recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
V.Funkas
**Walther Funk** (adapt. ***Valteris Funkas***, 1890 m. rugpjūčio 18 d. – 1960 m. gegužės 31 d. Diuseldorfe) – vokiečių žurnalistas, reicho ekonomikos ministras, Reichsbanko prezidentas.

Biografija
----------

Nuo 1921 m. buvo Berlyno biržos laikraščio redaktorius, nuo 1927 m. – Berlyno biržos ir Berlyno pramonės ir prekybos rūmų spaudos atstovas. Nuo 1931 m. gegužės mėn. redagavo VNSDP leidinį Politinė-ekonominė spaudos apžvalga.

1932 m. birželio mėn. išrinktas Reichstago deputatu, tačiau 1933 m. sausio mėn. mandato atsisakė ir pradėjo vadovauti Hitlerio vyriausybės spaudos tarnybai. Tų pačių metų kovo mėn. paskirtas Liaudies švietimo ir propagandos ministerijos valstybės sekretoriumi. Po Ilgųjų peilių nakties jo pozicijos sustiprėjo,1937 m. lapkričio mėn. tapo reicho ekonomikos ministru ir generaliniu įgaliotiniu karinės ekonomikos klausimais. Nuo 1939 m. sausio mėn. kartu buvo ir Reichsbanko prezidentas.

Po Antrojo pasaulinio karo suimtas, Niurnbergo tribunole nuteistas kalėti iki gyvos galvos. Iš Špandau kalėjimo paleistas 1957 m. dėl sveikatos būklės.

Nuorodos
--------

* Walther Funk – Biografinė santrauka (vokiečių klb.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Вальтер Эмануэль Функ (www.hrono.ru)
**Kostas Kanauka** (1898 m. kovo 9 d. Butrimiškiai, Alytaus valsčius – 1976 m. lapkričio 7 d. Longmidou, Masačiusetso valstija) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, veterinarijos daktaras.

Biografija
----------

Brolis Vincas Kanauka. 1921–1922 m. Tartu, 1922–1927 m. Miuncheno universitete studijavo veterinarinę mediciną. 1927 m. veterinarijos daktaras. 1928–1930 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje, majoras. 1930–1936 m. Veterinarinės bakteriologijos instituto Tuberkuliozės skyriaus vedėjas, 1936–1938 m. instituto direktorius. 1930 m. dalyvavo pirmajame tarptautiniame mikrobiologų kongrese Paryžiuje. 1938–1944 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas, 1938–1940 m. ir 1941–1944 m. prorektorius ir Bakteriologijos katedros vedėjas, nuo 1942 m. profesorius. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1949 m. apsigyveno JAV.

Paskelbė mokslinių darbų veterinarijos klausimais. Bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kostas Kanauka*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 317 psl.
| **Walther von Wartburg** |
| --- |
| Gimė | 1888 m. gegužės 18 d.Rydholcas, Šveicarija Šveicarija |
| Mirė | 1971 m. rugpjūčio 15 d. (83 metai)Bazelis, Šveicarija Šveicarija |
|  |
| Veikla | kalbininkas |
| Pareigos | profesorius |
|  |
| Alma mater | Berno universitetasCiuricho universitetasFlorencijos universitetasParyžiaus menų fakultetas |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Pour le Mérite |

**Valteris fon Vartburgas** (vok. *Walther von Wartburg*, 1888 m. gegužės 18 d. Rydholcas, Šveicarija – 1971 m. rugpjūčio 15 d. Bazelis, Šveicarija) – šveicarų kalbininkas. Filosofijos daktaras, profesorius, akademikas, garbės daktaras.

Prancūzų kalbos tyrėjas. Pagrindinis V. fon Vartburgo darbas – „Prancūzų kalbos etimologinis žodynas" (1922).

Biografija
----------

Berno, Ciuricho, Florencijos universitetuose mokėsi romanų kalbų, baigė Sorboną (1918). 1911 m. Ciuricho universitete apgynė romanų filologijos daktaro laipsnį. 1921 m. Berno universitete išėjo romanų filologijos habilitaciją.

Nuo 1921 m. Berno universitete dirbo privatdocentu, nuo 1928 m. profesorius. 1929–1939 m. Leipcigo universitete filosofijos fakulteto profesorius. 1935–1939 m. Čikagos universitete kviestinis profesorius.

Nuo 1948 m. Vokietijos (VDR) Berlyno mokslų akademijos ir Leipcigo, Florencijos, Romos, Amsterdamo, Stokholmo, Helsinkio, Bukarešto akademijų narys. Britų akademijos narys korespondentas (1965).

Lozanos ir Lidso universitetų garbės daktaras.

Civilinio ordino „Pour le Mérite" („Už nuopelnus") kavalierius (1963).

Išnašos
-------

1. ↑  „Walther Wartburg". Brockhaus. Nuoroda tikrinta 2021-09-25.
2. ↑  „Fellows: Walther von Wartburg". British Academy. Nuoroda tikrinta 2021-09-25.

Bibliografija
-------------

* V. fon Vartburgo bibliografija
|  Kostarikiečiai |
| --- |
| Kostarikietės tautiniais rūbaisKostarikietės tautiniais rūbais |
| Gyventojų skaičius | ~5 mln. |
| Populiacija šalyse | Kosta Rikos vėliava Kosta Rika: ~4,5 mln.Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos: 85 tūkst.Nikaragvos vėliava Nikaragva: 10 tūkst.Panamos vėliava Panama: 7000 |
| Kalba (-os) | ispanų, Limono kreolų (anglų) |
| Vėliava |  |
| Religijos | krikščionybė (pagr. katalikybė) |
| Giminingos etninės grupės | kiti lotynoamerikiečiai (nikaragviečiai, panamiečiai, hondūriečiai ir kt.), ispanai, baskai, galisai, italai, karibiečiai |
|  |
|  **Vikiteka:** | Kostarikiečiai |

**Kostarikiečiai** (isp. *Costarricenses*) – lotynoamerikiečių tauta, susiklosčiusi Kosta Rikos valstybėje. Populiacija – apie 5 mln. žmonių. Gyvena ir išeivijoje: JAV, Nikaragvoje, Panamoje, Ispanijoje, tačiau kostarikiečių diaspora pati mažiausia iš visų Centrinės Amerikos valstybių. Vartoja ispanų kalbą, dauguma juodaodžių ir mulatų – kreolinę anglų kalbos atmainą. Tikinčiųjų dauguma – Romos katalikai, taip pat yra protestantų (daugiausia tarp juodaodžių).

Kostarikiečių branduolį (~80 %) sudaro baltieji – daugiausia XVI–XVII a. išeivių iš Ispanijos (ypač galisų, aragoniečių, baskų) palikuonys. Jie gyvena daugiausia miestuose, taip pat Centrinėje plynaukštėje, kur ir susitelkę dauguma Kosta Rikos gyventojų. Apie 10–12 % kostarikiečių yra metisai, kultūriškai artimi baltiesiems ir su jais nuolat besiasimiliuoją (lėčiau supanašėja Nikojos pusiasalio gyventojai). Metisai gyvena daugiausia Ramiojo vandenyno pakrantėje. Juodaodžiai ir mulatai – į Karibus atvežtų vergų palikuonys – gyvena daugiausia Karibų jūros pakrantėje.

Daug kostarikiečių dirba žemės ūkyje – augina kavą, bananus, kakavą, cukranendres. Baltieji daugiausia valdo ūkius, o juodieji ir mulatai dirba plantacijose. Dailieji amatai kilę iš indėniškosios kultūros – medžio drožyba, keramika, pynimas, audimas.

Tradiciniai būstai miestuose – vieno ar dviejų aukštų mūriniai ir betoniniai namai. Kaimuose būdingi namai iš nedegtų plytų, dengti čerpiniais stogais. Moterų tradicinė apranga – palaidinė su nertiniais rankogaliais, ilgas platus sijonas, šalikas ant pečių; vyrų – ryškūs marškiniai, auliniai batai, pečius dengianti skarelė, šiaudinė skrybėlė. Virtuvėje naudoja daugiausia kukurūzus, ankštinius augalus, vaisius, daržoves, palmių šerdis, geria kavą, saldųjį vandenį (*agua dulce*), cukrinę degtinę (*guaro*).

Folkloro paveldu (legendomis, liaudies dainomis *bombas*, tautiniu šokiu *punto*, marimbos muzika) garsėja Gvanakastės provincija. Išlikusi tradicija kiekvieną savaitę miestų aikštėse rengti koncertus (*retretas*), taip pat užmiestines iškylas su šokiais (*malchoques*). Mėgiamos žirgų lenktynės, gaidžių peštynės, bulių kautynės, kalėdiniai karnavalai.

* Kostarikiečiai metisai iš GvanakastėsKostarikiečiai metisai iš Gvanakastės
* Bulių kautynėsBulių kautynės
* Kalipso grupė iš LimonoKalipso grupė iš Limono
* Kostarikiečių šeima XX a. pr.Kostarikiečių šeima XX a. pr.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Костариканцы*,Энциклопедия «Народы и религии мира». Москва: Большая Российская Энциклопедия, 1999.
**Walther Fürst** (1912 m. vasario 10 d. Tauberbischofsheime, Vokietija – 2009 m. spalio 23 d.) – vokiečių teisininkas, teisėjas, buvęs Vokietijos Federalinio Administracinio teismo (*BVerwG*) vicepirmininkas, vėliau – ir pirmininkas.

Biografija
----------

Freiburg im Breisgau baigė gimmaziją. Albert-Ludwigs-Universität (Freiburge) ir Christian-Albrechts-Universität zu Kiel studijavo teisę. Apgynė disertaciją, teisės mokslų daktaras.

Nuo 1938 m. asesorius Badeno Respublikos Komunalinėje tarnyboje, Vermachto narys, leitenantas. Nuo 1953 m. VFAT teisėjas, nuo 1971 m. viceprezidentas, 1976–1980 m. VFAT pirmininkas. Greta teisėjavimo buvo Berlyno aukštosios mokyklos, Berlyno administravimo akademijos (vok. *Verwaltungsakademie Berlin*) dėstytojas, Berlyno valstybinių teisės egzaminų tarnybos (vok. *Justizprüfungsamt Berlin*) narys.

Apdovanojimai
-------------

* Großes Verdienstkreuz mit Stern und Schulterband des Verdienstordens der BRD
* Großes Goldenes Ehrenzeichen am Bande der Republik Österreich

Publikacijos
------------

* Arndt, Horst/ Fürst, Walther: "Rechtsschutzfragen zur Dienstaufsicht über Richter", in: Festschrift für Wolfgang Zeidler, 1987, S. 175 ff.
* "Beamtenrecht des Bundes und der Länder, Richterrecht und Wehrrecht. Kommentar zum Bundesbeamtengesetz und zum Beamtenversorgungsgesetz unter Einbeziehung des Beamtenrechts der Länder Kommentar zum Deutschen Richtergesetz und zu den Wehrgesetzen", 2009, ISBN 978-3-503-00895-7, Buchbesprechung, DVBl.1996, 1389[neveikianti nuoroda]
**Antanas Jankauskas** (1910 m. gegužės 21 d. Pagomerčių k. Radviliškio raj. – 1975 m. balandžio 28 d. Kaune) – vargonininkas, muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

1929 m. baigė Ylakių progimnaziją, 1936 m. – Kauno konservatorijos vargonų klasę. 1936–1940 m. dėstė muziką ir dainavimą, vadovavo chorams Kauno 6-ojoje gimnazijoje, 1944–1956 m. – Kauno mokytojų seminarijoje, 1956–1970 m. mokytojavo ir vadovavo moksleivių chorams Kauno 2-ojoje vidurinėje mokykloje. Kartu buvo moksleivių pedagoginės praktikos vadovas Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje.

Vadovavo gausiems vaikų ir vyresniųjų klasių mišriesiems ir merginų chorams, kuriuos parengdavo miesto ir respublikinėms dainų šventėms, prizines vietas su jais laimėdavo chorų apžiūrose ir konkursuose. Buvo Kauno miesto dainų švenčių dirigentas, moksleivių muzikinio auklėjimo klausimais rašė „Muzikos baruose".

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Walter Heike** |
| --- |
| Gimė | 1934 m. rugsėjo 20 d.Tauragė, Lietuva |
| Mirė | 1964 m. birželio 22 d. (29 metai)Berlynas, Vokietijos Demokratinė Respublika |
|  |
| Veikla | Disidentas, tapytojas. |

**Valteris Heikė** (1934 m. rugsėjo 20 d. Tauragėje, Lietuva – 1964 m. birželio 22 d. Berlyne, Vokietijos Demokratinė Respublika) – disidentas, nušautas bandantis pereiti Berlyno sieną.

Biografija
----------

Gimė 1934 m. rugsėjo 20 d. Tauragėje, Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, artėjant Raudonajai armijai, kartu su tėvais sugebėjo atsitraukti iki rytinių dabartinės Vokietijos žemių. Baigęs mokyklą dirbo padėjėju smulkioje įmonėje vėliau baigė dailės mokslus ir dirbo tapytoju įvairiose kultūros įstaigose. 1955 m. paimtas į VDR liaudies kariuomenę, pradėjo dirbti pasienio apsaugos padalinyje, kur darbo metu susipažino su mergina iš Vakarų Berlyno. Už šiuos santykius jis buvo pašalintas iš pasienio apsaugos ir nusprendė pabėgti į Vakarų Berlyną. Pabėgimui išsirinko šalia Scharnhorststraße gatvės vykusias statybas, tačiau iškart buvo pastebėtas Stasi pareigūno, kuris iššovė du įspėjamuosius šūvius, bet V. Heikė toliau bėgo link sienos. Pribėgusį prie paskutinės sienos apsaugos dalies V. Heikę su AK-47 nušovė jį vijęsi pasieniečiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Walter Heike biografija ir nuotrauka (vok.)

Nuorodos
--------

* Berlin wall memorial: Walter Heike (ang.) Archyvuota kopija 2014-02-02 iš Wayback Machine projekto.;
* Walter Heike biografija ir nuotrauka (vok.).
Ptolemėjas IV FilopatorasPtolemėjo IV oktadrachma
**Ptolemėjas IV Filopatoras** (gr. Πτολεμαῖος Φιλοπάτωρ, Ptolemaĩos Philopátōr, valdė 221 m. pr. m. e. – 205 m. pr. m. e.) – Egipto faraonas, priklausęs Ptolemėjų dinastijai. Jo tėvai buvo Ptolemėjas III ir Berenikė II. Jam valdant prasidėjo Ptolemėjų karalystės nuosmukis.

Jo valdymas prasidėjo dėdės, brolio ir motinos žmogžudystėmis. Ptolemėjas IV visą laiką buvo manipuliuojamas favoritų Aleksandrino, Sosibijaus, Dioskurido, kurie tenkino jo ydas, o patys valdė kaip norėjo. Savanaudiškumas paskatino ministrus gerai pasiruošti Antiocho III išpuoliui Sirijoje ir Judėjoje bei padėti pamatus didelei egiptiečių pergalei Rafijos mūšyje (217 m. pr. m. e.), kuriame dalyvavo pats faraonas ir apsaugojo šiaurines karalystės sienas likusį savo valdymą.

Egiptiečių apginklavimas per karą turėjo dviprasmiškų pasekmių, nes Aukštutinis Egiptas atsiskyrė vadovaujant faraonams Harmachui ir Ankmachiui. Jie sukūrė karalystę, kuri užėmė didelę Egipto dalį ir egzistavo dvidešimt metų.

Ptolemėjas IV mėgo religines orgijas ir mėgėjišką literatūrą. Jis pastatė šventyklą Homerui ir sukūrė tragediją, prie kurios jo favoritas Agatoklis pridėjo komentarus. Apie 220 m. pr. m. e. jis vedė seserį Arsinę III, bet jam toliau didelę įtaką darė Agatoklio sesuo Agatoklėja.

Teigiama, kad Ptolemėjas IV liepė pastatyti tesarakonteresą (gr. 'keturiasdešimt'), milžinišką galerą. Dabar manoma, kad tai buvo milžiniškas katamaranas, kokių 128 m ilgio.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ptolemėjas IV Filopatoras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Išnašos
-------

1. ↑  Ptolemy Philopator I at LacusCurtius



|  |
| --- |
| Ptolemėjas IV Filopatoras **Ptolemėjų dinastija** |
| Karališkieji titulai |
| Anksčiau valdė**Ptelemėjas III Euergetas I** | **Egipto karalius**221 m. pr. m. e. - 205 m. pr. m. e. | Po to:**Ptolemėjas V Epifanas** |
Kosta Rikos gyventojų sk. kitimas 1961-2003 m.
Gyventojų amžiaus piramidė
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Kosta Rikos demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 4 636 348 (2012 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 24,6 %
* *15-64 m.:* 69,1 %
* *65 m. ir vyresni:* 6,4 % (2011 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 28,8 m.
* *vyrų:* 28,4 m.
* *moterų:* 29,2 m. (2011 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 1,288 % (2011 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 16,4 gimimų/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 4,38 mirčių/1000 gyv. per metus (2012 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): +0,86 migrantų/1000 gyv. (2012 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 64 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 2,1 % (2010 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 1,01 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,86 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,01 vyro vienai moteriai (2011 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 9,2 mirusiųjų/1000 gimimų (2012 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 77,89 m.
* *vyrų:* 75,26 m.
* *moterų:* 80,65 m. (2012 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 94,9 %
* *vyrų:* 94,7 %
* *moterų:* 95,1 % (2000 m. sur.)

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Kosta Rika (angliškai) Archyvuota kopija 2019-01-07 iš Wayback Machine projekto.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Sąrašas:Kosta Rikos miestai
Spagečiai su kukuliais
Su kalakutienos kukuliais
**Spagečiai su kukuliais** (angl. *Spaghetti with meatballs*, it. *Spaghetti con polpette*) – makaronų patiekalas, kurį sudaro spagečiai, mėsos kukuliai ir pomidorų padažas. Laikomas amerikietiškos virtuvės patiekalu, kurį XX a. pradžioje Niujorke išpopuliarino italų imigrantai.

Istorija
--------

Amerikos Nacionalinė makaronų gamintojų asociacija 1920-aisiais paskelbė šio patiekalo receptą.

Italų maisto žinovai ir virėjai dažnai šio patiekalo nelaiko itališku, nes Italijoje dedami mažesni mėsos kukuliai ir patiekiami tik su keptais kiaušinių makaronais. Tačiau įvairių rūšių makaronai su mėsa yra Abrucų, Apulijos, Sicilijos ir kitų pietų Italijos regionų kulinarinės tradicijos dalis. Rigatoni makaronų su mėsos kukuliais receptas yra įdėtas garsiojoje italų kulinarijos knygoje „Il Cucchiaio d'argento" („Sidabrinis šaukštas").

* Amerikietiški karo laikų konservai
* Spagečiai su mažesniais kukuliais
* Spagečių su kukuliais lėkštė
* Mėsos kukuliai su prieskoniais
* Šefo Emeril Lagasse patiekalas

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Spagečiai su kukuliais** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Dickie, John (2008). *Delizia!: The Epic History of the Italians and Their Food*. Simon and Schuster. pp. 225–226. ISBN 1416554009. Nuoroda tikrinta 2013-03-01.
2. ↑  *America’s Favorite Recipes: The Melting Pot Cuisine, Part 2*. 2009. p. 157.
3. ↑  „Pasta". The Atlantic. July 1986.
Koordinatės: 55°27′32″š. pl. 25°41′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.4588°š. pl. 25.6837°r. ilg.﻿ / 55.4588; 25.6837

|  Biliakiemio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Utenos |
| **Savivaldybė** | Utenos rajonas |
| **Gyvenvietė** | Biliakiemis |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1940 m. |
| **Stilius** | modernizmas |

**Biliakiemio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Biliakiemio kaime, 6 km į pietryčius nuo Utenos, Krašuonos dešiniajame krante.

Bažnyčią administruoja Utenos Dievo Apvaizdos parapijos klebonas, Utenos dekanato dekanas Remigijus Kavaliauskas.

Istorija
--------

Biliakiemis priklausė Kuktiškių dvarui. Tikintieji važiuodavo melstis už 7 km esančią Kuktiškių bažnyčią. 1937 m. Kurijos bažnytinių turtų valdymo taryba leido kaime statyti koplyčią. Bažnyčios projektą paruošė Zarasų apskrities inžinierius Pranas Indriūnas. Statė vietinis kaimo statybininkas Jonas Grinius su pagalbininkais. Statybos darbai prasidėjo 1937 m. gegužės mėn. Bažnyčia buvo pašventinta 1940 m. rugpjūčio 11 d.

Biliakiemio bažnyčia pastatyta Utenos klebono Jono Asminavičiaus rūpesčiu ir gyventojų lėšomis. Daugiausia aukojo: Teofilė Norkūnaitė (4000 litų), Adelė Jasudytė (4000), Benigna Trinkūnaitė (1500 litų). Nupirktame 6 ha sklype 1937–1940 m. pastatyta bažnyčia (išleista 12 258 litai) ir ūkiniai pastatai. Pirmasis jos klebonas – J. Asminavičius. Nuo 1940 m. čia kunigavo, vėliau klebonavo Petras Markevičius (1912–1987), dailininkas ir poetas.

Architektūra
------------

Bažnyčia medinė, karkasinė, bazilikinė, stačiakampio plano (25×10 m), su kampuose esančiais išsikišimais. Ant zakristijos, greta presbiterijos, pastatytas bokštas. Vidus 3 navų (vidurinė aukštesnė). Bažnyčioje vargonų nėra. Vargonininkai groja fisharmonija.

Statinys yra XX a. ketvirtojo dešimtmečio lietuviškajam modernizmui būdingos architektūros. Tūris artimas tradiciškam, tačiau tuo pat metu jaučiasi siekis bažnyčios kontūrui suteikti aiškų geometrinį pavidalą. Pastato detalėse taip pat pastebima modernizmo elementų. Itin charakteringas apvalių viduriniosios navos langų ritmas. Netradiciški ir modernūs priekiniame fasade esančio lango apvadai.

Galerija
--------

* Viduje po rekonstrukcijosViduje po rekonstrukcijos
* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Akmuo šventoriujeAkmuo šventoriuje

Bibliografija
-------------

* Vytautas Pranas Katinas. Biliakiemio Švč. Mergelės Marijos vardo bažnyčiai 75 metai. Utena: Utenos spaustuvė, 2016. ISBN 978-9955-35-198-6

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Biliakiemis. Šv. Mergelės Marijos parapijos bažnyčia (Utenos krašto enciklopedija)
2. ↑  Biliakiemio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčios vargonininkai
3. ↑  Architektūros objektai. Biliakiemio bažnyčia Archyvuota kopija 2016-10-21 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Biliakiemio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Parapijos puslapis *paneveziovyskupija.lt*
| Jangpu*杨浦 = Yángpǔ* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Kinijos Liaudies Respublikos vėliava Kinijos Liaudies Respublika |
| **Miestas** | Šanchajus |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 1 313 000 |
| **Plotas** | 60,7 km² |
| **Tankumas** (2010) | 21 631 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | JangpuVikiteka |

**Jangpu** (kin. 杨浦, pinyin: *Yángpǔ*) – Šanchajaus rajonas, sudarantis šiaurinę miesto branduolio dalį. Plotas 60,7 km², gyventojų 1,313 mln. (2010 m.). Pavadintas pagal vieną iš Huangpu upės atšakų – Jangšupu, kuri kerta rajono teritoriją pietų–šiaurės kryptimi.

Gatvė Jangpu

Istorija
--------

Songų imperijos laikais šiose vietose būta budistų ir taoistų šventyklų. 1842 m. pasirašius Nankino sutartį, vietovėje pradėjo kurdintis europiečiai, čia vėliau įkūrę Šanchajaus tarptautinę gyvenvietę.

1929 m. Guomindano vyriausybė priėmė Šanchajaus plėtros planą, po kurio teritorija pradėjo sparčiai vystytis. 1937 m. Šanchajų okupavo japonai, kurie 1943 m. buvusią tarptautinę gyvenvietę perdavė valdyti marionetinei Kinijos vyriausybei. 1944 m. gruodį Vang Dzingvei vyriausybė šioje teritorijoje įsteigė Jangšupu rajoną ('Tuopų medžių pakrantė'). 1949 m. Jangšupu rajonas buvo pervadintas į Jangpu rajoną. 1993 m. rytinė (dešiniojo kranto) rajono dalis buvo prijungta prie naujojo Pudongo rajono.

Išnašos
-------

1. 1 2
2. 1 2  „Yangpu District". *Encyclopedia of Shanghai*. Shanghai Municipal Government. 2010.


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RŠanchajaus rajonai |
| --- |
|  |
| 
Baošanas · Čangningas · Čingpu · Čongmingas · Dziadingas · Dzinganas · Dzinšanas · Fengsianas · Hongkou · Huangpu · Jangpu · Minhangas · Pudongas · Putuo · Songdziangas · Suhujus |

 |
| Kančendžanga |
| --- |
| Kančendžanga iš Dardžilingo miesto.Kančendžanga iš Dardžilingo miesto. |
| **Aukštis** | 8586 m |
| **Žemynas** | Azija |
| **Šalys** | Indijos vėliava IndijaNepalo vėliava Nepalas |
| **Kalnynas** | Himalajai |
| **Pirmasis įkopimas** | 1955 m. gegužės 25 d.Jungtinė Karalystė Joe Brown ir George Band |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kančendžanga

  |
| **Koordinatės:** | 27°42′09″ š. pl. 88°08′48″ r. ilg.﻿ / ﻿27.70250°š. pl. 88.14667°r. ilg.﻿ / 27.70250; 88.14667Koordinatės: 27°42′09″ š. pl. 88°08′48″ r. ilg.﻿ / ﻿27.70250°š. pl. 88.14667°r. ilg.﻿ / 27.70250; 88.14667 |
|  |
|  **Vikiteka** | Kančendžanga |

**Kančendžanga** (nep. कञ्चनजङ्घा  = *Kañcanjaṅghā*) – trečias pagal aukštį kalnas pasaulyje. Kalnas išsidėstęs Indijos (Sikimo) ir Nepalo (Meči) pasienyje, Himalajuose. Tai yra didžiulis masyvas, sudarytas iš 5 viršūnių, iš kurių aukščiausia – 8586 m aukščio. Nuo 1838 iki 1852 m. Kančendžanga buvo laikoma aukščiausiu pasaulio kalnu. Iki 2010 m. į kalną buvo įkopę 243 alpinistai.

Kančendžangos masyvas.
Sikimų žmonės šį kalną laiko šventu, todėl daugelis į kalną kopusių ekspedicijų, įskaitant ir pačias pirmąsias, gerbdamos vietinių žmonių tikėjimą sustodavo likus vos keliems žingsniams iki viršūnės.

Pavadinimas
-----------

Kalno pavadinimas, sudarytas remiantis tibetiečių bei sanskrito kalbomis, reiškia *„Penki didžiojo sniego lobiai"* (*kang* – sniegas; *chen* – didelis; *zod* – lobis; *nga* – penki). Pavadinimas simbolizuoja penkias kalną sudarančias viršūnes.

Geografija
----------

Kančendžanga yra labiausiai į rytus nutolusi viršukalnė, kuri yra aukštesnė nei 8000 m. Kalnas išsidėstęs rytinėje Himalajų dalyje, Indijos ir Nepalo pasienyje. Kančendžangos masyvą sudaro 5 viršūnės:

* Pagrindinė Kančendžanga – 8586 m
* Vakarų Kančendžanga – 8505 m
* Pietų Kančendžanga – 8494 m
* Centrinė Kančendžanga – 8482 m
* Kanbačenas – 7903 m

Trys viršūnės – pagrindinė, centrinė bei pietinė yra išsidėsčiusios ties Indijos ir Nepalo pasieniu, o likusios dvi – priklauso Nepalui.

Kopimai
-------

Pirmasis bandymas įkopti į Kančendžangą įvyko 1905 m. Tuomet ekspedicija, vadovaujama Alisterio Kraulio, pasiekė maždaug 6500 m aukštį.

1929 m. vokiečių ekspedicija pasiekė 7390 m, tačiau galiausiai, dėl įsisiautėjusios pūgos, privalėjo grįžti atgal.

1955 m. gegužės 25 d. britams, Joe Brown ir George Band galiausiai pavyko pasiekti kalno viršūnę. Jau kitą dieną jų žygį pakartojo dar du tos pačios ekspedicijos nariai.

1979 m. anglai Doug Scott, Peter Boardman ir Joe Tasker pasiekė kalno viršūnę nesinaudodami deguonies balionais.

1983 m. prancūzas Pierre Beghin tapo pirmuoju, kuris į Kančendžangą užkopė vienas.

1986 m. lenkai Jerzy Kukuczka ir Krzysztof Wielicki pirmieji į Kančendžangą užkopė žiemą.

Išnašos
-------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 195
2. ↑  www.peakware.com Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto. *Informacija apie Kančendžangą (anglų k.)*
3. ↑  *Kopimų į Kančendžangą statistika*
4. ↑  www.summitpost.org

  

Kančendžangos panorama.
| Jangšao kultūra |
| --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ← | **5000 m. pr. m. e. – 3000 m. pr. m. e.** | → |

 |  |
| *Polichrominė keramika* |
|  |
| **Dab. valstybės** | Kinija (Henanas, Šansi, Šaansi) |
| **Ist. regionas** | Huanghės vidurupis |
|  |
| **Amžius** | Neolitas |
| **Lingvistinė grupė** | proto-kinai-tibetiečiai (?) |
|  |
|  |

**Jangšao kultūra** (kin. 仰韶文化, pinyin: *Yǎngsháo Wénhuà*) – neolito archeologinė kultūra, švedų geologo ir archeologo J. G. Andersono pavadinta pagal 1921 m. Jangšao gyvenvietėje surastą tapytą keramiką.

Arealas
-------

Jangšao kultūra 5000–3000 m. pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Kinijoje, prie Huanghės upės vidurupio ir aukštupio Henano, Šansi ir Šaansi provincijose. J. G. Andersonas Jangšao kultūrą datavo 3000-1500 m. pr. m. e. ir priskyrė Pietvakarių Azijos archeologinėms kultūroms.

Kultūra
-------

Keramikos pavyzdys
Jangšao kultūros gyvenvietės kurtos apie aikštę, jos pakraščiuose statyti visuomeninės paskirties pastatai, už jų – maži gyvenamieji namai ir keramikos dirbtuvės; prie gyvenvietės įrengtos kapinės. Žmonės gyveno apskrituose arba kampuotuose namuose su molinėmis sienomis ir mediniais stulpais paremtomis lubomis. Namo viduryje buvo įrengtas židinys. Žmonės vertėsi žemdirbyste ir gyvulininkyste. Naudojo iš gludinto akmens darytus įrankius. Būdinga daugiaspalvė tapyta keramika (dažniausiai lipdyti puodai, vazos ir urnos), puošta spiralės ornamentu ar giliais įspaudais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Jangšao kultūra*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 510 psl.

Literatūra
----------

* Hermann Müller-Karpe: Neolithische Siedlungen der Yangshao-Kultur in Nordchina, nach den Arbeiten von Shi Xingbang u.a. München Beck, 1982
* Zhongguo kexueyuan Kaogu yanjiusuo, Banpo bowuguan (Archäologisches Institut der Chinesischen Akademie der Wissenschaften und das Banpo-Museum) [Hg.]: Xi’an Banpo (Die Banpo-Siedlung bei Xi’an), Peking: Wenwu chubanshe, 1963
* Yan Wenming: Yangshao wenhua yanjiu (Forschungen zur Yangshao-Kultur), Peking: Wenwu chubanshe, 1989
| **Ptolemėjas X Aleksandras I** |
| --- |
|  |
| Ptolemėjo X Aleksandro I biustas Luvre]] |
| Ptolemėjų dinastija |
| Egipto faraonas |
| Valdė | 110 m. pr. m. e. – 109 m. pr. m. e. ir 107 m. pr. m. e. – 88 m. pr. m. e. |
| Pirmtakas | Ptolemėjas IX Soteras II |
| Įpėdinis | Ptolemėjas IX Soteras II |
|  |
|  **Vikiteka** | Ptolemėjas X Aleksandras I |

**Ptolemėjas X Aleksandras I** (gr.: Πτολεμαῖος Ἀλέξανδρος, Ptolemaĩos Aléxandros) buvo Ptolemėjų dinastijos Egipto karalius 110 m. pr. m. e. – 109 m. pr. m. e. ir 107 m. pr. m. e. – 88 m. pr. m. e.

Jis buvo Ptolemėjo VIII ir Kleopatros III sūnus. Jis valdė su motina po to, kai jo motina nuvertė jo brolį Ptolemėją IX. Tačiau 109 m. pr. m. e. Ptolemėjas IX jį nuvertė, bet 107 m. pr. m. e. jis su motina vėl karaliavo. 101 m. pr. m. e. Ptolemėjas X nužudė savo motiną Kleopatrą III ir valdė vienas ar su savo dukterėčia/žmona Berenike III.

Po jo mirties valdė Ptolemėjas IX, o šiam mirus 6 mėnesius valdė Berenikė III.

Nuorodos
--------

* Ptolemėjas X Aleksandras I (anglų k.)

| Karališkieji titulai |
| --- |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas IX Soteras II** | **Ptolemėjų karalius***su Kleopatra III* | Po to:**Ptolemėjas IX Soteras II** |
| Anksčiau valdė**Ptolemėjas IX Soteras II** | **Ptolemėjų karalius***su Kleopatra III* | Po to:**Ptolemėjas IX Soteras II** |
**Kostas Bėčius** (1911 m. liepos 3 d. Ločiai, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 2005 m. liepos 22 d.) – Lietuvos agronomas selekcininkas, biomedicinos mokslų daktaras, žemės ūkio mokslų kandidatas (1956 m.).

Biografija
----------

1937 m. baigė žemės ūkio akademiją. 1936–1954 m. dirbo Dotnuvos selekcijos stotyje, 1945–1954 m. direktoriaus pavaduotojas. 1954–1956 m. Žemdirbystės ir dirvožemio instituto, 1956–1965 m. Žemdirbystės instituto Vokės filialo direktorius. 1966–1992 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas, 1976–1983 m. Augalininkystės katedros vedėjas. Nuo 1978 m. profesorius. Palaidotas Tabariškių kapinėse.

Mokslinė veikla
---------------

Vienas ir su kitais sukūrė 10 bulvių ir žirnių veislių, visos rajonuotos Lietuvoje. Populiariausios veislės: bulvių – „Vilija", „Pirmūnės", žirnių – „Rainiai", „Greitukai".

Bibliografija
-------------

* Bulvės, 1957 m.
* Selekcijos pionierius, bendraautoris Ch. Markovas, 1966 m.
* Javai, bendraautoris Kazys Dereškevičius, 1962 m.
* Veislinės bulvės, 1986 m.
* Selekcija ir sėklininkystė, bendraautorė Laimutė Ganusevičiūtė, 1974 m. 2 leid. 1989 m.
* Sėklininkystės pagrindai, 1994 m.
* Sėklininkystė su selekcijos pagrindais, su kt. 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pagerbtas garsusis augalų selekcininkas Archyvuota kopija 2016-03-09 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  *Kostas Bėčius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 765 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Spahbodas** (pers. سپهبد, sepahbod, iš pers. سپه, spah 'armija' + pers. بد, bod 'šeimininkas') – Sasanidų imperijos karinis laipsnis, reiškęs 'riterių vadą'. Jis toliau buvo naudojamas ir po to, kai musulmonai užkariavo Persiją – tiek vietinių Irano dinastijų, tiek persų kultūros paveiktose šalyse (pvz. Armėnijoje jis tapo sparapeto titulu; Gruzijoje – spaspeto).

### Eran spahbodas

Spahbodas buvo vyresnysis karininkas. O pers. Eran Spahbod, ايران سپهبد 'Irano spahbodas' reiškė feldmaršalo lygio vadą. Tai buvo aukščiausias *karinis laipsnis*. Jo turėtojas buvo pavaldus tik šachinšachui. Irane *eran spahbodas* būdavo vyriausiasis vadas, karo ministras, pagrindinis derybininkas dėl taikos.

### Spahbodai XX a.

Irane valdant Pahlavių dinastijai kariuomenėje imta naudoti senovės Sasanidų imperijos karinius laipsnius.
  
Spahbodas Pahlavių kariuomenėje reiškė 'generolas leitenantas'. Už jį aukštesnis laipsnis buvo *artešbodas*, atitinkantis visišką generolą (kitaip generolas pulkininkas).
| **Janina Drazdauskaitė-Čunovienė** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. liepos 15 d.Kaunas |
| Mirė | 2007 m. rugpjūčio 1 d. (93 metai)Melburnas, Australija |
|  |
| Veikla | Lietuvos baleto artistė, pasaulinio garso baleto pedagogė. |

**Janina Drazdauskaitė-Čunovienė** (Čiunovas, Cunovas, Cunova 1914 m. liepos 15 d. Kaunas – 2007 m. rugpjūčio 1 d. Melburnas, Australija) – Lietuvos baleto artistė, pasaulinio garso baleto pedagogė.

Biografija
----------

Nuo 1934 m. mokėsi J. Kiakšto baleto studijoje Kaune, mokytojai Vera Karali, Jurgis Kiakštas, Nikolajus Zverevas, Anatolijus Obuchovas, Vera Nemčinova. 1934-1944 m. šoko Valstybės teatro baleto trupėje. 1935 m. su lietuvių baleto trupe gastroliavo Monte Karle ir Londone. 1944 m. pasitraukė į Vieną, 1949 m. – į Australiją. 1954 m. eksternu baigė baleto pedagogiką Karališkojoje šokio akademijoje Londone. Iki 1958 m. dėstė Karališkosios akademijos choreografijos mokykloje Perte (Vakarų Australijos valstija). Su JAV baleto pedagogu J. Šneideriu sukūrė baleto dėstymo metodiką. Dėstė Australijos, JAV, Kosta Rikos, Japonijos, 1997 m. Lietuvos ir kitose baleto mokyklose, universitetuose.

Ji įtraukta į žymios baleto pedagogės Gretchen Vard Varen knygą „Baleto mokymo menas. Dešimt XX amžiaus meistrų".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jurgis Zaikauskas. *Janina Drazdauskaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 783 psl.
Perlų upės deltos NASA daryta nuotrauka (2014)
Administracinis pasiskirstymas apie Perlų upės deltą
**Perlų upės delta** (kin. 珠江三角洲, angl. *Pearl River Delta*) – pietinėje Kinijoje esanti žemuma, supanti Perlų upės estuariją, kur Perlų upė įteka į Pietų Kinijos jūrą. Perlų upės deltoje įkurta Perlų upės deltos ekonominė zona. Ši teritorija labai tankiai apgyvendinta su daug didelių miestų, sudarydama didžiausią pasaulyje miestų aglomeraciją. Jos 57 798 km² plote gyvena 66,6 milijonai žmonių (priskaičiuojant Honkongą ir Makau). Perlų upės megalopolio gyventojų populiacija yra didesnė už Australijos, Kanados ar Argentinos gyventojų skaičių. Manoma, kad ši miestų aglomeracija ateityje taps vientisu megamiestu.

Perlų upės deltos didieji miestai
---------------------------------

Perlų upės megalopolio didžiausių miestų gyventojų skaičius:[paaiškinti]

1. Guangdžou (*Guangzhou*) – 13 500 000 (2015 m.);
2. Šendženas (*Shenzhen*) – 11 908 400 (2016);
3. Donguanas (*Dongguan*) – 8 220 207 (2010);
4. Honkongas (*Hong Kong*) – 7 234 800 (2014);
5. Fošanas (*Foshan*) – 7 197 394 (2012);
6. Džongšanas (*Zhongshan*) – 3 142 300 (2012);
7. Huidžou (*Huizhou*) – 2 344 634 (2010);
8. Dziangmenas (*Jiangmen*) – 1 822 640 (2010);
9. Džuhajus (*Zhuhai*) – 1 562 530 (2010);
10. Makao (*Macau*) – 647 700 (2016);

Šaltiniai
---------

1. ↑  china-trade-research.hktdc.com / PRD Economic Profile, 2 Dec 2016 | *Anglų k.*
2. ↑  uk.businessinsider.com / The world’s largest megacity already has more people than Canada, Argentina, or Australia, Chris Weller, Jul. 8, 2015 | *Anglų k.*
**Lietuvos akrobatinio skraidymo federacija** – pagrindinė Lietuvos sportinio akrobatinio skraidymo organizacija. Lietuvos aeroklubo narė.

Istorija
--------

### Priešistorė

Lietuvoje akrobatinio skraidymo sporto pradžia laikoma 1920 m. kai Lietuvos karo aviacijos lakūnas Jurgis Dobkevičius Kaune virš Aleksoto aerodromo atliko aukštojo pilotažo figūrą - kilpą.

Pirmosios lėktuvų sporto varžybos 1938 m. surengtos Kaune, vykstant Tautinei olimpiadai. Varžybų aukštojo pilotažo čempionu tapo rašytojas ir lakūnas Jonas Dovydaitis.

1966 m. Vilniuje surengtos pirmosios pokario Lietuvos pirmenybės pagal akrobatinio skraidymo programą. Nugalėtoju tapo Jonas Kavaliauskas, o nuo 1968 m. Lietuvos atstovai pradėjo dalyvauti SSRS varžybose.

Nuo 1969 m. vyksta akrobatinio skraidymo varžybos S. Dariaus ir S. Girėno prizui laimėti.

1970 m. Lietuvos akrobatinio skraidymo komanda pirmą kartą dalyvavo SSRS techninių sporto šakų spartakiadoje (užimta 6 vieta).

1979 m. SSRS akrobatinio skraidymo čempionate absoliučiu nugalėtoju pripažintas Stepas Artiškevičius. 1981 m. SSRS absoliučiu čempionu tapo Rolandas Paksas. 1985 m. Lietuvos komanda (Leonas Jonys, Vytautas Lapėnas, Algis Jurgelevičius, Palmyra Girskutė, Onutė Motiejūnaitė) tapo SSRS čempionato nugalėtoja bei Vytautas Lapėnas tapo absoliučiu čempionu.

### Nepriklausomybė

1992 m. Lietuvos aeroklubas atstatė narystę Tarptautinėje aeronautikos federacijoje (FAI). 1994 m. pirmą kartą Pasaulio akrobatinio skraidymo čempionate dalyvavo nepriklausomos Lietuvos rinktinė (Jurgis Kairys, Algimantas Jurgelevičius, Onutė Motiejūnaitė).

2007 m. Vilniuje surengta FAI Akrobatinio skraidymo sporto komisijos (CIVA) konferencija, kurioje dalyvavo FAI prezidentas Pierre Portman ir FAI generalinis sekretorius Max Bishop.

Federacijos prezidentai
-----------------------

* Pranas Vinickas (1990–1992)
* Leonas Jonys (1992–1993)
* Vytautas Lapėnas (1994–1996)
* Eltonas Meleckis (1996–1997)
* Aloyzas Cibarauskas (1997–1997)
* Algimantas Žentelis (1997–2008)
* Arminas Maurauskas (2008–2014)
* Vytautas Galvonas(2014-2015)
* Eugenijus Raubickas (2015–2017)
* Eltonas Meleckis (2017–2020)
* Algimantas Žentelis (2020 iki šiol)

Tarptautiniai čempionatai
-------------------------

* 2002 m. Europos akrobatinio skraidymo čempionatas (Panevėžys, Įstros aerodromas)
* 2004 m. Europos akrobatinio skraidymo čempionatas (Kaunas, S. Dariaus ir S. Girėno aerodromas)
* 2009 m. Pasaulio Jak-52 čempionatas (Rojūnai, Rojūnų aerodromas)

Nuorodos
--------

* Federacijos svetainė Archyvuota kopija 2013-07-25 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Šiaurės Airijos herbas
**Šiaurės Airijos herbas** – herbas, 1924 m. po Airijos atsiskyrimo, paskirtas Šiaurės Airijos vyriausybei. Herbo skyde yra raudonas kryžius baltame lauke, ant kryžiaus balta šešiakampė žvaigždė, kurioje yra raudona dešinė plaštaka, nukirsta per riešą, pirštais į viršų delnu į priekį. Virš žvaigždės, ant viršutinio kryžiaus skersinio – auksinė karūna. Dešinysis skydininkas – raudonas liūtas ginkluotas auksu, o kairysis – oranžinis didžiaragis elnias (*Megaloceros giganteus*), abu skydininkai su auksiniais antkakliais ir laiko po vėliavą su ieties antgaliais. Liūtas laiko mėlyną vėliavą su auksinėmis Airijos arfa ir karūna virš jos, o elnias – geltoną Alsterio vėliavą su raudonu kryžiumi. Abi vėliavos, kurių kotai auksiniai, atkreiptos į skydą.

1923 m. Šiaurės Airija jau buvo gavusi didįjį antspaudą ir vėliavą. 1924 m. sausį imta galvoti, koks turi būti herbas. Projektas buvo paruoštas ir pateiktas Šiaurės Airijos vyriausybei 1924 m. balandį, o rugpjūčio 2 d. karaliaus Jurgio V patvirtintas kaip Šiaurės Airijos herbas. Skydininkai buvo pridėti 1925 m. 1971 m. buvo pridėta auksinis pamatas, ant kurio stovi skydininkai.

1972 m. Šiaurės Airijos vyriausybė nutraukė veiklą, todėl ir herbą nustota oficialiai naudoti. Herbo suteikimas nebuvo anuliuotas, bet herbas laikomas istoriniu, nes nebėra institucijos (vyriausybės), kuriai herbas buvo suteiktas.
  
Dabartinė Šiaurės Airijos valdžia (*Northern Ireland Executive*) herbo neturi.

**Europos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Airija · Albanija · Andora · Armėnija · Austrija · Azerbaidžanas · Baltarusija · Belgija · Bosnija ir Hercegovina · Bulgarija · Čekija · Danija · Didžioji Britanija (JK) · Estija · Graikija · Gruzija · Islandija · Ispanija · Italija · Juodkalnija · Kazachstanas · Kipras · Kroatija · Latvija · Lenkija · Lichtenšteinas · Lietuva · Liuksemburgas · Makedonija · Malta · Moldavija · Monakas · Norvegija · Nyderlandai · Portugalija · Prancūzija · Rumunija · Rusija · San Marinas · Serbija · Slovakija · Slovėnija · Suomija · Švedija · Šveicarija · Turkija · Ukraina · Vatikanas · Vengrija · Vokietija
Alandai · Anglija · Džersis · Farerai · Gernsis · Gibraltaras · Krymas · Meno sala · Šiaurės Airija · Škotija · Velsas 
Abchazija · Kalnų Karabachas · Kosovas · Padniestrė · Pietų Osetija · Šiaurės Kipras  |
| **Valstybių atributika:** Herbai · Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai |

 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiaurės Airijos herbas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos civilinio proceso kodeksas** (**LTSR CPK**) - civilinių bylų proceso tvarką visuose Lietuvos TSR teismuose greta TSR Sąjungos ir sąjunginių respublikų civilinio proceso pagrindų ir sutinkamai su jais leidžiamų kitų TSR Sąjungos įstatymų nustatęs Lietuvos TSR civilinio proceso įstatymas; civilinio proceso kodeksas.

Turinys
-------

Nustatė tvarką, kuria nagrinėjamos bylos dėl ginčų, kylančių iš civilinių, šeimos, darbo ir kolūkinių teisinių santykių, bylos, kylančios iš administracinių teisinių santykių, ir ypatingosios teisenos bylos. Pagal LTSR CPK buvo nagrinėjamos bylos, kylančios iš administracinių teisinių santykių, ir ypatingosios teisenos bylos pagal bendras proceso taisykles, išskyrus atskiras išimtis, kurias nustatė TSR Sąjungos ir Lietuvos TSR įstatymai.

Patvirtino LTSR Aukščiausioji Taryba 1964 m. liepos 7 d. 

Kodeksas įsigaliojo 1965 metų sausio 1 d.

Struktūra
---------

Kodeksą sudarė 482 straipsniai (6 skyriai, 43 skirsniai) ir 2 priedai (Trečiųjų teismo nuostatai ir Piliečių turto, į kurį negali būti nukreipiamas išieškojimas pagal vykdomuosius dokumentus, rūšių sąrašas).
| **Kostas Sabonis** |
| --- |
| Gimė | 1891 m.Mančiūnų k. Alovės apylinkėje, Alytaus apskr. |
| Mirė | 1963 m. kovo 27 d. (~72 metai)Čikagoje, IL-JAV |
| Sutuoktinis (-ė) | Leokadija Simėnaitė (1893 – 1990) |
| Vaikai | Robertas, Ričardas |
|  |
| Veikla | vargonininkas, dainininkas, chorvedys. |

**Kostas Sabonis** (1891 m. Mančiūnų kaime, Alovės apylinkėje, Alytaus apskr. – 1963 m. kovo 27 d. Čikagoje, Iinojuje, JAV) – vargonininkas, dainininkas, chorvedys.

Biografija
----------

Vargonuoti mokėsi pas Fydą Alytuje, o sulaukęs 18 metų pradėjo vargonininkauti Ūdrijoje. 1909 m. atvykęs į JAV, vargonininkavo Šv. Vincento lietuvių parapijoje Pitsburge ir mokėsi dainuoti konservatorijoje pas prof. Wietzelj ir Barnesą. Koncertavo kaip solistas, vaidino operetėse, vadovavo parapijos ir Lietuvos Vyčių chorams.

Nuo 1920 m. vargonininkavo Šv. Jurgio ir Aušros Vartų lietuvių parapijose Čikagoje.

Nuo 1926 m. Dievo Apvaizdos ir Visų Šventųjų lietuvių parapijų Čikagoje vargonininkas. Visur buvo suorganizavęs ir chorus, kuriuos išmokė daug giesmių ir dainų, taip pat mišių ir mišparų. Chorai giedojo bažnyčiose, koncertavo ir dalyvavo įvairiuose tautiniuose renginiuose.

Nuo 1914 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1920 m. išrinktas Centro valdybos vicepirmininku. Jo žmona Leokadija Simėnaitė (1893–1990 m.) buvo smuikininkė, vargonininkė ir pedagogė, nuo 1947 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narė. Sūnūs Robertas ir Ričardas irgi muzikai – vargonininkai ir chorvedžiai, ALRK Vargonininkų sąjungos nariai, dukra Silva – pianistė. 1913 m. tėvas, motina ir duktė sudarė Sabonių trio ir su juo daug koncertavo.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
Perlų salos žemėlapyje
San Migelio miestas Rėjaus saloje
**Perlų salos** (isp. *Archipiélago de las Perlas*) − salynas Ramiajame vandenyne, Panamos įlankoje, 70 km į pietryčius nuo Panamos miesto.

Perlų salos priklauso Panamai. Salyne yra 183 salos: bendras jų plotas ~400 km². Didžiausia sala − Rėjus (~200 km²), kurioje yra perlų gavybos centras. Kontadoro sala yra populiarus kurortas. Kitos salos yra mažiau žinomos, o dauguma iš jų net neturi pavadinimų.

Dalis salų yra apsuptos rifų. Visus metus oro temperatūra laikosi tarp +20 °C ir + 30 °C.

Istorija
--------

Salas 1513 m. atrado ispanų konkistadoras Vasko Nunjesas Balboa. Plaukdamas vandenynu jis sutiko grupę indėnų, plaukiančių perlais inkrustuota valtimi. Jie papasakojo apie netoliese esančias salas, kurios turtingos perlais. Konkistadoras pavadino šias salas Perlų salomis ir paskelbė apie jų priklausymą Ispanijai.

Vienoje iš salų buvo rastas vienas didžiausių perlų pasaulyje − La Peregrina.

Nuorodos
--------

* Perlų salosArchyvuota kopija 2011-08-25 iš Wayback Machine projekto. (anglų, ispanų k.)
|  |
| --- |
| **Varėnos rajono  Perlojos pagrindinė mokykla** |
| [[Vaizdas:|Varėnos rajono  Perlojos pagrindinė mokykla herbas|center|100px]] |
| [[Vaizdas:|Varėnos rajono  Perlojos pagrindinė mokykla|250px]] |
| **Adresas** | Perliaus g. 30, Perloja |
| **Direktorius(-ė)** | Virginijus Klimčiauskas |
| **Mokinių skaičius** | 84 |
| **Įkūrimo data** | 1908 |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** | 57 |
| **Pedagogų skaičius** | 13 |

**Varėnos rajono Perlojos daugiafunkcis centras** – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla Varėnos raj. Perlojoje, vykdanti priešmokyklinio, pradinio, pagrindinio ir papildomo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 290108180. Steigėjas Varėnos rajono savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Perlojiečiai mokyklą atmena nuo 1908 metų, kai įsteigta valdiška pradinė mokykla. Užsiėmimai vyko Juozo Lukšio troboje. Mokoma buvo rusų kalba. Pirmuoju mokytoju dirbo V. Kačinauskas. Mokslo metai prasidėdavo lapkričio 1 d. ir baigdavosi balandžio mėnesį. 1909 m. Į Perloją atvyko nauja mokytoja, Merkinės popo duktė O. Christačevskaja. Tuo metu mokykla buvo kilnojama iš vienos trobos į kitą. Mokymas tebevyko rusų kalba, lietuviškai buvo mokoma slaptoje lietuviškoje mokykloje anapus Merkio. Lietuvių kalbos mokymu rūpinosi kunigas Čaplikas. Nuo 1915 m. Perlojoje dirbo Karolina Misevičiūtė–Čiplienė. 

Po pirmojo pasaulinio karo mokykla buvo pas Adomą Navicką. Pamokos vyko lietuvių kalba. 1922 m. pradėta statyti mokykla. Pirmasis mokytojas buvo A. Verbickas. Trūkstant lėšų, esant dideliems statybos darbų trūkumams, mokykla buvo statoma ir remontuojama iki 1928 m. Pagal 1922 m. spalio 6 d. priimtą Pradžios mokyklų įstatymą Perlojoje veikė 4 skyrių pradžios mokykla, kurioje mokėsi 7–14 m. vaikai. Perlojos pradžios mokyklos mokytojų personalas nuolat keitėsi. Čia dirbo Verbelytė, Jakaitis, Buzaitytė, Ryliškis, Rapkauskas. Tik mokytojas Aravičius Perlojoje dirbo 1927–1939 m. Mokinių skaičius nebuvo stabilus, nuo 90 iki 139 mokinių. 1928 m. mokykla persikėlė į didesnes suremontuotas patalpas. Po Antrojo pasaulinio karo pradžios mokykloje mokėsi apie 100 mokinių.

1949 m. pradinė mokykla reorganizuota į septynmetę, 1962 m. į aštuonmetę. 1967 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 1986 m. aštuonmetė mokykla reorganizuota į nepilną vidurinę mokyklą, 1987 m. į devynmetę. 1987-1988 m. pastatytas mokyklos priestatas su didele sporto sale, erdvia valgykla, dirbtuvėmis, chemijos-fizikos kabinetu. 1992 m. devynmetė mokykla reorganizuota į Perlojos pagrindinę mokyklą. 2000 m. išleista pirmoji dešimtokų laida. 2007 m. Perlojos mokyklą baigė 57 moksleivių laida.

Direktoriai
-----------

* 1949 m. Jurgis Pakala;
* 1952-1969 m. Kizelis, S. Vaitekūnas, J. Krivickas, J. Garnevičius, Albertas Grinkevičius;
* 1969 m. Č. Klimčiauskas;
* 1979 m. G. Vaitekūnas;
* 1982 m. Virginijus Klimčiauskas.

Žymūs mokytojai
---------------

* Petronėlė Česnulevičiūtė, dramaturgė
* Milda Telksnytė, žurnalistė, redaktorė

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pernikasbulg. *Перник* |
| --- |
|              |
|  |
|  |
| 

PernikasPernikas

42°36′00″ š. pl. 23°02′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.60000°š. pl. 23.03333°r. ilg.﻿ / 42.60000; 23.03333﻿ (Pernikas)Koordinatės: 42°36′00″ š. pl. 23°02′00″ r. ilg.﻿ / ﻿42.60000°š. pl. 23.03333°r. ilg.﻿ / 42.60000; 23.03333﻿ (Pernikas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Bulgarijos vėliava Bulgarija |
| **Sritis** | Perniko sritis |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 121 366  |
|  |
|  **Vikiteka** | Pernikas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Pèrnikas |

**Pernikas** – miestas vakarų Bulgarijoje, abipus Strumos upės, Perniko slėnyje (netoli Vitošos kalno); srities centras. Išvystyta metalurgijos, mašinų, cemento pramonė, išgaunama rudoji anglis.

Istorija
--------

IV a. pr. m. e. minimas kaip trakų tvirtovė, vėliau atiteko romėnams, IX a. pradžioje įėjo į Bulgarijos imperiją. 1396–1878 m. priklausė Osmanų imperijai. XX a. mieste ypač išvystyta angliakasyba ir sunkioji pramonė.

### Pavadinimo kilmė

Manoma, kad miesto pavadinimas kilęs nuo slavų dievo Peruno vardo. 1949–1962 m. buvo pervadintas ***Dimitrovu*** (bulg. *Димитрово*) komunistų lyderio Georgijaus Dimitrovo (1882–1949), gimusio netoli Perniko, garbei.

Sportas
-------

### Futbolas

* FK Metalurg Pernik
* PFK Min'or Pernik