recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Valgomoji salakpalmė** |
| --- |
| Valgomoji salakpalmė |
|
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|
|  |
| Karalystė: | Augalai*( Plantae)* |
| Tipas: | Induočiai*( Tracheophyta)* |
| Potipis: | *Euphyllophytina**( Euphyllophytina)* |
| Klasė: | *Liliopsida**( Liliopsida)* |
| Poklasis: | Arekažiedžiai*( Arecidae)* |
| Šeima: | Arekiniai*( Arecales)* |
| Gentis: | Salakpalmė*( Salacca)* |
| Rūšis: | Valgomoji salakpalmė*( Salacca zalacca)* |
|

 |
| Mokslinis pavadinimas |
| ***Salacca zalacca***(Gaertn.) Voss |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| 
* **Vikiteka**Vikiteka

 | 
* GBIF: **15057758**
* NCBI: **145711**

 |

 |

**Valgomoji salakpalmė** (*Salacca zalacca*) – arekinių (*Arecales*) šeimos palmė. Palmės gimtinė – Indonezija (Javos sala), dabar auga visoje Pietryčių Azijoje.

Augalo morfologija
------------------

Valgomoji salakpalmė – nedidelė (iki 6 m aukščio), greit auganti tropinių kraštų palmė, su keliais stiebais, padengtais spygliais, ir plunksniškais lapais. Vaisiai auga prie kamieno pagrindo, virš žemės.

Valgomosios salakpalmės vaisiai
Vaisiai tamsiai raudonai-rudos spalvos, žvynuoti, šiurkštūs, nežymiai dygliuoti, primena gyvatės odą (kai kuriose kraštuose vaisiai vadinami angl. *Snake Fruit*. Vaisiaus viduje yra kauliukas. Vaisiaus forma primena nedidelį ištemptą svogūną. Prinoksta per devynis mėnesius. Minkštimas kreminės-geltonos spalvos, saldus, aromatingas ir turi specifinį skonį.

Vardai
------

Valgomoji salakpalmė dar vadinama: angl. *Edible Salacca, Edible-Fruited Salak Palm, Salak, Salak Palm, Snake Fruit, Snake Palm, Snake-Skinned Fruit*, vok. *Salak, Salakpalme, Schlagenfrucht, Zalak*, isp. *Salaca*, port. *Fruta Cobra (Brazil)*, taj. Ragahm, Rakam (Ragum, Rakum), Sala, jap. Ragahm, Rakam (Ragum, Rakum), Sala, rus. *Змеиный фрукт* ir kt.

Panaudojimas
------------

Valgomosios salakpalmės vaisių minkštimas yra naudojami maistui ir vartojamas žalias, virtas, mirkytas cukruje ir marinuotas. Minkštimas turi daug tanino.

Išnašos
-------

1. ↑  Salacca zalacca (Edible-Fruited Salak Palm)[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

* Salacca zalacca (Gaertn.) Voss Archyvuota kopija 2009-05-08 iš Wayback Machine projekto.
* Mano Tajus rus.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Smallanthus sonchifolius** |
| --- |
| Valgomasis verpstinas (*Smallanthus sonchifolius*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Astražiedžiai  *( Asteridae)* |
| Šeima: | Astriniai  *( Asteraceae)* |
| Gentis: | Verpstinas  *( Smallanthus)* |
| Rūšis: | Valgomasis verpstinas  *( Smallanthus sonchifolius)* |

 |

**Valgomasis verpstinas** (*Smallanthus sonchifolius*) – astrinių šeimos augalas, kurio šakniagumbiai vartojami maistui. Auginamas Anduose, nuo šiaurės Argentinos iki Kolumbijos. Įveistas Rytų Azijoje, Naujojoje Zelandijoje, Filipinuose.

Užauga iki 2 m aukščio. Lapai stambūs, minkšti. Žiedai nedideli, geltoni. Šakniagumbiai ilgi, kreminės spalvos, sveria nuo kelių šimtų gramų iki kilogramo, juose yra polisacharido inulino. Svarbus maisto produktas Andų gyventojams, naudojamas gėrimo gamyboje. Iš verpstino lapų gaminama arbata.

Pietų Amerikoje augalas vadinamas isp. *yacón*, keč. *llakhun, hikama*, senovės močikų kultūroje augalas turėjo sakralinių savybių, laidotas kaip įkapės, vaizduotas keramikos dirbiniuose.

* Augalas EkvadoreAugalas Ekvadore
* GraižasGraižas
* ŠakniagumbiaiŠakniagumbiai
* Verpstinas močikų keramikojeVerpstinas močikų keramikoje
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Valgykla mokykloje
Valgykla prekybos centre
**Valgykla** – ekonominės klasės maitinimo paskirties įstaiga orientuota į kasdienio masinio maitinimo poreikių tenkinimą. Užsakymai priimami pagal meniu, paprastai su galimybe pasirinkti tarp iš anksto paruoštų garnyrų ar priedų, atsiskaitoma prieš valgį. Dirba mažai arba nėra padavėjų, pateiktą maistą lankytojams paprastai reikia nusinešti patiems.

Pagrindinis dėmesys skiriamas aptarnavimo greičiui, porcijoms ir kainai, vidutinis ar minimalus – maisto produktų kokybei, pateikimui, aptarnavimui, aplinkai.  

Maistas būna pagamintas iš anksto ir porcijuojamas personalo, vietoje pagal užsakymą gaminama nebent iš pusfabrikačių arba pavieniai greito paruošimo patiekalai. Siūlomi įvairūs populiarūs patiekalai ir gėrimai stengiantis įtikti kuo platesniam lankytojų ratui. Aplinka pritaikyta didesniam lankytojų srautui: užsakymai bei atsiskaitymai vykdomi gyvos eilės principu, stalai tankiai sustatyti, minimalistiniai bei lengvai valomi, įrengtas specialus indų surinkimo punktas į kurį lankytojai prašomi nunešti savo panaudotus indus arba tai daro personalas.

Valgyklos įrengiamos didelius žmonių srautus kasdien aptarnaujančiose vietose ir įstaigose, pvz. mokymo įstaigose, stambesnių įmonių patalpose, didesniuose prekybos centruose, didesnius žmonių srautus pritraukiančiose miesto vietose ar tankiau apgyvendintuose rajonuose.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Bistro
* Kavinė
* Baras
* Užeiga
* Smuklė
* Bufetas
* Kabaretas
* Restoranas
| **Apium graveolens** |
| --- |
| Valgomasis salieras (Apium graveolens)Valgomasis salieras(*Apium graveolens*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Šeima: | Salieriniai  *( Apiaceae)* |
| Gentis: | Salieras  *( Apium)* |
| Rūšis: | Valgomasis salieras  *( Apium graveolens)* |

 |

**Valgomasis salieras** (*Apium graveolens*) – salierinių (*Apiaceae*) šeimos prieskoninių augalų rūšis.

Augalas iki 100 cm aukščio, stipriai kvepintis, su mėsinga šaknimi. Stiebas stačias, storas, su ryškiomis briaunomis ir vagomis. Žiedynai – iki 20 cm skersmens skėčiai su 6-12 trumpų stipinų. Žydi liepos–spalio mėnesiais.

Salieras auginamas kaip daržovė, prieskoninis ir vaistinis augalas. Maistui naudojami lapai, lapkočiai ir šaknys. Visose augalo dalyse gausu vitaminų ir kai kurių gydomųjų medžiagų (pvz. flavonoidų, reikalingų vitamino P sintezei). Salieruose yra flavonoido apigenino, pasižyminčio antivėžiniu poveikiu.

* Saliero lapkočiaiSaliero lapkočiai
* Saliero šaknysSaliero šaknys

Šaltiniai
---------

1. ↑  Deendayal Patel, Sanjeev Shukla, Sanjay Gupta (2007). „Apigenin and cancer chemoprevention: Progress, potential and promise (Review)". *International Journal of Oncology* **30** (1): 233–245. [neveikianti nuoroda]


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Valgomasis salieras** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Abelmoschus esculentus** |
| --- |
| Valgomoji ybiškė |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Dilenijažiedžiai  *( Dilleniidae)* |
| Šeima: | Dedešviniai  *( Malvaceae)* |
| Gentis: | Ybiškė  *( Abelmoschus)* |
| Rūšis: | Valgomoji ybiškė  *( Abelmoschus esculentus)* |

 |

**Valgomoji ybiškė** (*Abelmoschus esculentus*), populiariai dažnai vadinama **okra** – dedešvinių šeimos vienmetis arba daugiametis augalas, užaugantis iki 2 m aukščio. Lapai 10–20 cm ilgio, žiedai 4–8 cm skersmens su penkiais baltais arba gelsvais žiedlapiais. Vaisiai primena plonas paprikas, išauga iki 18 cm ilgio, viduje turi daug baltų sėklų.

Augalas kilęs iš Afrikos. Natūraliai auga tropiniame ir subtropiniame klimate. Dėl vaisių, kurie naudojami maistui nesubrendę, auginamas įvairiose pasaulio šalyse.

Valgomosios ybiškės vaisiai dedami į troškinius (kaip kad karį), sriubas, kepami aliejuje, įdaromi įvairiais įdarais. Kartais maistui naudojami ir augalo lapai.

Vaisiai yra geras vitaminų B1, C, K bei magnio šaltinis.

Galerija
--------

* Valgomųjų ybiškių laukas
* Augalas su neprinokusiu vaisiumi
* Nuskinti vaisiai
* Kepti vaisiai

Šaltiniai
---------

1. ↑  Fern Marshall Bradley, Barbara W. Ellis. *Rodale’s Ultimate Encyclopedia of Organic Gardening*. Rodale, 2008, p. 405
2. ↑  Okra, cooked, boiled, drained, without salt, Nutritiondata.com
| **Lactarius vellereus** |
| --- |
| Piengrybis paliepis (*Lactarius vellereus*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Ūmėdiečiai  *( Russulales)* |
| Šeima: | Ūmėdiniai  *( Russulaceae)* |
| Gentis: | Piengrybis  *( Lactarius)* |
| Rūšis: | Piengrybis paliepis  *( Lactarius vellereus)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Piengrybis paliepis** (*Lactarius vellereus*) – ūmėdinių (*Russulaceae*) šeimos grybas.

Vaisiakūniai stambūs. Kepurėlė 10-20 (25) cm skersmens, jauna pusiau apvali, senesnių netaisyklingai paplokščia arba įdubusi, su užsirietusiais pakraščiais, mėsinga, sausa, lygi arba plaušuota, balta, vėliau neryškiai ochrinė ar gelsva.
Lakšteliai balti, vėliau gelsvi, stori, retoki, kotu nuaugę žemyn. Kotas 3-6 cm ilgio, 2-5 cm storio, tuščiaviduris, baltas, gelsvas, dažniausiai į pagrindą smailėjantis. Trama balta, senų gelsva, kieta. Pieniškos sultys baltos, kontaktuodamos su oru pagelsta, deginančio skonio.

Auga rugpjūčio–spalio mėnesiais lapuočių, spygliuočių miškuose. IV kategorijos, vartojamas sūdytas, dieną prieš tai pamirkant lengvai sūditame vandenyje.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Piengrybis paliepis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vincentas Urbonas. *Grybai*. Vilnius: Mokslas, 1986. p. 79.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Cyrtosperma merkusii** |
| --- |
| Valgomasis strėlenis (*Cyrtosperma merkusii*). Butaritaris, Kiribatis |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Lelijainiai  *( Liliopsida)* |
| Eilė: | Aroniečiai  *( Arales)* |
| Šeima: | Aroniniai  *( Araceae)* |
| Gentis: | Strėlenis  *( Cyrtosperma)* |
| Rūšis: | Valgomasis strėlenis  *( Cyrtosperma merkusii)* |

 |

**Valgomasis strėlenis** (*Cyrtosperma merkusii*) – aroninių (*Araceae*) šeimos augalų rūšis, paplitusi Okeanijoje. Tai svarbus kultūrinis augalas daugelyje smulkių Okeanijos salų.

Augalas užauga iki 4-5 m aukščio, turi stambius strėliškus lapus. Užaugina stiebagumbį, kuris gali sverti 80 kg. Savybėmis primena kolokaziją (tarą), todėl dažnai vadinama „pelkių taru". Strėlenio stiebagumbiai yra svarbus angliavandenių ir kalcio šaltinis salų gyventojams, kurie maitinasi daugiausia tik žuvimi ir kokosais.

Valgomasis strėlenis Tokelau ir Tuvalu žinomas kaip *pulaka*, Kiribatyje – *babai*, Samoa – *pula’a*, Fidžyje – *via kan*, Vanuatu – *navia*. Gyventojai šiuos augalus sodina į specialiai įrengtas pelkynes, maitinamas gėlavandenio vandens sluoksnio. Trąšoms dedami įvairių augalų lapai. Svarbu, kad į plantaciją nepatektų sūrus vanduo, nes jame šaknys neauga.

Užaugusiame stiebagumbyje gausu nuodingų medžiagų, todėl jis turi būti ilgai kepamas. Dažniausiai valgomas sumaišius su kokosų kremu. Šakniagumbiai sandėliuojami džiovinant arba užkasant į žemę.
**Haroldas Šinkūnas** (g. 1972 m. liepos 1 d. Ignalinoje) – teisininkas, Vilniaus universiteto docentas, Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dekanas, buvęs Vokietijos teisės centro vadovas ir Lietuvos Respublikos Prezidento Valdo Adamkaus teisės patarėjas.

Biografija
----------

Baigė Ignalinos vidurinę mokyklą, Vilniaus universiteto Teisės fakultete – teisę, po to – podiplomines (LL.M.) studijas Frankfurto universiteto Teisės fakultete (Frankfurtas prie Maino, Vokietija).

2004 m. spalio 8 d. Vilniaus universiteto Teisės fakultete apgynė disertaciją tema „Teisėjų nepriklausomumo įtvirtinimas Lietuvos teisinėje sistemoje", įgijo socialinių mokslų (teisės krypties) daktaro laipsnį.

1998–2000 m. Lietuvos banko Kredito įstaigų priežiūros departamento Bankrutuojančių kredito įstaigų skyriaus vyriausiasis juriskonsultas.

2005–2006 m. Lietuvos Respublikos Prezidento Valdo Adamkaus patarėjas teisės klausimais, Teisės departamento vadovas. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto Valstybės ir teisės teorijos ir istorijos, vėliau – Viešosios teisės katedros asistentas, docentas. Šiuo metu Vokietijos teisės centro direktorius, veda seminarus. Apie 1998–2002 m. skaitė Politinių ir teisinių teorijų istorijos, Politologijos kursus Vilniaus universiteto Teisės fakulteto II kurso studentams.

Nuo 1998 m. lapkričio 16 d. darbo grupės įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių turto arešto tvarką, nuostatoms išnagrinėti ir reikiamų teisės aktų (jų pakeitimų) projektams parengti, narys.
Nuo 2005 m. liepos 20 d. Darbo grupės pateikti pasiūlymams dėl teisės aktų, reglamentuojančių pretendentų į teisėjus atranką, teisėjų skyrimą ir jų karjerą bei kitus su teismais susijusius klausimus, tobulinimo, vadovas.

Dirbdamas prezidento patarėju, Haroldas Šinkūnas ir Biržų apylinkės teismo pirmininkas Valentas Margevičius buvo tapę 2006 m. balandį kilusio Teismų tarybos ir prezidento skandalo pagrindiniais veikėjais. Šinkūnas viešai pareiškė, kad jis nebuvęs informuotas apie skandalingus V. Margevičiaus biografijos faktus ir atitinkamai negalėjęs šios informacijos perduoti sprendimą dėl teisėjo paskyrimo priėmusiam Valdui Adamkui.

Nuo 2022 m. rugsėjo 1 d. eina Vilniaus universiteto Teisės fakulteto dekano pareigas.

Šaltiniai
---------

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Haroldas Šinkūnas***

1. ↑  Ignalinos rajono sav. inf.[neveikianti nuoroda]
2. ↑  LR MP 1998 m. lapkričio 16 d. potvarkis Nr. 370
3. ↑  Dėl darbo grupės sudarymo
4. ↑  H. Šinkūnas ir V.Margevičius mėgaujasi ramia geguže
5. ↑  Teismų ir Prezidento konflikte - pirmosios aukos
**Simonas Gutauskas** arba **Simonas Gutovskis** (1817 m. – 1892 m. vasario 26 d.) – Romos katalikų kunigas.

Biografija
----------

Kunigo kapas
Antkapinio paminklo užrašas
Kilęs iš Žemaitijos. 1834–1839 m. mokėsi Kražių gimnazijoje. 1844 m. baigė Minsko kunigų seminariją. 1846 m. S.Gutauskas buvo įšventintas diakonu, apie 1846–1847 m. – kunigu. 1847-1849 m. vikaravo Kaidanovo bažnyčioje, 1849–1856 m. tarnavo klebonu Bobruisko bažnyčioje. 1856 m. paskirtas dekanu.

Tais pačiais metais, susitarus Telšių ir Minsko vyskupams, perkeltas į Telšių vyskupiją. 1856–1858 m. aptarnavo Vaitkuškio dvaro (dabar – Pašilė, Ukmergės r.) Šv. Barboros filijinę bažnyčią. 1858–1865 m. – Skiemonių Švč. Mergelės Marijos Aplankymo bažnyčios kunigas filialistas ir bažnyčios administratorius. 1865–1877 m. skiriamas Anykščių Šv. Mato parapijos administratoriumi, pakeisdamas po 1863 m. sukilimo numalšinimo ištremtą kunigą Ferdinandą Stulginskį.

Itin daug prisidėjo prie Veprių Švč. Mergelės Marijos Rožančiaus Karalienės bažnyčios rekonstrukcijos. Jam klebonaujant Vepriuose 1877–1880 m. patalpos buvo išplėstos, įrengti nauji vargonai ir atnaujinti altoriai. Po 1880 m. perkeltas į Upninkų Šv. Mykolo arkangelo bažnyčią kunigu filialistu. 

Palaidotas Šateikių Šv. evangelisto Morkaus bažnyčios šventoriuje.

Įvertinimas
-----------

* Apdovanotas Rusijos imperijos „Medaliu 1853—1856 m. karui atminti".

Išnašos
-------

1. ↑  Духовенство Тельшяйской епархии 1880 год

Šaltiniai
---------

* Simonas Gutauskas
* Ukmergiškių „Eskizuose" – ir Anykščių krašto istorijos eskizai
| **Romuald Jakub Weksler-Waszkinel** |
| --- |
| Gimė | 1943 m. vasario 28 d.Švenčionys, Trečiasis Reichas |
|  |
| Veikla | Kunigas, filosofas |

**Romuald Jakub Veksler-Vaškinel** (1943 m. vasario 28 d. Švenčionyse, Trečiasis Reichas) – Lietuvos žydų kilmės Lenkijos kunigas, filosofas.

Biografija
----------

Gimė 1943 m. vasario 28 d. Švenčionių gete Jakubo ir Batios Vekslerių šeimoje. Prieš geto likvidaciją tėvai perdavė jį auginti vietos gyventojams Petrui ir Emilijai Vaškineliams, kurie jį pakrikštijo katalikų bažnyčioje. Po karo šeima išsikraustė gyventi į Paslenką. Baigė Olštyno kunigų seminariją, įšventintas į kunigus 1966 m. birželio 19 dieną. 1968–1971 m. studijavo filosofiją Liublino universitete. Specializavosi krikščionių-judėjų santykiuose ir prancūzų filosofijoje. Priklauso Lenkijos filosofų draugijai ir yra žydų studijų bendrijos narys. 1995 m. rugsėjo 1 d. R. Vaškinelio įtėviams Petrui ir Emilijai Vaškineliams po mirties buvo suteikti Pasaulio tautų teisuolių vardai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Biografija (lenk.)
|  |
| --- |
| Harmony |
|  
„Harmony" 1978 m. |
| Biografija |
| Kilmė | Nyderlandų vėliava Nyderlandai |
| Žanrai | popmuzika |
| Kūrinių kalbos | olandų |
| Aktyvumo metai | 1978 m. |
| Nariai |
| Rosina Louwaars  Donald Lieveld  Ab van Woudenberg |

**„Harmony"** – buvusi olandų pop grupė, specialiai sukurta 1978 m. „Eurovizijos" dainų konkursui.

Grupę sudaro Rosina Lauvars (ol. *Rosina Louwaars*), Donaldas Liveldas (ol. *Donald Lieveld*) ir Abas van Vaudenbergas (ol. *Ab van Woudenberg*). Anksčiau atlikėjai buvo žinomi kaip pop grupės Sommerset nariai.

1978 m. „Harmony" atstovavo savo šaliai „Eurovizijos" dainų konkurse su daina „'t Is OK", kuri su 37 taškais užėmė tryliktą vietą.

Grupės narė Rosina Lauvars 1980 m. išleido savo pirmąjį ir kol kas vienintelį albumą „Caravan".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Harmony (grupė)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Dainos „'t Is OK" žodžiai

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Heddy Lester  *„De mallemolen"*** |  **Nyderlandų atstovai Eurovizijoje**1978 | Po to:**Xandra  *„Colorado"*** |
| **Romualdas Giedraitis (1913)** |
| --- |
| Giedraičiai (giminė) |
| Hipocentauras |
| Hipocentauras |
|  |
| Gimė | 1913 m. lapkričio 13 d.Kaunas |
| Mirė | 1980 m. gegužės 14 d. (66 metai)Hamburgas |

**Romualdas Giedraitis** (slapyvardis *R. Spalis*, 1913 m. lapkričio 13 d. Kaunas – 1980 m. gegužės 14 d. Hamburgas, palaidotas Čikagoje, 1992 m. palaikai perkelti į Dusetas) – Lietuvos rašytojas.

Biografija
----------

Nuo 1936 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo slavų ir lietuvių kalbas bei literatūrą. Baigė Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultetą. Dirbo mokytoju Kaune, Zarasuose. 1944 m. pasitraukė į Vakarus, nuo 1947 m. gyveno Anglijoje.

Kūryba
------

Sukūrė tris apysakas, keturių romanų ciklą. Jame vaizduojamas Lietuvoje iki Antrojo pasaulinio karo brendusios kartos likimas. Vyrauja apsisprendimo situacija, kurioje patikrinama idėjos, atsakomybė už mylimą žmogų, bendražygius, tėvynės likimą. Būdingas dinamiškas pasakojimas, netikėtos situacijos. Novelėse atsispindi XX a. ketvirtojo dešimtmečio miesto ir kaimo gyvenimo vaizdai, išryškinamas iš kaimo kilusių inteligentų charakteris. Parašė feljetonų.

1999 m. rašytojo našlės iniciatyva įkurtas Rumualado Giedraičio-Spalio labdaros fondas, iš kurio palūkanų Dusetų biblioteka įsigyja naujų reikalingų leidinių.

Bibliografija
-------------

* Trylika nelaimių, novelės, feljetonai, 1950 m.
* Didžiosios atgailos, novelės, 1952 m.
* Gatvės berniuko nuotykiai, apysaka, Memingenas, 1952 m. Vilnius, 1993 m. išversta į latvių, anglų k.
* Ant ribos, apysaka, 1954 m.
* Alma Mater, apysaka, 1960 m.
* Angelai ir nuodėmės, novelės, 1963 m.
* Tarp dangaus ir žemės, feljetonai, 1965 m.
* Rezistencija, romanas, 1969 m.
* Mergaitė iš geto, romanas, 1975 m.
* Širdis iš granito, romanas, 1980 m.
* Auksinio saulėlydžio gundymai, romanas, 1980 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Imelda Vedrickaitė. *Romualdas Giedraitis (1913)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 639 psl.
5 minų svarstis iš Girsu miesto su Šu-Sino vardu (Luvras)
**Šu-Sinas** (akad. *𒀭𒋗𒀭𒂗𒍪: DŠuDSîn*) – ketvirtasis Trečiosios Ūro dinastijos karalius. Pirmtakas – Amar-Sinas. Nors oficialiai laikytas pastarojo valdovo sūnumi, manoma, kad iš tiesų Šu-Sino tėvas buvo Šulgis (kaip ir Amar-Sino). Valdė apie 2037–2029 m. pr. m. e. (pagal vidurinę chronologiją), po to sostas atiteko Ibi-Sinui – paskutiniam Trečiosios Ūro dinastijos valdovui.

Apie įvairius Šu-Sino karinius žygius žinoma iš dievams dedikuotų trofėjų, statulų ir stelų su įrašais vėlyvesnių kopijų. Šio karaliaus valdymo laikais buvo bandoma įtvirtinti valdžią rytinėse ir šiaurės rytinėse provincijose (iš dalies tą pavyko padaryti). Šiam tikslui pasitelktos karinės priemonės, be to, buvo skiriami valdytojai ir įgaliotiniai (*sukkalmah*), kurių užduotis buvo palaikyti provincijose tvarką. Šu-Sino nurodymu pastatyta 170 mylių ilgio siena, skirta užkirsti kelią amoritų skverbimuisi į kraštą. Iki tol amoritų genčių veržimasis iš vakarų buvo pristabdytas kariniais veiksmais.

Šiam karaliui adresuota seniausia žinoma meilės poema, jai būdingi erotiniai įvaizdžiai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Leick, Gwendolyn (2002). Who’s Who in the Ancient Near East. Routledge, p. 153–154. ISBN 9781134787951.
2. ↑  The History Files: City State of Ur / Urim. Nuoroda tikrinta 2019-10-10.
Giedo van der Garde|  
G. van der Garde 2013 m. bandymu metu |
| Karjera Formulėje 1 |
| Tautybė | Nyderlandai olandas |
| Komanda | Caterham (2013) |
| Dalyvauta GP | 2 |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 0 |
| Podiumai | 0 |
| Pole pozicijos | 0 |
| Greičiausių ratų | 0 |
| Pirmas GP | 2013 m. Australijos Grand Prix |
| Paskutinis GP | 2013 m. Brazilijos Grand Prix |

**Giedo van der Garde** (g. 1985 m. balandžio 25 d.) – Formulės 1 lenktynininkas iš Nyderlandų. 2013 m. sezonę jis lenktyniavo Caterham ekipoje.

Savo sportininko karjerą olandas pradėjo su kartingais. 1998 m. jis tapo savo šalies kartingų čempionu. Vėliau jis lenktyniavo įvairiose lenktynėse – Formulės Renault, Formulės 3, GP2 čempionatuose.

2008 m. van der Garde tapo Formulės Renault čempionu, 2011 m. GP2 Azijos pirmenybėse užėmė trečią vietą.

Pirmą kartą prie Formulės 1 automobilio vairo olandas atsisėdo 2007 m. kuomet tapo Spyker ekipos bandytoju.

2012 m. jis buvo Caterham ekipos bandytoju, o po metų tapo komandos nuolatiniu lenktynininku.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Oficialu: G. van der Garde lenktyniaus „Caterham"
| **Gido Kokarslatv. *Gido Kokars*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1921 m. rugpjūčio 17 d.Gulbenė |
| Mirė | 2017 m. kovo 9 d. (95 metai)Ryga |
|  |
| Veikla | latvių choro dirigentas, pedagogas |
| Organizacijos | Latvijos muzikos akademija |
|  |
| Alma mater | Latvijos konservatorija |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 2009 m. Didysis muzikos prizas |

**Gidas Kokaras** (latv. *Gido Kokars*, 1921 m. rugpjūčio 17 d. Gulbenė – 2017 m. kovo 9 d. Ryga) – latvių choro dirigentas, pedagogas.

Biografija
----------

Brolis Imantas Kokaras. 1956 m. baigė Latvijos konservatorijos J. Uozuolinio klasę. Nuo 1961 m. Jazepo Vytuolo Latvijos muzikos akademijos dėstytojas, nuo 1983 m. profesorius. 1958–1962 m. mišraus choro „Daina", 1964–1990 m. choro „Dailė" meno vadovas ir vyriausiasis dirigentas. 1969–1987 m. ir kamerinio choro „Ave sol" dirigentas, 1987–2002 m. – direktorius. Nuo 1970 m. Latvijos dainų švenčių ir nuo 1976 m. Latvijos jaunimo dainų švenčių vyriausiasis dirigentas.

Išnašos
-------

1. ↑  Latviškai pavardė tariama su balse *o* (Lāsma Timofējeva, Ilze Āboltiņa-Auziņa, Fonētika, 1998. (P. 3.2 „Divskaņi", 13 užd.) Latviešu valodas resursi, Mācīblīdzekļi vidusskolai. Nuorodos tikrintos 2022-08-25.)


1. 1 2  Albinas Petrauskas, *Gido Kokars*, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2021-05-07. Nuoroda tikrinta 2022-08-25.
Koordinatės: 55°57′01″š. pl. 22°13′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.9503°š. pl. 22.2275°r. ilg.﻿ / 55.9503; 22.2275

|  Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Telšių |
| **Savivaldybė** | Telšių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Ryškėnai |
| **Adresas** | Masčio g. 5 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1996 m. |

**Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia** – naujai įrengta katalikų koplyčia, stovinti Ryškėnų kaime, Telšių rajone, paribyje su Telšių pietiniu pakraščiu, netoli kelio  **4601**  Telšiai–Žarėnai–Tverai–Laukuva . Priklauso Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo parapijai.

Koplyčios interjeras
Koplyčia pavadinta šv. Brunono Kverfurtiečio vardu. Įrengta 1996 m. buvusių kultūros namų pastate. Vyksta sekmadieninės mišios, kurias aptarnauja Žarėnų klebonas.

Istorija
--------

2016 m. rugsėjo 4 d. Ryškėnų bendruomenė paminėjo šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčios įsteigimo 20-metį. Ta proga buvo suremontuotos koplyčios patalpos. Daugelį koplyčios remonto darbų atliko patys parapijiečiai. Lėšomis prisidėjo gyventojai, savivaldybė, vietos verslininkai. mišias aukojo klebonas monsinjoras Rimantas Gudlinkis, kuriam Ryškėnai buvo pirmoji darbo vieta.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ryškėnų šv. Brunono Kverfurtiečio koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Žarėnų šv. vyskupo Stanislovo parapija

Nuorodos
--------

* Kryžiaus kelio stotys Ryškėnų šv. Brunono koplyčioje (nuotraukos)[neveikianti nuoroda]
* Ryškėnuose paminėtas koplyčios 20-metis
| **Jenny Gusyk** |
| --- |
| Gimė | 1897 m. gegužės 29 d.Vilkaviškis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1944 m. sausio 2 d. (46 metai)Aušvicas, Trečiasis Reichas |
| Tėvas | Leon Gusyk |
| Motina | Diana Kawan |
|  |
| Veikla | feministė |

**Jeny Gusyk**, **Jeny Stucke** (vok. *Jenny Gusyk, Jenny Stucke*) (1897 m. gegužės 29 d. Vilkaviškyje, Rusijos imperija - 1944 m. sausio 2 d. Aušvice, Trečiasis Reichas) – Lietuvos žydų kilmės feministė, pirmoji užsienietė moteris priimta mokytis į Kelno universiteto ekonomikos ir socialinių mokslų fakultetą.

Biografija
----------

Gimė 1897 m. gegužės 29 d. Vilkaviškyje. Tėvai buvo Leonas Gusyk ir Diana Kawan. 1911 m. kartu su šeima bėgdami nuo pogromų išvyko gyventi į Vokietijos imperijos miestą Griofratą šalia Zolingeno. Tėvas buvo gimęs Konstantinopolyje, todėl 1913 m. kartu su šeima gavo Osmanų imperijos pasus. 1918 m. spalį mirus motinai kartu su seserimis išvyko gyventi į Kelną, o tėvas į Berlyną. 

Baigusi mokyklą, 1917 m. įstojo į Kelno universiteto naujai įkurtą *Ekonomikos ir socialinių mokslų fakultetą*, taip tapdama pirmąja užsieniete moterimi įstojusia į šį fakultetą. Universitetą baigė su pagyrimu, savo baigiamajame darbe rašė apie socializmą ir pacifistą Jean Jaurès. TSRS politikė Aleksandrai Kolontaj už jos feministinę filosofiją pavadino ją *genija*.

Baigusi mokslus išvyko gyventi pas tėvą į Berlyną. Berlyne susituokė su komunistinės pakraipos laikraščio žurnalistu *Karl Stucke*. 1927 m. lapkričio 27 d. susilaukė sūnaus. 1933 m. naciai suėmė jos vyrą ir išsiuntė į Zaksenhauzeno koncentracijos stovyklą, kur jis mirė 1940 m. sausio 14 dieną. 1943 m. birželį suimta ir išsiųsta į Aušvico koncentracijos stovyklą, kur ir buvo nužudyta 1944 m. sausio 2 dieną. 2009 m. Kelno universitetas įsteigė kasmetinę 5000 eurų *Jenny Gusyk vardo* premiją žmonėms, kurie aktyviai dalyvauja ir rūpinasi lygiomis moterų ir vyrų teisėmis.

Nuorodos
--------

* Biografija (vok.) Archyvuota kopija 2013-12-03 iš Wayback Machine projekto..

Literatūra
----------

* Wilhelm Rosenbaum: Jenny Gusyk. Jüdin, Türkin, Solingerin. Die Biografie der ersten Studentin an der Universität zu Köln, Solingen (Stadtarchiv), 2003, ISBN 3928956132, 9783928956130
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pirmieji Siuniajevo ir Zeldovičiaus efekto matavimai ALMA radioteleskopais.
**Siuniajevo ir Zeldovičiaus efektas** (sutrumpintai **SZ efektas**) – reliktinio spinduliavimo intensyvumo kitimas dėl atvirkštinio Komptono efekto, spinduliuotei sąveikaujant su karštais tarpžvaigždinės ir tarpgalaktinės medžiagos elektronais. Šį efektą 1969 metais numatė rusų mokslininkai Rašidas Siuniajevas ir Jakovas Zeldovičius.

Karštose dujose galaktikų spiečiuose esantys elektronai sąveikaudami su mažesnės energijos fotonais išsklaido juos, padidindami jų energiją. Todėl sumažėja mažesnės energijos fotonų skaičius (maždaug 0,02 %), spiečiaus sritis atrodo tamsesnė. Tačiau didesniuose dažniuose (>218 GHz), spiečius stebimas šviesesnis, palyginus su šalia spiečiaus esančiomis sritimis

Šis efektas leidžia išmatuoti kampinį tolimų galaktikų spiečiaus diametrą. Pasinaudoję kampinio spiečiaus dydžio priklausomybe nuo raudonojo poslinkio {\displaystyle z}, galime gauti atstumą iki tiriamojo spiečiaus. Ši priklausomybė ypatinga tuo, kad pradedant nuo raudonojo poslinkio {\displaystyle z=1,5} tolimesni spiečiai atrodo didesni, nei esantys arčiau.

Formulės
--------

Spinduliavimo radijo diapazone intensyvumo sumažėjimas:

{\displaystyle \Delta I\_{\nu }=2{\frac {(kT\_{cmb})^{3}}{(hc)^{2}}}yg(x),}
čia {\displaystyle T\_{cmb}} – reliktinio spinduliavimo temperatūra, {\displaystyle x={\tfrac {h\nu }{kT\_{cmb}}}}, {\displaystyle g(x)} – efekto spektrinė priklausomybė, {\displaystyle y} – komptonizacijos parametras:

{\displaystyle g(x)=x^{4}e^{x}{\frac {x\cdot \mathrm {coth} (x/2)-4}{e^{x}-1}},}
{\displaystyle y=\int {\frac {kT\_{e}}{mc^{2}}}n\_{e}\sigma \_{t}\,dl,}
kur {\displaystyle n\_{e}} ir {\displaystyle T\_{e}} — laisvųjų elektronų koncentracija ir temperatūra, {\displaystyle \sigma \_{t}={\frac {8\pi }{3}}\left({\frac {\alpha \hbar c}{mc^{2}}}\right)^{2}=6.6524587158\ldots \times 10^{-29}{\text{ m}}^{2}}
 – Tompsono sklaidos skerspjūvis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „ALMA’s Hole in the Universe". *www.eso.org*. Nuoroda tikrinta 20 February 2017.
**Jeremy Fernandes**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | Jeremy Fernandes |
| Gimimo data | 1995 m. rugpjūčio 14 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Roterdamas, Nyderlandai |
| Ūgis | 180 cm |
| Svoris | kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | SteDoCo |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2015–2018  2019  2020  2021  2022– | Den Bosch  Jelgava  FK RFS  Telšių „Džiugas"  SteDoCo | 056 0(2) 029 0(0)  0?? 0(?)032 0(3) 00? 0(?) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2022 m. vasario 25 d.. |

**Džeremis Fernandešas** (*Jeremy Fernandes*; g. 1995 m. rugpjūčio 14 d.) – Nyderlandų futbolininkas kilęs iš Žaliojo Kyšulio, gynėjas. 2021 m. atstovavo Telšių „Džiugui". Kviečiamas į Žaliojo Kyšulio nacionalinę rinktinę, bet joje nėra sužaidęs oficialių rungtynių.

Karjera
-------

Žaidė Nyderlanduose: Dordrecht U19, BVV Barendrecht U19, Brabant U21, FC Den Bosch ekipose. Buvo išvykęs į Latviją (FK Jelgava).

### FC Džiugas

2021 m. pasirašyta suratis su „Džiugo" klubu. Debiutavo A lygoje 2021 m. kovo 6 d. prieš Hegelmann.

2021 m. birželio 15 d. LFF taurės aštuntfinalio rungtynėse prieš Be1 NFA pasižymėjo įvarčiu ir padėjo Telšių „Džiugui" nugalėti varžovus rezultatu 6:0.

Žaidėjas buvo išrinktas į simbolinę XXI (21) turo rinktinę. 15 kamuolių perėmęs gynėjas užfiksavo geriausią rezultatą 21-ajame ture. Be to, atliko rezultatyvų perdavimą.

2021 m. rugsėjo 18 d. rungtynėse prieš FK Žalgiris pasižymėjo įvarčiu ir prisidėjo prie žemaičių klubo pergalės prieš čempionus.

2021 m. spalio 24 d. rungtynėse prieš DFK Dainava pasižymėjo pelnydamas įvartį, tačiau dzūkai nugalėjo žemaičius rezultatu 3:2.

Statistika
----------

A lygos statistika

| Sezonas | Klubas | Rungtynės | Įvarčiai |
| --- | --- | --- | --- |
|
| **2021** | **FC Džiugas** | 32 | 3 |

Spalvų reikšmės: 

     Ekipa žaidė A lygoje;

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Nuorodos
--------

* lietuvosfutbolas.lt
* Transfermarkt
* alyga.lt svetainė
* SOCCERWAY
* Globalsportsarchive
| **Remi Bragaspranc. *Rémi Brague*** |
| --- |
|  |
| Remi Bragas 2017 m. |
| Gimė | 1947 m. rugsėjo 8 d. (75 metai)Paryžius |
| Tautybė | prancūzas |
|  |
| Veikla | filosofas, istorikas |
| Sritis | filosofijos istorija |
| Organizacijos | Sorbonos universitetas |
|  |
| Alma mater | Sorbonos universitetas |

**Remi Bragas** (*Rémi Brague*; g. 1947 m. rugsėjo 8 d.) – prancūzų filosofas, filosofijos istorikas, antikinės ir viduramžių (krikščionių, arabų ir žydų) filosofijos specialistas, eseistas, Paryžiaus Panteono-Sorbonos (*Paris I*) universiteto profesorius.

Savo ankstyvuosiuose veikaluose Bragas analizavo Platono, Aristotelio, švento Bernardo, Maimonido, Haidegerio, Leo Štrauso tekstus. Vėlesniuose darbuose tyrė pasaulio sąvokos reprezentaciją žmogaus minties istorijoje (veikalas *La Sagesse du Monde*, 1999, liet. „Pasaulio išmintis"), taip pat istorinius būdus, kuriais žmonija apmąstė Dievo Įstatymą (veikalas *La Loi de Dieu*, 2008), pagaliau – emancipacijos iš prigimties ir iš Dievo sąvokų formas. Žmonijos dabarties problemą Bragas formuluoja kaip „žmogaus egzistencijos legitimumo" klausimą ir ją pristato taip: „Modernybė tapo pajėgia sukurti klestėjimą, teisingumą, kultūrą ir taip praktiškai išspręsti gero gyvenimo klausimą (…) Bet ji tapo nepajėgia atsakyti į klausimą, kam reikalingas visa tai išgyvenantis žmogus" (veikalas *Modérément moderne*, 2014, p. 147).

Bragas pasaulyje išgarsėjo savo knyga *Europe, la voie romaine* (liet. „Ekscentriškoji Europos tapatybė"), kurioje filosofiškai apibrėžė ir istoriškai pagrindė esminį europietiškojo mąstymo bruožą – sugebėjimą įsisavinti tai, kas ateina iš kitur. Pasak Brago, šis bruožas susiformavo senovės romėnų mentalitete.

2009 m. Bragas buvo apdovanotas Prancūzijos Akademijos Filosofijos premija (*Grand prix de philosophie*) už visus savo darbus, o 2012 m. gavo Racingerio premiją už indėlį į teologijos tyrinėjimus.

Brague taip pat yra Prancūzijos Katalikų Akademijos narys.

2006 m. jis viešėjo Lietuvoje, skaitė paskaitą Vilniaus universitete.

Bibliografija lietuvių kalba
----------------------------

### Knygos

* *Ekscentriškoji Europos tapatybė*. Vert. R. Matuzevičiūtė ir K. Kazakevičiūtė. Vilnius: Aidai, 2001.
* *Pasaulio išmintis*. Vert. J. Žalgaitė-Kaya. Vilnius: Aidai, 2005.

### Straipsniai

* Romėniška Europos ateitis. *Naujasis Židinys*. 1991, nr. 2.
* Ar Dievas Tėvas yra vyras? *Naujasis Židinys*. 1995, nr. 3.
* Religinis romėniškumas: Europa ir judaizmas. *Naujasis Židinys*. 1997, nr. 5-6.
* Kas dalyvauja dialoge? *Naujasis Židinys*. 2002, nr. 3.
* Ar eurocentrizmas yra europietiškas? *Naujasis židinys*. 2006, nr. 12.
* Gėrio būtinybė: kodėl Vakarų Europai reikia sugrįžti prie Platono? *Naujasis židinys*. 2016, nr. 4.
* "Žmonijos pabaiga gali ateiti per lėtą ir laipsnišką išsekimą". Rémi Brague'ą kalbina Povilas Aleksandravičius. *Naujasis Židinys.* 2018, nr. 1.

Interviu su Rémi Brague buvo tinklapyje www.bernardinai.lt :
| Siudad del Estė*Ciudad del Este* |
| --- |
| *Miesto panorama* |
|  |
| 

Siudad del EstėSiudad del Estė

25°30′0″ p. pl. 54°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.50000°š. pl. 54.65000°r. ilg.﻿ / 25.50000; 54.65000﻿ (Siudad del Estė)Koordinatės: 25°30′0″ p. pl. 54°39′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.50000°š. pl. 54.65000°r. ilg.﻿ / 25.50000; 54.65000﻿ (Siudad del Estė) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4)------ vasaros: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Paragvajaus vėliava Paragvajus |
| **Departamentas** | Aukštutinė Parana |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1957 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 279 655  |
| **Altitudė** | 185 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Siudad del Estė |

**Siudad del Estė** (isp. *Ciudad del Este*) – antras pagal dydį ir svarbą Paragvajaus miestas, išsidėstęs šalies rytuose, prie Paranos upės, priešais Igvasu žiotis. „Draugystės" tiltu (*Puente de la Amistad*) sujungtas su Brazilijos miestu Fos du Igvasu. Aukštutinės Paranos departamento centras. 223,4 tūkst. gyventojų, o su priemiesčiais (Minga Guasu, Hernandarijasas, Presidente Frankas) – 375 tūkst.

Istorija
--------

Draugystės tiltas tarp Siudad del Estės ir Foz de Igvasu
Miestas įkurtas 1957 m. ir pavadintas *Puerto Flor de Lis*, vėliau pavadintas *Puerto Presidente Stroessner*, prezidento Alfredo Stroesnerio garbei. Nuo 1989 m. pavadinimas pakeistas į *Ciudad del Este* – „Rytų miestas".

Ekonomika ir transportas
------------------------

Siudad del Estėje pagaminama net 60 % šalies BVP. Tai viena svarbiausių pasaulyje laisvosios prekybos zonų (lenkia tik Majamis ir Honkongas). Kartu su Fos du Igvasu miestu valdo Itaipu užtvaką. Maisto, keramikos pramonė. Svarbus prekybinis, transporto ir tranzitinis centras. Minga Guasu priemiestyje yra tarptautinis *Guaraní* oro uostas.

Kultūra
-------

Siudad del Estėje gyvena didelės taivaniečių, arabų ir iraniečių bendruomenės. Mieste galima išvysti mečečių ir pagodų. Miesto valdžia remia taivaniečių bendruomenę ir palaiko artimus ryšius su Taivanu.

Nusikalstamumas
---------------

Siudad del Estė yra pelniusi nesaugaus miesto įvaizdį. Aukštas nusikalstamumo lygis. Daugumą pastatų saugo ginkluota sargyba. Mieste veikia teroristinės grupuotės, galimai susijusios su Al-Qaeda. Taip pat yra Hezbollah narių, kurie rengė išpuolius prieš žydus Argentinoje. Išsikerojusi prekyba narkotikais ir kontrabanda.

Sportas
-------

* Club Atlético 3 de Febrero – futbolas

Nuorodos
--------

* Turistinis puslapis
* Miesto svetainė
| Siunė |
| --- |
| **Ilgis** | 209 km |
| **Baseino plotas** | 4500 km² |
| **Vidutinis debitas** | 14,8 m³/s |
| **Ištakos** | Bugulmos–Belebėjaus aukštuma |
| **Žiotys** | Belaja |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija(Baškirija, Tatarstanas) |

**Siunė** (rus. *Сюнь*, tot. ir bašk. *Сөн*) – upė Rusijoje, daugiausia vakarų Baškirijoje; Belajos kairysis intakas (Kamos baseinas). Prasideda Bugulmos–Belebėjaus aukštumos šiaurėje, Šarano rajone. Teka daugiausia į šiaurę, žemupyje – į šiaurės rytus, sudaro Baškirijos–Tatarstano sieną. Įteka į Belają 83 km nuo jos žiočių, šalia Novomedvedevo kaimo.

Didesni intakai: Šaltykas, Šaranas, Tiulgaza, Matis, Ušačis, Šerašlinka, Kalmija.

Upės mityba mišri, daugiausia pagrįsta sniego tirpsmo vandenimis. Užšąla Siunė lapkritį, atitirpsta gegužę. Didžiausios gyvenvietės prie Siunės: Bakalis, Šaranas.

Upėvardis kilo iš baškirų *сөм* („gelmė, gilus").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pasaulio vietovardžiai. Europa*. Internetinė duomenų bazė. – Vilnius: MELC, VLKK. Prieiga internete: Siùnė.
2. ↑  *Сюнь*,Большая советская энциклопедия, T. XV (Струнино—Тихорецк). – Москва: Советская энциклопедия, 1976
3. ↑  *Словарь топонимов Башкирской АССР*. – Уфа: Башкирское книжное издательство, 1980. – 200 с. – С. 130.
| Pryšmančių senovės gyvenvietė |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Pryšmančių senovės gyvenvietėPryšmančių senovės gyvenvietė

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°52′17″ š. pl. 21°11′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87139°š. pl. 21.18694°r. ilg.﻿ / 55.87139; 21.18694Koordinatės: 55°52′17″ š. pl. 21°11′13″ r. ilg.﻿ / ﻿55.87139°š. pl. 21.18694°r. ilg.﻿ / 55.87139; 21.18694 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Kretingos seniūnija |
| Plotas | 6,7 ha |
| Naudotas | I tūkstantmečio pr.; XVII – XVIII a. |
| Žvalgytas | 2009 m. |
| Tirtas | 1996, 1997 m. |
| Registro Nr. | u. k. 33266 |

**Pryšmančių senovės gyvenvietė** (regioninio reikšmingumo lygmens registrinis kultūros paveldo objektas: unikalus kodas – 33266) – senovės gyvenvietė pietvakarinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Pryšmančiuose (Kretingos seniūnija), 1,5 km į pietus nuo kelio  **2317**  Vydmantai–Kretinga , Tenžės ir jos intako Gadeikupio dešiniajame krante.

Kapinynas
---------

Įrengta plynaukštės šiaurinėje – šiaurės vakarinėje dalyje ir šlaite į Gadeikupio slėnį. Teritorija dirvonuoja, šiauriniu pakraščiu praeina lauko keliukas, o vakariniu – kelias į Genčių naftos bazę. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.

2009 m. registruota kultūros vertybių registre. Teritorija – 6,7 ha.

Į šiaurę – šiaurės vakarus yra Pryšmančių I kapinynas, 1,2 km į šiaurę – šiaurės rytus – Pryšmančių III kapinynas, 1,3 km į šiaurę – Pryšmančių II kapinynas.

Tyrimai
-------

1996 ir 1997 m. tyrinėjo Raimondas Sprainaitis (MLIM), 2009 m. žvalgė KPC.

Ištirtas 84 m² plotas. Aptiktas I tūkstantmečio pradžios kultūrinis sluoksnis su lipdyta keramika ir stulpinės konstrukcijos pastatų pėdsakais, surinkta XVII – XVIII a. kaimavietės žiestos keramikos šukių.

Radinius saugo MLIM.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Kultūros vertybių registras: Pryšmančių senovės gyvenvietė, Kretingos r. sav. Pryšmančių k. (Kretingos sen.) Archyvuota kopija 2016-11-19 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Raimondas Sprainaitis. Žvalgomieji tyrinėjimai šalia Pryšmančių kapinyno. – Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais. – Vilnius, 1998. – P. 101–102

Nuorodos
--------

* Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1996 ir 1997 metais
* Kultūros vertybių registras
**Carlos Jamisson Teles dos Santos Júnior**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Carlos Jamisson Teles dos Santos Júnior |
| Gimimo data | 1995 m. liepos 29 d. (27 metai) |
| Gimimo vieta | Arakažu, Brazilija |
| Ūgis | 177 cm |
| Svoris | 72 kg |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | Jerevano „P’yunik" |
| **Numeris** | 6 |
| **Pozicija** | gynėjas |
| Profesionalūs klubai\* |
| 20152016201620172017–20182018–20212021– | Flamengo SPBahia de FeiraConfiançaFrei PaulistanoAO de ItabaianaParanáJerevano „P’yunik" | 10 0(0)08 0(0)01 0(0)18 0(1)24 0(1)41 0(0)41 0(2) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2023 m. sausio 22 d.. |

**Karlušas Žamisonas Telešas dos Santošas Žunioras**, dar žinomas kaip **Žuninjas** (*Carlos Jamisson Teles dos Santos Júnior*; g. 1995 m. liepos 29 d.) – Brazilijos futbolininkas, gynėjas.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo Brazilijoje. Rungtyniavo Flamengo SP, Bahia de Feira, Confiança, Frei Paulistano, Itabaiana, Paraná klubuose.

### Jerevano „P’yunik"

2021 m. vasarą persikėlė į Europą. Atstovavo Jerevano „P’yunik" (Armėnija).

2021–2022 m. sezone su Jerevano „P’yunik" iškovojo čempionų titulą. Sužaidė trisdešimt vienerias rungtynes Armėnijos aukščiausioje lygoje ir pasižymėjo pelnydamas du įvarčius.

2022 m. spalio 6 d. 2022–2023 m. UEFA Europos konferencijų lygos grupių turnyro rungtynėse Jerevano „P’yunik" rezultatu 2:0 nugalėjo Vilniaus „Žalgirį". Pirmąjį įvartį šiose rungtynėse pelnė **Žuninjas**, o pergalę rezultatu 2:0 šventė Armėnijos čempionai.

Pasiekimai
----------

Jerevano „P’yunik"
* Armėnijos čempionas: 2021–2022 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naujoko pristymas oficialioje svetainėje
2. ↑  Jerevano „P’yunik" 2-0 Vilniaus „Žalgiris"
3. ↑  LFF svetainės naujienos
4. ↑  2021–2022 m. sezonas pagal RSSSF duomenų bazę

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* Transfermarkt
* BDfutbol svetainė
**Liuksemburgo leidykla – knygynas** (lenk. *Księgarnia Luksemburska*) – lenkų leidykla, kurią 1864 m. Paryžiuje įkūrė Žanas Baptistas Vaseras. Leidyklos iniciatorius buvo Adomo Mickevičiaus sūnus Vladislavas Mickevičius, kuris valdė šią leidyklą – knygyną 1867–1889 metais.
Leidykla – knygynas iš pradžių buvo įsikūrusi de Turno g. 16, vėliau – Monsieur-Le-Prince g. 25, Paryžiuje.

Leidykloje – knygyne buvo spausdinami kūriniai lenkų ir prancūzų kalbomis. Per leidyklos – knygyno gyvavimo metus buvo išleista nemažai grožinės ir nacionalinės lenkų literatūros kūrinių, taip pat mokslinių publikacijų (apie 200 veikalų), politinių leidinių.

Vienas pirmųjų leidybos – knygyno darbų buvo „Lenkų nacionalinės bibliotekos" (Biblioteki Ludowej Polskiej) (1866–1871 m.) kūrinių serija. Viso išleista 69 tomai šios serijos knygų.
Vladislovo Mickevičiaus leidykloje – knygyne yra mokęsis leidybos meno Adomas Dominykas Bartuševičius.[1] Taip pat čia dirbo Konstantinas Dalevskis. Kilus Paryžiaus komunai 1871 m. Vladislavas Mickevičius buvo išvykęs į Briuselį, leidyklą – knygyną patikėjęs prižiūrėti Konstantinui Dalevskiui, kuris leidyklos – knygyno patalpose ir gyveno. 1871 m. gegužės 27 d. iš Liuksemburgo leidyklos – knygyno patalpų (Turno g. 16) buvo du kartus šauta į grupę karininkų, stovėjusių prie Liuksemburgo rūmų. Sušaudžius Konstantiną Dalevskį, leidykla – knygynas liko be globos. Grįžęs 1871 m. liepos 5 d. Vladislavas Mickevičius rado knygyną užanspauduotą, jo bute šeimininkavo kareiviai. Valdžios institucijų buvo parašyta:

*Antrojo korpuso vadovybė. Liuksemburgo knygynas buvo užantspauduotas dėl to, kad buvo šauta iš namo į kariuomenę. Namo prižiūrėtojas, pavarde Dalevskis, sušaudytas. Tame name padaryta krata.*[2]
Liuksemburgo leidykla – knygynas buvo suniokotas 1871 m. Paryžiaus komunos metu. Vladislovui Mickevičiui nieko neliko, tik uždaryti leidyklą – knygyną. Liuksemburgo leidykla – knygynas buvo uždarytas 1889 m.

Pagrindiniai spaudiniai
-----------------------

* Adomo Mickevičiaus korespondencija, Adomas Mickevičius, t. 1 ir 2, Paryžius, 1870–1872.

* Pagrindiniai Lenkijos istorijos bruožai. T.1, Adomas Mickevičius, Paryžius, 1871.
* Adomo Mickevičiaus laiškai Teofiliui Lenartovičiui. Teofilis Lenartovičius, Paryžius, 1875.
* Adomo Mickevičiaus bendrininkavimas Andriaus Tovianskio byloje. Laiškai ir kalbos. Adomas Mickevičius, Andrius Tovianskis. T. 1-2, Paryžius. 1877.
* Adomo Mickevičiaus kūriniai. Adomas Mickevičius, T.1-11, Paryžius, 1880–1885.

Nuorodos
--------

1. ↑  Maria Konopka. Adam Dominyk Bartoszewicz, redaktor, księgarz i wydawca lwowski. Krakow: Wydawnictwo Naukowe WSP. 1995. ISBN 83-86841-01-X. p.11.
2. ↑  V.Merkys. Dalevskių šeima. Vilnius: Vaga, 1967, p. 211–213.

Literatūra
----------

* Bieńkowska, Maruszak, Książka na przestrzeni dziejów, Warszawa: wyd. Centrum Edukacji Bibliotekarskiej, Informacyjnej i Dokumentacyjnej im. Heleny Radlińskiej, 2005, ISBN 83-88581-21-X, OCLC 69448988.
| Tara |
| --- |
|  Taros upė kanjone |
| **Ilgis** | 144 km |
| **Nuolydis** | apie 11 cm/km |
| **Baseino plotas** | 1853 km² |
| **Ištakos** | Opasanica, Veruša |
| **Žiotys** | Drina |
| **Šalys** |  Juodkalnija |

**Tara** (juodkal. *Ријека Тара / Rijeka Tara*) – upė šiaurės Juodkalnijoje ir Bosnijoje. Tai ilgiausia Juodkalnijos upė, kuri prasideda Dinarų kalnuose. 144 km teka į šiaurę, paskutinius 34 km teka Bosnijoje ir Hercegovinoje, kai kur sudaro sieną tarp Juodkalnijos ir Bosnijos. Susiliejusi su Pivos upe sudaro Drinos upę.

Upės ištakos yra maždaug 2000 m aukštyje Žijevo kalnuose, prie Juodkalnijos-Albanijos sienos, maždaug 30 km į pietus nuo Kolašino, susiliejus Opasanicai ir šiek tiek didenei ir ilgesnei Verušos upei. Didžioji Taros upės dalis teka per kalnuotas vietoves, dėl to upė srauni, nuolydis didelis (3,6 m/km). Kai kur yra susidarę slenksčiai, kurių priskaičiuojama 40.

Apie 78 km upė teka iki 1300 m gylio Taros kanjonu (giliausias Europoje), kuris yra į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą įtrauktame Durmitoro nacionaliniame parke. Pagrindinis miestas prie Taros – Mojkovacas.

Vanduo pasižymi švarumu, temperatūra vasarą nepakyla aukščiau 12 laipsnių.

Bosnijos ir Juodkalnijos vyriausybės planavo ant Drinos statyti hidroelektrinę ir Taros kanjoną užtvindyti vandeniu. 2005 m. balandį šių planų atsisakyta po kanjono išsaugojimo šalininkų protestų. 2006 m. rugsėjį visgi buvo sudaryta sutartis su Slovėnijos rangovu "Petrol" dėl 40-60 MW galios hidroelektrinės statybos.

Upėje galima plaukti plaustais (raftingas). Atkarpa nuo Bstnovicos iki Ščepan Polės yra apie 18 km ir įveikiama per dvi tris valandas, papildomai galima pridėti keletą kilometrų Drinos upe, taip maršrutą pailginant iki 25 km. 2005 m. ir 2009 m. Europos raftingo čempionatai vyko Vrbo ir Taros upėse Bosnijos ir Hercegovinos Serbų Respublikoje.

Tiltai
------

Taros aukštupyje yra bent keletas tiltų, tarp jų E65 kelias prie Moikovaco ir du geležinkelio Belgradas-Baras tiltai tarp Moikovaco ir Kolašino, vidurupyje ir žemupyje dėl sudėtingos topografijos ir menko apylinkių apgyvendinimo vienintelis svarbus tiltas yra Džurdževiča Taros tiltas tiltas, pastatytas 1937–1940 m. Tai yra ilgiausias Juodkalnijos tiltas - 350 metrų ilgio ir 150 m aukščio (iki 2000 m. jis buvo aukščiausias automobilių tiltas Europoje).

Nuorodos
--------

1. ↑  Katarina Kalicanin Europe’s clearest tear – Tara river, itinary.com
2. ↑  ЧТО МОЖНО ПОСМОТРЕТЬ У РЕКИ ТАРА?, mymontenegro.com
3. ↑  World Rafting Championships in Bosnia & Herzegovina - 2009, webarchive.org