recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Kęstutis Smirnovas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1976 m. balandžio 8 d. (47 metai)Šakiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Gintarė |
| Vaikai | Samanta, Julija, Simona, Paulina, Jokūbas |
|  |
| Veikla | politinis bei visuomenės veikėjas, kovos menų meistras |
| Partija | Lietuvos liberalų sąjunga, Liberalų ir centro sąjunga |
|  |
| Alma mater | 2002 m. Lietuvos kūno kultūros akademija, 2008 m. Vytauto Didžiojo universitetas |

**Kęstutis Smirnovas** (g. 1976 m. balandžio 8 d. Šakiuose) – Lietuvos ir Šakių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas, kovos menų (kovinė savigyna, dziudo) meistras, Lietuvos ir tarptautinių kovos menų turnyrų nugalėtojas.

Biografija
----------

1991 m. baigė Šakių 1-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. baigė Kudirkos Naumiesčio žemės ūkio mokyklą, 1996 m. – Krašto apsaugos puskarininkių mokyklą, 1999 m. – Pasienio policijos departamento prie LR VRM mokymo centrą. 2002 m. baigė Lietuvos kūno kultūros akademiją, kūno kultūros mokytojas. 2008 m. Vytauto Didžiojo universitete baigė ugdymo organizavimą, edukologijos magistras.

1997–1999 m. Pasienio policijos departamento Pagėgių pasienio policijos rinktinės Šakių užkardos budėtojas, 1999 m. Šakių vaikų ir jaunimo sporto mokyklos treneris, nuo 2003 m. Šakių jaunimo kūrybos ir sporto centro treneris, dziudo imtynių treneris metodininkas.

Nuo 2002 m. Lietuvos liberalų sąjungos, nuo 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šakių rajono skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šakių rajono savivaldybės tarybos narys.

1999 m. Šakių dziudo sporto klubo „Audra" prezidentas, LVTGO „Gelbėkit vaikus" Šakių skyriaus valdybos narys, Šakių savivaldybės jaunimo reikalų komisijos narys, Šakių jaunimo sąjungos „Apskritas ratas" narys.

2016 m. išrinktas į Seimą, Vilkaviškio rinkimų apygardoje nugalėjęs ministrą pirmininką Algirdą Butkevičių.

Sportinė karjera
----------------

Profesionalo karjerą baigė 2014 m. Žymesni laimėjimai:

* 1995, 1996, 1997, 1998 m. Lietuvos kovinės savigynos čempionas;
* 1998, 1999 m. Lietuvos džiudžitsu čempionas;
* 2000 m. Lietuvos „Bušido Rings" absoliutus čempiono diržo laimėtojas;
* 2004 m. Tarptautinio turnyro „Bušido Karalius" absoliutus nugalėtojas;
* 2006 m. Europos bušido Shooto profesionalų čempionas; pasaulio bušido čempionato „HERO’S" 3-vietos laimėtojas.

Šeima
-----

Žmona Gintarė, duktė iš pirmosios santuokos Julija, iš antrosios – Simona, Paulina, Jokūbas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai[neveikianti nuoroda]
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Liberalų ir centro sąjunga – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2011-03-27 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  K. Smirnovas atskleidė, kas padėjo laimėti Archyvuota kopija 2016-10-27 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Asmeninė svetainė
**2013 m. Italijos parlamento rinkimai** vyko 2013 m. vasario 24-25 dienomis. Šiuose rinkimuose buvo išrinkta 630 parlamento ir 315 senato narių.

Išankstinės apklausos
---------------------

Pagal vasario 8 dienos apklausas žmonės labiausiai rėmė Demokratų partijos lyderį Pier Luigi Bersani (35,0 proc.). Antras pagal apklausas buvo tris kartus šalies premjeras Silvio Berlusconi (28,5 proc.), trečias – Italijos aktyvisitas Beppe Grillo (16,0 proc.).[1]

Rezultatai
----------

Demokratų partijos lyderis Pieras Luigi Bersani ir jo kairioji koalicija surinko daugumą balsų žemuosiuose parlamento rūmuose – 29,54 %, antra šiuose rūmuose liko Silvio Berlusconi vadovaujama centro dešinė koalicija – 29,18 %.[2]

Tuo tarpu daugumą senate laimėjo S. Berlusconi partija.

Trečioje vietoje bendrais balsais liko B. Grillo partija, gavusi 25,5% balsų.

Dauguma abiejuose parlamento rūmuose reikalinga, kad būtų suformuota vyriausybė, todėl Italijos parlamentas lieka neapibrėžtoje padėtyje, kuri neturi precedento šalies istorijoje po Antrojo pasaulinio karo.[3]

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sondaggio EMG: IBC 35,0% (+6,5%), CDX 28,5%, M5S 16,0%, MONTI 14,1%
2. ↑  Italian election results: gridlock likely – as it happened
3. ↑  Italijos parlamentui po rinkimų gresia politinė aklavietė
| **Kęstutis Trečiokas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. kovo 3 d. (66 metai)Lietuva Telšiai |
| Sutuoktinis (-ė) | Janina |
| Vaikai | Darius, Martynas |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas |
| Pareigos | Telšių rajono savivaldybės administracijos direktorius |
| Partija | Tvarka ir teisingumas |
|  |
| Alma mater | Kauno politechnikos institutasVilniaus universitetas |

**Kęstutis Trečiokas** (g. 1957 m. kovo 3 d. Telšiuose) – Lietuvos ir Telšių rajono savivaldybės politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975 m. baigė Telšių Žemaitės vidurinę mokyklą, 1982 m. baigė Kauno politechnikos instituto Elektrotechnikos fakultetą, įgijo inžinieriaus elektromechaniko specialybę. 1991 m. baigė Vilniaus universiteto vadybos perkvalifikavimo kursus, įgijo tarptautinių ekonominių santykių ekonomisto specialybę, stažavosi Danijoje, JAV.

1982–1993 m. valstybinio trikotažo gamybos susivienijimo „Mastis" inžinierius elektrikas, vyr. metrologas, elektros cecho viršininkas, ūkio ir socialinių reikalų direktorius, komercijos direktorius. 1993–1998 m. akcinės bendrovės „Telteksa" (buvęs valstybinis pirštinių fabrikas) generalinis direktorius, patarėjas ekonomikai.

1998–2000 m. Telšių rajono savivaldybės mero patarėjas verslui, turizmui ir ryšiams su užsieniu, 2000–2003 m. Telšių rajono savivaldybės Strateginio planavimo ir investicijų skyriaus vedėjas, 2003–2011 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2011–2013 m. Regioninės Telšių ligoninės direktoriaus pavaduotojas ekonomikai.

2013–2014 m. ūkio viceministras, 2014–2016 m. – aplinkos ministras.

2017 m. VšĮ „Kauno leidybos ir poligrafijos centras" darbuotojas. 2017–2019 m. AB „Žemaitijos pienas" Stebėtojų tarybos pirmininkas, nuo 2019 m. – Plėtros ir investicijų direktorius.

1995–2003 m. 2007 m. 2011 m. (mandato atsisakė) ir nuo 2017 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys.

1987–1990 m. Lietuvos komunistų partijos narys, 1994 m. Lietuvos centro sąjungos narys, Telšių skyriaus pirmininkas. 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Telšių rajono skyriaus narys, nuo 2016 m. skyriaus pirmininkas.

Sutuoktinė Janina, vaikai Darius, Martynas .

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-02-23 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Partija Tvarka ir teisingumas – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2014-02-08 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Valentinas Mazuronis** | **Lietuvos aplinkos ministras**2014 – 2016 | Po to:**Kęstutis Navickas** |
| **Faustinas Cecerskislenk. *Faustyn Ciecierski*** |
| --- |
| Gimė | 1761 m.Varmė |
| Mirė | 1832 m. (~71 metai)Paparčiai |
|  |
| Veikla | Lietuvos teologas, pedagogas, visuomenės veikėjas. |

**Faustinas Cecerskis** (lenk. *Faustyn Ciecierski*, 1761 m. Varmė – 1832 m. Paparčiai) – OP, Lietuvos teologas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Baigė Vilniaus universitetą, filosofijos ir teologijos daktaras. Nuo 1777 m. dominikonas. Dėstė Virbalio, Zabielų Valinčiuose (Vitebsko sr. Baltarusija), Rožanystoko (Palenkės vaivadija, Lenkija) dominikonų mokyklose. 1790-1797 m. Mažosios Lietuvos dominikonų provincijos prokuratorius. Dalyvavo 1794 m. sukilime. 1797 m. paskirtas dominikonų Vilniaus konvento prioru. Kaip naujo sąmokslo prieš carą dalyvis suimtas ir 1797 m. ištremtas į Daurijos kasyklas Užbaikalėje. Amnestuotas 1802 m. grįžo į Vilnių. 1809-1818 m. dominikonų prioras *Zabieluose* (Zabielų vienuolyne Valinčiuose) ir Rožanystoke, 1818-1824 m. provincijolas, dominikonų mokyklų vizitatorius.

Parašė atsiminimus apie tremtį (*Pamiętnik, zawierający przygody, doznane na Sybirze w latach 1797-1801*, išleista 1865 m.), vizitacijų dienoraštį (*Dziennik wizytatora*, išl. 1904 m. be autoriaus), tęsė Lietuvos dominikonų provincijos kroniką (*Kronika domowa dominikanon prowincji litewskiej*, neišspausdinta).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Anton Franciszek Bryl. O dacie urodzenia Faustyna Ciecierskiego // Przegląd Tomistyczny, t. XXV (2019), s. 493–494.
2. ↑  *Faustinas Cecerskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 120 psl.
| **Simonas Aleksandravičius** |
| --- |
| Gimė | 1745 m.prie Krikštanų, į vakarus nuo Joniškio |
| Mirė | 1770 m. rugsėjo mėn. (~25 metai)Raseiniuose |
|  |
| Veikla | vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų. |

**Simonas Aleksandravičius** (1745 m. prie Krikštanų, į vakarus nuo Joniškio – 1770 m. rugsėjo mėn. Raseiniuose) – vienas 1769 m. Šiaulių ekonomijos valstiečių sukilimo vadų.

Biografija
----------

Bajoras. Baigęs Kražių kolegiją mokytojavo Joniškyje.

1769 m. liepos viduryje nuo jo parašyto ir išsiuntinėto rašto „Pakvietimas į įvairius sodžius nuo sukilusių vyrų, kad visi stotų su visokiais ginklais: šaudyklėmis, ietimis, berdyšiais šiandien, t. y. liepos 19 d. kurią ir šis raštas išduotas", praktiškai prasidėjo masinis sukilimas. Rugpjūčio mėn. išrinktas į sukilėlių vadovybę, vadinamąją Komandą, į kurią įėjo Mykolas Pauga, Martinjonas Radvila ir kiti sukilimo vadovai. Į Vilnių rašė skundus karališkajai komisijai, grasinamus laiškus dvarininkams, pasirašinėjo valstiečių pasus. Ieškojo ryšių su 1768 m. įsteigtos Baro konfederacijos atstovais.

Pirmą kartą suimtą S. Aleksandravičių sukilėliai išvadavo. Antrą kartą suimtas buvo teisiamas Kaune. 1770 m. rugsėjo mėn. Raseiniuose, kur į seimelį rinkdavosi Žemaitijos seniūnijos bajorai, nuteistas mirti. Tardomas gynė valstiečius, reikalavo gerinti jų sunkią padėtį ir teisti ekonomijos valdininkus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tarybų Lietuvos enciklopedija. V. 1985. T. 1, p. 39-40.
2. ↑  Tarybų Lietuvos enciklopedija. V. 1985. T. 1, p. 39-40.
3. ↑  Rimantas Marčėnas. *Simonas Aleksandravičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 312 psl.
| **Arnica montana**Apsauga: 2(V) – Pažeidžiama rūšis |
| --- |
| Kalninė arnika (Arnica montana)Kalninė arnika (*Arnica montana*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Arnika  *( Arnica)* |
| Rūšis: | Kalninė arnika  *( Arnica montana)* |

 |

*Arnica montana*
**Kalninė arnika** (*Arnica montana*) – daugiametis astrinių (*Asterales*) žolinis augalas, užaugantis 30 – 70 cm. Stiebas tiesus, plaukuotas; apatiniai lapai dideli, aukščiau mažesni, išsidėstę prie stiebo pagrindo skrotele. Lapų viršutinė pusė tamsiai žalia, plaukuota. Žiedai gelsvai oranžiniai. Žydi birželio – liepos mėnesiais, sėklos subręsta liepos – rugpjūčio mėnesiais. Vaisius – tamsiai pilkas lukštavaisis. Šakniastiebis cilindriškas.

Lietuvoje auga retai. Didesnės augavietės yra Čepkelių rezervate, Ūlos, Skroblaus kraštovaizdžio draustiniuose, Medininkų botaniniame draustinyje. Mėgsta sausus pušynus, rečiau sutinkama mišriuose miškuose, miškapievėse ar briedgaurynuose.

Vaistinė medžiaga – šakniastiebiai ir graižai (susidaro pagrindinio ir šoninių žiedstiebių viršūnėse). Graižai renkami pilno žydėjimo metu (birželio mėnesį), pradedant antraisiais augimo metais. Iš arnikos išskiriami flavonoidai, organinės rūgštys, kalis, kalcio druskos, vitaminas C, alkaloidai.

Vartojama tinktūra ir užpilas. Plačiai vartojama kaip kraujavimą stabdanti priemonė, esant vidiniam ar išoriniam kraujavimui. Vartojama gimdos kraujavimui stabdyti po gimdymo, gausiai kraujuojant mėnesinių metu. Naudinga sergant stenokardija, širdies ligomis, nes plečia vainikines kraujagysles; taip pat skatina tulžies išsiskyrimą. Išoriškai vartojama sumušimams, nedidelėms žaizdoms, nudegimams, nušalimams, pūliniams gydyti; stiprina plaukų šaknis, plaukai greičiau auga, neslenka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalninė arnika*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 107



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalninė arnika** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai reikia daugiau nuorodų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai įrašydami tinkamas išnašas ar nuorodas į šaltinius. |

Koordinatės: 10°29′ p. pl. 138°38′ v. ilg.﻿ / ﻿10.483°š. pl. 138.633°r. ilg.﻿ / 10.483; 138.633

Salos padėtis
**Fatu Hiva** (pranc. *Fatu Hiva*) – sala Prancūzijos Polinezijoje, toliausiai į pietus nutolusi iš visų Markizų salų. Plotas – 85 km². Paviršius kalnuotas, centrine dalimi driekiasi Tauauoho kalnagūbris, iškylantis iki 1125 m aukščio. Šiaurės vakaruose yra Fa‘e One masyvas, siekiantis 820 m aukštį. Vakarinėje pusėje įsiterpia 2 įlankos – Hana Vave (Mergelių įlanka) ir Omo’a. Rytinė pakrantė skardinga, išraižyta slėnių. Sala apaugusi pandanų miškais ir aukštažolėmis pievomis.

2017 m. Fatu Hivoje gyveno 612 žmonių. Pagrindiniai kaimai – Hana Vavė, Omoa ir Uia. Sala sudaro atskirą komuną Markizų salose (administracinis centras – Omoa).

Salą XVI a. atrado ispanų keliautojai ir pavadino Magdalena (isp. *Isla Magdalena*). XX a. 4-ajame dešimtmetyje saloje gyveno žymus norvegų keliautojas Turas Hejerdalas. Apie savo nuotykius saloje jis 1938 m. išleido knygą *Fatu Hiva*.

* Fatu Hivos džiunglėsFatu Hivos džiunglės
* Hana Vevės įlankaHana Vevės įlanka
* Kalnų masyvasKalnų masyvas
* Omoa bažnyčiaOmoa bažnyčia

Šaltiniai
---------

1. ↑  FRENCH POLYNESIA, *citypopulation.de*
| **Anodonta** |
| --- |
| (*Anodonta anatina*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Moliuskai  *( Mollusca)* |
| Klasė: | Dvigeldžiai  *( Bivalvia)* |
| Poklasis: | Plokštėtažiauniai  *( Paleoheterodonta)* |
| Būrys: | Geldutiniai  *( Unionoida)* |
| Šeima: | *Unionidae*  *( Unionidae)* |
| Gentis: | Bedantės  *( Anodonta)* |

 |

**Bedantė** (*Anodonta*) (kitaip *geldenė*) – dvigeldžių moliuskų (*Bivalvia*) klasės, geldučių (*Unionidae*) šeimos gentis. 

Šios geldutės paplitusios visame pasaulyje. Moliuskų kriauklės - plonasienės, sudarytos iš dviejų vienodų kiaušiniškų sąvarų. Sąvaras jungiantis užraktas neturi dantų (iš čia ir kilęs genties pavadinimas). Bedantės maitinasi organinių medžiagų liekanomis, smulkiais augalais ir gyvūnais. Šie dvigeldžiai - geri vandens filtruotojai (per parą perkošia keliasdešimt litrų vandens). Jie mažai judrūs, gyvena negiliuose stovinčiuose ar lėtai tekančiuose vandenyse; svarbi sąlyga, kad visais metų laikais vandenyje netrūktų deguonies. Skirtalyčiai. Spermatozoidai subręsta rudenį. Lervos (glochidijos) parazituoja žuvų žiaunose. Bedančių lervomis minta žuvys. Iš jų kriauklių gaminamas perlamutras

Rūšys
-----

Gentyje yra apie 15-17 rūšių. Lietuvoje sutinkamos 5 rūšys:

* Didžioji bedantė (*Anodonta cygnea*) – dažna;
* Žuvinė bedantė (*Anodonta piscinalis*) – dažna;
* Pailgoji bedantė (*Anodonta cellensis*) – dažna;
* Antinė bedantė (*Anodonta anatina*) – dažna;
* ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Mackevičius. *bedantės*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 766 psl.

Nuorodos
--------

* Ingrida Šatkauskienė (2004). Bestuburių įvairovė  Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto..
**Lagamalas**, **Lagamaras** – požemio pasaulio dievybė elamitų mitologijoje,[1] mirusiųjų teisėjas,[2] sielų svėrėjo Inšušinako pagalbininkas (drauge su Išnikarab).[3] Dievybės vardas reiškia „jokio gailestingumo".[1] Akadų įrašuose tapatinamas su Nergalu.[3]

Kaip ir nemažai kitų elamitų dievybių, Lagamalas minimas įvairiuose Mesopotamijos tekstuose.[2] Dievybės vardas pirmąkart paliudytas Akado imperijos laikotarpiu datuojamo antspaudo įraše. Babiloniečiai Lagamalą laikė deivės Uraš, Anu sutuoktinės, sūnumi. Laiške iš Mario minima, kad Lagamalo atvaizdas būdavo gabenamas iš Mario į Tirką.[1]

Lagamalo kultas buvo paplitęs Naujosios Elamo karalystės laikotarpiu (1000–539 m. pr. m. e.), Sūzuose būta šios dievybės šventyklos. Be to, aptinkama asmenvardžių, kurių dėmuo yra Lagamalo vardas. Minima, jog Asirijos karalius Ašurbanipalas, užkariavęs Sūzus, kaip karo grobį išsigabeno Lagamalo statulą.[1]

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  Van der Toorn, Karel; Becking, Bob; Van der Horst, Pieter W. (eds.). Dictionary of Deities and Demons in the Bible. Brill. p. 498–499.
2. 1 2  Jeremy Black; Anthony Green (1992). Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia: An Illustrated Dictionary. University of Texas Press, p. 74. ISBN 978-0-292-70794-8.
3. 1 2  The Elamite Religion By: Françoise Vallat. Nuoroda tikrinta 2019-11-12.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

1907 m. pavyzdžio bebutas su makštimi (šiuolaikinė kopija)
**Bebutas** (rus. *бебут*) – kreivas dviašmenis kaukazietiškas durklas, galbūt persų kilmės. Savo sandara primena kamą (tos pačios konstrukcijos rankena) lenkta geležte. Geležtė iki 50 cm ilgio, paprastai su grioveliais.

Naudotas Rusijos kariuomenėje kaip kulkosvaidininkų puskarininkių, lengvosios ir kalnų artilerijos pabūklų įgulų ir artilerijos parkų kareivių ginklas. Buvo nešiojamas oda aptrauktose lakuotose medinėse makštyse.

Rusiškas 1907 m. pavyzdžio kareiviškas bebutas
----------------------------------------------

### Sandara

Geležtė plieninė, silpnai išlenkta, su dviem siaurais grioveliais abiejose pusėse. Rankena figūrinė, šoneliai mediniai, juodai dažyti, prikniedyti varinėmis kniedėmis. Makštys ir rankenos apkaustas pažymėti karinio dalinio numeriu.

| požymis | vertė |
| --- | --- |
| bendras ilgis | iki 600 mm |
| geležtės ilgis | iki 440 mm |
| geležtės plotis | 35 mm |
| masė | iki 750 g |

Bebutus nešiodavo ant diržo kairėje, prie portupėjos sagties. Raiteliai juos nešiojo irgi ant diržo, ant kairojo šono.

### Naudojimas

1907 m. Rusijoje bebutas priimtas į armijos ginkluotę kaip karevio asmeninis ginklas.
Jais buvo numatyta apginkluoti artileristus, kadangi tuo metu imta naudota greičiau šaudančius artilerijos pabūklus, kuriuos aptarnaujantiems artileristams iki tol naudota artileristų šaška ėmė trukdyti. Tačiau artilerijos vyresnybė suabejojo, ar tikrai bebutai geriausias sprendimas, ir perginklavimą atidėjo.

* 1907 m. bebutais apginklavo visus žandarus (išskyrus vachmistrus). Bebutai pakeitė šaškas.
* 1908 m. bebutais apginklavo kulkosvaidininkus.
* 1909 m. bebutais apginklavo visus artileristus nekarininkus (bebutai pakeitė šaškas), išskyrus raitąją ir kalnų raitąją artileriją, feldfebelius ir fejerverkerius ir pėstininkų artilerijos trimitininkus.
* 1910 m. bebutais apginklavo pėstininkų pulkų raituosius žvalgus.
* 1910 m. žandarus vėl apginklavo šaškomis.

Bebutai turėjo pakeisti šaškas tiems kariškiams, kuriems ilgos šaškos trukdė. Bebuto ilgis ir masė leido naudoti bebutą kaip kertamąjį ginklą, dėl trumpumo jis tiko ir duriamiesiems smūgiams. Dviašmenė geležtė ir simetriška rankena leido įvairius pjaunančius ir pakertančius smūgius naudojant vairias bebuto laikysenas (rus. хват).

Oficialiai bebutus buvo Rusijos ginkluotėje iki 1917 m. Spalio revoliucijos, tačiau iš tikro jį naudojo ir po to, pvz. Rusijos pilietiniame kare.
| Becibuka |
| --- |
| Betcbukos delta iš kosmoso. (šiaurė yra dešinėje) Betcbukos delta iš kosmoso. (šiaurė yra dešinėje) |
| **Ilgis** | 525 km |
| **Ištakos** | Centrinės aukštumos |
| **Žiotys** | Mozambiko sąsiauris |
| **Šalys** | Madagaskaras |

**Becibuka** (malag. *Betsiboka*) – upė šiaurinėje-centrinėje Madagaskaro dalyje. Ji teka į šiaurės vakarus ir išsilieja į Bombetokos įlanką, suformuodama didelę deltą. Dėl upės nuosėdų Becibukos vanduo yra raudonos spalvos. Ši upė nuneša į jūrą milžiniškus kiekius raudono-oranžinio dumblo. Daug to dumblo nusėda upės žiotyse ar įlankoje.

Becibukos vanduo yra tvirtas katastrofiškos erozijos šiaurės vakarų Madagaskare įrodymas. Miškų kirtimas dėl dirbamų laukų ir ganyklų per pastaruosius 50 metų sukėlė didelį metinį dirvos netekimą, kuris artėja prie 250 tonų iš hektaro kai kuriuose salos regionuose. Tai didžiausias kiekis pasaulyje.

Nuorodos
--------

* Potvyniai Madagaskare[neveikianti nuoroda] **(**angl.**)**
* Nuosėdom apsunkintas drenažas **(**angl.**)**
* NASA: Žemė iš kosmosoArchyvuota kopija 2012-02-14 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**

Becibukos vandenys
Koordinatės: 56°14′28″ š. pl. 21°29′49″ r. ilg.﻿ / ﻿56.24111°š. pl. 21.49694°r. ilg.﻿ / 56.24111; 21.49694


| Kubiliškės II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Skuodo rajonas) |
| Plotas | 0,054 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,1 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 3,4 m |
| Įteka | B-1, B-1-2, bevardis upelis |
| Išteka | B-1 |

**Kubiliškės II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Skuodo rajone, 3,5 km į pietvakarius nuo Skuodo. Sudarytas užtvenkus B-1 upelį (Bartuvos intakas) 0,65 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,47 km, plotis – iki 0,29 km. Yra 4 a sala. Altitudė 32,2 m. Pasroviui iškart telkšo Kubiliškės I tvenkinys. Krantai žemi, vietomis apaugę medžiais. Kranto linija vingiuota, į pietus yra nutįsusi 0,22 km ilgio įlanka. Pietvakarinėje pakrantėje prasideda Kernų miškas, šiaurinėje plyti dirbami laukai. Į pietus įsikūręs Kubiliškės kaimas.

Tvenkinys įrengtas 1972 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
| Ladispolisit. *Comune di Ladispoli* |
| --- |
| *Ladispolis* |
|  |
| 

LadispolisLadispolis

41°57′00″ š. pl. 12°05′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.95000°š. pl. 12.08333°r. ilg.﻿ / 41.95000; 12.08333﻿ (Ladispolis)Koordinatės: 41°57′00″ š. pl. 12°05′00″ r. ilg.﻿ / ﻿41.95000°š. pl. 12.08333°r. ilg.﻿ / 41.95000; 12.08333﻿ (Ladispolis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Lacijus Lacijus |
| **Provincija** | Romos provincija |
|  |
| **Meras** | Crescenzo Paliotta |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 41 225  |
| **Plotas** | 26 km² |
| **Tankumas** (2011) | 1 586 žm./km² |
| **Altitudė** | 2 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 00055 |
| **Tel. kodas** | 06 |
| **Tinklalapis** | www.comune.ladispoli.roma.it |
|  **Vikiteka** | Ladispolis |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Šv. Juozapas iš Nazareto |

**Ladispolis** (it. *Ladispoli*) – Italijos miestas Romos provincijoje, Lacijuje.

Istorija
--------

Senovėje Ladispolio vietoje buvo *Alsium*, etruskų miesto Červeterio uostas. Vėliau čia buvo romėnų kolonija, kurią mini Ciceronas.

Miestą VI a. sugriovė Totilos vadovaujami ostgotai per Gotų karus. Po to čia pastatyta Palo pilis, kuri iki 1693 m. priklausė Orsiniams, o vėliau Odeskalči šeimai.

Dabartinį miestą įkūrė Ladislao Odeskalči 1888 m. kurio vardu Ladispolis pavadintas.

XX a. 8-10 dešimtmetyje Ladispolyje buvo sovietų emigrantų, prašančių politinio prieglobsčio Vakarų šalyse (Kanada, JAV, Australija) pabėgelių stovykla. Apie Tarybų Sąjungos žydų patirtis Ladispolyje angliškai rašė Maxim D. Shrayer knygoje *Belaukiant Amerikos* (2007 m.)

Miestai partneriai
------------------

* Ispanija Benikarlo, Ispanija
* Vokietija Heuzenštamas, Vokietija
* Prancūzija Sent Savinas, Prancūzija
| Kubilėlių gyvenvietė |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kubilėlių gyvenvietėKubilėlių gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°48′20″ š. pl. 22°53′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80556°š. pl. 22.88611°r. ilg.﻿ / 54.80556; 22.88611Koordinatės: 54°48′20″ š. pl. 22°53′10″ r. ilg.﻿ / ﻿54.80556°š. pl. 22.88611°r. ilg.﻿ / 54.80556; 22.88611 |

 |
| Vieta | Šakių rajonas |
| Seniūnija | Kudirkos Naumiesčio seniūnija |
| Naudotas | akmens amžius |
| Tirtas | 1984-1988 m. |

**Kubilėlių gyvenvietė** – akmens amžiaus gyvenvietė Šakių rajono savivaldybės teritorijoje, Kubilėlių kaimo šiaurės vakarų pakraštyje, Šešupės dešiniajame krante.

Tyrimai
-------

1984–1988 m. Istorijos instituto bei Istorijos ir etnografijos muziejaus archeologai ištyrė (tyrimų vadovas Vygandas Juodagalvis) gyvenvietės 665 m² plotą. Rastas 0,1-0,4 m storio kultūrinis sluoksnis. Rasta pusiau žeminės tipo pastatų, židinių, 5–8 cm skersmens stulpaviečių, duobių ir alko židinio liekanų, daug vėlyvojo neolito titnago dirbinių – lancetinių, skersinių, lapelio ir širdies pavidalo trikampių strėlių antgalių, rėžtukų, gremžtukų, grąžtelių, kaltelių, ylų, kirvių, skobtelių, virvelinės keramikos kultūrai būdingų puodų šukių. Vyrauja plokščiadugnių puodų šiek tiek brūkšniuotu arba lygiu paviršiumi, puoštų virvutės, pirštų įspaudų, duobučių, įraižų ornamentais, šukės. Aptikta ir akmeninių gludintų kirvių, trintuvų, pasvarų ir gintaro žaliavos. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kubilėlių gyvenvietė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 176 psl.
Lado Leskovar
**Lado Leskovar** (g. 1942 m. kovo 23 d. Liublianoje) – Slovėnijos dainininkas, aktorius, žurnalistas ir politikas.

Lado savo karjerą pradėjo kaip aktorius. Kine debiutavo 1951 metais, filme „Kekec" atlikęs epizodinį vaidmenį. Vėliau Lado gavo žymesnius vaidmenis tokiuose filmuose kaip „Grajski biki" (1967) ir „Kade po dozdot" (1967). 1963-aisiais išleido pirmąjį EP albumą „Bil Sem Mlajši Kakor Ti".

Lado konkurse „Jugovizija" (Jugoslavijos atranka į „Euroviziją") pirmą kartą dalyvavo 1965 metais, su dainomis „Sonata" ir „Vetar s planine", tačiau nelaimėjo. Atlikėjas antrą kartą dalyvavo kitąmet, tačiau ir šį kartą nesėkmingai. Atrankos konkursą jam pavyko laimėti tik iš trečio karto – 1967 metais, su kūriniu „Vse rože sveta". 1967 m. Eurovizijos dainų konkurse Lado su 7 taškais užėmė aštuntą vietą.

Nuo 1980 m. Lado dirbo RTV Slovenija žurnalistu. 2008 metais dalyvavo Slovėnijos parlamento rinkimuose.

Nuorodos
--------

* Lado Leskovar svetainėje *Internet Movie Database* **(**angl.**)**


| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Berta Ambrož  *„Brez besed"*** |  **Jugoslavijos atstovas Eurovizijoje**1967 | Po to:**Dubrovački trubaduri  *„Jedan dan"*** |
| Sedlcių valsčiuslenk. *Gmina Siedlce* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | {{{alias}}} Mazovijos vaivadija |
| **Apskritis** | Sedlcių apskritis |
| **Administracinis centras** | Sedlcos |
|  |
| **Gyventojų** (2007) | 16 147 |
| **Plotas** | 141,54 km² |
| **Tankumas** (2007) | 114 žm./km² |
|  |
| **Teritorijos kodas** | 1426082 |
| **Pašto kodas** | PL 08-110 |
| **Tel. kodas** | 25 |
|  |
| **Tinklalapis** | www.gminasiedlce.pl/ |

Sedlcių valsčiaus gyvenvietės
**Sedlcių valsčius** (lenk. *Gmina Siedlce*) – kaimietiškas valsčius šiaurės rytų Lenkijoje, Mazovijos vaivadijoje, Sedlcių apskrityje. Centras – Sedlcos. Ribojasi su Kotuno, Mokobodų, Mordų, Skužeco, Suchožebrų, Višnevo ir Zbučino valsčiais bei Sedlcų miestu.

Paviršiaus struktūra
--------------------

Pagal 2002 metų duomenis valsčiaus plotas yra 141,54 km², iš kurių:

* ariama žemė: 78 %
* miškai: 10 %
* vandens telkiniai ir pastatai: 12 %

Valsčius sudaro 8,83 % apskrities teritorijos.

Gyventojai
----------

Valsčiaus gyventojų sudėtis pagal 2004 metais surinktus duomenis:

| Aprašymas | Bendrai | Moterys | Vyrai |
| --- | --- | --- | --- |
| Gyventojai | **15622** | 100 % | 7777 | 49,8 % | 7845 | 50,2 % |
| Gyventojų tankumas(Gyv./km²) | 110,4 | 54,9 | 55,4 |

Administracinis suskirstymas
----------------------------

Bialkai, Bielas, Blogoščas, Choduvas, Golicė, Golice Kolonija, Grabianuvas, Grubalė, Jagodna, Joachimuvas, Nove Iganiai, Nove Opolė, Opole Šverčina, Osinai, Ostruvekas, Prušinas, Prušinekas, Prušin Penkai, Pustkai, Pužecas, Rakovecas, Stare Iganiai, Stare Opolė, Stok Lacki Folvarkas, Stok Lackai, Stžala, Topurekas, Ujžanuvas, Volincė, Volince Kolonija, Vulka Lešna, Žaboklikai, Žabokliki Kolonija, Želkuv Kolonija, Žitnia.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2012-02-11 iš Wayback Machine projekto.


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RSedlcių apskrities valsčiai |
| --- |
|  |
| 
Domanicės valsčius • Korčevo valsčius • Kotuno valsčius • Mokobodų valsčius • Mordų valsčius • Paprotnios valsčius • Pžesmikų valsčius • Sedlcių valsčius • Skužeco valsčius • Suchožebrų valsčius • Višnevo valsčius • Vodinių valsčius • Zbučino valsčius  |  |

 |
| Kubilių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kubilių piliakalnisKubilių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°32′32.9″ š. pl. 25°50′16.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.542472°š. pl. 25.837972°r. ilg.﻿ / 55.542472; 25.837972Koordinatės: 55°32′32.9″ š. pl. 25°50′16.7″ r. ilg.﻿ / ﻿55.542472°š. pl. 25.837972°r. ilg.﻿ / 55.542472; 25.837972 |

 |
| Vieta | Utenos rajonas |
| Seniūnija | Daugailių seniūnija |
| Aukštis | 20 m |
| Plotas | 120x87 |
| Naudotas | I tūkstantmečio pradžia |
| Žvalgytas | 1970 |
| Registro Nr. | AV1642 / A926 / 7043 |

**Kubilių piliakalnis** – piliakalnis (unikalus objekto MC kodas 7043; Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AV1642; registro iki 2005 m. balandžio 19 d. Nr. A926) Utenos rajono savivaldybės teritorijoje, į šiaurę nuo Kubilių, Daugailių seniūnija. Pasiekiamas Juknėnų centre pirmu nuo Daugailių keliu pasukus į kairę vakaruosna ir per ganyklas Kubilių link vedančiu keliu pavažiavus 2,5 km, yra dešinėje šiaurėn nuo kelio.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje didelėje kalvoje, bevardžio upelio krante. Aikštelė keturkampė, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 120x87 m dydžio, iki 3 m aukštesnėmis pietine ir vakarine dalimis. Šlaitai statūs, 8-20 m aukščio, tik šiaurės vakarinis šlaitas nuolaidus, vos 2 m aukščio.

Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs apsodintomis eglėmis ir pušimis, šiaurės rytinės aikštelės dalis dirvonuoja.

Tyrimai
-------

1970 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Kultūrinio sluoksnio ir įtvirtinimų nepastebėta. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 5,5 ha. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Bajoriškių piliakalnis 5 km | Garnių piliakalniai 2,5 km | Ūžėniškių piliakalnis 10 km |  |
| Noliškio piliakalnis 4 km |  | Gatelių piliakalnis 7 km |
| Spitrėnų piliakalnis 4 km | Rukšėnų piliakalnis 2,5 km | Antilgės piliakalnis 3,5 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 88 (Nr. 339)

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.320
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 3, p. 236-237.
* Gintautas Zabiela. Piliakalniai // Utenos krašto enciklopedija. Vilnius, 2001. p. 48.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Kubiliai
| **Antanas Simonas Pilypaitis** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. sausio 31 d.Šiaudinė, Šakių raj. |
| Mirė | 2000 m. spalio 21 d. (68 metai)Vilnius |
| Sutuoktinis (-ė) | Eugenija |
| Vaikai | Žibutė |
|  |
| Veikla | architektas, politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1956 m. SSKP 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Kauno politechnikos institutas |

**Antanas Simonas Pilypaitis** (1932 m. sausio 31 d. Šiaudinėje, Šakių raj. – 2000 m. spalio 21 d. Vilniuje) – architektas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1949–1955 m. studijavo Kauno politechnikos institute. 1961–1964 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tiriamojo instituto aspirantas.

1954–1956 m. Kauno miesto architektūros paminklų apsaugos inspekcijos architektas. 1956 m. SSKP narys. 1956–1961 m. Statybos ir architektūros reikalų komiteto Lietuvos architektūros paminklų valstybinės inspekcijos viršininkas. 1964–1966 m. Specialiųjų mokslinių restauracinių gamybinių dirbtuvių vyr. mokslinis bedradarbis, vyr. architektas. 1970–2000 m. Paminklų restauravimo instituto, AB „Paminklų restauravimo institutas" projektų vyr. architektas, vyr. specialistas, Metodikos skyriaus viršininkas ir vyr. architektas, pirmasis direktoriaus pavaduotojas ir vyr. architektas.

1966–1970 m. Kauno politechnikos instituto dėstytojas. 1970–1997 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto Urbanistikos katedros docentas. Be to, 1995–1997 m. dėstė Vilniaus universiteto Naujosios istorijos katedroje.

1969–1974 m. Architektų sąjungos valdybos sekretorius. 1982 m. Lietuvos SSR nusipelnęs architektas. 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1997 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 2000 m. apdovanotas Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino V laipsnio ordinu (Riterio kryžius). LR valstybinės paminklosaugos komisijos narys, įvairių mokslinių ir metodinių tarybų narys.

Darbai
------

Parengti Skuodo (1972 m.), Vilniaus (1975 m.), Trakų (1973 ir 1984 m.), Klaipėdos, Telšių senamiesčių regeneracijos projektai (su bendrautoriais). Daugelio Vilniaus senamiesčio kvartalų, pavienių vertingų pastatų regeneracijos projektų autorius.

Parašė knygas „Kauno rotušė" (1961 m.), „Lietuvos architektūros istorija nuo seniausių laikų iki XVII a. vidurio" (1987 m.), „Lietuvos banko rūmai" (1995 m.) Paskelbė apie 40 straipsnių senamiesčio atnaujinimo, architektūrinio kraštovaizdžio apsaugos klausimais.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Simonas Pilypaitis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. - 379
2. ↑
Ladako kalnagūbris dešiniajame kampe, apačioje.
**Ladako kalnagūbris** – kalnagūbris Indijoje, Džamu ir Kašmyro valstijoje (Ladake), ir Kinijoje, įsiterpęs tarp Himalajų ir Karakorumo. Driekiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius 600 km. Aukštis iki 6267 m.

Ladako kalnagūbris sudarytas iš prekambro ir paleozojaus metamorfinių uolienų, iškilęs kainozojinės kalnodaros metu. Reljefas alpinis. Yra sniegynų, ledynų. Pietrytine kalnagūbrio dalimi teka Indas (iš Kailaso kalnagūbrio). Jis kerta Ladako kalnagūbrio centrinę dalį, tektoniniu slėniu teka kalnagūbrio šiaurės vakarine papėde ir skiria Ladako kalnagūbrį nuo Himalajų. Šiaurės vakaruose Indo intakas Šajokas skiria Ladako kalnagūbrį nuo Karakorumo.

Būdingas subtropinis žemyninis klimatas, per metus iškrenta ~100 mm kritulių. Plyti kalnų pusdykumių ir kalnų stepių augalija. Turizmas (lankomi Tibeto budizmo vienuolynai). Ladako kalnagūbryje yra Ladako sostinė – Lė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ladako kalnagūbris*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007
| Kubiliškės piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kubiliškės piliakalnisKubiliškės piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°14′31.3″ š. pl. 21°30′26.8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.242028°š. pl. 21.507444°r. ilg.﻿ / 56.242028; 21.507444Koordinatės: 56°14′31.3″ š. pl. 21°30′26.8″ r. ilg.﻿ / ﻿56.242028°š. pl. 21.507444°r. ilg.﻿ / 56.242028; 21.507444 |

 |
| Vieta | Skuodo rajonas |
| Seniūnija | Skuodo seniūnija |
| Aukštis | 8-10 m |
| Plotas | 28x35 |
| Priešpilis | 18x70 |
| Naudotas | II tūkstantmečio pradžia |
| Registro Nr. | A478P / 12074 / AR1575 |

**Kubiliškės piliakalnis**, *Kulai II* (registro kodas iki 2005 m. balandžio 19 d. A478P, Lietuvos Respublikos kultūros paminklų sąrašo Nr. AR1575) – piliakalnis Skuodo rajono savivaldybės teritorijoje, prie Kubiliškės kaimo, Skuodo seniūnija. Pasiekiamas keliu Skuodas – Kubiliškės per Kulus II pavažiavus arčiau Bartuvos tvenkinio einančiu vingiuotu lauko keliu beveik iki Opalio užtvankos – yra 50 m neprivažiavus užtvankos kairėje, priekyje, pietryčiuose.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas Bartuvos ir Opalio upių kairiuosiuose krantuose, jų santakoje esančiame kranto kyšulyje. Aikštelė trikampė, orientuota pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 28 m ilgio, 35 m pločio šiaurės vakarų pusėje. Čia jos pakraštyje supiltas 35 m ilgio, 1,5 m aukščio, 13 m pločio lenktas pylimas. Už jo į šiaurės vakarus yra priešpilis. Šlaitai statūs, 8-10 m aukščio.

Priešpilio aikštelė kiek lenktos trapecijos formos, orientuota pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 18 m ilgio, 70 m pločio. Aikštelės šiaurės vakarų pakraštyje supiltas 70 m ilgio, 1,7 m aukščio, 23 m pločio lenktas pylimas, už kurio iškastas 100 m ilgio, 6 m pločio griovys (užskleistas). Už griovio vietos į šiaurės vakarus supiltas antras 0,3 m aukščio, 5 m pločio pylimas, už kurio iškastas antras 2,5 m gylio, 8 m pločio griovys. Piliakalnis datuojamas II tūkstantmečio pradžia.

Piliakalnis ir priešpilis apardyti arimų, piliakalnio aikštelės kraštai nuplauti upių, eroduoja. Apaugęs retais lapuočiais. 

Bartuvos kairiajame krante į vakarus nuo kapinių, aukštumos pakraštyje buvo dar viena kalva, vadinta Pilale. Ji sunaikinta XX a. pradžioje kasant žvyrą. Duomenų apie dydį ir formą neišliko.

Į šiaurės vakarus nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė. 

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Krūtės piliakalnis 12 km | Purmsačių piliakalnis 15 km | Veitelių piliakalnis 14 km  Kivylių piliakalnis 13 km |  |
|  |  | Užluobės piliakalnis 7 km  Apuolės piliakalnis 12 km |
| Kalvių piliakalnis (Lenkimai) 10 km  Įpilties piliakalnis 19 km | Šakalių piliakalnis 5 km  Mosėdžio piliakalnis 7 km | Puodkalių piliakalnis 2 km  Erslos piliakalnis 9 km |

Šaltiniai
---------

1. ↑   Lietuvos TSR archeologijos atlasas, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 89 (346)

* Bronius Dakanis. Mažai žinomi Lietuvos piliakalniai // Kultūros paminklai. Vilnius, 1994. T. 1. p. 42-43 (Nr. 20).
* Lietuvos Respublikos istorijos ir kultūros paminklų sąrašas, V. 1993, p.28
* Gintautas Zabiela. Naujas Lietuvos piliakalnių sąrašo papildymas (1995–2000 m.) // Kultūros paminklai. Vilnius, 2001. T. 8, p. 21–36.

Nuorodos
--------

* Lietuvos piliakalniai
**Antanas Savickis** (apie 1782 m. kovo 25 d. Kretingos valsčiuje, Žemaitijoje – 1836 m. gegužės 11 (23) d. Žemalėje) – Romos katalikų kunigas ir medikas, poetas bei vertėjas.

Biografija
----------

Mokėsi Kalvarijos parapijinėje mokykloje, vėliau studijavo mediciną Vilniaus universitete. 1812 m. parašė medicinos daktaro disertaciją. Tarnavo karo gydytoju Napoleono kariuomenėje. 

1819 m. baigė Varnių kunigų seminariją. Tais pačiais metais įšventintas kunigu, vikaravo įvairiose Žemaičių vyskupijos parapijose: Tirkšlių Kristaus Karaliaus, nuo 1827 m. – Gargždų Šv. arkangelo Mykolo, nuo 1828 m. – Stulgių Šv. apaštalo evangelisto Mato, nuo 1829 m. – Židikų Šv. Jono Krikštytojo; nuo 1834 m. atkeltas į Žemalės Viešpaties Apreiškimo Švč. Mergelei Marijai bažnyčią. Pastarajame miestelyje tarnavo iki pat mirties, palaidotas Žemalės kapinėse.

Kūryba
------

Antanas Savickis paliko rankraščiuose grožinių kūrinių: „Baikos, arba pasakos", „Pradžia visokių satyrų, arba prikalbusių". Spausdinta A. Savickio kūryba pirmą kartą paskelbta 1955 m. išleistoje antologijoje „Lietuvių poezija. XX amžius".

Vertė iš lotynų kalbos ir išleido religinę literatūrą:

* T. Kempiečio „Apey sekima Chrystusa Pona knigas kietures, metuose 1441 paraszytas / o dabar ysz łotiniszkos ant źemaytyszkos kałbas diel nuopełna dusziu nobaźnu yszgulditas par kuniga Antona Sawicki Tyrkszluse" (1828)
* Šv. Augustino kūrinių ištraukas: „Kałbas dusziu su Diewu, iszimtas isz knigu Szwęta Augustyna." (1829)

Kūryba pasižymi didaktiškumu ir idealizmu, joje gausu tuo metu lietuvių kalboje naudotų svetimybių.

Šaltiniai
---------

* Kretingos rajono savivaldybės M. Valančiaus viešoji bibliotekos inf. Archyvuota kopija 2018-09-11 iš Wayback Machine projekto.
* Kur ilsisi mūsų šviesuoliai / Mažeikių rajono savivaldybės viešosios bibliotekos inf. Archyvuota kopija 2018-09-11 iš Wayback Machine projekto.
* Vanagas, Vytautas. *Lietuvių literatūros enciklopedija*. – Vilnius: Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas, 2001, p. 444–445 ISBN 9986-513-95-2
* Vanagas, Vytautas. *Lietuvių rašytojų sąvadas*. – Vilnius: Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 1996, p. 63 ISBN 9986-39-004-4
| **Antanas Sabaliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1930 m. vasario 8 d. (93 metai)Maleikoniai, Josvainių valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Janina |
| Vaikai | Algirdas, Kęstutis |
|  |
| Veikla | istorikas, politologas |
| Partija | LDDP |
|  |
| Alma mater | 1958 m. Vilniaus pedagoginis institutas |

**Antanas Sabaliauskas** (g. 1930 m. vasario 8 d. Maleikoniuose, Josvainių valsčius, Kėdainių apskritis) – Lietuvos istorikas, politologas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1951–1963 m. dirbo Vilkijoje. 1958 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą. 1963–1973 m. Šiaulių pedagoginio instituto Visuomenės mokslų katedros, Šiaulių universiteto Humanitarinio fakulteto Filosofijos katedros dėstytojas, docentas. 1972 m. istorijos mokslų kandidatas, disertacija „Lietuvos komunistų partijos veikla vystant kolūkinę demokratiją 1952–1965 m."  1980–1992 m. ir 1997–1999 m. vadovavo Filosofijos ir antropologijos katedrai (turėjusiai keletą besikeitusių pavadinimų). Iki 2008 m. tęsė aktyvią mokslinę ir pedagoginę veiklą universitete. LDDP Šiaulių miesto tarybos narys.

Bibliografija
-------------

* Kolūkinės demokratijos principai, 1975 m.
* Politologijos pradmenys: mokymo priemonė. – Šiauliai: ŠPI, 1991. – 105 p.
* Politiniai dialogai / Antanas Sabaliauskas, Kęstutis Šerpetis, 1993 m.
* Politika ir pedagogika: politinio ugdymo pagrindai. – Šiauliai: ŠPI, 1995. – 71 p. – ISBN 9986-406-96-X

Įvertinimas
-----------

* 1980 m. LTSR nusipelnęs dėstytojas

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2014-12-14 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑
|  |
| --- |
| Marcel Palonder |
| Gimė | 1964 m. vasario 3 d. (59 metai)Humenė, Čekoslovakijos vėliava Čekoslovakija |
| Veikla | dainininkas, kompozitorius, muzikos pedagogas |
| Aktyvumo metai | 1987–dabar |
| Susijusi veikla | Mandragora, Accident's Happen, Deep'n Space |

**Marcel Palonder** (g. 1964 m. vasario 3 d. Humenėje) – Slovakijos dainininkas, kompozitorius, muzikos pedagogas.

Palonder mokėsi muzikos akademijoje Bratislavoje. 1987 metais subūrė grupę „Mandragora", sulaukusi sėkmės tuometinėje Čekoslovakijoje. 1989 m. emigravo į Prancūziją. Tuo pat metu mokėsi operinio dainavimo Monake. Į Slovakiją grįžo 1991-aisiais ir jau sekančiais metais įkūrė muzikos grupę „Accident's Happen". 1996 m. Eurovizijoje su daina „Kým nás máš" atstovaudamas Slovakijai, užėmė 18-ą vietą. Nuo 2005-ųjų atlikėjas bendradarbiauja su grupe „Deep'n Space"

Diskografija
------------

* *Cudzinec v tvojom srdci* (1992)
* *Vianoce 2012* (2012)

Nuorodos
--------

* Daina „Kým nás máš"

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Tublatanka  *„Nekonečná pieseň"*** |  **Slovakijos atstovas Eurovizijoje**1996 | Po to:**Katarína Hasprová  *„Horehronie"*** |
**Para** (turk. *para*, iš pers. pārah 'moneta')) – buvęs Osmanų imperijos, Turkijos, Juodkalnijos ir Albanijos piniginis vienetas, dabar – Serbijos dinaro 1/100 dalis. Anksčiau buvo 1/100 Jugoslavijos dinaro.

Osmanų para buvo lygi 1/40 kurušo (šis buvo pagrindinis piniginis vienetas) ir 3 akčėms. Dabar 1/100 Turkijos liros yra 1 kurušas.

Serbijoje para nuo XIX a. yra smulkesnė dinaro dalis. Juodkalnijos perperas, naudotas 1906-1918 m. buvo padalintas į 100 parų. Albanijos para buvo Albanijos valiuta, kol 1926 m. buvo įvestas Albanijos lekas. 

Albanų, graikų, bulgarų, makedonų, rumunų, serbų ir turkų kalbose *para* ar jo daugiskaita *παράδες*, *pari*, *pare*, *parale*, *paraja* ar *paralar* yra bendras žodis, reiškiantis 'pinigai'.

* 20 Turkijos parų (1911 m.)20 Turkijos parų (1911 m.)
* 4 Tuniso parų moneta4 Tuniso parų moneta
* 10 Jugoslavijos parų (1965 m.)10 Jugoslavijos parų (1965 m.)
* 50 Jugoslavijos parų (1965 m.)50 Jugoslavijos parų (1965 m.)

Išnašos
-------

1. ↑  para In: Dictionary.com
2. ↑
| **Albinas Kavaliauskas** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. lapkričio 8 d. (74 metai)Gvaldai, Kvėdarnos valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas odininkas, pedagogas |
| Organizacijos | Šiaulių universitetas |
| Pareigos | docentas |
|  |
| Alma mater | Šiaulių pedagoginis institutas |

**Albinas Kavaliauskas** (g. 1948 m. lapkričio 8 d. Gvalduose, Kvėdarnos valsčius) – Lietuvos dailininkas odininkas, pedagogas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto Dailės fakultetą. 1972-1976 m. Šiaulių odos galanterijos fabriko dailininkas konstruktorius. Nuo 1976 m. Šiaulių pedagoginio instituto (nuo 1997 m. Šiaulių universitetas) dėstytojas, Menų fakulteto Taikomosios dailės ir technologijų katedros vedėjas, nuo 1992 m. docentas. 2004 m. universitetinių profesionalių odos meno studijų Lietuvoje įkūrėjas.

Lietuvos dailininkų sąjungos, Tarptautinės odos meno gildijos Leather Art Forum narys.

Kūryba
------

Nuo 1975 m. dalyvauja taikomosios dailės, meninės odos parodose, kūrinius eksponavo Lietuvos, Estijos, Rusijos, Vokietijos, Olandijos ir kitų šalių dailės muziejuose ir galerijose. Surengė autorinę parodą Bylefelde (2006 m.), dalyvavo šiuolaikinio meno festivalyje Vokietijoje. Sukūrė taikomosios dekoratyvinės paskirties odos darbų bei sienos kompozicijų interjerams. Svarbesni darbai: „Duona ir vynas", „Šventė", „Elnio odininkai", „Alegro XX", „Totemas" ir kt.

Bibliografija
-------------

* Odos technologija, 2003 m.
* Taikomosios dailės ir technologijų katedra, su P.Urbiečiu, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Albinas Kavaliauskas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
| **Markas Oueletaspranc. *Marc Ouellet*** |
| --- |
| kardinolas |
|  |
| Kardinolo herbas |
| Kardinolo herbas |
|  |
| Gimė | 1944 m. birželio 8 d. (78 metai)Kvebeko provincija Kanada Kanada |
| Tautybė | kanadietis |
| Tėvas | Pierre Ouellet |
| Motina | Graziella Michaud |
| Kiti titulai | Vyskupų kongregacijos prefektasPopiežiškosios Lotynų Amerikos komisijos pirmininkas |
|  |
| Veikla | kardinolas |
|  |
|  **Vikiteka** | Marc Ouellet |

**Markas Uelė** (pranc. *Marc Ouellet*, g. 1944 m. birželio 8 d. La Motte, Kvebeko provincijoje) – Katalikų Bažnyčios Romos kurijos kardinolas iš Kanados.

Biografija
----------

M. Uelė užaugo aštuonių vaikų šeimoje, prancūzakalbiame, stipriai paveiktame sekuliarizacijos Kvebeke. Studijavo Austrijoje, Italijoje ir Vokietijoje. Buvo Šv. Sulpicijaus kunigų draugijos narys, misionierius Kolumbijoje. Laisvai kalba šešiomis kalbomis. Jo teologinės bei liturginės pažiūros griežtos, pats yra pasmerkęs bažnytinį karjerizmą.

1995–2000 m. ėjo Kunigų kongregacijos patarėjo pareigas. 2001–2002 m. buvo Krikščionių vienybės tarybos sekretorius. 2002 m. lapkričio 15 d.–2010 m. birželio 30 d. Kvebeko arkivyskupas. Vyskupų kongregacijos prefektas, Popiežiškosios Lotynų Amerikos komisijos pirmininkas, paskirtas popiežiaus Benedikto XVI 2010 m. Per jį vyksta kiekvieno vyskupo skyrimas, todėl jis yra atsakingas už kadrų politiką Bažnyčioje. Kardinolas M. Oueletas buvo įvairių Šventojo Sosto dikasterijų, įskaitant Tikėjimo mokymo kongregaciją, patarėjas, kelių kitų svarbių Vatikano dikasterijų narys.

Prieš 2013 m. konklavą laikytas vienu iš *papabile* kardinolų, realių kandidatų užimti popiežiaus sostą.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Kandidatai į popiežius

Nuorodos
--------

* Marko Oueleto biografija Archyvuota kopija 2005-04-19 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**kardinolas Giovanni Battista Re** | **Vyskupų kongregacijos prefektas**2010 m. birželio 30 d.- | Po to:**-** |