recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Vytautas Daujotis** |
| --- |
| Gimė | 1952 m. gegužės 10 d.Rukai, Šilutės rajonas |
| Mirė | 2022 m. spalio 12 d. (70 metų)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antavilių kapinėse |
|  |
| Veikla | chemikas |
| Organizacijos | Vilniaus universitetas |
| Pareigos | Bendrosios ir neorganinės chemijos katedros vedėjas, profesorius |
|  |
| Išsilavinimas | habilituotas fizinių mokslų daktaras |
| Alma mater | 1974 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Daujotis** (1952 m. gegužės 10 d. Rukuose, Šilutės rajone – 2022 m. spalio 12 d. Vilniuje) – Lietuvos chemikas.

Biografija
----------

1974 m. baigė Vilniaus universiteto Chemijos fakultetą. 1999 m. habilituotas fizinių mokslų daktaras.

Nuo 1974 m. VU Chemijos fakulteto bendradarbis, 1988–1998 m. Bendrosios ir neorganinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1999 m. profesorius. 

1998–1999 m. vadovavo Europos Sąjungos PHARE programos „Lietuvos aukštojo mokslo reforma" darbo grupei „Studijų kokybės užtikrinimas ir vertinimas". Nuo 2001 m. Lietuvos atstovas dviejuose Europos komisijos projektuose kuriant Europos mokslinių tyrimų erdvę.

2001–2006 m. kaip ekspertas atstovavo Lietuvai dalyvaudamas Europos Komisijos projektuose „Nacionalinių politikos gairių nustatymas ir derinimas mokslinių tyrimų ir eksperimentinės plėtros srityje", „Europos išskirtinių mokslo centrų žemėlapio sudarymas", „Skatinti valstybinių mokslo centrų ir universitetų reformą, siekiant gerinti žinių perdavimą visuomenei ir pramonei", įgyvendintuose kuriant Europos mokslinių tyrimų erdvę.

2003–2007 m. buvo Lietuvos mokslo tarybos nariu, vėliau Studijų vertinimo komisijos (patariamosios institucijos prie Studijų kokybės vertinimo centro) narys.

Buvo 2004 m. įkurtos nevyriausybinės organizacijos – piliečių judėjimo „Kitas pasirinkimas" valdybos narys ir šios organizacijos laikraščio „Baltijos kelias" redakcinės kolegijos narys, Vilniaus Forumo ir partijos „Nacionalinis susivienijimas" steigėjas bei aktyvus jos narys.

Mokslinė veikla
---------------

Sukūrė tris sidabro lydinių elektrocheminio nusodinimo būdus. Svarbiausi darbai – krūvio pernašos ir pasiskirstymo elektrocheminėse sistemose tyrimas, superlaidininkų sintezė, skysčių tekėjimo vamzdeliais ypatybių tyrimas.

Bibliografija
-------------

* Olimpiadinis chemijos uždavinynas, su kitais, 1979 m.
* Fizikinės chemijos laboratoriniai darbai, su kitais, 1986 m.
* Organinės chemijos skaitiniai, su kitais, 1994 m.
* Lietuvos mokslo politika Europos kontekste, su kitais, ISBN 9986-567-82-3, 2002 m.
* Nepriklausomos Lietuvos aukštojo mokslo vargdenė, su kitais, ISBN 978-6-09-420239-1, 2012 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Mirė profesorius Vytautas Daujotis. 2022-10-17. Nuoroda tikrinta 2022-10-17.
2. ↑  Vytautas Daujotis. Visuotinė lietuvių enciklopedija. 2018-12-06. Nuoroda tikrinta 2022-10-17.
3. ↑   Archyvuota kopija 2022-10-17 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑  *Vytautas Daujotis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 528 psl.
| **Vytautas Dovydaitis** |
| --- |
| Gimė | 1920 m. balandžio 1 d.Kaunas |
| Mirė | 1995 m. vasario 15 d. (74 metai) |
| Tėvas | Pranas Dovydaitis |
| Motina | Marcelė Dovydaitienė |
| Sutuoktinis (-ė) | Marytė Gramalaitė |
| Vaikai | Jolanta, Vaidotas, Liutauras |
|  |
| Veikla | žurnalistas, aviatorius |

**Vytautas Viktoras Dovydaitis** (1920 m. balandžio 1 d. Kaune – 1995 m. vasario 15 d.) – Lietuvos žurnalistas, aviatorius.

Biografija
----------

Gimė žymaus visuomenės veikėjo, signataro prof. Prano Dovydaičio šeimoje. Mokėsi „Aušros" berniukų gimnazijoje. Pasekė brolio Jono Dovydaičio pėdomis – tapo Lietuvos aeroklubo lakūnu. Sklandyti pradėjo 1936 m. Nidoje ir tais pat metais įvykdė „C" piloto normatyvą. 1938 m. Aeroklube įgijo turistinio lakūno profesiją. 1938 m. dalyvavo Tautinėje olimpiadoje ir, būdamas tik 18 metų, laimėjo trečią vietą sklandymo varžybose. 1939–1940 m. mokėsi Karo mokykloje, kurią baigė jau sovietams okupavus Lietuvą.

1940 m. dirbo žurnalo „Liaudies sparnai" redakcijoje. 1941 m. birželio 14 d. buvo suimtas ir su šeima ištremtas į Tomsko sritį, 1949 m. gegužės mėn. grįžo į Lietuvą. 1950–1953 m. laikraščio „Kauno tiesa" literatūrinis darbuotojas, žemės ūkio skyriaus vedėjas. 1953–1957 m. telegramų agentūros ELTA korespondentas Kaune. 1957–1985 m. Lietuvos radijo Kauno redakcijos darbuotojas.

1964 m. ir 1966 m. pasiekė du Lietuvos sklandymo rekordus: skridimo laisvu nuotoliu (503 km) ir skridimo į tikslą (417 km). Parašė metodinių priemonių sklandytojams, apybraižų, dokumentinę apysaką.

Bibliografija
-------------

* Debesų keliais / Jonas Balčiūnas, Vytautas Dovydaitis, Bronius Oškinis. – Vilnius: Valstybinė politinės ir mokslinės literatūros leidykla, 1961. – 191 p.: iliustr.
* Erdvėje daug paslapčių: iš sklandytojo užrašų. – Vilnius: Mintis, 1967. – 168 p.: iliustr.
* Žydraisiais vieškeliais / Jonas Balčiūnas, Vytautas Dovydaitis. – Vilnius: Mintis, 1969. – 226 p.: iliustr.
* Būk taikus, debesie. – Kaunas: Šviesa, 1989. – 204 p.: iliustr.
* Vėjai blaškė, žaibai plakė…: istorinė-biografinė apybraiža apie transatlantinius lakūnus Steponą Darių ir Stasį Girėną. – Kaunas: Šviesa, 1990. – 235 p.: iliustr. – ISBN 5-430-00853-2
* Sparnus jam davė Lietuva: karo lakūnas Steponas Darius. – Kaunas: Plieno sparnai, 1993. – 97 p.
* Lemta buvo išlikti: atsiminimai. – Kaunas: Plieno sparnai, 1994. – 129 p.: iliustr. – ISBN 9986-557-03-8

Įvertinimas
-----------

* 1993 m. Dariaus ir Girėno medalis

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 111 psl.
3. ↑
|  |
| --- |
| Lila Downs |
|  
Lila Dauns Oachakoje 2005 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Ana Lila Downs Sánchez |
| Gimė | 1968 m. rugsėjo 19 d. (54 metai)Meksika Heroika Siudad de Tlachiakas, Oachaka, Meksika |
| Žanrai | tradicinė, kumbija, bolero, world, džiazas |
| Kūrinių kalbos | ispanų, anglų, mištekų, sapotekų, nahuatlių, taraskanų, majų |
| Veikla | vokalistė, dainų autorė, kompozitorė |
| Aktyvumo metai | 1992- |
| Įrašų kompanija | Xquenda ProduccionesNarada RecordsEMI, Sony Music |
| Svetainė | liladowns.com |

**Ana Lila Dauns Sančes** (*Ana Lila Downs Sánchez*; g. 1968 m. rugsėjo 19 d.) – Meksikos dainininkė, atliekanti tradicinę meksikiečių muziką su šiuolaikinės muzikos elementais.

Biografija
----------

Gimė Tlachiako mieste, Oachakos valstijoje, mištekų dainininkės Anitos Sančes ir amerikiečių meno profesoriaus Aleno Daunso šeimoje. Lila Dauns nuo mažumės dainavo rančeras, koncertavo su mariačiais. Būdama 14-os metų su tėvais persikėlė į JAV. Los Andžele ji mokėsi anglų kalbos ir dainavimo, tačiau po tėvo mirties grįžo į Meksiką. Vėliau ji vėl išvyko į JAV, Minesotos universitete studijavo antropologiją, tačiau studijas baigė Oachakos universitete. Gyvendama JAV koncertavo klubuose, ją rėmė saksofonistas Polas Kohenas.

1994 m. Lila Dauns išleido savo pirmąjį albumą, kuriame įrašė tradicines Oachakos krašto dainas. Tačiau pirmasis jos albumas didelio populiarumo nesulaukė. Dainininkė išgarsėjo po 1999 m. išleisto albumo *La Sandunga*, kuriame tradicinę meksikiečių muziką sukomponavo su džiazo, bliuzo, bolero elementais. Dainininkė palaipsniui išgarsėjo ne tik Meksikoje ir JAV, bet ir kitose šalyse. Nuo 2005 m. Lila Dauns surengė 3 pasaulinius turus po JAV, Lotynų Amerikos, Europos, Rytų Azijos šalis.

Lila Dauns suvaidino epizodinius vaidmenis filmuose „Frida", „Fados" ir „Hasta el último trago corazón". Taip pat prisidėjo įrašant muziką keletui filmų. Lila Dauns taip pat yra ir visuomenės veikėja, pasisakanti prieš indėnų diskriminaciją, gamtos niokojimą, JAV imigracijos politiką.

Diskografija
------------

* *Ofrenda* (1994 m.)
* *Azuláo: En Vivo con Lila Downs* (1996 m.)
* *La Sandunga* (1999 m.)
* *Árbol de la Vida* (2000 m.)
* *La Línea* (2001 m.)
* *Una Sangre* (2004 m.)
* *La Cantina* (2006 m.)
* *Ojo de Culebra* (2008 m.)
* *Lila Downs y La Misteriosa en Paris – Live À FIP* (2010 m.)
* *Pecados y Milagros* (2011 m.)

Nuorodos
--------

* Lila Downs svetainėje Last.fm
**Lilija Eugenija Jasiūnaitė** (g. 1944 m. kovo 23 d. Panevėžyje) – Lietuvos dailininkė tekstilininkė.

Biografija
----------

1968 m. baigė Lietuvos dailės institutą, mokytojai Juozas Balčikonis, Vladislovas Daujotas. 1968–1996 m. suvenyrų gamybos įmonės „Tulpė" Panevėžyje dailininkė. Nuo 1974 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba
------

Nuaudė gobelenų ir kilimų mišria technika: „Daina" 1970 m. „Pieva" 1973 m. „Dekoratyvinis" 1976–1977 m. , „Žydėjimas" 1977 m.; abu viešbutyje „Nevėžis", „Peizažas" Panevėžio miesto savivaldybėje, 1987 m. mini tekstilės kūrinių. Ankstyvieji kūriniai – figūrinės kompozicijos tautodailės motyvais, vėlesni – didelio formato santūraus, niuansuoto žemės spalvų kolorito, abstrahuotų motyvų kompozicijos gamtos tema.

Nuo 1968 m. dalyvauja parodose. Individualios parodos surengtos Panevėžyje 1980 m. 2004 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Lietuvos nacionalinis muziejus.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Nijolė Žilinskienė. *Lilija Eugenija Jasiūnaitė*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 582 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Archyvavimo programa** arba **archyvatorius** yra programa gebanti archyvuoti ar atkurti (išarchyvuoti) nurodytus katalogus ar bylas, peržiūrėti archyvo turinį, išmesti ar įvesti bylas į archyvą, atnaujinti archyvą.

Programų skirtumai
------------------

Daugelis programų leidžia pasirinkti suglaudinimo lygį. Pasirinkus aukštesnį lygį, suglaudinimas trunka ilgiau, tačiau sukuriamas mažesnės apimties archyvas. Gali būti sukuriamas ir slaptažodžiu apsaugotas archyvas. Įvairūs archyvatoriai skiriasi archyvinių bylų formatu, darbo greičiu, bylų suglaudinimo laipsniu, naudojimosi patogumu. Nėra nė vieno archyvatoriaus, kuris visais parametrais būtų geresnis už kitus. Neatsiranda tarp jų lyderio netgi lyginant tik jų pasiekiamą suglaudinimo laipsnį – įvairios bylos geriau suglaudinamos įvairiais archyvatoriais.

Naudojimas
----------

Windows archyvatorius paprasčiau naudoti dėl paprastos ir vaizdžios grafinės sąsajos. Dažniausiai pagrindiniame archyvatoriaus lange matyti archyvo turinys. Visas archyvatoriaus komandas (analogiškas nagrinėtoms) galima įvykdyti, paspaudus lange esančius mygtukus arba pasirinkus meniu punktus. Pagrindines funkcijas galima pasirinkti ir iš dešinio klavišo meniu. Dauguma Windows terpės archyvatorių turi „drag and drop" („nunešk ir padėk") savybę, t. y. bylas, kuriuos reikia įtraukti į archyvą, galima pele „nutempti" iš Windows Explorer lango į archyvatoriaus langą. Suglaudinimo programos Windows sistemai kuria tokius pačius archyvus, kaip ir komandine eilute valdomi archyvatoriai. Todėl tie patys archyvai sėkmingai naudojami DOS ir Windows terpėse. Populiarūs Windows sistemos archyvatoriai: WinRAR, WinZIP. Archyvatorius „ZipMagic" skirtas „zip" tipo archyvams kurti, tačiau jis gali atkurti bylas ir iš kito tipo archyvų, pvz. „arj" tipo. Svarbiausia tai, kad šis archyvatorius papildo Windows sistemą taip, kad ji traktuoja „zip" tipo archyvus kaip katalogus. Nors duomenys šiuose pseudokataloguose yra suglaudinti, tačiau visos programos gali juos skaityti, kurti pakatalogius ir naujas bylas, vykdyti archyve saugomas programas. Jei katalogas pervardijamas, suteikus vardui plėtinį .zip, tai „ZipMagic" jį automatiškai suglaudina. Šis archyvatorius taip pat turi savo aplinką, kuri panaši į Windows Explorer langus, todėl juo lengva naudotis. Labai patogu naudotis ir Total Comander (Windows Comander) archyvavimo priemonėmis.
| **Lilija Petraitienė** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1958 m. vasario 8 d. (65 metai)Ramuva, Šilutės rajonas |
| Vaikai | Valdas, Robertas |
|  |
| Veikla | ekonomistė Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politinė bei visuomenės veikėja |
| Partija | 
* 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija;
* 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partija.

 |
|  |
| Alma mater | 1990 m. Vilniaus universitetas |

**Lilija Petraitienė** (g. 1958 m. vasario 8 d. Ramuvoje, Šilutės rajone) – ekonomistė, Lietuvos ir Klaipėdos miesto savivaldybės politikė bei visuomenės veikėja.

Biografija
----------

1973 m. baigė Ramučių aštuonmetę, 1976 m. Šilutės 3-ą vidurinę mokyklą. 1979 m. su pagyrimu baigė Kauno maisto pramonės technikumą. 1990 m. baigė Vilniaus universiteto Pramonės ekonomikos fakultetą, ekonomistė.

1980 m. Šilutės švietimo skyriaus buhalterė, 1981 m. Klaipėdos žuvies konservų gamyklos tabelininkė, 1982–1989 m. gamyklos inžinierė normuotoja, nuo 1989 m. profsąjungos pirmininkė. 1992–1996 m. Seimo nario Romualdo Bloškio, 1996–2017 m. Seimo narės Irenos Šiaulienės padėjėja sekretorė.

Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, Lietuvos demokratinės moterų kolegijos Klaipėdos apskrities tarybos pirmininkė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narė, tarybos narė, atsakingoji sekretorė, skyriaus tarybos sekretorė, Finansų komisijos narė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Klaipėdos apskrities koordinatorė.

2011–2019 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos miesto skyriaus pirmininkė. Nuo 2011 m. Lietuvos socialdemokratų partijos tarybos ir prezidiumo narė.

1995–1997 m. (LDDP sąraše) ir 2011–2019 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  2008 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimai – Lietuvos socialdemokratų partija – Iškelti kandidatai Archyvuota kopija 2016-09-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2015 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2016-09-16 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Lagranžo taškai
**Lilita (mėnulis)** – hipotetinis natūralus antrasis Žemės palydovas, dar vadinamas tamsiuoju ar juoduoju mėnuliu. Jo dydis būtų apie ketvirtis Mėnulio dydžio, o apsisukimo periodas – 119 dienų. Nors toks didelis objektas astronomų seniai turėjo būti aiškiai pamatytas, šalininkai aiškina, jog Lilitos orbita tokia, jog ją visada dengia Mėnulis. Tokia orbita matematiškai galima kaip L2 Lagranžo taškas, tačiau ji nebūtų stabili.

Lilitos hipotezę 1856 metais pasiūlė prancūzų astronomas Frederikas Petitas. Astronomai ją iškart sutiko skeptiškai, tačiau rašytojas Žiulis Vernas Lilitą išpopuliarino savo mokslinės fantastikos kūriniais. Lilitą pripažįsta, jos orbitą skaičiuoja ir ją į horoskopus įtraukia astrologai. Vyro horoskope Lilita reiškia moterį, kurios šis bijo.

Astronomijoje
-------------

Juoduoju mėnuliu astronomai kai kada vadiną antrąjį elipsės, kuria Mėnulis skrieja aplink Žemę, židinį. Šiuo atveju, tai grynai matematinė sąvoka, nežyminti realaus kosminio objekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Archicad|  |
| Kūrėjas | Graphisoft |
| Stabili versija | 25 |
| Operacinė sistema | Windows, macOS |
| Tipas | Kompiuterinio projektavimo programa |
| Licencija | uždaro kodo |
| Svetainė | graphisoft.com/archicad |

**ArchiCAD** – CAD programinis paketas sukurtas Graphisoft kompanijos (Vengrija). Programa yra skirta architektams bei interjero dizaineriams, taip pat plačiai naudojama konstruktorių bei inžinierių tarpe. Ji veikia tiek Windows, tiek MacOS operacinėse sistemose. Šios programos, skirtingai nei kitų tradicinių CAD programų, pagalba yra kuriamas virtualus objektas, iš kurio generuojami projekto planai, fasadai, pjūviai, mazgai bei erdviniai vaizdai. Taip pat, ši programa, palaiko daugumą CAD sistemų formatų (dwg, dxf, **IFC**, 3Ds ir pan.) ir daugumą rastrinės grafikos formatų. ArchiCAD turi savą vizualizavimo funkciją kurios pagalba įmanoma kurti itin realistiškus vaizdus. ArchiCAD yra viena iš lyderiaujančių programų statinių projektavimo srityje.

Graphisoft kompanija yra sukūrusi ArchiCAD programos priedų:

* **MEP Modeler** – inžinerinių tinklų projektavimas
* **ArchiGlazing** – sudėtingų langų sistemų kūrimas
* **Virtual Building Explorer** – virtualaus projekto demonstravimas.
* **Eco Designer** – priedas pastato energijos suvartojimo analizei atlikti.
**Fyrdas** (s. angl. *fyrd*) – milicijos tipo pajėgos, kurias sudarydavo pavojaus metu sušaukti ginkluoti gyventojai (laisvieji valstiečiai).

Fyrdą sušaukdavo užpuolus priešui. Tarnyba fyrde būdavo trumpa, fyrdo kariai turėdavo atvykti su savo ekipuote (ginklais, šarvais, apranga) ir maistu.

Tyrimų duomenimis fyrdai atsirado ne vėliau kaip VII a. Anglosaksų karalystėse fyrde turėjo tarnauti kiekvienas laisvas žemvaldys (valstietis), kurie tada sudarė didžiąją dalį šalies gyventojų. Manoma, kad bendra taisyklė buvo, kad nuo kiekvieno haido būdavo imamas vienas karys į fyrdą. Pirmą kartą toks fyrdo sudarymo būdas minimas Vesekso karaliaus Inės (*Ine*) įstatymuose (694 m.). Einant laikui buvo suprasta, kad vieno haido neužtenka išlaikyti gerai ginkluotam kariui. Jau VIII a. imta pereidinėti prie atrankinio fyrdo komplektavimo.
  
799 m. Mersijos karalius Kenvulfas (*Coenwulf of Mercia*) padovanojo vienam savo bendražygiui 30 haidų žemės, kad šis fyrdui pateiktų vieną karį.[1] Vėliau, manoma, taisyklė, kad vienas karys į fyrdą eina iš kiekvienų 5 haidų, darėsi visuotinai priimta.
  
Anglijos karaliui Alfredui Didžiajam (849–899) priskiriamas fyrdų sistemos patobulinimas. Paskutinio anglosaksų karaliaus Haraldo II (1022–1066) kariuomenėje, 1066 m. kovojusioje su Haroldo Hardrados ir Vilhelmo Užkariautojo įsiveržimais, fyrdas sudarė svarbią pajėgų dalį (kita dalis buvo huskarlai).

Anglosaksų karalysčių kariuomenėse fyrdas sudarė esminę dalį. Vėliau vis didesnį vaidmenį ėmė vaidinti karalių kariaunos (huskarlai), kurios buvo geriau ginkluotos ir apmokytos. Tačiau fyrdai išlaikė savo svarbą iki paties anglosaksų laikotarpio D. Britanijoje pabaigos. Fyrdų kariai būdavo gana gerai ginkluoti (įskaitant kalavijus ir skydus), tačiau jiems trūko patirties ir naujausių kariavimo metodų išmanymo. Anglosaksų Britanijoje beveik nenaudojo kavalerijos ir lankininkų bei tvirtovių kaip teritorijos valdymo priemonių.
  
Fyrdus naudojo tik kaip gynybos nuo įsiveržiančio priešo priemonę, jie nebuvo pritaikyti puolamiesiems veiksmams. Fyrdų kariai praktiškai niekada nebuvo imami į tarnybą karo veiksmams už savo grafystės ribų. Dėl išvardintų priežasčių fyrdai nebuvo labai pajėgi kariuomenė, dėl ko anglosaksai neretai pralaimėdavo puldinėjantiems vikingams, o 1066 m. – Vilhelmo Užkariautojo kariuomenei, nors paskutinįjį mūšį pralaimėjo ir dėl kitų priežasčių. Anglosaksų kariuomenė į mūšį papuolė išsyk po forsuoto maršo iš kito ką tik laimėto mūšio, kuriame buvo sutriuškinę Norvegijos karaliaus Haraldo Hardrados kariuomenę.

Nuorodos
--------

1. ↑  Stenton, F. Anglo-Saxon England. Oxford, 1973.
*Kitos reikšmės – Barakas (reikšmės).*

| Barakas*Барак* |
| --- |
| 

BarakasBarakas

40°40′0″ š. pl. 72°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.66667°š. pl. 72.76667°r. ilg.﻿ / 40.66667; 72.76667﻿ (Barakas (Kirgizija))Koordinatės: 40°40′0″ š. pl. 72°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿40.66667°š. pl. 72.76667°r. ilg.﻿ / 40.66667; 72.76667﻿ (Barakas (Kirgizija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+5)------ vasaros: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kirgizijos vėliava Kirgizija |
| **Sritis** | Ošo sritis |
| **Rajonas** | Kara Suu rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 627  |
| **Altitudė** | 868 m |

**Barakas** (kirg. *Барак*) – pietvakarių Kirgizijos kaimas Ošo srityje, Ferganos slėnyje. Kaimas įsikūręs Kirgizijos ir Uzbekijos pasienyje, 4 km į šiaurės vakarus nuo kelio Ošas–Chodžaabadas į Andižano pusę.

Barakas yra eksklavas, supamas Uzbekijos teritorijos Andižano vilajeto. Gyvenvietė užima apie 4 km², nuo pagrindinės šalies teritorijos ją skiria apie 1,5 km ruožas. 2009 m. duomenimis, Barake buvo 627 gyv. iš jų apie 60 % sudarė etniniai kirgizai, taip pat gyveno uzbekų.

Eksklavo gyventojai susiduria su dideliais sunkumais, kirsdami Kirgizijos ir Uzbekijos valstybių sieną dėl Uzbekijos pasienio pareigūnų veiksmų, trukdančių asmenims laisvai judėti. Oficialioji Uzbekijos valdžia, blokuodama kaimyninei šaliai priklausomą teritoriją, priverčia vietinius gyventojus išsikelti. 2010 m. birželio 17 d. dėl uzbekų pabėgėlių antplūdžio (po etninių susirėmimų Oše) apie 250 kirgizų buvo priversti palikti Baraką.

Šaltiniai
---------

1. ↑  RFE/RL (12 May 2011). „Kyrgyz In Exclave In Uzbekistan Want To Relocate To Kyrgyzstan". EurasiaNet. Nuoroda tikrinta 28 January 2013.
2. ↑  Из киргизского эксклава в Узбекистане сбежали несколько сотен жителей // Lenta.ru (17 июня 2010)
| **Nikolajus Severinčikas** |
| --- |
| Gimė | 1946 m. kovo 15 d. |
| Mirė | 2014 m. lapkričio 4 d. (68 metai)Klaipėda |
| Palaidotas (-a) | Lėbartuose |
| Tėvas | Petr Severincik |
| Motina | Nataija Severincik |
|  |
| Veikla | jūrininkas, kapitonas, Lietuvos ir Klaipėdos miesto politinis bei visuomenės veikėjas |
| Pareigos | Klaipėdos Valstybinio Jūrų Uosto Kapitonas |
| Partija | 1990 m. Lietuvos demokratinė darbo partija |

**Nikolajus Severinčikas** (1946 m. kovo 15 d. Baltarusijoje – 2014 m. lapkričio 4 d. Klaipėdoje) – jūrininkas, kapitonas, Lietuvos ir Klaipėdos miesto politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

Studijavo Klaipėdos jūreivystės mokykloje (baigė 1968 m.) ir Kaliningrado jūrinės technikos institute.

1974–1989 m. buvo tolimojo plaukiojimo kapitonas žvejybos laivuose, taip pat Klaipėdos jūrų prekybos uosto kapitono tarnybos vadovas. 1989–1991 m. užėmė Klaipėdos Prekybos uosto kapitono pareigas, o 1991–2000 m. buvo Klaipėdos valstybinio jūrų uosto kapitonas. Nuo 2000 m. dirbo Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcijos jūrinės teisės referentu, gelbėjimo darbų konsultantu.

Prisidėjo kuriant bendrą nepriklausomos Lietuvos jūrų uosto struktūrą: uosto kapitono valdybą ir VĮ Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkciją, taip pat prie prie visos jūrinės dokumentacijos keitimo į valstybinę lietuvių kalbą.

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys. 1995–1997 m. (LDDP sąraše) Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „Sunkus uosto kapitono dešimtmetis"[neveikianti nuoroda]. Albatrosas.lt. Nuoroda tikrinta 2021-08-08.
2. 1 2 3 4  „SEVERINČIKAS NIKOLAJUS (1946–2014)". Klaipėda: miestas ir žmonės. Nuoroda tikrinta 2021-08-08.
3. ↑  „Mirė garsus kapitonas Nikolajus Severinčikas". Vakarų ekspresas. Nuoroda tikrinta 2021-08-08.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Fėja Morgana su Ekskaliburu (1905 m. piešinys)
**Fėja Morgana** (angl. *Morgan le Fay*, it. *Fata Morgana*, pranc. *Fée Morgane*) – burtininkė, žinoma iš britų karaliaus Artūro legendų ciklo. Ji yra karaliaus Artūro sesuo, jos pagrindinė galia – gebėjimas gydyti.

Vardas Morgana šaltiniuose minimas nuo 1150 m. (Galfrido Monmutiečio „Merlino gyvenime"). Jis greičiausiai keltiškos kilmės – iš Britanijos keltų \**\*Mori-genā* („gimusi iš marių, margimė"). Ji siejama su keltų vandenėmis, laumėmis morgenomis (*morgans, morgens*). Jos paveikslas pagrįstas senovės valų bei airių tautosaka, mitologijos nuotrupomis, hagiografijomis. Dalis tyrinėtojų mano, kad Fėjos Morganos paveikslas atsirado iš kokios senovės keltų deivės.

Pirminėje Galfrido legendos atmainoje Fėjos Morganos vaidmuo antraeilis – ji yra burtininkė, Artūro sesuo. Viduramžiais jos paveikslas Artūro legendų cikle labai išryškėja, ypač Tomo Meliorio „Artūro mirtyje". Čia ji vaizduojama kaip vyriausioji Artūro sesuo. Fėja Morgana yra viena pagrindinių ciklo antagonisčių – nuo karaliaus paslepia kalavijo Ekskaliburo makštis, padeda Mordredui kovoje prieš Artūrą.

Pasak Melorio genealogijos, Morgana su Urienu susilaukia sūnaus Iveino.

Pasak vienos iš sakmių, Morgana vaikystėje buvo atiduota į vienuolyną, tačiau vietoje to, kad taptų vienuole, Avalone su Ežero Valdovės pagalba išmoko burtininkauti. Vulgatos cikle Fėja Morgana yra karalienės Džinevros freilina. Ji užmezgė romaną su Giomoaru, o kai karalienė šį romaną nutraukia, Morgana Artūrui išduoda Džinevros ir Lanseloto romaną. Melorio pasakojime Morgana paragina savo mylimąjį Akoloną pavogti iš Artūro Ekskaliburą. Artūrą mirtinai sužeidus, ji jo kūną atgabena į Avaloną, kad jis atsibustų, kai Anglijai grės pavojus.

Italų tautosakoje Fėja Morgana buvo susieta su Sicilija – sena normanų valda. XIV a. Sicilijoje būdingus miražus šios fėjos garbei pradėta vadinti *Fata Morgana*.

Nuo XX a. vid. Fėja Morgana pradėta plačiai vaizduoti fantastinėje literatūroje, videožaidimuose, filmuose, muzikos kūriniuose, įvaizdina *femme fatale* archetipą.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Fėja Morgana** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nikolajus Čcheidzė** |
| --- |
|  |
| Nikolajus Čcheidzė 1917 m. |
| Gimė | 1864 m. |
| Mirė | 1926 m. birželio 13 d. (~62 metai)Paryžiuje |
|  |
| Veikla | darbininkas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas |
| Partija | 1901 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partija |
|  |
|  **Vikiteka** | Nikolajus Čcheidzė |

Nikolajus Čcheidzė
**Nikolajus Čcheidzė** (1864 m. – 1926 m. birželio 13 d. Paryžiuje) – darbininkas, Rusijos ir Gruzijos politinis veikėjas.

Biografija
----------

Nuo 1901 m. Rusijos socialdemokratų darbininkų partijos narys, nuo 1907 m. Gruzijos ir Rusijos socialdemokratų (menševikų) partijų vadovas.

1907–1917 m. III ir IV Valstybės Dūmose buvo socialdemokratų frakcijos vadovas, po 1917 m. Vasario revoliucijos išrinktas Dūmos Laikinojo komiteto nariu, vėliau ir Petrapilio darbininkų tarybos pirmininku.

Po bolševikų perversmo grįžo į Gruziją ir 1918 m. vasario mėn. buvo išrinktas Užkaukazės respublikos Seimo pirmininku prezidento teisėmis. Nuo 1919 m. kovo mėn. iki 1921 kovo mėn. Gruzijos demokratinės respublikos Steigiamojo Susirinkimo narys. Bolševikams okupavus Gruziją, emigravo į Prancūziją ir ten nusižudė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Barahonaisp. *Santa Cruz de Barahona* |
| --- |
| *Miesto reginys iš lėktuvo* |
|  |
| 

BarahonaBarahona

18°12′0″ š. pl. 71°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.20000°š. pl. 71.08333°r. ilg.﻿ / 18.20000; 71.08333﻿ (Barahona)Koordinatės: 18°12′0″ š. pl. 71°05′0″ v. ilg.﻿ / ﻿18.20000°š. pl. 71.08333°r. ilg.﻿ / 18.20000; 71.08333﻿ (Barahona) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-4) |
|  |
| **Valstybė** | Dominikos Respublikos vėliava Dominikos Respublika |
| **Provincija** | Barahonos provincija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1802 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2002) | 76 825  |
| **Altitudė** | 10 m |

**Barahona** (isp. *Barahona*), pilnas pavadinimas **Santa Krus de Barahona** (*Santa Cruz de Barahona*) – miestas Dominikos Respublikos pietvakariuose, Karibų jūros pakrantėje (prie Neibos užutėkio); provincijos centras. Veikia María Montez oro uostas. Svarbus cukraus pramonės centras. Taip pat vystoma kita maisto pramonė (vaisių, pieno), iškasenų gavyba (marmuras, gipsas, alebastras, druska), statybinių medžiagų gamyba. Turistinis centras. Yra 1952 m. statyta bažnyčia, triumfo arka, miesto parkas.

Istorija
--------

Barahona įkurta 1802 m. valdant haitiečiams, kaip karinis postas. Nuo XX a. pr. pradėta vystyti cukraus pramonė.
**Dyteris Manfredas Gocentas** (vok. *Dieter Manfred Gocentas*; 1940 m. gegužės 20 d. Žemaičių Naumiestyje – 2013 m. balandžio 1 d.) – vienas garsiausių Lietuvos ralio šturmanų.

Biografija
----------

1944 m. kartu su tėvais pasitraukė į Vokietiją. Nuo 1950 m. gyveno Australijoje, mokėsi mažame Kouros miestelyje, vėliau persikėlė į Kanberą. Australijoje buvo perkrikštytas vardu Fred, nes australams buvo sunku ištarti tikrąjį jo vardą. Kanberoje 22 metus dirbo Gynybos ministerijoje, po to, iki 1996 m. – kitose valstybinėse institucijose. Nuo 1996 m. gyveno Sidnėjuje, atstovavo „Mitsubishi Ralliart" komandai.

Sportiniai pasiekimai
---------------------

Sportinę karjerą pradėjo 1969 m. mėgėjų raliuose atstovaudamas nedideliam „Volkswagen" klubui. Rimtose lenktynėse debiutavo 1971 m. su draugu sėdę į „Datsun 1600" automobilį dalyvavo „Alpine" ralyje. Jų ekipažas nugalėjo, nors į lenktynes buvo susirinkę daug tituluotų Australijos sportininkų. Po pirmojo triumfo atkreipė Australijos automobilių sporto favoritų dėmesį. Bet tik 1974 m. jam paskambino „Mitsubishi Ralliart Australia" vadovas D. Stevardas ir pasiūlė „Southern Cross" ralyje būti žymaus suomių ralisto Hanu Mikolos šturmanu. Tačiau važiavo su Andrew Cowan senu „Mitsubishi Lancer" ir nugalėjo. 1976–1980 m. m. „Ford Australia" ralio komandos šturmanas.

Per savo ilgą sportinę karjerą, Gocentas šturmanavo daugeliui garsių lenktynininkų, tokiems kaip 5 kartus Australijos čempionas Ross Dunkerton, 3 kartus Australijos čempionas Greg Carr ir vienam iš pagrindinių to meto „Ralliart" komandos pilotų Kenjiro Shinozuka.

1988 m. 1991–1992 m. Azijos, 1987 m. Australijos, 1981 m. 1986 m. 1991–1992 m. Malaizijos, 1990 m. 1992 m. Indonezijos, 1992 m. Tailando šalių automobilių ralio absoliutusis čempionas, 1992 m. pasaulio čempionato Naujosios Zelandijos etapo trečiosios vietos laimėtojas. Daugelio kitų tarptautinių ralio lenktynių nugalėtojas ir prizininkas. Nuo 2000 m. atstovavo Lietuvai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Giedrius ŠNIUKAS. Žinomas pasaulyje, nepažįstamas Lietuvoje. Ratai, 2001.04.05 Archyvuota kopija 2013-12-14 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑
3. ↑  Valentinas Aleksa. *Dyteris Manfredas Gocentas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 780 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Nikolajus Sliunkovasrus. *Слюньков Николай Никитович*** |
| --- |
| Gimė | 1929 m. balandžio 26 d.Gomelio sritis, Baltarusijos TSR, TSRS |
| Mirė | 2022 m. rugpjūčio 9 d. (93 metai)Minskas, Baltarusija |
|  |
| Veikla | TSRS partinis ir valstybės veikėjas |
| Partija | TSKP CK Politbiuras |
|  |
| Alma mater | 1962 m. Baltarusijos žemės ūkio mechanizacijos institutas |

**Nikolajus Nikitovičius Sliunkovas** (rus. *Никола́й Ники́тович Слюнько́в*, 1929 m. balandžio 26 d. – 2022 m. rugpjūčio 9 d.) – TSRS partinis ir valstybės veikėjas, buvęs TSKP CK Politinio biuro narys.

Biografija
----------

1962 m. baigė Baltarusijos žemės ūkio mechanizacijos institutą. Dirbo Minsko traktorių gamykloje meistru, cecho viršininku, gamyklos profsąjungos pirmininku. 1960–1965 m. – Minsko atsarginių detalių gamyklos direktorius, nuo 1965 m. – Minsko traktorių gamybinio susivienijimo generalinis direktorius.

1972–1974 m. – TSKP Minsko miesto komiteto pirmasis sekretorius. 1974–1983 m. – TSRS Valstybinio plano komiteto pirmininko pavaduotojas.

1983–1987 m. – Baltarusijos KP CK I sekretorius. Nuo 1987 m. – TSKP CK sekretorius ir Ekonomikos skyriaus vedėjas. Nuo 1988 m. – TSKP CK socialinės – ekonominės politikos komisijos pirmininkas. TSKP CK narys nuo 1986 m. kandidatas į TSKP CK Politinio biuro narius nuo 1986 m. TSKP CK Politinio biuro narys nuo 1987 m.
Nuo 1990 m. – pensijoje.

TSRS Aukščiausiosios Tarybos 7, 10, 11 šaukimų deputatas. 1989 m. – TSRS liaudies deputatas.

Socialistinio darbo didvyris (1974 m.), TSRS Valstybinės premijos laureatas (1971 m.).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Умер бывший глава БССР Николай Слюньков Archyvuota kopija 2022-08-19 iš Wayback Machine projekto.
| **Divonisprūsų *Mokinis* ar *Kiekinė*** |
| --- |
| Prūsų vadas |
| Mirė | 1272 m. |
| Prūsų vadas |
| Valdė | 1260 m. - 1272 m. (~12 metų) |

**Divonis** (kituose šaltiniuose **Dyvanas, Dyvonė**, lietuvių pravardė *Lokys*, prūsų: *Mokinis* ar *Kiekinė*, m. apie 1272 m.) – Didžiojo prūsų sukilimo 1260-1274 m. vienas vadų, bartas.

Kovos
-----

1260 m. su bartų sukilėliais apgulė Vaistotpilio pilį. Kryžiuočiai ją patys sudegino ir slapčia pasitraukė. 1260 m. vadovavo jungtinei bartų, sūduvių ir pagudėnų kariuomenei, kuri prie Angrapės upės įveikė Valevonos (vok. *Wiesenburg*) pilies kryžiuočius, žuvo 20 riterių. Vėliau sukilėliai su apgulos pabūklais puolė Valevonos pilį, kol kryžiuočiai slapčia pasitraukė Mazovijos link. Divonis mūšyje buvo sunkiai sužeistas.

Manoma, kad 1264 m. sukilėliai buvo užėmę Pagudę. Po to Divonio ir pagudėnų vado Linkaus didelė kariuomenė įsiveržė į Kulmo žemę. Didžiausios kovos vyko dėl gerai įtvirtintos Christburgo pilies, kurią ginti padėjo kitų kryžiuočių pilių įgulos. 1271 m. kautynėse netoli Christburgo, prie Zirgūnos upės, ties Pagansčių kaimu, žuvo 12 riterių ir apie 500 ordino karių. Įsiveržę į Christburgo miestą Divonio sukilėliai jį nusiaubė, bet pilies neužėmė ir su dideliu grobiu bei belaisviais pasitraukė.

1272 m. Divonis su apie 800 bartų karių puolė Šionzėjės pilį į rytus nuo Kulmo ežero. Divoniui žuvus, bartai pasitraukė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Rimantas Jasas. *Divonis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 21 psl.
**PvE** arba **Player versus Environment** (liet. *Žaidėjas prieš aplinką*) – terminas, naudojamas internetiniuose žaidimuose, pvz. MMORPG ir MUD arba kituose kompiuteriniuose vaidmenų žaidimuose nusakyti žaidėjo kovai prieš kompiuterio valdomus padarus (NPC). Norint nusakyti žaidėjo kovą prieš kitą žaidėją naudojamas terminas PvP.

Dažniausiai PvE režimu galima žaisti vienam, kartu su kitais žaidėjais arba su kompiuterio valdomais draugais. PvE režimas dažnai turi siužetą, kurio lydimas žaidėjas vykdo misijas (užduotis). Misijos gali būti dažnai vykdomos bet kokia tvarka. Pavyzdžiui, „Guild Wars" žaidimas pasakoja savo istoriją rodydamas vaizdo intarpus ir dialogus su ne žaidėjo personažais (NPC). Žaidėjai, žaidžiantys PvE režimu, dažnai yra apsaugoti nuo kitų žaidėjų nužudymo arba daiktų pavogimo.

Kai kuriuose žaidimuose, pvz. „World of Warcraft", žaidėjai gali pasirinkti, ar žaisti atvirame pasaulyje su PvP kovos elementais ar vykdyti misijas be PvP.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bartle, Richard (2003). *Designing Virtual Worlds*. New Riders. p. 406. ISBN 0-13-101816-7. „*Player versus Environment* (PvE). Players are opposed by the environment—that is, the virtual world. In a combat situation, this means player characters (PCs) fight monsters."
**Gvinėjos ryšiai ir komunikacijos**:

* **Telefonija**
	+ fiksuoto ryšio: 50 000 (2008)
	+ mobilaus ryšio: 2 600 000 (2008)

* **Radijas**
	+ Radijos stotys: AM 0, FM 5, trumpųjų bangų 3 (2006)
	+ Radijo naudotojai: 357 000 (1997)

* **Televizija**
	+ Telvizijos stočių: 6 (2001)
	+ Televizijos naudotojai: 85 000 (1997)

* **Internetas**
	+ Interneto kodas: .gn
	+ Interneto šeimininkų: 14 (2009)
	+ Interneto naudotojų: 1,6 mln. (2017)

Šaltiniai
---------

* CIA Factbook Archyvuota kopija 2015-09-19 iš Wayback Machine projekto.

v • a • r **Afrikos šalių ryšiai** 

Alžyras · Angola · Beninas · Bisau Gvinėja · Botsvana · Burkina Fasas · Burundis · CAR · Čadas · Dramblio Kaulo Krantas · Džibutis · Egiptas · Eritrėja · Etiopija · Gabonas · Gambija · Gana · Gvinėja · Kamerūnas · Kenija · Komorai · Kongas · Kongo DR · Lesotas · Liberija · Libija · Madagaskaras · Malavis · Malis · Marokas · Mauricijus · Mauritanija · Mozambikas · Namibija · Nigerija · Nigeris · Pietų Afrika · Pusiaujo Gvinėja · Ruanda · San Tomė ir Prinsipė · Seišeliai · Senegalas · Siera Leonė · Somalis · Sudanas · Svazilandas · Tanzanija · Togas · Tunisas · Uganda · Vakarų Sachara · Zambija · Zimbabvė · Žaliasis Kyšulys  
  
Britų Teritorijos Indijos vandenyne · Majotas · Reunjonas · Šv. Elena
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Simavas |
| --- |
| Simavas netoli santakos su Niliuferu Simavas netoli santakos su Niliuferu |
| **Ilgis** | 321 km |
| **Baseino plotas** | 22 400 km² |
| **Ištakos** | Kiutahijos provincija |
| **Žiotys** | Marmuro jūra |
| **Šalys** | Turkija |

**Simavas** (turk. *Simav Çayı*) – upė Turkijoje, šiaurės vakarų Anatolijoje. Prasideda Kiutahijos provincijoje, Šaphanės kalno papėdėje. Teka tarpukalnių slėniu į vakarus, vėliau pasuka į šiaurę. Susurluko apylinkėse vadinama **Susurluko** upe (*Susurluk Çay*). Žemupyje vadinama **Čaprazu** (*Çapraz Çayı*), išsilieja į žemumą, smarkiai vingiuoja. Įteka į Marmuro jūrą į šiaurės vakarus nuo Bursos, priešais Imrali salą.

Didžiausias intakas – Niliuferas (kairysis).

Upės vanduo naudojamas drėkinimui, vidurupyje sudarytas Čaigioreno tvenkinys. Miestai prie Simavo upės: Simavas, Susurlukas, Karadžabėjus.

Antikoje upė buvo žinoma kaip **Makestas** (lot. *Macestos*, gr. Μέκεστος).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Procapra gutturosa** |
| --- |
| Dzerenas (*Procapra gutturosa*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Porakanopiai  *( Artiodactyla)* |
| Pobūris: | Atrajotojai  *( Ruminantia)* |
| Šeima: | Dykaraginiai  *( Bovidae)* |
| Pošeimis: | Tikrosios antilopės  *( Antilopinae)* |
| Gentis: | Trumpauodegės antilopės  *( Procapra)* |
| Rūšis: | Dzerenas  *( Procapra gutturosa)* |

 |

**Dzerenas** (*Procapra gutturosa*) – tikrųjų antilopių (*Antilopinae*) pošeimio dykaraginių (*Bovidae*) šeimos žinduolis.

Stirnos didumo gazelė. Kūno aukštis iki 84 cm, masė 20-40 kg. Patinų pakaklėje ryškus pakilimas. Šnervės beveik ištisai apaugusios plaukais. Vasarą kailis gelsvai pilkas, papilvė, krūtinė ir pasturgalis balti. Žiemą kailio plaukai ilgesni ir šviesesni. Raguoti tik patinai. Ragai 20-30 cm ilgio, lyros formos. Jų pamatinės dalys arti viena kitos, aukščiau ragai pakrypę į šonus, užlinkę atgal, o viršūninės dalys - į vidų. Apatinė ragų dalis su skersiniais žiedais.

Gyvena stepėse, pusdykumėse ir atvirose priekalnėse. Laikosi dideliais būriais. Ypač dideli dzerenų būriai (iki kelių tūkstančių žvėrių) būna žiemą. Jie nuolat keičia savo buvimo vietą ir sezoniškai migruoja į vietoves, kur mažesnė sniego danga. Rujoja lapkričio - gruodžio mėnesiais. Nėštumas trunka 5,5-6 mėnesius. Gimsta 1, retai 2 jaunikliai. Lytiškai subręsta 1,5-2 metų. Gyvena apie 7 metus.

Paplitę Mongolijoje, Šiaurės Kinijoje, Tuvoje, pietryčių Altajuje ir Užbaikalės rytinėje dalyje. Mongolijoje ir Kinijoje dzerenai dar gausūs, medžiojami.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dzerenas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| Stobriaivok.  *Stobern* |
| --- |
| 

StobriaiStobriai

54°48′41″š. pl. 22°40′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.8115°š. pl. 22.6778°r. ilg.﻿ / 54.8115; 22.6778﻿ (Stobriai)Koordinatės: 54°48′41″š. pl. 22°40′40″r. ilg.﻿ / ﻿54.8115°š. pl. 22.6778°r. ilg.﻿ / 54.8115; 22.6778﻿ (Stobriai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Sritis** | Kaliningrado sritis Kaliningrado sritis |
| **Rajonas** | Krasnoznamensko rajonas |

**Stobriai** (vok. *Stobern*) – buvęs kaimas Rytų Prūsijoje, Pilkalnio apskrityje, dabartinės Kaliningrado srities šiaurės rytinėje dalyje, prie Viliūnų ežero, 12 km į šiaurės rytus nuo Pilkalnio, 19 km į pietryčius nuo Lazdynų.

Istorija
--------

Stobrių kaimo bendruomenė 1936 m.
1723–1818 m. priklausė Įsruties apskrities Diržkiemio valsčiui, 1818–1945 m. – Pilkalnio apskričiai ir 1874 m. įsteigtam Lindikų valsčiui. Priklausė Viliūnų evangelikų liuteronų parapijai. Katalikai iki 1930 m. priklausė Bildviečių parapijai, vėliau – naujai įkurtai Šilėnų parapijai.

Kaimą sudarė keletas viensėdžių, išsibarsčiusių ežero pietrytinėje pakrantėje. 1901 m. šalia kaimo nutiestas siaurasis geležinkelis. Po Antrojo pasaulinio karo išnyko. Nuo 2008 m. buvusio kaimo teritorija priklauso Krasnoznamensko rajono Dobrovolsko kaimo gyvenvietei.

Gyventojai
----------

|  |
| --- |
|  **Demografinė raida tarp 1905 m. ir 1939 m.** |
| **1905 m.** | **1910 m.** | **1933 m.** | **1939 m.** |
| 89 | 90 | 85 | 70 |
| 

| Demografinės raidos histograma |
| --- |
| 
 |

 |

Šaltiniai
---------

1. ↑  Pilkalnio apskrities gyvenvietės, Mažosios Lietuvos enciklopedija. Nuoroda tikrinta 2020-12-26.
2. ↑  Pilkalnio apskrities kaimų sąrašas (1910 m.) vok.
3. ↑  www.verwaltungsgeschichte.de Pilkalnio apskritis vok.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterGwen Jorgensen |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Jungtinių Amerikos Valstijų vėliava JAV** |
| Triatlonas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2016 Rio de Žaneiras | Moterys |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2014 | Triatlonas |
| **Auksas** | 2015 | Triatlonas |
| **Sidabras** | 2016 | Triatlonas |

**Gwen Jorgensen** (g. 1986 m. balandžio 25 d.) – JAV triatlono sportininkė, olimpinė ir pasaulio čempionė.

Biografija
----------

2010 m. laimėjo sidabrą pasaulio universitetų triatlono čempionate. Dėl šio pasiekimo ji pelnė JAV triatlono metų naujoko apdovanojimą. 2011 m. pasaulio serijos Londono etape vicečempionė. Dėl šio rezultato sportininkė atrinkta į JAV rinktinę dalyvauti 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Olimpiadoje sportininkė patyrė nesėkmę su nuleista dviračio padanga ir liko 38-oje vietoje. 2014 m. ir 2015 m. tapo pasaulio čempione. Pirmoji amerikietė moteris istorijoje pelniusi pasaulio čempionės titulą du kartus. 

2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Jorgensen užėmė pirmąją vietą. Sportininkė taip pat buvo pirmoji amerikietė moteris tapusia triatlono olimpine čempione. Nuo 2017 m. varžosi maratono varžybose.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| Ž • A • RTriatlono olimpinės čempionės moterų varžybose |
| --- |
|  |
| 

* 2000:  Brigitte McMahon (SUI)
* 2004:  Kate Allen (AUT)
* 2008:  Emma Snowsill (AUS)
* 2012:  Nicola Spirig (SUI)
* 2016:  Gwen Jorgensen (USA)
* 2020:  Flora Duffy (BER)
 |

 |
| ***Tai įstatymas*** |
| --- |
|  |
| Pavadinimas | L'ora legale |
| Kilmės šalis |  Italija |
| Režisierius | FicarraPicone |
| Vaidina | Ficarra  Picone  Vincenzo Amato  Barbara Bacci |
| Metai | 2017 |
| Žanras | komedija |
| Trukmė | 95 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Tai įstatymas** (it.  *L'ora legale* ) – 2017 m. Italijoje sukurta politinė komedija.

Filmo pavadinimas gali reikšti ir vasaros laiką.

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Pjetramarėje, nedideliame Sicilijos miestelyje, vyksta mero rinkimai, kuriuose dalyvauja dabartinis meras, korumpuotas ir tarnaujantis mafijai, bei profesorius, norintis sąžiningumo ir padorumo politikoje. Profesorius laimi ir pradeda įgyvendinti savo sąžiningumo politiką, tačiau netrukus žmonės nuo jo nusisuka, nes naujoji mero politika reiškia, kad į smulkius nusižengimus nebežiūrima pro pirštus, visi turi mokėti baudas bei mokesčius, nebeveikia giminystės ir pažinčių ryšiai, prie kurių žmonės buvo įpratę per daugelį metų. Galiausia net artimiausi mero pagalbininkai neapsikentę paslapčia pradeda organizuoti šmeižto kampaniją, kad profesorius būtų priverstas atsistatydinti.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ficarra – Salvo
* Picone – Valentino
* Vincenzo Amato
* Antonio Catania
* Eleonora De Luca
* Leo Gullotta
* Barbara Bacci

Apdovanojimai
-------------

* Ciak d'oro (nominacija) – geriausias scenarijus, geriausias prodiuseris
* Nastro d'argento – geriausia komedija
* Nastro d'argento (nominacija) – geriausias prodiuseris
* BIFEST – geriausia originali istorija

Šaltiniai
---------

1. ↑  „L'ora legale". *Box Office Mojo*. Nuoroda tikrinta 2019-12-30.
2. ↑  „It's the Law". *Lavazza Italian Film Festival*. Nuoroda tikrinta 2021-02-21.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Ibn Tuluno mečetė  |
| --- |
|  |
| **Šalis** | Egiptas |
| **Miestas** | Kairas |
| **Atšaka** | sunitai |
| **Statybinė medžiaga** | plūktas molis |
| **Pastatyta** | 879 m. |
| **Stilius** | Samaros |

**Ibn Tuluno mečetė** (arab. مسجد ابن طولون = *masǧid Ibn Ṭūlūn*) – mečetė Egipto sostinėje Kaire. Tai didžiausia pagal plotą mečetė mieste ir viena seniausių, išlaikiusių savo originalią formą.

Mečetė pastatyta valdant Abasidų gubernatoriui Ahmadui ibn Tulunui. Mečetė buvo statoma nuo 876 iki 879 m. Ši mečetė turėjo būti pagrindine Ibn Tuluno įkurtos dinastijos (Tulunidų) sostinėje Katajuje. Mečetė buvo sujungta su greta buvusiais Ibn Tuluno rūmais. X a. Katajus buvo sugriautas, išliko tik ši mečetė. Vėliau mečetė kelis kartus restauruota, plėsta.

Ibn Tuluno mečetė yra Samaros architektūrinio stiliaus, su vienu minaretu, primenančiu garsųjį Samaros minaretą. Mečetė išdėstyta aplink didelį vidinį kiemą, visose keturiose pusėse yra dengtos halės. Didžiausioji yra kiblos pusėje. Vidiniame kieme yra masyvus kupolas, gaubiantis fontaną.

Galerija
--------

* MinaretasMinaretas
* Vidinis kiemasVidinis kiemas
* ArkadosArkados
* Fontano vietaFontano vieta

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ibn Tuluno mečetė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Iberijos kalnai Ispanijos žemėlapyje
**Iberijos kalnai** (isp. *Sistema ibérico*) – kalnuota sritis Ispanijoje, Pirėnų pusiasalio šiaurės rytuose, tarp Iberijos Mesetos, Aragono įdubos ir Valensijos žemumos. Driekiasi per Aragono, Katalonijos, Valensijos, Kastilijos–La Mančos, La Riochos ir Kastilijos–Leono žemes. Kalnų ilgis 440 km. Aukštis siekia 2313 m (Monkajo masyvas). Tai silpnai nulyginti raukšliniai-luistiniai kalnai, sudaryti iš smiltainio, kvarcito, klinties. Yra geležies rūdos telkinių.

Iberijos kalnuose daug sprūdžių ir šariažų. Būdingos karstinės reljefo formos, urvai. Šiuose kalnuose prasida Dueras, Tachas, Chukaras, Turija. Vidurinę kalnų dalį kerta Chalono upės pralaužtinis slėnis (juo eina Madrido–Saragosos geležinkelis ir plentas).

Kalnuose veši subtropiniai krūmynai, šiaurės vakaruose – plačialapių ir spygliuočių medžių miškai (ąžuolynai, bukynai, pušynai).

Nuo XX a. pr. gyventojų skaičius Iberijos kalnuose ėmė sparčiai mažėti dėl to, kad dauguma gyventojų apleido tradicinį gyvenimo būdą ir ėmė keltis į ūkiškai sparčiai besivystančias Viduržemio jūros pakrantes.

* Darokos miestelis Iberijos kalnuose (Aragonas)Darokos miestelis Iberijos kalnuose (Aragonas)
* Moles de Xert masyvas (Valensijos žemė)*Moles de Xert* masyvas (Valensijos žemė)
* Monkajo masyvasMonkajo masyvas
* Teruelio Vartų masyvas (Valensijos žemė)Teruelio Vartų masyvas (Valensijos žemė)

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 160
2. ↑  *Iberijos kalnai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005