recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaliai |
| --- |
| Dovilė RimkutėDovilė Rimkutė |
| **Atstovaujant:  Lietuva**  |
| Akademinis irklavimas |
| Pasaulio čempionatas |
| **Sidabras** | 2023 Belgradas | W2x |
| Europos čempionatas |
| **Sidabras** | 2023 Bledas | W2x |
| Pasaulio jaunimo čempionatas |
| **Bronza** | 2019 Tokijas | JW2x |

Rimkutė su Lietuvos nacionaline jaunimo rinktine 2018 m. pasaulio jaunimo čempionate.
**Dovilė Rimkutė** (g. 2001 m. spalio 8 d.) – Lietuvos irkluotoja, Europos čempionatų prizininkė.

Biografija
----------

2018 m. pasaulio jaunimo čempionate lietuvė užėmė 14-ą vietą. 2019 m. pasaulio jaunimo čempionate kartu su Ugne Juzėnaite iškovojo bronzos medalį merginų dviviečių valčių rungtyje.

2022 m. Europos akademinio irklavimo čempionate porinių dviviečių valčių kategorijoje kartu su Donata Karaliene užėmė 4-ą vietą. Tais pačiais metais vykusiame pasaulio čempionate Rimkutė kartu su Lietuvos nacionaline porinių keturviečių klasėje užėmė 7-ą vietą.

2023 m. Europos akademinio irklavimo čempionate kartu su Donata Karaliene iškovojo sidabro medalį moterų dviviečių valčių kategorijoje.

2023 m. pasaulio akademinio irklavimo čempionate Rimkutė duete su Donata Karaliene iškovojo sidabro medalį moterų dviviečių valčių kategorijoje bei pelnė kelialapį į 2024 m. vasaros olimpines žaidynes.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Irkluotojos Donata Karalienė ir Dovilė Rimkutė – Europos vicečempionės (papildyta komentaru)
2. ↑  D. Rimkutei ir D. Karalienei – pasaulio čempionato sidabras, D. Nemeravičiui – olimpinis kelialapis

Nuorodos
--------

* Tarptautinės irklavimo federacijos profilis
|  |
| --- |
| Dami Im  kor. 임다미 |
|  |
| Biografija |
| Gimė | 1988 m. spalio 17 d. (34 metai)Pietų Korėjos vėliava Pietų Korėja |
| Žanrai | pop, gospelo muzika |
| Veikla | dainininkė, dainų autorė |
| Aktyvumo metai | 2010–dabar |
| Svetainė | damiim.com |

**Dami Im** (kor. 임다미, g. 1988 m. spalio 17 d. Pietų Korėjoje) – Pietų Korėjoje gimusi Australijos dainininkė ir dainų autorė. 2013 metais nugalėjo Australijos muzikiniame projekte „X Faktorius".

Biografija
----------

Dami Im gimė 1988 metais Pietų Korėjoje. Kai mergaitei buvo vos devyneri, jos tėvai persikėlė gyventi į Brisbeną. Atlikėja muzika domisi nuo pat mažų dienų, moka groti pianinu ir įgijo klasikinio džiazo dainavimo diplomą.

Dami buvo niekam nežinoma iki 2013 metų, kol nenugalėjo Australijos „X Faktoriuje". Iki šiol atlikėja išleido 2 albumus – „Dami Im" ir „Heart Beats", kurie tapo labai populiarūs ne tik Australijoje, tačiau ir Pietų Korėjoje.

2016-ųjų „Eurovizijos" konkurso Australijos atstovė.

Diskografija
------------

* *Dream* (2011)
* *Dami Im* (2013)
* *Heart Beats* (2014)
* *Classic Carpenters* (2016)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dami Im** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė – damiim.com Archyvuota kopija 2016-03-06 iš Wayback Machine projekto.

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Samantha Jade** | **Australijos *X Faktoriaus* nugalėtoja**2013 | Po to:**Marlisa Punzalan** |
| Prieš tai:**Guy Sebastian  *„Tonight Again"*** |  **Australijos atstovė Eurovizijoje**2016 | Po to:**–** |
*Kitos reikšmės – Balsė (reikšmės).*
**Balsis** – kalbos garsas, kurį tariant nebūna aiškaus tarimo židinio, pasižymi didele akustine energija ir jo suvokimą lemia muzikos tonas.

Visose kalbose balsis yra skiemens pagrindas, gali pats vienas sudaryti skiemenį (*a-šis*) nors yra kalbų, kuriose balsis nėra būtinas skiemeniui (pvz. slovėnų *vrt* – „sodas"). Indoeuropiečių kalbose jis nėra informatyvus, svarbiausias reikšmės perteikėjas – priebalsis. Tačiau, pavyzdžiui, polineziečių kalbose balsiai sudaro žodžio pagrindą.

Klasifikacija
-------------

### Balsių klasifikacija pagal eilę

* priešakiniai – [a], [æ], [e], [ɛ], [i], [ø];
* užpakaliniai – [o], [u], [ɑ], [ʌ], [ɯ], [ɔ], [ɤ];
* viduriniai – [ɨ], [ʉ], [ə], [ɐ];
* beveik priešakiniai – [ɪ], [ʏ];
* beveik užpakaliniai – [ʊ].

### Balsių klasifikacija pagal lūpų padėtį

* lūpiniai – [u], [o], [y], [œ], [ø], [ɒ];
* nelūpiniai – [i], [e], [a], [æ], [ʌ].

### Balsių klasifikacija pagal burnos atvirumą

* atvirieji – [a], [ä], [ɑ], [ɒ];
* uždarieji – [i], [u], [ɨ], [y], [ɯ];
* dalinai atvirieji – [e], [o], [ø], [ɤ];
* dalinai uždarieji – [ɛ], [ɜ], [ʌ], [ɔ].

Dalis kalbų (lenkų, prancūzų, portugalų, tupių-gvaranių ir kt.) turi nosinius balsius, kuomet dalis oro tariama per nosį ([ã], [õ] ir kt.). Seniau tokius balsius turėjo ir lietuvių kalba, jų vietą žymi nosinės raidės.

Lietuvių kalboje yra:

* **Trumpieji balsiai** (a, e, i, o, u)
* **Ilgieji balsiai** (a, ą, e, ę, ė, y, į, o, ū, ų)

Rašyba
------

Balsius žymi šios raidės: A, E, I, O, U, Y (pastaroji dalyje kalbų gali žymėti ir priebalsį). Tarties ypatybes žymi įvairūs diakritiniai ženklai (Ā, Ö, Å, Õ, Ų, Ø, Ỹ ir kt.). Tiesa, kai kuriais atvejais balsį gali žymėti ir priebalsiai, ypač kalbose, kuriose rašyba nuo tarimo smarkiai skiriasi (anglų žodyje *thigh* -igh tariama kaip „ai"]. Arabų, hebrajų raštuose balsius žyminčios raidės dažniausiai iš viso praleidžiamos (abdžadas).

Pasaulio kalbos
---------------

Beveik visos pasaulio kalbos turi bent tris balsius ar jų variacijas – [i], [a], [u]. Mažiausiai balsių naudoja Šiaurės Kaukazo, arernte (Australija), ndu (Naujoji Gvinėja) kalbos. Rečiausias balsis yra [ɜ], randamas tik paisi kalboje (Naujoji Kaledonija). Daugiausia balsių turinčią kalbą sunku nustatyti dėl neaiškių kriterijų, ką laikyti atskirais balsiais; teigiama, kad kašmyrų kalba turi daugiausia balsių (28), jų gausa pasižymi ir germanų kalbos (ypač švedų – 17), prancūzų kalba (16), vu kalbos (Kinija) tarmė (19). Kcho kalboje kartais priskaičiuojama iki 31 balsio.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Balsis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. II (Arktis-Beketas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2002
| Rysaisvk. *Rysy* |
| --- |
| Rysų viršukalnė ant Slovakijos–Lenkijos sienosRysų viršukalnė ant Slovakijos–Lenkijos sienos |
| **Žemynas** | Europa |
| **Šalys** | Slovakija Slovakija, Lenkija Lenkija |
| **Aukščiausias taškas** | 2 503 m |
| **Koordinatės** | 49°10′46″ š. pl. 20°5′17″ r. ilg.﻿ / ﻿49.17944°š. pl. 20.08806°r. ilg.﻿ / 49.17944; 20.08806Koordinatės: 49°10′46″ š. pl. 20°5′17″ r. ilg.﻿ / ﻿49.17944°š. pl. 20.08806°r. ilg.﻿ / 49.17944; 20.08806 |
| **Uolienos** | granitas |

**Rysai** (svk. *Rysy*, lenk. *Rysy*) – Aukštųjų Tatrų kalnas, esantis ant Slovakijos ir Lenkijos valstybinės sienos. Yra trys Rysuose dominuojančios viršukalnės: vidurinė (aukščiausia, esanti Slovakijos teritorijoje) – 2 503 m, šiaurės vakarų – 2 499 m ir pietryčių – 2473 m aukštyje virš jūros lygio. Šiaurės vakarų viršukalnė – aukščiausia Lenkijoje, Mažosios Lenkijos vaivadijoje. Kitos dvi stūkso Slovakijos pusėje, Prešovo krašte.

Istorija
--------

Pasieno ženklas
Pirmą kartą į kalną įkopta 1840 m. žiemos metu – 1844 m. XX a. vietos komunistinė valdžia platino nepatvirtintą faktą, jog čia apie 1910 m. įkopęs pats Leninas.

Turizmas
--------

Rysai – aukščiausias kalnas Tatruose, kur galima įkopti pavieniams turistams be gido pagalbos. Iš Slovakijos pusės viršukalnę galima pasiekti maršrutu nuo Štrbske Pleso ežero, vedančiu pro *Chata pod Rysami* stovyklavietę 2 250 m aukštyje ir veikiančią gegužės–balandžio mėnesiais. Nuo lapkričio 1 iki birželio 15 d. ši trasa būna uždaryta. Iš Lenkijos pusės kalnų žygiai sudėtingesniu ir statesniu maršrutu pradedami nuo Morske Oko ežero.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Rysai** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Rysai *peakbagger.org* svetainėje
* Žygis į Rysus Archyvuota kopija 2012-02-19 iš Wayback Machine projekto.
Koordinatės: 53° š. pl. 132° v. ilg.﻿ / ﻿53°š. pl. 132°r. ilg.﻿ / 53; 132

Salyno žemėlapis
**Haida Gvai**, anksčiau ***Karalienės Šarlotės salos*** arba ***Karalienės Karolinos salos*** (haid.  *X̱aayda gwaay*, angl. *Haida Gwaii, Queen Charlotte Islands*, pranc. *îles de la Reine-Charlotte*) – salynas Ramiajame vandenyne netoli Šiaurės Amerikos krantų, priklausantis Kanadai, Britų Kolumbijai. Nuo žemyno jas skiria Hekatės sąsiauris.

Salyną sudaro ~150 salų. Didžiausios – Greihamo sala (aukštis iki 1250 m), Morsbio sala. Bendras salyno plotas ~10 300 km². Salos kalnuotos, apaugusios spygliuočių miškais. Haida Gvai salyne sudarytas Gvaji Hanaso nacionalinis parkas.

2021 m. Haidai Gvai salose gyveno ~4500 gyventojų, iš kurių dalį sudaro indėnai haidai (sudarytos 3 rezervacijos). Verčiamasi miškų kirtimu, žvejyba, turizmu, galvijų auginimu. Pagrindinė gyvenvietė – Daudžing Gidsas (buv. Kvin Šarlotas) Greihamo saloje.

Pirmieji europiečiai, kurie, plaukdami per Ramųjį vandenyną, pamatė salas, buvo ispanų jūrininkas Chuanas Peresas (1774 m.) ir anglų kapitonas Džeimsas Kukas (1778 m.). Pirmasis salas 1787 m. tyrinėjo anglų kapitonas Džordžas Diksonas; jis salas pavadino savo laivo „Karalienė Šarlotė" (*Queen Charlotte*) vardu. XVIII–XIX a. verstasi prekyba kailiais, aukso kasyba. 1853 m. salos oficialiai tapo Britanijos kolonija, 1863 m. prijungtos prie Britų Kolumbijos. 2010 m. salos pervadintos Haida Gvai („haidų salomis").

* Kraštovaizdis Gvaji Hanaso nacionaliniame parkeKraštovaizdis Gvaji Hanaso nacionaliniame parke
* Ligoninė ir totemų stulpas Daudžing GidseLigoninė ir totemų stulpas Daudžing Gidse
* Naikuno provincinio parko miškaiNaikuno provincinio parko miškai
* Greihamo salos rytinis krantasGreihamo salos rytinis krantas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 227
2. ↑  *Karalienės Karolinos salos*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006
3. ↑  „Haida Gwaii". BC Geographical Names.
| **Antanas Juozas Merčaitis** |
| --- |
| Gimė | 1936 m. vasario 5 d.Giedručiuose |
| Mirė | 2013 m. rugsėjo 22 d. (77 metai)Vilniuje |
|  |
| Veikla | Lietuvos ekonomistas, statistikas |
| Partija |  |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Vilniaus universitetas |

**Antanas Juozas Merčaitis** (1936 m. vasario 5 d. Giedručiuose – 2013 m. rugsėjo 22 d. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas, statistikas, buvęs LR ekonomikos viceministras, Vilniaus universiteto docentas.

Biografija
----------

1959 m. baigė VU Ekonomikos fakultetą. 1967 m. apgynė disertaciją „Lietuvos TSR gyventojų reprodukcija", ekonomikos mokslų kandidatas (laipsnis nostrifikuotas į socialinių mokslų ekonomikos krypties daktaro laipsnį).

Nuo 1957 m. iki 1958 m. VU darbuotojas, nuo 1959 m. iki 1973 m. dėstytojas, nuo 1967 m. iki 1969 m. VU Ekonomikos fakulteto prodekanas, nuo 1970 m. iki 1973 m. Statistikos katedros vedėjas; nuo 1970 m. docentas. 1973–1984 m. Valstybinės plano komisijos Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos instituto direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 1985–1990 m. Valstybinio plano komiteto pirmininkas pavaduotojas. 1990–1994 m. LR ekonomikos ministro pavaduotojas, 1994–1996 m. LR EM ministerijos sekretorius, 1997–2000 m. LR ūkio ministerijos sekretorius, 2000–2003 m. patarėjas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinių darbų pagrindinė kryptys – statistikos metodų taikymas ekonomikoje, demografinių problemų (Lietuvos gyventojų skaičiaus ir sudėties, natūralaus gyventojų judėjimo, migracijos) tyrimai. Paskelbė straipsnių demografijos klausimais.

Bibliografija
-------------

* Gyventojų statistika, 1960 m.;
* Dinamikos eilutės, 1963 m.;
* Bendroji statistikos teorija, 1966 m.;
* Statistikos bendrosios teorijos uždavinynas, aukštųjų mokyklų studentams, 1973 m.;
* Bendrosios statistikos teorijos užduotys, 1980 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Antanas Merčaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 698 psl.
| Sacharinas |
| --- |
|  |
| Sisteminis (IUPAC) pavadinimas |
| CAS numeris | [81-07-2] |
| Cheminė formulė | C7H5NO3S |
| Molinė masė | 183,18 g/mol |
| SMILES | C1=CC=C2C(=C1)C(=O)NS2(=O)=O |
|
| Rūgštingumas (p*Ka*) |  |
| Bazingumas (p*Kb*) |  |
| Valentingumas |  |
| Fizinė informacija |
| Tankis |  |
| Išvaizda |  |
| Lydymosi t° |  |
| Virimo t° |  |
| Lūžio rodiklis (*n*D) |  |
| Klampumas |  |
| Tirpumas H2O |  |
| Šiluminis laidumas |  |
| log P |  |
| Garavimo slėgis |  |
| kH |  |
| Kritinis santykinis drėgnumas |  |
| Farmakokinetinė informacija |
| Biotinkamumas |  |
| Metabolizmas |  |
| Pusamžis |  |
| Pavojus |
| MSDS |  |
| ES klasifikacija |  |
| NFPA 704 |  |
| Žybsnio t° |  |
| Užsiliepsnojimo t° |  |
| R-frazės |  |
| S-frazės |  |
| LD50 |  |
| Struktūra |
| Kristalinė struktūra |  |
| Molekulinė forma |  |
| Dipolio momentas |  |
| Simetrijos grupė |  |
| Termochemija |
| Δf*H*~~o~~298 |  |
| Giminingi junginiai |
| Giminingi |  |
| Giminingi junginiai |  |
| Giminingos grupės |  |

**Sacharinas** – sintetinis vandenyje tirpus saldiklis. Organizmo neįsisavinamas, todėl nedalyvauja žmogaus organizmo medžiagų apykaitoje. Už cukrų saldesnis 300–500 kartų.

Sacharinui būdingas kartus poskonis, todėl jis neretai naudojamas maišytas su kitais saldikliais. Naudojamas buityje kaip cukraus pakaitalas bei gėrimų ir maisto pramonėje kaip saldiklis. Europoje žymimas maisto priedo numeriu **E954**.

Istorija
--------

Sacharinas buvo atrastas 1878 metais JAV chemikų Iros Remseno ir Konstantino Falbergo. 1885 m. Falbergo užpatentuotas kaip saldiklis ir pradėta komercinė gamyba. Antro pasaulinio karo metais buvo dedamas į kareivių maisto davinius, nes buvo lengvesnis ir saldesnis už cukrų. Vėliau išpopuliarėjo kaip nekaloringas gaiviųjų gėrimų saldiklis.

Poveikis sveikatai
------------------

XX a. aštuntajame dešimtmetyje Kanadoje pasirodė su gyvūnais atliktų bandymų rezultatai, rodantys, kad sacharinas, vartojamas didelėmis dozėmis, gali sukelti vėžį. Tuo remiantis saldiklis buvo įtrauktas į galimai kenksmingų medžiagų sąrašą JAV. Vėliau atlikti tyrimai parodė, kad maži sacharino kiekiai žmonių sveikatai nėra kenksmingi.

Šiuo metu sacharinas leidžiamas naudoti daugelyje pasaulio šalių, yra patvirtintas PSO, JAV, ES institucijų. Europos maisto saugos tarnybos nustatyta priimtina per parą su maistu gaunama sacharino norma yra 5 mg vienam kūno masės kg.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ruth Winter. *A Consumer’s Dictionary of Food Additives, 7th Edition.*Random House LLC, 2009, p. 762
2. ↑  Richard L. Myers. *The 100 Most Important Chemical Compounds: A Reference Guide*. ABC-CLIO, 2007, p. 241
3. ↑  Ruth Winter. *A Consumer’s Dictionary of Food Additives, 7th Edition.*Random House LLC, 2009, p. 763-4
4. ↑  Saccharin Archyvuota kopija 2013-10-08 iš Wayback Machine projekto. International Sweeteners Association
| Hantington Bičasangl. *Huntington Beach* |
| --- |
| *Hantington Bičo pakrantė* |
|  |
| 

Hantington BičasHantington Bičas

33°41′34″ š. pl. 118°0′1″ v. ilg.﻿ / ﻿33.69278°š. pl. 118.00028°r. ilg.﻿ / 33.69278; 118.00028﻿ (Hantington Bičas)Koordinatės: 33°41′34″ š. pl. 118°0′1″ v. ilg.﻿ / ﻿33.69278°š. pl. 118.00028°r. ilg.﻿ / 33.69278; 118.00028﻿ (Hantington Bičas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-8)------ vasaros: (UTC-7) |
|  |
| **Valstybė** | Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava Jungtinės Amerikos Valstijos |
| **Valstija** | Kalifornija Kalifornija |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 189 992  |
| **Plotas** | 82,576 km² |
| **Tankumas** (2010) | 2 301 žm./km² |
| **Altitudė** | 12 m |
|  |
| **Tinklalapis** | huntingtonbeachca.gov |
|  **Vikiteka** | Hantington Bičas |

**Hantington Bičas** (angl. *Huntington Beach*) – miestas Jungtinėse Amerikos Valstijose, Kalifornijos valstijos pietuose. Įsikūręs Ramiojo vandenyno pakrantėje, į pietryčius nuo Los Andželo (priklauso jo aglomeracijai). 2010 m. JAV gyventojų surašymo duomenimis, mieste gyveno 189 tūkst. žmonių.

Hantington Bičas garsėja 15,3 km besitęsiančiais smėlėtais paplūdimiais, švelniu klimatu, puikiomis sąlygomis banglenčių sportui ir paplūdimio kultūra. Atslenkančios vandenyno bangos būna sustiprintos natūralaus reiškinio, kurį sukelia bangavimų difrakcija atvirame vandenyne netoli Santa Katalinos salos. Hantington Bičas nuolatos veikiamas Šiaurės Ramiajame vandenyne žiemą susidariusių smarkių bangavimų ir iš Pietų pusrutulio atslenkančių vasaros audrų bei uraganų. Vystoma naftos pramonė, turizmas.

Istorija
--------

Teritoriją pirmieji apgyvendino indėnų tongva genties žmonės. Pirmasis europietis, įsikūręs šioje teritorijoje, buvo ispanų kareivis Manuel Nieto, kuriam 1784 m. už karinę tarnybą šioje žemėje buvo suteiktas 1200 km² sklypas. Miestas pradėjo kurtis apie 1880 m.

XIX a. pab. teritorijoje savo verslą ėmė plėtoti geležinkelių magnatas Henris E. Hantingtonas (*Henry E. Huntington*), kurio garbei vėliau įkurtas miestelis ir pavadintas. Pradžioje miestelio ekonomika daugiausia rėmėsi žemės ūkiu (auginti salierai, cukriniai runkeliai). Vėliau imta išgauti naftą, atidaryta naftos perdirbimo gamykla. 1909 m. suteiktas miesto statusas.

Miestų partnerystė
------------------

Miestai, su kuriais Hantington Bičas yra užmezgęs partnerystės ryšius:

* Japonija Andžijas, Japonija
* Australija Menlis, Australija

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  *Hantington Bičas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
2. ↑  „Sister City Association". City of Huntington Beach. Suarchyvuotas originalas 2013-12-02. Nuoroda tikrinta 2013-12-02.  Nežinomas parametras `|url-status=` ignored (pagalba)
Koordinatės: 60°0′45″ š. pl. 29°44′1″ r. ilg.﻿ / ﻿60.01250°š. pl. 29.73361°r. ilg.﻿ / 60.01250; 29.73361

Nevos įlankos žemėlapis su Kotlino sala
**Kotlinas** (rus. *Котлин*, suom. *Retusaari*) – Rusijai priklausanti sala Suomijos įlankoje, 30 km į vakarus nuo Sankt Peterburgo. Ilgis – ~12 km, plotis – 2 km. Plotas – 16 km². Salą su žemynu jungia Sankt Peterburgo damba. Salos rytuose įkurtas Kronštato miestas. 4300 gyventojų.

Netoli Sankt Peterburgo išsidriekusi Kotelno sala dalina Nevos įlanką į dvi dalis. Šiaurinį kanalas seklesnis, pietinis kanalas gilesnis, juo eina pagrindinis laivybos kelias. Laivybą jame palengvina dugne iškastas kanalas. Nuo vakarinio galo tolyn į jūrą nutįsusios seklumos, baigiasi uola ant kurios pastatytas Tolbakeno švyturys.

Vakarinis salos kyšulys paskelbtas draustiniu.

* Jūros pakrantė Vakarų Kotlino draustinyjeJūros pakrantė Vakarų Kotlino draustinyje
* Saulėlydis pakrantėjeSaulėlydis pakrantėje
* Šanco forto liekanosŠanco forto liekanos
* KronštatasKronštatas

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 229
2. ↑  *Kotlino sala*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. X (Khmerai-Krelle). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kotlino sala** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Geležinkeliečio skulptūra prie buvusios Klaipėdos siauruko geležinkelio stoties
**Klaipėdos siaurukas** – siaurasis geležinkelis, veikęs „Memeler Kleinbahn" vardu Klaipėdos krašte iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos.

Istorija
--------

Mintys apie siauruką Klaipėdos apylinkėse atsirado jau apie 1898 m. Statybos prasidėjo ir galiausiai 1906 metų spalio 22 d. buvo užbaigtos tiesti trys 1000 mm bėgių vėžių atkarpos:

* Klaipėda–Klemiškė–Dovilai–Pėžaičiai (34,8 km ilgio; traukinys triskart per dieną (1914 m. duomenys));
* Klemiškė – Plikiai (10,1 km ilgio, traukinys triskart per dieną (1914 m. duomenys));
* Dovilai–Laugaliai (4,6 km ilgio; traukinys keturis kartus per dieną (1914 m. duomenys)).

Šias atkarpas (o nuo 1904 m. rugpjūčio 18 d. ir miesto tramvajų) valdė 1904 metais įkurta bendrovė „Memeler Kleinbahn-AG". Jai priklausė ir 4,7 km ilgio linija į Smeltę. Bendrovės įstatinis kapitalas sudarė apie 2,8 milijonų Vokietijos reichsmarkių, o 1913 m. jis buvo padidintas iki 4,7 milijonų reichsmarkių. Geležinkelį ir tramvajų iš pradžių eksploatavo Nordischen Elektrizitäts- und Stahlwerke AG, bet 1907 m. jai bankrutavus, eksploatacija perduota Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft (ODEG).

Klaipėdos siaurojo geležinkelio stotis 1920 m.
Geležinkelį aptarnavo du 1c lokomotyvai, trys Cu21 šilumvežiai ir penki garvežiai bei daugybė automotrisų. Keleivių buvo nedaug, vagonais dažniausiai perveždavo pjautą medieną iš Pėžaičių lentpjūvės bei Dovilų kalkių fabriko produkciją. Geležinkelis atkarpoje Smeltė–Klaipėdos siaurojo geležinkelio stotis naudojo ir miesto tramvajaus (kurio eksploatacija 1934 m. buvo nutraukta) bėgius. Vagonams transportuoti po miestą, į Smeltę ir uostą buvo paskirti elektriniai lokomotyvai. Nutraukus tramvajaus eksploataciją, buvo nutrauktas ir krovinių vežiojimas tramvajaus keliais. Iki 1936 m. tramvajaus bėgiai galutinai išardyti.

Klaipėdos kraštui atitekus Lietuvai, geležinkelis priklausė Klaipėdos miestui, o jį ir toliau eksploatavo Ostdeutsche Eisenbahn-Gesellschaft. 1940 m. geležinkelio valdymą ir eksploataciją perėmė Städtische Werke Memel AG. 

Antrojo pasaulinio karo metais geležinkelio pervežimai ypač išaugo:

* 1939 m. buvo pervežta 78, 6 tūkst. keleivių ir 69 tūkst. t krovinių,
* 1942 m. – jau 230 tūkst. keleivių (daugiausiai kariškių) ir 73 tūkst. t krovinių.

Po karo geležinkelio bėgiai buvo išardyti, o siaurojo geležinkelio stotis naudojama kitiems tikslams.

Galerija
--------

* Buvusi Pėžaičių siaurojo geležinkelio stotisBuvusi Pėžaičių siaurojo geležinkelio stotis
* Buvęs Pėžaičių siaurojo geležinkelio tiltasBuvęs Pėžaičių siaurojo geležinkelio tiltas
* Klaipėdos siaurojo geležinkelio tilto liekanos prie AgluonėnųKlaipėdos siaurojo geležinkelio tilto liekanos prie Agluonėnų

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Šaltiniai
---------

* 
*
*Kitos reikšmės – Šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia.*
Koordinatės: 54°48′26″š. pl. 25°15′22″r. ilg.﻿ / ﻿54.8071°š. pl. 25.2561°r. ilg.﻿ / 54.8071; 25.2561

|  Riešės šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Vilniaus |
| **Dekanatas** | Kalvarijų |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Didžioji Riešė |
| **Adresas** | Molėtų g. 4 |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1939 m. |
| **Stilius** | istorizmas |

**Riešės šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Didžiosios Riešės kaime, 14 km į šiaurę nuo Vilniaus, 1 km į vakarus nuo Vilniaus-Molėtų kelio. Pavadinta Šv. Stanislovo, kankinio Krokuvos vyskupo, vardu. Pamaldos vyksta lietuvių ir lenkų kalbomis.

Priekinis fasadas

Istorija
--------

Ldk Aleksandras Jogailaitis Riešės palivarką su bravoru 1500 m. atidavė Vilniaus kapitulai. Manoma, kad medinę koplyčią Riešėje XVI a. pradžioje pastatė kunigas Martynas iš Dušnikų. XVII a. pabaigoje koplyčią pastatė kapitula. Manoma, kad ji sunyko arba sudegė XVIII a. pradžioje (1744 m. neminima).

Kazimieras Pliateris Kalno Riešės dvare 1776 m. pastatė koplyčią. Pamaldų laikyti atvažiuodavo vienuoliai iš Verkių. Caro valdžia, tvirtindama koplyčių sąrašą, 1878 m. leido Verkių vikarui Riešėje kasdien laikyti pamaldas. Riešės Kalno Riešės dvaro savininkė 1903 m. prašė Vilniaus gubernatoriaus leidimo remontuoti koplyčią, kurioje jau 5 m. nelaikomos pamaldos. 1925 m. įsteigta parapija.

1938–1939 m. parapijiečių rūpesčiu pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia. Turėjo ***Švč. Mergelės Marijos Vardo*** titulą.

Architektūra
------------

Bažnyčia istoristinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su žemesne apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, bazilikinis. Šventorius apmūrytas.

Galerija
--------

* Galinis fasadasGalinis fasadas
* Bažnyčia 2016 m.Bažnyčia 2016 m.
* Varpinės bokšto kryžiusVarpinės bokšto kryžius
* Galinio bokštelio kryžiusGalinio bokštelio kryžius
* Kryžius šventoriujeKryžius šventoriuje
* InterjerasInterjeras

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Riešės šv. vyskupo Stanislovo bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Riešės šv. vysk. Stanislovo parapija Archyvuota kopija 2016-05-31 iš Wayback Machine projekto.
* Riešės šv. Stanislovo parapijos *Facebook* puslapis
Koordinatės: 54°58′37″š. pl. 24°49′35″r. ilg.﻿ / ﻿54.976907°š. pl. 24.826510°r. ilg.﻿ / 54.976907; 24.826510

| Narvydiškio dvaras |
| --- |
| Narvydiškio dvaro rūmai Narvydiškio dvaro rūmai |
| Vieta | Narvydiškis, Širvintų rajonas |
| Įkurtas | XV a. |
| Bajorų giminės | Kęsgailos, Radvilos |
| Pastatų būklė | sutvarkytas |
| Savininkas | privati nuosavybė |

**Narvydiškio dvaras** – Širvintų rajone, Musninkų seniūnijoje, Narvydiškio kaime.

Narvydiškio dvaro sodyba yra apie 5 km nuo Vilniaus-Panevėžio automagistralės, prie kelio Vileikiškiai-Musninkai.

Iš XIX a. antrosios pusės dvaro pastatų likę ekletinių formų mūriniai dviaukščiai rūmai su mansarda ir svirnas. Sename parke tyvuliuoja nemažas tvenkinys su sala.

Dvarvietė priklausė garsių didikų giminėms. XV-XVI a. šio dvaro savininkas buvo Kęsgailos, Radvilos. XIX a. pirmojoje pusėje Narvydiškis atiteko naujiems šeimininkams Andžejevskiams, o to paties amžiaus antrojoje pusėje į dvarą įsikėlė Jasinskiai. 1931 m. per žemės reformų šios valdos parduotos trims šeimoms: Petkevičių, Markevičių ir Toporauskų. Pačiame dvaro centre įsikūrė Markevičiai.

Dabar dvaras priklauso naujiems šeimininkams, kurie atliko dvaro tyrimus ir sutvarkė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Ingrida Semaškaitė. „Lietuvos dvarai". Enciklopedinis žinynas. – Vilnius, „Algimantas", 2010. // psl. 1–512
| ***Gyvenimas išnykus žmonijai*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Life After People |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | David de Vries |
| Metai | 2008 |
| Žanras | dokumentinis |
| Trukmė | 88 min. |
| Kalba | anglų |
| Premjera | 2008 sausio 21 d. |
| **IMDb įrašas** |

**Gyvenimas išnykus žmonijai** (angl. *Life After People*) – mokslo populiarinimo filmas, sukurtas televizijos kanalui History channel. Filme mokslininkai spėlioja apie tai kas atsitiktų mūsų planetai, gyvūnijai ir augalams jei joje išnyktų žmonija, taip pat apie tai kiek ilgai po žmonijos išnykimo egzistuos vieni ar kiti žymūs pastatai. Filmas kurtas pagal duomenis surinktus tyrinėjant nesenai žmonių apleistas teritorijas, taip pat vertinant galimas pasekmes, kilusias nesirūpinant pastatais ir miesto infrastruktūra.

Apleisto pasaulio hipotezė iliustruota kompiuteriniais modeliais, vaizduojančiais likimą tokių architektūros šedevrų kaip: Empire State Building, Bakingamo rūmai, Willis Tower, Space Needle, Aukso Vartų tiltas, Eifelio bokštas, Vestminsterio laikrodžio bokštas, Chrysler Building, Laisvės statula, Rašmoro kalnas, Burdž Chalifa, Taipei 101 ir Palaimintojo Vasilijaus soboras. Filme yra nemažai kategoriškų faktų, kurie nepatvirtinti patikimais šaltiniais. Visų pirma daugelyje pavojingų gamybinių objektų numatyta apsauginė automatika. Kai kuriuose siužetuose tai neįvertinta.

Filmas pasirodė 2008 m. sausio 21 d. Žiūrovų auditorija siekė 5,4 mln. žmonių, todėl „Gyvenimas išnykus žmonijai" tapo pačiu populiariausiu filmu History Channel istorijoje. 2009 m. tame pačiame televizijos kanale pradėtas rodyti dokumentinis serialas pavadintas tuo pačiu pavadinimu.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
Armandas Kraulinis
**Armandas Kraulinis** (latv. *Armands Krauliņš*; 1939 m. rugpjūčio 16 d. Kandavoje – 2022 m. liepos 1 d. Rygoje) – Latvijos krepšinio treneris.

Biografija
----------

Karjeros pradžioje A. Kraulinis treniravo moterų komandas, 1963–1974 m. dirbo Rygos „Lokomotiv" moterų klube. 1974 m. paskirtas Rygos VEF vyriausiuoju treneriu (tuo metu ši komanda buvo pajėgiausia Latvijoje). Paskui treniravo Rygos ASK, Maskvos „Dinamo", Ventspilio „Ventspils", Donecko „Šachtar" komandas.

Latvijai atkūrus nepriklausomybę, A. Kraulinis tapo pirmuoju nacionalinės Latvijos vyrų rinktinės treneriu, šį postą užėmė 1992 ir 1993 m. Dar sykį vyriausiuoju nacionalinės rinktinės treneriu paskirtas 1999 m. postą paliko, pasibaigus 2003 m. Europos čempionatui. 2001 m. Europos čempionate A. Kraulinio treniruojama rinktinė užėmė 8 vietą. Iš viso treniruojant A. Krauliniui komanda sužaidė 107 rungtynes.

2004-2005 m. A. Kraulinis kurį laiką užėmė Latvijos moterų krepšinio rinktinės trenerio postą. Jam vadovaujant, 2004 m. rinktinė pateko į Europos čempionatą.

2005 m. tris mėnesius treniravo Maskvos „Dinamo" moterų komandą, pusę sezono – Kursko „Dinamo". Po to iki 2011 m. dirbo „Ventspils" klube.

Galutinai trenerio karjerą baigė 2014 m.

Išnašos
-------

1. ↑  *Armands Krauliņš*. Nacionālā enciklopēdija. Nuoroda tikrinta 2023-09-13.
2. 1 2 3 4  *Mirė Latvijos krepšinio legenda A. Kraulinis, treniravęs ir SSRS rinktines*. Lrytas.lt. Nuoroda tikrinta 2023-09-13.
3. 1 2 3 4  *Mirė legendinis Latvijos treneris*. Krepsinis.net. Nuoroda tikrinta 2023-09-13.
4. 1 2  *Mirė legendinis Latvijos krepšinio treneris*. Basketnews.lt. Nuoroda tikrinta 2023-09-13.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Baliklio butelis
**Baliklis** – audeklų baltumą didinanti (balinanti) medžiaga, dedama į dėmių išėmiklius, skalbimo priemones, skirtas baltiems audeklams.

Baliklių rūšys
--------------

Vieni balikliai yra labai kenksmingi aplinkai, kiti – ne. Perkarbonatai, peracto rūgštis ir vandenilio peroksidas priklauso balikliams, kurie skyla į nekenksmingus aplinkai junginius. Tačiau jų aktyvumą didina tokie junginiai kaip, pavyzdžiui, EDTA (etilendiamintetraacetatas), kurie yra žalingi aplinkai. Todėl aktyvatorių koncentracija skalbimo priemonėse turi būti labai apskaičiuota.

Perkarbonatai dirgina žmogaus odą, kurią tiesiogiai liečia, tačiau nenustatyta, kad darytų rimtą ilgalaikį poveikį. Kartu su perkarbonatais į skalbiklius dažnai dedama EDTA ar panaši medžiaga, kuri didina baliklių veiksmingumą žemoje temperatūroje. Pavyzdžiui, skalbiklis efektyviai skalbia +60 °C temperatūroje, o ne +90 °C (taip taupoma elektros energija).

Didelė vandenilio peroksido koncentracija dirgina akis ir odą. Tačiau skalbimo priemonėse ir balikliuose vandenilio peroksido būna mažai, todėl jis neturi neigiamo poveikio nei gamtai, nei sveikatai. Vandenilio peroksidas greitai suskyla į deguonį ir vandenį, kurie nekenkia aplinkai.

Perboratus draudžia naudoti *eko* ženklą turinčiuose plovikliuose, kadangi net nedidelės boro koncentracijos veikia augalų augimą. Natrio perboratų ūminis toksiškumas mažas, tačiau jie degraduoja į boratus, kurie, įtariama, turi teratogeninį poveikį (poveikis vaisiui). Boratais virsta skalbimo mašinoje, po to boratai su nuotekomis patenka į valymo įrenginius, todėl rizika žmogui yra nedidelė.

Chloro balikliai pradėti naudoti XVIII a. pabaigoje. Chloro balikliai yra efektyvūs, tačiau labai toksiški visam gyvajam pasauliui – tiek žmonėms, tiek gyvūnams bei augalams. Reaktyvūs chloro junginiai, pavyzdžiui, natrio hipochloridas, yra labiausiai žalingi iš visų baliklių. Chloro baliklius draudžia naudoti „Gulbės" ekologinį ženklą turinčiuose skalbikliuose. Didžiausią pavojų kelia tai, kad jie greitai reaguoja su kitomis medžiagomis, sudarydami įvairius labai nuodingus chlororganinius junginius, tokius kaip chloroformas. Natrio hipochlorido garai toksiški. Nustatyta, kad pelėms ši medžiaga sukelia lytinės sistemos pažeidimus. Šio baliklio veiksmingumą žemesnėje temperatūroje irgi didina įvairiais aktyvikliais, pavyzdžiui, EDTA.

Balikliai Europoje
------------------

Europos gyventojai jau gana seniai vengia chloro baliklių. Pavyzdžiui, 1988 m. Švedijoje balinimo priemonėse chloras sudarė 280 tonas, o 1996 m. – tik 10 tonų. Tokie dideli pokyčiai vyksta dėl didėjančio visuomenės aplinkosauginio išprusimo. Jie yra įrodymas, kaip žmonės gali gerinti savo aplinką.
| **Tadamoris Ošimajap. 大島 理森 = *Ōshima Tadamori*** |
| --- |
| Atstovų rūmų pirmininkas |
|  |
| Tadamoris Ošima 2018 m. |
| Gimė | 1946 m. rugsėjo 6 d. (77 metai)JaponijaHačinohė, Aomorio prefektūra |
| Atstovų rūmų pirmininkas |
| Ėjo pareigas | 2015 m. balandžio 21 d. – iki dabar |
| Ankstesnis | Nobutaka Mačimura |
|  |
| Partija | LDP |
|  |
| Išsilavinimas | teisės mokslai |
| Alma mater | Kejo universitetas |

**Tadamoris Ošima** (jap. 大島 理森 = *Ōshima Tadamori*, g. 1946 m. rugsėjo 6 d.) – Japonijos politikas, ilgametis Japonijos Atstovų rūmų narys (nuo 1983 m.), dabartinis Atstovų rūmų pirmininkas (nuo 2015 m.) Yra trumpai vadovavęs Žėmės ūkio (2002–2003 m.) ir Švietimo (2000 m.) ministerijoms. Priklauso Liberalų demokratų partijai.

Ošima gimė Aomorio prefektūroje, Hačinohės mieste. 1970 m. Kejo universitete įgijo teisės bakalauro laipsnį ir pradėjo dirbti Mainichi Shimbun laikraštyje. 1975 m. pirmą kartą išrinktas į Aomorio prefektūros tarybą, vėliau perinktas. 1983 m. laimėjo rinkimus į Atstovų rūmus ir nuo to laiko buvo nepertraukiamai perrenkamas. Kaip parlamento narys užėmė įvairius postus.

Galerija
--------

* 2016 m. ceremonijoje Arlingtono valstybinėse kapinėse.2016 m. ceremonijoje Arlingtono valstybinėse kapinėse.
* 2019 m. su JAV Atstovų rūmų pirmininke Nancy Pelosi.2019 m. su JAV Atstovų rūmų pirmininke Nancy Pelosi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  OSHIMA Tadamori Archyvuota kopija 2020-01-16 iš Wayback Machine projekto. LibDems
2. ↑  Profile Archyvuota kopija 2019-09-09 iš Wayback Machine projekto. Tadamori Oshima official website
**Lucie Schlimé**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| **Pilnas vardas** | Lucie Schlimé |
| Gimimo data | 2003 m. rugsėjo 19 d. (20 metų) |
| Gimimo vieta | Liuksemburgas |
| Ūgis | 1,xx m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | First Vienna FC |
| **Numeris** | 1 |
| **Pozicija** | vartininkė |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2018–20222022–20232023– | Ce BraSC BetemburgFirst Vienna FC | 0? 0(?)0? 0(?)0? 0(0) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 2019– | Liuksemburgas Liuksemburgas | 20 0(0) |
| 
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2023 m. rugsėjo 23 d.. |

**Liusė Šlimė** (*Lucie Schlimé*; g. 2003 m. rugsėjo 19 d.) – Liuksemburgo futbolininkė, vartininkė. Atstovavo Liuksemburgo rinktinei.

Karjera
-------

Karjerą pradėjo 2018 m. Ce Bra. Atstovavo Entente Itzig-Canach-Cebra ir Entente Itzig/Cebra ekipoms, kurios rungtyniavo Dames Ligue 1. CeBra 01 klubas dalyvavo aukščiausioje lygoje sudarydamas jungtines komandas su kitais klubais.

O nuo 2021 m. atstovavo Sporting Bettemburg.

Nuo 2023 m. priklausė First Vienna FC.

Rinktinė
--------

Liuksemburgo rinktinėje žaidė nuo 2019 m.

2019 m. lapkričio 9 d. įvyko draugiškos rungtynės tarp Liuksemburgo ir Kosovo rinktinių. Varžovės nugalėjo rezultatu 5-0. Vartininkė žaidė visas rungtynes.

Išnašos
-------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2021-05-21 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑

Nuorodos
--------

* SOCCERWAY
* SOFASCORE
* SOCCERDONNA
* Globalsportsarchive
*Kitos reikšmės – Visinčia (reikšmės).*

| Visinčia |
| --- |
| Visinčia Šalčininkėlių tvenkinio prieigose Visinčia Šalčininkėlių tvenkinio prieigose |
| **Ilgis** | 52,8 km |
| **Baseino plotas** | 227 km² |
| **Vidutinis debitas** | 2,03 m³/s |
| **Ištakos** | Mikantonių apylinkės |
| **Žiotys** | Šalčia |
| **Šalys** | Lietuva |

**Visinčia** – upė Šalčininkų rajone; Šalčios dešinysis intakas (Merkio baseinas). Prasideda greta Mikantonių kaimo, pačiame aukštupyje prateka Didžiosios durpyną. Teka į šiaurės vakarus, už Zavišonių – į pietvakarius. Upės vidurupis ir žemupys yra Rūdininkų girioje. Įteka į Šalčią 26 km nuo jos žiočių, netoli Tetervinų kaimelio.

Intakai:

* dešinieji – Kamena, Kernavė;
* kairieji – Didelis Cudykas.

Upės aukštupio vaga (iki Gasčionių) sureguliuota. Ties Šalčininkėliais (33 km nuo žiočių) patvenkta (tvenkinio plotas 17,7 ha). Upė pasižymi skaidriu, švariu vandeniu. Upės baseine gausu miškų, pelkių, telkšo Kernavo ežeras. Žemupio slėnis beveik negyvenamas, įtrauktas į Visinčios hidrografinį ir kraštovaizdžio draustinius.

Gyvenvietės prie upės: Anuliškės, Jackonys, Gasčionys, Šalčininkėliai, Tartokas, Zavišonys, Pavisinčia, Skubėtai, Jundiliškės, Gudeliai, Gumbas, Ūta.

Visinčia ties Gudeliais
Upėvardžio šaknis *\*vis-* siejama su reikšme „lenkti, sukti" (plg. liet. *viesulas*, ide. *\*u̯ei̯-*; taip pat liet. *vystyti* „sukti, vynioti", latv. *vists* „ryšulys", latv. *vistities* „vyniotis, raitytis, suktis").

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Visinčia*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 577
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
**Arnoldas Valkauskas** (g. 1961 m. lapkričio 14 d.) – katalikų kunigas, Jonavos dekanato Ruklos Šventosios Dvasios parapijos klebonas (nuo 2000 m. kovo 11 d.), karo (Ruklos įgulos) kapelionas, Katalikų teologijos fakulteto dėstytojas, dogminės teologijos specialistas, vienas iš nedaugelio Lietuvos egzorcistų (Kauno arkivyskupijoje jų yra trys, visoje Lietuvoje – šeši), egzorcistų asociacijos narys, majoras.

Biografija
----------

Arnoldas Valkauskas gimė Kaune, chemiko-inžinieriaus ir laboratorijos darbuotojos šeimoje; vienas iš senelių buvo kariškis, dalyvavęs 1926 m. perversme. Valkauskų šeima butu dalinosi su dar dviem šeimomis. Nuo mažens auklėtas patriotiškai, Valkauskas jau vaikystėje žinojo, kad gyvena svetimos jėgos okupuotoje Lietuvoje. Anksti išmokęs žegnotis ir melstis, Valkauskas priėjo pirmąją komuniją ir gavo sutvirtinimą Šančių bažnyčioje. Gerai sutarė su jį mokiusia vienuole ir vietiniu klebonu. Paauglystėje užsiėmė sportu, lankė pramoginių šokių užsiėmimus, kurį laiką mokėsi groti instrumentu. Įkvėptas tėvo, pradėjo domėtis filosofija, ypač stoikų mokyklos mintimi.

Atėjus metui rinktis specialybę, Valkauskas nusprendė jokia forma netarnauti komunistams. Kurį laiką patarnavęs Tarybinėje kariuomenėje, įstojo į Kauno kunigų seminariją, 1988 m. gegužės 29 d. priėmė kunigo šventimus. Vėliau studijavo teologiją Romoje. Popiežiškajame Grigaliaus universitete apsigynė teologijos daktaro disertaciją iš Karl Rahner teologijos.

Vėliau Valkauskas pradėjo dėstyti Vytauto Didžiojo universitete, buvo paskirtas dirbti vikaru Jonavos dekanato Šv. apaštalo Jokūbo parapijoje, nuo 2000 m. – Ruklos parapijos klebonu. Eina karo kapeliono pareigas DLE Jonušo Radvilos mokomajame pulke. Pradžioje jam buvo suteiktas kapitono, vėliau – majoro laipsnis.

Nuorodos
--------



1. 1 2  Kokie ženklai rodo, kad artėja lemtingi Biblijoje išpranašauti įvykiai visai žmonijai? | youtube.com
2. 1 2  Kun. Arnoldo Valkausko biografija | yrasalis.lt
Hasidiniai judaistai
**Chasidizmas** (*Chasidut חסידות* „atsidavęs", „pasišventęs") – Haredi žydų judėjimas, atsiradęs Rytų Europoje XVIII a. dėl judaizmo religijoje vykusios monotonijos bei dvasinio džiaugsmo praradimo. Jo pagrindinis įkūrėjas – rabinas Israelis ben Eliezeris (Baal Šem Tovas, arba Beštas, 1698–1760), siekęs judaizmo dvasinio atgaivinimo tarp žydų, įsigilinusių į Talmudo įstatymus bei pamokymus. Didžiausias chasidizmo priešininkas ir kritikas buvo Vilniaus Gaonas Elijahu Ben Solomonas, sukūręs net savo antichasidinį judėjimą, pavadintą Mitnagdim (*oponentai*).

Chasidizmo braclavietiškos krypties kūrėju laikomas Nachmanas Braclavietis (1772-1810).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Mejeris Šubas. *Chasidizmas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
2. ↑  *[ Nachmanas Braclavietis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009]

Nuorodos
--------

* Hasidų puslapis Archyvuota kopija 2005-11-26 iš Wayback Machine projekto.
| **Alfonsas Bulotas** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. spalio 10 d. (76 metai)Išlaužas |
|  |
| Veikla | kunigas, karo kapelionas |
|  |
| Alma mater | Kauno kunigų seminarija |

**Alfonsas Bulotas** (g. 1946 m. spalio 10 d. Išlauže) – Lietuvos kunigas, buvęs Lietuvos kariuomenės vyriausiasis kapelionas, atsargos majoras.

Biografija
----------

Baigė Išlaužo mokyklą. 1965 m. baigė technikos mokyklą Kaune, 1976 m. – Kauno tarpdiecezinę kunigų seminariją, kunigas.

1976–1983 m. Šiaulių ir Kauno parapijų vikaras. 1983–1990 m. Jurbarko raj. Šimkaičių ir Vadžgirio parapijų administratorius, 1988 m. Jurbarko rajono Sąjūdžio organizatorius. 1990–1991 m. Kauno kunigų seminarijos vedėjas ir dėstytojas. 1990 m. rugpjūčio 26 d. Kaliningrade, prie Knypavos salos, kurioje yra Karaliaučiaus katedros pastatas, aukojo nesankcionuotas Šv. Mišias J. Bretkūno „Biblijos" vertimo į lietuvių k. 400 m. sukakčiai paminėti. Iš dalies dėl šio įvykio Kaliningrado srities administracija 1990 m. rugsėjo 15 d. leido veikti miesto katalikų bendruomenei. 1991–1992 m. Kauno Šv. Mykolo Arkangelo (Įgulos) bažnyčios rektorius, kartu 1991–1993 m. dirbo administracinį darbą Kauno kurijoje. 1993 m. ir 1995–1996 m. kardinolo V. Sladkevičiaus sekretorius. 1992–1996 m. Kauno apskr. karinis kapelionas. 1996–2002 m. Lietuvos kariuomenės vyr. kapelionas. 1996 m. majoras. Su L. Beniu parengė katalikų kalendorių „Šventųjų gyvenimai" (1994 m.). Nuo 2003 m. Kauno Šventosios Dvasios parapijos rezidentas. Nuo 2009 m. – Raudondvario (Kauno r.) parapijos altarista. Nuo 2001 11 17 Lietuvos Atsargos Karininkų Sąjungos narys majoras. Kanados „Knight of Columbus" garbės narys.

Įvertinimas
-----------

* 1996 m. lapkričio 15 d. Lietuvos Respublikos Krašto Apsaugos Ministro įsakymu, už nuopelnus Lietuvos respublikos Krašto Apsaugai, apdovanotas vardiniu ginklu.
* 2008 m. balandžio 23 d. Krašto apsaugos sistemos kūrėjų asociacijos prezidento suteiktas Karininko garbės kodekso riterio vardas.
* 2008 m. rugpjūčio 30 d. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos 20 metų proga, apdovanojo I laipsnio LPKTS žymeniu Nr.126 „Už nuopelnus Lietuvai".
* Už paramą bei bendradarbiavimą, įgyvendinant „Viešojo saugumo tarnybą", 2010 m. gruodžio 20 d. įsakymu Nr.47TE-358 apdovanotas „Kovinės vėliavos ženklu".

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Alfonsas Bulotas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 609 psl.
**Lašinių skutimo byla** – baudžiamoji byla už sukčiavimą 1923–1925 m. tiekiant kariuomenei lašinius. Procesas vyko 1929 m. spalio 15-26 Kaune.

Byla
----

Iškelta aštuoniems Lietuvos ūkininkų sąjungos (LŪS) vadovaujantiesiems veikėjams, tarp jų 4 buvusiems Seimo atstovams ir 3 karininkams. Nuo JAV gamybos lašinių nuskutus antspaudus būdavo dedami nauji. LŪS atstovai tvirtino, kad lašiniai tiekiami iš Klaipėdos krašto. Iš JAV importuoti lašiniai Lietuvos kariuomenės intendantūrai būdavo parduodami aukštesnėmis, lietuviškų lašinių kainomis – po 6,5 Lt vietoj 5,7 Lt. Pasisavinta daugiau kaip 215 000 Lt valstybės pinigų. Byla iškelta 1926 m. gegužės 21 d. po Trečiojo Seimo rinkimų. Siekdama susilpninti LŪS, kaip politinio konkurento, įtaką tautininkų vyriausybė bylą atnaujino.

7 kaltinamieji nuteisti nuo 3 mėn. paprasto iki 1 m. ir 3 savaičių sunkiųjų darbų kalėjimo. Jiems priteista padengti dalį valstybei padarytų nuostolių (119 000 Lt). 4 kaltinamieji išteisinti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Lašinių skutimo byla*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 555 psl.
Koordinatės: 54°47′29″š. pl. 24°58′29″r. ilg.﻿ / ﻿54.7914°š. pl. 24.9748°r. ilg.﻿ / 54.7914; 24.9748

|  Velniakampio dvaro koplyčia |
| --- |
|  |
| **Savivaldybė** | Vilniaus rajonas |
| **Gyvenvietė** | Elniakampis |
| **Statybinė medžiaga** | akmenų mūras |
| **Pastatyta** | XIX a. pab. |

**Velniakampio dvaro koplyčia** (arba ***Trautfeterių koplyčia–mauzoliejus***) – paskutinių Velniakampio dvarininkų Trautfeterių giminės koplyčios liekanos Vilniaus rajone, Sudervės seniūnijoje, 2,5 km į pietus nuo kelio  **171**  Bukiškis–Sudervė–Dūkštos , 5 km į pietus nuo Dūkštų, pakeliui link Elniakampio ežero (0,6 km į šiaurę nuo ežero). Akmens mūro statinio liekanos stūkso miške, 100 m į rytus nuo kelio, 0,4 km į šiaurės rytus nuo Elniakampio kaimo sodybų. 

Buvusi Trautfeterių koplyčia yra Neries regioninio parko turistinio maršruto „Aplink Velniakampio ežerą" objektas. Šalia pastatyta informacinė lenta.

Istorija
--------

XIX a. pabaigoje laidojimo koplyčią pastatė Rusijos caro tarnautojas Hugo fon Trautfeteris, gavęs šalia buvusį Elniakampio dvarą už nuopelnus slopinant 1863 m. sukilimą. Jis dirbo Vilniaus apygardos švietimo inspektoriumi, skatino krašto rusifikaciją. Trautfeterio valdymo metais ant šio, Kirkos vadinamu, kalno buvo pastatyta mūrinė giminės koplyčia. Jos rūsyje vėliau buvo palaidotas pats Hugo fon Trautfeteris ir jo sūnus, žinomas Rusijos imperijos mokslininkas Rudolfas fon Trautfeteris. 

Pasakojama, kad Antrojo pasaulinio karo metu Trautfeterių palikuonė su sūnumi išvyko gyventi į Vokietiją. Vokiečių kariniu lėktuvu ten pat buvo išskraidinti geležiniai karstai su mirusių ponų palaikais. 

Pokario laikais Velniakampio dvaras sunyko. Dabar jį primena išlikusi klevų alėja. Koplyčios griuvėsius paslėpė buvusio dvaro laukuose pasodintas miškas. 2011 m. buvusios koplyčios aplinkoje buvo išvalyti krūmokšniai, objektas pritaikytas lankymui.

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Velniakampio dvaro koplyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

1. ↑  Maršrutas „Aplink Velniakampio ežerą"[neveikianti nuoroda]
2. ↑  Hugo von Trautvetter (*geni.com*)
3. ↑  Iš už krūmų uždangos išvaduoti trys kultūros paminklai
| **Ona Jablonskytė-Landsbergienė** |
| --- |
| Gimė | 1894 m. liepos 14 d.Dubultai, Latvija |
| Mirė | 1957 m. kovo 22 d. (62 metai)Kaunas |
| Tėvas | Jonas Jablonskis |
| Motina | Konstancija Sketerytė-Jablonskienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Vytautas Landsbergis-Žemkalnis |
| Vaikai | Alena Landsbergytė-KarazijienėGabrielius Žemkalnis-LandsbergisVytautas Landsbergis |
|  |
| Veikla | gydytoja oftalmologė. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| 1915 m. Georgijaus medalis1992 m. Žūvančiųjų gelbėjimo kryžius1995 m. Pasaulių Tautų Teisuolio žymuo |

**Ona Jablonskytė-Landsbergienė** (1894 m. liepos 4 d. Dubultuose, Latvija – 1957 m. kovo 22 d. Kaune) – gydytoja oftalmologė, Pasaulio Tautų Teisuolė.

Biografija
----------

Ona Jablonskytė gimė Dubultuose, Latvijoje, kalbininko Jono Jablonskio ir Konstancijos Sketerytės šeimoje.

Pirmojo pasaulinio karo metu dirbo Rusijos karo lauko ligoninėje. 1915 m. buvo apdovanota Georgijaus medaliu už narsumą. 1920 m. baigusi Petrogrado moterų medicinos institutą, dirbo fabriko gydytoja, kovojo su choleros epidemija.

Grįžusi į Lietuvą, nuo 1921 m. dirbo Raudonojo Kryžiaus ligoninėje Kaune, vadovavo akių ligų skyriui. 1923-1930 m. dar ir Lietuvos universiteto akių ligų klinikos asistentė.
Nuo 1929 m. Ligonių kasos gydytoja, nuo 1934 m. – akių ligų ambulatorijos vedėja.
1940-1957 m. dirbo Kauno I poliklinikoje.

Daug nuveikė gydydama sergančiuosius trachoma, darė retas akių operacijas.

Antrojo pasaulinio karo metu gelbėjo nuo mirties žydus, slėpė persekiojamus žmones. Išgelbėjo mažeikietę vaikų gydytoją Frumą Gurvičienę, jos dukras Belą ir Etą Gurvičiūtes bei kitus žydų tautybės asmenis. 1992 m. rugsėjo 22 d. po mirties Lietuvos Respublikos apdovanota Žūvančiųjų gelbėjimo kryžiumi, o Izraelio Yad Vashem muziejus 1995 m. jai suteikė Pasaulio Tautų Teisuolės vardą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Medicinos enciklopedija, II tomas (M-Ž). Vilnius : Mokslo ir enciklopedijų leidykla, 1993. 493 p.
2. ↑  „Mamutė. Ona Jablonskytė-Landsbergienė" (PDF).
3. ↑  Išgelbėję pasaulį : žydų gelbėjimas Lietuvoje (1941-1944). Vilnius : Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2001. 105 p.
4. ↑  Atamukas S. Lietuvos žydų kelias. Vilnius : Alma Littera, 2007. 283 p.
5. ↑   Archyvuota kopija 2011-08-31 iš Wayback Machine projekto.
6. ↑  .