recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Instagram|  |
| Forma | dukterinė įmonė |
| Pramonė | Informacinės technologijos |
| Pirmtakas (-ai) | Burbn |
| Įkurta | 2010 m. spalio 6 d. |
| Įkūrėjas (-ai) | Kevin Systrom, Mike Krieger |
| Centrinė būstinė | Menlo Parkas, Kalifornija, JAV |
| Paslaugos | socialinis tinklas |
| Holdingas | Meta Platforms |
| Tinklalapis | www.instagram.com |

**„Instagram"** (žodžių angl. *instant*; angl. *telegram* trumpinys; liet. akimirksniu gauta telegrama) – nuotraukų ir kitokio vaizdinio turinio dalinimosi socialinis tinklas.

2023 m. visame pasaulyje „Instagram" naudojosi daugiau kaip 2 mlrd. aktyvių vartotojų.

Šiuo metu „Instagram" priklauso įmonei „Meta Platforms" (valdančiai „Facebook"), tačiau „Meta" nebuvo pirmoji įmonė susidomėjusi „Instagram" programėle. 2012 m. kovo mėn. tuometinis „Twitter" valdybos pirmininkas, Džekas Dorsis pasiūlė $525 mln. už „Instagram" socialinį tinklą, tačiau praėjus kelioms savaitėms „Instagram" sudarė sandorį su „Facebook" įmone, kuri pasiūlė $735 mln. Galiausiai „Instagram" buvo parduota už $1 mlrd. „Facebook" įmonei. Prieš tai „Twitter" įkūrėjai Evanas Viljamsas, Džekas Dorsis bei „Instagram" steigėjas Kevinas Sistromas dirbo podkastų bendrovėje „Odeo", kur jie susibičiuliavo.

Ypatumai
--------

Anot Kevino Sistromo, „Instagram" populiarumas išaugo dėl to, kad buvo pasirinktas atviro socialinio tinklo modelis (pvz. „Facebook" – uždaras, „Twitter" – atviras). Pirminė Instagram paskirtis buvo galimybė dalintis nuotraukomis, papildant jas žymėmis (angl. *tags*) bei buvimo vietos (angl.  *location*) informacija. Iš pradžių Instagrame skelbiamos nuotraukos galėjo būti tik kvadratinės, kaip klasikinių momentinių fotoaparatų, 2015 m. šis apribojimas buvo pašalintas. Filtrai taip pat buvo įkvėpti klasikinių fotoaparatų.

Instagram naudotojai gali dailinti daromas nuotraukas pasirinktais filtrais. Socialiniame tinkle galima dalintis 1 minutės trukmės vaizdo įrašais. Taip pat dalintis 15 sekundžių trukmės skaidrėmis (angl. *stories*), kurios išnyksta po paros ir iki 1 valandos trukmės vaizdo įrašais savo kanaluose (IGTV). Vartotojai gali suteikti kito vartotojo pasidalintam turiniui patiktuką (angl. *like*), jį komentuoti bei vieni kitus sekti, (angl. *follow*), taip įtraukdami kitų vartotojų sukurtus įrašus į savo naujienų srautus. Be to, susirašinėti tarpusavyje (angl. *direct messaging*).

Išnašos
-------

1. ↑  „Instagram". *VLE*. Nuoroda tikrinta 2019-04-17.
2. ↑  „Biggest social media platforms 2023". *Statista*. Nuoroda tikrinta 2023-11-11.
3. ↑  Quartz: Twitter’s failure to buy Instagram is looking like a bigger and bigger mistake
4. ↑  Financial Times: Facebook to buy Instagram for $1bn
5. ↑  „The exciting life and rise of Instagram's CEO". *Business Insider*. Nuoroda tikrinta 2019-04-17.
6. ↑  How Instagram built in this one small feature to keep us hooked—and ultimately made the app worth $1 billion
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Georgijus Berijevas
**Georgijus Berijevas** (rus. *Георгий Михайлович Бериев*; 1903 m. vasario 13 d. Tbilisyje – 1979 m. liepos 12 d.) – tarybinis aviakonstruktorius, inžinerinės techninės tarnybos generolas majoras (nuo 1951 m.).

Biografija
----------

1923 m. baigė Tbilisio geležinkelio mokyklą ir įstojo į politechnikos institutą.
  
1925 m. iš Politechnikos instituto persivedė į Leningrado politechnikos instituto Laivų statybos fakulteto Aviacijos skyrių.

1930 m. baigė Leningrado politechnikos institutą ir ėmė dirbti konstruktoriumi Visasąjunginio aviacijos susivienijimo Jūrinio bandomojo lėktuvų kūrimo Konstravimo biure (rus. *Конструкторское Бюро Морского опытного самолетостроения Всесоюзного авиационного объединения; КБ МОС ВАО*, kuriam vadovavo prancūzas konstruktorius Polis Rišaras.
  
1930 m. pabaigoje paskiriamas Menžinskio vardo gamyklos Centrinio konstravimo biuro Jūrinės brigados viršininko pavaduotoju.

1934 m. paskirtas Jūrų lėktuvų kūrimo Centrinio konstravimo biuro prie aviacijos gamyklos Nr. 31 (Taganroge) vyriausiuoju konstruktoriumi ir viršininku. Šiam konstruktorių biurui jis vadovavo iki 1968 m.

Nuo 1961 m. – technikos mokslų daktaras (atitinka Lietuvos habilituotą daktarą).

Buvo TSRS Ministrų Tarybos Aviacijos technikos ir Laivų statybos valstybinių komitetų bei Karinio jūrų laivyno aviacijos mokslinių techninių tarybų narys.

Gyvenimo pabaigoje gyveno Maskvoje, užsiiminėjo moksliniu darbu.

Sukurti lėktuvai
----------------

Hidrolėktuvai:

* artimasis jūrinis žvalgybos lėktuvas MBR-2
* MP-1 ir MP-1T

Katapultuojami laivų lėktuvai:

* KOR-1 ir KOR-2
* Be-6

Reaktyvinė skraidanti valtis:

* Be-10

Lėktuvai amfibijos:

* Be-12 ir Be-12PS

Bandomieji lėktuvai (negaminti serijiniu būdu):

* artimasis jūrinis žvalgybos lėktuvas MBR-7,
* tolimasis jūrinis žvalgybos lėktuvas MDR-5,
* skraidanti valtis Be-8
* reaktyvinė skraidanti valtis R-1
* Be-14, LL-143

Keleiviniai lėktuvai:

* Be-30

Bandomasis lėktuvas sviedinys:

* P-10.

Apdovanojimai
-------------

* 1947 m. – Stalino premija už lėktuvą Be-6.
* 1968 m. – Valstybinė premija už Be-12.
* 2 Lenino ordinai
* du Darbo Raudonosios Vėliavos ordinai
* medaliai.
| Dauglaukio kapinynas |
| --- |
| Dauglaukio kapinyno teritorijos vaizdas 2010 m. |
| 

Dauglaukio kapinynasDauglaukio kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 55°11′21″š. pl. 22°13′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.18916°š. pl. 22.22466°r. ilg.﻿ / 55.18916; 22.22466Koordinatės: 55°11′21″š. pl. 22°13′29″r. ilg.﻿ / ﻿55.18916°š. pl. 22.22466°r. ilg.﻿ / 55.18916; 22.22466 |

 |
| Vieta | Tauragės rajonas |
| Seniūnija | Tauragės seniūnija |
| Naudotas | I-X a. |
| Tirtas | 1983, 1984-1986, 1988-1990, 1992-1995, 2000 m. m. |

**Dauglaukio kapinynas**, gyvenvietė ir šventvietė – archeologinių paminklų kompleksas Tauragės rajono savivaldybės teritorijoje, Dauglaukio kaimo šiauriniame pakraštyje, Jūros kairiajame krante, apie 12 km į pietus nuo Tauragės.

Kapinynas
---------

Kapinyną 1983 m. tyrė Jonas Balčiūnas, 1984–1995 m. (su pertrauka 1987 m.) Eugenijus Jovaiša, 2000 m. Arvydas Malonaitis. Rasti 128 vyrų, moterų ir vaikų kapai. I–III a. datuojami 127 nedegintų mirusiųjų kapai ir vienas X–XI a. Čia rastas sudeginto mirusiojo kapas su vikinginiu kalaviju, balnakilpėmis ir ietigaliu.

Mirusieji orientuoti Šiaurinės žvaigždės kryptimi. Rasta Romos imperatorių – Antoninas Pijus (86-161 m.), Faustina I Vyresnioji (105–141 m.), Markas Aurelijus (121–180 m.), Komodas (161–192 m.), Gordianas III (238–241 m.) – monetų. Kapuose gausu įkapių – papuošalų, ūkio, įvairių buities ir karybos reikmenų.

Gyvenvietė
----------

50–70 m į rytus nuo kapinyno yra senovės gyvenvietė. Nuo 1990 m. ją tyrinėjo A. Malonaitis. Apie 2 m gylyje aptiktas 0,60-1,0 m storio kultūrinis sluoksnis su I–IV a. lipdyta keramika ir degėsiais, kaulų fragmentais, žalvario ir geležies šlako gabalais.

Šventvietė
----------

1991 m. archeologinio komplekso rytinėje dalyje aptikta šventvietė – stambių akmenų grupė, laužavietės, kelios stulpavietės, vadinamojo erdvinio orientavimosi vieta. 1991–1995 m. ir 1997 m. ją tyrė A. Malonaitis. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus ir Vytauto Didžiojo karo muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dauglaukio kapinynas
2. ↑  *Dauglaukio kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 524 psl.
3. ↑  Dauglaukio ekspedicijos[neveikianti nuoroda]

Literatūra
----------

* Lietuvos TSR archeologijos atlasas. V. 1975. T. 2.
* Kultūros paminklų enciklopedija. V. 1998. T. 2.
**Amerikos lietuvių informacijos centras** (angl. *Lithuanian American Information Center*) – Amerikos lietuvių tarybos įstaiga, 1944-1965 m. veikusi Niujorke.

Veikla
------

Siekė formuoti Lietuvai palankią pasaulio visuomenės nuomone, palaikė ryšius su JAV vyriausybe, Kongreso nariais, teikė informaciją apie Lietuvą žinių agentūroms, rengė Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto ir kitų lietuvių veikėjų spaudos konferencijas Niujorke ir Vašingtone. Rūpinosi, kad JAV Kongresas oficialiai ištirtų Lietuvos aneksiją, teikė pagalbą specialiai tam sudarytam Kersteno komitetui. Turėjo skyrių San Franciske. 

Amerikos lietuvių informacijos centras anglų kalba leido neperiodinį leidinį „Lithuanian Bulletin". 1944 m. turėjo socialinį skyrių, kuris padėjo iš Lietuvos pasitraukusiems asmenims susirasti JAV gyvenančius gimines. Vėliau tas pareigas perėmė Bendrasis Amerikos lietuvių fondas. Nuo 1965 m. Centro veiklą tęsė Amerikos lietuvių tarybos centras Čikagoje.

Pirmininkai
-----------

* 1944-1951 m. Konstantinas Rudaminas Jurgėla (1904-1988 m.)
* 1951–1965 m. Marija Kižytė (1896-1986 m.)

Nuorodos
--------

* „Lithuanian Bulletin" 1943-1951, 1963 suskaitmenintas archyvas pas spauda.org

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Amerikos lietuvių informacijos centras*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. I (A-Ar). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2001. 437 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Meridaisp. *Mérida* |
| --- |
|        |
| *Meridos reginys* |
|  |
| 

MeridaMerida

8°36′0″ š. pl. 71°9′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.60000°š. pl. 71.15000°r. ilg.﻿ / 8.60000; 71.15000﻿ (Merida (Venesuela))Koordinatės: 8°36′0″ š. pl. 71°9′0″ v. ilg.﻿ / ﻿8.60000°š. pl. 71.15000°r. ilg.﻿ / 8.60000; 71.15000﻿ (Merida (Venesuela)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4:30) |
|  |
| **Valstybė** | Venesuelos vėliava Venesuela |
| **Valstija** | Merida (valstija) Merida (valstija) |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 204 900  |
| **Plotas** | 25 km² |
| **Tankumas** (2001) | 8 196 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Merida |

**Merida** (isp. *Mérida*) – miestas vakarų Venesueloje, Anduose (Meridos kordiljeroje), Čiamos upės slėnyje, 1630 m aukštyje. Meridos valstijos sostinė. 204,9 tūkst. gyventojų (2001 m.); kartu su priemiesčiais – beveik 350 tūkst. Cukraus, tekstilės, elektronikos pramonė, technologijų tyrimai. Turizmas. Yra oro uostas. Meridoje yra aukščiausia pasaulyje oro tramvajaus linija. Mieste yra 3 universitetai (svarbiausias – Andų unversitetas, įkurtas 1810 m.).

Istorija
--------

Merida – vienas seniausių Pietų Amerikos miestų. Ją 1558 m. įkūrė Juan Rodríguez Suárez ir pavadino *Santiago de los Caballeros de Mérida* savo gimtojo miesto Ispanijoje garbei. 1559 m. miestas perkeltas dėl konfliktų su vietiniais indėnais, 1560 m. Merida galutinai perkelta į dabartinę vietą. 1622 m. tapo gubernijos sostine. 1811 m. įkurtas universitetas.

Sportas
-------

* Estudiantes de Mérida FC – futbolo klubas; rungtyniavo aukščiausioje šalies lygoje;

Miestų partnerystė
------------------

* Bolivija La Pasas, Bolivija

Galerija
--------

* Senamiesčio stogaiSenamiesčio stogai
* KatedraKatedra
* Sukrės aikštėSukrės aikštė

Išnašos
-------
Širataki makaronai, pagaminti iš koniaku
**Širataki makaronai** (*shirataki*, jap. 白滝, dažnai rašoma hiragana: しらたき) – ploni, permatomi, želatininiai makaronai, tradiciniai japoniškoje virtuvėje.

Širataki makaronams gaminti naudojami koniaku augalo (*Amorphophallus konjac*) stiebagumbiai. Dėl neįprastos išvaizdos ir kvapo koniaku dar vadinamas lavongėle, velnio liežuviu ar dramblio pėda. Augalo gumbai krakmolingi, valgomi ir maistingi, iš jų gaminami miltai, makaronai, želė. Žodis *shirataki* reiškia krentantį krioklį, nurodant šių makaronų išvaizdą. Daugiausiai susideda iš vandens ir gliukomanano, vandenyje tirpių mitybinių skaidulų. Makaronuose yra labai mažai virškinamų angliavandenių ir kalorijų, jų skonis mažai jaučiamas.

Azijos rinkose širataki makaronai į parduotuves tiekiami sausi arba drėgnoje formoje. Drėgnieji makaronai būna supakuoti su skysčiu, jų galiojimo laikas (tinkamumas vartoti) siekia metus. Kai kurias rūšis prieš vartojimą patartina praskalauti ir apvirti, nes pakuotės skystis gali turėti pašalinį kvapą. Šiuos makaronus taip pat galima perplauti, nuvarvinti ir sausus paskrudinti. Tai sumažina produkto kartumą ir suteikia į pastą panašią konsistenciją. Paskrudinti makaronai gali būti patiekiami su sriuba ar padaže. 

Širataki makaronai taip pat vadinami *ito konnyaku*. Yra įvairių jų gamybos būdų. Kansajaus regione priimta pjaustyti koniaku želė į juosteles, o Kanto regiono gamintojai ją išspaudžia per mažas skylutes į karštą skystį. *Ito konnyaku* paprastai yra storesnis nei širataki, kvadratinio skerspjūvio, kiek tamsesnės spalvos. 

* Širataki su pomidorų padažuŠirataki su pomidorų padažu
* Drėgnų širataki pakuotėDrėgnų širataki pakuotė
* Patiekalas su širatakiPatiekalas su širataki

Šaltiniai
---------

1. ↑  Hui, Yiu. "Handbook of food science, technology, and engineering, Volume 4." CRC Press: 2006. p. 157-11.
2. ↑  „Shirataki Noodle Recipes: The No-Carb Pasta". 2012 m. rugsėjo 28 d. Nuoroda tikrinta August 28, 2016.
3. ↑  „Konjac Foods - Pure Fiber Zero Calories Pasta". *www.konjacfoods.com*.
4. ↑  „Shirataki Noodles: The Zero-Calorie ‘Miracle’ Noodles". *Healthline*. 6 December 2018. Nuoroda tikrinta 10 April 2019.
5. ↑  „Shirataki Noodles Are Hideous". *HuffPost*. 15 October 2014. Nuoroda tikrinta 10 April 2019.
**Lietuvių rašytojų draugija** – pirmoji savarankiška lietuviškai rašančių rašytojų, vertėjų, literatūros tyrėjų ir kritikų organizacija, 1932–1944 m. veikusi Lietuvoje, 1946–1949 m. Vokietijoje, nuo 1950 m. JAV.

Istorija
--------

Įsteigta 1932 m. vasario 21 d. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Tęsė Lietuvių meno kūrėjų draugijos Literatų sekcijos, veikusios 1920–1934 m. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos, veikusios 1922–1932 m. veiklą. Turėjo nuo 1934 m. Dramaturgų ir nuo 1935 m. Kritikų sekcijas. 1935–1938 m. leido laikraštį „Literatūros naujienos". 1936 m. įsteigė Literatūros fondą, iš jo rašytojams buvo duodamos pašalpos ir paskolos. 1940 m. birželio 28 d. tarybinės valdžios nurodymu draugijos veikla nutraukta, 1941–1944 m. vėl tęsta, Vokietijos okupacijos sąlygomis draugija veikė pogrindyje.

1946 m. sausio 25-26 Tiubingene įkurta **Lietuvių rašytojų tremtinių draugija** (pirmininkas Stasys Santvaras), 1948 m. vasario 27 d. – **Šiaurės Amerikos lietuvių rašytojų draugija** (pirmininkas Jonas Aistis). 1950 m. gegužės 6 d. Bostone abi šios draugijos bendrame susirinkime susijungė į **Lietuvių rašytojų draugiją**. Draugijos būstinė buvo Bostone, Čikagoje, Los Andžele, Niujorke ir kitur. Draugija rūpinosi reikalais, kuriais dėl okupacijos negalėjo rūpintis Lietuvoje gyvenantys rašytojai – tautiškumo išsaugojimu, daug dėmesio skyrė lietuvių tautos kovai su TSRS okupacija.

Veikla
------

Kartu su laikraščių, žurnalų redakcijomis, leidyklomis, draugijomis skelbia literatūrinius konkursus, kasmet skiriama Lietuvių rašytojų draugijos premija. Lietuvių rašytojų draugija skatina JAV lietuvių bendruomenės fondus steigti literatūrines premijas, rengia literatūrinius vakarus, minėjimus, rūpinasi savo narių knygų leidyba, lietuvių periodika („Aidai", „Metmenys", „Lietuvių dienos") literatūrinei kūrybai skelbti.

2007 m. draugija vienijo apie 90 narių. Dalis jų po 1990 m. yra ir Lietuvių PEN centro, Lietuvos rašytojų sąjungos nariai.

Pirmininkai
-----------

* Ignas Šeinius – 1932 m. vasario – lapkričio mėn.
* Juozas Tumas-Vaižgantas – 1932–1933 m.
* Vincas Mykolaitis-Putinas – 1933–1937 m.
* Juozas Grušas – 1937–1938 m.
* Liudas Gira – 1938–1939 m.
* Vincas Krėvė – 1938–1940 m.
* Bernardas Brazdžionis – 1941–1942 m.
* Faustas Kirša – 1942–1944 m.
* Stasys Santvaras – 1946–1950 m.
* Jonas Aistis – 1948–1951 m.
* Benediktas Babrauskas – 1951–1958 m.
* Juozas Tysliava – 1958–1961 m.
* Pranas Naujokaitis – 1961–1962 m.
* Bernardas Brazdžionis – 1962–1966, 1976–1980 m.
* Aloyzas Baronas – 1966–1970 m.
* Leonardas Kazimieras Andriekus – 1970–1976 m.
* Anatolijus Kairys – 1983–1985 m.
* Jokūbas Raukštus – 1985–1986 m.
* Česlovas Grincevičius – 1986–1988 m.
* Paulius Jurkus – 1988–1998 m.
* Stasė Petersonienė – nuo 1998 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Vytautas Martinkus. *Lietuvių rašytojų draugija*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 179 psl.
**Vilkijos gaisras (1938 m.)** - 1938 m. rugpjūčio 6 d. išsyk po vidurnakčio Vilkijos miestelyje (tuomet – Kauno apskr. dabar – Kauno r.) kilęs gaisras.

Vilkija, 1938 m. rugpjūčio 6 d.
Gaisras kilo miestelio centre, medinių namų kvartale, ir labai greitai išsiplėtė. Vilkijos ugniagesiai vieni nebuvo pajėgūs susitvarkyti – vos po kelių minučių naudojimo sprogo jų turėtas motorinis siurblys, teko laukti pastiprinimo iš Kauno. Nuo gaisro pradžios iki likvidacijos praėjo 10 valandų. 

Sudegė 17 gyvenamųjų pastatų ir gausybė kitų statinių, be pastogės liko apie 120 žmonių, o bendra materialinių nuostolių suma siekė maždaug pusę milijono litų.

Po jo miestelio centrinė dalis buvo perplanuota, pagausėjo mūro pastatų.

Vilkijos gaisras ir metų pradžioje kilęs Palangos gaisras paskatino vyriausybę rimtoms teisinio reguliavimo permainoms: inžinieriaus Novickio teigimu, būtent po jų priimtas Miestų žemių tvarkymo įstatymas ir Kaimo statybos įstatymas, taip pat buvo planuojamas Miestų planavimo ir tvarkymo įstatymas, nors jo iki sovietinės okupacijos nepavyko priimti.

Šaltiniai
---------

* (LT) Kai degdavo miestai (I dalis), bernardinai.lt
* (LT) Inž. Novickis, Miestų tvarkymo trūkumai ir gaisrai, Ugniagesys. 1939, nr. 5, p. 16-17.
* (LT) Vilkijoje gaisras padarė apie 500.000 litų nuostolių // Ugniagesys, 1938, nr. 9, p. 16.

Išnašos
-------

1. ↑  Vilkijoje gaisras padarė apie 500.000 litų nuostolių, in: Ugniagesys, 1938, nr. 9, p. 16.
2. ↑  Inž. Novickis, Miestų tvarkymo trūkumai ir gaisrai, Ugniagesys. 1939, nr. 5, p. 16-17.
| Sparksas*Sparks* |
| --- |
|        |
| *Sparkso nuosavų namų kvartalai* |
|  |
| 

SparksasSparksas

39°33′0″ š. pl. 119°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.55000°š. pl. 119.73333°r. ilg.﻿ / 39.55000; 119.73333﻿ (Sparksas)Koordinatės: 39°33′0″ š. pl. 119°44′0″ v. ilg.﻿ / ﻿39.55000°š. pl. 119.73333°r. ilg.﻿ / 39.55000; 119.73333﻿ (Sparksas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Nevada Nevada |
| **Apygarda** | Vošo apygarda |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1904 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 108 457  |
| **Plotas** | 94,8 km² |
| **Tankumas** (2020) | 1 144 žm./km² |
| **Altitudė** | 1 345 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Sparksas |

**Sparksas** (angl. *Sparks*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, vakarų Nevadoje, prie Traki upės, Rino aglomeracijoje, į rytus nuo Rino. Praeina Rino–Falono plentas. Sparksas – daugiausia miegamasis Rino priemiestis.

2020 m. 58,8 % miesto gyventojų buvo baltieji, 28 % – mišrios ar kitos kilmės, 6,7 % – azijiečiai, 3 % – afroamerikiečiai, 1,6 % – indėnai, 1 % – Ramiojo vandenyno salų gyventojai.

Istorija
--------

Gyvenvietė įkurta 1904 m. kaip lokomotyvų remonto dirbtuvės. Pradžioje vadinta Harimanu, bet netrukus pervadinta į Sparksą Nevados gubernatoriaus Džono T. Sparkso, netoliese turėjusio rančą, garbei. Miestas nuo 1905 m. Sparksas pradėjo augti po 1950 m. plečiantis Rino priemiesčių zonai.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  SPARKS: in Washoe (Nevada)
2. 1 2  *Sparks // Nevada, United States*. Encyclopædia Britannica Online. – www.britannica.com.
| **Irutė Varzienė** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. lapkričio 27 d. (64 metai)Dvoriščė, Karačinsko rajonas, Krasnojarsko kraštas, RTFSR |
| Sutuoktinis (-ė) | Vincas |
| Vaikai | Tomas |
|  |
| Veikla | pedagogė, Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Irutė Varzienė** (g. 1958 m. lapkričio 27 d. Dvoriščės km. Karačinsko rajonas, Krasnojarsko kraštas, Rusija) – pedagogė, Lietuvos ir Biržų rajono savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1981 m. baigė lietuvių kalbos ir literatūros studijas Vilniaus Valstybiniame universitete.

1991–2011 m. Biržų „Atžalyno" vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja ugdymui, lietuvių kalbos mokytoja. 2011–2015 m. Biržų rajono savivaldybės merė. 2015–2019 m. Biržų rajono savivaldybės vicemerė.

Nuo 2021 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos direktorė.

2003–2021 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narė.

Tėvynės sąjungos narė.

Rajono lietuvių kalbos mokytojų metodinio ratelio pirmininkė. Savivaldybės bendruomenės vaiko teisių apsaugos tarybos pirmininkė.

Sutuoktinis Vincas, sūnus Tomas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-04-07 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Regimantas Ramonas** | **Biržų rajono meras**2011–2015 | Po to:**Valdemaras Valkiūnas** |
Kalvyno dauba Aukštuosiuose Paneriuose
**Panerių kalvynas** – erozinis kalvynas pietryčių Lietuvoje, Vilniaus miesto teritorijos pietvakariuose, Neries kairiajame krante. Ilgis iš vakarų į rytus ~5 km, plotis ~2 km. Kalvynas susidarė paskutinio ledynmečio pabaigoje, kai senovinė erozija ties Neries slėniu suraižė Kirtimų–Salininkų plynaukštės pakraštį, kurį prieš tai išlygino prieledyninės marios ir užklojo smulkus smėlis. Kalvynas sudarytas iš tankaus kalvagūbrių, kalvų ir išsišakojusių sausslėnių tinklo; visi jie sueina į 6 didesnius slėnius. Sausslėniai prasideda stačių šlaitų sufoziniais ir nuošliaužiniais cirkais (pvz. Gariūnų sufozinis cirkas) ir atsiveria į Neries senslėnio trečiąją terasą.

Didesniais Panerių kalvyno slėniais vietomis nutiestos gatvės, kitur veši pievos, plyti laukai. Kalvas, kurių aukštis siekia 160–180 m, dengia Panerių miškas. Aukštesnėse vietose, kur erozija nesuardė priemolio sluoksnio, auga ąžuolų. Po kalvyno morena slūgso storas smėlio sluoksnis.

Panerių kalvynas saugomas Panerių erozinio kalvyno kraštovaizdžio draustinyje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Panerių kalvynas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 290
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Viskonsin Delsasangl. *Wisconsin Dells* |
| --- |
| *Miesto gatvė* |
|  |
| 

Viskonsin DelsasViskonsin Delsas

43°37′36″ š. pl. 89°46′28″ v. ilg.﻿ / ﻿43.62667°š. pl. 89.77444°r. ilg.﻿ / 43.62667; 89.77444﻿ (Viskonsin Delsas)Koordinatės: 43°37′36″ š. pl. 89°46′28″ v. ilg.﻿ / ﻿43.62667°š. pl. 89.77444°r. ilg.﻿ / 43.62667; 89.77444﻿ (Viskonsin Delsas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Viskonsinas Viskonsinas |
|  |
| **Gyventojų** (2000) | 2 418  |
| **Plotas** | 11,4 km² |
| **Tankumas** (2000) | 212 žm./km² |
|  |
| **Tinklalapis** | citywd.govoffice2.com |
|  **Vikiteka** | Viskonsin Delsas |

**Viskonsin Delsas** (angl. *Wisconsin Dells*) – miestelis Viskonsino valstijoje, JAV. 2000 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis miestelyje gyveno 2 418 žmogus. Miestas yra išsidėstęs keturiose Viskonsino apygardose: Adamso, Kolumbijos, Sauko ir Džiuno apygardose.

Kartu su netoliese esančiu Deltono ežeru, vieta vadinama *the Dells*. Tai labai populiari vieta tarp turistų. Kasmet šią vietovę aplanko maždaug 3 milijonai turistų.

Viskonsino Delsuose veikia 18 uždarų ir 3 atviri vandens pramogų parkai. Todėl miestelis neoficialiai vadinamas pasaulio vandens pramogų sostine. Tarp kitų pramogų „Delsuose" yra golfas, minigolfas, kartai, jodinėjimas. Apsigyventi galima nuo pigių motelių iki prabangių poilsinių.

Kosmopolitiška atmosfera
------------------------

Dėl pigios sezoninės darbo jėgos poreikio miestelyje dirba daug užsieniečių iš įvairių pasaulio šalių. Vasaromis miestelyje gyvennčių asmenų skaičius smarkiai išauga. Daugiausiai čia dirbančių užsieniečių yra iš Rytų Europos ir Lotynų Amerikos, mažiau iš Suomijos ir Australijos. Didžioji dalis darbuotojų yra 18-24 metų, dažniausiai dirbti atvykstantys studentai. Kai kurie lieka gyventi, tačiau didžioji dalis grįžta namo.

Lietuviai Viskonsin Delse
-------------------------

Apie lietuvius, gyvenančius Viskonsino Delsuose tikslių duomenų neturima, tačiau čia kasmet atvyksta apie 20-50 studentų iš Lietuvos, kurie dirba pagal *Work and Travel USA* programą, daugiausiai – Kauno ir Klaipėdos universitetų studentai.

Istorija
--------

Miestelį 1857 m. buvo įkūrė Baironas Kilbornas.

1936 m. liepos 13 d. užfiksuota aukščiausia temperatūra buvo net 46 °C. Apie 1970 m. čia ėmė kurtis vandens atrakcionų parkai.
Susukti ulongo arbatos lapeliai
**Ulongas** – dalinės fermentacijos arbata kilusi iš Kinijos. Taivanas yra antras po šios arbatos tėvynės pagal gamybos apimtis. Nuo kitų arbatos rūšių skiriasi fermentacijos trukme – oksidacija sustabdoma etape, esančiame maždaug tarp žaliosios ir juodosios arbatos. Procesas užtrunka 2–3 dienas. Išvertus iš kinų kalbos *ulongas* reiškia *juodojo drakono arbata*. Kokybiška arbata pasižymi išsiskiriančia išvaizda – lapeliai būna susukti į kamuoliukus, kurie arbatą užplikius išsiskleidžia.

Gamyba
------

Ruošiant šią arbatą pagal kinišką tradiciją svarbu, kad arbatmedžio lapai nebūtų nuskinti per anksti, o nuskinti – perdirbami nedelsiant. Lapai vytinami saulėje, po to nestipriai kratomi bambuko krepšiuose tam, kad lapelių kraštai apsitrintų ir suminkštėtų. Tuomet jie iškrečiami ir tolygiai paskirstomi ant padėklų, kad apdžiūtų ir pagelstų. Lapo kraštai paruduoja – patrinto lapo cheminės medžiagos reaguoja su deguonimi – vyksta fermentacija. Ji stabdoma praėjus 12–20 % viso fermentacijos laiko, lapus kaitinant aukštoje temperatūroje. Taivane fermentuojama ilgiau, todėl jų arbata yra tamsesnė, o kiniška – gelsva. Po kaitinimo lapai yra susukami ir tai yra galutinė jų forma.

Ulongo arbata neretai aromatizuojama pridedant įvairių žiedlapių (chrizantemų, jazminų ar kitų) ir eterinių aliejų. Yra ir ulongų aromatizuotų pieno garais.

Paruošimas
----------

Vandens temperatūra – 90–100 °C. Kad arbata iškart neatšaltų, indas turi būti pašildytas. Šiai arbatai idealūs yra *Jiksing* molio indai. Geriausi rezultatai pasiekiami naudojant šaltinio vandenį, nes jame esančios mineralinės medžiagos suteikia arbatai savito skonio.

Išnašos ir šaltiniai
--------------------

1. ↑  Karštos arbatos puodelis|Sveikaszmogus.lt, tikrinta 2011 11 16
2. ↑  Ulongas|Skonio pasaulis, blogas, tikrinta 2011 11 16
3. ↑  Ulongo arbata|Presto.lt, tikrinta 2011 11 16
4. ↑  Ulongo|Kavinukas.lt, tikrinta 2011 11 16[neveikianti nuoroda]
Kašaloto žandikaulis – dažna žaliava hoerojų gamybai
**Hoeroja**, *hoeroa* (maor. *Hoeroa*) – maorių tradicinė kaulinė lazda (kuoka). Hoerojos naudotos kaip ceremoniniai vadų ginklai.
  
Kiti pavadinimai – *tatu-paraoa*, *huri-taniwha* ir *paraoa-roa*.

Hoerojos būna 130–180 cm ilgio, apie 5 cm pločio ir apie 2,5 cm storio. Galai paprastai būdavo silpnai užapvalinti. Apatinė dalis dažnai būdavo raižyta, vidurys būdavo rečiau raižomas.

Maorių kariai gana dažnai nešiodavosi du ginklus – vieną ilgą, o kitą – trumpa kuoką *patu*. Ilgais ginklas galėjo būti ietis *tao*, taiaha ar hoeroja.

Apie būdą, kaip kaudavosi su hoeroja, mažai kas žinoma. Hoeroja neturi ašmenų ar smaigalio.
Maoriai pasakodavo, kad hoerojas į priešus sviesdavo. Pasakojama, kad sviestos hoerojos trajektorija vingiuota, dėl ko būdavo sunku atmušti skriejančią hoeroją.

Dažnai vienas hoerojos galas turi mažą skylutę, prie kurios būdavo pririšama virvė, už kurios prisitraukdavo nusviestą hoeroją. Nors galbūt šios skylutės naudotos puošiantiems plaukų kutams pritvirtinti. *Banks* mini, kad taip tvirtindavo plunksnas ar plaukų kuokštus.

Hoerojas paprastai gamindavo iš kašaloto apatinio žandikaulio. Šis kašaloto kaulas tankesnis ir tvirtesnis už šonkaulius, todėl ginklų gamintojai juos labiau vertino kaip žaliavą. Maoriai pasakojo, kad kartais hoerojas gamindavo ir iš sunkios kietos *maire* medienos (tokių pavyzdžių nėra likę).
  
Kartais hoerojos būdavo jataganiškai išlenktos. Sakoma, kad atakas tokiomis hoerojomis būdavo sunkiau pariruoti ar išvengti.

Maorių tautosakoje yra užuominų, kad į N. Zelandiją atplaukę maoriai aptiko nuo seniau gyvenusius vietinius gyventojus. Hoerojos, huatos, *patu kurutai* ir svaidomosios ietys buvo jų ginklai.

Nuorodos
--------


* Hoeroa in the collection of the Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa
| **Jamie Anderson** |
| --- |
|  |
| Jamie Anderson 2013 m. |
| Visas vardas | Jamie Louise Anderson |
| Gimė | 1990 m. rugsėjo 13 d. (33 metai)Kalifornija, JAV |
| Pilietybė | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
|  |
| Veikla | snieglentininkė |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| Aukso medaliai 2014 ir 2018 m. olimpiadų akrobatinio nuolydžio rungtyse. |

**Jamie Anderson** (g. 1990 m. rugsėjo 13 d. Kalifornijoje, JAV) – profesionali snieglentininkė iš JAV, daugkartinė X žaidynių nugalėtoja, du kartus olimpinė čempionė.

Amerikietė laimėjo aukso medalius 2014 ir 2018 m. olimpiadų akrobatinio nuolydžio rungtyse. J. Anderson tapo pirmąja snieglenčių sporto atstove laimėjusia 2 olimpinius aukso medalius.

Nuo 2007 iki 2018 m. amerikietė pelnė 6 aukso, 4 sidabro ir 3 bronzos medalius X žaidynėse. 2017 ir 2018 m. žaidynėse aukso ir bronzos medalius J. Anderson laimėjo atitinkamai dvigubo slalomo ir Big air rungtynėse.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Sochi 2014: U.S. snowboarder Jamie Anderson delivers under historic pressure to win slopestyle Olympic gold Archyvuota kopija 2017-08-30 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali J. Anderson svetainė Archyvuota kopija 2018-02-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Jurgis Žaltauskas** |
| --- |
| Gimė | 1923 m. sausio 11 d.Lietuva Pakruojis |
| Mirė | 2018 m. rugsėjo 7 d. (95 metai) |
|  |
| Veikla | Australijos architektaslietuvių bendruomenės veikėjasmecenatas. |
|  |
| Alma mater | Kauno aukštesnioji technikos mokyklaVytauto Didžiojo universitetasMelburno Karališkasis technologijos universitetas |

**Jurgis Žalkauskas** (1923 m. sausio 11 d. Pakruojyje – 2018 m. rugsėjo 7 d.) – Australijos architektas ir lietuvių bendruomenės veikėjas, mecenatas.

Biografija
----------

Studijavo Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje ir Vytauto Didžiojo universitete. Priklausė studentiškai korporacijai „Romuva". Antrojo pasaulinio karo metais pasitraukė į Vokietiją ir ten tęsė mokslus. 1949 m. persikėlė į Australiją. Architektūros studijas gilino Melburno Karališkajame technologijos universitete, po to dirbo architektu valstybinėse ir privačiose įstaigose. Vienas iš Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos Melburno skyriaus steigėjų ir ilgametis jo pirmininkas. Aktyviai dalyvavo šio miesto lietuvių bendruomenės gyvenime. 

Jurgis Žaltauskas nuosekliai domėjosi lietuviško baleto istorija, ta tema rašė straipsnius į išeivių spaudą. Duomenis rinko iš tarpukario laikraščių, o taip pat bendraudamas su buvusiais Kauno baleto šokėjais Tamara Pagodinaite, Borisu Čiunovu ir Janina Drazdauskaite. 1998 m. karu su Australijos balerina R.Ratas-Zakarevičius įsteigė *Lietuvos baleto bičiulių draugiją* (angl. *Friends of Lithuanian Ballet*). Labdaros vakaruose buvo renkamos lėšos XX a. pab. sudėtingoje situacijoje atsidūrusiems baleto artistams Lietuvoje. Nacionalinės M. K. Čiurlionio menų mokyklos Baleto skyriaus moksleiviams Draugija padovanojo 220 porų minkštų šokėjų batelių. Šios mokyklos gabiausiems mokiniams jis skirdavo „Jaunųjų baleto vilčių" premiją. Dešimt metų išskirtinius Lietuvos baleto šokėjus J.Žaltauskas apdovanodavo savo vardiniu prizu. Juo nuo 1997 m. buvo įvertinti artistai: Neli Beliakaitė ir Mindaugas Baužys, Rūta Jezerskytė ir Aurimas Paulauskas, Irina Cymbal ir Nerijus Juška, Olga Konošenko ir Eligijus Butkus, Rasa Taučiūtė ir Aurelijus Daraškevičius, Inga Cibulskytė ir Igoris Zaripovas, Rūta Kudžmaitė ir Romas Ceizaris.

J.Žaltauska buvo Australijos karališkojo architektūros instituto tikrasis (nuo 1954 m.) ir garbės (nuo 2000 m.) narys. Australijos lietuvių bendruomenė jam taip pat suteikė garbės nario vardą.

Šaltiniai
---------

* Jurgis Žalkauskas. *Akademinė korporacija „Romuva" Melburne*
* Kraštotyrininko kalendorius // skrastas.lt
* Helmutas Šabasevičius. *Įteikti Jurgio Žalkausko baleto prizai* // www.tv3.lt/
* *Lietuvos baletas neteko ištikimo bičiulio J. Žalkausko* // Kauno.diena.lt inf. 2018-09-08

Nuorodos
--------

* Jurgis Žalkauskas. *Lietuvos baletas, jo 60 metų sukakčiai*
Razer USA Ltd.|  |
| Forma | Akcinė bendrovė |
| Pramonė | Kompiuterinė įranga, plataus vartojimo elektronika |
| Įkurta | San Diege, Kalifornija, JAV(2005 m.) |
| Centrinė būstinė | Kvinstounas, SingapūrasIrvinas, Kalifornija, JAV |
| Svarbiausi darbuotojai | Min-Liang TanRobert Krakoff |
| Produkcija | kompiuteriai, pelės ir kilimėliai, klaviatūros, ausinės, garso plokštės, Xbox 360 pultas ir kt. |
| Darbuotojų | 1451 (2019) |
| Tinklalapis | www.razerzone.com, eu.razerzone.com |

**Razer** (stilizuotai – **RΛZΞR**) – JAV tarptautinė technologijų bendrovė. Įmonė kuria kompiuterinę įrangą ir kitokią plataus vartojimo elektroniką, teikia finansinių technologijų paslaugas. Įmonę įkūrė singapūrietis verslininkas Min-Liang Tan ir Robert Krakoff. „Razer" kuriama aparatinė ir programinė įranga daugiausia skirta profesionaliems kompiuterinių žaidimų žaidėjams.

Istorija
--------

*Razer Copperhead* kompiuterinė pelė
*Razer DeathAdder* kompiuterinė pelė
„Razer" buvo įkurta 2005 m. Pirmasis įmonės produktas buvo aukštos klasės kompiuterinė pelė *Boomslang*, skirta specialiai kompiuterinių žaidimų žaidėjams.

„Razer" buvo viena pirmųjų įmonių, pradėjusių remti žaidėjus, dalyvaujančius tarptautiniuose e-sporto turnyruose, o tai savo ruožtu prisidėjo prie profesionalių kompiuterinių žaidimų varžybų reiškinio atsiradimo. Johnathan „Fatal1ty" Wendel buvo vienas pirmųjų „Razer" remiamų profesionalių žaidėjų. Įmonė taip pat buvo viena pirmųjų, pradėjusių remti žaidėjų komandas ir teikti piniginius prizus už pasiekimus įvairiuose elektroninio sporto turnyruose, kaip kad World Cyber Games.

Produktai
---------

„Razer" gaminami produktai kompiuterinių žaidimų žaidėjams yra pavadinti pagal plėšrius ar nuodingus gyvūnus: gyvačių vardais (pelės), vabzdžių (pelių kilimėliai), voragyvių (klaviatūros), jūrų būtybių (garso prietaisai) ir pan. *Razer Blade* nešiojamas kompiuteris bei *Project Fiona* planšetinis kompiuteris, pristatytas 2012 m. Consumer Electronics Show parodoje, yra bene vienintelės išimtys.

Savo produktus įmonė kuria bendradarbiaudama su kitomis įmonėmis ir profesionaliais žaidėjais.

Išnašos
-------

1. ↑  Sinclair, Brendan (2020-01-09). „Razer closing SF office". *GamesIndustry.biz*. Suarchyvuotas originalas 2020-01-10. Nuoroda tikrinta 2020-01-10.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
2. ↑  „Razer Inc.: Private Company Information". *www.bloomberg.com*. 2018-07-09. Suarchyvuotas originalas 2017-09-09. Nuoroda tikrinta 2018-07-09.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
3. ↑  „About Razer". *www.razer.com*. Suarchyvuotas originalas 2017-04-18.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
4. 1 2
5. ↑

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Razer** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
* Oficiali Europos versijos svetainė
Koordinatės: 56°07′55″š. pl. 22°39′34″r. ilg.﻿ / ﻿56.13183°š. pl. 22.659395°r. ilg.﻿ / 56.13183; 22.659395

 *Kitos reikšmės – Švč. Mergelės Marijos bažnyčia.*

|  Šiaudinės Švč. Mergelės Marijos bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Telšių |
| **Dekanatas** | Akmenės |
| **Savivaldybė** | Akmenės rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šiaudinė (Akmenė) |
| **Adresas** | Bažnyčios g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | medis |
| **Pastatyta** | 1775 m. |
| **Stilius** | liaudies architektūra |

**Šiaudinės Švč. Mergelės Marijos bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Šiaudinės kaime, 8,5 km į pietvakarius nuo Papilės, Avižlio (Ventos kairiojo intako) kairiajame krante. Liaudies architektūros formų.

Istorija
--------

Liudvikas Godliauskas 1775 m. pastatė medinę bažnyčią. Ji buvo Papilės parapijos filija, garsėjo Šv. Roko atlaidais. Kunigą iš pradžių išlaikė Šiaudinės dvaras. Kalniškių dvaro savininkas 1867 m. bažnyčiai dovanojo 16 dešimtinių žemės. 1901 m. vėtra nugriovė bažnyčios bokštą, 1902 m. atstatytas. 1915 m. vokiečiai išsivežė du varpus.

Bažnyčia 2006 m. Lietuvos pašto ženkle

Architektūra
------------

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame stovi medinė varpinė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Šiaudinės Švč. Mergelės Marijos bažnyčia. Kazys Misius. Lietuvos katalikų bažnyčios: žinynas. Pradai, 1993, 358 psl.
2. ↑  Žemaičių žemė, 2011 sausio mėn. 29 psl.

* Šiaudinės Švč. Mergelės Marijos parapija // telsiuvyskupija.lt
* Šiaudinės bažnyčia ir varpinė // www.ventosparkas.lt
| Saskuehana |
| --- |
| Saskuehana netoli žiočių Saskuehana netoli žiočių |
| **Ilgis** | 715 km |
| **Baseino plotas** | 71 225 km² |
| **Vidutinis debitas** | 1135 m³/s |
| **Ištakos** | Otsego ežeras |
| **Žiotys** | Atlanto vandenynas |
| **Šalys** | JAV |

**Saskuehana** (angl. *Susquehanna River*) – upė šiaurės rytų JAV. Prasideda Niujorko valstijoje, Otsego ežere, Apalačų prieškalnėse. Teka pietryčių kryptimi per Pensilvanijos ir Merilando valstijas. Kerta Pidmonto plynaukštę, sudaro slenksčius. Įteka į Atlanto vandenyno Česapiko įlanką.

Pagrindiniai intakai: Vakarų Saskuehana, Džuniata. Įrengta kanalų sistema bei užtvankų kaskada. Žemupyje laivuojama. Svarbiausi miestai prie Saskuehanos yra Bingamtonas, Vilks Baris, Harisburgas.

Upės pavadinimas kilo nuo irokėzų genties saskuehanokų. 1612 m. žemėlapyje upė įvardinta kaip *Sasquesahanough*, tačiau vėliau pavadinimas supaprastintas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 372
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Pirmo tomo viršelis
**Lietuvos fauna. Paukščiai** – enciklopedinis ornitologinis leidinys lietuvių kalba.

Pirmasis tomas išleistas 1990; antrasis – 1991.

Autoriai: Vytautas Logminas, Antanas Aleknonis, Petras Kurlavičius, Gediminas Gražulevičius, Algirdas Navasaitis, Ričardas Patapavičius, Raimondas Idzelis, Vytautas Jusys, Liutauras Raudonikis, Rimantas R. Budrys, Algimantas Petraitis, Algirdas Pukas, Mečislovas Žalakevičius, Eugenijus Drobelis, Selemonas Paltanavičius, Rimvydas Juškaitis, Stasys Sinkevičius, Ramūnas Grigonis, Arvydas Liutkus, Gintautas Margis, Donatas Mažiulis, Arūnas Pranaitis, Vytautas Nedzinskas, Mečius Valius, Bronius Šablevičius, Nikolajus Vitkauskas, Pranas Mierauskas, Algimantas Mačikūnas, Elvyra Kalindrienė, Vitas Sinkevičius, Jurgis Stašaitis.

Knygoje išsamiai pristatomos visos Lietuvoje sutinkamos paukščių rūšys, pateikiama detalios išvaizdos, elgesio charakteristikos, stebėjimai, paplitimo arealai. Pateiktos pieštinės iliustracijos, nuotraukos. Pateiktos trumpos paukščių būrių ir šeimų apžvalgos.

Pirmajame tome aprašyta Lietuvos ornitologijos istorija, paukščių fiziologija bei 173 rūšys, priklausančios narinių, kraginių, irklakojinių, gandrinių, flaminginių, žąsinių, plėšriųjų, vištinių, gervinių, sėjikinių, karvelinių, gegutinių ir pelėdinių paukščių būriams.

Antrajame tome aprašytos 125 rūšys, priklausančios žvirblinių, lėlinių, čiurlinių, žalvarninių, geninių paukščių būriams.

Literatūra
----------

Autorių kolektyvas. Lietuvos fauna. Paukščiai. Vilnius, 1988.

* ISBN 5-420-00422-4
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šį biografinį straipsnį reikėtų sutvarkyti pagal Vikipedijos standartus.**Jei galite, prašome sutvarkyti šį straipsnį. Tik tada bus galima ištrinti šį pranešimą.Priežastys, dėl kurių straipsnis laikomas nesutvarkytu, aiškinamos straipsnyje Nesutvarkyti straipsniai.  |

Leizeris Bekeris, autoportretas, apie 1939 m. 
**Leizeris Bekeris** (hebr. ‏לייזר בקר‏‎, Leizer Bekker, Eliezer Beker, Becker, 1910-1941 09 17) – Lietuvos žydų dailininkas ir fotografas. Nužudytas per Holokaustą 1941 m. rugsėjį.

Biografija
----------

Heršelio ir Esteros Bekerių sūnus. Gimė Jurbarke 1910 m.. gyveno Čekiškėje, dab. Kauno raj. dirbo fotografu, dokumentavo Čekiškės miestelio ir aplinkinių kaimų žydų bei krikščionių gyvenimą. 1935 m. gavo užsienio pasą išvykimui į Palestiną. Grįžęs į Lietuvą vedė, žmona Šifra Zelmanovičiūtė-Bekerienė, Bertos ir Josifo Zelmanovičių dukra, g. 1914 m. nužudyta 1941 m. Broliai Mejeris Bekeris, g. 1904 m. buhalteris, ir Jona Bekeris, g. 1912, advokatas, nužudyti 1941 m. rugsėjį. L. Bekerio ir jo šeimos nužudymo vieta – Pakarklės miškas Jaučakių kame apie 2 km į pietryčius nuo Vilkijos. 

Lietuvių ir žydų vaikai pagrindinėje Čekiškės gatvėje 1939 m. L. Bekerio nuotr.

Kūryba
------

L. Bekerio tapytų paveikslų neišliko. Antano Vaičiaus archyve saugomos L. Bekerio darytos miestelio gyventojų fotografijos, jų yra išlikę aplinkinių kaimų gyventojų albumuose. Izraelio bibliotekos archyve saugoma fotografo darytas Čekiškėje gyvenusio istoriko Dovydo Mačio Lipmano (1888-1941) portretas prie darbo stalo. 

L. Bekeris fotografavo ne tik savo atelje Čekiškėje, bet ir žmonių namuose, taip pat gatvėse, pagal jo nuotraukas galima rekonstruoti tuometinio Čekiškės valsčiaus žmonių gyvenamąją aplinką tarpukariu. Plačiausiai žinoma spaudoje ir kraštotyros knygose publikuota L. Bekerio nuotrauka iš A. Vaičiaus archyvo *„*Lietuvių ir žydų vaikai pagrindinėje Čekiškės gatvėje" daryta 1939 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  Fanios Karnovski Giar liudijimas apie L. Bekerio žūtį Yad Vashem
2. 1 2  Čekiškė / Antanas Vaičius ; Kraštotyros draugijos Kauno rajono skyrius. - Kaunas : Kalendorius, 2012 (Kaunas : Spindulio sp.).
3. ↑  LCVA/588/1/3441
4. ↑  Fanios Karnovski Giar liudijimas apie Š. Zelmanovičiūtės-Bekerienės žūtį Yad Vashem
5. ↑  Fanios Karnovski Giar liudijimas apie M. Bekerio žūtį Yad Vashem
6. ↑  Fanios Karnovski Giar liudijimas apie J. Bekerio žūtį Yad Vashem
7. ↑  Izraelio nacionalinės bibliotekos archyvas
Koordinatės: 55°42′28″š. pl. 21°07′54″r. ilg.﻿ / ﻿55.7078°š. pl. 21.1316°r. ilg.﻿ / 55.7078; 21.1316

Teatro aikštė
**Teatro aikštė** – centrinė Klaipėdos senamiesčio aikštė. Joje vyksta kasmetiniai Pilies džiazo festivalio, Jūros šventės renginiai, mugės.

Aikštėje yra miesto simboliu laikoma Anikės skulptūra fontanas − paminklas Klaipėdos krašto poetui Simonui Dachui, sukūrusiam virtusią daina poemą „Taravos Anikė" (*Ännchen von Tharau*). Taip pat aikštėje yra Dramos teatras, fachverkinės konstrukcijos pastatų.

Fachverkinės architektūros pastatas

Istorija
--------

1819 m. užpylus dalį pilies griovių, dabartinės aikštės vietoje buvo atidarytas turgus. 1860 m. jo pakraštyje pastatyta turgaus halė. Įkūrus naująjį turgų, aikštė atsidūrė tarp dviejų prekyviečių ir vėliau susiliejusi su jomis virto turgaviete. Taip XX a. pirmoje pusėje Turgaus gatvė, Teatro aikštė, Naujasis turgus sudarė ilgą (nuo Jono bažnyčios iki pilies) prekyvietę.

Aikštė čia įrengta tik XIX a.

1912 m. buvo atidengtas paminklas Simonui Dachui − virš fontano iškilusi jo eilėraščio „Taravos Anikė" herojės skulptūra (skulptorius Alfred Kühne), dingusi per Antrąjį pasaulinį karą. Kopija atstatyta 1989 m. lapkričio 18 d. (skulptorius H. Haacke).

1939 m. kovo 23 d. iš Dramos teatro balkono Klaipėdos krašto prijungimo prie Vokietijos proga kalbą pasakė Adolfas Hitleris.

Taravos Anikė XX a. pradžioje

Šaltiniai
---------

* 


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Teatro aikštė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Koordinatės: 55°45′29″š. pl. 22°57′01″r. ilg.﻿ / ﻿55.758172°š. pl. 22.950206°r. ilg.﻿ / 55.758172; 22.950206

| Šilo Pavėžupio dvaras |
| --- |
| Vieta | Pavėžupis, Kelmės rajonas |
| Įkurtas | 1825 m. |
| Bajorų giminės | Radavičiai, Putvinskiai |
| Pastatų būklė | Išlikęs dvaro svirnas |

**Šilo Pavėžupio dvaras** – buvusi dvaro sodyba dabartiniame Pavėžupiso kaime, Kelmės rajone, Kurtuvėnų reg. parko pakraštyje, 2 km į rytus nuo Laikšių.

Dvarvietė pažymėta paminkliniu akmeniu Putvinskių giminei. XIX a. statytas medinis dvaro svirnas išlikęs.

Pavadinimo kilmė
----------------

Dvarvietė buvo įkurta prie trumpučio Vėžupio upelio (ilgis apie 6 km) tarp šilų, taip ir kilo gyvenvietės pavadinimas Šilo Pavėžupis (vandenvardinis vietovardis).

Istorija
--------

Pirmosios žinios apie Šilo Pavėžupio dvarą siekia XVI amžių. I. Sprogis savo 1575 metų geografiniame žodyne mini prie Vėžupio upelio esantį Šilo dvarą. Vėliau ši vietovė imta vadinti abiem vardais.

XVIII amžiaus viduryje Šilo Pavėžupio bajoraitę Radavičiūtę vedė Petras Putvinskis. Putvinskiai dvarą valdė iki pat nacionalizacijos.

XIX a. pabaigoje čia buvo vienas draudžiamos spaudos platinimo centrų, 1899 m. įkurta slapta lietuviška mokykla. 1936 m. pastatyta nauja (Šilo Pavėžupio pradinė mokykla), kuriai 1989 m. suteiktas Vlado Putvinskio vardas.

1944 metais Šilo Pavėžupis atsidūrė fronto linijoje. Sudegė daug ūkinių pastatų. Apie 1825 metus statyti mediniai dvaro rūmai tuomet išliko, tačiau dabar jų nebėra. Putvinskių namą sunaikino 1983 metų sausio 5-ąją kilęs gaisras. Jo vietoje pastatytas akmuo su garsaus Paberžės vienuolio Stanislovo dovanota saulute. Vis dar tebestovi medinis dvaro svirnas.

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos dvarai
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Šiaurinė pilkoji zylė** |
| --- |
| Šiaurinė pilkoji zylė (Parus montanus) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Paukščiai  *( Aves)* |
| Būrys: | Žvirbliniai paukščiai  *( Passeriformes)* |
| Šeima: | Zyliniai  *( Paridae)* |
| Gentis: | Zylės  *( Poecile)* |
| Rūšis: | Šiaurinė pilkoji zylė  *( Poecile montanus)* |

 |
| Binomas |
| ***Poecile montanus***Conrad von Baldenstein, 1827 |

**Šiaurinė pilkoji zylė** (*Poecile montanus*) – zylinių (*Paridae*) šeimos paukštis.

Išvaizda
--------

Apie 12 cm ilgio. Panaši į paprastąją pilkąją zylę, bet viršugalvis matinis, juoda kepurėlė labiau nusitęsusi į užpakalį, skruostai ir kaklo šonai balti, ant gerklės juoda dėmė didesnė. Kai sparnas suglaustas, jame matyti šviesus plotas. Uodega apvali. Snapas juodas. Kojos tamsiai pilkos.

Ekologija
---------

Gyvena drėgnuose miškuose. Lizdą susisuka iškaltame uokse, dažniausiai neaukštai nuo žemės. Deda 7-8 balsvus kiaušinius, išmargintus rausvomis dėmelėmis. Peri 13 dienų. Dar po 16-19 dienų jaunikliai palieka uoksą. Išveda vieną vadą.

### Paplitimas

Paplitusi Britų salose ir regione nuo rytų Prancūzijos iki Ramiojo vandenyno, taip pat Japonijoje. Pietinė paplitimo riba Europoje yra pietinė Alpių riba. Atskiri nedideli arealai taip pat yra Abrucuose, Dinarų kalnuose, Karpatuose ir Rodopuose. Lietuvoje dažna rūšis, aptinkama ištisus metus.

### Mityba

Minta nedideliais vabzdžiais ir voragyviais, žiema taip pat įvairiomis sėklomis. Maistui naudoja ir gluosnių bei drebulių žiedadulkes, klevų ir beržų sulą. Zylės kaupia maisto atsargas ir slepia jas po medžių žieve ar tarp samanų ir kerpių.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šiaurinė pilkoji zylė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |



|  |  |
| --- | --- |
|  | Šis straipsnis yra tapęs savaitės straipsniu. |