recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Vileika |
| --- |
| **Ilgis** | 12 km |
| **Baseino plotas** | 70,1 km² |
| **Ištakos** | Pliusų ežeras |
| **Žiotys** | Dauguva |
| **Šalys** | Baltarusija, Latvija |

**Vileika** (latv. *Viļeika* arba *Vileika*, blrs. *Вілейка*) – upė, tekanti Baltarusijos ir Latvijos teritorijomis; kairysis Dauguvos intakas.

Tėkmė
-----

Srovės pradžia Baltarusijos Breslaujos rajone esančiame Pliusų ežere, vėliau upė teka daugiausiai šiaurės ir šiaurės rytų kryptimi per pelkėtas Peresveto ežero apylinkes. Aukštupyje vaga sureguliuota. Didžiausi intakai: Melnupytė, Kobilka, Perebrodjė. Žiotys Latvijoje, prie Upmalės kaimo. Ilgis 12 km, tame tarpe 11,5 km Latvijos (Kraslavos savivaldybės) teritorija. Bendras baseino plotas – 70.1 km², tame tarpe 36,5 km² Latvijoje.

Pasienio upė
------------

Dabartiniu metu upė 4,6 km atkarpoje sudaro gamtinę tarpvalstybinę Latvijos–Baltarusijos sieną. Ir viduramžiais Vileikos srovė skyrė valstybes. Baltarusių istorikas V.Voroninas, tyrinėdamas Lietuvos metriką, aptiko įrašą, kad 1529 m. Vilniuje posėdžiavęs Lietuvos seimas patvirtino LDK–Livonijos tarpvalstybinę sieną, ėjusią Kobylos (senasis Vileikos pavadinimas) upe.

Metrikoje minimas ir milžiniškas Kobylos akmuo, kyšojęs iš vandens Dauguvoje, netoli nuo dab. Vileikos žiočių. Nugludintas riedulys tarnavo kaip atskaitos taškas aprašant tarpvalstybinę sieną, bet kliudė laivybai. 1818 m. spalio 25 d. akmuo buvo sunaikintas, sprogdintojai prieš tai jį apmatavo: ilgis virš vandens paviršiaus buvo 34,1 m, o aukštis – 3,2 m. Žinomo archeologo Jūrio Urtano (jis yra išleidęs knygą apie išskirtinius Latvijos riedulius) nuomone, tai galėjo būti vadinamasis Boriso akmuo. Tokie stačiatikių kryžiumi ir slaviškais užrašais pažymėti Boriso akmenys yra aptinkami Dauguvos aukštupyje, dabartinės Baltarusijos teritorijoje. Norint hipotezę patvirtinti, reikėtų aptikti susprogdinto akmens nuolaužą su iškaltais ženklais. Tarp išlikusių akmeninių nuoskilų tai rasti nepavyko, gali būti, kad ieškomos nuolaužos guli apneštos dumblu Dauguvos dugne.

Kad upė Vileika buvo ir yra pasieniečių saugoma upė patvirtina ir kiti, neoficialūs (liaudiški) jos pavadinimai: Graničnaja (liet. *Valstybinės Sienos*), Polskaja (liet. *Lenkijos*) ir Beloruskaja (liet. *Baltarusijos*). Pastarieji du upėvardžiai naudoti senosios Livonijos ir dab. Latvijos gyventojų, kurie taip pabrėždavo, kad rytinis krantas priklauso Abiejų Tautų Respublikai ar Baltarusijai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ūdens saimniecisko iecirkņu klasifikators, 2005[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Игорь Мейден. *Культурно исторические камни Даугавы* // Вести сегодня Archyvuota kopija 2018-06-29 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Juris Urtāns. *Lieli akmeņi pie Krāslavas* // Zaļā dzīvesstila žurnāls „Vides Vēstis Archyvuota kopija 2018-06-29 iš Wayback Machine projekto."
4. ↑  LĢIA vietvārdu datubāze
**Hertie-Stiftung** (*Hertie Waren- und Kaufhaus* - prekybos centrų tinklas, gyvavęs 1933-1994 m.) - vienas didžiausių privačių Vokietijos fondų. Kasmetinės paramos apimtis - apie 20 mln. eurų. Jos šaltinis - fondo kapitalas (apie 820 mln. eurų). Fondo steigėjas (fundatorius) - prekybos tinklo *Hertie* steigėjas Georg Karg (1888-1972). Fondo valdybos pirmininkas - Michael Endres, buvęs *Deutsche Bank* valdybos narys.

Rėmimas
-------

Hertie fondas remia tokias sritis kaip neuromokslai (ypač išsėtinė sklerozė, jos tyrimai; 2004 m. skirta daugiau kaip 21,5 mln. eurų Tiubingeno universitetinės klinikos Hertie klinikinių galvos smegenų tyrimų instituto (*Hertie-Institut für klinische Hirnforschung*), Europos integracija, demokratijos ugdymas; *berufundfamilie gGmbH* (išduoda sertifikatą „Familiengerechte Hochschule"), mokymosi stipendijos imigrantų vaikams (*Start*). 2001-2002 m. Fondas inicijavo konkursą „Jaunimas debatuoja" („Jugend debattiert"), iki šiol koordinuoja, veikia vykdomą projektą. Nuo 2006/2007 m. m. kartu su Gėtės institutu yra Vokiečių kalbos olimpiados (Deutsch-Olympiade) rengėjas.

Nuo 1992 metų kasmet yra suteikiamas Hertie apdovanojimas už engažamentą ir savipagalbą (*Hertie-Preis für Engagement und Selbsthilfe*) (bendra suma - 25 000 eurų). Nuo 2005 kartu su fondu Stiftung MyHandicap - Inovacijos premija žmonėms su negalia (10 000 eurų). Fondas taip pat remia išskirtines studijas vad. Hertie mokykloje (*Hertie School of Governance*).

Nuorodos
--------

* Oficialus Hertie-Stiftung tinklalapis **(**vok.**)**
**Herono trikampis** – trikampis, kurio kraštinių ilgiai ir plotas yra sveikieji skaičiai. Trikampio pavadinimas kilo nuo Herono Aleksandriečio. Trikampis, kurio kraštinės yra Pitagoro trejetai, taip pat yra Herono trikampis.

Herono trikampiais plačiąja prasme taip pat gali būti vadinami trikampiai, kurių kraštinės ir plotas yra racionalieji skaičiai.

Pavyzdys
--------

Trikampis su kraštinėmis *c*, *e* ir *b* + *d*, ir aukštine *a*.
Bet kuris trikampis, kurio kraštinės sudaro Pitagoro trejetą taip pat yra Herono trikampis.

Duotas trikampis be stačiojo kampo, kurio kraštinių ilgis yra 5, 5 ir 6, o plotas 12. Šis trikampis gali būti sudarytas imant du stačiuosius trikampius, kurio kraštinės yra 3, 4 ir 5. Šie trikampiai yra sudedami taip, kad keturios kraštinės būtų viena priešais kitą. Skaičiai 3, 4, ir 5 sudaro Pitagoro trejetą.

Šį pavyzdį galima apibendrinti. Daroma prielaida, kad egzistuoja Pitagoro trikampis su kraštinėmis (*a*, *b*, *c*), o *c* – ilgiausioji kraštinė. Taip pat turimas kitas Pitagoro trikampis (*a*, *d*, *e*), kurio ilgiausioji kraštinė *e*. Šie trikampiai yra sujungti taip, kad liečiasi kraštine *a*. Taip gaunamas naujas trikampis, kurio kraštinių ilgiai yra *c*, *e* ir *b* + *d*. Šiuo atveju trikampio plotas yra:

{\displaystyle S={\frac {1}{2}}(b+d)a}

Šaltiniai
---------

1. ↑  Carlson, John R. (1970), "Determination of Heronian Triangles", *Fibonacci Quarterly* **8**: 499–506
2. ↑  Beauregard, Raymond A. & Suryanarayan, E. R. (January 1998), "The Brahmagupta Triangles", *College Mathematics Journal* **29**(1): 13–17, doi:10.2307/2687630

Nuorodos
--------

* Eric W. Weisstein, Heronian Triangle, MathWorld. **(**angl.**)**
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Vigimantas Kisielius** |
| --- |
| Gimė | 1954 m. gegužės 23 d. (68 metai)Upytės kaime, Panevėžio rajonas |
| Sutuoktinis (-ė) | Elvyra |
| Vaikai | Elmantė |
|  |
| Veikla | inžinierius geodezininkas, Lietuvos ir Kėdainių rajono politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | 1993 m. Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1979 m. Vilniaus inžinerinės statybos institutas |

**Vigimantas Kisielius** (g. 1954 m. gegužės 23 d. Upytės kaime, Panevėžio rajonas) – inžinierius geodezininkas, Lietuvos ir Kėdainių rajono politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1972 m. baigė Kėdainių 1-ąją vidurinę mokyklą. 1979 m. Vilniaus inžineriniame statybos institute baigė taikomąją geodeziją.

1979–1995 m. Kėdainių valstybinės melioracijos įmonės meistras, vyriausiasis darbų vykdytojas, baro vadovas, gamybinio skyriaus viršininkas, viršininkas, generalinis direktorius. 1998 m. UAB „Augiva" konsultantas.

Nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys.

1995 ir 2000 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys, 1995–1997 m. Kėdainių rajono savivaldybės meras.

Žmona Elvyra, dukra Elmantė.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Petras Baguška** | **Kėdainių rajono meras**1995–1997 m. | Po to:**Viktoras Muntianas** |
| **Ilja Bereznickas** |
| --- |
| Gimė | 1948 m. sausio 1 d. (75 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos animacinio kino režisierius, dailininkas, karikatūristas, scenaristas. |

**Ilja Bereznickas** (g. 1948 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos animacinio kino režisierius, dailininkas, scenaristas.

Biografija
----------

1970 m. baigė architektūrą Kauno politechnikos institute, 1985 m. – režisūrą Aukštuosiuose scenaristų ir režisierių kursuose Maskvoje. Nuo 1985 m. su pertraukomis Lietuvos kino studijos režisierius, dailininkas. Dirbo Izraelio, Norvegijos, JAV kino studijose. Nuo 2002 m. su pertrauka Vilniaus dailės akademijoje dėsto animaciją, kursas įvestas jo iniciatyva Fotografijos ir medijos meno katedroje. 2003-2004 m. dėstė Vizualiojo meno mokykloje Niujorke.

1997 m. dirbo Norvegijoje gamybos režisieriumi studijoje "Filmcameratene" prie pilnametražio filmo „Giurinas su lapės uodega". Šis filmas gavo daug apdovanojamų ir buvo pristatytas Kanų kino festivalyje. Nuo 1993 m. Amerikoje Niujorke 4 metus dirbo J.Zanderio, legendinio animacinio filmo „Tomas ir Džeris" režisieriaus studijoje. Lietuvos konsulate, Lietuvos konsulo M.Butkaus pagalba suorganizavo keletą Lietuvos dailininkų parodų Niujorke ir Čikagoje. 2002 m. I.Bereznickas įkūrė animacijos specialybę Vilniaus dailės akademijos Media meno katedroje, kurioje dirba docentu šiuo metu. Per tą laikotarpį parengė vadovėlį „Animacijos menas".

Sukūrė knygų iliustracijų, karikatūrų. Nuo 1973 m. dalyvauja karikatūrų parodose Lietuvoje, individualios parodos surengtos Vilniuje 1980 m. 1997 m. 2005 m. ir užsienyje.

Filmografija
------------

* Telefonas – 1984 m.
* Dovana – 1985 m. dailininkas
* Baubas – 1987 m. scenarijaus autorius, dailininkas, Tomaro, Portugalija, filmų vaikams ir jaunimui „Mio" prizas 1988 m.
* Bermudų žiedas – 1988 m. animatorius, Kijevo „Krok" kino festivalio prizas 1989 m. Bilbao sportinių filmų festivalio prizas 1990 m.
* Atsargiai, vaikai – 1990 m.
* Laikraštinis žmogus – 1991 m.
* Toks mūsų plastilininis gyvenimas – 1994 m.
* Svajuko dramblionės – 1995 m.
* Senelis ir senelė – 1999 m. scenarijaus autorius, animatorius
* Baubo aritmetika – 2004 m. scenarijaus autorius, animatorius, dailininkas
* Tik nereikia mūsų gąsdinti – 2005 m. scenarijaus autorius, animatorius
* Baubo liga – 2006 m. scenarijaus autorius, animatorius, dailininkas

Bibliografija
-------------

* Albertas eina į gimtadienį, arba kaip aš pradėjau sveikai maitintis. Kaunas, Šviesa, 2007 m. ISBN 5-430-04440-7
* Kas atsitiko Albertui, arba Kaip aš išmokau daryti mankštą; Drambliuko Alberto mankšta. Kaunas, Šviesa, 2006 m. ISBN 5-430-04439-3

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Ilja Bereznickas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 771 psl.
3. ↑  Lietuvos filmų centras
**Ilja Kovalčiukas** (g. 1983 m. kovo 15 d. Kalinine, Rusijoje) – rusų ledo ritulininkas, žaidžiantis kairiojo krašto puolėjo pozicijoje.

Pradėjo sportuoti trejų metų, kai kartu su tėvu pradėjo eiti jį į sporto salę. Penkerių metų pradėjo čiuožti ledo arenoje. 15 metų atvyko į JAV į jaunių čempionatą Ontarijuje. Taip jį pastebėjo NHL skautai. Po to jis buvo pakviestas į U-17 rinktinę. Prieš 2001 m. naujokų biržą Ilja buvo pakviestas į JAV susitikti su Atlanta "Thrashers" atstovu. Klubo vadovybė turėjo dvi išeitis arba iškart pasilikti žaidėją komandoje arba išsiųsti jį į atgal į Rusiją, Maskvos "Spartak" klubą. Vadovybė nutarė pasilikti jį JAV.

2010 m. vasario 4 d. buvo iškeistas Naujojo Džersio „Devils" klubui, į 3 žaidėjus ir 2010 m. pirmojo naujokų biržos rato šaukimus.[1] 2010 m. liepos 20 d. pasirašė 17 metų, 102 mln. JAV dolerių kontraktą su Naujojo Džersio „Devils" klubu,[2] tačiau NHL vadovybė su tuo nesutiko, todėl atmetė pasiūlymą, kaip prieštaraujantį lygos algų kepurei.[3] 2010 m. rugsėjo 9 d. NHL vadovybė leido sudaryti 15 m. kontraktą su Niu Džersio klubu, kurio vertė siekia 100 mln. JAV dolerių.[4]

Į rinktinę buvo pakviestas 18 metų, taip tapdamas jauniausiu XIX žiemos olimpinių žaidynių profesionaliu žaidėju.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
Koordinatės: 51°23′39″ š. pl. 30°03′33″ r. ilg.﻿ / ﻿51.39417°š. pl. 30.05917°r. ilg.﻿ / 51.39417; 30.05917

Janovo geležinkelio stotis
**Janovas** (ukr. *Янів*) – geležinkelio stotis stovinti Pietvakarių geležinkelio atkarpoje Čerginovas-Ovručius, netoli Pripetės, Ukrainoje.

Istorija
--------

Stotis pradėjo veikti 1925 m. Nuo Janovo kaimo ir stoties pradėjo kurtis Pripetės miestas.

Iki Černobylio AE avarijos, stotis priklausė Pietvakarių geležinkeliui. Stotyje buvo aptarnaujami keleiviai, kraunami kroviniai, jungėsi Černobylio AE, sandėlių, naftos bazės ir kitų Pripetės įmonių geležinkeliai.

Janovo geležinkelio stotis patenka į valstybinės įmonės „Černobylservis" transporto kompleksą.

Stotyje yra vienas pagrindinis, trys atvykimo-išvykimo keliai ir keletas pagalbinių kelių vagonų sąstatams. Yra įranga krovos darbams šalia Černobylio AE ir panaudoto branduolinio kuro saugyklos kelių.

Vakarinėje stoties pusėje yra išlikus vandens talpa garvežių užpildymui.

Rekonstruojant geležinkelio atkarpą Černigovas-Janovas, Černobylio AE personalo ir kitų organizacijų susisiekimo užtikrinimui, 1986–1987 m. Janovo stotis nuo Janovo iki Slavutyčiaus buvo elektrifikuota. Dabar kontaktinis tinklas nenaudojamas ir išmontuotas pačioje stotyje ir atkarpoje Janovas-Semichodai.

Dabar, vienas iš kelių, nutiestas per stotį, rekonstruotas ir naudojamas objekto „Uždanga-2", naujo Černobylio AE sarkofago statybai.

Kompiuteriniuose žaidimuose
---------------------------

Janovo geležinkelio stotis – vienas iš vietovės „Jupiterio apylinkės" elementų kompiuteriniame žaidime S.T.A.L.K.E.R.: Call of Pripyat

Taip pat skaitykite
-------------------

* Janovas

Literatūra
----------

1. Юго-Западная железная дорога. Вчера. Сегодня. Завтра. 244 стр. Киев, „Транспорт України" 1995 г. ISBN 5-7707-7927-6
2. Статья из Магистрали „Фонящий путь" за ноябрь 2007 года

Šaltiniai
---------

1. ↑  Юго-Западная железная дорога. Вчера. Сегодня. Завтра. 244 стр. Киев, „Транспорт України" 1995 г. ISBN 5-7707-7927-6


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Janovo geležinkelio stotis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Bazinė palūkanų norma** – mažiausia pinigų skolinimosi kaina konkrečiu momentu, kurią nustato centriniai bankai. Kuo ji mažesnė, tuo daugiau pinigų išleidžiama į apyvartą, tuo pigiau galima pasiskolinti finansų rinkoje ir atvirkščiai, kuo ji didesnė, tuo mažiau pinigų įliejama į finansų rinkas, tuo didesni skolinimosi kaštai tampa. 

Bazinė palūkanų norma nustatinėjama ne visose šalyse, pavyzdžiui, kai litas buvo susietas su euru, Lietuvos bankas nebuvo įgaliotas nustatyti šalies bazinės palūkanų normos.

Reikšmė
-------

Bazinė palūkanų norma yra vienas iš instrumentų, naudojamų skatinant ekonomikos plėtrą. Šis instrumentas taip pat padeda pristabdyti perkaitusią ekonomiką. Jei ekonomikos augimas lėtėja ir norima ją paskatinti, centrinis bankas bazinę palūkanų normą sumažina, tikėdamasis tokiu būdu suaktyvinti skolinimąsi ir vartojimą. Tuo tarpu jei pradeda vis dažniau kilti infliacijos grėsmė, centrinis bankas bazinę palūkanų normą padidina norėdamas apsisaugoti nuo galimų turto burbulų sprogimų.

Fiziniams asmenims bazinė palūkanų norma įtaką daro per tarpbankines palūkanų normas. Kuo mažesnė bazinė palūkanų norma, tuo pigiau gyventojai gali skolintis ir priešingai, kuo ji didesnė, tuo didesnės skolinimosi sąnaudos tampa.
| Dinkelsbiulisvok. *Dinkelsbühl* |
| --- |
|        |
| *Senamiestis* |
|  |
| 

DinkelsbiulisDinkelsbiulis

49°4′15″ š. pl. 10°19′10″ r. ilg.﻿ / ﻿49.07083°š. pl. 10.31944°r. ilg.﻿ / 49.07083; 10.31944﻿ (Dinkelsbiulis)Koordinatės: 49°4′15″ š. pl. 10°19′10″ r. ilg.﻿ / ﻿49.07083°š. pl. 10.31944°r. ilg.﻿ / 49.07083; 10.31944﻿ (Dinkelsbiulis) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Vokietijos vėliava Vokietija |
| **Žemė** | Bavarija Bavarija |
| **Apskritis** | Ansbacho apskritis |
| **Regionas** | Vidurinė Frankonija |
|  |
| **Gyventojų** (2012 m.) | 11 287  |
| **Plotas** | 75,19 km² |
| **Tankumas** (2012 m.) | 150 žm./km² |
| **Altitudė** | 442 m |
|  |
| **Tinklalapis** | dinkelsbuehl.de |
|  **Vikiteka** | Dinkelsbiulis |

**Dinkelsbiulis** (vok. *Dinkelsbühl*) – miestas vidurio pietų Vokietijoje, Bavarijoje. Šventosios Romos imperijos gyvavimo laikais buvo laisvasis imperijos miestas. Dabar miestas priklauso Ansbacho rajonui, netoliese į pietvakarius yra Aleno miestas. 2012 m. duomenimis, mieste gyveno 11 tūkst. žmonių.

Istorija
--------

Imperatoriaus Henriko V įsakymu įtvirtintas miestas. 1305 m. gavo tokias pačias savivaldos teises kaip ir Ulmas, o 1351 m. įgavo laisvojo imperijos miesto statusą.

Reformacijos laikais Dinkelsbiulis, kartu su tokiais miestais kaip Ravensburgas, Augsburgas ir Biberachas prie Riso, garsėjo mišria katalikų ir protestantų valdžios sistema. Valdžioje abiejų religinių visuomenių atstovų buvo po lygiai. Tokia padėtis buvo panaikinta 1802 m. kai šie miestai buvo aneksuoti Bavarijos karalystės.

Apie 1534 m. dauguma Dinkelsbiulio gyventojų buvo protestantai.

Stebėtinai Antrojo pasaulinio karo metu miestas beveik nenukentėjo.

Galerija
--------

* Turgaus aikštėTurgaus aikštė
* Viornico vartaiViornico vartai
* Rotenburgo vartaiRotenburgo vartai
* Zegringeno vartaiZegringeno vartai
* Niordingeno vartaiNiordingeno vartai

Išnašos
-------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| Dinkų kalba*Thuɔŋjäŋ* |
| Kalbama | Pietų Sudanas |
| Kalbančiųjų skaičius | ~1,4 mln. |
| Kilmė | Nilo-Sacharos (?)0Rytų Sudano00nilotinės000vakarų nilotinės0000dinkų–nuerų00000**dinkų** |
| Rašto sistemos | lotynų |
| Kalbos kodai |
| ISO 639-2 | din |
| ISO 639-3 | dip, diw, dib, dks, dik |

**Dinkų kalba** (*Thuɔŋjäŋ* arba *Thuɔŋ ee Jieng*) – kalba, vartojama dinkų tautybės žmonių, kurie yra gausiausia Pietų Sudano tauta. Ši kalba priklauso nilotų kalbų šakai ir yra spėjamos Nilo-Sacharos kalbų šeimos dalis. Kalbančiųjų skaičius – spėjama, apie 1,4 mln. žmonių. Dinkų kalba plačiausiai vartojama Baltojo Nilo pakrantėse, abipus Sudo pelkynių – Bahr el Gazalio, Aukštutinio Nilo ir Pietų Kordofano srityse.

Dinkų kalbą sudaro daugybė tarmių ir šnektų, kurios telkiamos į 5 pagrindines šakas:

* šiaurės rytų dinkų [dip], ~320 tūkst. – pagrindinės tarmės: Abiliango, Luako, Ngoko-Sobato, Agero, Ruto, Thojaus;
* šiaurės vakarų dinkų [diw], ~80 tūkst. – Aloro, Ngoko-Kordofano, Pan Aru, Ruvengo;
* pietų-vidurio dinkų [dib], ~250 tūkst. – Aliapo, Čječo, Goko, Agaro;
* pietryčių dinkų [dks], ~270 tūkst. – Boro, Athoko, Gholo, Niarvengo, Tviko;
* pietvakarių dinkų [dik], ~450 tūkst. – Reko, Abiemo, Aguoko, Apuko, Avano, Lau, Luako, Malualo, Paljeto, Palioupinio, Tvidžo.

Dinkų kalba pasižymi balsių gausa (a, e, i, o, u, ɛ, ɔ), visi balsiai turi aspiruotus atitikmenis. Kiekvienas balsis gali būti trejopo ilgumo. Be to, kalba toninė (Boro tarmėje – 4 tonai). Būdinga apofonija (pvz. *dom* „laukas" – *dum* „laukai").

Dinkų kalba užrašoma lotyniškojo raidyno atmaina, sukurta 1928 m. Iki tol būta užrašymų ir arabiškais rašmenimis. Dinkų raidyne yra šie ženklai: a ä b c d dh e ë ɛ ɛ̈ g ɣ i ï j k l m n nh ny ŋ o ö ɔ ɔ̈ p r t th u w y.

Dinkų kalba yra pagrindinė šnekamoji Pietų Sudano kalba. Prestižinė ir standartizuota yra Reko tarmė. Šia ir kitomis tarmėmis vykdomas pradinis ugdymas, parengtos gramatikos, išleista literatūrinių tekstų, išverstas Naujasis Testamentas. Bongams ir thuriams dinkų kalba yra antroji kalba.

Nuorodos
--------

* dip Duomenys apie kodu „dip" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* diw Duomenys apie kodu „diw" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* dib Duomenys apie kodu „dib" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* dks Duomenys apie kodu „dks" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*
* dik Duomenys apie kodu „dik" žymimą kalbą svetainėje *ethnologue.com*

WikipediaWikipedia
Vikipedija ***Dinkų kalba***
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Koordinatės: 55°39′13″š. pl. 25°11′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.6537°š. pl. 25.1835°r. ilg.﻿ / 55.6537; 25.1835

|  Inkūnų Švč. Aušros Vartų Dievo Motinos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Panevėžio |
| **Dekanatas** | Anykščių |
| **Savivaldybė** | Anykščių rajonas |
| **Gyvenvietė** | Inkūnai |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1942 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūros formos |

**Inkūnų Švč. Aušros Vartų Dievo Motinos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Inkūnų kaime, 18 km į šiaurę nuo Anykščių.

Istorija
--------

Vyskupui leidus Angelės Stukaitės-Šukienės namuose įrengtoje koplyčioje 1939 m. pradėtos laikyti pamaldos. Nuo to laiko pradėta kurti Inkūnų parapija. Ją administravo Andrioniškio klebonas kunigas Dominykas Mikšys (1939 m.) ir kunigas Matas Šermukšnis (1939-1940 m.). Pirmasis parapijos klebonas Jonas Uogintas (1940-1944 m.). Kunigo Jono Uoginto (1911–1988) rūpesčiu pagal išeivio iš Andrioniškio inžinieriaus Pranciškaus Markūno (1873–1964) projektą 1941–1942 m. pastatyta dabartinė medinė bažnyčia. Ją 1942 m. spalio 18 d. pašventino Panevėžio vyskupas Kazimieras Paltarokas. 1943 m. pastatyta klebonija. Po kunigo Jono Uoginto parapijai vadovavo Kazimieras Žukas (1944-1945 m.), Antanas Gružauskas (1945-1946 m.), Povilas Kučinskas (1946-1948 m.), Povilas Kairys (1948-1950 m.), Feliksas Savčiukas (1950-1956 m.).

1956–1966 m. klebonavo Eduardas Vaišnoras (1906–1982), Karagandos kalinys. 1966-1973 m. klebonavo Sigitas Uždavinys. Šis kunigas ypač daug pasidarbavo tobulindamas ir turtindamas bažnyčią, ją sutvarkė (iškalė, išgražino, išdažė) bažnyčios vidų, sutvarkė kapines. Sovietinės valdžios nuteistas metams pataisos darbų (miško kirtimo darbams) už kapinių sutvarkymą. 1973-1998 m. klebonavo Jonas Labakojis. Jo pastangomis bažnyčia buvo apkalta lentomis, nudažyta. Nuo 1998 m. parapija klebono neturi, ją aptarnavo Andrioniškio klebonas Jonas Labakojis, nuo 2004 m. Virginijus Taučkėla.

Architektūra
------------

Bažnyčia stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside ir zakristija. Bažnyčia vienanavė, turi 3 altorius. Šventoriaus tvora metalinė (be vartų).

Galerija
--------

* Bažnyčios fasadasBažnyčios fasadas
* Bažnyčia, apsupta katalikiškojo jaunimo stovyklos, vykusios 1994-2006 m.Bažnyčia, apsupta katalikiškojo jaunimo stovyklos, vykusios 1994-2006 m.
* Bažnyčia, žiūrint nuo klebonijosBažnyčia, žiūrint nuo klebonijos
* Inkūnų bažnyčios koplytstulpis ir kryžiusInkūnų bažnyčios koplytstulpis ir kryžius
* KlebonijaKlebonija
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Terseras, Kalamučita |
| --- |
| Tiltas per Kalamučitą šalia Tersero užtvankos Tiltas per Kalamučitą šalia Tersero užtvankos |
| **Ilgis** | 307 km |
| **Baseino plotas** | 21 000 km² |
| **Vidutinis debitas** | 21,17 m³/s |
| **Ištakos** | Sierra de Comechingones |
| **Žiotys** | Karkaranja |
| **Šalys** | Argentina |

**Kalamučita** (*Río Calamuchita*) arba **Terseras** (isp. *Río Tercero*) – upė centrinėje Argentinoje, Kordobos provincijoje; Karakaranjos upės ištaka. Prasideda Kordobos kalnagūbriuose, Komečingoneso kalnagūbryje, Čampaki kalno papėdėje. Aukštupyje teka Kalamučitos slėniu. Toliau prateka Rio Tersero tvenkinį ir teka į pietryčius per drėgnosios pampos lygumas. Netoli Monte Buejaus Kalamučita susilieja su Čiokančarava ir sudaro Karkaranją. Pastaroji liūčių periodu gali pasiekti Paranos baseiną. Upės vandens režimas smarkiai priklauso nuo kritulių kalnagūbriuose. Prie upės įsikūrę šie miestai: Rio Terseras, Vilja Marija, Bel Viljė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vakarų tiurkų kaganatas** – klajoklių gentinė konfederacija Eurazijos stepėje, egzistavusi VI–VII a. kurioje pagrindinį politinį vaidmenį vaidino **gok-tiurkų** gentys (turkų kalba: *Gök Türkler*, kinų kalba: 突厥 *Tūjué*, tuometinis kiniškas tarimas – *T’u küe*).

Didžiausio išsiplėtimo laiku kontroliavo didžiąją dalį Kazachų ir Ponto stepių, Sogdą, Chorezmą ir Ferganą (teritorijos dab. Kazachijoje, Kirgizijoje, Uzbekijoje, Rusijoje ir Ukrainoje).

Istorija
--------

Vakarų tiurkų kaganato gentys
Kaganatas susiformavo dėl Tiurkų kaganate kilusio įpėdinystės karo, kurio metu atskilo vakarinės teritorijos. Šių teritorijų sostine tapo Sujabas (dab. Kirgizijoje, 60 km nuo Biškeko), ir jis valdė didžiules teritorijas Kazachų stepėje ir Ponto stepėje. Vietiniai kaganai sudarė sąjungą su Bizantija, kovodami su Sasanidais, atkūrė seniau pasislinkusias sienas Vidurinėje Azijoje. Vėliau tiurkai, susivieniję su chazarais, įsiveržė į Pietų Kaukazą, paimdami Tbilisį. Tik 630 m. po Tung Yabğu mirties, tiurkai atsitraukė iš Užkaukazės.

Kaganatas buvo daugybės skirtingų genčių konfederacija. Jame buvo išskiriamos 10 pagrindinių valdančių genčių, kurios dalijosi į rytines (kinų šaltiniuose jos vadinamos *Duoliu*) ir vakarines (jos vadinamos *Nušibi*). Po Išbara-kagano (634–639) reformų, Vakarų kaganatas tapo žinomas kaip **Onoq**, t. y. „Dešimt strėlių", kurios buvo išdalintos pagrindiniams genčių vadams. Tai sukėlė valstybės skilinėjimą.

VII a. kaganatas silpo, ir jo vienybė menko. Rytines sritis ir sostinę 657 m. nusiaubė Tangų Kinija. Vakarinėse srityse atskirą konfederaciją konsolidavo bolgarai, Ponto stepėje įsitvirtino chazarai. VII a. II pusėje kaganatas nustojo egzistuoti, mat jį padalino daugybė smulkių genčių, tokių, kaip tiurgešai, ogūzai, kimakai, karlukai ir kt.

Kaganai
-------

* Tarduš (593/599-603, iš pradžių kaip jabgu)
* Šekuei (611–618)
* Tong Yabghu (618–628)
* Išbara (628-???)
* Yukuk Šad
* Bagha Šad
| **Jekaterina Vilkova** |
| --- |
|  |
| Gimimo vardas | Jekaterina Vikova  (rus. *Екатерина Вилкова*) |
| Visas vardas | Jekaterina Vilkova |
| Gimė | 1984 m. liepos 11 d. (38 metai)Gorkis, Rusija |
| Gyven. vieta | nežinoma |
| Tautybė | Rusė |
| Pilietybė |  Rusija |
|  |
| Sritis | Teatras, kinas, TV |
| Pareigos | Aktorė |

**Jekaterina Vilkova** (g. 1984 m. liepos 11 d. Gorkyje) – Rusijos aktorė.

Biografija
----------

2005 m. atliko debiutinį vaidmenį (Sofija Golitcyna) filme „Pasitenkinimas". Betsės vaidmuo Todorovskio filme „Dandies" jai atnešė populiarumą, nors jos herojė viso filmo metu neištaria nė žodžio, o tik dainuoja ir šoka. Vėliau įkūnijo Svetlaną, Jekaterinos Furcevos dukterį, seriale „Furceva". Vaidino melodramoje „Aš tikiu", „Vienas, du! Aš tave myliu!", karinėje dramoje „Kovotojai", filme „Kritusiųjų dangus", „Truose muškietininkuose" (Miledi vaidmuo), detektyvinėje istorijoje „Nužudyti Staliną", karo filme „Aušros čia tylios...", komedijoje „Klasiokės".

Aktorė atliko pagrindinį vaidmenį seriale „Viešbutis Eleonas". Jos herojė Sofija – valdinga mergina, įpratusi dirbti pagal vakarietiškus standartus, norinti Eleoną paversti nepriekaištingu, tačiau tenka susidurti su tipišku rusišku „gal". 2017 m. atliko pagrindinį vaidmenį detektyvinėje istorijoje „Hotel Russia". Jos herojė Ksenjia Romanovna Baskakova, viešbučio darbuotoja, dirbanti įtarimų ir intrigų atmosferoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Nuorodos
--------

* IMDB profilis
* kino-teatr.ru
* kinopoisk.ru
|  Kalangai |
| --- |
| Gyventojų skaičius | 850 tūkst. |
| Populiacija šalyse | Zimbabvės vėliava Zimbabvė - 700 tūkst. Botsvanos vėliava Botsvana - 150 tūkst. |
| Kalba (-os) | kalangų kalba |
| Religijos | krikščionybė |

**Kalangai** (angl. *Kalanga, Bakalanga, Bakalka*) – viena pirmųjų bantų kalba kalbančių tautų, kuri atmigravo į šiandieninę Botsvaną, paskui ją sekė *Bakgalagadi*, po jų – *Batswana*.

Kalangai pirmiausia apsigyveno Mapungubvės karalystėje (*Mapungubwe*) Pietų Afrikoje. Tai buvo pirmoji kalangų valstybė. Vėliau jie persikėlė link Didžiosios Zimbabvės griuvėsių ties Masvingu. Dar vėliau jie persikėlė į Khamį, o galiausiai – į Botsvaną. Tačiau kur jie besikėlė, visur paliko savo mūrinių statinių likučius ir kalangų bendruomenes. Khamio valstybė buvo užėmusi dabartinės Zimbabvės pietvakarius (dabar Matabelelandas) ir kaimynines šių dienų Botsvanos sritis.

Istorija
--------

Kalangai (kitaip – vakarų šonai) yra artimi mašonams. Jie daugiausia gyvena Zimbabvėje ir Botsvanoje. Kai jie atvyko į šiaurės rytų Botsvaną ir pietvakarių Zimbabvę, jie jau buvo atsiskyrę nuo šonų. Manoma, kad jų yra apie 850 tūkstančių.

Kalangai yra viena didžiausių taip vadinamų Botsvanos tautinių mažumų.

Kalangai susiję su kai kuriomis ankstyvosiomis Afrikos valstybėmis – Mapungubvės ir Khamio karalystėmis, Rozvių imperija.

1690 m. portugalai buvo priversti pasitraukti iš plokščiakalnių, ir daug žemės, anksčiau valdytos Monomotapos, tada ėmė valdyti Rozviai. Kalangų valdytos valstybės suskilo į autonomiškas valstybes, daug kurių vėliau įėjo į Rozvių imperiją. Apie du šimtus metų regione išsilaikė taika ir klestėjimas. Kultūros centrai Dhlo-Dhlo, Khamis ir Didžioji Zimbabvė pasiekė klestėjimo viršūnes.
Monomotapos tvirtovė ir rūmai buvo užimti Rozvių.

Nuorodos
--------

1. ↑  Lewis, M. Paul (2009). „Kalanga 'The cultural people'". *Ethnologue*. SIL International. Nuoroda tikrinta October 25, 2012.
| **Calycophyllum spruceanum** |
| --- |
| Grakštusis kiboklis (*Calycophyllum spruceanum*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Augalai  *( Plantae)* |
| Skyrius: | Magnolijūnai  *( Magnoliophyta)* |
| Klasė: | Magnolijainiai  *( Magnoliopsida)* |
| Poklasis: | Notreliažiedžiai  *( Lamiidae)* |
| Šeima: | Raudiniai  *( Rubiaceae)* |
| Gentis: | Kiboklis  *( Calycophyllum)* |
| Rūšis: | Grakštusis kiboklis  *( Calycophyllum spruceanum)* |

 |

**Grakštusis kiboklis** (*Calycophyllum spruceanum*, port. *Pau-mulato, Mulateiro*) – raudinių (*Rubiaceae*) šeimos medžių rūšis. Auga Pietų Amerikos tropikuose, daugiausia Amazonijoje.

Aukštis 15-40 m, kamieno skersmuo 4-5 m. Lapai dideli, dalinai krentantys. Žydi baltais žiedais gegužės-birželio mėnesiais. Žievė bronzinės spalvos, atauganti. Grakštusis kiboklis auga upių pakrantėse, gali išgyventi užtvindymo laikotarpius. Mediena tanki, tvirta, naudojama pramonėje.

Grakščiojo kiboklio žievė naudojama vietinių indėnų medicinoje ir ritualuose. Joje yra daug tanino, kuris veikia kaip antibakterinis, fungicidinis ir insekticidinis preparatas. Iš jos daromas kompresas dedamas ant žaizdų, nudegimų. Iš žievės virta arbata pilama ant kūno po maudymosi, kad atbaidytų parazitus ir neleistų veistis grybeliui.

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Išeiga** – chemijos terminas apibūdinantis produkto gaunamo iš pradinių medžiagų, reagentų kiekį. Išeiga labai svarbi pasirenkant kelis ir metodus kaip gaminti junginį kuriuo bus prekiaujama.

Teorinė išeiga
--------------

Teorinė išeiga paskaičiuojama pagal reakcijos lygtį ir dalyvaujančių medžiagų kiekį moliais. Ji dažniausiai didesnė už praktinę išeigą, kadangi dažnai vyksta nenumatytos reakcijos, medžiagos sureguoja nepilnai, dalis medžiagų paprasčiausiai prarandama ant indo sienelių gamybos metu ir t. t.

Praktinė išeiga
---------------

Po gamybos pasveriami produktai – tai ir yra praktinė išeiga.

Procentinė išeiga
-----------------

Apskaičiuojama pagal elementarią formulę:

Praktinė išeiga / Teorinė išeiga \* 100 %

Tokia išeiga geriausiai ir aiškiausiai atspindi praktinį reakcijos naudingumą, pasirinkto gamybos kelio tinkamumą gamybai ir gamybos proceso efektyvumą.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Hedelfinger |
| --- |
| 

|  |
| --- |
|  |

 |
| **Sukūrimo vieta** | Vokietijos vėliava Vokietija |

**Hedelfinger** – trešnių veislė, išvesta Vokietijoje. Lietuvoje daug kur auginama. Vaismedis auga vešliai, sudaro vidutinio tankumo, platų piramidišką vainiką, žiemą pakankamai ištvermingas, derėti pradeda 4–5 metais po pasodinimo, dera gausiai ir pastoviai. Žydi gana anksti. Veislė kryžmadulkė. Vaisiai prinoksta apie liepos vidurį, beveik vienu metu, vienodo dydžio, dideli (4–5 g), labai skanūs, transportabilūs, apvaliai širdiški, iš šonų paplokšti. Odelė tamsiai raudona, visiškai prinokusių vaisių beveik juoda. Minkštimas purpurinės spalvos, kremzliškas, sultingas, saldus. Sultys raudonos. Kauliukas didokas (0,4 g), lengvai atsiskiria nuo minkštimo. Vaisiai vartojami švieži ir perdirbti. Veislė pakankamai atspari ligoms.
| **Jean-Claude Andruet** |
| --- |
| **Karjera Pasaulio ralio čempionate** |
| Tautybė | Prancūzija prancūzas |
| Aktyvumas | 1973–1986, 1995 |
| Komanda (-os) | Lancia, Citroën, Alpine Renault, Ferrari |
| Dalyvauta ralių | 29 |
| Čempionas | 0 |
| Pergalių | 3 |
| Podiumai     | 7 |
| Laimėta greičio ruožų | 52 |
| Taškai | 43 |
| Pirmas ralis | 1973 m. Monte Karlo ralis |
| Pirma pergalė | 1973 m. Monte Karlo ralis |
| Paskutinė pergalė | 1977 m. San Remo ralis |
| Paskutinis ralis | 1995 m. Monte Karlo ralis |

**Jean-Claude Andruet** (g. 1942 m. rugpjūčio 13 d.) – buvęs profesionalus Prancūzijos ralio lenktynininkas, dalyvavęs Pasaulio ralio čempionate.

Biografija
----------

J. C. Andruet laimėjo tris šio čempionato etapus; 1973 m. Monte Karlo ralį, 1974 m. Korsikos ralį ir 1977 m. Sanremo ralį. 1973 m. Monte Karlo ralis buvo pirmasis pasaulio ralio čempionato etapas, rengiamas tarptautinės automobilių federacijos (FIA). Jo geriausias pasiekimas buvo 1982 m. 13 vieta bendrojoje įskaitoje. Jis taip pat dalyvavo ir Europos ralio čempionate. Šį čempionatą laimėjo 1970 m. o 1981 m. užėmė antrą vietą bendrojoje įskaitoje.

Jo sūnus Gilles Andruet buvo šachmatų žaidėjas (žuvo 1995 m.).

Išnašos
-------

1. ↑  RallyBase – Jean-Claude Andruet
2. ↑  RallyBase – 1981 European Rally Championship for Drivers
| **Jean-François de la Barre** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1745 m. rugsėjo 12 d. |
| Mirė | 1766 m. liepos 1 d. (20 metų) |
|  |
| Veikla | prancūzų aristokratas |
|  |
|  **Vikiteka** | Jean-François de la Barre |

**Jean-François de la Barre** (1745 m. rugsėjo 12 d. – 1766 m. liepos 1 d.) – prancūzų aristokratas, nukankintas ir sudegintas ant laužo kartu su Voltero „Filosofiniu žodynu" už laisvamanybę.

Voltero veikalą kartu deginti nusprendė Prancūzijos Parlamentas, originaliame teismo sprendime to nebuvo. Šiuo metu Prancūzijoje de la Barre yra krikščioniškos religinės netolerancijos aukos simbolis, panašiai, kaip Italijoje Giordano Bruno. Paryžiaus Montmartre rajone jam pastatyta statula ir jo vardu pavadinta gatvė šalia.

Kaip nereligingumo įrodymai buvo pateiktos jo namuose rastos įvairios uždraustos (daugiausiai pornografinės) knygos. Kadangi ten pat buvo rastas ir Voltero „Filosofinis žodynas", filosofas buvo kaltinamas padaręs jaunuoliui blogą įtaką.

Prancūzijos revoliucijos metu (1794 m.) teismo nuosprendis de la Barre po mirties buvo atšauktas.

Nuorodos
--------
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Labidura riparia**Apsauga: 4(I) – Nenustatyta |
| --- |
| Smėlinė auslinda (Labidura riparia)Smėlinė auslinda (*Labidura riparia*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Auslindos  *( Dermaptera)* |
| Šeima: | Smėlinės auslindos  *( Labiduridae)* |
| Pošeimis: | *Labidurinae*  *( Labidurinae)* |
| Gentis: | *Labidura*  *( Labidura)* |
| Rūšis: | Smėlinė auslinda  *( Labidura riparia)* |

 |
| Binomas |
| ***Labidura riparia***Pallas, 1773 |

**Smėlinė auslinda** (*Labidura riparia*) – auslindų (*Dermaptera*) būriui priklausantys vabzdžiai (*Insecta*). Apie 26 mm ilgio, geltonai rudas. akys juodos. Egzistuoja labai daug išvaizdos variacijų.

Kosmopolitinė rūšis, aptinkama visame pasaulyje. Ypač dažna atogrąžose, iš kur manoma ir kilo ši rūšis. Randame smėlėtose pakrantėse, kopose, paupių smėlynuose.

Gyvena atvirose lengvo, smėlėto grunto buveinėse. Dažnai aptinkama po lentgaliais, kelmais, kopų augalų išpustytomis šaknimis, kur smėlis yra kiek drėgnesnis. Tūno savo išsiraustuose urveliuose. Buvimo vietą žymi smėlio kauburėlis. Juose vasarą krūvelėmis po 60 – 70 deda kiaušinius ir saugo juos bei išsiritusius jauniklius iki pirmo nėrimosi.

Minta gyvais ir negyvais vabzdžiais ir kitais gyvūnais.

Žiemoja lervos ir suaugėliai giliai įsikasę (iki 2 metrų) smėlyje.

Lietuvoje reta. Aptikta Kuršių nerijoje ir karjeruose Marijampolės, Vilkaviškio, Jonavos rajonuose, Įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

* 
*
Nakvynės namų kvartalo likučiai Miunchene (Bavarija) Haidhausene (XIX a. pradžia)
**Nakvynės namai**, *hostelis* − ekonominės klasės apgyvendinimo ir nakvynės paslaugas teikianti įstaiga, bendrabučio tipo viešbutis.

Paprastai suteikiama lova ir rakinama daiktų saugojimo spinta ar skrynia prie jos, apgyvendinama viename kambaryje su kitais nakvynės namų svečiais; dalis kambarių gali būti privatūs. Patogumai bendri visiems svečiams: vonia, tualetas, virtuvė, terasa ir kiti įstaigos patogumai bei privalumai.

Jaunimo nakvynės namai
----------------------

*Pagrindinis straipsnis – Jaunimo nakvynės namai*.

Lietuva
-------

Miesto (rajono) nakvynės namai Lietuvoje teikia apgyvendinimo ir socialines paslaugas asmenims, neturintiems gyvenamosios vietos. 

### Vilnius

Vilniaus miesto nakvynės namai turi 3 padalinius:

* Vilkpėdės g. 12 - nakvynė suteikiama komisijos sprendimu. Paslaugų teikimo terminas iki 6 mėnesių.
* A. Kojelavičiaus g. 50 - vienos nakties nakvynė suteikiama visiems atvykusiems pernakvoti.
* Filiale „Sala" (T. Kosciuškos g. 8) - nakvynė teikiama nuo alkoholio ir kitų psichiką veikiančių medžiagų apsvaigusiems asmenims.

### Kaunas

Kauno nakvynės namai yra nestacionari socialinių paslaugų įstaiga, pavaldi Kauno miesto savivaldybės administracijos Socialinių reikalų departamento Socialinių paslaugų skyriui. Pagrindinis tikslas - nuosekli ir kompleksiška suaugusių socialinės rizikos asmenų, atsidūrusių socialinėje atskirtyje, socialinė adaptacija, reabilitacija ir integracija į visuomenę.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vilniaus miesto nakvynės namai Archyvuota kopija 2016-03-16 iš Wayback Machine projekto. (Savivaldybės inf.)
2. ↑  Kauno nakvynės namai Archyvuota kopija 2011-11-13 iš Wayback Machine projekto. (tinklavietė)
Stilizuotas *namaste* gestas
**Namaste** (skr. नमस्ते = IAST: *namaste*) – tradicinis hinduistinis pasveikinimas, paplitęs ne tik Indijoje, bet ir Pietryčių Azijoje bei tarp indų diasporos. Pasveikinimas palydimas tam tikro gesto (mudros): krūtinės lygyje delnai pilnai suglaudžiami pirštus nukreipiant į viršų bei lengvai linktelint į priekį. Šis gestas galimas atlikti į netariant paties žodžio „namaste". Dabartinėje hindi kalboje dažniau sakoma ne „namaste", bet „namaskār". Kitose indų kalbose galimi kitokie pasveikinimai (tamil. வணக்கம்  = *vanakkam*, telug. దండము  = *dandamu*, kan. ආයුබෝවන්  = *āyubōvan* ir pan.).

*Namaste* pobūdžio pasveikinimas yra formalus, skiriamas sutinkant svečius, labai gerbiamus asmenis. Taip pat taikomas atsisveikinant, dėkojant. *Namaste* atliekamas ir garbinant dievybes (vykdant pūdžą) – tikintysis taip pasveikina dievybės mūrtį.

Pats žodis kilęs iš junginio *namas* („nusilenkimas, pagarbinimas, pasveikinimas") ir *te* („tau"). Tiek žodis *namas*, tiek junginys *namaste* sutinkamas jau seniausiuose indų religiniuose tekstuose („Rigvedoje", „Atharvevedoje", brahmanose), vėliau naudojamas epuose, apsčiai sutinkamas maldose (stotrose). *Namaste* pozoje kartais vaizduojamos dievybės šventyklų bareljefuose arba skulptūrose. Kai kurios Indo slėnio civilizacijos terakotinės skulptūrėlės taip pat interpretuojamos, kaip vaizduojančios *namaste* pozą.

* Indijos prezidentai - Pranabas Mukherdži ir Pratibha Devisingh Patil - atlieka namasteIndijos prezidentai - Pranabas Mukherdži ir Pratibha Devisingh Patil - atlieka *namaste*
* Nepalių nuotaka atlieka namasteNepalių nuotaka atlieka *namaste*
* Tajų moterys namaste pozojeTajų moterys *namaste* pozoje
* Deivės Anapūrnos skulptūra namaste pozojeDeivės Anapūrnos skulptūra *namaste* pozoje

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2014-02-23 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 55°43′33.19″ š. pl. 24°21′17.52″ r. ilg.﻿ / ﻿55.7258861°š. pl. 24.3548667°r. ilg.﻿ / 55.7258861; 24.3548667

|  Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvė |
| --- |
|  |
| **Rusiškas pavadinimas** | Храм в честь Воскресения Господня |
| **Dekanatas** | Visagino stačiatikių dekanatas |
| **Savivaldybė** | Panevėžio miestas |
| **Gyvenvietė** | Panevėžys |
| **Adresas** | Tilvyčio g. 6 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1892 m. |

**Panevėžio Viešpaties Prisikėlimo cerkvė** – stačiatikių maldos namai, stovintys Panevėžyje. 2015 m. įrašyta į Kultūros vertybių registrą.

Istorija
--------

Galinė dalis
Medinė Panevėžio cerkvė pastatyta 1892 metais. 1937 m. parapijoje buvo 621 tikintysis. Nuo 1936 m. kovo – lapkričio mėn. cerkvėje būdavo Surdegio Dievo Motinos ikona. Prie cerkvės veikė labdaros draugija. 1945 m. parapijoje buvo 400 tikinčiųjų, 1947 m. sovietų valdžia ją įregistravo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Panevėžio stačiatikių senųjų kapinių komplekso Kristaus prisikėlimo cerkvė". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras.

Nuorodos
--------

* Orthodoxy.lt Archyvuota kopija 2007-11-08 iš Wayback Machine projekto.
| ***Kubos voratinklis*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Wasp Network |
| Kilmės šalis |  Prancūzija Brazilija Ispanija Belgija |
| Režisierius | Olivier Assayas |
| Scenaristas (-ai) | Olivier Assayas |
| Metai | 2019 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 123 min. |
| Kalba | anglų, ispanųir rusų |
| Biudžetas | 10,53 mln eurų |
| **IMDb įrašas** |

**Kubos voratinklis** (angl. *Wasp Network*) – 2019 m. sukurtas filmas pagal brazilų rašytojo Fernando Morais romaną „Paskutinieji Šaltojo karo kariai" (isp. *Os Últimos Soldados da Guerra Fria* ), pasakojantį apie Kubos šnipų veiklą JAV teritorijoje praėjusio amžiaus paskutiniame dešimtmetyje. Juosta paremta tikrais įvykiais, žinomais kaip „Kubos penketukas" (angl. *Cuban Five*).

Filmas debiutavo Venecijos kino festivalyje, o nuo 2020 m. birželio rodomas ir Netflix platformoje.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Lėktuvo pilotas Renė Gonzalesas, palikęs nieko neįtariančias žmoną Olgą bei dukrą namuose, nedideliu lėktuvu nuskrenda iš Kubos į Majamį, kur paprašo politinio prieglobsčio. Čia jis prisijungia prie Kastro oponentų, jų organizacijos „Pagalbos broliai" ir padeda kitiems Kubos pabėgėliams pasiekti JAV krantus. Tačiau ši organizacija taip pat užsiima narkotikų kontrabanda, o gautus pinigus neva naudoja būsimai kovai su Kubos režimu. Renė tenka ne kartą kirsti Kubos teritoriją, mėtyti atsišaukimus virš miestų. Valdžios atstovai nuolat juos gasdina naikintuvais, tačiau pasipriešinimui vadovaujantys žmonės tikri, kad ginklai nebus panaudoti. 

Chuanas Pablas Rokė yra dar vienas Kubos pilotas, kuris pabėga iš šalies į Gvantanamo karinę bazę. Atvykęs į Majamį jis tampa FTB informatoriumi, taip pat skraido su „Pagalbos broliais", susipažįsta su gražuole Ana ir sukuria šeimą.

Renė žmona Olga po eilės metų prašymų gauna leidimą kartu su dukra išvykti pas vyrą į JAV. Išlydėdamas pareigūnas jai papasakoja, kad Renė yra Kubos valdžios agentas ir jo pabėgimas buvo surežisuotas tam, kad pavyktų įsilieti į teroristines atakas organizuojančių Floridos kubiečių gretas. 

Po sėkmingos operacijos, kuomet buvo suimtas sprogimus viešbučiuose įvykdęs Raulis Leonas, Renė slapta išvyksta atgal į Kubą, o Ana apie tai sužino iš televizijos laidos. Netrukus suimamas Renė bei kiti Kubos valdžiai dirbę agentai.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Penelope Cruz – Olga Salanujeva – Gonzales
* Edgar Ramirez – Renė Gonzalesas
* Wagner Moura – Chuanas Pablas Rokė
* Ana de Armas – Ana Margarita
* Gael Garcia Bernal – Gerardo Hernandesas
* Tony Plana
* Leonardo Sbaraglia

Pagrindiniai apdovanojimai
--------------------------

* Cezario apdovanojimas (nominacija) – geriausias adaptuotas scenarijus
* Venecijos kino festivalis – Auksinis liūtas (nominacija)

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Wasp Connection". *variety.com*. Nuoroda tikrinta 2021-12-16.
| **Kubos krokodilas** |
| --- |
| Kubos krokodilas (*Crocodylus rhombifer*) |
| Apsaugos būklė |
| Grėsmingai nykstantys  (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Potipis: | Stuburiniai  *( Vertebrata)* |
| Klasė: | Ropliai  *( Reptilia)* |
| Būrys: | Krokodilai  *( Crocodylia)* |
| Šeima: | Tikrieji krokodilai  *( Crocodylidae)* |
| Gentis: | *Crocodylus*  *( Crocodylus)* |
| Rūšis: | Kubos krokodilas  *( Crocodylus rhombifer)* |

 |
| Binomas |
| ***Crocodylus rhombifer***Cuvier, 1807 |

**Kubos krokodilas** (*Crocodylus rhombifer*) – krokodilų būrio atstovas, gyvenantis Sapatos pelkėje ir Chuventudo saloje (Kuba).

Išvaizda, gyvenimo būdas
------------------------

Užauga iki 2,4 metrų ilgio. Gyvena gėlo vandens telkiniuose – pelkėse, upėse. Retkarčiais išplaukią į sūrų vandenį.

Minta įvairiasi smulkiais žinduoliais, žuvimi, vėžliais. Jauni krokodiliukai gaudo įvairius gėlavandenius nariuotakojus ir smulkesnias žuvis.

Nykimas
-------

Beveik išnykusi rūšis, gyvena tik dviejose vietose – Sapatos pelkėje ir Chuventudo saloje.

1996 m. IUCN Kubos krokodilą priskyrė Grėsmingai nykstantančių rūšių kategorijai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2   „IUCN Red List - Crocodylus rhombifer". IUCN Red list. Nuoroda tikrinta 2012-01-13.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kubos herbas
**Kubos herbas** – oficialus Kubos valstybės simbolis. Sukurtas Kubos poeto ir dramaturgo Migelio Teurbės Tolono ir oficialiai patvirtintas 1906 m.

Pagrindinę herbo dalį sudaro skydas, padalintas į 3 dalis. Jo viršuje pavaizduotas raktas jūroje tarp dviejų uolų, o virš jo – tekanti saulė. Šis raktas simbolizuoja Kubos padėtį tarp Floridos ir Jukatano, saulėtekis – gimimą, iškilimą. Apatinė kairioji herbo dalis įstrižai dryžuota mėlynomis ir baltomis juostomis, kurios vaizduoja kolonijinių laikų Kubos provincijas. Apatinėje dešiniojoje skydo dalyje pavaizduotas šalies nacionalinis medis – karališkoji roistonija.

Herbo skydas įtvirtintas ant fašinos, ant kurios viršaus užmauta Frygų kepurė – laisvės simbolis. Iš šonų skydą supa ąžuolų (simbolizuoja narsą) ir laurų (simbolizuoja garbę) vainikai.

**Šiaurės ir Centrinės Amerikos valstybių herbai**

|  |
| --- |
| Antigva ir Barbuda · Bahamos · Barbadosas · Belizas · Boneras · Dominika · Dominikos Respublika · Grenada · Gvatemala · Haitis · Hondūras · JAV · Jamaika · Kanada · Kosta Rika · Kuba · Meksika · Nikaragva · Panama · Salvadoras · Sent Kitsas ir Nevis · Sent Lusija · Sent Vinsentas ir Grenadinai · Trinidadas ir Tobagas
Angilija · Aruba · Bermudų salos · Britanijos Virdžinijos salos · Gvadalupa · Grenlandija · JAV Virdžinijos salos · Kaimanų salos · Kiurasao · Martinika · Montseratas · Puerto Rikas · Saba · Sen Pjeras ir Mikelonas · Sint Eustatijus · Sint Martenas · Terkso ir Kaikoso salos |
| **Valstybių atributika:** Valstybinių vėliavų galerija · Valstybiniai himnai· Herbai |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Kubos revoliucija** – 1959 m. sausio 1 d. Liepos 26-osios judėjimo, vadovaujamo Fidelio Kastro įvykdytas perversmas, nuverčiant diktatorių Fulgencio Batista. Po revoliucijos Kuba pasuko marksistinio socializmo keliu.

Revoliucijos ištakos prasidėjo 1953 m. kai apie 100 menkai ginkluotų partizanų atakavo Monkados kareivines. Dauguma partizanų žuvo, o Fidelis bei Raulis Kastrai buvo sučiupti. Nors jie buvo nuteisti 15 m. kalėjimui, vėliau per politinių kalinių amnestiją išlaisvinti. Vėliau Kastrai išvyko į Meksiką, kur sutiko Če Gevarą ir ėmė ruoštis naujam puolimui.

1956 m. nedidele jachta *Granma* 82 revoliucionieriai pasiekė rytinius Kubos krantus ir išsilaipinę patraukė į Siera Maestros kalnus. Po susirėmimų su armija dauguma partizanų žuvo, teliko nedidelė grupė žmonių, tarp kurių Fidel Castro, Raul Castro, Che Guevara, Camilo Cienfuegos, Juan José Pàjaro. Nepaisant to šalyje ėmė veikti vis daugiau revoliucinių grupių. Studentai, valstiečiai, darbininkai masiškai jungėsi prie revoliucionierių. 1958 m. vasarą vyko intensyvūs mūšiai Siera Maestroje, revoliucinės pajėgos perėmė iniciatyvą. Kastro vyrai pasigrobė daug ginklų ir pradėjo žygį į vakarus, laimėdami prieš Batistos armiją. Rudenį buvo užimti Orjenteso ir Las Viljaso miestai, o 1959 m. sausio 1 d. Fidelio Kastro pajėgos užėmė Santjagą, tuo pat metu Če Gevara užėmė Santa Klarą. Susitikusios Če Gevaros ir Sjenfuegoso pajėgos patraukė į Havaną. Batista paspruko iš Kubos, o revoliucionieriai sostinėje džiaugsmingai sutikti liaudies.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kubos revoliucija** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |