recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Kitos reikšmės – Liepalotas (reikšmės).*

| Liepalotas |
| --- |
| Liepalotas Liepalotų kaime Liepalotas Liepalotų kaime |
| **Ilgis** | 4,6 km |
| **Baseino plotas** | 6,3 km² |
| **Ištakos** | Zyplinio miškas |
| **Žiotys** | Siesartis |
| **Šalys** | Lietuvos vėliava Lietuva |

**Liepalotas** – nedidelis upelis Šakių rajone, Lukšių seniūnijoje, dešinysis Siesarties intakas, įtekantis 49,9 km atstumu nuo jos žiočių. LR upių klasifikatoriuje suteiktas nr. 15010723. Upelis yra 4 km ilgio. Prasideda Zyplinio miške ties Gražiškiais. Srūva pietvakarių kryptimi ištiesinta vaga. Apylinkėse plyti atviri dirbami laukai. Žemupyje prateka kelią  **3821**  Liepalotai–Beduonė 
. Siesartį pasiekia Liepalotų kaime, 5 km į rytus nuo Lukšių kirtęs kelią  **140**  Kaunas–Zapyškis–Šakiai .

Šalia įsikūrusios gyvenvietės: Gražiškiai, Marčiukai, Adomiškiai, Liepalotai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  B. Gailiušis, J. Jablonskis, M. Kovalenkovienė. *Lietuvos upės: Hidrografija ir nuotėkis*. Kaunas: Lietuvos energetikos institutas, 2001.
2. ↑  Liepalotas (*gamtos katalogas*)
3. ↑  Dėl Lietuvos Respublikos upių ir tvenkinių klasifikatoriaus patvirtinimo
NGC 55
**NGC 55** (arba ***Caldwell 72***) – galaktika, esanti Skulptoriaus žvaigždyne. Nuo Žemės nutolusi apie 6,5 milijono šviesmečių, jos regimasis ryškis – 7,8.

NGC 55 galaktiką būdamas Australijoje 1826 m. rugpjūčio 4 d. aptiko škotų astronomas James Dunlop. 1847 m. į savo katalogą ją įtraukė John Herschel (pažymėjo kaip h 2315). Į „General Catalogue" įtraukta 1864 m. (kaip GC 27).

NGC 55 laikoma Magelano tipo galaktika. Šis galaktikų tipas pavadintas pagal Didžiojo Magelano Debesies galaktiką – nykštukinę Paukščių Tako palydovę. Teigiama, kad tai tarpinis galaktikų tipas tarp netaisyklingųjų galaktikų ir nykštukinių spiralinių galaktikų. Morfologiniu požiūriu NGC 55 atrodo labai panaši į Didįjį Magelano Debesį, tačiau už jį mažesnė, be to, matoma iš šono. Paprastai ši galaktika priskiriama Skulptoriaus grupei. Visgi Mario Mateo 1998 m. ją priskyrė Vietinei galaktikų grupei.

Teigiama, kad palankiausios sąlygos stebėti šią galaktiką yra pavasarį Pietų pusrutulyje. Iš Šiaurės pusrutulio pietinių platumų NGC 55 galima stebėti rudenį. Galaktika matoma pro žiūronus (jei dangus pakankamai tamsus).

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4  *Caldwell 72*. NASA, 2020-09-24. Nuoroda tikrinta 2021-05-06.
2. 1 2 3 4  *NGC 55*. SEDS. Nuoroda tikrinta 2021-05-06.
3. ↑  Mario Mateo, 1998. Dwarf Galaxies of the Local Group. Annual Review of Astronomy and Astrophysics, Volume 36, 1998, p. 435-506.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Preslavas Leščinskis** |
| --- |
| Leščinskiai |
| Veniava (herbas) |
| Veniava (herbas) |
|  |
| Gimė | 1605 m. rugpjūčio 15 d. |
| Mirė | 1670 m. (~65 metai) |
| Tėvas | Andžejus Leščinskis |
| Motina | Sofija Opalinska |
| Sutuoktinis (-ė) | Ana Milzinska, Ana Oželska |

**Preslavas Leščinskis** (1605 m. rugpjūčio 15 d. – 1670 m.) – ATR valstybinis veikėjas, karaliaus rotmistras (1635), Naklovo (1643) ir Sremo kaštelionas (1644), Dorpato vaivada (1658–1670), Vshovos Kcinsko seniūnas.

Biografija
----------

Lenkijos žymios magnatų Leščinskių giminės atstovas, herbo „Wieniawa" savininkas. Brest-Kujavijos vaivados Adžejaus Leščinskio (apie 1559–1605) antrasis sūnus nuo trečios santuokos su Sofija Opalinska (m. iki 1626). Broliai – Karūnos didysis kancleris Janas (1603–1678), Lenkijos primas, Vaclavas (1605–1666) ir Belzo vaivada Rafailas (1579–1636).

Po savo tėvo mirties Preslavas Leščinskis motinai primygtinai reikalaujant perėjo į katalikybę. Jaunystėje pabuvojo Olandijoje, kur teoriškai ir praktiškai išstudijavo karybą, kariavo vadovaujant žymiam pulko vadui Ambrozio Spinolai.

ATR-Švedijos 1626–1629 m. karo metu Preslavas Leščinskis vadovavo didžlenkių bajorų įgulai. Keletą kartų buvo renkamas pasiuntiniu ir deputatu į Karūnos Tribunolą. 1643 metais tapo Naklovo kaštelionu, o sekančiais, 1644 metais, – Sremsko.

1658 metais gavo Dorpato vaivados pareigybę ir tapo ATR senatoriumi.

Šeima
-----

Buvo vedęs du kartus. 1627 metais vedė Aną Milzinską, iki 1635 vedė antrą kartą Aną Oželską (1584–1649), nuo santuokų su kuriomis vaikų nepaliko.

Nuorodos
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RDorpato vaivados |
| --- |
|  |
| 
Jonas Abramavičius (1598–1600) • Gerardas Denhofas (1600) • Martynas Kurčas (1600–1602) • Teodoras Dažbog Karnkovskis (1614–1617) • Mikalojus Kiška II (1617–1626) • Kasparas Denhofas (1627–1634) • Gotthard Johann von Tiesenhausen (1634–1640) • Andrius Leščinskis (1641–1651) • Enochas Kalenda (1651) • Teodoras Denhofas (1651–1654) • Žygimantas Opackis (1654) • Aleksandras Liudvikas Volfas (1654–1657) • Žygimantas Vybranovskis (1657–1658) • Preslavas Leščinskis (1658–1670) • Samuilas Leščinskis (1670–1676) |  |

 |
| ***Šiandien, rytoj, poryt*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Oggi, domani, dopodomani |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija |
| Režisierius | Eduardo De FilippoMarco FerreriLuciano Salce |
| Metai | 1965 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 85 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Šiandien, rytoj, poryt** (it.  *Oggi, domani, dopodomani*) – 1965 m. sukurtas filmas, sudarytas iš skirtingų režisierių sukurtų 3 novelių, kuriose pagrindinį vaidmenį atlieka Marcello Mastroianni.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

* Marcello Mastroianni
* Virna Lisi
* Catherine Spaak
* Luciano Salce
* Pamela Tiffin
* William Berger
* Marco Ferreri
* Ugo Tognazzi

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

„Žmogus su 5 oro balionais" – istorija apie vyrą, apsėstą minties kuo labiau pripūsti oro balioną.

„Piko valanda" – į kitą miestą atvykęs vyras apsistoja pas draugus, kur tampa jų barnių ir net grasinimo ginklu liudininku.

„Blondinė žmona" – neapsikentęs išlaidžios žmonos vyras nusprendžia ją parduoti į miestą atvykusiam šeichui, neįtardamas, kad žmona rezga tą patį, norėdama parduoti vyrą į šeicho brolio – gėjaus haremą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Hidrolizė** – cheminė reakcija arba procesas, kurio metu cheminis junginys reaguoja su vandeniu. Reakcijos metu junginio molekulės skyla į dvi mažesnes, kurių viena prisijungia vandens vandenilio protoną, kita – OH- grupę. Ši reakcija naudojama polimerų skaidymui. Organinėje chemijoje hidrolizė gali būti laikoma atvirkštine reakcija kondensacijai; kondensacija ir hidrolizė gali vykti vienu metu. Neorganinėje chemijoje naudojama apibūdinti druskų tirpalų reakcijoms, kuriomis druskos paverčiamos joniniais junginiais arba oksidais, hidroksidais ir pan.

Ne kiekviename vandens tirpale vyksta hidrolizė. Taip pat, hidrolizė skiriasi nuo hidratacijos, kurios metu molekulei susijungiant su vandeniu, ji neskyla.

Hidrolizės pavyzdžiai
---------------------

* Fosforo trichloridas ir vanduo, susidaro fosforo rūgštis ir druskos rūgštis:

PCl3 + 3 H2O → H3PO3 + 3HCl

* Metilo propanoatas ir vanduo, susidaro metanolis ir propano rūgštis:

CH3 OOCCH2CH3 + H2O → CH3OH + CH3CH2COOH

* Acetilo chloridas ir vanduo, susidaro acto rūgštis ir druskos rūgštis:

CH3COCl + H2O → CH3COOH + HCl
Pastoras Maldonado|  
Pastoras Maldonado (Malaizijos GP, 2011) |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Venesuela venesualietis |
| Komanda | {{{Komanda}}} |
| Dalyvauta GP | 19 |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 1 |
| Podiumai | 1 |
| Pole pozicijos | 1 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | 2011 m. Australijos Grand Prix |
| Pirmoji pergalė | 2012 m. Barselonos Grand Prix |
| Paskutinė pergalė | - |
| Paskutinis GP | 2012 m. Vengrijos Grand Prix |

**Pastoras Maldonado** (g. 1985 m. kovo 9 d.) – automobilių sporto lenktynininkas iš Venesuelos. Nuo 2011 m. Formulė 1 sezono jis yra vienas Williams ekipos lenktynininkų.

Karjera
-------

Savo karjerą už Formulės automobilio Maldonado pradėjo 2003 m. startuodamas Italijos Formulės Renault čempionate. Per tuos metus jis pasiekė tris finišus ant podiumo bei pelnė vieną pole poziciją.

2004 m. lenktynininkas dalyvavo dvejuose čempionatuose – antrus metus iš eilės Italijos Formulės Renault bei pirmą kartą Europos Formulės Renault čempionate. Pastarajame čempionate jis pelnė dvi pergales ir užėmė 8 vietą bendroje įskaitoje.

Per kitus kelerius metus venesualietis lenktyniavo Formulės 3000 ir Formulės Renault 3,5 čempionatuose.

2007 m. Maldonado debiutavo GP2 serijos čempionate su *Trident Racing* komanda. Pirmame sezone jis sugebėjo pelnyti vieną pergalę ir bendroje įskaitoje likti 11 vietoje. Per kelis kitus metus sportininkas tobulėjo ir 2010 m. tapo sezono nugalėtoju. Tame sezone venesualietis pelnė 6 pergales.

2010 m. pabaigoje Maldonado dalyvavo jaunųjų lenktynininkų Formulės 1 bandymuose su Hispania Racing ir Williams ekipomis.

Po šių bandymų gruodžio 1 dieną Williams ekipa oficialiai patvirtino, kad vietoj Nico Hulkenberg jų ekipos narys bus Maldonado.

2012 m. Pastor Maldonado laimėjo 2012 m. Ispanijos Grand Prix ir tapo pirmuoju venesueliečiu, laimėjusiu Formulės 1 varžybas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Maldonado to test for HRT in Abu Dhabi
2. ↑  Oficialu: P. Maldonado atstovaus „Williams"

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pastor Maldonado** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali Maldonado svetainė Archyvuota kopija 2010-11-03 iš Wayback Machine projekto.
| **Loreta Stonienė** |
| --- |
| Gimė | 1965 m. balandžio 1 d. (58 metai)Anykščiuose |
| Vaikai | Liudas, Ugnė |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Anykščių rajono politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 1993 m. Lietuvos krikščionys demokratai |
|  |
| Alma mater | 1988 m. Vilniaus universitetas |

**Loreta Stonienė** (g. 1965 m. balandžio 1 d. Anykščiuose) – Lietuvos ir Anykščių rajono politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

Baigė A. Vienuolio vidurinę mokyklą bei Vaikų muzikos mokyklos fortepijono klasę. 1988 m. baigė Vilniaus universitetą, biologijos specialybę, 2006 m. VU suteiktas biomedicinos mokslų daktaro laipsnis (daktaro disertacijos tema „ŽIV užsikrėtusių nuteistųjų vidinė darna, streso įveika ir gyvenimo kokybė").

1988 m. Anykščių Antano Baranausko vidurinės mokyklos chemijos mokytoja, 1995 m. Anykščių Antano Vienuolio vidurinės mokyklos vyr. biologijos mokytoja, 1998–2009 m. Lietuvos AIDS centro švietimo skyriaus vedėja.

2003 m. stažavosi Ilinojaus universitete Čikagoje. Kartu su bendraautoriais yra parengusi 15 knygų ir paskelbusi 6 mokslinius straipsnius.

1993–1998 m. Lietuvos krikščionių demokratų partijos narys. 1995–1997 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narė, Etikos, kultūros ir švietimo komiteto pirmininkė, pakomitečio Anykščių miesto vizijai kurti vadovė.

2006 m. Anykščių A. Vienuolio gimnazijos bendruomenės išrinkta į Garbės galeriją (10 sėkmingiausių mokyklos abiturientų sąrašą).

Buvo Anykščių Šv. Mato bažnyčios choro narė. Sūnus Liudas, dukra Ugnė.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  *Loreta STONIENĖ*. Anykštėnų biografijų žinynas. Nuoroda tikrinta 2022-04-09.
Koordinatės: 54°53′55.74″ š. pl. 23°57′4.11″ r. ilg.﻿ / ﻿54.8988167°š. pl. 23.9511417°r. ilg.﻿ / 54.8988167; 23.9511417


Adomo Mickevičiaus akmuo
**Adomo Mickevičiaus akmuo** – riedulys, buvęs geologinis gamtos paveldo objektas. Guli Kauno mieste, Žaliakalnyje, Ąžuolyno parke, Girstupio slėnyje, kuris vadinamas Adomo Mickevičiaus slėniu. Riedulio apatinė dalis iš visų pusių apcementuota, akmenyje iškalti metai „1823" ir inicialai „A.M."

Adomo Mickevičiaus akmuo 2016 m. vasario 8 d. Lietuvos Respublikos aplinkos ministro įsakymu Nr. D1-88 išbrauktas iš geologinių gamtos paveldo objektų sąrašo kaip neatitinkantis kriterijų geologinis gamtos paveldo objektas.

Akmuo
-----

Riedulio forma artima gerai apzulintai trapecinei plokštei. Riedulio matmenys (virš žemės paviršiaus esančios jo dalies): aukštis – 1,03 m; ilgis – 1,15 m; plotis – 0,41 m; didžiausia horizontali apimtis – 2,97 m. Riedulį sudaro uoliena – biotitinis amfibolitas, apkvarcėjęs, rausvas su pilkais ir juosvais dryžiais, itin smulkiagrūdis ir smulkiagrūdis. Tiriant šlifą, nustatyti šie mineralai: plagioklazas, raginukė, kvarcas, biotitas, epidotas, apatitas, sfenas, sericitas; kristalinių grūdelių dydžiai: biotito – 0,5–1 mm, plagioklazo ir raginukės – 0,5 mm, kvarco – <0,2 mm; struktūra – lepidonematogranoblastinė, metasomatinė (apkvarcėjimo pasekmė), itin smulkiagrūdė ir smulkiagrūdė; tekstūra – masyvi, su kvarco gysla.

Istorija
--------

Šis riedulys nuo senų laikų gulėjo Girstupio upelio slėnyje. Pasakojama, kad poetas Adomas Mickevičius, 1819–1823 metais mokytojaudamas Kaune, mėgo dažnokai lankytis Ąžuolyne ir miškingame Girstupio upelio slėnyje, sėdėti prie minimo akmens. Kai poetas rengėsi išvažiuoti į užsienį, 1823 metų pavasarį draugai Girstupio slėnyje jam surengė išleistuves. Jų metu, Karolinai Kovalskienei pasiūlius, draugai slėnį pavadino Adomo Mickevičiaus slėniu, o jame ant akmens su poeto inicialais „A.M." dar iškalė ir išvykimo iš Kauno metus – „1823". Nuo tada šiam rieduliui prigijo pavadinimas – „Adomo Mickevičiaus akmuo". XIX amžiaus šeštojo dešimtmečio pabaigoje, ėmus tiesti per Kauną geležinkelį, buvo išleistas įsakymas surinkti visus Kauno apylinkių akmenis. Ir tada kažkas iš žmonių šį akmenį paslėpė – užkasė į žemę. Tik 1918 m. Girstupio vanduo per didelį potvynį išplovė jį. Akmuo buvo pastatytas į dabartinę vietą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos geologijos paminklai ir draustiniai. Parengė A. Linčius. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1994

Nuorodos
--------

* Saugomų teritorijų valstybės kadastras Archyvuota kopija 2021-01-26 iš Wayback Machine projekto.
* Geologijos informacinė sistema (GEOLIS). Geotopai Archyvuota kopija 2010-01-21 iš Wayback Machine projekto.
**Šiaurinė**| Epocha J2000 |
| --- |
| **Spektrinė klasė** | F7 (cefeidė),F3 (tolimasis palydovas),C (artimasis palydovas) |
| **Rektascensija** | 2h31m48.70s |
| **Deklinacija** | +89°15'51.0" |
| **Atstumas** | 323 šm |
| **Regimasis ryškis (V)** | 1,94-2,05 |
| Fizikinės charakteristikos |
| **Masė** | MS |
| **Spindulys** | RS |
| **Spalva (B-V)** |  |
| **Spalva (U-B)** |  |
| **Absoliutinis ryškis (V)** | -4,6 |
| **Šviesis (V)** | LS |
| **Paviršiaus temperatūra** | K |

**Šiaurinė** (lot. *Polaris*) – ryškiausia Mažųjų Grįžulo Ratų žvaigždė (tiksliau, trijų žvaigždžių sistema), esanti arčiausiai šiaurinio dangaus poliaus (nutolusi per 45'). Geltona. Matoma visame Šiaurės pusrutulyje ištisus metus. 

Šiaurinės radimas pagal Didžiuosius (apačioje) ir Mažuosius(viršuje) Grįžulo ratus.
Navigacinė žvaigždė, jos aukštis virš horizonto laipsniais rodo vietos geografinę platumą. Pagal Šiaurinę galima rasti šiaurės kryptį. Ji randama, apie 5 kartus pratęsus dvi kraštines Didžiųjų Grįžulo Ratų žvaigždes (β *Umi* ir α *Umi*). 

*Hubble* teleskopo pagalba šiuo metu nustatyta, jog žvaigždė yra trinarė. 

Didžiausia šios sistemos žvaigždė (Šiaurinė A) yra milžinė cefeidė. Jos šviesumas keičiasi 3,97 paros periodu, kuris kasmet pailgėja maždaug aštuoniomis sekundėmis. Šios žvaigždės šviesumas pamažu didėja: manoma, kad ji dabar daugiau kaip dvigubai ryškesnė nei kai ją stebėjo Ptolemėjus. Ryškumo svyravimų apimtis mažėja (nuo 1900 m. iki dabar svyravimai susilpnėjo nuo 8 % iki 2 %). Ši milžinė nelabai ryški tik todėl, kad yra gana toli. 

Didžioji žvaigždė turi labai arti skriejantį mažą palydovą Šiaurinę Ab ir daug toliau esančią Šiaurinę B (stebėtą jau Viljamo Heršelio 1780 metais). Abu šie palydovai yra geltonosios nykštukės.

Kituose kataloguose Šiaurinė dar žymima 1 UMi, HD 8890 arba HR 424.

Kadangi Šiaurinė žvaigždė danguje turi pastovią vietą, ji vadinama *Vinimi*. Šiaurinę žvaigždę lietuviai dar vadino *Marių žvaigžde* arba *Jūreivių žvaigžde*, *Jūra-žvaigžde*, nes pagal ją orientavosi žvejai ir jūrininkai. Manoma, jog ši žvaigždė buvo žinoma ir pirmykščiam žmogui. Visos Europos ir Azijos tautos ją laikė dangaus centru. Tai, kad apie Šiaurinę žvaigždę sukasi Mažieji ir Didieji Grįžulo Ratai, sudarė pagrindą gausiems mitams ir legendoms. Kartais Šiaurinę žvaigždę slavai vadindavo *Kuolu*, aplink kurį vaikščioja arklys.

Pietų pusrutulyje tokios ryškios „Pietinės" žvaigždės nėra.

Literatūra
----------

* Hubble atranda Šiaurinę Ab

Šaltiniai
---------

1. 
2. ↑
| Medaliai |
| --- |
| Hidilyn Diaz |
| Moterų sunkioji atletika |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2020 Tokijas | -57 kg |
| **Sidabras** | 2016 Rio de Žaneiras | -53 kg |
| Pasaulio čempionatas |
| **Bronza** | 2015 Hiustonas | -53 kg |

**Hidilyn Dias** (*Hidilyn Diaz*; g. 1991 m. vasario 20 d. Zamboangoje) – Filipinų sunkiaatletė, olimpinė medalininkė.

Biografija
----------

2008 m. Diaz buvo suteiktas papildomas pakvietimas į 2008 m. vasaros olimpines žaidynes. Ji tapo pirmąją Filipinų sunkiaatlete moterimi olimpinėse žaidynėse. Svorio kategorijoje iki 58 kg Sportininkė parodžiusi 192 kg rezultatą užėmė 11 vietą. 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Diaz buvo Filipinų vėliavnešė atidarymo ceremonijoje. Varžybose sportininkei nepavyko įveikti antrojo pratimo svorio ir sportininkė rezultato neužfiksavo. 2015 m. filipinietė tapo Azijos čempione moterų kategorijoje iki 53 kg. Tais pačiais metais Diaz pelnė bronzą pasaulio čempionate. 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Diaz parodė 200 kg rezultatą ir pelnė sidabrą. Ji tapo pirmąja filipiniete moterimi pelniusia olimpinį medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. sausio 16 d..
|  |
| --- |
| Straipsnių serija |
| **Krikščionybė** |
|  |
| 
Pranašai ir dvasininkai 

|  |
| --- |
| Švenčiausioji Trejybė · Dievas Tėvas · Dievas Sūnus · Šventoji Dvasia
Dievo karalystė · Marija · Apaštalai · Apaštalas Petras · Apaštalas Paulius |

 |
| 
Biblija 

|  |
| --- |
| Biblija · Senasis Testamentas · Naujasis Testamentas · 
Evangelija · Mato · Morkaus · Luko · Jono · Apokrifas |

 |
| 
Istorija 

|  |
| --- |
| Ankstyvoji krikščionybė · Kryžiaus žygiai · Reformacija |

 |
| 
Atšakos 

|  |
| --- |
| Katalikybė · Stačiatikybė · Protestantizmas |

 |
| 
Kultūra ir visuomenė 

|  |
| --- |
| Ankstyvosios krikščionybės menas · Bažnyčia · Cerkvė · Evangelizacija · Liturginiai metai · Sakramentas |

 |
| 
Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Presbiterijonai** – evangelikų reformatų atšaka. Presbiterijonų bažnyčių yra Jungtinėje Karalystėje, JAV, buvusiose Jungtinės Karalystės dominijose.

Presbiterijonai nepripažįsta vyskupo pareigybės, atmeta episkopalinę bažnyčios struktūrą. Bažnyčią sudaro bendruomenės, kurias valdo konsistorija. Ją sudaro renkami presbiteriai ir pastoriai. Bendruomenės savo ruožtu jungiasi į asociacijas, valdomas presbiterijos, sudarytos iš presbiterių ir pastorių, atstovaujančių kiekvienai bendruomenei. Tokią valdymo struktūrą įvedė reformatorius J. Kalvinas (būdinga daugeliui evangelikų reformatų bažnyčių).

Degantis krūmas – presbiterijonų dažnas simbolis.
Didžiuma presbiterijonų bažnyčių priklauso Pasaulinei Reformatų Bažnyčių Bendrijai arba Pasaulinei Reformatų Draugijai.

Atsirado XVI a. antroje pusėje Škotijoje (įkūrėjas John Knox), po J. Knox 1559 m. įvykdytos reformos sudaro nacionalinę Škotijos bažnyčią.

Svarbiausi presbiterijonų tikėjimo dokumentai yra 1647 m. priimtas Vestminsterio tikėjimo išpažinimas bei du katekizmai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Religijos, bažnyčios, tikėjimai. – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. P. 177.
2. 1 2  *Presbiterijonai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIX (Pre-Reu). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2011
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Plantago major** |
| --- |
| Plačialapis gyslotis (Plantago major)Plačialapis gyslotis (*Plantago major*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Eilė: | Gyslotiečiai  *( Plantaginales)* |
| Šeima: | Gyslotiniai  *( Plantaginaceae)* |
| Gentis: | Gyslotis  *( Plantago)* |
| Rūšis: | Plačialapis gyslotis  *( Plantago major)* |

 |

**Plačialapis gyslotis** (*Plantago major*) – gyslotinių (*Plantaginaceae*) šeimos gysločių (*Plan*) augalų rūšis.

Aukštis 10-30 cm. Lapai auga skrotele. Jų lapalakštis kiaušininiškas, 2-10 cm ilgio ir 1,5-7 cm pločio. Žiedynas – cilindriška tanki varpa. Žiedai gelsvai žalsvi, neišsiskiriantys. Žydi birželio-rugsėjo mėn. Vaisius – 8 sėklų dėžutė.

Lietuvoje dažna rūšis. Auga pievose, pakelėse, pagrioviuose, daržuose.

Plačialapis gyslotis
Liaudiški gysločio pavadinimai:

* **trauklapis**, **traukažolė**, **traukutis**, **trūkžolė** – nuoroda į gydymą, nes sutraukia,
* **raukžolė**, **raukažolė**– nuoroda į gydymą, užraukia žaizdą („uždės raukažolę ir sugis"),
* **gyslalapis**, **gyslapis**, **gyslažolė**, **gyslonis**, **gysliuotis**, **gysločius**, **gyslonė**, **gyslūnalapis** – pagal lapo išvaizdą,
* **kelio letena**, **kelio retiniai**, **kelretinis** – pagal dažną augavietę.

Sudėtis
-------

Lapai turi rauginių medžiagų (iki 10 %), gleivių (iki 5 %), saponinų, flavanoidų, fitoncidų, fenolkarboninių rūgščių, dlikozido aukubino, vitamino C ir vitamino K.

Vaistinės augalo savybės
------------------------

Gyslotis gydymui naudojamas nuo neatmenamų laikų. Jo lapai pasižymi bakteriocidiniu, priešuždegiminiu poveikiu, naudojami žaizdoms, sumušimams gydyti, sustabdyti kraujavimui.

Jie naudojami preparatų kosulio gydymui gamybai. Dedama į atsikosėjimą lengvinančius mišinius.

Lapų arbata gerina apetitą, stabdo viduriavimą, mažina kraujo spaudimą, palengvina kosulį. 

Iš šviežių lapų galima spausti ir sultis. Jomis gydomas anacidinis gastritas, opaligės. Sulčių kompresus galima dėti ant sumušimų, žaizdų.

Gysločio sulčių negalima vartoti esant padidėjusiam skrandžio rūgštingumui.

Vaistinės žaliavos rinkimas
---------------------------

Lapai (taip pat ir siauralapio gysločio) renkami nuo birželio mėnesio žydėjimo metu, pakartotinai – iki rudens šalnų. Lapai skinami su ne ilgesnėmis kaip 5 cm lapkočių liekanomis ir tuoj pat džiovinami paskleidus plonu sluoksniu perpučiamose pastogėse pavėsyje. Džiovinant, lapai dažnai pavartomi. Išdžiuvę lapai, kai lapkotis pasidaro trapus, lengvai lūžta. Iš 4,5 kg šviežių lapų gaunama 1 kg sausos žaliavos.

Sudžiūvę lapai yra žalios spalvos, susisukę spirale, turi silpną kvapą, kiek kartoki.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Plačialapis gyslotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Phalaris arundinacea** |
| --- |
| Nendrinis dryžutis (*Phalaris arundinacea*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Lelijažiedžiai  *( Liliidae)* |
| Šeima: | Migliniai  *( Poaceae)* |
| Gentis: | Dryžutis  *( Phalaris)* |
| Rūšis: | Nendrinis dryžutis  *( Phalaris arundinacea)* |

 |

**Nendrinis dryžutis** (*Phalaris arundinacea*) – miglinių (*Poaceae*) šeimos daugiametis žolinis augalas.

Užauga iki 2,2 m aukščio. Stiebas status, plikas. Lapai linijiški, melsvai žalios spalvos. Žiedynas – 20 cm ilgio šluotelė. Nendrinis dryžutis sudaro didelius ir vešlius sąžalynus upių ir ežerų pakrantėse, užliejamose pievose. Lietuvoje dažnas, ypač gausiai auga Nemuno žemupio salpoje.

Nendrinis dryžutis – vertingas pašarinis augalas. Šienaujamas prieš žydėjimą. Šieno derlius – virš 60 cnt/ha.

Nendrinio dryžučio forma *Phalaris arundinacea picta* pasižymi dryžuotais lapais ir auginama darželiuose kaip dekoratyvinis augalas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Nendrinis dryžutis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 456

Žiedynas
Dekoratyvinė forma

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Nendrinis dryžutis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Medaliai |
| --- |
| Sarolta KovácsSarolta Kovács |
| Moterų šiuolaikinė penkiakovė |
| **Atstovaujant: Vengrijos vėliava Vengrija**  |
| Olimpinės žaidynės |
| **Bronza** | 2020 Tokijas | Penkiakovė |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2008 Budapeštas | Estafetė |
| **Auksas** | 2011 Maskva | Estafetė |
| **Auksas** | 2016 Maskva | Penkiakovė |
| **Auksas** | 2016 Maskva | Komanda |
| **Auksas** | 2018 Meksikas | Komanda |
| **Sidabras** | 2011 Maskva | Penkiakovė |
| **Sidabras** | 2011 Maskva | Komanda |
| **Sidabras** | 2012 Roma | Komanda |
| **Sidabras** | 2013 Kaošiungas | Estafetė |
| **Bronza** | 2008 Budapeštas | Komanda |
| **Bronza** | 2009 Londonas | Komanda |
| **Bronza** | 2015 Berlynas | Komanda |

**Sarolta Kovács** (g. 1991 m. kovo 12 d. Taoolcoje) – Vengrijos šiuolaikinės penkiakovės sportininkė, olimpinė prizininkė.

Biografija
----------

2008 m. Kovács pasaulio čempionate laimėjo bronzą komandinėje įskaitoje su Vengrijos rinktine ir aukso medalį moterų estafetėje. 2011 m. vengrė antrą kartą tapo pasaulio čempione estafetės rungtyje.

Savo debiutinėse 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Kovács liko 33-ioje vietoje. 2013 m. pasaulio čempionato sidabro medalininkė estafetinėse varžybose. 

2016 m. Kovács pirmą kartą tapo pasaulio individualios rungties šiuolaikinės penkiakovės čempione. Tais pačiais metais vykusiose 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse vengrė užėmė 16-ą vietą.

2018 m. pasaulio šiuolaikinės penkiakovės čempionate kartu su Vengrijos rinktine laimėtas komandinės įskaitos auksas. Tai buvo jau penktasis Kovács aukso medalis laimėtas pasaulio čempionatuose.

2020 m. vasaros olimpinių žaidynių moterų penkiakovės varžybose Vengrijos atstovė iškovojo bronzos medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2021 m. rugpjūčio 31 d.
| Novo Progresas*Novo Progresso* |
| --- |
|        |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Novo ProgresasNovo Progresas

7°08′50″ p. pl. 55°22′50″ v. ilg.﻿ / ﻿7.14722°š. pl. 55.38056°r. ilg.﻿ / 7.14722; 55.38056﻿ (Novo Progresas)Koordinatės: 7°08′50″ p. pl. 55°22′50″ v. ilg.﻿ / ﻿7.14722°š. pl. 55.38056°r. ilg.﻿ / 7.14722; 55.38056﻿ (Novo Progresas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1991 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 18 170  |
| **Altitudė** | 240 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Novo Progresas |

**Novo Progresas** (port. *Novo Progresso*) – miestas Brazilijoje, Paros valstijos pietvakariuose, 1194 km nuo Beleno. Pro miestą eina BR-163 plentas. Verčiamasi daugiausia miškų kirtimu ir medienos apdirbimu. Taip pat auginami ryžiai, kava, pupelės, verčiamasi gyvulininkyste. Veikia 2 ligoninės.

Savivaldybės plotas – 38 162 km², gyventojų skaičius – 25 769 (2021 m.).

Novo Progreso savivaldybėje, Kurua upėje yra 60 m aukščio krioklys.

Istorija
--------

Gyvenvietė pradėjo augti nuo 1973 m. kuomet čia nutiestas kelias. 1983 m. vietovė jau buvo gyvenama, pastatyta bažnyčia. 1991 m. iš Itaitubos savivaldybės dalies sudaryta Novo Progreso savivaldybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  BRAZIL: Pará, *citypopulation.de*
Saguraku scena
**Sarugaku** (猿楽, paraidžiui "Beždžionės muzika") buvo teatro forma populiari Japonijoje XI-XIV amžiuje. Jis kilo iš "sangaku", pramogų rūšies, panašios į šiuolaikinį cirką ir kurią daugiausiai sudarė akrobatika, žongliravimas ir pantomima, kartais susiję su šokiais grojant bugnais. Sarugaku atėjo iš Kinija|Kinijos VIII a. ir susimaišė su vietinėmis tradicijomis, tiksliau Dengaku derliaus nuėmimo šventimu. XI a. įsigaliojo komiški vaizdeliai, o kiti elementai išnyko. XII a. pabaigoje Sarugaku buvo priskiriami komiški žodžių žaismai (toben), improvizuoti komiški šokiai (rambu), trumpi kelių aktorių vaidinimai. XIII a. buvo stengiamasi sunorminti žodžius, gestus, muzikinę aranžuotę ir muzikinę aranžuotę, programų kombinacijos ir gildijų (za) sistemos įvedimas iš ko kildinamos No mokyklos. Iš Sarugaku išsivystė kiogen. Ypač svarbios Jamato Sarugaku trupės aplink Narą ir Kiotą, vaidinusios Kamakuros ir Muromači laikotarpiais. Pavyzdžiui, Juzaki trupė, vadovaujama Kanami, vadino prieš jaunajį šiogūbną Ašikagą Jošimicu 1374 m. Vaidinimo sėkmė ir šiogūnato parama padėjo No teatrui atsikratyti plebėjiškos praeities ir Sarugaku buvo išstumtas.

Terminas "Sarugaku" taip pat vartojamas Japonijoje apibudinti profesiją, kuri menkina darbuotoją ar kai su darbuotoju elgiamasi kaip linksmintoju, o ne profesionalu.

Išnašos
-------

1. ↑  BigDaikon.com, message board post  Archyvuota kopija 2007-09-28 iš Wayback Machine projekto. (accessed May 14, 2006)
Dabartinė gamyklinės gamybos mačetė
Gvatemalos mačetė papuoštoje makštyje
**Mačetė** (isp. *machete*, angl. *machete* (kartais *matchet*), rus. *мачете*) – ilgas (daugiau nei 50 cm ilgio) Pietų Amerikos vienašmenis peilis (paprastai geležtės storis neviršija 3 mm), skirtas cukranendrėms ir brūzgynams kirsti. Gali turėti smaigalį, nors neretai galas įstrižai (ar net stačiai) nupjautas. Skirtingų Pietų Amerikos šalių (pvz. Kolumbijos, Salvadoro, Kubos ir pan.) mačetės skiriasi geležčių forma.

Kai kurios mačetės primena siaurą ilgesnę kapoklę. Šiuolaikinės mačetės panašios į viduramžių *falčioną* (*palašo* tipo ginklas) ar kinų kardą *dao*, tačiau paprastai neturi gardos (nors kai kurios mačetės turi mažą gardą, kad darbo metu apsaugoti ranką).

Geros mačetės gaminamos iš spyruoklėms skirto plieno, kuris gerai galandasi. Nerūdijantis plienas joms nenaudojamas, kadangi paprastai neatlaiko ilgesnio naudojimo.

Pietų Amerikoje neretai naudojamos ir kaip buities įrankis – pvz. maistui smulkinti, medžiui drožti ir pan. Sukilėliai neretai jas naudodavo kaip kertamąjį ginklą. Pietų Brazilijoje (*Rio Grande do Sul* valstijoje) mačetė vadinama *facão* arba *facón* ('didelis peilis').

Daugelyje tropinių šalių mačetės ir mačečių tipo peiliai taip pat paplitę kaip ir duonriekiai. Neretai per sukilimus juos naudodavo vietoj kardų („vargšų kalavijas").

Mačetės ir kariuomenė
---------------------

Antrojo pasaulinio karo metais mačetė (*A-1* modelis) buvo įtraukta į JAV armijos ginkluotę. Jos ilgis 432 mm (geležtė – 254 mm), masė apie 800 g. Rankena plastikinė, su rankosaičiu. Ši mačetė ypatinga tuo, kad ji sulenkiama (kaip lenktinis peilis) ir nešiojama dėkle.   

Mačetės plačiai buvo naudojamos Vietnamo kare.

Šiuo metu mačetės naudojamos ne vienos armijos ginkluotėje.
Brazilijos armijos užsakymu gaminamas *džiunglių komplektas* (angl. *jungle kit*), kurį sudaro 46 cm ilgio ir 453 g masės mačetė su 30 cm ilgio geležte labai smailiu lenktu galu, *bowie* tipo džiunglių peilis ir galąstuvas, laikomi mačetės makštyje. Rinkinys skirtas naudoti kaip išgyvenimo bei kautynių priemonė.

Kitų šalių mačečių analogai
---------------------------

Rytų Afrikoje suahiliai naudoja *pangą*, kurios geležtė platesnė ir statmenai nukirsta.

Filipinų bolas irgi yra mačetės tipo, tačiau geležtė link galo praplatėjo, dėl ko geležtės masės centras pasislinkęs tolyn, todėl *bolas* efektyviau kapoja. Bolo variantus su smailesniu galu naudodavo kaip ginklą.

Malaizijos ir Indonezijos *goloko* geležtė trumpesnė ir storesnė už mačetės.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mačetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑   Archyvuota kopija 2007-05-25 iš Wayback Machine projekto.
Vokiečių „Junkers Ju 87", pramintas „Stuka" – vienas žinomiausių Antrojo pasaulinio karo laikų pikiruojamųjų bombonešių.
**Pikiruojamasis bombonešis** – bombonešis, pikiruojantis link taikinio prieš bombos numetimą, kad pasiektų didesnį tikslumą. Šio tipo bombonešiai buvo daugiausiai naudojami iki Antrojo pasaulinio karo ir jo metu.

Dažniausiai pikiruojamieji bombonešiai atakuodavo mažus arba judančius taikinius, į kuriuos tiksliai pataikyti kitais būdais būdavo sudėtinga. Pavyzdžiui, laivus ar tiltus.

Pikiruojamuosius bombonešius, kuomet jie nusileisdavo mesti bombas, būdavo sąlyginai nesunku apšaudyti nuo žemės. Tai jų bene didžiausias trūkumas. Po Antrojo pasaulinio karo, tobulėjant priešlėktuvinei gynybai, sąlyginai lėtus pikiruojamuosius bombonešius tapo labai lengva numušti. Tuo pačiu tobulėjo bombų nutaikymo įranga, todėl pikiravimas tapo nebūtinas, ir šių bombonešių buvo atsisakyta. Kai kurie lėktuvai dar šiek tiek pikiruodavo prieš mesdami bombą, tačiau nebe taip žemai ir staigiai, ir pati jų konstrukcija jau nebebuvo pritaikyta pikiravimui kitų galimybių sąskaita. Todėl jie jau nebelaikomi pikiruojamaisiais bombonešiais.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------
| ***Triušių aptvaras*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Rabbit-Proof Fence |
| Kilmės šalis | Australijos vėliava Australija |
| Režisierius | Phillip Noyce |
| Prodiuseris (-iai) | Phillip NoyceChristine OlsenJohn Winter |
| Scenaristas (-ai) | Doris PilkingtonChristine Olsen |
| Kompozitorius | Peter Gabriel |
| Vaidina | Everlyn SampiKenneth BranaghDavid Gulpilil |
| Metai | 2002 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 94 min. |
| Kalba | anglų |
| Platintojas | Miramax Films |
| Biudžetas | ~6 mln. dolerių |
| **IMDb įrašas** |

**Triušių aptvaras** (angl. *Rabbit-Proof Fence*) – australų draminis filmas, vaizduojantis trijų mergaičių aborigenių pabėgimą iš stovyklos ir ilgą kelionę per visą Vakarų Australiją į namus. Pasakojimas remiasi tikra istorija, kuri aprašyta tokio pat pavadinimo Doris Pilkington Garimara knygoje. Autorė yra istorijos herojės Molly Craig anūkė.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Filme vaizduojama XX a. 4-ojo dešimtmečio Vakarų Australija. Džigalongo aborigenų gyvenvietėje gyvena seserys Molly (14 metų), Daisy (8 metų), pusseserė Gracie (10 metų) su savo motinomis ir seneliais. Jų gyvenvietė įsikūrusi visiškai prie triušių tvoros, besidriekiančios per visą Vakarų Australiją.

Tuo metu Perte aborigenų teisių „gynėjas" A. O. Neville pateikia įsakymą mergaites perkelti į perauklėjimo stovyklą. Tuo metu Australijoje buvo siekiama genetiškai išnaikinti „spalvotuosius" (baltųjų ir aborigenų palikuonis), juos atskiriant nuo tėvų ir auklėtjant specialiose stovyklose, kur jie vėliau galėtų dirbti baltųjų tarnais.

Vietinis policijos pareigūnas pagrobia mergaites ir nugabena jas į Mūr Riverio stovyklą. Čia su vaikais elgiamasi griežtai, draudžiama kalbėti gimtąja kalba, jie turi nuolat dirbti, melstis, nusižengę fiziškai baudžiami. Vieną dieną Molly vedamos mergaitės pabėga, o jų paiešką leidžiasi pareigūnai bei profesionalus pėdsekys Moodoo. Pabėgėlės randa triušių tvorą ir pagal ją keliauja namo. Pakeliui jos sutinka ne vieną žmogų, kuris joms suteikia maisto ir drabužių. Tačiau vienas sutiktasis (pareigūnų bendradarbis) joms pasako, kad jų motinos perkeltos į Viluną. Gracie patiki šia informacija, atsiskiria nuo Molly ir Daisy ir netrukus patenka į pareigūnų spąstus. Galiausiai mergaitės po 2400 km žygio pasiekia savo šeimą. Filmo pabaigoje parodomos tikrosios Molly ir Daisy, jos pasakoja, kad jų dukros taip pat buvo pagrobtos ir išgabentos į Mūr Riverį.

Aktoriai
--------

* Everlyn Sampi – Molly Craig
* Tianna Sansbury – Daisy Craig Kadibill
* Laura Monaghan – Gracie Fields
* David Gulpilil – Moodoo
* Ningali Lawford – Maud (Moli motina)
* Myarn Lawford – Moli senelė
* Jason Clarke – konsteblis Riggs
* Kenneth Branagh – A.O. Neville
* Roy Billing – inspektorius

Apdovanojimai
-------------

* Australijos filmų instituto apdovanojimai (AACTA):
	+ geriausias filmas,
	+ geriausias garso takelis,
	+ geriausias garsas

Taip pat filmas laimėjo apdovanojimus tarptautiniuose San Paulo, Valjadolido, Lydso, Edinburgo, Durbano filmų festivaliuose.

Filmo garso takelis buvo nominuotas „Auksiniam Gaubliui", o aktorės Everlyn Sampi ir Tianna Sansbury – Jaunųjų aktorių apdovanojimui.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiame straipsnyje bent dalis informacijos yra pasenusi.**Jeigu galite, atnaujinkite informaciją ir ištrinkite šį pranešimą. |

The Battle for Wesnoth|  |
|  
The Battle for Wesnoth 1.8.2 |
| Kūrėjas | The Battle for Wesnoth Team |
| Stabili versija | 1.12.6 |
| Operacinė sistema | Daugiaplatformė |
| Tipas | Strateginis žaidimas |
| Licencija | GNU Bendroji viešoji licencija |
| Svetainė | wesnoth.org |

**The Battle for Wesnoth** – laisvas ėjimais pagrįstas strateginis kompiuterinis žaidimas, kurį sukūrė ir 2003 m. birželio mėn. išleido David White.

„The Battle for Wesnoth" yra daugiaplatformis, taigi pritaikytas daugeliui operacinių sistemų. Kadangi „The Battle for Wesnoth" paskelbtas GNU Bendrosios viešosios licencijos sąlygomis, tai yra laisvoji programinė įranga.

Apžvalga
--------

Vesnoto 1.6 ekranvaizdis
„The Battle for Wesnoth" yra ėjimais pagrįstas strateginis žaidimas, žaidžiamas šešiakampių laukelių žemėlapyje. Žaidimas palaiko vieno žaidėjo kampanijas ir daugelio žaidėjų režimą. Žaidimas stengiasi išlaikyti paprastas taisykles, tačiau leidžia daugybę įvairių strategijų, darančių žaidimą įdomiu.

Kiekvienas dalinys turi savo stipriąsias ir silpnąsias puses. Dalinio gynyba priklauso nuo vietovės, ant kurios stovi dalinys, tipo, taigi geras dalinių išdėstymas yra labai svarbus. Skirtingi atakų tipai (artimo ir tolimo nuotolio), ginkų tipai (persmeigimas, ašmenys, smūgis, paslaptinga, šaltis ir ugnis) ir dienos-nakties ciklas, kuris kartais palankus už tvarką esantiems daliniams, o kartais chaotiškiems daliniams, yra žaidimo strategijos sudedamosios dalys. Kampanijose daliniai gali patobulėti iki aukštesnio lygio atitikmenų ir tapti galingesniais.

### Kampanijos

„The Battle for Wesnoth" kampanijos paprastai yra trijų sudėtingumo lygių. Šiuo metu yra 15 oficialių kampanijų,[kada?] bet žaidėjai gali atsisiųsti ir neoficialių kampanijų, spausdami mygtuką „Priedai". Kadangi „The Battle for Wesnoth" yra bendruomenės kuriamas projektas, tai dauguma oficialių kampanijų atsirado iš geriausių neoficialių, žaidėjų sukurtų kampanijų. Vesnoto 1.10 versijoje pateikiamos šios kampanijos:

* **Sosto įpėdinis**
* **Orkų invazija**
* **Pietų sargyba**
* **Laisvė**
* **Vesmeros legenda**
* **Rytų invazija**
* **Tursagano kūjis**
* **Nusileidimas į tamsą**
* **Delfadoro memuarai**
* **Negyvas vanduo**
* **Ugnies skeptras**
* **Juodosios-Akies sūnus**
* **Vesnoto iškilimas**
* **Šiaurės atgimimas**
* **Po deginančiomis saulėmis**

Muzika
------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 

|  |
| --- |
| Karalius miręs |
|  |
| Vesnoto muzikos pavyzdys (kompozitorius: Doug Kaufman) |
| 

---

 |

 |

Vesnoto kompozitoriai stengiasi sukurti klasikinį orkestrinį garso takelį.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Pik Distrikto nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Vinatso perėja Vinatso perėja |
| **Vieta:** | Jungtinė Karalystė, Anglija |
| 

Žemėlapis rodantis Pik Distrikto nacionalinis parkas vietą.Pik Distrikto nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 53°21′0″ š. pl. 1°50′0″ v. ilg.﻿ / ﻿53.35000°š. pl. 1.83333°r. ilg.﻿ / 53.35000; 1.83333Koordinatės: 53°21′0″ š. pl. 1°50′0″ v. ilg.﻿ / ﻿53.35000°š. pl. 1.83333°r. ilg.﻿ / 53.35000; 1.83333 |
| **Plotas:** | 1437 km² |
| **Įkurtas:** | 1951 m. |
| **Lankomumas:** | 22 mln. (2006 m.) |
| **Valdymas:** | National park authority |
|  **Vikiteka:** | Pik Distrikto nacionalinis parkas |

**Pik Distrikto nacionalinis parkas** (angl. *The Peak District National Park*; *peak* – smailė, *district* – sritis) – kalnuota vietovė centrinėje ir šiaurės Anglijoje, didesne dalimi esanti šiaurės Derbišyre, bet taip pat apima dalį Češyro, Didžiojo Mančesterio, Stafordšyro, ir Šiaurės bei Vakarų Jorkšyro.

Nacionalinis parkas įkurtas 1951 m. tai pirmasis Nacionalinis parkas Britų salose. Srities reljefas labai įvairus, šiaurėje yra vadinamasis *Dark Peak*, kuriame vyrauja viržynės, o pietuose *White Peak*, kuriame reljefas žemas. Parką kasmet aplanko apie 22 milijonų žmonių. Pik Distriktas yra antras pagal lankomumą nacionalinis parkas pasaulyje (po Fudžijamos nacionalinio parko Japonijoje).

Pik Distrikto pietuose didesnė dalis yra aukštesnė nei 300 m, o aukščiausias taškas yra *Kinder Scout*, kurio aukštis 636 m. Nepaisant parko pavadinimo, kraštovaizdžiui nebūdingos smailios viršūnės.

Nacionalinis parkas užima 1440 km² plotą.

Nuorodos
--------

* Oficiali parko svetainė
| Rio Galjegosas*Río Gallegos* |
| --- |
|        |
| *Rio Galjegoso bažnyčia* |
|  |
| 

Rio GaljegosasRio Galjegosas

51°39′0″ p. pl. 69°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.65000°š. pl. 69.23333°r. ilg.﻿ / 51.65000; 69.23333﻿ (Rio Galjegosas)Koordinatės: 51°39′0″ p. pl. 69°14′0″ v. ilg.﻿ / ﻿51.65000°š. pl. 69.23333°r. ilg.﻿ / 51.65000; 69.23333﻿ (Rio Galjegosas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Santa Kruso provincija Santa Kruso provincija |
| **Departamentas** | Guer Aikės departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1885 m. gruodžio 19 d. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 79 144  |
| **Altitudė** | 6 m |
|  |
| **Tinklalapis** | www.riogallegos.gov.ar |
|  **Vikiteka** | Rio Galjegosas |

**Rio Galjegosas** (isp. *Río Gallegos*) – miestas Argentinoje, pietų Patagonijoje. Santa Kruso provincijos administracinis centras. Miestas išsidėstęs prie Galjegoso upės estuarijos žiočių (Atlanto vandenyno), apie 2636 km piečiau Buenos Airių.

Istorija
--------

Upė pirmą katrą buvo pastebėta ir atrasta europiečių 1525 m. tyrinėtojo Jofré De Loaiza ir buvo pavadinta San Idelfonso vardu. Simón’o de Alcazaba’so 1535 m. ekspedicija buvo pirmoji, kuri pavadino upę *Río Gallegos* (Galų upė). Teritorija europiečių buvo apgyvendinta žymiai vėliau, viena iš anksčiausiai užregistruotų gyvenviečių buvo įkurta 1885 m. Argentinos vyriausybė norėdama išreikšti visišką jos suverenumą pietinėje Patagonijoje įkūrė karinę jūrų laivyno bazę, kuri padidino miesto plėtimąsi. 1912–1920 m. gubernatorius paskatino naujakurių kėlimąsi iš Malvinų salų ir iš Čilės, siūlydamas lengvatinio ūkininkavimo sąlygas. Apie 3000 naujų gyventojų atvyko ir papildė miestą. Kai išsivystė avininkystė, Rio Galjegosas tapo pagrindiniu uostamiestčiu, eksportuojančiu avis ir jų produktus. Pirmųjų Kolonistų Muziejuje yra išsaugotas senas Patagonijos namas, parodantis pirmųjų naujakurių gyvenimą.

1888 m. gubernatorius nusprendė perkelti teritorinę sostinę iš Puerto Santa Kruso į Rio Galjegosą. Oficialus šio sprendimo ratifikavimas įvyko 1904 m. gegužės 19 d. 1957 m. Santa Kruso teritorija buvo paskelbta provincija, o Mario Cástulo Paradelo tapo pirmuoju gubernatoriumi.

1982 m. Folklandų karo metu miesto aerouostas buvo pagrindinė Argentinos oro pajėgų, tarp jų: Mirage III naikintuvų ir A-4 Skyhawks puolamųjų lėktuvų, bazė.

Ekonomika ir susisiekimas
-------------------------

Rio Galjegose yra labai svarbus pietų Argentinos tarptautinis oro uostas ir karinės bazės. Iš oro uosto vyksta skrydžiai į Malvinų salas ir Argentinos Antarktidą. Yra svarbus jūrų uostas, geležinkeliu sujungtas su Rio Turbijo akmens anglių kasykla. Naftos perdirbimo, maisto, lengvoji pramonė. Apylinkėse vystoma avininkystė. Išvystytas turizmas.

Kita
----

1950 m. vasario 25 d. Rio Galjegose gimė Argentinos prezidentas Nestoras Kiršneris.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
* Turizmas Archyvuota kopija 2005-04-29 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Cheminis pluoštas** – pluoštas, gaunamas perdirbant gamtinius ir sintetinius polimerus.

Gamyba
------

Lietuvoje acetilceliuliozinis pluoštas gamintas nuo 1965 m. Kauno Spalio 50-mečio dirbtinio pluošto gamykloje. Šioje gamykloje gaminti triacetatiniai ir diacetatiniai kompleksiniai siūlai (triacetatinis štapelinis pluoštas buvo gaminamas iki 1971 m.). Matiniai ir blizgantys siūlai formuojami sausuoju būdu. Dalis triacetatinių siūlų, gaminamų su poliamidiniais, poliesteriniais siūlais, yra putlieji (pvz. kolonas) arba fasoniniai (tekronas). Čia pirmą kartą Tarybų Sąjungoje pradėta siūlus pneumatiškai kompaktinti (užuot sukus). Atrasta triacetilceliuliozės verpimo tirpalų priedų, kurie sumažina filjerių ir vamzdynų koroziją. Geležies ir vario jonams pašalinti iš verpimo tirpalų priedų panaudotos jonitinės dervos. Iš acetilceliuliozinių siūlų gaminami audiniai ir trikotažas, triacetatiniai dar vartojami elektrotechnikoje. 1984 m. pagaminta 7400 t triacetatinių ir 8600 t diacetatinių siūlų.
| Rinkuškių piliakalnis |
| --- |
| Rinkuškių piliakalnio valstybės paminklo ženklas |
| 

Rinkuškių piliakalnisRinkuškių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°14′40.7″ š. pl. 24°44′2.5″ r. ilg.﻿ / ﻿56.244639°š. pl. 24.734028°r. ilg.﻿ / 56.244639; 24.734028Koordinatės: 56°14′40.7″ š. pl. 24°44′2.5″ r. ilg.﻿ / ﻿56.244639°š. pl. 24.734028°r. ilg.﻿ / 56.244639; 24.734028 |

 |
| Vieta | Biržų rajonas |
| Seniūnija | Širvėnos seniūnija |
| Aukštis | 5 m |
| Plotas | 15x10 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1969 |
| Registro Nr. | AR120 / 1908 /A520P |

Nuoroda į Rinkuškių piliakalnį šalia kelio Biržai-Germaniškis
**Rinkuškių piliakalnis**, *Juodelių piliakalnis*, vadinamas *Velniakalniu* – piliakalnis Biržų rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Biržų, prie Juodelių, Širvėnos seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **190**  Biržai–Germaniškis , 20 m neprivažiavus Juodelių autobusų stotelės ir pasukus vingiuotu lauko keliuku į dešinę rytų kryptimi, už 500 m, į pabaigą laikantis labiau dešinės, yra priešais.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis (Velnio Pilis) įrengtas Apaščios kairiajame krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 15x10 m dydžio. Papėdėje piliakalnis apjuostas 7–8 m pločio, 1 m gylio grioviu, geriausiai matomu šiaurinėje dalyje. Šlaitai statūs, 5 m aukščio. Aikštelės pakraščiai ir ryytinis šlaitas apardyti apkasų. 

Piliakalnis pradėtas tvarkyti: nukirsta dauguma medžių. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 4500 m².

Tyrimai
-------

Piliakalnį 1969 m. žvalgė Lietuvos istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.

Rinkuškių piliakalnis iš šiaurės vakarų pusės

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Auželių piliakalnis 26 km  Mežuotnės piliakalnis 47 km |  | Kūlinių piliakalnis 48 km |  |
| Kamardės piliakalnis 28 km |  | Skosos piliakalnis 39 km  Gribtanių piliakalnis 47 km  Knavų piliakalnis 48 km |
| Ąžuolpamūšės piliakalnis 20 km  Šimonių piliakalnis 32 km | Klausučių piliakalnis 7 km  Bakšėnų piliakalnis 36 km | Gudiškių piliakalnis 45 km  Strobukų piliakalnis 26 km  Žiobų piliakalnis 25 km |

* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 31 (31)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.104
* Petras Tarasenka. Lietuvos archeologijos medžiaga. Kaunas, 1928, p. 225.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai. Rinkuškiai
| **Diphasiastrum tristachyum** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Domenas: | Eukariotai  *( Eukaryota)* |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Pataisūnai  *( Lycopodiophyta)* |
| Klasė: | Pataisainiai  *( Lycopodiopsida)* |
| Šeima: | Pataisiniai  *( Lycopodiaceae)* |
| Gentis: | Padraika  *( Diphasiastrum)* |
| Rūšis: | Trivarpė padraika  *( Diphasiastrum tristachyum)* |

 |

**Trivarpė padraika** (*Diphasiastrum tristachyum*) – pataisinių (*Lycopodopsida*) šeimos vaistinis augalas.

Botaninė charakteristika
------------------------

Stiebas požeminis. Šakos suaugusios į tankią puokštę, šakučių viršūnėlės beveik vienodame lygyje. Lapai smulkūs, prigulę prie šakelių. Sporofilai bukomis viršūnėmis. Varputės iki 2,5 cm ilgio. Sporifikuoja liepos-spalio mėnesiais.

Auga sausuose pušynuose, viržynuose. Pietryčių Lietuvoje neretas, kitur retesnis. Ne visada išskiriama į atskirą rūšį.

Nuorodos
--------

1. ↑  Algirdas Lekavičius. *Vadovas augalams pažinti*. – Vilnius: Mokslas, 1989. // psl. 33–34

* , nuotrauka
* Dictionary of Common (Vernacular) Names