recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Luvių kalba |
| Kalbama | Luvija |
| Kalbančiųjų skaičius | - |
| Vieta pagal kalbančiųjų skaičių | mirusi |
| Kilmė | indoeuropiečių0Anatolijos00luvių kalbos000**luvių** |
| Rašto sistemos | hetitų dantiraštis, luvių hieroglifai |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-3 | xlu, hlu |
| Geografinis paplitimas |
|  |

**Luvių kalba** – mirusi indoeuropiečių kalba (ar kalbų grupė), II–I tūkstm. pr. m. e. vartota Mažojoje Azijoje, Luvijos krašte gyvenusių luvių. Kalba priskiriama savitai Anatolijos kalbų šeimai, kurios žymiausia narė yra hetitų kalba. Manoma, kad ji buvo glaudžiai susijusi su likų, karijų, miliečių ir lydų kalbomis, su kuriomis anksčiau sudarė bendrą prokalbę.

Stelos su luviškais hieroglifais kopija

Paplitimas
----------

Luviai buvo viena gausiausių Hetitų imperijos tautų, valstybėje faktiškai buvo dvikalbystė. Imperijai ir hetitų kalbai išnykus, luviškai tebebuvo kalbama Anatolijoje maždaug iki VI a. pr. m. e. kol ją išstūmė graikų kalba.

Seniausi luvių rašytiniai paminklai užrašyti iš Babilonijos kilusiu dantiraščiu, kuris naudotas užrašyti ir hetitų kalbai. Dantiraštinių paminklų rasta daugiausia Hatušoje aptiktoje molinių lentelių bibliotekoje (tarp hetitiškų paminklų). Išskiriamos Kicuvatnos, Ištanuvos ir imperinė (Hatušos) tarmės. Vėliau luvių kalba pradėta užrašinėti hieroglifais. Šitokių įrašų randama įvairiose vietose pietų Turkijoje ir šiaurės Sirijoje. Rastuose įrašuose būdingas indoeuropietiškas žodynas, tačiau per hetitų kalbą pateko nemažai huritiškų skolinių. Daugiausia rasti apeiginiai tekstai, taip pat rasta laiškų, ūkinių tekstų.

Gramatika
---------

Žinoma, kad luvių kalba turėjo 2 gimines (gyvąją ir negyvąją), 2 skaičius, 6 linksnius.

Pavyzdys
--------

Teksto pavyzdys (iš Karatepės įrašo):

* *a+wa am-inza haliy-anza Adana+wann-inzi irh-inzi ladara-ha zina ipam-i tawiyan zin+pa+wa isatam-i tawiyan*.
* „Savo laikais aš praplėčiau Adanos žemes nuo čia į vakarus ir nuo čia į rytus".
**Deimantė Zlatkauskienė-Uselytė** (g. 1962 m. gegužės 26 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija
----------

Mokėsi Vilniaus 15-ojoje vidurinėje mokykloje ir 3-ojoje vaikų muzikos mokykloje (A. Pociaus smuiko klasė).

Nuo pat pirmos klasės dainavo mergaičių chore „Liepaitės". 1977–1981 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Ūsevičius). 1981 m. respublikinio jaunųjų atlikėjų konkurso Panevėžyje laureatė. 1981–1986 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Krogerto ir prof. K. Kavecko klasės). 1980–1986 m. vadovavo „Liepaičių" II–III klasių mergaičių chorui.

1986–1991 m. Ignalinos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1986 m. Ignalinos rajoninių kultūros namų mišriojo choro, vokalinio ansamblio ir vaikų populiariosios muzikos choro vadovė. Mišrusis choras buvo parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje (talkino B. Jasiulionis). Koncertų choras surengė savo ir kituose rajonuose, dalyvavo Ignalinos, Zarasų, Švenčionių rajonų ir Visagino miesto dainų šventėse, chorų konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.

D. Zlatkauskienė – Ignalinos rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė. Yra Lietuvos chorų sąjungos narė.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| „Money for Nothing" |
| Dire Straits singlas |
| iš albumo *Brothers in Arms* |
| Išleistas | 1985 m. birželio 24 d. |
| Formatas | Vinilinė plokštelė |
| Įrašytas | 1984 m. gruodį |
| Žanras | Roots rock, hard rock, New wave |
| Trukmė | 8:25 (albumo versija)7:04 (LP versija)4:38 (oficiali singlo versija)4:06 (reklaminė singlo versija) |
| Įrašų kompanija | Vertigo (JK)Warner Bros (JAV) |
| Autorius | Mark Knopfler, Sting |
| Prodiuseris | Mark Knopfler, Neil Dorfsman |
| Dire Straits singlų chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| „So Far Away"  (1984 m.) | „**Money for Nothing**"  (1985 m.) | „Brothers in Arms"  (1985 m.) |

 |

**„Money for Nothing"** – grupės Dire Straits muzikinis kūrinys, pirmą kartą išleistas 1985 m. albume „Brothers in Arms". Daina tapo tarptautiniu bei sėkmingiausiu tų laikų hitu, kai buvo išleista kaip singlas. Daina išpopuliarėjo už jos netradicinius žodžius, užvedančią muziką ir už pirmą vaizdo klipų istorijoje su kompiuterine animacija sugeneruotą vaizdo klipą. Singlas taip pat sulaukė dėmesio ir už atlikėjo Stingo žodžius *I want my MTV* dainos pradžioje.

Dainos žodžių autoriai – Stingas ir Markas Knopfleris. Stingas, įrašinėjant „Money for nothing" buvo pakviestas įdainuoti *back* vokalą. Stingas atliko tik šių žodžių *I Want My MTV* eilutę, kurie, galima sakyti, yra jo dainos „Don’t Stand So Close to Me" parodija, įrašyta su grupe The Police.

Kai „Dire Straits" atliko „Money For Nothing" *Live Aid* koncerte 1985 m. Wembley stadione, į pasirodymą buvo įrašytas ir Stingo, kaip svečio, pasirodymas.
| Imbarės II akmuo su dubenėliais |
| --- |
| Imbarės (Žvainių) akmens plokštuma su dubenėliais |
| 

Imbarės II akmuo su dubenėliaisImbarės II akmuo su dubenėliais

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°01′56″š. pl. 21°34′00″r. ilg.﻿ / ﻿56.032123°š. pl. 21.566559°r. ilg.﻿ / 56.032123; 21.566559Koordinatės: 56°01′56″š. pl. 21°34′00″r. ilg.﻿ / ﻿56.032123°š. pl. 21.566559°r. ilg.﻿ / 56.032123; 21.566559 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Aukštis | 2,3 m |
| Naudotas | I tūktstantmetis pr. m. e.– I m. e. tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 2013 m. |

**Imbarės (Žvainių) akmuo su dubenėliais** (saugotinas kultūros paveldo objektas) – apeiginis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje (Imbarės seniūnija), 3 km į pietvakarius nuo Salantų, kelio Salantai–Imbarė dešinėje pusėje, prie sodybos.

Akmuo
-----

Akmuo pilko stambiagrūdžio granito, netaisyklingos formos, pusiau ovalaus skerspjūvio, pailgas, pastatytas statmenas, siaurėja ir plonėja link viršūnės, 2,3 m aukščio, iki 1,6 m pločio, 62–98 cm storio, suskeldėjusiu paviršiumi. Link kelio atsukta pusė plokščia, jos apačioje ties viduriu yra apie 10 cm skersmens ir iki 2 cm gylio dubuo. Aplinkui jį apatinėje plokštumos dalyje iškalta dar per 10 mažesnių, 5–7 cm skersmens ir iki 1,5 cm gylio dubenėlių. Seniau akmuo gulėjo plokštuma į viršų.

0,54 km į šiaurės rytus yra Imbarės akmuo su dubenėliais, 0,65 km į šiaurės vakarus – Imbarės akmuo (Laumės kūlis), 0,6 km ta pačia kryptimi – Imbarės alka, 0,84 km į pietvakarius – Imbarės piliakalnis.

Istorija
--------

Seniau akmuo gulėjo 0,9 km į šiaurės vakarus nuo sodybos dabartinės vietos, Imbarės alkos aukštumos papėdėje, Salanto slėnyje, prie Vargonupio, Žvainių kaimo pietvakariniame pakraštyje. 2012 m. atvilktas prie sodybos.

Akmenį kaip kultūros paveldo objektą išaiškino Kretingos rajono savivaldybės vyr. paminklotvarkininkas Algirdas Mulvinskas, 2013 m. žvalgė Vykintas Vaitkevičius ir Julius Kanarskas.

Manoma, kad akmuo naudotas senovės pagonių kulto apeigoms. Preliminariai datuojamas I tūktstantmečiu pr. m. e. – I m. e. tūkstantmečiu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Salantų regioninio parko kultūros paveldo objektų stebėsenos 2013 m. ataskaita. – Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. – F. 4. – B. 613. – L. 26, eil. Nr. 34
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Reljefinis kalnų žemėlapis
**Imatongo kalnai** – kalnų masyvas Pietų Sudane ir Ugandoje, 190 km į pietryčius nuo Džubos. Šiauriniai šlaitai virš aplinkinių lygumų iškyla ~1000 m, pietiniai – ~600 m. Aukščiausia vieta – Kinjetis (3187 m). Šis kalnas iškilęs pietrytinėje masyvo dalyje, vadinamoje Lomariti kalnais; juose yra ir daugiau viršūnių, viršijančių 3000 m aukštį. Imatongo kalnai išraižyti gilių slėnių, kuriuos sudarė kalnus kertančios upės. Dauguma iš kalnų ištekančių upių per Sobatą ir Ačvą priklauso Baltojo Nilo baseinui.

Kalnuose per metus iškrenta ~1500 mm kritulių. Papėdėje plyti lapus metančių medžių miškai, krūmynai, savanos. 1000–2900 m aukštyje auga podokarpų, krotonmedžių, liženių, albicijų miškai. Aukščiau veši bambukynai, šermukšlių sąžalynai, o viršūnėse plyti kalnų pievos ir uolynai.

Europiečiai Imatongo kalnus ištyrinėjo tik 1922–1940 m.
**Buitinis žanras** (Buities žanras) – vaizduojamosios dailės žanras: skulptūros, tapybos, grafikos kūriniai, vaizduojantys kasdienio gyvenimo, dažniausiai žemesniųjų socialinių sluoksnių darbo, papročių, švenčių scenas. Figūros tipizuojamos, perduodamos anonimiškai. Buitinis žanras gali būti didaktinio, satyrinio, humoristinio, sentimentalaus pobūdžio. Buities vaizdų būta senovės Egipte, antikoje (graikų vazų tapyba, romėnų reljefai, mozaikos), viduramžių dailėje (skulptūros, miniatiūros). Buitinis žanras pradėjo formuotis brandžiojo renesanso laikotarpiu, išpopuliarėjo XIX a. − XX a. pr. įvairių krypčių bei grupuočių kūryboje (realizmas, natūralizmas, impresionizmas, peredvižnikai). Lietuvos dailėje atsirado XVIII a.

Siauresne prasme tai − tapyti paveikslai, kuriuose vaizduojamos buitinės scenos. Atsirado XV a. pab. − XVI a. Nyderlanduose, Italijoje. Pirmuoju reikšmingu dailininku, padėjusiu pagrindus buities žanriniams kūriniams, įvardijamas Piteris Breigelis Vyresnysis (apie 1525–1569). Žanras suklestėjo XVII a. Olandijoje: juos kūrė Vermejeris, Fransas Halsas, Janas Stenas, Piteris de Hochas, Adrianas van Ostadė, Geritas Dau, Gerardas Terborchas, Gabrielius Metsu, Nikolas Masas.

XVII a. Romoje susiklostė žanro anekdotinė pakraipa − *bambocciata*. XVIII a. Prancūzijoje buitinius paveikslus tapė Žanas Šardenas (1699–1779), Žanas Batistas Grezas (1725–1805), Žanas Onorė Fragonaras (1732–1806). XIX a. jų yra sukūrę prancūzai impresionistai Klodas Monė (1840−1926), Ogiustas Renuaras (1841−1919), rusas realistas Vasilijus Perovas (1834−1882).

XIX a. – XX a. pr. buitinės tematikos plitimą paskatino realizmo ir natūralizmo įsigalėjimas, demokratinių idėjų populiarumas.

Galerija
--------

* Piteris Breigelis Vyresnysis. „*Valstiečių šokis*", XVI a. flamandų tapyba
* Vermejeris. „*Nėriniuotoja*", XVII a. olandų tapyba
* Žanas Šardenas. „*Virtuvės tarnaitė*", XVIII a. prancūzų rokokas
* Ogiustas Renuaras. „*Po pietų*", XIX a. prancūzų impresionizmas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dailės žodynas, VDA leidykla, Vilnius, 1999.

* Encyclopaedia Britannica
* Met muziejaus esė
**Aleksandras Marčiulionis** (1911 m. vasario 18 d. Žagariškės, Garliavos valsčius – 1998 m. gegužės 12 d. Čikaga) – Lietuvos skulptorius.

Biografija
----------

Žmona Eleonora Marčiulionienė. 1930–1936 m. mokėsi Kauno meno mokykloje, mokytojai Juozas Zikaras, Jonas Mikėnas. 1938–1944 m. dėstė Kauno taikomosios dailės institute. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946 m. Freiburge su kitais įkūrė Dailės ir amatų mokyklą, iki 1949 m. joje dėstė; Skulptūros studijos vadovas. 1949–1956 m. gyveno Adelaidėje, nuo 1956 m. – Čikagoje. Dirbo dekoratyvinės skulptūros įmonėse, kūrė skulptūras bažnyčioms.

Kūryba
------

Kūryboje ryški Lietuvos nepriklausomybės laikotarpio skulptūros neoklasicistinė stilistika. Tematikai („Rūpintojėlis", „Pieta", „Malda") ir formai (kaimo dievdirbių tradicijoms artima plaštakų, galvos, kūno poza, išdidintos akys) būdingas tautiškumas. Sukūrė skulptūrinių reljefų, kuriuose konstruktyviomis linijomis komponuojamas siužetas („Paskutinė vakarienė" 1968 m.), barokinių, dinamiškų formų religinės tematikos skulptūrų („Prisikėlimas" 1963 m. „Šv. Kazimieras" Masepto bažnyčios fasade, 1962 m.), istorinių („Prieš aušrą" 1964 m.), abstrakčių stilizuotų („Be pavadinimo". „Konstrukcija", abu 1967 m. „Tauras" 1970 m.) kompozicijų. Skulptūrose naudojo įvairias medžiagas (terakota, bronza, gipsas, aliuminis, medis). Nutapė paveikslų („Kristus laimina laukus" 1982, „Sugrįžimas" 1989 m.).

Mokiniai: Antanas Mončys, Ramojus Mozoliauskas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aleksandras Indriulaitis. *Aleksandras Marčiulionis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 259 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pilies tiltas |
| --- |
|  |
| 

Pilies tiltasPilies tiltas

54°41′20″š. pl. 25°17′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.6888°š. pl. 25.2926°r. ilg.﻿ / 54.6888; 25.2926﻿ (Pilies tiltas (Vilnius))Koordinatės: 54°41′20″š. pl. 25°17′33″r. ilg.﻿ / ﻿54.6888°š. pl. 25.2926°r. ilg.﻿ / 54.6888; 25.2926﻿ (Pilies tiltas (Vilnius)) |
|  |
| **Vieta** | Vilnius |
| **Ilgis** | 34 m |
| **Plotis** | 20 m |
| **Aukštis** | 7,7 m |
| **Pastatytas** | 1893 m. |

**Pilies tiltas** – tiltas per Vilnią, Vilniaus centre, prie pat Vilnios santakos su Nerimi, Vilniaus pilies pašonėje. Tilto ilgis 34 m, plotis 20 m, aukštis 7,7 m.

Istorija
--------

Pastatytas XVIII a. pab. ir vadintas „Artilerijos tiltu", bet 1800 m. potvynio sugriautas. Vėliau pastatytas medinis tiltas, vėliau vadintas „Michailo tiltu". Tačiau 1855 m. jis jau buvo avarinės būklės. Dabartinis tiltas pavadintas **Antakalnio tilto** vardu buvo pastatytas 1893 m. (architektas Julianas Januševskis), o rekonstruotas (praplatintas) 1964 m. Rekonstrukcijos projektą parengė instituto „Promtransniiprojekt" Kauno filialas.

Tilto turėklai 1892 m. papuošti Vyčiu ir caro valdžios simboliu – karūna, išliko Vilnių valdant lenkams ir TSRS laikais. 1964 m. turėklai buvo nuimti, 1992 m. išlieti iš naujo.

Turėklų dekoras

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Pilies tiltas (Vilnius)** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

| Artimiausi tiltai per Vilnią |
| --- |
| prieš srovę: | **Pilies tiltas** | pasroviui: |
| Pėsčiųjų tiltas prie Nyderlandų ambasadosFluxus tiltas | - |
| Imbarės II senosios kapinės |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Imbarės II senosios kapinėsImbarės II senosios kapinės

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°01′23″š. pl. 21°33′39″r. ilg.﻿ / ﻿56.02305°š. pl. 21.560949°r. ilg.﻿ / 56.02305; 21.560949Koordinatės: 56°01′23″š. pl. 21°33′39″r. ilg.﻿ / ﻿56.02305°š. pl. 21.560949°r. ilg.﻿ / 56.02305; 21.560949 |

 |
| Vieta | Kretingos rajonas |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Plotas | 0,1 ha |
| Naudotas | XVI–XVIII a. |

**Imbarės II senosios kapinės**, vadinamas *Kapeliais, Senkapiais* (saugotinas kultūros paveldo objektas) – nenaudojamos kapinės šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje, 0,15 km į vakarus nuo kelio  **2313**  Salantai–Skaudaliai–Nasrėnai , Salanto ir jo intako Pilsupio kairiajame krante.

Kapinės
-------

Įrengtos aukštumos pakilumoje. Laidojimo žymių nesimato, mažosios architektūros statinių nėra. Teritorija ariama.

Teritorijos plotas – apie 0,1 ha.

2 km į pietryčius yra Imbarės I senosios kapinės, o 2,3 km į šiaurės rytus – Gedgaudžių senosios kapinės.

Istorija
--------

Veikė XVI–XVIII a. Imbarės dvaro ganyklų žemėje, *Dvarlaukiu* vadinamoje aukštumoje. Laidoti Imbarės kaimo ir dvaro gyventojai. Vadinamos *Kapeliais, Senkapiais* (žem. *Kapalē, Senkapē*). 

Buvo apsodintos beržynu. Viduje stovėjo keli monumentalūs kryžiai. Pasakojama, kad pradėjus arti ganyklas, aplinkui kapines buvo randama žmonių kaulų ir įvairių metalinių dirbinių.

Apie 1979–1980 m. melioratoriai beržyną iškirto, o kapinių teritoriją suarė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Imbarės kaimo kapinės (Imbarės apyl. Kretingos raj.), 1993 m. - Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 4, b. 192. - L. 11–12, 15
Koordinatės: 56°14′40″ š. pl. 23°21′14″ r. ilg.﻿ / ﻿56.24444°š. pl. 23.35389°r. ilg.﻿ / 56.24444; 23.35389


| Jurdaičių (Endriškių) tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Joniškio rajonas) |
| Plotas | 0,115 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,57 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Vidutinis gylis | 1,3 m |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | Lanka, bevardis upelis |
| Išteka | Lanka |

**Jurdaičių (Endriškių) tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Joniškio rajone, 16 km į vakarus nuo Joniškio. Sudarytas užtvenkus Lankos upę (Kivės intakas, Vilkijos upės baseinas) 16,3 km nuo jos žiočių. Tvenkinio ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 1 km, plotis – iki 0,24 km. Altitudė 76,5 m. Krantai žemi, apaugę medžiais ir krūmais. Iš vakarų ir pietų stūkso Didmiškio miškas, į rytus plyti dirbami laukai. Įsikūrę šie kaimai: rytuose – Endriškiai, pietryčiuose – Jurdaičiai. Šiaurinėje pakrantėje įrengtas paplūdimys, vakarinėje yra Janušynės poilsiavietė.

Tvenkinys įrengtas 1975 metais.

Šaltiniai
---------

1. ↑

* Tvenkinių katalogas. Aplinkos apsaugos ministerija. Kaunas, 1998
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Pilica |
| --- |
| Pilica ties Mazovijos Tomašuvu Pilica ties Mazovijos Tomašuvu |
| **Ilgis** | 319 km |
| **Baseino plotas** | 8341 km² |
| **Vidutinis debitas** | 48,6 m³/s |
| **Ištakos** | Mažosios Lenkijos aukštuma |
| **Žiotys** | Vysla |
| **Šalys** | Lenkijos vėliava Lenkija |

**Pilica** (lenk. *Pilica*) – upė vidurio Lenkijoje, Silezijos, Lodzės ir Mazovijos vaivadijoje; Vyslos kairysis intakas. Prasideda Mažosios Lenkijos aukštumoje prie Pilicos miestelio. Teka į šiaurės rytus Vidurio Lenkijos ir Vidurio Mazovijos lygumomis. Įteka į Vyslą į pietryčius nuo Varšuvos, netoli Varkos.

Svarbiausi intakai: Vloščovo Čiarna, Koneco Čiarna, Dševička (dešinieji), Lucionža, Volburka, Mogielanka (kairieji).

Vidurupyje įrengtas 27 km² Sulejuvo tvenkinys. Miestai prie Pilicos: Pilica, Ščekocinai, Konecpolis, Pšedbužas, Sulejuvas, Mazovijos Tomašuvas, Pilicos Naumiestis, Vysmežicė, Bialobžegai, Varka.
| **Aleksandras Matonis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1971 m. birželio 4 d. (51 metai)Vilnius |
| Tėvai | Juozas Matonis |
|  |
| Veikla | televizijos žurnalistas, redaktorius, diplomatas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Aleksandras Matonis** (g. 1971 m. birželio 4 d. Vilniuje) – Lietuvos televizijos žurnalistas, redaktorius, diplomatas.

Biografija
----------

1989 m. baigė Vilniaus 45-ąją vidurinę mokyklą, 1994 m. – Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutą. 1993 m. stažavo JAV pagal Informacijos agentūros programą „Televizija Amerikoje".

1991–1992 m. dirbo Lietuvos radijo Jaunimo redakcijoje, 1992–1993 m. – Valstybinių ekonominių laidų direkcijoje „TV26", 1993–1997 m. – Lietuvos televizijos „Panoramos" redakcijoje, Užsienio skyriuje. 1997–2007 m. Informacijos agentūros „BNS" vyresnysis redaktorius, Užsienio informacijos skyriaus vedėjas. 2007–2008 m. Lietuvos diplomatinės atstovybės Afganistane vadovas. Nuo 2008 m. Lietuvos notarų rūmų atstovas ryšiams su visuomene. Nuo 2015 m. LRT televizijos laidos „Karinės paslaptys" vedėjas.

1997 m. JAV sukūrė 4 dalių mokslo populiarinimo filmą apie internetą ir modernias telekomunikacijas „Apybraižos apie netolimą ateitį" (JAV Valstybės departamento Informacinės agentūros ir Lietuvos televizijos koprodukcija).
2013 m. prodiuserių įmonėje „Baltic Productions" režisavo 74 min. istorijos populiarinimo dokumentinį filmą „1410. Žinomas nežinomas Žalgiris" (scenarijaus bendraautoriai A.Matonis ir prof. dr. Valdas Rakutis).

Biliografija
------------

* 2014 m. „Gabrieliaus kariai. Lietuvos specialiųjų operacijų pajėgų ir „Aitvaro" istorija".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 315 psl.
| **Juozas Algimantas Bliūdžiuslenk. *Józef Algiment Bludzis*** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. kovo 28 d. (71 metai)Vaiponios kaime, Šipliškės valsčius |
| Sutuoktinis (-ė) | Gražina |
| Vaikai | Donatas, Arūnas ir Justinas |
|  |
| Veikla | agronomas ir pedagogas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas |
| Partija | Lenkijos Jungtinė darbininkų partija |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Varšuvos Žemės ūkio akademija |

**Juozas Algimantas Bliūdžius** (lenk. *Józef Algiment Bludzis*, g. 1952 m. kovo 28 d. Vaiponios kaime, Šipliškės valsčius) – agronomas ir pedagogas, Lenkijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1971 m. baigė Punsko bendrojo lavinimo licėjų, 1977 m. – Varšuvos Žemės ūkio akademiją, pradėjo dirbti Trumpalio kolūkyje. Vėliau septynerius metus mokė chemijos Punsko licėjuje. 1985–1990 m. buvo išrinktas Lenkijos lietuvių draugijos pirmininku. Įstojo į Lenkijos Jungtinės darbininkų partiją, išrinktas šios partijos Punsko valsčiaus pirmuoju sekretoriumi. Šiose pareigose išbuvo iki komunistinės santvarkos Lenkijoje 1990 m. žlugimo. Grįžo prie pedagoginio darbo: mokytojavo Punsko pagrindinėje mokykloje ir licėjuje, trejus metus ėjo direktoriaus pavaduotojo pareigas. Nuo 1997 m. iki pat išėjimo į pensiją 2006 m. vadovavo Punsko pagrindinės mokyklos ir gimnazijos kompleksui. 2006 metais išrinktas Seinų apskrities Tarybos nariu. Lenkijos lietuvių mokytojų sąjungos pirmininko pavaduotojas, o nuo 2004 m. – pirmininkas.

Vedęs: žmona Gražina, sūnūs Donatas, Arūnas ir Justinas.

Įvertinimas
-----------

* Ordino „Už nuopelnus Lietuvai" medalis.

Nuorodos
--------

* Interviu su Juozu Bliūdžiumi Archyvuota kopija 2009-08-31 iš Wayback Machine projekto.;
* Juozas Bliūdžius. *Apie lietuviškos kultūros Lenkijoje išsaugojimą.* (lenk.) Archyvuota kopija 2008-03-23 iš Wayback Machine projekto..
| **Juozas Dabužis** |
| --- |
|  |
| Lubicz |
| Lubicz |
|  |
| Gimė | 1878 m. kovo 10 d.Rusija Šeduvos valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1934 m. birželio 22 d. (56 metai)Lietuva Pašvitinys, Šiaulių apskritis |
|  |
| Veikla | Lietuvos kunigas, diplomatas, politinis bei visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | Žemaičių kunigų seminarija |
|  |
|  **Vikiteka** | Juozas Dabužis |

**Juozas Dabužis** (*Dabužinskis, Dobužinskis*, 1878 m. kovo 10 d. Šeduvos valsčius, Panevėžio apskritis, Rusijos imperija – 1934 m. birželio 22 d. Pašvitinys, Šiaulių apskritis) – Lietuvos kunigas, diplomatas, politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Kilęs iš bajorų Dobužinskių giminės. Mokėsi Šiaulių ir Rygos gimnazijose. 1902 m. gruodžio 22 d. baigė Žemaičių kunigų seminariją Kaune. Vikaravo Dotnuvoje, Kaltinėnuose, Josvainiuose. Nuo 1911 m. Kauno kalėjimo kapelionas ir Šv. Kazimiero draugijos sekretorius. Dar amžiaus pradžioje pradėjo bendradarbiauti „Lietuvos ūkininkas", „Nedėldienio skaitymas", „Vienybė", „Viltis".Dažniausiai pasirašinėdavo slapyvardžiais *J. Ačas, Makliorius, J. Žvygas, D. Žvygas*. Išleido keletą religinių knygelių.

Nuo 1913 m. pradžios buvo paskirtas vikaru į Joniškio Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčią, prie kurios tuo metu ypač aktyviai veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Tačiau vos už kelių mėnesių buvo perkeltas į Vilnių dirbti gana pasaulietinio darbo „Vilties" redakcijoje, kurioje jau darbavosi kunigas Fabijonas Kemėšis. Tačiau kūrybinės ir finansinės redakcijos problemos ir, svarbiausia, Pirmasis pasaulinis karas talentingą kunigą privertė emigruoti į JAV. Čia jis klebonavo Niuarke, Niujorke; aktyviai bendradarbiavo Bostono lietuvių laikraštyje „Darbininkas". 1918 m. išrinktas į JAV lietuvių tautos tarybą Lietuvos Nepriklausomybei remti. Dalyvavo Lozanos lietuvių III konferencijoje. 1919 m. gegužės mėnesį paskirtas Lietuvos valstybinės delegacijos Lietuvos Nepriklausomybei remti nariu Paryžiaus taikos konferencijoje, vėliau Genujos konferencijoje, kur susipažino su O. Milašiumi.

Į Lietuvą J. Dobužinskis grįžo 1923 m.; klebonavo Mažeikiuose, Telšiuose, nuo 1927 m. – Telšių Šv. Antano Paduviečio katedros kapitulos kanauninkas. Netrukus susirgo džiova, persikėlė gyventi į Pašvitinio Švč. Trejybės bažnyčios altariją, ten ir mirė 1934 m. birželio 22 dieną.

Bibliografija
-------------

* Darbininkų tėvas, vysk. Kettelerio biografija, 1906 m.
* Kooperacijos žiedai, 1910 m.
* Pasnikas, 1911 m.
* Visų tautų tikėjimas ir Dievas, 1911 m.
* Kokią įtekmę daro alkoholis į augalus ir gyvulius, 1913 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos albumas. Janina Markevičaitė, Liudas Gira, Adomas Kliučinskis – Kaunas / Otto Elsner, Berlin, 1921 m. p 306.
2. ↑  Donaldas Strikulis. Kunigas, poetas ir fizikas. Šiaurės Atėnai, 2010-01-29 nr. 974
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Juozas Burba** (1881 m. Stolaukio kaime, Pajevonio valsčiuje, Vilkaviškio apskrityje – 1921 m. kovo 3 d. Raguvoje) – publicistas, pedagogas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platintojas.

Biografija
----------

Baigęs Pajevonio valdinę mokyklą įstojo į Veiverių mokytojų seminariją, 1901 m. ją baigė. Lietuviškos spaudos draudimo metais įkūrė slaptą lietuviškų knygų biblioteką, skatindavo vietinius gyventojus skaityti lietuviškas knygas. Baigęs seminariją mokytojavo Lenkijoje (1901–1903 m. Smalėnuose, Suvalkų gubernijoje, 1903–1905 m. Liublino gubernijoje). Vėliau grįžo mokytojauti į Lietuvą. 1905–1915 m. mokytojavo Troškūnų pradžios mokykloje, 1918 m. dirbo Andrioniškio pradžios mokyklos vedėju.
Jo iniciatyva įkurta Raguvos progimnazija. Juozas Burba buvo pirmasis šios progimnazijos direktorius.
Bendradarbiavo, rašydamas straipsnius, leidiniuose „Vilniaus žinios", „Lietuvos ūkininkas", „Lietuvos žinios" ir kt.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ekocidas** (angl. *ecocide*) – bet kokia ekstensyvi žala, padaryta natūraliam gamtovaizdžiui arba jo sunaikinimą ir ekosistemų ardymą arba praradimą, kai iškyla grėsmė jų gyventojų išlikimui. Ekocido padarytą žalą tiesiogiai ar netiesiogiai sukelia gyvi organizmai. Tiesioginis ekocidas yra rūšių naikinimas, kuris suardo ekosistemos(-ų) struktūrą ir funkcijas.

Ekocidas taip pat gali būti taršos rezultatas, kai aukštos koncentracijos pesticidų naudojimas, masiškai sunaikiną vietinę augmeniją. Vienas pirmųjų ekocido termino panaudojimas buvo susijęs su žala aplinkai padaryta Vietnamo karo metu, kai buvo plačiai paplitęs defoliantų naudojimas.

Terminas ekocidas dažniausiai vartojamas kalbant apie destruktyvų žmonijos poveikį savo pačių natūraliai aplinkai. Mes patys vykdome ekocidą neracionaliai išnaudodami planetos išteklius.

Tarptautinis nusikaltimas
-------------------------

Paskelbti ekocidą tarptautiniu nusikaltimu yra svarstoma jau kelis dešimtmečius. Nuo 1970 m. valdžios, verslo ir bendruomenių parama įforminti ekocidą kaip penktąjį tarptautinį nusikaltimą taikai ir pozicionuoti jį greta genocido nusikaltimų vis auga. Siūloma parengti Tarptautinio Baudžiamojo Teismo Romos Statuto pataisą, kuri būtų ir Žemės Įstatymo ar Žemės Jurisprudencijos pagrindas.

Paskelbti ekocidą tarptautiniu nusikaltimu siūloma siekiant apsaugoti žmogaus teises, kraštovaizdį ir biologinę įvairovę ir užkirsti kelią klimato kaitos procesams. Tačiau ekocido oponentai tikina, kad toks įstatymas nusikaltėliais pavers visą žmonių rasę.
| **Juozas Degutis** |
| --- |
| Gimė | 1925 m. lapkričio 1 d.Girgždai, Kruonio valsčius |
| Mirė | 2003 m. birželio 3 d. (77 metai)Kaunas |
|  |
| Veikla | chemikas organikas |
| Partija | 1967 m. SSKP |
|  |
| Alma mater | 1950 m. Kauno valstybinis universitetas |

**Juozas Degutis** (1925 m. lapkričio 1 d. Girgžduose, Kruonio valsčius – 2003 m. birželio 3 d. Kaune) – Lietuvos chemikas organikas, habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

1944 m. su pagyrimu baigė Kaišiadorių gimnaziją. 1944–1950 m. Kauno valstybiniame universitete studijavo organinių medžiagų technologiją, inžinierius technologas. 1951–1956 m. Kauno politechnikos instituto (KPI) dėstytojas. 1956–1961 m. Vilniaus universiteto Organinės chemijos katedros asistentas. 1957–1960 m. vadovavo Onkologijos instituto organinės sintezės laboratorijai. 1958 m. chemijos mokslų kandidatas. 1961–1992 m. KPI (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1965–1980 m. Organinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1973 m. profesorius. 1972 m. chemijos mokslų daktaras.

Mokslinė veikla
---------------

1953–1973 m. sintetino ir tyrė preparatus nuo vėžio, nuo 1973 m. svarbiausi darbai iš puslaidininkių, elektrografinių medžiagų sintezės ir tyrimo. Paskelbė 220 mokslinių publikacijų, yra 57 išradimų autorius ir bendraautoris. Rengė straipsnius enciklopedijai, tvarkė terminiją, buvo specializuotos disertacijos gynimo tarybos pirmininkas, Lietuvos mokslų akademijos narys-ekspertas.

Bibliografija
-------------

* Organinė chemija: vadovėlis (su kitais), 2 d. 1969–1971 m.
* Organinė chemija: vadovėlis (su kitais), 1 d. 1995 m.

Įvertinimas
-----------

* 1975 m. LSSR valstybinė premija
* 1975 m. LTSR nusipelnęs mokslo ir techikos veikėjas

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Juozas Degutis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 404
2. ↑  *Juozas Degutis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 537 psl.
3. ↑   Archyvuota kopija 2016-03-05 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Novosadų geležinkelio stotis |
| Novosadų geležinkelio stotis 
Novosadų geležinkelio stotis |
| Šalis | Lenkija |
| Gyvenvietė | Novosadai |
| Linijų skaičius | 2 |

**Novosadų geležinkelio stotis** (lenk. *Nowosady stacja kolejowa*) – geležinkelio stotis Novosadų kaime, šiaurės rytų Lenkijoje, Palenkės vaivadijoje, Hainuvkos apskrityje, Hainuvkos valsčiuje. Per stotį eina Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija ir Novosadai-Chrizanuvas geležinkelio linija.

Sedlcos-Siemianuvka geležinkelio linija
---------------------------------------

Nuo stoties iki Hainuvkos geležinkelio stoties yra 8,2 km ir iki Gnileco geležinkelio stotelės yra 3,7 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

Hainuvka
**Novosadai**
Gnilecas

 |

Novosadai-Chrizanuvas geležinkelio linija
-----------------------------------------

Iki Chrizanuvo geležinkelio stoties yra 3,2 km.

**Geležinkelio ruožas**| 

**Novosadai**
Chrizanuvas

 |

Nuorodos
--------

* Aprašymas apie stotį (lenk.).

Koordinatės: 52°48′28″ š. pl. 23°37′11″ r. ilg.﻿ / ﻿52.80778°š. pl. 23.61972°r. ilg.﻿ / 52.80778; 23.61972
| **Juozas Duoblys** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. spalio 15 d.Papieviai, Plungės r. |
| Mirė | 1975 m. lapkričio 5 d. (71 metai) |
| Tėvas | Antanas |
|  |
| Veikla | agronomas, pedagogas, visuomenės veikėjas |
| Sritis | žemės ūkis |
| Organizacijos | Zarasų apskrities viršininko įstaiga, Zarasų žemės ūkio mokykla (1932-1934), Vilkaviškio apskrities viršininko įstaiga (1934-1940) |
| Pareigos | Apskrities agronomas (1932-1940), žemės ūkio mokyklos vedėjas (1932-1934) |
| Partija | Lietuvių tautininkų sąjunga |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Juozas Duoblys** (1904 m. spalio 15 d. Papieviuose, Plungės r. – 1975 m. lapkričio 2 d. Plungėje) – agronomas, pedagogas, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Gimė ūkininkų šeimoje. 1926 m. baigė Plungės "Saulės" gimnaziją, o 1931 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją Dotnuvoje.

Nuo 1932 m. dirbo Zarasų apskrities agronomu ir žemės ūkio mokyklos vedėju. 1934 m. paskirtas Vilkaviškio apskrities agronomu, įsijungė į Lietuvių tautininkų sąjungos veiklą, buvo išrinktas šios politinės partijos Vilkaviškio apskrities valdybos sekretoriumi

1940 m. liepos 12 d. areštuotas, uždarytas į Marijampolės kalėjimą. Po ilgų tardymų 1940 m. pabaigoje už akių nuteistas 8 metams lagerio. 1941 m. gegužės 25 d. išvežtas į Vladivostoko srities Savestlango rajoną.
Jo šeima – žmona su dviem sūnumis, baigiantis karui pasitraukė į Vakarus ir emigravo į Jungtines Amerikos Valstijas.
1947 m. rudenį grįžo į Lietuvą, gyveno Plungėje. Palaidotas Šateikių kapinėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuviai tautininkai – komunistų kankiniai, Chicago, 1988, p. 44
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Mikčiojimas** – sunkus kalbos, komunikacinės (bendravimo) funkcijos sutrikimas. Jis dažnai prasideda ikimokykliniame amžiuje ir tada lengviausiai pašalinamas.

Mikčiojimo požymiai
-------------------

Mikčiojant sutrinka žodinis bendravimas su aplinkiniais žmonėmis. Nesant pašnekovo, pavyzdžiui, žaidžiant, kalbant su savimi, vaikas gali nemikčioti. Todėl mikčiojimas nėra pastovus sutrikimas, jis priklauso nuo bendravimo situacijos sudėtingumo. Išorinis mikčiojimo požymis yra nesklandi kalba. Iš pradžių mikčiojantys vaikai nevalingai kartoja atskirus skiemenis ar garsus. Vėliau išsivysto sunkesnė mikčiojimo forma, kai vaikas spazmiškai Įtempia kalbos padargus prieš kurį nors garsą, darydamas įvairaus ilgumo pauzę (kartais iki keliasdešimties sekundžių). Šie spazminiai traukuliai būna tik kalbant ir tik prieš kai kuriuos garsus. Dažniausiai užsikertama prieš dusliuosius priebalsius p, t, k, rečiau prieš b, d, g ir dar rečiau prieš balsius. Tardamas sunkesnius žodžius, mikčiojantis bando sau padėti rankų, kojų ir net liemens judesiais, nevalingai iškraipo veidą. Neretai pakinta vaiko balsas ir kalbos intonacija. Mikčiojantys vaikai greitai suvokia savo trūkumą, dėl to vengia ir bijo kalbėti, labai jautriai reaguoja į vienmečių pajuoką. Visa tai žalingai veikia psichinį vystymąsi.

Mikčiojimo priežastys
---------------------

Mikčioti dažniausiai pradeda 2-5 metų vaikai, kiti pradeda mikčioti I-oje klasėje ir lytinio brendimo pradžioje. Berniukai dažniau mikčioja. Nustatyta, kad mikčiojimas atsiranda persirgus įvairiomis ligomis. Jei šeimoje ar aplinkoje yra mikčiojančiųjų, tai vaikas gali pradėti mikčioti. Mikčiojimas taip pat atsiranda dėl nervų sistemos silpnumo, jos pervargimo, įvairių psichinių traumų, sekinančių vaiko nervų sistemą. Daugelis tėvų galvoja, kad vaikai pradeda mikčioti išsigandę. Išgąstis nėra vienintelė priežastis, jis tik išprovokuoja mikčiojimą. Tai patvirtina paprastas faktas: daug vaikų ko nors išsigąsta, bet ne visi pradeda mikčioti. Mikčiojimui atsirasti turi įtakos kalbos raidos tempai, jos mokymo ypatybės ir pan. Kai kuriais atvejais vaikams būdingas žodžių ar jo dalių kartojimas (fiziologinė iteracija) užsitęsia ir virsta užsikirtimu, būdingu mikčiojimui. Taip įvyksta dėl to, kad vaikas ne palaipsniui pereina į sudėtingesnės kalbos etapą. Toks peršokimas gali Įvykti dėl individualių vaiko savybių: padidėjusio dirglumo, perdėto plepumo arba, kaip matėme, dėl netinkamo suaugusiųjų vadovavimo vaiko kalbos raidai, t. y. kai tėvai ar artimieji fiksuoja vaiko dėmesį į kartojimą ir kelia padidintus reikalavimus jo kalbai.

Literatūra
----------

* Mikčiojimas / Juozas Danilavičius. – Utena: Utenos spaustuvė, 2006. – 116 p. – ISBN 9955-626-59-3
| Pačitea |
| --- |
| Pačitea Nueva Honorijos apylinkėse Pačitea Nueva Honorijos apylinkėse |
| **Ilgis** | 530 km |
| **Baseino plotas** | 29 200 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1840 m³/s |
| **Ištakos** | Pičisas, Palkasu |
| **Žiotys** | Ukajalis |
| **Šalys** | Peru vėliava Peru |
|  |
|  **Vikiteka** | Pačitea |

**Pačitea** (isp. *Río Pachitea*) – upė Peru, Pasko ir Huanuko departamentuose; Ukajalio kairysis intakas (Amazonės baseinas). Prasideda 11 km į pietryčius nuo Siudad Konstitusjono, kur suteka Anduose prasidedančios Pičiso ir Palkasu upės. Nuo ten teka per Huanuko departamentą į šiaurę, šiaurės rytus, labai vinguriuoja. Įteka į Ukajalį ties Vista Boka Alegre de Pačitea gyvenviete (į pietus nuo Pukalpos).

Didžiausi intakai: Janajaku, Sungarajaku, Šebonija, Pata, Šanaitimpiška (kairieji), Jujapičisas (dešinysis).

Slėnyje gausu senvagių, mažų ežerėlių. Pagrindinė gyvenvietė prie Pačitea upės – Puerto Inka.

Šaltiniai
---------

1. ↑  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  1.6 Hidrología // Estudio de Impacto Ambiental para el programa la Prospección Sísmica 2D de Lote 131, *Ministerio de Energía y Minas*, 2019.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paragvajuje gyventojai pasiskirstę labai netolygiai. Dauguma gyventojų gyvena rytinėje šalies dalyje, 160 km spinduliu aplink Asunsjoną. Gran Čiako regione, kuris sudaro apie 60 % teritorijos, gyvena tik apie 2 % gyventojų. Etniškai ir kultūriškai Paragvajus viena iš labiausiai vienalyčių Pietų Amerikos šalių. 95 % šalies gyventojų metisai – ispanų ir indėnų gvaranių palikuonys. Yra išlikę šiek tiek grynakraujų gvaranių ir kitų indėnų tautų. 90 % gyventojų kalba gvaranių kalba, bet apie 75 % moka ir ispanų kalbą. Paragvajuje įsikūrė ir imigrantai iš Vokietijos, Japonijos, Korėjos; yra kinų, arabų, imigrantų iš Brazilijos ir Argentinos.

Gyventojų skaičiaus kitimas
**Populiacija:** 5 585 828 (2000 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 39 %
* *15-64 m.:* 56 %
* *65 m. ir daugiau:* 5 %

**Prieaugis:** 2,64 %

**Gimstamumas:** 31,27 gimusiųjų/1000 gyv.

**Mirtingumas:** 4,81 mirusiųjų/1000 gyv.

**Migracija:** -0,09 migrantų/1000 gyv.

**Kūdikių mirtingumas:** 30,81 mirusiųjų/1000 gyv.

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 73,68 m.
* *vyrų:* 71,22 m.
* *moterų:* 76,27 m.

**Vaisingumo rodiklis:** 4,16 vaiko/1 moteriai

**Tautybė:** paragvajiečiai

**Etninės grupės:** metisai 95 %

**Religijos:** Romos katalikai 90 %, menonitai ir kiti protestantai

**Kalbos:** ispanų ir gvaranių (*abi oficialios*)

**Raštingumas:**

* *bendras:* 92,1 %
* *vyrų:* 93,5 %
* *moterų:* 90,6 %

Didžiausi miestai
-----------------

* Asunsjonas (*Asunción*) 513 399
* Siudad del Estė (*Ciudad del Este*) 223 350
* San Lorensas (*San Lorenzo*) 202 745
* Lukė (*Luque*) 170 433
* Kapijata (*Capiatá*) 154 469
* Lambarė (*Lambaré*) 119 984
* Fernando de la Mora 114 332

Taip pat skaitykite
-------------------

* Paragvajaus indėnai

  

v • a • r **Pietų Amerikos demografijos** 

Argentina | Bolivija | Brazilija | Čilė | Ekvadoras | Gajana | Kolumbija | Paragvajus | Peru | Surinamas | Urugvajus | Venesuela
|  |
| --- |
| Paragripas |
|  
Paragripo virusas (elektroninė mikroskopija) |
| ICD-10 | B34.8, J12.2, J20.4 |
| ICD-9 | 480.2 |
| LigųDB | 30631 |

**Paragripas** (lot. *Parainfluenza*) – ūminė virusinė infekcinė liga, sukeliama paramiksovirusų (1–4 tipo). Infekcija pažeidžia kvėpavimo takus, sukelia nosiaryklės, ryklės, gerklų, trachėjos, bronchų uždegimą. Skirtingai nei sergant gripu, paragripu persegama lengviau, be to, susidaro laikinas imunitetas. Ligai būdingas sezoniškumas. Užsikrečiama oro lašeliniu būdu. Ligos sukėlėjams imliausi 1-5 metų amžiaus vaikai. Ligą galima diagnozuoti virusologiniais ir serologiniais tyrimais. Vakcinos prieš paragripą nėra.

Ligos požymiai, gydymas
-----------------------

Paragripui nebūdingas karščiavimas, kūno temperatūra nedaug pakilusi. Išskirtinis paragripo požymis – užkimęs balsas, taip pat ligonį vargina sloga, užgulta nosis, sausas kosulys. Galimos komplikacijos: ausies uždegimas, sinusitas, pneumonija. Gydoma mažinant ligos sukeltus simptomus, ligonio būklė pagerinama inhaliacijomis drėkinant kvėpavimo takus. Su gausiai vartojamais skysčiais pasišalina intoksikacijos produktai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Parainfluenza Clinical Microbiology Review Archyvuota kopija 2016-12-14 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Paragripas (*infekcijos.lt*)
| Imbarės akmuo su dubenėliais |
| --- |
| Imbarės akmuo su dubenėliais |
| 

Imbarės akmuo su dubenėliaisImbarės akmuo su dubenėliais

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°02′13″š. pl. 21°34′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.036852°š. pl. 21.568419°r. ilg.﻿ / 56.036852; 21.568419Koordinatės: 56°02′13″š. pl. 21°34′06″r. ilg.﻿ / ﻿56.036852°š. pl. 21.568419°r. ilg.﻿ / 56.036852; 21.568419 |

 |
| Vieta | Kretingos rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Imbarės seniūnija |
| Aukštis | 1,66 m |
| Žvalgytas | 1987, 1988, 1992, 1993, 1999 m. |
| Registro Nr. | AV2033 |

**Imbarės akmuo su dubenėliais** (saugotinas kultūros paveldo objektas, senas kultūros paminklo Nr. AV2033) – apeiginis akmuo šiaurės rytinėje Kretingos rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Imbarėje (Imbarės seniūnija), 2,5 km į pietvakarius nuo Salantų, kelio Salantai–Imbarė dešinėje pusėje, prie sodybos.

Akmuo
-----

Akmuo rusvo stambiagrūdžio granito, netaisyklingo trikampio pavidalo, 1,66 m aukščio, nuo 0,5 iki 1,45 m pločio, 78–86 m storio. Link sodo pusės atsuktoje lygioje akmens plokštumoje yra 55 gludinti dubenėliai, kurių skersmuo 2–4 cm, gylis – 1–2 cm. Kitoje akmens pusėje yra natūralus, 30 cm ilgio, 10 cm pločio ir 30 cm gylio plyšys. 

0,34 km į šiaurės vakarus - vakarus yra Imbarės akmuo (Laumės kūlis), 0,4 km į vakarus – Imbarės alka, 0,54 km į pietvakarius – Imbarės II akmuo su dubenėliais, 1,3 km į ta pačia kryptimi – Imbarės piliakalnis.

Istorija
--------

Seniau akmuo gulėjo į vakarus nuo sodybos esančios Imbarės alkos rytinėje dalyje, užpelkėjusios daubos vakarinėje - pietvakarinėje pakrantėje, netoli kito, panašaus dydžio akmens su gyliu dubeniu, vadinamo Šventyklos vartais. Vykstant melioracijai, akmenį buvo ketinama suskaldyti. Jį apie 1980 m. išgelbėjo ir prie savo sodybos pastatė vietos gyventojas J. Baltaras.

Akmenį 1987 m. kaip kultūros paveldo objektą išaiškino, o 1999 m. žvalgė Julius Kanarskas, 1988 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (Bronius Dakanis, Gintautas Zabiela), 1992 m. – Kultūros paveldo centras (ekspedicijos vadovas Vilnius Morkūnas), 1993 m. – Vykintas Vaitkevičius.

1988 m. buvo įrašytas į vietinės reikšmės archeologijos paminklų sąrašą, iš kurio 2005 m. išbrauktas kaip ne pirminėje vietoje esantis objektas, praradęs archeologinę vertę.

Literatūra
----------

* Vykintas Vaitkevičius. Senosios Lietuvos šventvietės: Žemaitija. - Vilnius: Diemedis, 1998. - P. 73–74

Šaltiniai
---------

1. ↑  Julius Kanarskas. Kretingos rajono akmenys, 1989. - Kretingos muziejaus mokslinis archyvas. - F. 4, b. 138. - P. 75–76

* Vilnius Morkūnas. 1992 m. Kretingos rajono žvalgomosios archeologinės ekspedicijos ataskaita. - Kultūros paveldo centro paveldosaugos biblioteka. - F. 28, ap. 1, b. 14. - L. 15
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Paracelso portretas
**Paracelsas** (*Paracelsus*; 1493–1541 m.) – šveicarų gydytojas ir filosofas.

Biografija
----------

Paracelsą lavino tėvas, buvęs gydytojas ir mokslininkas. Baigęs medicinos studijas, Paracelsas dirbo visoje Vidurio Europoje. Nors neišsivadavęs iš viduramžiško mąstymo, medicinoje pasuko nauju keliu: nusigręžė nuo Hipokrato teorijos apie organizmo skysčius ir propagavo gydymą natūraliais metodais, kurių esmė – stiprinti paties organizmo galias ir jomis įveikti ligą. Paracelsas žmogų traktavo kaip kūno ir sielos vienovę, chemines medžiagas laikė tinkama priemone paties kūno gydančioms galioms stiprinti.

1527 m. Paracelsui teko atsisakyti Bazelio miesto gydytojo pareigų, nes neįprasti jo gydymo būdai bei vokiškai skaitomos paskaitos kėlė akademinės medicinos atstovų
nepasitikėjimą. Taip jis ėmė klajoti po Pietų Vokietiją. Paracelsas patyrė sifilį bei marą, rašė veikalus apie higieną, žaizdų gydymą bei bendrąsias ligų priežastis, taip pat teologijos, filosofijos bei socialinės politikos veikalus. Jo, kaip gydytojo, talentas buvo dar ilgai nepripažintas ir po mirties.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paracelsas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Paracelsas***
| Paragaudžio kapinynas |
| --- |
| Paragaudžio senkapis |
| 

Paragaudžio kapinynasParagaudžio kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°34′10″š. pl. 21°58′21″r. ilg.﻿ / ﻿55.569399°š. pl. 21.972508°r. ilg.﻿ / 55.569399; 21.972508Koordinatės: 55°34′10″š. pl. 21°58′21″r. ilg.﻿ / ﻿55.569399°š. pl. 21.972508°r. ilg.﻿ / 55.569399; 21.972508 |

 |
| Vieta | Šilalės rajono savivaldybė |
| Seniūnija | Kvėdarnos seniūnija |
| Plotas | 7231 kv. m |
| Naudotas | IX–XI a. |
| Žvalgytas | 1972-1973 m. |
| Registro Nr. | A733P / AV1337 / u. k. 6810 |

**Paragaudžio kapinynas** – kapinynas, esantis Šilalės rajone, Paragaudžio kaime (Kvėdarnos sen.). Valstybės saugomas archeologijos paminklas nuo 1992 m. 2022 m. duomenimis, kapinyno senkapis buvo pažymėtas seno pavyzdžio betoniniu paminklo ženklu. Vienas iš keturių saugomų kapinynų. Taip pat Paragaudyje yra pilkapynas.

Kapinyno reljefas – nežymi, žemesnių laukų supama kalvelė, kuri pietvakarių pusėje ribojasi su žvyrkeliu (Judrėnų g.). Kapinynui pakenkė gyventojų ūkinė veikla – kalvelė ilgą laiką buvo ariama. Šalia kapinyno teritorijos, iš rytų pusės, įsikūrusi sodyba. Kapai griautiniai, su įkapėmis ir be jų. Dalis kapų sunaikinta įvairių kasinėjimų metu ir ariant žemę.

Tyrimų istorija
---------------

Kraštotyrininkas Vladas Statkevičius 1972 m. atliko žvalgomuosius kapinyno tyrimus. Jis aptiko 6 griautinius kapus su IX-XII a. įkapėmis. 1973 m. kapinyną kasinėjo 
Telšių kraštotyros muziejaus ekspedicija, vadovaujama Vito Valatkos. Tuomet ištirtas 654 kv. m plotas, surastas 71 kapas, aptikta dar 91 suardyto kapo pėdsakų.

1972-1973 m. kapinyno 744 kv. m plote ištirti 77 kapai ir 91 suardyto kapo liekanos.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Kapinynas". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.
2. ↑  *Paragaudžio pilkapynas ir kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XVII (On-Peri). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2010
3. ↑  Mykolas Michelbertas. Seniausia Kvėdarnos praeitis *llt.lt*

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos kapinynai
* Kvėdarnos seniūnija. Lankytinos vietos *silale.lt*
**Lietuvos entomologų draugija** – Lietuvos visuomeninė mokslinė organizacija, veikianti nuo 1965 m. gruodžio 30 d. Vilniuje.

Istorija
--------

Steigiamajame susirinkime įkurtas Sąjunginės entomologų draugijos Lietuvos skyrius ir išrinkta 13 asmenų taryba:

* prof. habil. dr. Tadas Ivanauskas
* prof. dr. Ričardas Kazlauskas
* prof. habil. dr. Simonas Pileckis
* prof. habil.dr. Vytautas Valenta ir kt.

1970 m. pirmą kartą Lietuvos entomologų draugijos pavadinimas buvo atspausdintas išleisto „Acta entomologica Lituanica" 1-ojo tomo kolontitule. 1991 m. liepos 1 d. Lietuvos entolomogų draugija atsiskyrė nuo Sąjunginės entomologų draugijos ir tapo savarankiška visuomenine organizacija. Pagrindinis šios organizacijos kūrimo iniciatorius ir organizatorius buvo dr. P. Zajančkauskas, kuris draugijos pirmininku buvo beveik 30 metų.

Draugijos įkūrimo pradžioje buvo 38 nariai, dabar – apie 80.

Veikla
------

Draugijos nariai tiria Lietuvos vabzdžius, voragyvius, nagrinėja biologines, ekologines, fiziologines problemas, rengia Lietuvos raudonąją knygą, gamtosaugos planus, tvarko entomologinius draustinius. Draugija organizuoja mokslines ir pažintines išvykas, talkina jauniesiems entomologams.

Pirmininkai
-----------

* Petras Zajančkauskas – 1965 m. gruodžio 30 d. iki 1995 m. kovo 30 d.
* Algirdas Skirkevičius – 1995-2001 m.
* Dalius Dapkus – 2001−2011
* Andrius Petrašiūnas − 2011−

Leidiniai
---------

* „Acta entomologica Lituanica", 1970-1994 m. Platintas 26 pasaulio valstybėse.
* „Naujos ir retos Lietuvos vabzdžių rūšys. Pranešimai ir aprašymai.", nuo 1982 m.
* „Vabzdžių chemorecepcija", nuo 1971 m. nuo 1991 m. pertvarkytas ir leidžiamas anglų kalba „Pheromones"

Nuorodos
--------

* Lietuvos entomologų draugijos tinklalapis

Šaltiniai
---------

1. ↑  Povilas Ivinskis. *Lietuvos entomologų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 218 psl.
Paracetamolis
Paracetamolis 500 mg dozėmis
**Paracetamolis** (**acetaminofenas**) – preparatas, plačiai naudojamas kaip skausmo (galvos, mėnesinių, dantų, raumenų) malšiklis, taip pat mažina karščiavimą. Dažnai naudojamas kaip ingredientas vaistuose nuo peršalimo ir gripo.

Vartojamas rekomenduojamomis dozėmis (1000 mg/dozė iki 4000 mg/dieną suaugusiam žmogui) nepavojingas. Perdozuotas gali pakenkti kepenims.

Pašaliniai poveikiai ir įspėjimai
---------------------------------

Didelės paracetamolio dozės gali sukelti kepenų pažeidimus. Atsargiai vartotinas kepenų ligomis sergantiems pacientams. Neturėtų būti vartojamas kartu su alkoholiu, nes didėja kepenų pažeidimo rizika. Nevartotinas kartu su sudėtiniais vaistais nuo peršalimo, kurie sudėtyje turi paracetamolio (pvz. *Thera Flu*). Jaunesniems nei 2 metų vaikams paracetamolio galima duoti tik pasitarus su gydytoju. Ilgai ir didelėmis dozėmis vartoti tik gydytojui prižiūrint.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Paracetamolis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Paracitamolis (Farmapedia)
* Paracetamolio poveikis