūs žmonės

XVII a. nuo Karšuvos valsčiaus kilo Biržiškų bajorų giminė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytenis Almonaitis. Kaltinėnų kraštas XIV a. pabaigoje – XV a. pradžioje: istorinės geografijos bruožai. Archyvuota kopija 2021-10-01 iš Wayback Machine projekto. Lietuvos edukologijos universitetas, „Istorija" (mokslo darbai). Tikrinta 2021-10-01.
2. ↑  Žemaitijos seniūnija(parengė Edvardas Gudavičius). Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2021-10-05).
3. ↑  Vytenis Almonaitis. Karšuva – žemė, kuri buvo lyg skydas nuo kryžiuočių. 2021-03-27, 15min.lt (tikrinta 2021-10-01).
| **Ignacijus Zdanavičiuslenk. *Ignacy Zdanowicz*** |
| --- |
|  |
| Ignacijus Zdanavičius |
| Gimė | 1841 m. sausio 1 d.Vilnius, Rusijos imperija |
| Mirė | 1863 m. gruodžio 21 d. (22 metai)Vilnius, Rusijos imperija |
| Palaidotas (-a) | Senosiose Rasų kapinės |
| Tėvas | Aleksandras Zdanavičius (1805-1868) |
| Motina | Emilija Piaseckytė (1809-1893) |
|  |
| Veikla | rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis |
|  |
| Alma mater | Sankt Peterburgo universitetas,Berlyno universitetas |

**Ignacijus Zdanavičius** (pilnas vardas – Ignacijus Kazimieras Antanas, lenk. *Ignacy Zdanowicz*; 1841 m. sausio 1 d. Vilnius, Rusijos imperija – 1863 m. gruodžio 21 d. Vilnius, Rusijos imperija) – rezistentas, 1863 m. sukilimo dalyvis.

Biografija
----------

Aleksandras Zdanavičius su dvyniais vaikais - Henriku ir Terese
Ignacijus Zdanavičius gimė 1841 m. sausio 1 d. Vilniuje Bajorų instituto mokytojo, filosofijos mokslų kandidato Aleksandro Zdanavičiaus ir Emilijos Piaseckytės šeimoje. Baigęs aukso medaliu Vilniaus gimnaziją Ignacijus Zdanavičius įstojo studijuoti į Sankt Peterburgo universitetą matematikos. 
Studijų metais Zdanavičius kartu su teisę studijavusiu Konstantinu Kalinausku buvo vienas aktyviausių Sankt Peterburgo studentų organizacijos „Ogol" narių. 
Baigęs Sankt Peterburgo universitetą Ignacijus Zdanavičius toliau tęsė studijas Berlyno universitete.

Grįžęs į Lietuvą aktyviai įsijungė į 1863 m. sukilimą. Nuo 1863 m. rugpjūčio mėn. vadovavo Vilniaus sukilėliams, buvo jų komisaras, artimas Konstantino Kalinausko bendražygis. Vilniaus organizacijoje taip pat buvo miesto iždininkas.

1863 m. rudenį suimtas kartu su tėvu Aleksandru. Abu Zdanavičiai kalėjo Dominikonų vienuolyno patalpose. Ypač sunkiai sūnaus tragediją išgyveno tėvas, kuriam, po dviejų kitų vaikų mirties, Ignacijus buvo likęs vieninteliu pasididžiavimu, kurio mokslus jis skatino ir finansavo. Tardymo metu senukas tyrimo komisijai pasakojo apie sūnaus pasiekimus.

Laikinasis karo lauko auditoriatas Ignacijui Zdanavičiui paskyrė mirties bausmę sušaudant. 1863 m. gruodžio 20 d. Michailas Muravjovas pakeitė nuosprendį, Ignacijų Zdanavičių liepė pakarti kaip užsispyrusį ir kenksmingiausią sąmokslininką.

Ignacijus Zdanavičius pakartas 1863 m. gruodžio 21 d. Lukiškių turgaus aikštėje, Vilniuje.

Palaikai slapta buvo užkasti Vilniaus Gedimino kalno tvirtovėje. 2017 m. aptikti vykdant Gedimino kalno tvirtinimo darbus. 2019 m. lapkričio 22 d. palaikai iškilmingai palaidoti Vilniaus Rasų kapinių koplyčios kolumbariume.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Pamiętniki Jakóba Gieysztora z lat 1857-1865. T. 1-2.
2. 1 2 3 4 5 6  Sudarytoja Tamara Bairašauskaitė. 1863 -1864 m. sukilėlių kelias į mirtį ir atgimimą. Vilnius: Lietuvos nacionalinis muziejus, 2019. ISBN 978-609-478-031-8.
3. ↑  Irma Randakevičienė. Bartuševičių studijos Maskvos universitete ir lenkų – lietuvių bei gudų studentų organizacija „Ogół", 2020. Skelbta svetainėje „Voruta.lt", 2020-05-27.
4. ↑  Šiaulių muziejaus informacija apie Ignacijų Zdanavičių.
5. ↑  1863–1864 m. sukilimo vadų ir dalyvių valstybinių laidotuvių ceremonija[neveikianti nuoroda]. *kam.lt*
|  |
| --- |
| Avicii |
|  
Avicii 2016 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Tim Bergling |
| Gimė | 1989 m. rugsėjo 8 d.Stokholmas, Švedija |
| Kilmė | Švedija švedas |
| Mirė | 2018 m. balandžio 20 d. (28 metai)Maskatas, Omanas |
| Žanrai | elektroninė muzika |
| Veikla | didžėjus, prodiuseris |
| Aktyvumo metai | 2006–2018 m. |
| Svetainė | avicii.com |

**Timas Berglingas** (1989 m. rugsėjo 9 d. – 2018 m. balandžio 20 d.) – didžėjus, muzikos prodiuseris iš Švedijos.

Timas Berglingas tapo muzikos didžėjumi, kai jam buvo 16 metų, pradėjo rengti koncertinius turus nuo 18 m. 2016 m. dėl pašlijusios sveikatos nutraukė turus, bet muziką tebekūrė. Tuo metu jis nevengė vakarėlių ir alkoholio, kurie jį išsekino. Jis šį savo gyvenimo tarpsnį apibūdino kaip „geriausią gyvenimo kelionę, už kurią sumokėjo daug – nuolatiniu stresu, nerimu". Avicii paskutiniais gyvenimo metais sirgo ūmiu pankreatitu, kurį iš dalies sukėlė nesaikingas alkoholio vartojimas. Taip pat nesveikas gyvenimo būdas – greitas maistas, rūkymas, energiniai gėrimai. 2014 m. jam buvo pašalinta tulžies pūslė. 2018 m. balandžio 20 d. atlikėjas rastas negyvas viešbučio kambaryje, kurortiniame mieste Maskate, Omane. Po kelių dienų lietuviškas tinklalapis *15min.lt* paskelbė, kad Avicii nusižudė ir tai, anot *15min.lt*, patvirtino jo šeima atvirame laiške. Žurnalui *Variety*, kuriuo rėmėsi *15min.lt*, paklausus šeimos, ar išplatintame laiške patvirtinama Avicii savižudybės versija, atsakymas nebuvo pateiktas.

Avicii išgarsėjo 2013 m. su daina „Wake Me Up", kuri buvo perklausyta 1,5 mlrd. kartų, viena iš populiariausių visų laikų „YouTube" dainų. Žurnalo „Forbes" duomenimis, 2013 metais jis buvo vienas iš dešimties geriausiai apmokamų pasaulio didžėjų, jo metinės pajamos 2013–2015 m. siekė daugiau nei 20 milijonų JAV dolerių. Dukart nominuotas „Grammy" apdovanojimams, dukart pelnė MTV Europos muzikos apdovanojimus bei vieną „Billboard" muzikos apdovanojimą. Avicii muzika „Spotify" platformoje buvo ištransliuota daugiau nei 1 mlrd. kartų ir daugiau nei 5 mlrd. kartų jo „Vevo" kanale.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „28-erių didžėjaus Avicii mirtis: problemų sveikatai kėlė ir alkoholis". *15min*. Nuoroda tikrinta 2018-04-21.
2. ↑  „Avicii šeima atviru laišku patvirtino – didžėjus nusižudė: „Jis tiesiog daugiau nebegalėjo"". *15min*. Nuoroda tikrinta 2018-04-27.
3. ↑  „Avicii’s Family Issues Second Statement, Implies Suicide: ‘He Could Not Go On Any Longer’". *Variety*. 2018-04-26. Nuoroda tikrinta 2018-04-27.
4. ↑  „For Avicii, An EDM Revolution -- And Personal Evolution -- Cut Short". *Forbes*. Nuoroda tikrinta 2018-04-21.
5. ↑  „Avicii, DJ-Producer Who Performed Around the World, Dies". *Bloomberg*. 2018-04-20. Nuoroda tikrinta 2018-04-21.
6. ↑  „Avicii, Electronic Dance Music Producer and D.J. Is Dead at 28". *The New York Times*. 2018-04-20. Nuoroda tikrinta 2018-04-21.
7. ↑  „AviciiOfficialVEVO". *YouTube*. Nuoroda tikrinta 2018-04-27.

Nuorodos
--------

* Avicii – Wake Me Up (Official Video)
Koordinatės: 54°41′08″ š. pl. 25°17′16″ r. ilg.﻿ / ﻿54.68556°š. pl. 25.28778°r. ilg.﻿ / 54.68556; 25.28778

2014 m.
Katedra, varpinė
Katedra ir Valdovų rūmai
**Katedros aikštė** – aikštė Vilniaus senamiestyje, prie Katedros.

Viena anksčiausiai paminėtų Vilniaus vietovių, kronikose ir legendose vadinta Šventaragio slėniu. Renginių, susibūrimų, Atgimimo mitingų vieta.

Istorija
--------

XIII a. šioje aikštėje stovėjo žemutinė pilis, kurią sudarė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės administracinis ir gynybinis centras, arsenalas ir religinės institucijos.

Katedros bokšto apatinė dalis – gotikos laikus menantis gynybinis bokštas. Už jo kadaise, ribodama pilies įtvirtinimus, tekėjo Vilnia.

Nuo XIV a. pabaigos vakarinė kalno papėdės dalis priklausė Vilniaus vyskupui.

* Istorinis vaizdasIstorinis vaizdas
* 1904 m. su paminklu Jekaterinai II1904 m. su paminklu Jekaterinai II
* 1916 m. demontuotas Jekaterinos II paminklas1916 m. demontuotas Jekaterinos II paminklas
* 50 litų banknoto reversas. Objektai: 1. Vilniaus katedra 2. Katedros bokštas 3. Gedimino pilis 4. Trijų kryžių kalnas 5. Paminklas Gediminui 6. Valdovų rūmai50 litų banknoto reversas. Objektai: 1. Vilniaus katedra 2. Katedros bokštas 3. Gedimino pilis 4. Trijų kryžių kalnas 5. Paminklas Gediminui 6. Valdovų rūmai

Per 1831 m. sukilimą caro nurodymu pilių teritorijoje įrengta antros kategorijos tvirtovė, apėmusi visą akimis aprėpiamą peizažą, dalį šalia esančio Botanikos (dab. Sereikiškių sodo). Išsiplėtė prie Neries. Kai kurie įtvirtinimai buvo perkelti ir į kitą Neries krantą (priešais Vilnios žiotis).

XIX a. pradžioje nugriovus Žemutinės pilies gynybinę sieną, buvo suformuota Aikštė.

1905–1915 m. aikštėje stovėjo paminklas Jekaterinai II.  Sovietmečiu aikštė vadinta Gedimino aikšte.

1996 m. pastatytas paminklas Gediminui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus miesto informacija Archyvuota kopija 2008-09-24 iš Wayback Machine projekto. (istorija)
2. ↑  Wilno. Przewodnik krajoznawczy Juljusza Kłosa Prof. Uniwersytetu St. Batorego. Wydanie trzecie poprawione, Wydawnictwo Wileńskiego Oddziału Polskiego Towarzystwa Turystyczno-Krajoznawczego, Wilno 1937, s. 35
*Kitos reikšmės – Dievo Apvaizdos bažnyčia.*
Koordinatės: 56°00′35″š. pl. 22°22′22″r. ilg.﻿ / ﻿56.0096°š. pl. 22.3729°r. ilg.﻿ / 56.0096; 22.3729

|  Eigirdžių Dievo Apvaizdos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Eigirdžiai |
| **Adresas** | Kalno g. 8 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1795 m. |

**Eigirdžių Dievo Apvaizdos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Eigirdžių miestelyje, 8 km į šiaurės rytus nuo Telšių, 1 km į šiaurę nuo magistralinio kelio  **A11**  Šiauliai–Palanga , Tausalo kairiajame krante, Kalno g. 8. Tituluojama Dievo Apvaizdos vardu.

Istorija
--------

Bažnyčia 2015 m. vasarą
1612–1803 m. Eigirdžiai priklausė Telšių klebonui. Iki 1752 m. pastatyta bažnyčia. 1795 m. Eigirdžių filialisto kunigo Antano Grabausko rūpesčiu pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. 1817 m. kunigas Jurgis Marcinkevičius jai dovanojo valaką ir 15 margų žemės. 1911 m. įkurta parapija.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, su 2 šoninėmis zakristijomis, bokšteliu. Joje įrengti 5 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame yra medinė varpinė, kapinės. Kai kurios varpinės detalės nukopijuotos senosios Sasnavos bažnyčios varpinėje, pastatytoje Rumšiškėse.

Šventoriuje išsidėsčiusios kapinaitės ir sena dviejų tarpsnių, kvadratinio plano varpinė. Apatinėje įžambiai praplėstoje dalyje padaryta išėma varpinės durims su stogeliu. Statinio viršuje anksčiau buvusi atvira arkada dabar užkalta. Vertikaliai apkalta varpinė užsibaigia piramidiniu skardos stogeliu su kryžiumi. Šventorių juosia neaukšta akmenų mūro tvora su mūriniais stačiakampių stulpų varteliais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eigirdžių Dievo Apvaizdos bažnyčia. Sakralilietuva.lt (tikrinta 2022-04-29).
| **Jonas Raudonis** |
| --- |
| Gimė | 1899 m. gruodžio 12 d.Liepoja, Latvija |
| Mirė | 1978 m. (~79 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Rokantiškių kapinės |
| Sutuoktinis (-ė) | Zofija |
| Vaikai | Jonas, Augustinas, Aloyzas, Zofija Vladislava, Milda Filomena, Natalija, Anatolijus |
|  |
| Veikla | agronomas, visuomenės veikėjas |

**Jonas Raudonis** (1899 m. gruodžio 12 d. Liepojoje, Latvija – 1978 m. Vilniuje) – Lietuvos agronomas, IV Seimo narys, visuomenės veikėjas, tremtinys.

Biografija
----------

Gimė ir užaugo Liepojos darbininkų šeimoje. 1911 m. su tėvais persikėlė į Aleksandriją (dab. Skuodo raj.). Tarnavo pas ūkininkus, nelegaliai mokė bažnytkaimio vaikus skaityti ir rašyti lietuviškai.

Baigęs Dotnuvos vidurinę žemės ir miškų ūkio mokyklą tapo vienu iš 14-kos pirmųjų Lietuvos ūkininkų sąjungos agronomų, aktyviu Žemės ūkio rūmų veikėju. 1924–1936 m. dirbo Kretingos apskrities vyr. agronomu, ūkininkų sąjungos nariams skaitė paskaitas ir teikė konsultacijas žemės ūkio klausimais, steigė Jaunųjų ūkininkų ratelius, kartu su kitais įkūrė Kretingos žiemos žemės ūkio mokyklą ir joje mokytojavo.

1927 m. iš valstybės išsinuomavo, o 1939 m. – nusipirko buvusį grafo A. Tiškevičiaus Žadeikių palivarką su 55 ha žemės, kuriame pavyzdingai ūkininkavo, specializavosi gyvulininkystėje. Jo užauginti galvijai pelnė įvairių žemės ūkio parodų apdovanojimus.

Dalyvavo visuomeniniame gyvenime, buvo Kretingos valsčiaus tarybos ir kontrolės komisijos narys. 1936 m. išrinktas Kretingos apskrities tautos atstovu į IV Seimą.

1941 m. su šeima buvo įrašytas į tremiamų asmenų sąrašus ir iki pat karo slapstėsi. 1945 m. sausio 23 d. paskirtas Kartenos progimnazijos mokytoju-organizatoriumi, bet netrukus buvo suimtas ir kovo 11 d. išvežtas į Belomorkanalo lagerį, Karelija. Paleistas 1946 m. kovo 31 d. grįžo į Žadeikius.

1948 m. gegužės 22 d. su žmona Zofija, dukromis Zofija Vladislava ir Milda Filomena ištremtas į Zaledejevą, Bogučianų rajonas, Krasnojarsko kraštas. 1951 m. kovo mėn. buvo ištremti nepilnamečiai J. Raudonio vaikai Anatolijus ir Natalija bei suaugęs sūnus Jonas, kurie glaudėsi pas gimines Skuodo rajone. Paleistas 1957 m. birželio 17 d. Į Lietuvą grįžo 1958 m. Gyveno Vilniuje. 

Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos gyventojų genocidas, t. 2 (K-S), 1944-1947, Vilnius, 2002, p. 765
2. ↑  1941-1952 metų Lietuvos tremtiniai, t. 1, Vilnius, 1993, p. 453-454

* Julius Kanarskas. Kretingiškiai paskutiniajame tarpukario Seime. – Kretinga: Švyturys, 1997 m. vasario 15 d. p. 1

Nuorodos
--------

* IV Seimas (1936-1940)
* IV Seimo nariai
**Priimtinė žemė** – XVI a. pab.–XIX a. vidurio Lietuvos ir Vakarų Baltarusijos valstiečių skirtinės žemės rūšis. 

Atsirado iš laisvų, dar neįdirbtų žemių, kurių daug liko, išmatavus žemę valakais, ir įdirbtų, bet dėl įvairių priežasčių (karų, badmečių) apleistų žemių. Feodalai, norėdami daugiau pajamų, tokias žemes valstiečiams atiduodavo kaip priimtinę žemę lengvatinėmis sąlygomis (už činšą; lažo už priimtinę žemę eiti nereikėjo, už neįdirbtas žemes ir činšas nebuvo didelis).

Priimtinės žemės daugėjo po karų bei epidemijų. Valstiečiai ją gaudavo neribotam laikui, priimtinė žemė likdavo jiems kaip skirtinė žemė. Nuo XVIII a. priimtinės žemės mažėjo, nes, išplitus lažui ir sumažėjus laisvų žemių, valstiečio naudojamos žemės nereikėjo skirstyti į sėdimąją ir priimtinę. Priimtinė žemė į privalomuosius inventorius buvo įrašoma su sėdimąja.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Priimtinė žemė*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, IX t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1982. T.IX: Pintuvės-Samneris, 206 psl.