recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Glinskio maištas ir Maskvos-LDK karas 1507-1508 metais
**Glinskio maištas** – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės kunigaikščio Mykolo Glinskio 1508 m. sukilimas prieš Lietuvos didįjį kunigaikštį Žygimantą Senąjį.

Priežastis
----------

Vyko per 1507–1508 m. LDK ir Maskvos Didžiosios kunigaikštystės karą. Dėl staigaus Mykolo Glinskio iškilimo ir didelės įtakos Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui kilo Ponų Tarybos narių opozicija, vadovaujama Trakų vaivados Jono Zaberezinskio. Priešininkų apkaltintas ketinimu atimti iš Žygimanto Senojo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės sostą ir nušalintas nuo vyriausybės – Ponų Tarybos nario pareigų, Mykolas Glinskis sukėlė maištą. Jis siekė bent atskirti nuo Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės stačiatikių gyvenamąsias žemes ir tapti jų kunigaikščiu.

Eiga
----

Maištas prasidėjo 1508 m. vasario 2 d. Trakų vaivados Jono Zaberezinskio, Mykolo Glinskio svarbiausio politinio priešininko, nužudymu Gardine. Mykolas Glinskis su broliais Vasilijum ir Ivanu bei kitais giminaičiais 1508 m. kovo mėn. pasidavė Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III globai. Maištas vyko Baltarusijoje ir dalyje Ukrainos, bet vietos gyventojai Glinskio nerėmė. Jį parėmė Krymo chanas Menglis Girėjus ir Moldavijos valdovas Bogdanas III.

Maištininkai, 1508 m. gegužės pabaigoje neįstengę užimti Slucko ir Minsko, Oršoje susijungė su Maskvos didžiosios kunigaikštystės kariuomene. Čia ją liepos 13 d. sumušė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė, padedama lenkų samdinių, kuriai vadovavo Lietuvos didysis etmonas Konstantinas Ostrogiškis.

Glinskio maištą numalšinus, Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė ir Maskva spalio 8 d. sudarė taiką. Mykolui Glinskiui su šalininkais leista išvykti į Maskvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Juozas Jurginis. *Glinskio maištas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 759 psl.
|  |
| --- |
| **Įpilties seniūnija** |
| Valsčius | {{{sav}}} |
| Centras | Senoji Įpiltis (1861–1918), Naujoji Įpiltis (1919–1950) |

**Įpilties (Senosios Impilties, Impilties) seniūnija** – istorinis teritorinis-administracinis vienetas, buvęs Kretingos rajono savivaldybės teritorijos šiaurės vakariniame pakraštyje, į šiaurę nuo Laukžemės, kairiajame Šventosios upės krante.

Istorija
--------

Įkurta 1861 m. kaip valstiečių luominės savivaldos institucija. Iš pradžių vadinosi Senosios Impilties seniūnija ir priklausė Kauno gubernijos Telšių apskrities Darbėnų valsčiui. 1915 m. rugsėjo 23 d. kartu su valsčiumi tapo naujai įkurtos Kretingos apskrities dalimi. Patvirtinus nepriklausomos Lietuvos teritorinį-administracinį suskirstymą, pavadinta Impilties seniūnija. Po Lietuvos aneksijos 1940 m. pabaigoje pervadinta apylinke, 1941 m. birželio pabaigoje atkurta, 1944 m. spalio mėn. vėl pavadinta Impilties apylinke.

Seniūnijai vadovavo, jos gyventojus atstovavo ir jų interesus gynė seniūnijos kaimų atstovų sueigoje renkamas seniūnas (1915–1918 m. – šaltyšius), o jį pavadavo seniūno padėjėjas.

Seniūnai: Juozapatas Lengvys (1932 m.).

Administracinis centras: Senoji Įpiltis (1861–1918 m.); Naujoji Įpiltis (1919–1940, 1941–1950 m.)


| Administracinis-teritorinis pavaldumas |
| --- |
| 1861–1915 m. | Darbėnų valsčius, Telšių apskritis, Kauno gubernija |
| 1915–1918 m. | Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis, Lietuvos sritis |
| 1919–1940 m. | Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis |
| 1941–1944 m. | Darbėnų valsčius, Kretingos apskritis, Šiaulių krašto apygarda, Lietuvos generalinė sritis |

Seniūnijos kaimai
1870 m.
* Benaičiai
* Kalgraužiai
* Lendimai
* Naujoji Impiltis
* Senoji Impiltis I
* Senoji Įpiltis II
* Uždarbalės
* Žyneliai

1950 m.
* Benaičiai
* Degimai
* Kiaupiškės
* Lendimai
* Markutiškės
* Naujoji Impiltis
* Senoji Impiltis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos savivaldybių žinynas. - Kaunas, 1932, p. 599
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Raphicerus melanotis** |
| --- |
| Žiloji antilopikė (*Raphicerus campestris*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios antilopės  *( Antilopinae)* |
| Gentis: | Antilopikės  *( Raphicerus)* |
| Rūšis: | Žiloji antilopikė  *( Raphicerus melanotis)* |

 |

**Žiloji antilopikė** (*Raphicerus melanotis*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginių (*Bovidae*) šeimos žinduolis.

Kūno aukštis 50-55 cm, masė apie 11 kg. Didelės ir ilgos ausys, trumpa uodega. Viršutinė kūno dalis rausvai ruda su smulkiomis baltomis dėmelėmis, apatinė – gelsvai rusva. Plaukai ilgi ir šiurkštūs. Raguoti tik patinai. Ragai trumpi, vidutiniškai 7,6 cm ilgio, šiek tiek išlinkę į priekį.

Gyvena krūmingose kalvotose vietovėse. Laikosi pavieniui. Pavojaus dažniausia išvengia pasislėpdama tarp augalų. Minta žoliniais augalais, krūmų lapais ir ūgliais, vaisiais. gali ilgai ištverti be vandens. Nėštumas trunka apie 7 mėnesius, gimsta 1, retai 2 jaunikliai.

Paplitusi Pietų Afrikos Respublikos Kapo provincijoje.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žiloji antilopikė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Damanas ir Diu*Damão e Diu* |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Administracinis centras** | Damanas |
| **Rajonai** | 2 |
| **Oficialios kalbos** | marathi, gudžaratų, hindi, anglų |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 242 911 |
| **Plotas** | 102 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 381 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | daman.nic.in |
|  **Vikiteka** | Damanas ir DiuVikiteka |

**Damanas ir Diu** (port. *Damão e Diu*, hind. दमन और दीव, IAST: *Daman aur Dīv*, gudž. દમણ અને દીવ = *Damaṇ ane Dīv*) – buvusi Indijos sąjunginė teritorija Arabijos jūros pakrantėje, apsupta Gudžarato. Administracinis centras – Damanas.

Geografija
----------

Teritoriją sudarė du rajonai: Damanas ir Diu, kurie yra skirtingose Gudžarato vietose. Damanas yra į šiaurę nuo Mumbajaus, prie Daman Gangos estuarijos, tuo tarpu Diu yra Kathiavaro pusiasalyje, į pietus nuo Radžkoto.

Istorija
--------

Damanas ir Diu nuo XVI a. buvo valdomi portugalų, buvo Portugalijos Indijos dalimi. 1961 m. teritorija buvo užkariauta Indijos ir iki 1987 m. sudarė Goa, Damano ir Diu teritoriją. Vėliau Goa gavo valstijos statusą, o Damanas ir Diu išliko sąjungine teritorija.

2020 m. Damanas ir Diu sujungtas su Dadra ir Nagar Haveliu į bendrą sąjunginę teritoriją.

Gyventojai
----------

Oficialios kalbos: marathi, gudžaratų, hindi ir anglų. Portugalų kalba ir jos kreolinės variacijos bebaigia išnykti. Tikinčiųjų dauguma hinduistai, tačiau nemažai musulmonų ir krikščionių.

Išnašos
-------

1. ↑   Archyvuota kopija 2021-11-11 iš Wayback Machine projekto.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Indijos valstijos ir teritorijos | Flag of India |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **Valstijos:** | Andhra Pradešas • Arunačal Pradešas • Asamas • Biharas • Čhatisgarhas • Goa • Gudžaratas • Džharkhandas • Harjana • Himačal Pradešas • Karnataka • Kerala • Madhja Pradešas • Maharaštra • Manipuras • Meghalaja • Mizoramas • Nagalandas • Orisa • Pandžabas • Radžasthanas • Sikimas • Tamil Nadu • Telangana • Tripura • Utarakhandas • Utar Pradešas • Vakarų Bengalija |
| **Teritorijos:** | Andamanų ir Nikobarų salos • Čandigarhas • Dadra ir Nagar Havelis bei Damanas ir Diu • Valstybės sostinės teritorija • Džamu ir Kašmyras • Ladakas • Lakšadvipas • Pudučeris |

 |
*Kitos reikšmės – Karatau (reikšmės).*
Rytinė Karatau kalnų dalis
**Karatau** (kaz. *Каратау* – 'juodieji kalnai') – kalnų masyvas pietų Kazachstane, šiaurės vakarinė Tianšanio kalnų šaka. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 420 km, aukštis iki 2176 m (Besazo kalnas). Tęsiasi nuo Talaso Alatau link Ču slėnio. Iš pietvakarių riboja Syrdarjos, iš šiaurės rytų Talaso slėniai.

Kalnai sudaryti iš skalūnų, smiltainių, klinties, dolomito. Yra fosforitų, polimetalų rūdų (cinko, švino) telkiniai. Šlaitai statūs, apvalios viršūnės, būdingi karstiniai dariniai. Šlaituose vyrauja ašuočių ir eraičinų stepės, kalnų kserofitai.

Rytuose įsikūręs Karatau miestas. Yra Karatau rezervatas (nuo 2004 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Karatau*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 197
| Karautis |
| --- |
|  Karautis Girsūduose |
| **Ilgis** | 9,9 km |
| **Baseino plotas** | 20,1 km² |
| **Ištakos** | Smilgių kaimo apylinkės |
| **Žiotys** | Pyvesa |
| **Šalys** | Lietuva |

**Karautis** – nedidelė upė Pasvalio rajone. Įteka Pyvesos dešiniajame krante, 7,1 km atstumu nuo jos žiočių. LR upių klasifikatoriuje – nr. 41011171.

Upelis prasideda pelkėse į rytus nuo Smilgių. Tėkmė nukreipta į šiaurės vakarus, išilgai kelio Šablonas:PK3101. Vaga visame ilgyje sureguliuota, supama dirbamų laukų, maitinama kelių nežymių intakų. Apylinkėse vyrauja lygus kraštovaizdis. Vidurupyje prateka Girsūdų kaimą, kur šalia upelio puoselėjamas parkas. Pyvesą pasiekia Stačiūnuose.

Prie Karaučio įsikūrusios gyvenvietės: Girsūdai, Stačiūnai.

Upėvardžio kilmė neaiški; gretinamas su upėvardžiais pranc. *Carus*, air. *Carad*, kildinamais iš ide. *\*kar-* „kietas, akmuo, akmeninis" (plg. šved. *har* „asla", isl. *carrag* „uola").

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR upių klasifikatorius
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 147

Nuorodos
--------

* Karautis (*gamtos katalogas*)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Amro mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Egiptas |
| **Miestas** | Kairas |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** |  ? |
| **Pastatyta** | 642 m. |
| **Stilius** |  ? |

**Amro ibn al Aso mečetė** (arab. جامع عمرو بن العاص = *Ǧāmiʿ ʿAmr b. al-ʿĀṣ*) – mečetė Egipto sostinėje Kaire. Ji pastatyta 642 m. ir yra seniausia mečetė Egipte ir visame Afrikos žemyne (neskaitant mečetėmis paverstų anksčiau pastatytų pastatų).

Amro mečetė pastatyta Egipto užkariautojo Amro ibn al Aso naujai įkurtoje Egipto sostinėje Fustate (dabar Kairo dalis). Legenda pasakoja, kad toje vietoje, kur dabar stovi mečetė, Amras įsirengęs palapinę. Prieš jam išvykstant į mūšį dėl Aleksandrijos, balandis į šią palapinę padėjęs kiaušinį. Po pergalingo mūšio Amras turėjęs pasirinkti vietą naujai sostinei – jis palaikęs balandžio kiaušinį pranašišku ženklu toje vietoje įkūręs Fustatą, o kur stovėjusi palapinė – pastatęs mečetę.

Pirmoji mečetė buvo labai paprasta – 29 x 17 m matmenų, žemu palmių lapų stogu, paremtu palmių kamienais. Mečetė neturėjo nei minaretų, nei papuošimų. 673 m. Muavija I pastatą perstatė, pridėjo 4 minaretus. Vėliau mečetė daug kartų perstatyta, plėsta. Ji ne kartą nukentėjo nuo gaisrų, žemės drebėjimų, karinių antpuolių, bet buvo atstatyta. Dabartinę išvaizdą pastatas įgavo XIX a.

Dabartinės mečetės matmenys siekia 108 x 116 m, ji turi 3 įėjimus, vakarinėje pusėje yra 32 m aukščio minaretas. Vidinį kiemą supa gausios arkados, centrinėje dalyje yra šulinys.

* Vidinis kiemasVidinis kiemas
* Arkadų gausaArkadų gausa
* Mečetės vidusMečetės vidus
* Įėjimo vartaiĮėjimo vartai
**Market maker** (angl. *Market maker* – „rinkos darytojas") – firma brokeris arba dileris, besiimantis tam tikro emitento vertybinių popierių įsigijimo ir saugojimo riziką savo sąskaita, siekiant juos parduoti (rinkoje).

Kotiruotojas veikia nebiržos rinkoje kaip tiesioginiai sandorių tarpininkai. Skirtingai nei yra biržos rinkos atveju, kur tokia veikla užsiima „specialistai", kotiruotojas palaiko nebiržinės rinkos likvidumo lygį. Jie paprastai veikia ir kaip pardavėjai, ir kaip pirkėjai.

Vidutinis kotiruotojas turi parduoti ne mažiau kaip 1 000 akcijų kiekvienam iš savo klientų (jų yra 20–30 vieno Market maker atveju). Sandoriai sudaromi telefonu arba interneto pagalba ir trunka sekundes.

Kotiruotojai yra laikomi pagrindiniais bet kokios rinkos dalyviais. Kotiruotojais plačiąja prasme gali būti ir bankai, tarptautinės kompanijos, finansų institucijos, stambūs spekuliantai. Jie sudaro didžiulės apimties sandėrius, kurie gali žymiai paveikti valiutos kotiruotę ar kainą.

Nuo stambių kotiruotojų – dažniausiai tai yra tokios institucijos kaip komerciniai bankai, centriniai bankai (kaip US Federal Reserve, Bank of England), investiciniai fondai, didelės draudimo kompanijos, pensijų fondai, trastai, diversifikuodami investicinius portfelius investuojantys į įvairių šalių korporacijas bei vyriausybių vertybinius popierius.

Nuo tokių kotiruotojų „priklauso oras" rinkoje. Pagal preferencijas kainos atžvilgiu jie yra skirstomi į bulius ir meškas. Jų veiklos pasekmės – staigus kursų kritimas arba kilimas.

Nuorodos
--------

* Market maker apibrėžimas (www.sec.gov)
* *Investorwords* informacija Archyvuota kopija 2006-07-08 iš Wayback Machine projekto.
| **Maksimas Černiakas** |
| --- |
| Gimė | 1833 m. |
| Mirė | 1865 m. spalio 23 d. (~32 metai)Kazanė |
|  |
| Veikla | 1863 m. sukilimo veikėjas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo universitetas |

**Maksimas Černiakas** (1833 m. – 1865 m. spalio 23 d. Kazanė) – Lietuvos 1863 m. sukilimo veikėjas.

Biografija
----------

Bajoras. 1856 m. Kijevo universitete baigė fiziką ir matematiką, 1862 m. baigė Sankt Peterburgo Generalinio štabo karo akademiją. Priklausė slaptai karinei organizacijai, buvo organizacijos „Zemlia i volia" narys. 1863 m. pradžioje su kitais suorganizavo vadinamąjį Kazanės sąmokslą, kuriuo siekta padėti Lenkijoje ir Lietuvoje prasidėjusiam sukilimui. 1863 m. balandžio mėn. atvyko į Vilnių, paskirtas Trakų apskrities karo viršininku. Su sukilėlių 600 pėstininkų ir 40 raitelių rinktine gegužės 19 d. kovėsi prie Strėvininkų, gegužės 20 d. – prie Stakliškių, gegužės 31 d. – prie Rūdninkų. Žuvus H. Dmochovskiui, nuo 1863 m. birželio mėn. vadovavo jo būriui. Negalėdamas išsilaikyti liepos 19 d. būrį paleido. Slapstėsi Vitebsko gubernijoje. 1864 m. liepos mėn. suimtas Daugpilyje. Sušaudytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ona Maksimaitienė. *Maksimas Černiakas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 726 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Tarptautinis Mošoešoe I oro uostas** |
| IATA: MSU - ICAO: FXMM |
| Parametrai |
| Aerodromo tipas | civilinis |
| Miestas | Mazenodas |
| Aukštis virš jūros lygio | 1630 m |
| Koordinatės | 29°27'44"S 027°33'09" E |
|
| Kilimo ir tūpimo takai |
| Kryptis | Matmenys | Danga |
| ilgis (m) | plotis (m) |
| 04/22 | 3200 | 45 | asfaltinis betonas |
| 11/29 | 1010 | 23 | asfaltinis betonas |

**Tarptautinis Mošoešoe I oro uostas** – pagrindinis Lesoto oro uostas. Jis yra Mazenodo miestelyje, apie 20 km nuo šalies sostinės Maseru. Pastatytas 1985 m. ir pavadintas pirmojo basoto valdovo ir šalies įkūrėjo Mošoešoe I garbei.

Oro uostą sudaro du keleiviniai terminalai, atidaryti kasdien nuo 5:00 iki 16:00, ir krovininis terminalas. Kas valandą į Maseru vyksta autobusas, taip pat yra taksi ir minibusai, vykstantys į Maseru.

Kadangi nuo 1997 m. Lesotas nebeturi valstybinių oro linijų, tarptautinius reisus vykdo daugiausia South African Airways. Ši aviakompanija vykdo reguliarius reisus į Johanesburgą. Skrydžius šalies viduje vykdo Mission Aviation Fellowship ir Mountain Airways.
| **Žilvinė Petrauskaitė–Taranda** |
| --- |
| Gimė | 1966 m. liepos 6 d. (56 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė |
| Sritis | žurnalistika, leidyba |
| Organizacijos | „Kauno diena", „IQ", „Savaitraštis Kaunui", „Alfa.lt" |
| Pareigos | vyr. redaktorė, redaktoriaus pavaduotoja, turinio plėtros vadovė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universiteto Istorijos fakultetas (1989) |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * Vinco Kudirkos premija (1998)
 |

**Žilvinė Petrauskaitė–Taranda** (g. 1966 m. liepos 6 d. Kaune) – žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1989 m. baigė žurnalistikos studijas Vilniaus universitete. 1996 m. stažavosi Berlyno tarptautiniame žurnalistikos institute. 

1989–1990 m. dirbo Kauno politechnikos instituto savaitraščio „Studijų aidai" redakcijoje. Nuo 1990 m. buvo dienraščio „Kauno diena" korespondentė, daugiausia rašė Lietuvos ir Kauno kultūrinio gyvenimo temomis. 2007–2011 m. ir 2013–2015 m. dirbo „Kauno dienos" vyriausiąja redaktore. 

Palikusi „Kauno dieną" 2011 m. dvejus metus buvo Vilniuje leidžiamo žurnalo „IQ" vyr. redaktoriaus pavaduotoja. 

2015–2017 m. dirbo vyriausiąja redaktore leidinyje „Savaitraštis Kaunui". 

2018–2020 m. dirbo portalo Alfa.lt turinio plėtros vadove.

Nuo 2020 m. bendradarbiauja su leidykla „Alma littera". Parengė Irenos Saulutės Valaitytės-Špakauskienės, Rūtos Šepetys žinomo romano „Tarp pilkų debesų" herojės, prisiminimų knygą „Manėme, kad plaukiame į Ameriką", Audronės Galvonaitės mokslo populiarinimo knygą „Paskui orus jų šunkeliais", Algirdo Amšiejaus knygą apie bitininkystę „Bičių metai", populiaraus kelionių tinklaraštininko Algirdo Morkūno kelionių knygą „Kelionės ant sofos", knygą „Gulago bėgliai" pagal TV laidų ciklą „Bėgliai".

Įvertinimas
-----------

1998 m. pelnė Lietuvos žurnalistų sąjungos aukščiausią apdovanojimą – Vinco Kudirkos premiją.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

5. 

6.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 10°54′ š. pl. 83°39′ v. ilg.﻿ / ﻿10.900°š. pl. 83.650°r. ilg.﻿ / 10.900; 83.650

Kaleros, Bravos ir Portiljoso salos (geltonai pažymėta ginčytina teritorija)
**Kalero sala** (isp. *Isla Calero*) – upinė sala šiaurės rytų Kosta Rikoje, Limono provincijoje, San Chuano upės deltoje, iš rytų skalaujama Karibų jūros. Plotas – 151,6 km². Drauge su gretima Bravos sala sudaro Bara del Kolorado nacionalinį miško faunos draustinį. Į tą pačią deltą dar įeina Portiljoso sala. Iš šiaurės salą riboja ir nuo Nikaragvos skiria pagrindinė San Chuano vaga, o iš pietų supa Kolorado atšaka.

Džiunglių upė. Bara del Kolorado nacionalinis miško faunos draustinis
Paviršius lygus, padengtas aliuvinėmis nuogulomis. Vietomis yra pelkių, šlapynių. Paviršius apaugęs tropinėmis džiunglėmis, pakrantėse – mangrovėmis. Čia prieglobstį randa įvairios retos, saugomos gyvūnų rūšys. Kalero sala negyvenama.

Sala atrasta 1539 m. ir pavadinta ispanų laivo kapitono Alonso Kalero garbei. Dėl į šiaurę nuo Kalero salos esančio Portiljoso salelės 2010 m. kilo diplomatinis Nikaragvos–Kosta Rikos konfliktas.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kalendorinis metodas**, kartais dar vadinamas ***Knauso-Ogino metodu*** arba ***ritmo metodu*** – kontracepcijos būdas, kuris remiasi vaisingųjų dienų nustatymu pagal paskutinių 12 moters ciklų maksimalią ir minimalią trukmę. Iš visų periodinio susilaikymo metodų, šis paprastai reikalauja ilgiausio susilaikymo.

Vaisingas laikotarpis pagal vieną iš patikimiausių (sprendžiant pagal kontracepcijos efektyvumą) skaičiavimo metodikų nustatomas taip: iš trumpiausio ciklo atimama 21 diena ir gaunama laikotarpio pradžia; pabaiga apskaičiuojama iš ilgiausio ciklo atimant 8 dienas. Tačiau dėl atimamų dienų skaičiaus įvairūs autoriai nesutaria.

Metodas taikytinas tik maždaug nuo tokio amžiaus, kai moters ciklo trukmė tampa pakankamai pastovi, kadangi paauglystėje yra gana dažni dideli ciklo trukmės svyravimai ir susilaikymo laikotarpis gali būti neracionaliai ilgas. Apskritai, net ir moterys su reguliariu ciklu, naudodamosi šiuo metodu turi susilaikyti (priklausomai nuo ciklo) net iki 2/3 savo ciklo trukmės, todėl šis kontracepcijos būdas yra gana nepopuliarus. Kai kurie specialistai jį išvis priskiria nepatikimiems ir nepraktiškiems kontracepcijos metodams.

Istorija
--------

Kalendorinio metodo principus pirmasis aprašė graikų gydytojas Spranas iš Efeso dar II a. pr. m. e. 1904 ar 1905 m. olandas Theodoor Hendrik van de Velde nustatė, kad moters ciklo metu įvyksta tik viena ovuliacija ir jos metu stebimas moters temperatūros pakilimas. Šiuolaikinį metodą pirmąkart pateikė Hermanas Knausas (*Hermann Knaus*, Austrija) ir Kiusaku Oginas (*Kyusaku Ogino*, Japonija) 1928 metais. H. Knauso siūlymu turėjo būti atimamos 17 ir 13 dienų, o K. Ogino, atitinkamai, 18 ir 11 dienų.
*Šis straipsnis apie miestą. Apie upę skaitykite straipsnyje Možu (upė).*

| Možu*Moju* |
| --- |
|        |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

MožuMožu

1°53′02″ p. pl. 48°46′08″ v. ilg.﻿ / ﻿1.88389°š. pl. 48.76889°r. ilg.﻿ / 1.88389; 48.76889﻿ (Možu)Koordinatės: 1°53′02″ p. pl. 48°46′08″ v. ilg.﻿ / ﻿1.88389°š. pl. 48.76889°r. ilg.﻿ / 1.88389; 48.76889﻿ (Možu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Brazilijos vėliava Brazilija |
| **Regionas** | Brazilijos Šiaurės regionas |
| **Valstija** | Para (valstija) Paros valstija |
|  |
| **Gyventojų** (2021) | 28 700  |
| **Altitudė** | 16 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Možu |

**Možu** (port. *Moju*) – miestas ir savivaldybė Brazilijos šiaurės rytuose, Paros valstijoje, 55 km į pietvakarius nuo Beleno, Možu upės dešiniajame krante. Uostas. Praeina plentas Abaetuba–Maraba.

Savivaldybės plotas – 9094 km², gyventojų skaičius – 84 251 (2021 m.). Kitos didesnės gyvenvietės: Nova Vida, Kairaris, Oljo d’Agva, Boa Esperansa.

Savivaldybės padėtis Paros valstijoje

Istorija
--------

1754 m. įkurta Možu civilinė parapija, tačiau vėliau nunyko. 1839 m. atkurtas parapijos statusas. 1856 m. Možu tapo savivaldybe (statusas panaikintas 1930 m. bet 1935 m. atkurtas).

Šaltiniai
---------

1. PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
2. ↑  PARÁ: State in North Region, *citypopulation.de*
3. ↑  Moju, IBGE
|  |
| --- |
| Maksimas Galkinas*Максим Галкин* |
|  
Maksimas Galkinas |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Maksimas Galkinas |
| Gimė | 1976 m. birželio 18 d. (47 metai)Naro-Fominsko rajonas (Maskvos sritis, RTFSR) |
| Žanrai | Parodijos |
| Veikla | dainininkas, komikas, laidų vedėjas |
| Instrumentai | vokalas |
| Aktyvumo metai | 1994-dabar |
| Susijusi veikla | Ala Pugačiova, Nikolajus Baskovas |

**Maksimas Galkinas** (rus. *Максим Галкин*; g. 1976 m. birželio 18 d. Maskvoje) – rusų dainininkas, komikas ir laidų vedėjas.

Biografija
----------

Gimė 1976 m. Maskvoje generolo bei matematikės šeimoje. Tėvas generolas pulkininkas Aleksandras Galkinas (miręs 2002 m.) 1987–1997 m. buvo Gynybos ministerijos Vyriausiosios automobilių, šarvuočių ir tankų valdybos (rus. *Главное автобронетанковое управление Министерства обороны*) viršininkas. Motina Natalja Galkina (m. 2004 m.) – fizikos-matematikos mokslų kandidatė, vyresnioji mokslinė bendradarbė Tarptautiniame žemės drebėjimų prognozavimo teorijos ir matematinės geofizikos institute (rus. *Международный институт теории прогноза землетрясений и математической геофизики*).

Dainininko vaikystė prabėgo kariniam miestely, 30 km nuo Ulan Udės miesto. Jau vaikystėje atsiskleidė jo aktoriniai sugebėjimai, jis dažnai vaidino mokyklos spektakliuose, parodijavo kitus mokinius, mokytojus. Pirmasis aktoriaus debiutas buvo 1994 m.

1993 m. įstojo į Rusijos humanitarinių mokslų universitetą, lingvistikos fakultetą, kurį baigė 1998 m. Paskui įstojo į aspirantūrą, kur rašė disertaciją pavadinimu „Originalaus ir versto tekstų stilistinių sistemų santykis". 2009 m. aspirantūrą paliko dėl nesutarimų su moksliniu vadovu.

Rusijai pradėjus invaziją į Ukrainą Galkinas ir Pugačiova 2022 m. kovo mėn. paliko Rusiją ir apsigyveno Izraelyje.

Karjera
-------

Savo estradinę karjerą jaunystėje Galkinas pradėjo kaip laidos „KVN" dalyvis, kurioje dabar kai kada dalyvauja kaip vertintojas. Jis tapo žinomas dėl kitų žmonių pamedžiojamų ir parodijų bei duetų su žinoma dainininke ir sugyventine Ala Pugačiova. Jis su atlikėja vedė pramoginę šokių laidą „Šokiai su žvaigždėmis" (rus. *Танцы со звёздами*).

Galkinas taip pat buvo rusiškos versijos „Kas laimės milijoną?" ir „Žvaigždės ant ledo" (rus. *Звёздный лёд*) vedėjas.

Nuorodos
--------

1. 1 2  Галкин Максим Александрович. In *Вести.Ru* (07 июля 2009 г.)
2. ↑  Максима Галкина выгнали из университета Archyvuota kopija 2009-07-20 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  „Russian Megastars Alla Pugacheva, Maxim Galkin Flee to Israel". *Haaretz*. 24 March 2022.
| ***Kūno raukšlėse*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | Nelle pieghe della carne |
| Kilmės šalis |  Italija Ispanija |
| Režisierius | Sergio Bergonzelli |
| Vaidina | Eleonora Rossi Drago  Anna Maria Pierangeli  Luciano Catenacci |
| Metai | 1970 |
| Žanras | giallo |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Kūno raukšlėse** (it. *Nelle pieghe della carnei*) – 1970 m. sukurtas giallo stiliaus filmas.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Bėgantis nuo policijos nusikaltėlis Paskalis, besislėpdamas miške, tampa liudininku, kaip jauna moteris, vardu Liusilė, užkasa savo vyro Andrė kūną.

Praeina keletas metų. Senoje pilyje gyvena Liusilė, jos sūnus Kolinas ir buvusio šeimininko duktė Falesė. Trijulė žudo visus pas juos apsilankančius svečius, o kūnus sunaikina rūsyje. Psichiškai nestabili Falesė įsitikinusi, kad ji nužudė savo tėvą Andrė, kurio kūno niekas nerado. Kai į svečius užsuka Andrė giminaitis, Falesė jį taip pat nužudo. Vėliau toks pat likimas ištinka dar kelis atvykėlius, kol galiausiai pasirodo Paskalis, reikalaujantis pinigų už savo metus trukusį tylėjimą.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Eleonora Rossi Drago – Liusilė
* Anna Maria Pierangeli – Estera/Falesė
* Emilio Gutierrez Caba – Kolinas
* Fernando Sancho – Paskalis
* Alfredo Mayo – policijos inspektorius

Šaltiniai
---------

1. ↑  „In the Folds". *movieplayer.it*. Nuoroda tikrinta 2022-04-28.
| **Kaleitų ežero draustinis** |
| --- |
| Kaleitų ežeras |
| **Tipas** | Kraštovaizdžio |
| **Vieta** | Naujinės valsčius |
| **Koordinatės** | 53°53′ š. pl. 23°02′ r. ilg.﻿ / ﻿53.883°š. pl. 23.033°r. ilg.﻿ / 53.883; 23.033Koordinatės: 53°53′ š. pl. 23°02′ r. ilg.﻿ / ﻿53.883°š. pl. 23.033°r. ilg.﻿ / 53.883; 23.033 |
| **Plotas** | 740.67 km² |
| **Įsteigimo data** | 1980 m. |
| **Pavaldumas** | Valstybinis |

**Kaleitų ežero draustinis** (lenk. *Rezerwat przyrody Jezioro Kalejty*) – draustinis, esantis Augustavo lygumoje, Augustavo girioje, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Augustavo apskrityje ir Naujinės valsčiuje. 3,5 km į šiaurės rytus nuo Augustavo. Dalį draustinio užima Kaleitų ežeras (159,7 ha).

Draustinyje saugomi įvairios Augustavo girios medžių ir augalų rūšys: mėlynė, bruknė, vėjalandė šilagėlė, vaistinis pataisas, dvišakė padraika, skėtinė marenikė, kalninė arnika, pietinė stumbražolė, gailis, vaivoras, daugiametis laiškenis, plaukuotasis beržas, juodalksnis, širdinė dviguonė, pataisas varinčius, statusis atgiris, paprastasis žalčialunkis ir liūnsarginiai.

*

Literatūra
----------

* A.W. Sokołowski, Przyroda województwa podlaskiego i jej ochrona, Łomżyńskie Towarzystwo Naukowe im. Wagów. Lomža 2006 m.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kaleitų ežero draustinis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Algirdas Povilas Ažubalis** |
| --- |
| Gimė | 1939 m. gegužės 25 d. (83 metai)Voversys, Skiemonių valsčius, Anykščių apskritis |
|  |
| Veikla | Lietuvos pedagogas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius. |

**Algirdas Povilas Ažubalis** (g. 1939 m. gegužės 25 d. Voversys, Skiemonių valsčius, Anykščių apskritis) – Lietuvos pedagogas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, profesorius.

Biografija
----------

1957 m. baigė Ukmergės pedagoginę mokyklą, o 1968 m. – Vilniaus pedagoginio instituto Fizikos-matematikos fakultetą (neakivaizdiniu būdu). 1977 m. TSRS Pedagogikos mokslų akademijoje baigė neakivaizdinę aspirantūrą Maskvoje, apgindamas pedagogikos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją. 1998 m. habilituotas socialinių mokslų daktaras (Latvijos universitetas).

1957–1975 m. mokytojavo Švenčionių raj. Stoniūnų septynmetėje ir Telšių raj. Lauko Sodos (tada – Lauksodos) septynmetėje, Mitkaičių aštuonmetės mokyklos, Degaičių aštuonmetės mokyklos, Ubiškės vidurinės mokyklos direktorius. 1975–1981 m. ir 1984–1994 m. dirbo Respublikiniame mokytojų tobulinimosi institute. 1981–1984 m. Šiaulių pedagoginio instituto, 1994–2000 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto, nuo 2000 m. Lietuvos karo akademijos dėstytojas, nuo 2001 m. profesorius. 1998–2004 m. dar dėstė Šiaulių universitete, Lietuvos žemės ūkio universitete (2000–2010 m.), Vilniaus kolegijoje (2004–2009 m.).
2012 m. kovo mėn. nominuotas nominacijai „Nacionalinės vertybės’2011" (kategorija „Žmogus-amžininkas").

Bibliografija
-------------

* Iš Lietuvos matematinio švietimo praeities (1993 m. II papild. leidimas 1997 m.)
* Matematikos mokymo lietuviškoje mokykloje raida (XIX a. pr.- 1940 m.) (1995 m.)
* Matematika lietuviškoje mokykloje (XIX a. pr.-1940 m.) (1997 m.)
* Logikos pratimai (1998 m. II papild. leidimas 2001 m.)
* Bendroji matematikos didaktika (su A. Kiseliovu, 2002 m.)
* Matematikos didaktika Lietuvos pedagoginėje periodikoje (1945–1990 m.) (2005 m.)
* Karo pedagogika Lietuvoje (1918–1940 m.) (su R. Kazlauskaite-Markeliene, A. Petrauskaite, B. Puzinavičiumi, F. Žigaru) (2007 m.)
* Logika ir mokyklinė matematika (2008 m. internete)
* Bibliografija (2009 m.)
* Karinis rengimas Lietuvos mokykloje (1929–1940 m.) (su R. Kazlauskaite-Markeliene, V. Žilėniene) (2009 m.)
* Valstybinė kalba Lietuvos kariuomenėje (1918–1940 m.) (su D. Builiene, R. Kazlauskaite-Markeliene) (2010 m.)
* Didaktikos baruose. Bibliografija (2014 m.)
* Matematikos taikymas Lietuvos kariuomenėje 1918-1940 m. (2015 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Povilas Ažubalis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 775 psl.
Koordinatės: 56°0′20″ š. pl. 22°52′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.00556°š. pl. 22.87500°r. ilg.﻿ / 56.00556; 22.87500


| Pakumulšių II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Šiaulių rajonas) |
| Plotas | 0,098 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,65 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 2 m |
| Didžiausias gylis | 4,4 m |
| Įteka | Kumulša, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Kumulša |

**Pakumulšių II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Šiaulių rajone, 4 km į vakarus nuo Kuršėnų. Sudarytas užtvenkus Kumulšos upę (Ventos kairysis intakas) 0,8 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietų į šiaurę – 1,5 km, plotis – iki 0,09 km. Altitudė 99,4 m. Krantai vietomis aukštoki ir statūs, apaugę medžiais ir krūmais. Priešsroviui į pietus už 0,22 km už kelio  **A11**  Šiauliai–Palanga  telkšo Pakumulšių I tvenkinys. Yra 2 salos (7 ir 2 arų dydžio). Didesnioji sala liepteliu sujungta su rytiniu krantu. Aplinkui plyti dirbami laukai. Viršutinį tvenkinio trečdalį kerta kelias Nr.4026 iš Pakumulšių į Skačius. Pietrytinėje tvenkinio pakrantėje yra įsikūrusi Pakumulšių gyvenvietė. 

Tvenkinys įrengtas 1987 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| **Algirdas Mošinskis** |
| --- |
| Gimė | 1905 m. gegužės 16 d.Sankt Peterburgas |
| Mirė | 1991 m. vasario 7 d. (85 metai)Brazilija |
| Tėvai | Vytautas Mošinskis |
| Vaikai | Gediminas Mošinskis, Liuda Mošinskis, Janina Mošinskis, Antanas Mošinskis |
|  |
| Veikla | inžinierius, architektas |
|  |
| Alma mater | Šarlotenburgo aukštoji technikos mokykla |

**Algirdas Mošinskis** (1905 m. gegužės 16 d. Sankt Peterburgas – 1991 m. vasario 7 d. Brazilija) – Lietuvos inžinierius, architektas.

Biografija
----------

Tėvas prof. Vytautas Mošinskis. 1926–1928 m. Paryžiuje Sorbonoje studijavo archeologiją. 1933 m. Berlyne baigė Šarlotenburgo aukštąją technikos mokyklą.

1933–1939 m. dirbo Lietuvos susisiekimo ministerijoje. 1939–1941 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus ligoninės vyr. inžinierius. 1941–1943 m. Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės instituto dėstytojas. 1944 m. pasitraukė į Austriją. Nuo 1947 m. gyveno Brazilijoje, San Paule; iki 1971 m. dirbo inžinieriumi.

Pagal jo projektus pastatyta gyvenamųjų namų, geležinkelio stočių, pašto įstaigų. Sudarė Lietuvos Raudonojo Kryžiaus ligoninės Kaune rekonstrukcijos (1939 m.), Andrioniškio tuberkuliozės sanatorijos, Biržų ligoninės (neįgyvendintas), Kauno universiteto akių ir ausų klinikos (visi iki 1941 m.) projektus, suprojektavo ir pastatė privačių gyvenamųjų namų. Sukaupė XVI a. – XVII a. Lietuvos žemėlapių, XVII a. – XIX a. lituanistinių spaudinių kolekciją, ją saugo Kauno technologijos universiteto biblioteka. Jo surinktą rankraščių, inkunabulų ir retų knygų apie Lietuvos kultūros praeitį kolekciją saugo Vytauto Didžiojo universiteto biblioteka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algirdas Mošinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 514 psl.
**Paksis** (gr. Παξοί = *Paksis*) – mažiausia Jonijos salų grupė. Graikiškai Paksis yra daugiskaita ir reiškia salų darinį, kurių didžiausios yra Paksas ir Antipaksas (gretima sala garsi savo vynu ir dviem iš gražiausių paplūdimių Jonijos salose). Graikų mitologijoje salos atsirado, kai Poseidonas smogė Kerkyrai savo trišakiu, kad jis ir jo žmona Amfitritė turėtų ramybės.

Istorija
--------

Nors tikriausiai apgyvendinta nuo akmens amžiaus, laikoma, kad finikiečiai yra pirmieji salos gyventojai. Pavadinimas tikriausiai kilo nuo *Pax*, o tai finikiečių kalboje reiškia skalūną.

Nuo II a. pr. m. e. salą valdė romėnai, o Bizantijos laikais ir viduramžiais ją nuolat puldinėjo piratai. Po įvairių valdovų, kurių tarpe buvo ir kryžiuočiai, sala XIV a. pabaigoje atiteko Venecijos respublikai.

Per Napoleono karus Jonijos salas buvo užėmę prancūzai ir turkų-rusų pajėgos. 1814 m. vasario 13 d. Paksis pasidavė britų pajėgoms, o 1815 m. tapo Jonijos salų jungtinių valstijų dalimi. 1864 m. drauge su kitomis Jonijos salomis Paksis atiteko Graikijos karalystei.

Komunos ir gyvenvietės
----------------------

Gajas: pietinė uosto dalis
* Antipaksas (gretima sala)
* Mogonisis (gretima sala)
* Nisakis arba Panagija (gretima sala)
* Katsonisis (gretima)
* Apergatika
* Argyratika
* Aronatika
* Dalietatika
* Gajas (sostinė)
* Gramatikeika
* Laka (antra pagal dydį gyvenvietė)
* Longas (trečia pagal dydį gyvenvietė)
* Magazija
* Makratika
* Ozijas
* Platanas (arba Fontana/Fountana)
* Porto Longos
* Velianitatika (arba Veliantatika)
* Vlachopoulatika
* Zenebisatika

Turistai lipantys į laivą, plaukiantį į Paksį

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paksis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Koordinatės: 39°12′ š. pl. 20°10′ r. ilg.﻿ / ﻿39.200°š. pl. 20.167°r. ilg.﻿ / 39.200; 20.167

* Oficialus Itakės puslapis Archyvuota kopija 2009-09-08 iš Wayback Machine projekto. (angl.)
* Paksio tarptautinis muzikos festivalis Archyvuota kopija 2007-08-07 iš Wayback Machine projekto. (angl.)

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSenovės Graikijos regionai |
| --- |
|  |
| Žemyninė Graikija | 

|  |
| --- |
| 
Megara **·**  Atika **·**  Bojotija **·**  Fokidė **·**  Lokridė **·**  Doridė **·**  Malidė **·**  Dolopija **·**  Etolija **·**  Akarnanija **·**  Ftiotidė **·**  Tesalija **·**  Epyras |
|  |
| Peloponesas | 
Lakonija **·**  Mesenija **·**  Elidė **·**  Arkadija **·**  Achaja **·**  Argolidė **·**  Korintija |

 |  |
|  |
| Salos | 
 Kreta **·**  Euboja **·**  Kerkyra **·**  Paksis **·**  Lefkada  **·**  Itakė  **·**  Kefalonija **·**  Zakintas **·**  Kytira **·**  Rodas |
|  |
| Kolonijos | 
 Didžioji Graikija **·**  Eolidė **·**  Troada **·**  Jonija **·**  Doridė |
|  |
| Makedonija | 
 Botija **·**  Migdonija **·**  Pierija **·**  Chalkidikė **·**  Aukštutinė Makedonija **·**  Krestonija |

 |
Žulavų vieta Lenkijoje
Žulavų kraštovaizdis Gdansko apylinkėse
**Žulavai** arba ***Vyslos Žulavai*** (lenk. *Żuławy Wiślane*) – pelkėta žemuma šiaurės Lenkijoje, Vyslos deltoje. Plotas – 2500 km². Pro Žulavus teka pagrindinės Vyslos deltos šakos – Nogatas ir Negyvoji Vysla. Žemuma susiklosčiusi iš aliuvinių nuogulų, vietomis jos paviršius yra iki 1,8 m žemiau jūros lygio (Drūso ežeras). Žulavai nuo Baltijos jūros skiriami kopų juostos bei apsauginių pylimų. Iškasta daug sausinamųjų kanalų, įrengtos siurblinės. Verčiamasi žemdirbyste, pienine gyvulininkyste.

Žulavai paprastai dalijami į 3 dalis:

* Gdansko Žulavai – vakarinė dalis, nuo Gdansko iki Vyslos;
* Malborko arba Didieji Žulavai – tarp Vyslos ir Nogato;
* Elbingo Žulavai – į rytus nuo Nogato.

Žulavai apgyvendinti tarp XXV ir XVII a. pr. m. e. Šio krašto gyventojai vertėsi žvejyba, gintaro rinkimu. Ties Vyslos delta maišėsi slavų ir prūsų gyvenvietės, čia buvo svarbus mainų centras – Trusas (Drusuo, minimas arabų šaltiniuose). Nuo XIII a. Žulavų gyventojai suslavėjo, čia sparčiai kėlėsi vokiečiai. Tiesa, Baltijos jūros pakrantėse ilgą laiką tebegyveno kuršininkai, kurie vėliau suvokietėjo. Po II pasaulinio karo vokiečiai iš Žulavų pasitraukė, čia liko gyventi lenkai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Žulavai*. Lietuviškoji tarybinė enciklopedija, XII t. Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 1984. T.XII: Vaislapėlis-Žvorūnė, 550 psl.
| **Vytautas Puronas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. sausio 3 d.Vainiūniškis, Kupiškio valsčius |
| Mirė | 2015 m. spalio 27 d. (85 metai)Vilnius |
|  |
| Veikla | ekonomistas, istorikas |
| Partija | 1958 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1954 m. Leningrado universitetas |

**Vytautas Puronas** (g. 1930 m. sausio 3 d. Vainiūniškyje, Kupiškio valsčius, Panevėžio apskritis) – Lietuvos ekonomistas, istorikas.

Biografija
----------

1935–1937 m. mokėsi Vainiūniškio, 1937–1940 m. Antalinos, 1940–1942 m. Surdegio pradžios mokyklose. 1942 m. įstojo į Panevėžio vyrų gimnazijos II klasę, bet netrukus perėjo į Kupiškio gimnaziją. Nuo 1946 m. gyveno pas tėvą Vilniuje, 1949 m. baigė Vilniaus I berniukų gimnaziją. 1954 m. baigė Leningrado universiteto Teisės fakultetą.

1954–1955 m. LSSR MA Istorijos instituto darbuotojas. 1955–1956 m. Ekonomikos instituto mokslinis bendradarbis, 1956–1959 m. mokslinis sekretorius, 1959–1984 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams; 1959–1980 m. Politinės ekonomijos ir liaudies ūkio istorijos sektoriaus, 1980–1986 m. Liaudies ūkio ir ekonominės minties istorijos skyriaus vadovas. 1987–2005 m. LMA prezidiumo mokslo organizacinio skyriaus vedėjas. 1990 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos pramonė ikimonopolinio kapitalizmo laikotarpiu".

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinės veiklos pagrindinė sritis – ūkio istorija. Europos šalių archyvuose surinko retos medžiagos apie Lietuvos XIX–XX a. ūkį. Dalyvavo sudarant ekonomikos terminų žodynus. Rūpinosi žymesnių Lietuvos socialinių mokslų specialistų kūrybinio palikimo išsaugojimu. Paskelbė per 100 mokslo bei informacinių straipsnių apie politinę ekonomiją ir ūkį. 1988–2005 m. sudarinėjo ir redagavo kasmetinį leidinį „Lietuvos mokslų akademijos veikla", organizavo leidinį „Lietuvos mokslų akademijos žinios", 1994–2005 m. buvo jo sudarytojas ir redaktorius.

Bibliografija
-------------

* 20 metų Tarybų Lietuvos liaudies ūkiui. – Vilnius: Valsybinė politinės ir mokslinés literatūros leidykla, 1960. – 316 p.
* Komunizmo statyba ir liaudies gerovės kilimas: metodinė medžiaga į pagalbą lektoriui. – Vilnius, 1962. – 26 p.
* Ketvirtis amžiaus socializmo keliu. – Vilnius: Mintis, 1965. – 334 p.
* Lietuvos pramonė ikisocialistiniu laikotarpiu / Kazimieras Meškauskas, Vytautas Puronas, Malvina Meškauskienė, Juozas Jurginis. – Vilnius: Mintis, 1976. – 477 p.: iliustr.
* *The Lithuanian Academy of sciences*. – Vilnius: LMA, 1990. – 47 p.: iliustr.
* Lietuvos mokslų akademija, 1941–2001. – Vilnius: LMA, 2001. – 240 p.: iliustr. – ISBN 9955-9371-0-6
* *The Lithuanian Academy of Sciences*. – Vilnius: LMA, 2003. – 223 p.: iliustr. – ISBN 9986-08-038-X
* Lietuvos mokslų akademijos rūmai: trumpa istorinė apybraiža. – Vilnius: Academia, 2007. – 41 p.: iliustr. – ISBN 978-9986-08-044-2

Įvertinimas
-----------

* 1966 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
* 1980 m. LTSR nusipelnęs ekonomistas

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Vytautas Puronas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 473
3. ↑   Archyvuota kopija 2015-10-03 iš Wayback Machine projekto.
| Žuklijų I piliakalnis |
| --- |
| Žuklijų piliakalnis |
| 

Žuklijų I piliakalnisŽuklijų I piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°30′35.8″ š. pl. 24°40′57.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.509944°š. pl. 24.682611°r. ilg.﻿ / 54.509944; 24.682611Koordinatės: 54°30′35.8″ š. pl. 24°40′57.4″ r. ilg.﻿ / ﻿54.509944°š. pl. 24.682611°r. ilg.﻿ / 54.509944; 24.682611 |

 |
| Vieta | Trakų rajonas |
| Seniūnija | Grendavės seniūnija |
| Aukštis | 5-8 m |
| Plotas | 20x12 |
| Naudotas | I tūkstantmetis - II tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1955 |
| Registro Nr. | AR1253 / 24144, 24145, 3530 / A1143KP |

**Žuklijų I piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis ir gyvenvietė (unikalus objekto MC kodas 24145) Trakų rajono savivaldybės teritorijoje, į pietus nuo Žuklijų, Grendavės seniūnija. Pasiekiamas iš kelio Rūdiškės – Onuškis Žydakaimyje pasukus į dešinę šiaurėn link Saloviškių, už Verknės pasukus į kairę vakaruosna link Žuklijų, už 3 km pasukus į kairę pietų kryptimi, už 200 m. Nuo jo į dešinę vakarų kryptimi už 100 m. yra Žuklijų II piliakalnis.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Vilkokšnio ežero šiauriniame krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 20x12 m dydžio. Ją žiedu juosia 1,5 m aukščio pietuose ir 3 m aukščio šiaurėje, 9-15 m pločio pylimas. Šiaurinėje papėdėje iškastas 26 m pločio, 2 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 5-8 m aukščio.

Piliakalnis dirvonuoja.

Šiaurinėje papėdėje, 0,5 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Tyrimai
-------

1955 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 29000 m². Išmatavimai: 190 m ilgio šiaurės – pietų kryptimi ir iki 130 m pločio.

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Aukštadvario piliakalnis 12 km | Strėvos piliakalnis 9 km | Trakų piliakalnis 22 km |  |
| Mirgelių piliakalnis 8 km Žuklijų II piliakalnis 0,1 km |  | Turgelių piliakalnis 52 km |
| Voniškių piliakalnis 14 km  Einoronių piliakalnis 20 km | Krūminių piliakalnis 26 km  Girežerio piliakalnis 32 km | Kiaulėkų piliakalnis 25 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 189 (858)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.194.
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V.1993, p.65.
* W. Sokolowski. Do poszukiwaniu o pilkalniach // Wisla. Warszawa, 1890. T.IV. P.455-456.
* Valstybės archeologijos komisijos medžiaga.- KPC A. F.1. Ap.1. B.58. P.252-257.
* Kultūros paminklų enciklopedija: Rytų Lietuva II. V. 1998. P.95.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Žuklijai I
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kūrybinis rašymas** – bet koks rašymas, kuris peržengia normalios profesionaliosios, žurnalistinės, akademinės ar techninės literatūros formų ribas, tipiškai atpažįstamas pagal pabrėžiamą pasakojamąjį meną, veikėjų plėtojimą ir literatūrinių tropų naudojimą. Dėl netikslaus apibrėžimo, net tokios rašymo formos kaip apybraiža gali būti laikomos kūrybinėmis, net jeigu jos priklauso žurnalistikai, dėl juose į pasakojimą ir veikėjų plėtojimą telkiamo dėmesio. Tiek grožinės, tiek negrožinės literatūros kūriniai patenka į šią kategoriją, įskaitant ir tokias formas kaip romanai, biografijos, apsakymai ir eilėraščiai.

Kūrybinio rašymo elementai
--------------------------

* Veikėjas
* Požiūris
* Fabula
* Aplinka
* Dialogas
* Stilius
* Tema ir motyvas

Kūrybinio rašymo formos
-----------------------

* Autobiografija/memuarai
* Rašymas bendradarbiaujant
* Kūrybinė negrožinė literatūra (asmeninės ir žurnalistinės esės)
* Epas
* Romanas
* Novelė
* Pjesių rašymas/dramų rašymas
* Poezija
* Scenarijus
* Apsakymas
* Dainų rašymas
* Bibliografija
* Sąmonės srautas

Taip pat skaitykite
-------------------

* Recenzija
* Kūrybiškumas
* Aiškinamasis rašymas
* Fanfiction
* Literatūra
* Rašymas
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kūno kalba** – sąvoka, apimanti dviejų ir daugiau žmonių bendravimo formą, naudojant ne garsus ar kitas priemones, o kūno judesius.

Kūno kalba taip pat yra viena iš efektyvios komunikacijos priemonių, padedančių geriau suprasti pašnekovą.

Kartais kūno kalba išduoda daugiau nei kalbantysis nori pasakyti. Atidžiai įsižiūrėjus į pašnekovo gestus ar judesius galima suvokti jo vidinę būseną ir tai, kaip jis emociškai jaučiasi pokalbio metu. Pavyzdžiui:

* pašnekovas kalbėdamas suneria rankas ant krūtinės arba sukryžiuoja kojas: psichologai tvirtina, kad taip nesąmoningai žmogus pereina į gynybinę poziciją. Taip pat sukryžiuotos rankos ir kojos dar gali reikšti ir žmogaus nepasitikėjimą savimi, nenorą bendrauti ir įsileisti pašnekovo į savo vidinį pasaulį, o kartais gali reikšti ir priešiškumą;
* besiklausantis žmogus yra palinkęs į priekį ir riešu parėmęs smakrą: iš jo kūno kalba gali reikšti, kad jis yra nuoširdžiai susidomėjęs pašnekovo tema. Priešingu atveju, žmogus sėdėtų atsilošęs, „išsidrėbęs" kėdėje ir atmetęs galvą.

Tai gali ir nieko nereikšti, bet tokia kūno „informacija" padeda geriau suprasti tiek klausytoją, tiek pašnekovą. Bendraudami telefonu, prarandame šiek tiek informacijos, kurią mums perduoda kitas žmogus, nes svarbu yra ne tik balso tembras, kuris šiuo atveju yra vienintelis veiksnys, galintis mums perduoti informaciją apie pašnekovo emocinę būseną, bet ir mimika bei kūno kalba, kurią tuo metu pašnekovas nesąmoningai naudoja, norėdamas geriau perteikti mintis.
Kubos ir Tarybų Sąjungos patarėjai karo klausimais drauge planuoja karines operacijas pilietinio karo Angoloje metu (1975–2002). Šis karas – ginkluoto konflikto trečiojoje šalyje tarp JAV ir TSRS pavyzdys.
**Karas per trečiąsias šalis** (angl. *proxy war*) – ginkluotas konfliktas tarp dviejų valstybių ar nevalstybinių politinių darinių, kuriuos remia kitos šalys, tiesiogiai nedalyvaujančios karo veiksmuose. Tam, jog konfliktas būtų laikomas karu per trečiąsias šalis, būtini tiesioginiai ir ilgalaikiai konflikte kovojančių ir jas atitinkamai palaikančių valstybių santykiai. Paprastai konfliktą remiančios, bet jame nedalyvaujančios šalys paramą išreiškia tiekdamos finansinius išteklius, karinius mokymus, amuniciją ir kitokią materialiąją pagalbą, siekdamos kovojančiai šaliai padėti įveikti priešą.

Pavyzdžiai
----------

* Ispanijos pilietinis karas (1936–1939)
* Graikijos pilietinis karas (1946–1949)
* Korėjos karas (1950–1953)
* Vietnamo karas (1955–1975)
* Karibų krizė (1962)
* Afganistano karas (1979–1989)
* Sirijos pilietinis karas (2011–dabar)
* Rusijos–Ukrainos karas (2014–dabar)

Išnašos
-------

1. ↑  *Osmańczyk, Jan Edmund (2002). „Encyclopedia of the United Nations and International Agreements". Abingdon: Routledge Books. p. 1869. ISBN 978-0415939201.*
2. 1 2  *Hughes, Geraint (2014). „My Enemy's Enemy: Proxy Warfare in International Politics". Brighton: Sussex Academic Press. pp. 5, 12–13. ISBN 978-1845196271.*