recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gaisrinės saugos komplektas statybvietėje (Kinija)
Gaisrinės saugos pamoka vaikams (JAV miškų tarnyba)
**Gaisrinė sauga**, taip pat **priešgaisrinė apsauga** – techninės ir organizacinės priemonės gaisrui išvengti ir gesinti. Išankstinės gaisrinės saugos priemonės numatomos projektuojant pastatą ar kitą statinį, derinant miesto, gyvenvietės generalinį planą, parenkant statybos aikštelės vietą. Statinio gaisrinės saugos reikalavimai nustatomi naudojant gaisrinės inžinerijos skaičiavimus, vertinant gaisro riziką.

Gaisro prevencijai statiniuose keliami bendrieji reikalavimai, kad gaisro kilimo pavojus juose būtų minimalus. Projektuojant ir statant statinius turi būti atsižvelgiama į apkrovas, per gaisrą veikiančias statinius ir statybines konstrukcijas, statinių atsparumą ugniai. Įvertinant gaisro pavojų iš vidaus, numatomos ugniai atsparios konstrukcijos, lemiančios pastato atsparumą ugniai: ugniasienės, perdangos, durys, langai ir kt. Naudojamų degių medžiagų atsparumas ugniai didinamas jas apdorojant antipirenais, apsauginėmis pastomis. Atsižvelgiant į gaisro kilimo galimybes išorėje, parenkami tinkami priešgaisriniai atstumai tarp statinių. Įrengiamos gaisro signalizacijos, apsaugos nuo žaibo priemonės, avariniai išėjimai, sudaromi žmonių evakuacijos iš pastato planai. Kilusiam gaisrui lokalizuoti ir likviduoti naudojamos vietoje turimos techninės priemonės, stacionarios gaisrų gesinimo sistemos, pasitelkiamos ugniagesių komandos, objektų ir žinybų daliniai. Gaisro gesinimui užtikrinamas gaisrinių ir gelbėjimo automobilių privažiavimo kelias, pastatomi gaisriniai hidrantai. 

Lietuvoje gaisrinės saugos pagrindiniai reikalavimai taikomi vadovaujantis Lietuvos Respublikos statybos įstatymu ir statybos techniniu reglamentu.

* Priešgaisrinės apsaugos pašto ženklas (TSRS)Priešgaisrinės apsaugos pašto ženklas (TSRS)
* Priešgaisriniai laiptai (Anglija)Priešgaisriniai laiptai (Anglija)
* Evakuacijos planas viešbutyje (Taivanas)Evakuacijos planas viešbutyje (Taivanas)
* Gaisrinės saugos priemonių stendas (Rusija)Gaisrinės saugos priemonių stendas (Rusija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gaisrinė sauga*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004
2. ↑  „Dėl Gaisrinės saugos pagrindinių reikalavimų patvirtinimo". *2010 m. gruodžio 7 d. įsakymas Nr. 1-338*. Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos. Nuoroda tikrinta 2024-03-09.
| **Dolichotis patagonum** |
| --- |
| Patagoninė mara (*Dolichotis patagonum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Graužikai  *( Rodentia)* |
| Šeima: | Jūrų kiaulytės  *( Caviidae)* |
| Gentis: | Maros  *( Dolichotis)* |
| Rūšis: | Patagoninė mara  *( Dolichotis patagonum)* |

 |
| Arealas |

**Patagoninė mara** (*Dolichotis patagonum*) – jūrų kiaulyčių (*Caviidae*) šeimai priklausanti žinduolių rūšis. Paplitusi Argentinos stepėse ir pusdykumėse (Patagonijoje, Montėje) tarp 28 ir 50° pietų platumos.

Tai antras pagal dydį jūrų kiaulyčių šeimos atstovas. Kūnas ~70 cm ilgio, sveria ~8 kg. Ausys ilgos, panašios į triušio, uodega trumpa, beveik beplaukė, prispausta prie kūno. Kailis pilkas, apačioje rusvas, ant pasturgalio ryški balta dėmė. Priekinės kojos kaip graužikams gana ilgos.

Patagoninės maros monogaminės, sudaro nuolatines poras. Patinėlis visad seka ir gina patelę. Veda 1–3 jauniklius, paprastai kartą per metus. Jaunikliams paaugus, patagoninės maros susitelkia į didesnius būrius, kur drauge augina jauniklius, nors paprastai laikosi tik poromis.

Gyvena žolynų stepėse, krūmynuose, urvus kasa tankiai apaugusiose vietose, kad paslėptų nuo plėšrūnų. Gyvūnas aktyvus dienomis. ~70 % patagoninių marų raciono sudaro įvairios žolės. Taip pat graužia kaktusus (iš jų gauna daugiausia vandens), vaisius, žiedus, sėklas. Koprofagas.

Patagoninė mara turi labai gerą klausą, greitai bėgioja. Pagrindiniai plėšrūnai – lapės, pumos, grizonai, plėšrieji paukščiai. Medžiojama žmonių dėl mėsos, kailio, gali būti laikoma kaip naminis gyvūnas. Nyksta dėl mažėjančio arealo (daug buveinių užima avys), medžioklės, invazinių pilkųjų kiškių pernešamų ligų ir konkurencijos.

* Patagoninė maraPatagoninė mara
* Iš artiIš arti
* Patagoninės maros savo aplinkojePatagoninės maros savo aplinkoje
* Patelė su jaunikliaisPatelė su jaunikliais

Šaltiniai
---------

1. ↑  *patagòninė marà*. Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002.
2. 1 2 3 4 5  Dolichotis patagonum, *Animal Diversity Web*


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Patagoninė mara** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Prutenis**, **Brutenis** – legendinis prūsų valdovo Videvučio brolis, krivių krivaitis, esą gyvenęs VI a.

Minimas XV–XVI a. vokiečių autorių Erazmo Stelos, Simono Grunau, Luko Davido. Pasakojama, kad Prutenis drauge su broliu pastatydinę Honedos, Peilpeilo, Nangasto, Vustopo (*Wustopp*) ir Galonso (*Gallons*) pilis. Padavimai Pruteniui priskiria Romovės įkūrimą, svarbiausiųjų dievų – Patulo, Patrimpo, Perkūno – kulto įvedimą.

Kaip minima vienoje padavimo versijoje, Balgos žmonės Prutenį išrinkę savo vyresniuoju, bet šis pasišventęs tarnauti dievams. Tuomet balgiečiai savo vadu išsirinkę Videvutį, o Prutenis tapęs vyriausiuoju šventiku ir teisėju. Būtent iš Prutenio vardo padavime kildinamas šalies pavadinimas – *Prutenia*. Prutenio įsakymu galingiausiame girios ąžuole buvusios išskobtos 3 nišos su 3 vyriausiųjų dievų atvaizdais.

Išnašos
-------

1. 1 2 3  Religijotyros žodynas. – Vilnius: Mintis, 1991, 313 psl.
2. 1 2  *Prūsų vadovo Prutenio (Brutenio) padavimas*. Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2022-05-13.
| **Conepatus humboldtii** |
| --- |
| Humbolto skunsas (*Conepatus humboldtii*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Skunkiniai  *( Mephitidae)* |
| Gentis: | *Conepatus*  *( Conepatus)* |
| Rūšis: | Humbolto skunsas  *( Conepatus humboldtii)* |

 |
| Paplitimo arealas |

**Humbolto skunsas** (*Conepatus humboldtii*) – skunsinių (*Mephitidae*) šeimos plėšrusis žinduolis. Paplitęs Pietų Amerikos pietuose esančioje Patagonijoje (nuo 38–42° p. pl. iki Magelano sąsiaurio).

Tai 50–60 cm ilgio (įskaitant 15–18 cm ilgio uodegą) gyvūnas. Sveria 1100–4500 g, patinai stambesni už pateles. Kūnas juodas, per jį driekiasi 1–2 balti dryžiai. Snukis plikas, platus, smailiu galu, neturi plonų baltų juostelių per vidurį, todėl lengvai atskiriamas nuo kitų skunsų.

Gyvena pavieniui, aktyvus naktį. Dienomis ilsisi urvuose, landose. Maitinasi vešlioje žolėje – minta daugiausia vabzdžiais, taip pat smulkiais žinduoliais, paukščiais, varliagyviais, kiaušiniais, graužia krūmus, vaisius.

Natūralių priešų praktiškai neturi, užpulti ginasi paleisdami dvokų skystį. Žmonių kartais medžiojami dėl kailio.

Kasmet atsiveda po 3–7 jauniklius.

Savo areale šis gyvūnas žinomas kaip isp. *zorrino, chingue de la Patagonia*.

* Du Humbolto skunsaiDu Humbolto skunsai
* SnukisSnukis
* KailiaiKailiai

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Humbolto skunsas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  *Hùmbolto skùnsas*. Žinduolių pavadinimų žodynas: lotynų, lietuvių, anglų, prancūzų, rusų, vokiečių kalbomis / [rengė P. Bluzma (ats. red.), R. Mažeikytė, E. Mickevičius, J. Prūsaitė, K. Baranauskas, R. Baleišis]. – Vilnius : Ekologijos inst. l-kla, 2002
2. 1 2 3 4 5  Conepatus humboldtii, *Animal Diversity Web*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Hartmanas Helderungenas** |
| --- |
|  |
| Hartmanao Helderungeno herbas |
| Hartmanao Helderungeno herbas |
|  |
| Gimė |  ? |
| Mirė | 1282 m. rugpjūčio 18 d. |
| Religija | katalikybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Hartmanas Helderungenas |

**Hartmanas Helderungenas** (vok. *Hartmann von Helderungen*, m. 1282 m. rugpjūčio 18 d.) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Kilęs iš Tiuringijos Šventosios Romos imperijos kunigaikščių šeimos. Apie 1234 m. su broliu Hermanu fon Helderungenu įstojo į Vokiečių ordiną. 1238 m. Saksonijos komtūras. Dalyvavo diplomatinėse derybose, po kurių Livonijos ordinas tapo Vokiečių ordino dalimi. 1261 m. Vokiečių ordino didysis komtūras.

1273 m. išrinktas didžiuoju magistru. Jo valdymo laikotarpis pasižymėjo ordino vidaus pertvarkomis, o ne žygiais. Išplėtė ordino žemes imperijoje ir Pamaryje.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Anas fon Zangershauzenas** |  **Vokiečių ordino magistras**1273–1282 | Po to:**Burchardas Švandenas** |
Koordinatės: 55°44′21″š. pl. 24°21′34″r. ilg.﻿ / ﻿55.7392°š. pl. 24.3594°r. ilg.﻿ / 55.7392; 24.3594

| Aukštaitijos stadionas |
| --- |
|  |
| Vieta | Panevėžys, Lietuva |
| Atidarytas | 1965 m. |
| Savininkas | Panevėžio miestas |
| Paviršius | Žolė |
| Talpa | 6600 sėdimų vietų |
| Nuomininkai | FK Ekranas |

**Aukštaitijos stadionas** – įvairios paskirties stadionas Panevėžyje, Lietuvoje. Daugiausiai naudojamas futbolo varžyboms. Namų rungtynes žaidžia FK Panevėžys. Stadionas yra dešiniajame Nevėžio krante, vakariniame Marijonų parko pakraštyje.

Istorija
--------

Stadionas pastatytas 1965 m. Buvo pavadintas Aukštaitija, kaip vienas iš Lietuvos regionų. 1968 m. pirmą ir paskutinį kartą buvo įžiebti keturi dirbtinio apšvietimo stulpai – tuomet draugiškose rungtynėse Panevėžio „Statyba" rungtyniavo prieš... Panevėžio „Statybą".

Didžiausias žiūrovų skaičius pasiektas 2004 m. rungtynėse tarp „Ekrano" ir FBK Kaunas. Rungtynes stebėjo 8000 žiūrovų.

Aukštaitijos stadione yra žaidusi ir Lietuvos jaunimo iki 21 m. futbolo rinktinė. 1995 m. rungtyniavo su Kroatija ir Slovėnija, 2000 m. – Vengrija, 2001 m. – Rumunija, 2003 m. – Islandija.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑   Archyvuota kopija 2011-09-24 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* 2018 m. renovacija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Gotfridas Hohenlojė** |
| --- |
|  |
| Hohenlojės herbas |
| Hohenlojės herbas |
|  |
| Gimė | 1265 m. |
| Mirė | 1310 m. rugsėjo 19 d. (~45 metai)Mergentheimas |
| Tėvas | Kraftas I fon Hohenlojė |
| Motina | Vileborga fon Vertheim |
|  |
|  **Vikiteka** | Gotfridas Hohenlojė |

Hohenlojės herbas
**Gotfridas Hohenlojė** (vok. *Gottfried von Hohenlohe*, 1265 m. – 1310 m. rugsėjo 19 d. Mergentheimas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Kilęs iš Viurtembergo turtingų feodalų Hohenlojė šeimos. Krafto I fon Hohenlojė ir Vileborgos fon Vertheim sūnus, Vokiečių ordino didžiojo magistro Heinricho Hohenlojė giminaitis.

Į Vokiečių ordiną įstojo 1279 m. nuo 1290 m. Frankonijos komtūras, nuo 1294 m. Vokietijos krašto magistras. 1297 m. Ordino kapitula Venecijoje jį išrinko didžiojo magistro Konrado Foichtvangeno įpėdiniu.

Tapęs didžiuoju magistru buvo pasyvus Prūsijoje ir Livonijoje, neklausė ordino kapitulos patarimų, todėl kapitula, susirinkusi 1302 m. Klaipėdoje, pasiūlė jam atsistatydinti. Atsisakymą nuo sosto jis pasirašė 1303 m. spalio 18 d. Elbinge.

Palikęs Prūsiją, jis apsigyveno Vokietijoje, Ulme. Palaidotas Marburge.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Konradas Foichtvangenas** |  **Vokiečių ordino magistras**1297–1303 | Po to:**Zygfridas fon Foichtvangenas** |
**Vladas „Slyva" Slavinskas** (1960 m. – 2019 m. birželio 25 d. JAV) – džiazo ir roko gitaristas.

Biografija
----------

1983–1987 m. mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje. 1987–1989 m. kartu su Skirmanto Sasnausko kvintetu dalyvavo festivalyje Vilnius Jazz. 1989 m. prisijungė prie Juozo Milašiaus ansamblio „Gitarmanija", dalyvavo „Jazz" festivaliuose.

Žirmūnų „Minskas" (Dabartinis prekybos centras IKI) vaikų ir jaunimo užimtumo centre įkurtoje studijoje mokė vaikus. Vilniaus Tallat-Kelpšos konservatorijoje dėstė gitarą bei džiazo istoriją.

1997 m. kartu su vokalistu Ąžuolu Stanevičiumi įrašė CD „Brandus". 1998 m. kartu su būgnininku Daliumi Naujokaičiu įrašė CD „Tryst". 1998 m. su grupe „Auksinės gitaros" (Juozas Milašius, Vladas Slavinskas, Martynas Kuliavas, Virgilijus Jutas) dalyvavo festivaliuose „Birštono JAZZ" ir „Vilniaus JAZZ’98".

1998 m. Vladas „Slyva" Slavinskas susipažino su Jennifer Roper ir išvažiavo gyventi į JAV.

Šaltiniai
---------

1. ↑  www.vilniusjazz.lt/history
2. ↑  „Vakarinis Vilniaus laikraštis", 1991-05-01, 59 nr.
3. ↑  frype.com – AC/DC Project Bio
4. ↑  Discogs – Black Sun – Brandus
5. ↑  Discogs – Slyva – Tryst
| **Ulrichas fon Jungingenas** |
| --- |
|  |
| Ulricho fon Jungingeno herbas |
| Ulricho fon Jungingeno herbas |
|  |
| Gimė | 1360 m.Hohenfelsas |
| Mirė | 1410 m. liepos 15 d. (~50 metų)Žalgirio mūšio laukas, Vokiečių ordino valstybė |
|  |
|  **Vikiteka** | Ulrichas fon Jungingenas |

**Ulrichas fon Jungingenas** (vok. *Ulrich von Jungingen*, 1360 m. Hohenfelsas, Švabija – 1410 m. liepos 15 d. Žalgirio mūšio laukas) – Vokiečių ordino karinis ir valstybės veikėjas, Vokiečių ordino magistras.

Biografija
----------

Janas Mateika. „Žalgirio mūšis". Fragmentas.   
Ulricho fon Jungingeno mirtis
Vyresnysis brolis Konradas fon Jungingenas. Kartu su juo įstojo į Vokiečių ordiną. Gyveno Čluchove. 1391–1392 m. didžiojo magistro Konrado Valenrodo patikėtinis. Nuo 1396 m. Balgos komtūras, nuo 1404 m. Karaliaučiaus komtūras ir Vokiečių ordino didysis maršalas. 1407 m. sergant broliui, vykdė didžiojo magistro funkcijas, jam mirus, išrinktas Vokiečių ordino didžiuoju magistru.

Bandė veikti brolio išbandytais dvigubos diplomatijos metodais. 1409 m. spalio 2 d. su Švitrigaila sudarė sutartį dėl paramos šiam siekiant Lietuvos didžiojo kunigaikščio sosto. Tačiau, tai sužinojęs, Vytautas suėmė Švitrigailą.

1409 m. prieš Ordiną sukilo žemaičiai, kuriuos parėmė Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. Į konfliktą įsitraukė ir Lenkija. Didysis magistras Ulrichas fon Jungingenas buvo priverstas paskelbti Lenkijai karą.

1410 m. liepos pradžioje Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenė prie Vyslos susijungė su Lenkijos kariuomene ir jos, tuo metu žemaičiams, siekiant nukreipti dėmesį, puldinėjant ordino pilis, liepos 3 d. nužygiavo Ordino sostinės link. Nors jungtinė kariuomenė turėjo apie 50 000 karių, o Vokiečių ordinas – tik 30 000, bet jo pusėje buvo galinga 100 patrankų artilerija. Tačiau Vytauto raiteliams staigiu puolimu išblaškius vokiečių artileriją, mūšio baigtis buvo nulemta.

Mūšyje žuvo ir Ordino didysis magistras Ulrichas fon Jungingenas. Vėliau jis buvo palaidotas Marienburgo Šv. Onos koplyčioje greta brolio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Val. Dėdinas. Vytautas Didysis. 1350–1430. red. P. Šlešas. Kaunas, Sakalas, 1930 m. 67 psl.
2. ↑  Jozefas Pficneris. Didysis Lietuvos kunigaikštis Vytautas kaip politikas. Vilnius. Mintis, 1989 m. 178 psl.

Galerija
--------

* Vokiečių ordinas 1410 metaisVokiečių ordinas 1410 metais
* Ulricho fon Jungingeno antkapisUlricho fon Jungingeno antkapis

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Konradas fon Jungingenas** |  **Vokiečių ordino magistras**1407–1410 | Po to:**Heinrichas fon Plauenas** |
*Kitos reikšmės – Brunas (reikšmės).*
**Brunas** (vok. *Bruno von Livland*) – Livonijos krašto magistras 1296-1298 m. žuvęs kautynėse su LDK kariuomene Turaidos mūšyje 1298 m. birželio 1 d. (dab. Latvijoje).

Biografija
----------

1295–1296 m. Brunas buvo Jervos apskrities (dab. vidurio Estijoje) fogtu. 1296 m. rudenį, mirus Livonijos magistrui Heinrichui fon Dinklagei, buvo išrinktas naujuoju magistru Livonijoje. 

Valdant magistrui Brunui prasidėjo ilgalaikis konfliktas, iš vienos pusės, tarp Ordino riterių, iš kitos pusės – Rygos miestiečių ir Rygos arkivyskupo. 1297 m. pavasarį tarp rygiečių ir riterių kilo nesutarimai dėl statomo tilto Rygoje. Magistro atstovas uždraudė maisto produktų įvežimą į miestą iki tol, kol nebus išardytas tiltas. Tuo metu arkivyvyskupo Johano III mieste nebuvo, todėl rygiečiai su skundu dėl Ordino veiksmų kreipėsi į Romos popiežių. Pradžioje tarpininkaujant kapitulai ir kai kuriems vyskupams, buvo pasiekta laikina taika. Šiuo laiku riteriai sustiprino Rygos pilį, papildė jos įgulą 500 žmonių. 1297 m. rugpjūčio mėn. į Rygą atvyko Livonijos magistras Brunas, po to arkivyskupas Johanas III, tarpininkavęs derybose. Paliaubos buvo pratęstos iki rugsėjo 29 d. Netrukus Ordino knechtai sukėlė gaisrą, o miestiečiai atsakydami sunaikino riterių namus Rygoje ir jų atsargų sandėlius užmiestyje. Nepaisant to, paliaubos buvo dar pratęstos iki lapkričio 11 d. Rygiečiai sudarė sąjungą su 
Saremos (*Ösel*) vyskupu. Tai sužinojęs Brunas pradėjo mūšį su pastarojo pajėgomis, užėmė Lihulos (*Leal*) pilį ir Saremos salą, taip pat privertė paklusti Ordinui ir Tartu (*Dorpat*) vyskupą.

Rygos arkivyskupas Johanas III, netekęs kitų Livonijos vyskupų palaikymo, su pagalbos prašymu buvo priverstas kreiptis į Lietuvos didįjį kunigaikštį Vytenį. Magistras Brunas užgrobė arkivysupo pilis Koknesėje (*Kokenhausen*) ir Turaidoje (*Treiden*). Patį Rygos arkivyskupą paėmė į nelaisvę Turaidoje ir įkalino Viljandžio (*Fellin*) pilyje. Tuo tarpu rygiečiai apiplėšė Ordino pilį mieste, nukovė kelis riterius.

1298 m. kovo mėn. į Rygą atvyko Lietuvos pasiuntiniai. Buvo sudaryta karinė sąjunga su Ryga ir jos bažnytine valdžia. Vėliau tą patį pavasarį Vytenis su didele kariauna įsiveržė į Livoniją. Prie Rygos susijungė su miestiečių ir arkivyskupo pajėgomis, toliau skverbėsi į Ordino žemes, jas siaubė, ėmė belaisvius. Begrįžtant Vyteniui su kariniu grobiu, jam kelią pastojo palyginti negausios magistro Bruno riterių pajėgos, kurios birželio 1 d. visiškai pralaimėjo mūšyje prie Turaidos. Čia žuvo ir pats magistras, 22 riteriai, 1500 Livonijos kareivių. Nepaisant pralaimėjimo, kryžiuočiai sugebėjo išlaisvinti apie 3000 į nelaisvę paimtų žmonių ir nukauti 800 lietuvių.

Nuorodos
--------

* Hermanas Vartbergietis. „*Chronico Livoniae*" (Livonijos kronika)
* Baltazaras Rusovas. „*Chronica der Provinz Lyfflandt*"

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Heinrichas fon Dinklagė** |  **Krašto magistras**1296-1298 | Po to:**Gotfridas fon Rogė** |

Šaltiniai
---------
**Andrius fon Štirlandas** (vok. *Andreas von Stirland arba Andreas von Felben*, g. Štirijoje, Austrija) – 1241-1242 m. ir 1248-1253 m. Livonijos ordino krašto magistras.

Biografija
----------

Orientavosi į popiežių, o ne į Vokietijos imperatorių. 

1242 m. vadovavo riteriams per Ledo mūšį, tačiau tiesiogiai jame nedalyvavo, vadovavimą perdavė komtūrams, o pats mūšį stebėjo iš saugios vietos ir į nelaisvę nepateko.

Iš pradžių rėmė Rygos vyskupą Mikalojų, o šis Tautvilą, kovojusį su Mindaugu. 1250 m. surengė žygį į Mindaugo domeną ir į jo sąjungininkės pietų Žemaitijos žemes. Tai susilpnino Lietuvą ir 1250 m. antroje pusėje Andrius fon Štirlandas užkariavo Žiemgalą. 

Mindaugas, norėdamas pašalinti politinį varžovą Tautvilą, 1250 m. pabaigoje ar 1251 m. pradžioje Andrių fon Štirlandą papirko. Šis suprato, kad įveikti Lietuvą įmanoma tik ją suskaldžius, radus kompromisą su jos valdovais, tad ėmė keisti Livonijos ordino politiką ir pripažino pagonių valdovui teise apsikrikštyti pačiam. Tarpininkaujamas Andriaus Mindaugas 1251 m. pirmoje pusėje apsikrikštijo. 

Tiesioginiai Lietuvos ryšiai su popiežiumi prieštaravo Andriaus tikslams, tačiau siekdamas Žemaitijos jis parėmė Mindaugo kovą su priešiška koalicija. Už karaliaus karūną, kurią Mindaugui parūpino Andrius, Mindaugas Livonijos ordinui užrašė žemaičių žemes. Reali Andriaus politika Livonijos ordinui buvo naudingesnė nei siūlymas nepripažinti Lietuvos valstybingumo, bet Livonijos ordino siuzereno, Vokiečių ordino vadovybės dalis Andriaus kompromisams nepritarė. Livonijos ordino kapitula apkaltino Andrių palankumu Lietuvai ir pareikalavo atsistatydinti. 1253 m. rudens pradžioje Andrius išvyko į Vokietiją. Nors Livonijos ordino vadovybė jį ir nušalino, tačiau jo diplomatinę politiką Lietuvos atžvilgiu tęsė iki Durbės mūšio 1260 m.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prieš tai:**Ditrichas fon GriuningenasHeinrichas fon Heimburgas** |  **Krašto magistras**1241–1242  1248–1253 | Po to:**Ditrichas fon GriuningenasAnas fon Zangershauzenas** |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Andrius fon Štirlandas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Ailurus fulgens** |
| --- |
| Mažoji panda (Ailurus fulgens)Mažoji panda (*Ailurus fulgens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Antklasis: | Amniotai  *( Amniota)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Mažosios pandos  *( Ailuridae)* |
| Gentis: | *Ailurus*  *( Ailurus)* |
| Rūšis: | Mažoji panda  *( Ailurus fulgens)* |

 |
| Binomas |
| ***Ailurus fulgens***Cuvier, 1825 |
| PaplitimasPaplitimas |

**Mažoji panda** (*Ailurus fulgens*) – mažųjų pandų (*Ailuridae*) šeimos žinduolis. Paplitęs Himalajuose nuo Nepalo iki Mianmaro bei pietvakarių Kinijoje.

Kūno dydis 51-63,5 cm, uodega 28-48 cm. Skirtingai nei atrodo iš pavadinimo, mažoji panda artimesnė meškėnui nei didžiajai pandai, priklausančiai lokinių šeimai. Mažoji panda dėl panašumo į meškėną seniau buvo priskiriama meškėniniams, tačiau dabar išskirta į atskirą šeimą. Dieną ji miega, susirietusi ant šakos ir uodega prisidengusi akis arba prispaudusi galvą prie krūtinės. Maitinasi naktimis, daugiausiai bambukų ūgliais, nors mielai ėda žolę, šaknis, vaisius, giles, peles, paukščius ir jų kiaušinius.labas makaka

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Mažoji panda** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Aleksandras Hornas** (vok. *Alexander Horn*, 1834 m. birželio 15 d. Klaipėda – 1897 m. liepos 28 d. Įsrutis) – Prūsijos ir Mažosios Lietuvos istorikas.

Biografija
----------

Leipcigo ir Karaliaučiaus universitetuose studijavo teisę. Įsruties senovės draugijos (*Altertumsgesellschaft Insterburg*) narys. 1874-1897 parašė veikalų apie prūsų, mozūrų, kryžiuočių teisę, senovės Prūsijos ir Prūsų (Mažosios) Lietuvos istorijos klausimais, Mažosios Lietuvos gyvenviečių (Darkiemis, Įsrutis, Labguva, Mielaukiai, Želva) istorinių geografinių apybraižų, populiarią K. Donelaičio biografiją, 1893 m. Paskelbė vertingos demografinės, ūkinės statistikos ir ekonominių socialinių santykių Mažojoje Lietuvoje medžiagos. Veikalai palyginti objektyvūs lietuvininkų, kuriuos laikė Mažosios Lietuvos autochtonais, atžvilgiu.

Bibliografija
-------------

* Senosios Prūsijos kultūros vaizdai (*Culturbilder aus Altpreussen*), 1886 m.
* Rytų Prūsijos valdymas po sekuliarizacijos. 1525–1875 (*Die Verwaltung Ostpreussens seit der Säcularisation. 1525-1875*), 1890 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Matulevičius, Jonas Varnauskas. *Aleksandras Hornas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 656 psl.
Koordinatės: 54°41′29″š. pl. 25°15′41″r. ilg.﻿ / ﻿54.6913°š. pl. 25.2615°r. ilg.﻿ / 54.6913; 25.2615

| Jaunimo stadionas |
| --- |
| Vieta | Lietuva Vilnius |
| Atidarytas | 1949 m. |
| Uždarytas | apie 1975 m. |
| Paviršius | Žolė |
| Nuomininkai | „Raudonoji žvaigždė" |

**Jaunimo stadionas** – buvęs stadionas Vilniaus miesto centre, dabartinių Seimo rūmų vietoje.

Istorija
--------

Stadionas pastatytas per 1948–1949 m. jį statyti padėjo vokiečių karo belaisviai, taip pat studentai. 1957 m. gegužės 9 d. „Jaunimo" stadione vyko LTSR aukščiausiosios lygos rungtynės tarp „Elfos" ir „Raudonosios žvaigždės" komandų. Rungtynių protokole nurodyta, kad rungtynes stebėjo 25 000 žiūrovų, nors tuo metu tribūnose tilpo perpus mažiau aistruolių.

Panašiai buvo ir 1959 m. spalio 9 d. kai arbitras protokole nurodė, kad Jaunimo stadione rungtynėse tarp „Raudonosios žvaigždės" ir „Statybininko" komandų (4-1) buvo 15 000 žiūrovų. Tai menkai tikėtina, kadangi vidutiniškai į stadioną žiūrovų susirinkdavo 10 kartų mažiau. Be to, vargu ar tiek žmonių galėjo sutalpinti nedidelės medinės tribūnos.

Apie 1975 m. stadionas buvo nugriautas ir jo vietoje pastatyti Seimo rūmai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Saulis ir Gediminas Kalinauskas. „Lietuvos futbolas, 1922-1997 m.: istorinė apybraiža" // Vilnius, „Diemedis", 1997. // psl. 58.
2. ↑  Vytas Jančiauskas, Gediminas Kalinauskas, Rimantas Turskis, Liuda Mikutienė. „Lietuvos studentų futbolo raida (1924–2009)". – Vilniaus pedagoginio universiteto leidykla, Vilnius, 2010. ISBN 978-9955-20-551-7. // psl. 89
3. ↑  Gediminas Kalinauskas. Lietuvos futbolo raida (1905–2018). – 2020 m. // psl. 437.
| Barštynaslenk. *Bartoszyce* |
| --- |
|              |
| *Lidzbarko vartai* |
|  |
| 

BarštynasBarštynas

54°15′00″ š. pl. 20°49′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.25000°š. pl. 20.81667°r. ilg.﻿ / 54.25000; 20.81667﻿ (Barštynas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Vaivadija** | Varmijos Mozūrų vaivadija Varmijos Mozūrų vaivadija |
|  |
| **Gyventojų** (2006) | 25 423  |
| **Plotas** | 11 km² |
| **Tankumas** (2006) | 2 311 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Barštynas |

**Barštynas** (lenk. *Bartoszyce*, vok. *Bartenstein*), kitaip *Bartošicė* – miestas Lenkijos šiaurėje, Varmijos Mozūrų vaivadija, netoli Rusijos Federacijos Kaliningrado sr. sienos, prie Alnos upės; apskrities miestas. 26 400 gyv. (2001 m.).

Istorija
--------

Miesto pradžia – Bartenšteino kryžiuočių pilis, pastatyta 1240 m. prūsų bartų genties piliavietėje ir nugriauta 1454 m. Prie jos kūrėsi vokiečių kolonistų gyvenvietė, pirmąkart paminėta 1249 m. Ji 1326 m. gavo miesto teises. 1390-1391 m. antrąkart traukdamasis pas kryžiuočius, pilyje gyveno Vytautas Didysis su šeima ir palyda. Per Trylikos metų karą (1454-1466 m.) Barštynas buvo Prūsų sąjungos pusėje. Nuo 1525 m. Prūsijos kunigaikštystės miestas.

Iki Antrojo pasaulinio karo buvo gerai išlikęs senovės miestas ir jo įtvirtinimai, per karą rusai sunaikino beveik 2/3 senovės pastatų, tačiau išliko gotikinių bažnyčių ir kitų paminklų. 1945 m. Barštynas atiteko Lenkijai.

Ekonomika
---------

Yra trikotažo, elektromechanikos, maisto pramonė, metalo ir medžio apdirbimas, mašinų, statybinių medžiagų gamyba. Vyksta kasmetinės tarptautinės pasienio mugės.

Architektūra
------------

Bažnyčios: gotikinė Šv. Jono ir Čenstakavos Dievo Motinos (statyta 1332 m. perstatyta 1732 m.), vėlyvosios gotikos Šv. Jono Krikštytojo (1484 m.), neogotikinė Šv. Brunono (XIX a.). 1354 m. statytos miesto sienos griuvėsiai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Barštynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002. 678 psl.
**Juozas Lanskoronskis** (1893 m. sausio 7 d. Zasiškis, Nemunėlio Radviliškio valsčius – 1980 m. rugpjūčio 3 d. Belgija) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

Biografija
----------

1915 m. Peterburge baigė Istorijos ir filologijos institutą, 1916 m. baigė Pavelo karo mokyklą. 1917–1918 m. prisidėjo prie Rusijos kariuomenės lietuvių karinių dalinių organizavimo.

1919 m. grįžęs į Lietuvą tapo savanoriu, organizavo lietuvių kariuomenės kovų veiksmus. Dalyvavo kariniuose veiksmuose su Raudonaja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920–1922 m. Pirmosios brigados štabo viršininkas. Kartu su Stasiu Pundzevičiumi parengė Giedraičių mūšio operacinį planą. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, vėliau juose dėstė. 1922–1923 m. mokėsi Saint-Cyro aukštojoje karo mokykloje Prancūzijoje.

1925–1926 m. Vyriausiojo kariuomenės štabo Karo mokslo skyriaus viršininkas. 1926–1929 m. mokėsi Belgijos karo akademijoje. 1929 m. trumpai Antrosios karinės apygardos štabo viršininkas. 1929 m. Generalinio štabo pulkininkas. 1930–1934 m. Vyriausiojo kariuomenės štabo 2-ojo (informacijos) skyriaus viršininkas. 1934–1937 m. 6-ojo pėstininkų pulko vadas ir Klaipėdos įgulos viršininkas.

Nuo 1937 m. Lietuvos karinis atašė Prancūzijoje ir Belgijoje.

1940 m. TSRS okupavus Lietuvą į ją negrįžo. Dalyvavo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto veikloje.

Bibliografija
-------------

* Kariuomenės organizacijos bruožai (1927 m.)
* Bendroji taktika (1930 m.)

Įvertinimas
-----------

* 1919 m. 1-ojo laipsnio Vyties Kryžius Nr.539
* 1921 m. 2-ojo laipsnio Vyties Kryžius Nr.24
* 1929 m. DLK Gedimino 3-ojo laipsnio ordinas (1929 08 14)
* 1930 m. Vytauto Didžiojo 3-ojo laipsnio ordinas (1930 09 04)
* 1930 m. Belgijos 1-ojo laipsnio Karo kryžius
* 1931 m. Čekoslovakijos Baltojo liūto 4-ojo laipsnio ordinas su kardais
* 1932 m. Estijos Erelio kryžiaus 3-ojo laipsnio ordinas (1932 01 22)
* 1933 m. Estijos Kaitselito 3-ojo laipsnio kryžius
* 1934 m. Latvijos Trijų žvaigždžių 3-ojo laipsnio ordinas
* 1926 m. Latvijos gynybos sąjungos Bronzos medalis
* 1929 m. Latvijos Nepriklausomybės karo 10-mečio medalis
* 1933 m. Prancūzijos Garbės legiono 4-ojo laipsnio ordinas (Karininko kryžius)
* 1932 m. Švedijos Kalavijos 3-ojo laipsnio ordinas
* 1933 m. Vengrijos Nuopelnų ordino 2-ojo laipsnio ordinas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kazimieras Tamašauskas. *Juozas Lanskoronskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 508 psl.
Lietaus lašai sulaikyti ant augalo lapo.
**Kritulių intercepcija** – atmosferos moksluose bei hidrologijoje naudojama sąvoka, reiškianti tą dalį kritulių, kurie nepasiekia grunto, o sulaikomi augalų lapų bei šakų.

Šis procesas vyksta medžių lapijoje ir miškų žemės paviršiuje susikaupusiose augalų liekanose (nukritusiuose lapuose, šakelėse, kamienų dalyse). Kadangi vėliau ši vandens dalis išgaruoja evapotranspiracijos procesuose, į nuotėkio baseinus ji nepatenka, išskyrus sniegą, kuris dažniausiai nukrenta nuo medžių dėl vėjo ar tirpdamas, arba gali būti pernešamas vėjo į kitą regioną. Spygliuočių intercepcija didesnė nei gaubtasėklių augalų. Spygliai sudaro didesnį paviršiaus plotą vandens lašams prikibti, be to, jie visžaliai (žaliuoja ištisus metus).

Kiekvieno miško intercepcijos apimtys priklauso nuo jo augalijos tipo, pavyzdžiui, paprastojo klevo arba mažalapės liepos, itercepcijos apimtys vidutinio klimato sąlygomis – maždaug 38 % bendro kritulių kiekio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Smets, Vincent (2019). „The importance of city trees for reducing net rainfall: comparing measurements and simulations". *Hydrology and Earth System Sciences* (anglų). **23** (9).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – kronika (reikšmės).*
**Henriko Latvio senoji Livonijos Kronika** (lot. *Chronicon Livonicum vetus*), parašyta vokiečių kilmės dvasininko Henriko Latvio, apima laikotarpį nuo pirmojo Livonijos vyskupo Meinardo atsikėlimo į Livoniją iki 1226 m. kai Kalavijuočių ordinas užkariauja visą Estiją.

„Livonijos kronika", parašyta lotynų kalba, aprašo kaip ordinas ir vyskupai užkariauja lyvių, latgalių, sėlių žemes, daug vietos skiriama kovoms su estais ir jų užkariavimui. Kronikoje minimos ir ordino kovos su žiemgaliais, rusų kunigaikščiais, lietuviais, bei veržimasis į jų žemes.

Kronikoje dažnai šališkai stengiamasi nutylėti apie vokiečių pralaimėjimus ir nuostolius, išpučiamos ordino pergalės. Kronika stengiasi pirmiausia akcentuoti vyskupo Alberto veiklą ir nuopelnus krikštijant estus ir baltus, juo labiau, kad ji ir parašyta vyskupo užsakymu.

Šią kroniką papildo iš dalies tuos pačius įvykius aprašanti Eiliuotoji Livonijos kronika.
Koordinatės: 55°03′56″š. pl. 24°17′17″r. ilg.﻿ / ﻿55.0656°š. pl. 24.2881°r. ilg.﻿ / 55.0656; 24.2881

| Jonavos Neries stadionas |
| --- |
| Stadionas 2012 m. |
| Vieta | Lietuva Jonava, Gaižiūnų g. |
| Savininkas | Jonavos rajono savivaldybė |
| Operatorius | Jonavos rajono savivaldybės kūno kultūros ir sporto centras |
| Paviršius | Žolė |

**Jonavos Neries stadionas** – futbolo stadionas Jonavos užmiestyje, kairiajame Neries krante. Stadione dažniausiai vykdomos jaunimo ir vietinių klubų futbolo varžybos.

Stadiono operatorius – Jonavos rajono savivaldybės kūno kultūros ir sporto centras. Stadione įrengta žolės laistymo sistema. Tai buvęs didžiausias miesto stadionas iki Jonavos centrinio stadiono atidarymo.

Istorija
--------

Stadionas 2020 m.
Sovietmečiu „Neries" stadionas buvo pagrindinis Jonavos rajono stadionas. Vėliau pastatytas Jonavos miesto stadionas, o „Neries" stadionas daugiausia naudojamas vaikų ir jaunimo sporto reikmėms. 2013 m. įrengta laistymo sistema.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jonavos Neries stadionas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Jonavos verslo ir turizmo centras Archyvuota kopija 2014-04-24 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Jonavos KKSC – VIEŠIEJI PIRKIMAI
**Nabil El Zhar**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| Gimimo data | 1986 m. rugpjūčio 27 d. (37 metai) |
| Gimimo vieta | Alesas, Prancūzija |
| Klubai |
| Dabar žaidžia |  |
| **Pozicija** | Saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1996–19991999–20042004–2006 | Olympique AlèsNîmes OlympiqueAS Saint-Étienne |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2006–20112010–20112011– | Liverpool FC→PAÓK FC (*skol.*)Levante UD | 21 0(0)12 0(3)22 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2002–20042004–2008– | Prancūzija U-18Marokas U-20Marokas Marokas | 01 0(1)0? 0(?)09 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2009.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2011. |

**Nabilas El Zaras** (pranc. *Nabil El Zhar*; g. 1986 m. rugpjūčio 27 d. Alese) – marokiečių kilmės futbolininkas, atstovavęs šalies nacionalinei rinktinei.

Karjera
-------

2006 m. rugsėjo 28 d. debiutavo Liverpulio rezervinėje komandoje prieš Sunderland. 

2006 m. spalio 3 d. pasirašė sutartį ir debiutavo rezervinėje komandoje, oficialiose rungtynėse prieš Newcastle. Spalio 10 d. pelnė pirmą įvartį, vienuolikos metrų baudiniu, prieš Evertoną. Anglijos lygos taurėje pelnė įvartį prieš Cardiff City FC.

2010 m. rugpjūčio 31 d. iki 2010-11 m. sezono pabaigos buvo išnuomotas Graikijos PAÓK FC klubui.

2011 m. rugpjūčio 19 d. pasirašė dvejų metų sutartį su Levante UD klubu.

Rinktinės
---------

Gimė Prancūzijoje, bet pasirinko atstovauti Maroko jaunimo, o vėliau ir nacionalinei rinktinei. 

2005 m. žaidė FIFA pasaulio jaunimo čempionate, kuriame Marokas pasiekė pusfinalį, bet pralaimėjo Brazilijai ir užėmė ketvirtą vietą. 

2008 m. kovo 26 d. El Zhar įmušė išvykoje Belgijos rinktinei, o rungtynės baigėsi 4-1, Maroko naudai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nabil El Zhar profilis svetainėje National-Football-Teams.com
2. ↑
3. ↑
| Nortamptono Šv. Kapo bažnyčia |
| --- |
|  |
| 

Nortamptono Šv. Kapo bažnyčiaNortamptono Šv. Kapo bažnyčia

52°14′29.4″ š. pl. 0°53′51″ v. ilg.﻿ / ﻿52.241500°š. pl. 0.89750°r. ilg.﻿ / 52.241500; 0.89750﻿ (Nortamptono Šv. Kapo bažnyčia)Koordinatės: 52°14′29.4″ š. pl. 0°53′51″ v. ilg.﻿ / ﻿52.241500°š. pl. 0.89750°r. ilg.﻿ / 52.241500; 0.89750﻿ (Nortamptono Šv. Kapo bažnyčia) |
|  |
| Vieta | Anglija Nortamptonas, Anglija |
| Statusas | Saugoma valstybės |
| Atidarymas | XII a. |
| Paskirtis | Bažnyčia ir varpinė |

**Nortamptono šventojo Kapo bažnyčia** (angl. *The Holy Sepulchre, Northampton*) – anglikonų bažnyčia Nortamptone, Jungtinėje Karalystėje. Viena lankomiausių turistinių vietų Nortamptono mieste. Viena iš keturių išlikusių veikiančių rotondinių bažnyčių Anglijoje.

Istorija
--------

Normanų bažnyčią šioje vietoje pastatė erlas Simon I de Senlis. Bažnyčia buvo apvalaus plano su aštuoniomis kolonomis viduje, nes turėjo priminti Jeruzalės šventojo Kapo bažnyčią.

1180 m. bažnyčia išplėsta ir pastatytas šiaurinis priestatas. XV a. pastatytas bažnyčios pietinis priestatas, o bažnyčios apvalaus tūrio motyvas išliko tik galiniame bažnyčios komplekso pastate.[paaiškinti]

1880 m. bažnyčia restauruota.

1952 m. bažnyčios kompleksas įrašytas į saugomų architektūros paminklų sąrašą.

Galerija
--------

* Bažnyčios vartaiBažnyčios vartai
* VarpinėVarpinė
* 1897 m.1897 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Church Of The Holy Sepulchre – More information
2. ↑  Northampton, Holy Sepulchre
3. ↑  CHURCH OF THE HOLY SEPULCHRE, SHEEP STREET

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Departamento ženklas
Departamento buveinė
**Civilinės saugos departamentas** – įstaiga, organizavusi ekstremalių situacijų prevenciją bei koordinavusi valstybės institucijų ir ūkio subjektų veiklą civilinės saugos srityje ir veikusi 1991–2005 m.

Istorija
--------

Įstaiga įkurta 1991 m. spalį kaip **Lietuvos Respublikos krašto apsaugos departamento Gelbėjimo ir civilinės saugos tarnyba**, perėmus Lietuvos Respublikos civilinės gynybos štabo funkcijas ir patalpas.

1992 m. buvo įkurti tarnybos regioniniai skyriai, o tarnyba pertvarkyta į ministerijos Civilinės apsaugos departamentą. 1993–1995 m. jam buvo pavaldi Daugiaprofilinė gelbėjimo rinktinė. 1995 m. departamento mokymo centras Nemenčinėje perduotas Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijai ir tapo jos Krašto apsaugos specialistų kvalifikacijos kėlimo ir tobulinimo centru. 2000 m. departamentas tapo įstaiga prie Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministerijos.

Prieš įstojant į NATO 2004 m. departamentas perduotas Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijai, o 2005 m. – prijungtas prie Priešgaisrinės apsaugos ir gelbėjimo departamento.

Direktoriai
-----------

* Eugenijus Nazelskis – 1991–1992 m.
* Gediminas Pulokas – 1992–1998 m.
* Antanas Paulikas – 1998–2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Krašto apsaugos ministro įsakymai, tomas I. Sud. G. Surgailis. Vilnius, 2004, p. 5
2. ↑  „Dėl pavedimo vykdyti civilinės apsaugos funkcijas Krašto apsaugos departamentui". *1991 m. rugsėjo 18 d. nutarimas Nr. 387*. Lietuvos Respublikos Vyriausybė. Nuoroda tikrinta 2024-03-10.
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-08-13 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Archyvuota kopija 2016-04-11 iš Wayback Machine projekto.
5. ↑   Archyvuota kopija 2016-01-27 iš Wayback Machine projekto.
Burundžio topografinis žemėlapis
**Burundis** – valstybė rytų Afrikoje. Šalies plotas 27 834 km², gyventojų skaičius – 7,9 mln. Urbanizacija – 6 %, gyventojų tankumas – 279 žm./km². Šiaurėje ribojasi su Ruanda, vakaruose – Kongo Demokratine Respublika, rytuose su Tanzanija. Pietuose tyvuliupja Tanganikos ežeras. Šalį kerta 30° ilguma. Šalis naudoja Rytų Europos laiko juostą (+2).

Burundis yra Rytų Afrikos lūžių juostoje (seismiškai aktyvi zona). Burundis yra Somalio plokštėje, kuri, mokslininkų nuomone, nutols nuo Afrikos žemyno ir slinksis į Indijos vandenyną (susidarys Afrikos vandenynas).

Burundis yra subekvatorinėje klimato juostoje. Kritulių per metus iškrenta apie 2000 mm. Dėl klimato kaitos Burundyje dažni potvyniai ir sausros.

Burundžio aukščiausia vieta 2 670 metrai (Hehos kalnas), žemiausia – 772 metrai (Tanganikos ežero paviršius). Šalies sostinė ir didžiausias miestas – Bužumbūra. Joje, 2007 m. duomenimis, gyvena 337 tūkst. žmonių.

Šalies raštingumas – 52 procentai, 67 % gyventojų – Romos katalikai, animistai – 23 %, musulmonai – 10 %. Piniginis vienetas – Burundžio frankas (BIF) lygus 100 santimų. 2007 metais šalies BVP buvo 700 JAV dolerių vienam gyventojui per metus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naumann, G.; Barbosa, P.; Garrote, L.; Iglesias, A.; Vogt, J. (6 May 2014). „Exploring drought vulnerability in Africa: an indicator based analysis to be used in early warning systems". *Hydrology and Earth System Sciences*. **18** (5): 1591–1604 – via Copernicus Publications.



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAfrikos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Esvatinis • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pietų Sudanas • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys |

 |
Palydovinė Botsvanos nuotrauka, matoma Makgadikgadžio druskos lyguma
**Makgadikgadis** – grupė druskų lygumų šiaurės Botsvanoje. Didžiausios, *Sova*(*Sowa*), druskos lygumos plotas – 5 000 km². Bendras plotas – 16 000 km². Palyginimui, didžiausia pasaulyje druskos lyguma – Ujūnio druskos lyguma Bolivijoje yra 10582 km² ploto. Žemiausia lygumos vieta – 890 m.

Kadaise Zambezė, Čiobė ir Okavangas kartu tekėjo į pietus per Makgadikgadį į Limpopo upę. Prieš maždaug du milijonus metų pakilęs reljefas užtvenkė šiai upei kelią į Limpopo ir suformavo milžinišką ežerą. Vėliau geologiniai procesai atėmė iš ežero Zambezės vandenis, o prieš ~10 000 metų kylantis reljefas užkirto Čiobei kelią į pietus. Praradęs intakus ežeras nuseko. Dykuma susiformavo senovinio ežero vietoje.

Dalys lygumų reguliariai užtvindomos, lietinguoju sezonu susiformavę ežerai pritraukia būrius paukščių: pelikanų, flamingų, gandrų.

Nuo 1991 m. vykdoma pramoninė druskos ir natrio karbonato gavyba.

Pagrindinis dykumos vandens šaltinis yra upė *Nata* (Zimbabvėje vadinama *Amanzinyama*).

Vakarinėje dalyje išsidėstęs *Makgadikgadžio druskų nacionalinis parkas*, *Sova* lygumos šiaurėje – *Natos paukščių rezervatas*, pietvakariuose – *Kubu* uola.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Helgren, David M. (1984) "Historical Geomorphology and Geoarchaeology in the Southwestern Makgadikgadi Basin, Botswana" *Annals of the Association of American Geographers* 74(2): pp. 298–307, page 299
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Topografinis Zimbabvės žemėlapis
Zimbabvė yra valstybė Afrikos žemyno pietuose. Šalis neturi priėjimo prie jūros. Šios šalies kaimynės yra Zambija, Botsvana, Mozambikas ir PAR.

Šalies didžiausios upės
-----------------------

Zimbabvės siena su Zambija sudaro Zambezės upė. Upėje sudarytas Karibos ežeras, kuris yra didžiausia pasaulyje vandens saugykla (Ežero tūris yra apie 181,6 m³) ir yra Viktorijos krioklys, vienas iš įspūdingiausių pasaulyje krioklių.
Be Zambezės, teka Zambijoje ir kitos didelės upės: Šanganis, Umniatis, Mazojė, Limpopo, Seivas.

Klimatas
--------

Zimbabvės klimatas yra subekvatorinis ir pietuose atogrąžų. Sostinėje Hararėje vidutinė metinė temperatūra yra 18,4 °C. Vidutinis kritulių skaičius yra 805 mm per metus.

Didžiausi miestai
-----------------

Zimbabvės sostinė ir didžiausias miestas yra Hararė. Joje 2002 metais gyveno apie 1,2 mln žmonių. Kiti didesni miestai yra Bulavajas, Čitungviza, Gveru, Mutarė.

Naudingosios iškasenos ir žemės ūkis
------------------------------------

Zimbabvės šiaurės kalnuose, šalia Zambezės ir Mazojės upių yra aukso.
Zimbabvės žemės ūkis gana skurdus. Šalies aukštumose verda intensyvi žemdirbystė, o žemumose ir šalia upių ganyklinė gyvulininkystė. Yra auginamas tabakas, medvilnė, aliejinės palmės ir žemės riešutai.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RAfrikos šalių geografijos |
| --- |
|  |
| 
Alžyras • Angola • Beninas • Bisau Gvinėja • Botsvana • Burkina Fasas • Burundis • CAR • Čadas • Dramblio Kaulo Krantas • Džibutis • Egiptas • Eritrėja • Esvatinis • Etiopija • Gabonas • Gambija • Gana • Gvinėja • Kamerūnas • Kenija • Komorai • Kongas • Kongo DR • Lesotas • Liberija • Libija • Madagaskaras • Malavis • Malis • Marokas • Mauricijus • Mauritanija • Mozambikas • Namibija • Nigerija • Nigeris • Pietų Afrika • Pietų Sudanas • Pusiaujo Gvinėja • Ruanda • San Tomė ir Prinsipė • Seišeliai • Senegalas • Siera Leonė • Somalis • Sudanas • Tanzanija • Togas • Tunisas • Uganda • Zambija • Zimbabvė • Žaliasis Kyšulys |

 |
Feso susitarimo dokumentas
**Feso susitarimas** (arab.:معاهدة فاس), pasirašytas 1912 m. kovo 30 d. Maroko sultono Abdalchafido (Abdelhafid of Morocco), dėl Maroko padalinimo. Šio susitarimo išdavoje, Marokas buvo padalintas į Prancūzijos Maroką ir Ispanijos Maroką.

Vokietija pripažino Prancūzijos ir Ispanijos teritorijas Maroke ir iš Prancūzijos gavo Prancūzijos Ekvatorinės Afrikos kolonijos pelkėtąją vidurio Kongo teritoriją (dabar Kongo Respublika). Šios žemės vadinosi *Naujasis Kamerūnas* ir iki I pasaulinio karo tapo Vokietijos Kamerūno kolonija. Pagal susitarimą Vokietija Prancūzijai atidavė nedidelę teritoriją į pietryčius nuo Fort Lamy (dabar Čadas), žiūr. žemėlapį čia Archyvuota kopija 2007-07-11 iš Wayback Machine projekto..

Ispanijai atiteko šiaurinė Maroko dalis: nuo Tanžero iki Meliljos su Rifo kalnais, Atlanto vandenyno pakrantės pietų vakaruose esantis Ifnis ir sritis nuo Dra upės į pietus iki Tarfajos (Jubi kyšulio teritorija).

Šis susitarimas Maroko nacionalistų buvo priimtas kaip išdavystė.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Maroko istorija
* Agadiro krizė
| **Kolinda Grabar-Kitarovič** |
| --- |
| Kroatijos prezidentė |
|  |
| K. Grabar-Kitarović 2015 m. |
| Gimė | 1968 m. balandžio 29 d. (55 metai)Rijeka, Jugoslavijos Socialistinė Federacinė Respublika Jugoslavija |
| Sutuoktinis (-ė) | Jakov Kitarović |
| Kroatijos prezidentė |
| Ėjo pareigas | 2015 m. vasario 19 d. – 2020 m. |
| Ankstesnis | Ivo Josipović |
| Vėlesnis | Zoran Milanović |
|  |
| Partija | Kroatijos demokratijos sąjunga |
|  |
|  **Vikiteka** | Kolinda Grabar-Kitarović |

**Kolinda Grabar-Kitarovič** (kroat. *Kolinda Grabar-Kitarović*, g. 1968 m. balandžio 29 d. Rijekoje, Jugoslavijoje) – kroatų diplomatė, politinė ir valstybės veikėja. 2015–2020 m. – Kroatijos prezidentė, pirmoji moteris šiame poste nuo daugiapartinių rinkimų pradžios 1990 m.

Biografija
----------

Pagal mokyklų apsikeitimų programą, 1986 m. baigė Los Alamoso vidurinę mokyklą Naujojoje Meksikoje, JAV. Grįžusi į Jugoslaviją, studijavo anglų ir ispanų kalbas ir literatūrą Zagrebo universitete, kurį baigė 1992 m. 1995–1996 m. studijavo Vienos diplomatijos akademijoje. 2000 m. Zagrebo universitete apsigynė tarptautinių santykių magistro laipsnį. Vėliau buvo Fulbraito stipendijatė Džordžo Vašingtono universitete, Luksičiaus stipendijatė Harvardo universiteto Kenedžio vyriausybės mokykloje, pakviesta mokslinė bendradarbė Džono Hopkinso universiteto Tarptautinių santykių tyrimų mokykloje Vašingtone.

Karjera
-------

Irane 2016 m.
1992 m. pradėjo dirbti patarėja tarptautinio bendradarbiavimo departamente Kroatijos mokslo ir technologijų ministerijoje, vėliau – užsienio reikalų ministerijoje (URM). 1995 m. tapo URM Šiaurės Amerikos departamento direktore. 1997–2000 m. dirbo diplomatijos patarėja ir ambasadoriaus pavaduotoja Kroatijos ambasadoje Kanadoje. Po to grįžo į URM.

2003 m. išrinkta į Kroatijos parlamentą. 2003 m. gruodį tapo europinės integracijos ministre. 2005 m. vasarį jai tapus URM ministre, reikėjo orientuoti šalį integacijos į Europos Sąjungą ir NATO kryptimi. 2008–2011 m. buvo Kroatijos ambasadore JAV. 2011 m. liepą pradėjo dirbti NATO generalinio sekretoriaus pavaduotoja viešosios diplomatijos klausimais.

2016 m. gegužę Irano prezidento Hassan Rouhani kvietimu lankėsi Irane, kur jai buvo pasiūlyta tarpininkauti santykiuose tarp Irano ir Europos Sąjungos.

1993–2015 m. buvo Kroatijos demokratijos sąjungos narė.

2015–2020 m. buvo Kroatijos prezidentė. 2020 m. sausio 5 d. šalies prezidento II rinkimų rate surinkusi apie 47 % balsų, pralaimėjo buvusiam premjerui Zoranui Milanovičiui.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kroatijos prezidento rinkimus laimėjo buvęs premjeras Milanovičius. delfi.lt

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2018-04-22 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Ivo Josipović** | **Kroatijos prezidentė**2015–2020 | Po to:**Zoran Milanović** |