recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Pranas Lembertas** |
| --- |
|  |
| Pranas Lembertas 1920 m. |
| Gimė | 1897 m. rugsėjo 18 d.Eiciūnai, Naumiesčio apskritis |
| Mirė | 1967 m. lapkričio 29 d. (70 metų)Santa Monika, JAV |
|  |
| Veikla | teisininkas, poetas, visuomenės ir kultūros veikėjas |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Pranas Lembertas** (1897 m. rugsėjo 18 d. Eiciūnai, Šakių apskritis, Suvalkų gubernija – 1967 m. lapkričio 29 d. Santa Monika, Kalifornijos valstija; 1997 m. rugsėjo 18 d. perlaidotas Paežerėlių kapinėse) – Lietuvos teisininkas, poetas, visuomenės ir kultūros veikėjas.

Biografija
----------

1920–1924 m. mokėsi solinio dainavimo Kauno muzikos mokykloje, aktorystės – Antano Sutkaus vaidybos mokykloje. 1924–1926 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisių fakultete. 1926–1940 m. ir 1941–1944 m. notaras Biržuose. 1928 m. įkūrė Vilniui vaduoti sąjungos, 1930 m. – Lietuvių ir latvių vienybės draugijos Biržų skyrių, jam pirmininkavo. Nuo 1931 m. vadovavo Biržų skautų vyčiams.

Aktyviai reiškėsi kaip poetas (spaudoje pasirašinėjo ir slapyvardžiais *Pranas Bijūnas*, *Viltis*), dainininkas (dainavo Šaulių sąjungos chore), aktorius mėgėjas (vaidino „Vilkolakio", kultūros fondo draugijos „Mūza" teatre), buvo įvairių paminklų ir sporto objektų mecenatas, rūpinosi Biržų kraštotyros muziejaus steigimu.

1944 m. su šeima emigravo į Vokietiją. 1945 m. Lietuvių sąjungos skyriaus pirmininkas Bad Zegeberge (Šlėzvigas-Holšteinas), 1947–1949 m. – Oldenburge, kartu pirmininkavo Kultūros ir švietimo fondui. 1949 m. išvyko į JAV. 1951–1963 m. dirbo nekilnojamojo turto pardavimo agentūroje Bostone. 1952–1953 m. BALF Teisininkų draugijos skyriaus pirmininkas. 1964 m. apsigyveno Santa Monikoje, tapo Lietuvių rašytojų draugijos nariu.

Bendradarbiavo spaudoje („Biržų žinios", „Iliustruotoji Lietuva", „Naujosios Biržų žinios", „Tėvynės sargas").

Bibliografija
-------------

* Saulėtekiai, 1935 m.
* Baltija šaukia, 1947 m. Vokietija
* Metų laikai, išleista 1977 m. JAV
* Šaukiu, o Nemune, išleista 1992 m.
* Tėvynės drobės, išleista 1994 m. 2 leid. 1995 m.
* Menu birželį, išleista 1996 m.
* Širdis skambėjo dainomis, išleista 1997 m.
* Tau sesute, poezijos ir atsiminimų knyga, išleista 1969 m. Niujorkas

Literatūra
----------

* V. Michalauskas. Iš praeities ir dabarties, Vilnius, 1997 m.
* Gėrio šviesa, Kaunas, 2003 m.
* A. Vaičiūnas. Pranas Lembertas: svarbesnės gyvenimo kūrybos datos, Vilnius, 2007 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pranas Lembertas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. - 782 psl.
| **Pranas Juškys** |
| --- |
| Gimė | 1871 m. balandžio 6 d.Pavidaujys I prie Girdžių |
| Mirė | 1939 m. kovo 11 d. (67 metai)Jurbarkas, palaidotas Vadžgiryje |
|  |
| Veikla | Lietuvos draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas. |

**Pranas Juškys** (1871 m. balandžio 6 d. Pavidaujys I prie Girdžių – 1939 m. kovo 11 d. Jurbarkas, palaidotas Vadžgiryje) – Lietuvos draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija
----------

Draudžiamą spaudą lietuviškais rašmenimis platino nuo 1898 m. Pats jos parsigabendavo iš Prūsijos, platindavo Eržvilko apylinkėse. Sugautas su draudžiamąja spauda nubaustas 3 metams tremties į Archangelsko guberniją. Grįžęs iš tremties vėl platino spaudą. Aktyviai dalyvavo 1905 m. revoliuciniuose įvykiuose. Jo pavardė įrašyta Knygnešių sienelėje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Benjaminas Kaluškevičius. *Pranas Juškys*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 86 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Ištikimybės salos*Îles Loyauté* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Naujosios Kaledonijos vėliava Naujoji Kaledonija |
| **Administracinis centras** | Vė |
| **Komunos** | 3 |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 17 436 |
| **Plotas** | 1 981 km² |
| **Tankumas** (2009) | 9 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Ištikimybės salosVikiteka |

**Ištikimybės salos** (pranc. *Îles Loyauté*) – salų grupė Ramiajame vandenyne (Koralų jūroje), į rytus nuo Naujosios Kaledonijos salos; Prancūzijos užjūrio valdos Naujosios Kaledonijos dalis, sudaro vieną iš 3 jos provincijų. Plotas – 1981 km².

Salyną sudaro 6 gyvenamos salos:

* Lifu (1197,1 km²)
* Marė (641,7 km²)
* Uvea (132,1 km²)
* Tiga (10 km²)
* Muli
* Faiava (0,2 km²)

Taip pat yra keletas smulkių salelių, kurios supa aukščiau paminėtas salas, bei negyvenama Volpolo sala. Salų paviršius kalvotas, aukščiausia vieta (138 m) yra Marė saloje. Paviršių dengia Naujosios Kaledonijos miškai.

Ištikimybės salose 2009 m. gyveno 17 436 gyventojų. Absoliuti jų dauguma (96,6 %) yra kanakai. Taip pat yra šiek tiek europiečių ir mišrios kilmės žmonių. Pagrindinis verslas – kopros gamyba. Pagrindinė gyvenvietė – Vė (Lifu saloje).

Laikoma, kad salas 1793 m. atrado britų jūrininkas William Raven, keliaudamas tarp Norfoko ir Batavijos. Tačiau tikėtina, kad salas iš tiesų anksčiau pasiekė laivo *Loyalty* ekspedicija, 1789–1790 m. keliavusi po Pietų jūras.
Lee Jae-Dong
**Lee Jae-Dong** (kor. 이제동, g. 1990 m.), žinomas kaip **Jaedong** – profesionalus StarCraft: Brood War žaidėjas iš Pietų Korėjos, *zergų* rase ilgą laiką žaidęs Hwaseung OZ komandoje. Šiai komandai iširus, 2011 m. lapkričio 4 d. kartu su keliais kitais žaidėjais jis perėjo į naujai įkurtą, KeSPA administruojamą komandą „Team 8", skirtą laikinai priglausti aukšto lygio profesionalius žaidėjus, kol jie ras ilgalaikę sutartį.[1][2]

Pagal KeSPA reitingą, profesionalios BroodWar scenos pabaigoje jis buvo antras geriausias BroodWar žaidėjas pasaulyje, dvyliktas pagal Team Liquid ELO reitingą. Jaedong yra vienas iš dviejų Brood War žaidėjų pasaulyje, kurių visos karjeros pergalių procentas viršija 66 % (482 pergalės, 219 pralaimėjimų; 68,76 %). Vienas iš keturių žaidėjų, kuriems kada nors pavyko pasiekti didesnį, nei 2350 ELO reitingą. 2009 m. tapo trečiuoju žaidėju, kuriam pavyko laimėti "Auksinės pelės" apdovanojimą už tapimą OSL lygos čempionu tris sykius. Antras žaidėjas po Lim Yo-Hwan (*Boxer*), kuriam pavyko laimėti OSL du sykius iš eilės. Taip pat du kartus MSL lygos čempionas. 2009 m. tapo World Cyber Games pasaulio čempionu.

Pasibaigus profesionalių Brood War varžybų organizavimui, pradėjo profesionaliai žaisti StarCraft 2. 2012 m. gruodžio pradžioje pasirašė vienerių metų trukmės sutartį su JAV įsikūrusia tarptautine Evil Geniuses komanda.

Nuorodos ir šaltiniai
---------------------

* Žaidėjo profilis Team Liquid Player Database
* Liquipedia straipsnis
* SportsQ interviu (angliškas vertimas)

### Išnašos

1. ↑
2. ↑
| **Lefaucheux M1858** |
| --- |
|  |
| **Tipas** | revolveris |
| **Konstruktorius** | Casimir Lefaucheux |
| **Šalis** | Prancūzijos vėliava Prancūzija |
| **Sukurtas** | 1858 m. |
| **Naudotas** | 1858–1865 m. |
| **Naudotojai** | Prancūzijos vėliava Prancūzija, Belgijos vėliava Belgija, Šveicarijos vėliava Šveicarija, Švedijos vėliava Švedija, Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Kalibras, mm** | 12 |
| **Šovinys, mm** | 12 mm (smeiginis) |
| **Svoris, kg** | 600 g |
| **Ilgis, mm** | 280 |
| **Vamzdžio ilgis, mm** | 147 |
| **Pradinis greitis, m/s** | 168 |
| **Mechanizmas** | dvigubo veikimo |
| **Dėtuvė** | 6 šov. būgne |

**Lefaucheux M1858** – Prancūzijos karinis revolveris, naudojantis 12 mm smeiginius šovinius, sukurtas Kazimiro Lefoše (pranc. *Casimir Lefaucheux*). Tai pirmas revolveris, naudojantis metalinius šovinius, ir priimtas į kariuomenės ginkluotę.

1858 m. Lefoše revolveris buvo priimtas į Prancūzijos laivyno ginkluotę. Į Prancūzijos armijos ginkluotę jis nebuvo priimtas, tačiau 1862 m. nedaug jų naudojo Prancūzijos kavalerijos daliniai Meksikoje. Šiuos revolverius pirko Ispanija, Švedija, Italija, Rusija, Norvegija, o JAV pilietinio karo metais – tiek pietiečių Konfederacija, tiek šiauriečių Sąjunga.

Konstrukcija
------------

Matyti atviri būgno vartai, o būgne – nevisiškai ištraukta tūtelė su styrančia smeige.
Revolveris yra šešiašūvis, su atviru rėmu. Būgnas užtaisomas per būgno galinėje dalyje dešinėje pusėje esančius „vartelius" su vyriu. Pro „vartelius" taip pat išmetamos tuščios tūtelės, kurias išstumia pro vamzdį įkišamas išmetimo strypelis.

JAV pilietinis karas
--------------------

JAV pilietinio karo metais abi pusės naudojo daug įvairių revolverių, tarp kurių buvo ir *Lefaucheux M1858*. Federalai (šiauriečiai) buvo nupirkę virš 12 tūkst. *Lefaucheux M1858* revolverių, kurie 1862 m. buvo perduoti kavaleristams. Karui tęsiantis, šiuos smeiginius revolverius pakeitė naujai pasirodžiusiais Kolto ir Remingtono revolveriais.

Amerikiečių kareiviai *Lefaucheux M1858* revolverius dažnai vadino „French Trantor" ('prancūziškieji trantoriai'), kur *tranteris* – Viljamo Tranterio (*William Tranter*) konstrukcijos revolveris.

Variantai
---------

* Danijos kariuomenė ginkluotėje turėjo revolverį *Lefaucheux-Francotte M1865/97* naudojusį 11,45 mm centrinio dūžio šovinius.

Nuorodos
--------

1. ↑  *Pistols: an illustrated history of their impact*. Jeff Kinard. ABC-CLIO, 2004. ISBN 1851094709, 9781851094707. Pg 110
2. ↑  Kinard, 110
3. ↑  *The Guns that Won the West: Firearms on the American Frontier, 1848–1898*. John Walter. MBI Publishing Company, 2006. ISBN 1853676926, 9781853676925. Pg 98.
4. ↑  Kinard, 110
**Benediktas Gadeikis** (1943 m. balandžio 1 d. Aleksandrijos apyl. – 2000 m. birželio 21 d. Vilniuje; palaidotas Aleksandrijos kapinėse) – Lietuvos estrados dainininkas.

Biografija
----------

Keletą metų dainavo Lietuvos filharmonijos „Vilniaus aidų" vokaliniame instrumentiniame ansamblyje. Išpopuliarėjo su šiuo kolektyvu jo atliekamos dainos *Gražiausia mergina*, *Krantų gėlė* (su Zina Jurgutyte), *Klouno daina* (visos 1971 m.). Muzikinius kūrinius įrašė į firmos „Melodija" išleistą plokštelę, su daina *Motinos valsas* 1971 m. dalyvavo IV–jame Respublikiniame estradinės dainos atlikėjų konkurse „Vilniaus bokštai". 

1972 m. pradėjo ilgametę solisto karjerą Lietuvos TSR filharmonijos ansamblyje „Nerija". Su šiuo kolektyvu tais pačiais metais įrašė dainą *Meilės istorija*, o 1974 m. išleistoje plokštelėje – *Lietuvė motina*, *Gimtojo miesto žiburiai*. 1975 m. su „Nerija" Palangos vasaros estradoje įdainavo *Vėlų rudenį* (visas plokšteles išleido firma „Melodija"). 1997 m. Vilniaus garso įrašų studijos išleistoje kompaktinėje kasetėje *Žalioj Stotelėje* įrašyta B.Gadeikio atliekama daina *Meilės istorija*. Ansamblis buvo įsikūręs Klaipėdoje ir repetavo Filharmonijos filiale (dab. Marijos Taikos Karalienės bažnyčia), o koncertuodavo visoje Lietuvoje – įsikūrus didesniame mieste, su paruošta programa važinėdavo po aplinkines gyvenvietes.

Šaltiniai
---------

* Biografija Archyvuota kopija 2013-06-15 iš Wayback Machine projekto.
* „Vilniaus aidų" diskografija[neveikianti nuoroda]
* VIA „Nerija" diskografija (rus.)
Koordinatės: 56°05′23″š. pl. 23°14′16″r. ilg.﻿ / ﻿56.089591°š. pl. 23.237776°r. ilg.﻿ / 56.089591; 23.237776

|  |
| --- |
| **Gruzdžių žemės ūkio mokykla** |
| [[Vaizdas:|Gruzdžių žemės ūkio mokykla herbas|center|100px]] |
| Gruzdžių žemės ūkio mokykla |
| **Adresas** | Gruzdžiai, Šiaulių rajonas |
| **Direktorius(-ė)** | Albertas Ožalinskas |
| **Mokinių skaičius** | 320 |
| **Įkūrimo data** | 1923 m. |
| **Uždarymo data** | 2009 m. |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 28 |

Apleista mokykla, 2015 m.
**Gruzdžių žemės ūkio mokykla**, dab. **Joniškio žemės ūkio mokyklos Gruzdžių skyrius** – buvusi profesinė mokykla, valstybės biudžetinė įstaiga Gruzdžiuose (Šiaulių raj.), Jaunimo g. 1. Buvęs įmonės kodas 190890129. Steigėjas Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerija.

Istorija
--------

1923–1924 m. įkurta privati gyvulininkystės, 1925–1928 m. gyvulininkystės ir pienininkystės mokykla, 1928–1945 m. valstybinė aukštesnioji gyvulininkystės mokykla, 1945–1953 m. Gruzdžių veterinarijos technikumas, 1953–1955 m. Gruzdžių agrozootechnikumas, 1955–1975 m. Gruzdžių žemės ūkio technikumas, 1975–1990 m. Gruzdžių tarybinis ūkis-technikumas, nuo 1990 m. Gruzdžių žemės ūkio mokykla, nuo 2009 m. Joniškio žemės ūkio mokyklos Gruzdžių skyrius.

1924–1938 m. mokyklą baigė 31 gyvulininkystės ir 76 pienininkystės technikai, 67 pieno kontrolės asistentai, 211 veterinarijos felčerių. 1948–1995 m. technikumą ir žemės ūkio mokyklą baigė 3316 veterinarijos felčerių, 1187 zootechnikai, 47 žemės ūkio mechanizatoriai, 43 ūkininkai ir 25 namų ūkio ekonomės.

Rengia žemės ūkio gamybos verslo organizatorius, statybininkus, kirpėjus, kaimo verslų darbuotojus, stalius, apdailininkus. Mokymo trukmė 2-3 m. Turi 89 ha mokomąjį ūkį, gyvulininkystės fermą. 320 moksleivių, 28 mokytojai (2003 m.).

Direktoriai
-----------

* 1928–1938 m. Juozas Žemaitis
* 1938–1946 m. B. Globys
* 1946–1955 m. V. Jucius
* 1955–1957 m. S. Bikelis
* 1957–1959 m. A. Mačionis
* 1959–1974 m. A. Bironas
* 1974–1988 m. S. Krikštanas
* 1988–1992 m. S. Jurgaitis
* 1992–2008 m. Eduardas Gasparaitis
* 2008–2009 m. Albertas Ožalinskas

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Žymūs mokiniai
--------------

* Vincas Adomėnas, prozininkas, dramaturgas, vertėjas
* Ringaudas Songaila, sovietinis partinis veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Joniškio žemės ūkio mokyklos Gruzdžių skyrius. AIKOS[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Eduardas Gasparaitis. *Gruzdžių žemės ūkio mokykla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 218 psl.
**Benediktas Stirbys** (1930 m. balandžio 28 d. Endriejavo miestelyje, Klaipėdos r. – 1991 m. sausio 4 d. Juodkrantėje, Neringa), muzikos mokytojas ir chorvedys.

Biografija
----------

Pas vietos vargonininką P. Žemaitį pramokęs muzikos, 1947–1951 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. J. Karosas).

Nuo 1950 m. Gargždų vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovas. 1955 m. respublikinei dainų šventei parengė vyresniųjų klasių moksleivių mišrųjį chorą, o 1964 m. I respublikinei dainų šventei jaunučių chorą. 1965–1975 m. Gargždų vaikų muzikos mokyklos direktorius, vaikų chorų ir akordeonistų orkestro vadovas. Jaunučių chorą parengė 1969 m. respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei. Vadovavo Gargždų kultūros namų ir Klaipėdos rajono švietimo darbuotojų mišriesiems chorams, švietimo darbuotojus parengė 1975 m. respublikinei dainų šventei.

Nuo 1975 m. rudens Raseinių vaikų muzikos mokyklos direktorius ir akordeono mokytojas, medicinos darbuotojų moterų choro, Šiluvos zoninių kultūros namų ir Raseinių švietimo darbuotojų mišriųjų chorų vadovas. Švietimo darbuotojų chorą parengė 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1981–1990 m. Neringos vaikų muzikos mokyklos direktorius, kultūros namų mišriojo choro vadovas.

B. Stirbys buvo Klaipėdos rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkas, Klaipėdos ir Raseinių rajonų dainų švenčių organizatorius ir vyr. dirigentas. 1967 m. apdovanotas Liaudies švietimo pirmūno ženkleliu.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Benediktas Labėnas-Kariūnas** (1918 m. vasario 20 d. Staidaruose, Lazdijų raj. – 1949 m. kovo 7 d. Kalesninkų miške) – Lietuvos partizanas, literatas.

Biografija
----------

1939 m. baigė Lazdijų gimnaziją. Pirmosios sovietų okupacijos metu (1940 m. spalio 1 d.) jis baigė Kauno karo mokyklą.

Nacių okupacijos metais tarnavo Lietuvos saugumo policijos Vilniaus apygardoje (apygardos vadovas Aleksandras Lileikis), 1943 m. įstojo į 3-iąjį lietuvių statybos batalioną.

1944 m. Vokietijoje, Drezdeno mieste, buvo sutelktas lietuvių karininkų rezervas – tarp šių karininkų buvo ir B. Labėnas. 1944 m. gruodžio 7 d. kartu su 11 karininkų jis buvo pasiųstas į Liepojos (Latvija) apsupimą. Karui baigiantis, prie Tukumo pateko į sovietų nelaisvę ir kartu su vokiečiais belaisviais buvo išvežtas į Komsomolską prie Amūro (Sevvostlagas) Chabarovsko kr. Po pusantrų metų buvo paleistas, grįžo į Lietuvą.

1945 m. pasitraukė į mišką. Pasirinko Kariūno slapyvardį. Nuo 1947 m. rugsėjo 25 d. ėjo atsakingas Lietuvos partizanų Dainavos apygardos Šarūno rinktinės vado pareigas. 1948 m. laikinai paskirtas Dainavos apygardos vadu. 1949 m. kovo 7 d. Kalesninkų miške nušautas K. Kubilinsko ir A. Skinkio.

B. Labėnas buvo literatas. Jo poezijos ir prozos darbai buvo spausdinami „Jaunojoje Lietuvoje", „Mokslo dienose", „Karyje" ir kt. leidiniuose. Partizano Kariūno artimųjų išsaugota jo literatūrinė kūryba 2000 m. išleista knygoje „Žygiuojanti tauta".

Įvertinimas
-----------

1999 m. Benediktui Labėnui suteiktas Kario savanorio statusas, o tų pačių metų gegužės 19 d. LR Prezidento dekretu apdovanotas Vyčio kryžiaus 3-iojo laipsnio ordinu (po mirties).

Šaltiniai
---------

* Benediktas Labėnas-Kariūnas (www.genocid.lt, parenge Rūta Trimonienė)
* Benediktas Labėnas-Kariūnas (www.partizanai.org)
* Benedikto Labėno-Kariūno 55-osios žuvimo metinės (www.genocid.lt)
| Mangalūruಮಂಗಳೂರು |
| --- |
| *Mangalūru architektūra* |
|  |
| 

MangalūruMangalūru

12°50′0″ š. pl. 74°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.83333°š. pl. 74.78333°r. ilg.﻿ / 12.83333; 74.78333﻿ (Mangalūru)Koordinatės: 12°50′0″ š. pl. 74°47′0″ r. ilg.﻿ / ﻿12.83333°š. pl. 74.78333°r. ilg.﻿ / 12.83333; 74.78333﻿ (Mangalūru) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5:30) |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Valstija** | Karnataka Karnataka |
| **Rajonas** | Pietų Kanada |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 499 487  |
| **Plotas** | 184 km² |
| **Tankumas** (2011) | 2 715 žm./km² |
| **Altitudė** | 22 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Mangalūru |
|  |
| **Kirčiavimas** | Mangalòras |

**Mangalūru** (kan. ಮಂಗಳೂರು  = *Maṅgaḷūru*), dar žinomas kaip ***Mangaloras*** (angl. *Mangalore*), ***Kudla*** (tul. ಕುಡ್ಲ) – miestas pietų Indijoje, Karnatakoje, Arabijos jūros pakrantėje (Malabaro krante), Tulu Nadu krašte (tulų žemėse), prie Netravatės ir Gurupuros žiočių. Tai svarbiausias Karnatakos jūrinis uostas – išvežama kava, anakardžiai, santalas, prieskoniai. Vystoma tradicinė puodininkystė ir keramika, kavos ir kitų žemės ūkio žaliavų perdirbimas, veikia cheminių trąšų gamykla. Turizmas.

Mangalūru garsėja gerais paplūdimiais. Yra miesto globėjos Mangaladevi šventykla (IX a.), taip pat Šivos Gokarnathešvaros (Kurdolyje, 1912 m.), Šivos Mandžunathos (Kadryje) šventyklos, Šv. Aloyzo koplyčia (1878 m.), Šv. Rožinio Mergelės katedra (1568 m.), stebėjimo bokštas (1784 m.).

Gyventojai
----------

Religinė gyventojų sudėtis (2011 m.): hinduistai – 68,99 %, musulmonai – 17,4 %, krikščionys – 13,15 %, džainai – 0,21 %. Plačiausiai vartojamos kalbos – tulų (35,09 %), konkanių (15,58 %), kanadų (11,12 %), malajalių (8,07 %), tamilų (1,69 %).

Istorija
--------

I–VI a. graikų šaltiniuose minimas Malabaro kranto uostas *Nitrias* ar *Nitra* (plg. per miestą tekančią Nitravatės upę), taip pat *Mangarouth*. Uostas buvo svarbus pipirų išvežimo taškas. IV a. miestas pateko į Kadambų dinastijos įtaką, o vėliau čia iškilo vietinė Alupų dinastija, kurios viena iš sostinių buvo Mangalūru. 1342 m. miestą (pavadintas *Manjarur*) aplankė žymus keliautojas Ibn Batuta, o 1506 m. – italas Ludovikas di Vartema.

1498 m. Šv. Marijos saloje netoli Malgalūru išsilaipino Vaskas da Gama. 1526 m. Lopo Vazo de Sampajaus vadovaujami portugalai užėmė Mangalūru miestą. 1695 m. miestą nusiaubė arabai. 1763 m. pateko į Maisūro karalystę. XIX a. pateko britų valdžion.

* Panamburo paplūdimysPanamburo paplūdimys
* Šv. Rožinio Mergelės katedra Šv. Rožinio Mergelės katedra
* Mangalūru uostasMangalūru uostas
* Stebuklingosios Mergelės Marijos katedraStebuklingosios Mergelės Marijos katedra

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 270
**Ona Danutė Buivydaitė-Aleknienė** (g. 1947 m. rugpjūčio 25 d. Naujapieviai, Šilutės apskr.) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

1968–1973 m. Lietuvos dailės institute studijavo tekstilę pas J. Balčikonį ir V. Daujotą. 1972–1981 m. dirbo Lietuvos dailės muziejuje , 1981–1983 m. Projektavimo, konstravimo ir technologijos institute, 1983–1991 m. susivienijime „Dovana", nuo 1991 m. dirba Lietuvos nacionaliniame muziejuje.

Kūryba
------

Nuo 1975 m. dalyvauja parodose, kūriniai eksponuoti Lietuvoje ir užsienyje. Sukūrė gobelenų interjerams, skiautinių, vėliavų folkloro ansambliams (aplikacijos technika). Kūriniai kameriški, kompozicija grindžiama negausiais vaizdiniais elementais ramiame natūralių lino ar vilnos atspalvių fone.

Gobelenai
---------

* Dekoratyviniai kilimai I, II, Vilniaus „Draugystės" viešbučio restorane, 1975-1976 m.
* Jūra, Jonavos restorane „Banga", 1978 m.
* Seni gluosniai, 1980 m.
* Žiema, triptikas, 1980 m.
* Vilnius, Vilniaus knygyne „Akademinė knyga", 1984 m.
* Gulbelės, Šakių restorane „Gulbė", 1988 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lijana Šatavičiūtė. *Ona Danutė Buivydaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 577 psl.
| Manganitas |
| --- |
|  |
| Savybės |
| Kategorija | Mineralas, Oksidų klasė |
| Cheminė formulė | MnO(OH) |
| Identifikacija |
| Spalva | nuo tamsaus plieno pilkumo iki juodos; peršviečiant raudonrudis. pilkai baltas su rudu atspalviu, su kraujo raudonumo vidiniais atspindžiais atspindėtoje šviesoje. |
| Brėžis | raudonrudis, iki juodo |
| Kristalo sistema | monoklininė, pseudoortorombinė |
| Skalumas | tobulas ar geras |
| Lūžimai | nelygus |
| Kietumas pagalMoso skalę | 4,0 |
| Blizgesys | submetališkas |
| Lūžio rodiklis | nα = 2,250(2)nβ = 2,250(2)nγ = 2,530(2 |
| Specifinis tankis | 4,29–4,34 |

**Manganitas** (angl. *manganite*) – mineralas, sudarytas iš mangano oksido hidroksido (MnO(OH)), besikristalizuojančio monoklininėje sistemoje pseudoortorombiškai. Manganito kristalai yra prizmiški, giliai sluoksniuoti, sluoksniai lygiagretūs išilginei ašiai. Kristalai dažnai susigrupuoja sudarydami paketus. Spalva būna nuo tamsaus plieno pilkumo iki geležies juodumo. Blizgesys deimantinis, submetalinis. Brėžis tamsiai raudonrudis. Kietis 4,0 (Moso skalė). Tankis 4,3. Tobulai skyla lygiagrečiai angl. *brachypinacoid* ašiai ir mažiau tobulai skyla lygiagrečiai prizmių plokštumoms. Pasitaiko kristalų dvynių.

Mineralas turi 89,7% mangano seskvioksido. Tirpsta druskos rūgštyje ir išskiria chloro dujas.

Nors žinomas dar nuo 1772 m. vadintas įvairiais pavadinimais, pirmą kartą pavadintas *manganitu* 1827 m. *W. Haidinger* publikacijoje.

Paplitimas
----------

Manganito kristalų grupė
Manganitas pasitaiko kartu su kitais mangano oksidais kaip nuosėdos, susidarančios cirkuliuojant kritulių vandeniui dūlėjimo sąlygomis molio kloduose ir laterituose.
Formuojasi žematemperatūriu hidroterminiu būdu geologinėse gyslose, asocijuotai su tokiais mineralais, kaip kalcitas, baritas, sideritas, taip pat dažnai tokiais mineralais kaip piroliuzitas, braunitas, hausmanitas, getitas.

Manganitas aptinkamas:

* Ilfelde (Harcas, Vokietija). Čia manganitas neretai sudaro gražius kristalinius darinius ten, kur mineralas būna kartu su kalcitu ir baritu gyslose, kertančiuose porfyrus.

Manganito kristalai taip pat aptinkami:

* Vokietijoje: Ilmenau (Tiuringija), Noikirche (ties Selesta, Elzase);
* D. Britanijoje: Graname ties *Towie* (Aberdynšyras) ir *Upton Pyne* ties Ekseteriu;
* JAV: *Negaunee* (Mičiganas),
* Australija: *Pilbarra* (Vakarų Australija).
* Kanada: *Atikokan* (Ontarijas) ir Naujojoje Škotijoje.

Manganitas kaip mangano rūda yra žymiai retesnė negu piroliuzitas ar psilomelanas.

Kristalinė manganito struktūra

Nuorodos
--------

1. 1 2  Handbook of Mineralogy
2. ↑  Palache, Charles, Harry Berman and Clifford Frondel, *The System of Mineralogy* V.1, p. 646, Wiley, 7th ed. 1944
3. ↑  Klein, Cornelis and Cornelius S. Hurbut, Jr. *Manual of Mineralogy*, Wiley, 20th ed. 1985, p. 317 ISBN 0-471-80580-7
4. ↑  T. P. Moore, *Famous Mineral Localities: Ilfeld, Harz Mountains, Thuringia, Germany*, The Mineralogical Record, vol. 41, no. 6, 2010.



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Manganitas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
„Sniego letenėlė"
**„Sniego letenėlės"** (angl. *Snowshoe*) – kačių veislė, panaši į Siamo kates. Tokį pavadinimą gavo todėl, kad ant snukučio, priekinių ir užpakalinių letenų turi baltas kaip sniegas žymes. Veislė nėra labai populiari. Lietuvoje „sniego letenėlių" taip pat nedaug.

„Sniego letenėlės" buvo išvestos JAV, mišrinant Siamo kates ir dvispalves Amerikos trumpaplaukes.

Charakteris
-----------

Tai meilios katės, prisirišančios prie aplinkinių. Gyvos, judrios, ne tokios įkyrios kaip Siamo katės. Mėgsta žaisti net sulaukusios garbaus amžiaus. Gerai sutaria su kitomis katėmis ir šunimis bei vaikais.

Fizinės savybės
---------------

„Sniego letenėlės" būna vidutinio dydžio, kūno ilgis truputį didesnis už aukštį. Kojų ilgis proporcingas kūnui, letenėlės ovalios. Uodega vidutinio ilgumo, pašaknėje stora, smaili. Galva trumpa, apvalainų kontūrų, tvirtu smakru. Ausų galiukai apskriti. Tarp elipsės formos akių yra maždaug akies dydžio tarpas. Kailis minkštas, poplaukio beveik nėra. Akys visada mėlynos spalvos.

„Sniego letenėlės" būna su rudomis, melsvomis, šokolado ir alyvų spalvos žymėmis. Kaip ir kitų veislių katės tamsesnių spalvų galūnėmis, uodega, ausimis ir snukučiu, „sniego letenėlės" gimsta baltos; žymės atsiranda vėliau.

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Sniego letenėlės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Esther J.J. Verhoef-Verhallen. *Kačių enciklopedija*, vert. Danguolė Žalytė. Vilnius: Aktėja, 2002.
**Ona Grinkevičienė** (1924 m. spalio 3 d. Rinkūnai, Kauno apskr. – 2004 m. lapkričio 8 d. Kaunas) – Lietuvos gydytoja pediatrė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1949 m. baigė Kauno universitetą. 1974 m. medicinos mokslų daktarė.

1956–1999 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytoja, 1959–1971 m. Vaikų ligų katedros vedėja. Nuo 1975 m. profesorė. 1971–1995 m. dirbo Kauno medicinos universiteto Vaikų ligų klinikoje.

1973–1991 m. Lietuvos pediatrų mokslinės draugijos pirmininkė.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo sritis – vaikų reumatas, pneumonija, širdies ir kraujagyslių ligos. Vadovavo epidemiologiniams ir klinikiniams vaikų ir paauglių, turinčių aterosklerozės ir išeminės širdies ligos rizikos veiksnių, tyrimams Kaune.

Bibliografija
-------------

* Aktualios pediatrijos problemos, 1978 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ona Grinkevičienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 180 psl.
**Benediktas Vytenis Mačiuika** (g. 1927 m. lapkričio 16 d. Kaune) – JAV lietuvių politinis ir visuomenės veikėjas, istorikas, lietuvių kultūros tyrinėtojas, lituanistas, filosofijos daktaras (1963 m.).

Biografija
----------

1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. Hanau baigė lietuvišką gimnaziją, 1946–1948 m. Heidelbergo universitete studijavo psichologiją ir filosofiją. 1949 m. atvyko į JAV. 1950–1958 m. Čikagos universitete studijavo ir tobulino diplomatijos, tarptautinės teisės ir ekonomikos, t. p. Rusijos istorijos žinias; nuo 1954 m. jo įvairiuose padaliniuose dirbo mokslinį darbą. Nuo 1958 m. dėstė Konektikuto universitete, nuo 1972 m. profesorius.

1947–1948 m. Heidelbergo universiteto lietuvių studentų draugijos pirmininkas. 1954 m. Čikagoje su kitais įkūrė organizaciją „Santara-Šviesa". Nuo 1970 m. Lietuvos katalikų mokslų akademijos, nuo 1971 m. – Lituanistikos instituto narys. 1975–1987 m. dėstė lituanistikos seminaruose.

Monografijų „Lietuva per pastaruosius 30 metų" (*Lithuania in the Last 30 Years*, 1955 m.), „Latvija – regioninė studija" (*Latvia: An Area Study*, 1956 m.) vienas autorių. Parengė knygas „Lituanistikos instituto 1975 m. suvažiavimo darbai" (*Proceedings of the Institute of the Lithuanian Studies 1975*; 1976 m.), „Skulptorius, rašytojas Vytautas Mačiuika, 1930–1999" (2000 m.). JAV moksliniuose leidiniuose bei lietuvių spaudoje rašė apie TSRS vykdomą tautų pavergimo politiką, Lietuvos ir kitų okupuotų Baltijos šalių politinę, ekonominę, demografinę, socialinę ir kultūros būklę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Benediktas Vytenis Mačiuika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 757 psl.
| **Ona Jaudegytė** |
| --- |
| Gimė | 1914 m. kovo 5 d.Tabarai, Kalvarijos valsčius |
| Mirė | 2009 m. liepos 31 d. (95 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos gydytoja oftalmologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė. |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Ona Jaudegytė** (g. 1914 m. kovo 5 d. Tabarai, Kalvarijos valsčius – 2009 m. liepos 31 d. Palaidota Alksninės kaime, Vilkaviškio rajonas.) – Lietuvos gydytoja oftalmologė, habilituota biomedicinos mokslų daktarė.

Biografija
----------

1940 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1963 m. Kauno medicinos institute apgynė disertaciją „Viršutinio voko sudribimo nauji chirurginio gydymo būdai", medicinos mokslų kandidatė. 1968 m. apgynė disertaciją „Apatinio voko atvirtimo chirurginio gydymo būdas", medicinos mokslų daktarė.

1941-1945 m. Kauno universiteto klinikų Akių ligų skyriaus gydytoja, 1945-1946 m. Vilniaus respublikinės akių ligoninės gydytoja. 1946-1990 m. Klaipėdos Raudonojo Kryžiaus ligoninės Akių ligų skyriaus įkūrėja ir vedėja, poliklinikos gydytoja, 1990-1997 m. Klaipėdos asmeninės sveikatos centro okulistė. Dėstė J. Kupčinsko medicinos mokykloje.

Sukūrė naujų būdų akių ligoms gydyti, 9 racionalizacinių pasiūlymų autorė. Pasiūlė naudoti vaisiaus dangalus kaip audinių regeneraciją skatinančią priemonę oftalmologijoje, nudegus odą. Akių cheminius nudegimus pradėjo gydyti subkonjunktivalinėmis injekcijomis. Paskelbė daugiau kaip 30 mokslinių straipsnių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ona Jaudegytė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 591 psl.
Turtingesnių sluoksnių žmonių pirkimo kreivės paveiktos Snobo efekto palyginimas su kitų žmonių pirkimo kreive.  
 P – kaina, Q – nupirktas prekių kiekis
**Snobo efektas** – reiškinys, kai turtingesni žmonės pradeda mažiau pirkti kai kurių prekių ar net visai nustoja jas pirkti, nes jų gali nusipirkti ir dažnai perka kitų sluoksnių žmonės.

Dėl šio reiškinio turtingesnių žmonių vartojimo kreivė yra žemiau tipiško pirkėjo ir jos kritimo tendencija yra greitesnė.

Prieškario Lietuvoje, paaugus pragyvenimo lygiui, turtingesnių vyrų žmonos pastebėjo, kad ir paprastų valstiečių vaikai atvedami į bažnyčią su sandalais ar batukais. Todėl buvo atvejų, kai savo vaikus į bažnyčią turtingesnių vyrų žmonos atvesdavo basus.

Įtaka paliečia ir drabužius. Augant pragyvenimo lygiui, drabužiai tapo mažiau išmarginti ornamentais, mažiau ryškūs, sumažėjo jų kiekis, o kartais jie specialiai supjaustomi (pvz. kelnės). Taip visai nenorima parodyti, kad siekiama gražių, naujų drabužių.

Anksčiau Lietuvoje ir dabar kai kuriose neturtingose valstybėse auksiniai dantys buvo ir yra prabangos simbolis. Dabar Lietuvoje, nors mokama ir brangiau, bet stengiamasi įsidėti dantis, kuo mažiau besiskiriančius nuo tikrų, norint pabrėžti ne žmogaus turtingumą, o jo sveikatą.

Toks reiškinys nulemia ir dizainerių sprendimus. Kai Vakarų valstybių automobilių gamintojams tapo sunkiau konkuruoti su Rytų automobilių gamintojais, jie pradėjo automobilių prietaisų skydelius mažinti, iškelti į automobilio vidų, lyg norėdami parodyti: jų visai nereikia.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vebleno efektas
* Gifeno paradoksas
* Mėgdžiojimo efektas
| **Ona Kondratienė** |
| --- |
| Gimė | 1931 m. rugsėjo 25 d.Juodausiai, Lietuva Lietuva |
| Mirė | 2020 m. rugsėjo 15 d. (88 metai)Vilnius, Lietuva Lietuva |
|  |
| Veikla | geologė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Ona Kondratienė-Zinkevičiūtė** (1931 m. rugsėjo 25 d. Juodausiuose, Pabaisko valsčius – 2020 m. rugsėjo 15 d. Vilniuje)  – Lietuvos geologė, habilituota fizinių mokslų daktarė.

Biografija
----------

Brolis Zigmas Zinkevičius, vyras Alfonsas Kondratas. Mokėsi Ukmergės Antano Smetonos, 1948–1950 m. Salomėjos Nėries vidurinėje mokykloje. 1955 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą. 1960 m. baigė Lietuvos mokslų akademijos Geologijos ir geografijos instituto aspirantūrą, geologijos ir mineralogijos mokslų kandidatė, 1993 m. nostrifikuota gamtos mokslų daktare. 1998 m. habilituota fizinių mokslų daktarė.

Nuo 1959 m. Geologijos ir geografijos instituto Kvartero geologijos ir geomorfologijos sektoriaus jaunesnioji mokslinė bendradarbė, nuo 1964 m. vyresnioji mokslo darbuotoja, nuo 1998 m. – vyriausioji mokslinė bendradarbė. Nuo 1990 m. Baltijos šalių stratigrafų asociacijos kvartero sekcijos pirmininkė. 1996 m. Lietuvos geologų sąjungos garbės narė.

Mokslinė veikla
---------------

Nustatė kvartero ir neogeno tam tikrų laikotarpių augalijos raidos dėsningumus. Pateikė kriterijus nuosėdų chronostratigrafijai nustatyti, pjūviams koreliuoti, riboms tarp stratonų (stratigrafinių padalinių) nubrėžti. Detalizavo Lietuvos pleistoceno stratigrafinį suskirstymą, išskyrė kelis naujus regioninius stratonus. Pirmoji nustatė Holšteino jūros (Butėnų tarpledynmečio) nuosėdas Sembos pusiasalyje ir kitose Kaliningrado srities vietose. Patikslino Šventosios slėnio kvarcinio smėlio amžių Duoburėlio, Šiaušupio, Siesarties ir kt. atodangose. 1992 m. sudarė Baltijos regiono kvartero stratotipų katalogą, 2002 m. rengė Lietuvos stratigrafijos vadovą.

Bibliografija
-------------

* Pietryčių Lietuvos kvarterinių nuogulų stratigrafija ir antropogeno paleogeografija, su kitais, 1965 m. rusų kalba
* Lietuvos apatinio pleistoceno nuogulų sandara, litologija ir stratigrafija, su kitais, 1971 m. rusų k.
* Rytų Europos Maskvos ledyno danga, su kitais, 1982 m. rusų k.
* Lietuvos geologija, su kitais, 1994 m.
* Lietuvos kvartero stratigrafija ir paleogeografija remiantis paleobotaninių tyrimų duomenimis, 1996 m. rusų k.
* Rytų Europos lygumos pleistoceno ežerai, su kitais, 1998 m. rusų k.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Algirdas Gaigalas, Sabina Prušinskienė (redaktorė) (2018-08-01, red. 2021-08-12). „Ona Kondratienė". VLE. Nuoroda tikrinta 2021-09-09.
2. ↑  Algirdas Gaigalas. *Ona Kondratienė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 458 psl.
**Darijus Beinoravičius** (g. 1974 m. lapkričio 7 d. Pakruojyje) – teisininkas, teisėtyrininkas, teisės filosofas, Mykolo Romerio universiteto (MRU) profesorius, Teisės filosofijos ir istorijos katedros vedėjas.

Išsilavinimas
-------------

1993 m. sidabro medaliu baigė Pakruojo 1-ąją vidurinę mokyklą. 1993 m. įstojo į Vilniaus valstybinio universiteto (VU) Teisės fakultetą. 1995–1996 m. tęsė teisės studijas Liono Žano Muleno (3) universitete, gavo Prancūzijos metų universitetinių studijų diplomą. 1999 m. baigė teisę VU Teisės fakultete, įgijo teisininko kvalifikaciją. Nuo 1999 m. iki 2003 m. Lietuvos teisės universiteto (MRU) doktorantas. Nuo 2000 m. spalio iki 2001 m. kovo atliko mokslo tyrimus *Aix – Marseille* Teisės fakultete (Prancūzijoje). 2003 m. balandžio 3 d. apgynė disertaciją tema „Teisės ir įstatymo santykis", socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

Stažuotės
---------

1998 m. gegužė – Europos Sąjungos teisės kursai Hagoje (Nyderlandai), 2000 m. kovas – ES integracijos problemų seminarai Helsinkyje, 2003 m. vasaris – teisės ir politikos mokslų sesija Budapešte (Vengrija), 2004 m. balandžio 5 – 11 d. ir gruodžio 13 – 19 d. skaitytos paskaitos Prancūzijos universitetuose pagal ERASMUS programą, 2004 m. spalis – mokslinė stažuotė Baltarusijos valstybinio universiteto Teisės fakultete, 2005 m. sausis – kovas mokslinė stažuotė Prancūzijos žmogaus studijų namuose Paryžiuje.

Veikla
------

Nuo 1997 m. lapkričio 17 d. iki 1999 m. kovo 24 d. Teisės instituto (TI) Kriminologinių tyrimų skyriaus specialistas, nuo 1999 m. kovo iki 2000 m. kovo mnė. Lietuvos Respublikos Seimo (LRS) kontrolieriaus padėjėjas. nuo 2003 m. kovo mėn. iki 2004 m. liepos mėn. – Respublikos Prezidento patarėjas teisės klausimais. Nuo 1999 m. ir šiuo metu Lietuvos teisės universiteto lektorius, nuo 2005 m. – docentas. MRU Teisės filosofijos ir istorijos katedros vedėjas. Skaito teisės teorijos paskatas ir veda seminarus. Dalyvauja su pranešimais daugelyje Lietuvoje organizuojamų konferencijų.

Lietuvos – Prancūzijos asociacijos prezidentas, AMADE (pasaulinės vaikų draugų asociacijos) vykdomojo komiteto Lietuvoje ir Europos judėjimo Lietuvoje valdybos narys.

Moka rusų bei prancūzų kalbas; iš dalies – anglų.

Darbai
------

* Teisės ir įstatymo santykis.

Apdovanojimai
-------------

* Prano Dovydaičio premija (2019 m.)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos mokslo potencialas Archyvuota kopija 2013-12-12 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Vytautas Andriulis, Aldona Bentkuvienė. Teisės instituto mokslininkų darbų bibliografija. LR teisingumo ministerija, Teisės institutas, 2002, Vilnius, 145 psl.
3. ↑  Darijus Beinoravičius (CV)
4. ↑  MRU Teisės filosofijos ir istorijos katedra Archyvuota kopija 2011-02-24 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Augalai, būdami tamsūs, apšviesti saulės įšyla ir tirpdo greta esantį sniegą
**Sniego tirpsmas** arba *sniego tirpimas* – sniego dangos nykimas, kai dėl šilumos sniegas virsta skystu vandeniu. Pagal mechanizmą šis reiškinys yra ne tirpimas, o lydymasis.

Tirpsmo vanduo
--------------

Susidaręs vanduo dažnai vadinamas *tirpsmo vandeniu*:

* dalis jo susigeria į gruntą ir tampa gruntinio vandens dalimi,
* dalis teka žemės paviršiumi (paviršinis nuotėkis)
* dalis išgaruoja.

Sniegas ir ledas gali išnykti ir sublimacijos būdu – tiesiai iš kietos būsenos virsti vandens garais. Šio reiškinio pavyzdys – užšąlusių skalbinių džiuvimas šaltyje.

Įtaka, poveikis
---------------

Sniego tirpimo įtaka vandens ciklui skiriasi skirtingose geografinėse vietovėse, tačiau globaliniu mastu tai yra svarbus veiksnys vandens judėjime.

Šaltesnio klimato regionuose sniego tirpsmas pavasarį sustiprina upių bei upelių sroves, taip pat dažnai sukeliami potvyniai, staigus sniego tirpimas gali būti nuošliaužų ir purvo srautų priežastis. Susiklosčius tam tikroms klimato sąlygoms (stiprūs vėjai, papildomi krituliai) sniego tirpsmo sukelti potvyniai gali padaryti daug žalos.

Kai kuriuose pasaulio regionuose, valstybėse (pvz. Šveicarijoje) sniego tirpimas sudaro didžiausią vandens nuotėkio dalį.

JAV vakarinėje dalyje iki 75 % naudojamo vandens kilęs iš sniego tirpsmo: kalnų sniego laukai yra natūralūs vandens rezervuarai, šilto sezono metu atiduodantys vandenį upėms.

Pasitaiko, kad ištirpęs sniegas vėl užšąla, pavirsdamas ledu, kas yra pavojinga gyvenvietėse.

Lietuvoje
---------

Lietuvoje dažni potvynių dėl staigaus sniego tirpsmo atvejai, ypač Nemuno deltoje. Kitose upėse pasitaiko rečiau. Svarbus veiksnys – papildomi krituliai.
*Kitos reikšmės – Sąjungininkai (reikšmės).*
Rusų plakatas, demonstruojantis Antantės sąjungą
**Pirmojo pasaulinio karo sąjungininkai** – valstybės, kovojusios kare prieš Centrinių valstybių sąjungos nares. Sąjungininkų grupė susiformavo iš 1904–1907 m. sudarytos Antantės sąjungos, kuriai priklausė Britų imperija, Trečioji Prancūzijos Respublika ir Rusijos imperija.

1915 m. Italijos karalystė perėjo iš Centrinių valstybių sąjungos į Antantės pusę. Japonijos imperija taip pat tapo šios sąjungos nare, kai Vokietijos imperija atsisakė paklusti šios šalies reikalavimams nesiplėsti į Azijos teritorijas. Po Pranciškaus Ferdinando nužudymo Serbijos karalystė gavo Austrijos-Vengrijos ultimatumą, dėl jo pilno nevykdymo Serbija buvo užpulta. Kadangi ji buvo Rusijos imperijos sąjungininkė, ši taip pat prisijungė prie Antantės.

Kitos mažiau svarbios Sąjungininkų narės buvo Belgija, Graikijos karalystė, Juodkalnijos karalystė ir Rumunijos karalystė.[1]

Vienintelės nevalstybinės Sąjungininkų narės, savanoriškai prisidėjusios prie jų, buvo lenkų, čekoslovakų (apginkluoti prancūzų, italų ir rusų) legionai, Hidžazo karalystė (apginkluota britų ir arabų) ir Armėnijos Demokratinė Respublika (kovojusi prieš Osmanų imperiją).

JAV paskelbė karą Vokietijos imperijai 1917 m. dėl to, kad ši atakavo laivus tarptautiniuose vandenyse ir buvo iššifruota Cimermano telegrama.[2] Nepaisant to, JAV oficialiai kare dalyvavo kaip partnerė, o ne Sąjungininkų grupės narė. Kartu kare pradėjo dalyvauti ir Brazilija.

Šaltiniai
---------

1. ↑  The Causes of World War One
2. ↑  U.S. Declaration of War with Germany, 2 April 1917
Die Krupps, Mera Luna Festival, 2006
**Die Krupps** – vokiečių industrial/industrial metal grupė, 1980 įkurta Jürgen Engler ir Ralf Dörper.

Pavadinimą *Die Krupps* grupės nariai pasirinko dėl „industrinio" skambesio – taip vadinosi stambiausias pasaulyje XX amžiaus pradžios sunkiosios pramonės koncernas. Per savo gyvavimo laikotarpį *Die Krupps* išleido 7 pilnus albumus bei kelias dešimtis singlų, rinkinių ir pan. įskaitant tokius teminius rinkinius, kaip „The Final Remixes" (industriniai pop hitų remiksai) bei „Tribute to Metallica" (Metallica kūriniai).

Savo karjeros metu *Die Krupps* keitė stilių nuo gana nesudėtingos elektroninės muzikos, kur daugiausiai buvo naudojami sintezatoriai ir miksavimas iš semplų iki gan sunkaus, sudėtingo stiliaus, kuriame ėmė vyrauti gitarų skambesys. Nors netapusi labai populiaria, *Die Krupps* tapo viena iš proto - industrial grupių, kūrusių industrial metal stilių.

Diskografija (LP)
-----------------

* Stahlwerksinfonie (1981)
* Volle Kraft Voraus (1982)
* Entering the arena (1985)
* I (1992)
* II – the Final Option (1993)
* III – Odyssey of the mind (1995)
* Paradise Now (1997)

Nuorodos
--------

* DIE KRUPPS oficiali svetainė **(**angl.**)**
**Sąjūdis Druskininkuose** – Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Druskininkų iniciatyvinė grupė.

Iniciatyvinės grupės įkūrimas
-----------------------------

Atgimimo laikotarpio užuomazgas Druskininkuose aptinkame 1988 m. birželio 6 d. Tą dieną Druskininkuose apsilankė prof. Česlovas Kudaba. Tada buvo įkurtas Kutūros fondas. Algimantas Čekuolis, viešėjęs Druskininkuose, patarė Kornelijui Plateliui įsitraukti į Sąjūdžio kūrimo darbus. Tų pačių metų rugpjūčio mėnesio pradžioje per slaptą susitikimą buvo įsteigta „LPS Druskininkų iniciatyvinė grupė".

Iniciatyvinės grupės nariai:

* Kornelijus Platelis (rašytojas)
* Andrius Mosiejus (mokytojas)
* Algirdas Valavičius (miškininkas)
* Vytautas Valentukevičius (pedagogas)
* Vida Baltrušaitytė (ratelio vadovė)
* Gintaras Žilys (inžinierius)
* Kęstutis Bieliukas (kompozitorius)
* Gintaras Čekauskas (inžinierius)
* Vytautas Janonis (architektas)
* Vidas Povilanskas (gydytojas)
* Gintaras Valavičius (inžinierius)
* Saulius Lukošiūnas (režisierius)

Veikla
------

Mėnesio pabaigoje į „Girios aido" teritorijoje vykusį mitingą susirinko tūkstančiai druskininkiečių. Mitingo vadovas – Algirdas Valavičius.
Po mitingo iniciatyvinės grupės nariai pasklido po įmones, organizacijas, kuriose buvo kuriamos grupelės, stendai, buvo platinama spauda.

Meno gaminių įmonės „Ūla" salėje kiekvieną trečiadienį vyko druskininkiečių susirinkimai.

Spalio mėnesio viduryje surengta miesto sąjūdininkų konferencija. Slaptu balsavimu druskininkiečiai išrinko LPS Druskininkų miesto tarybą. Po konferencijos pasodintas Sąjūdžio ąžuolynas.

Spalio pabaigoje Druskininkų bažnyčioje pašventinta Lietuvos vėliava. Tada, spalio 30 d. pirmą kartą Druskininkų istorijoje suplevėsavo Lietuvos trispalvė.

1989 m. vasario 15 d. pirmą kartą Druskininkuose buvo švenčiama Lietuvos Nepriklausomybės paskelbimo diena. Per Nepriklausomybės dienos minėjimą buvo surinkta 620 rublių aukų. Ta proga pasirodė „Druskonio" laikraščio pirmasis numeris. Iš viso buvo išleista 12 laikraščio numerių.

Gruodžio mėnesio pradžioje įkuriama Politinių kalinių ir tremtinių organizacija. Jai vadovavo Gražina Baliutavičienė. Kaip rašo Vytautas Valentukevičius knygoje „Sąjūdžio žingsniai Druskininkuose": „akcija „Baltijos kelias" – vienas įspūdingiausių Sąjūdžio renginių, kuriai buvo ruošiamasi kelias savaites. Per akciją buvo renkami parašai, pasmerkti Molotovo-Ribentropo paktą, taip pat buvo organizuojamas piketas prie Ratnyčios kryžkelės ir daug kitų renginių.

1990 m. rugpjūčio 23 d. pirmojo šaukimo Tarybos deputatai-sąjūdininkai su gausia druskininkiečių delegacija aktyviai dalyvavo akcijoje „Europos kelias". Lazdijų pasienio postas buvo užtvindytas žmonių jūra. Anot V. Valentukevičiaus, 1991 m. sausio mėnesio įvykiai buvo paskutinė sunkių darbų našta. Šimtai Druskininkų sąjudininkų budėjo prie Parlamento ir televizijos bokšto.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Vytautas Valentukevičius. Sąjūdžio žingsniai Druskininkuose, 1998 m.
**Kolektyvinių darbo ginčų sprendimas pasitelkiant tarpininką** - kolektyvinių ginčų sprendimo būdas (kiti - Trečiųjų teismas, darbo arbitražas, teismas). Užduotis – suderinti šalių interesus ir pasiekti abi puses tenkinantį susitarimą (LR darbo kodeksas, 75-1 str. 1 d.).

Tarpininkas
-----------

Tarpininką pasirenka kolektyvinio darbo ginčo šalys bendru sutarimu iš LR socialinės apsaugos ir darbo ministro patvirtinto tarpininkų sąrašo per 3 darbo dienas nuo darbdavio pranešimo apie sprendimą dėl gautų reikalavimų gavimo dienos. Šalims nesusitarus dėl tarpininko paskyrimo, jį burtais ne vėliau kaip per 2 darbo dienas nuo vienos iš kolektyvinio darbo ginčo šalių kreipimosi parenka trišalės tarybos sekretoriatas.

Kolektyvinis darbo ginčas pasitelkiant tarpininką turi būti išspręstas per 10 dienų nuo tarpininko paskyrimo (parinkimo) dienos. Šalių susitarimu šis terminas gali būti pratęstas. Darbdavys ar darbdavių organizacija turi sudaryti tarpininkui darbo sąlygas.

Tarpininkavimo metu pasiektas susitarimas tarp ginčo šalių yra įforminamas raštu. Jis yra ginčo šalims privalomas vykdyti susitarime nustatytais terminais ir tvarka. Tuo atveju, jeigu tarpininkavimo metu kolektyvinio darbo ginčo šalių atstovams susitarimo priimti nepavyksta, surašomas nesutarimų protokolas. Susitarimą ar nesutarimų protokolą pasirašo ginčo šalių atstovai ir tarpininkas.

Į tarpininkų sąrašus gali būti įtraukiami nepriekaištingos reputacijos ir turintys specialių žinių, reikalingų kolektyviniams darbo ginčams spręsti, fiziniai asmenys.

Tarpininkų sąrašo sudarymo, tarpininkų parinkimo, tarpininkavimo, tarpininkų darbo apmokėjimo tvarką nustato LR Vyriausybė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LR darbo kodeksas (2009-12-21 redakcija)
*Šis straipsnis apie gyvenvietės tipą. Apie laikraštį skaitykite straipsnyje Viensėdis (laikraštis).*
Viensėdis mažojoj Rusioj 1884 metais**Viensėdis** (arba **viensėdija**) – kaimo gyvenvietė, paprastai susidedanti arba kilusi iš vienos sodybos. Nuo vienkiemių, atsiradusių per kaimų skirstymą, skiriasi tuo, kad turi tikrinį vardą (pavadinimą) ir savarankiškos gyvenvietės statusą. Kartais būna ne viena, bet kelios sodybos, nors paprastai viensėdžiais laikomos gyvenvietės, kuriose yra mažiau nei 3 sodybos.

Istorija
--------

Lietuvoje, ypač Žemaitijoje, viensėdžių būta nuo seno. Nemažai jų kilo iš smulkiųjų bajorų (vieno kiemo) ūkių, užusienių (valstiečių ūkių, nepatekusių į kaimus per Valakų reformą, arba susikūrusių už kaimo ribų). Gali būti, kad istoriniuose šaltiniuose minimi sėdėjimai yra dabartinių viensėdžių pirmtakai.

Dabar viensėdžių mažėja, ypač dėl gyventojų persikėlimo į miestus. 1976 m. buvo apie 2500 viensėdžių, 1986 m. – 1860, 2001 m. – 1731, 2011 m. - 1727. Daug viensėdžių prijungta prie gretimų kaimų.

Šaltiniai
---------

* *Viensėdis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988.