recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Abrahamas van Bejerenas** (ol. *Abraham van Beyeren*, *Abraham van Beijeren*, 1620 ar 1621 m. Haga – 1690 m.) – XVII a. Nyderlandų tapytojas, geriausiai žinomas dėl natiurmortų, kuriuose vaizduodavo žuvis.

Biografija
----------

Abrahamas van Bejerenas gimė apie 1620–1621 m. Hagoje. Jis daugiausiai tapė jūrinius peizažus ir natiurmortus su gėlių, pusryčių, žuvų vaizdais. 1640 m. Hagoje jis įgijo meistro statusą. Per vedybas jis susigiminiavo su žuvų tapytoju Pieter de Putter (apie 1595–1659). 1657 m. Van Bejerenas gyveno Delfte iki 1661 m. Po to 1663–1669 m. laikotarpyje vėl kūrė Hagoje. Po to dokumentuotas Amsterdame, Alkmare, Gaudoje. Mirė 1690 m. *Overschie* kaime prie Roterdamo (dabar Roterdamo priemiestis).

Pirmieji Van Bejereno jūriniai peizažai datuojami nuo 1640-ųjų pradžios. Šiuos jo kūrinius įtakojo Janas van Gojenas, kuris nuo 1631 m. gyveno Hagoje. Abrahamas van Bejerenas laikomas nepralenktu žuvų vaizduotoju XVII a. olandų tapyboje. Jo natiurmortai dažniausiai vaizduoja žuvis ant stalo su langu, pro kurį matoma jūra. Dažnai paveiksluose vaizduojama žvejybos įranga. 1650–1670 m. Van Bejerenas yra nutapęs didesnio formato puotos stalų natiurmortų su vaisiais, indais, moliuskų kiautais. Dažnai šiuose paveiksluose įtrauktas laikrodžio atvaizdas, kaip priminimas apie gyvenimo džiaugsmų trumpalaikiškumą (*vanitas* tema).

Darbų galerija
--------------

* „Natiurmortas" (1654, Boijmans Van Beuningen muziejus, Roterdamas)
* „Laivai ir valtys prie uosto upės žiotyse" (1650-70, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Puotos stalas su dailininko autoportretu sidabriniame ąsotyje" (1655-65, Mauricheisas, Haga)
* „Gėlių natiurmortas" (1650-70, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Natiurmortas su žuvimis" (1650-70, Amsterdamo valstybinis muziejus)

Šaltiniai
---------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Abraham van Beyeren** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* *From Rembrandt to Vermeer: 17th-Century Dutch Artists.* Sud. Turner, Jane. Macmillan Reference, 2000, p. 25
* wga.hu
| **Abrahamas Firkovičiusrus. *Авраам Самуилович Фиркович*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1787 m. rugsėjo 2 d.Luckas |
| Mirė | 1874 m. birželio 17 d. (86 metai)Čufut Kalė, Krymas |
|  |
| Veikla | karaimų kultūros istorikas, keliautojas |
|  |
|  **Vikiteka** | Abrahamas Firkovičius |

Abrahamo Firkovičiaus kapas
**Abrahamas Firkovičius** (rus. *Авраам Самуилович Фиркович*, 1787 m. rugsėjo 2 d. Luckas – 1874 m. birželio 17 d. Čufut Kalė, Krymas) – karaimų kultūros istorikas, keliautojas.

Biografija
----------

Studijavo teologiją. Nuo 1812 m. mokytojas Lucke. 1823 m. apsigyveno Krymo karaimų religiniame centre Eupatorijoje. 1830 m. dalyvavo Pietų Rusijos karaimų dvasinio vadovo S. Babovičiaus kelionėje po Šv. Žemę; iš Stambulo atsivežė senų hebrajų ir karaimų rankraščių. Nuo 1832 m. Eupatorijos karaimų dvasininkas. Įsteigė draugiją ir spaustuvę karaimų senoviniams rankraščiams leisti, pats redagavo mokslininkų veikalus, spaustuvėje išspausdinta ir Biblija karaimų kalba. Tyrė karaimų kilmę bei istoriją. 1839–1841 m. kasinėjo senovės karaimų kapines Kryme (Mangupas, Čufut Kalė, Feodosija). 1843 m. 1863–1865 m. Artimuosiuose Rytuose ir Kaire surinko unikalių orientalistikos rankraščių. 

1853–1856 m. gyveno Trakuose. Nuo 1856 m. Vilniaus laikinosios archeologijos komisijos narys. Jo rūpesčiu 1863 m. įsteigta savarankiška Trakų karaimų dvasinė valdyba. 1865 m. apsigyveno Čufut Kalėje. Jo surinkti hebrajų, arabų, samariečių, karaimų, krimčiakų senovės rankraščiai, daugiausia hebrajų ir arabų kalbomis, sudaro vieną didžiausių tokio pobūdžio kolekcijų pasaulyje – daugiau kaip 15 000 vnt. Kolekcija nuo 1992 m. yra Rusijos nacionalinėje bibliotekoje. Kolekcijoje yra ir jo asmeninis archyvas, dalis Lietuvos karaimų bendruomenės archyvo – (XV a. – XIX a. dokumentai).

Bibliografija
-------------

* Atsiminimai. Paminkliniai akmenys (Avne Zikkaron) 1872, Vilniuje; XV a. – XIX a. dokumentai

Literatūra
----------

* B. Eljaševič. Avraam Samoilovič Firkovič i Karaimy kn. 3 Moskva 1994
* V. Vichnovič Karaim Avraam Firkovič: Evrejskie rukopisi. Istorija. Putešestvija Sankt Peterburg 1997
* T. Harviainen Abraham Firkovich as a collector of dispersed minorities and their manuscripts in the light of his Personai Archive in St. Petersburg /Jewish studies v 39 1999.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Romualdas Firkovičius, Algirdas Matulevičius. *Abrahamas Firkovičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 115 psl.
**Abrakadabra** – burtažodis, senovėje naudotas kaip užkeikimas prieš uždegimus ir karštligę. Šiuo metu populiarus tarp magų – artistų. Pirmąkart paminėtas II a. Sereno Samoniečio knygoje *Liber Medicinalis* (dar vadinamoje *De Medicina Praecepta Saluberrima*). Serenas Samonietis buvo imperatoriaus Karakalos gydytojas; 52 skyriuje jis nurodo, kad kenčiantieji nuo maliarijos turėtų nešioti trikampio formos amuletą su įrašytu burtažodžiu:

  

A B R A C A D A B R A  

A B R A C A D A B R  

A B R A C A D A B  

A B R A C A D A  

A B R A C A D  

A B R A C A  

A B R A C  

A B R A  

A B R  

A B  

A

Sereno Samoniečio teigimu, šio amuleto galia įveikianti mirtinas ligas. Sereno Samoniečio mokymais sekė ir kiti Romos imperatoriai, tarp jų – Gera ir Severas Aleksandras, gali būti, kad jie naudojo ir šį užkalbėjimą.

Kaip maginę formulę, šį burtažodį naudojo gnostikai bazilidai, taip tikėdamiesi sulaukti palankių dvasių pagalbos ištikus ligai ir nelaimei. Burtažodis aptinkamas ant Abrakso akmenų, naudotų kaip amuletai. Paskui šis žodis paplito plačiau, jį naudoti ėmė ne tik gnostikai.

Puritonų dvasininkas Increase Mather teigė šį žodį neturint jokios galios. Tokios nuomonės laikėsi ir Daniel Defoe, rašęs apie londoniečius, kurie, šiuo žodžiu žymėdami duris, bandė apsisaugoti nuo ligos per Didįjį Londono marą.

Išnašos
-------

1. 1 2  Sammonicus, Quintus Serenus (1786). *Quinti Sereni Samonici De medicina praecepta salvberrima*. In bibliopolio I.G. Mülleriano. p. 4.
2. ↑  Shah, Sonia (10 July 2010). „The Tenacious Buzz of Malaria". *Wall Street Journal*. Nuoroda tikrinta 17 June 2018.
3. ↑  Bartleby Archyvuota kopija November 22, 2008, iš Wayback Machine projekto.
4. ↑   Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Abracadabra". Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
5. ↑  Daniel Defoe. *A Journal of the Plague Year*. London, Dent, 1911 (1722)
Serge & Christine Ghisoland 1972 m. „Eurovizijos" konkurse
**Serge & Christine Ghisoland** (abu g. 1946 m.) – popmuzikos duetas iš Mukrono, Belgijos.

1970 m. kaip dar iki šiol nežinomas duetas, dalyvavo Belgijos „Eurovizijos" atrankoje, kurį organizavo Valonijos televizijos kanalas RTBF. Duetas su dvejomis dainomis „Lai lai lai" ir „Nous serons toi et moi" pateko į finalą, tačiau atlikėjai nusprendė su antrąja daina nedalyvauti. „Lai lai lai" nacionaliniame finale užėmė ketvirtą vietą.

1972 m. transliuotojo pasirinkti Belgijos atstovais „Eurovizijos" dainų konkurse. Atrankos finale atlikėjai atliko dešimt dainų, už kurias balsavo telefoniniu balsavimo būdu. Nugalėtoja tapo daina „À la folie ou pas du tout". „Eurovizijos" konkurse Edinburge duetas užėmė 17 vietą iš 18 dalyvių, aplenkdami tik Maltos atstovus. Daina buvo išleista su antrąją vieta nacionaliniame finale užėmusiu kūriniu „Femme", tačiau komercinės sėkmės nesulaukė.

Nuorodos
--------

* Daina „À la folie ou pas du tout"

  



| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Jacques Raymond ir Lily Castel  *„Goeiemorgen, morgen"*** |  **Belgijos atstovai Eurovizijoje**1972 | Po to:**Nicole & Hugo  *„Baby, Baby"*** |
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Ksantoma** (gr. ξανθός 'geltonas') – gelsvas, gelsvai rausvas arba rusvas mazgelis odoje ar gleivinėje, sudėtinių baltymų lipoproteidų sankaupa. Lipoproteidus sudaro baltymai ir į riebalus panašios medžiagos. Ksantoma atsiranda dėl lipoproteidų apykaitos sutrikimo ir pagausėjimo kraujyje. Ksantoma būna papulinė, mazginė, sausgyslinė, linijinė ir vokų plokščioji (ksantelazma).

*Papulinė ksantoma* - nedidelis mazgelis; išplinta ant viso kūno. Jų būna gausu ant sėdmenų, kojų, rankų. *Mazginių ksantomų* neskauda. Jos simetriškai paplinta ant kelių, alkūnių, plaštakų nugarinių pusių, pėdų. *Sausgyslinė ksantoma* susidaro ant sausgyslių ir sąnarių. *Linijinė ksantoma* - gelsva linija ant delnų ir pirštų lenkiamųjų paviršių. *Vokų ploščioji ksantoma* (ksantelazma) - paplokščias mazgelis, susidarantis viršutinių vokų vidiniuose kampuose. Lipoproteidai gali kauptis akių tinklainėje ir ragenoje.

Gydymas
-------

Atsiradus ksantomai ligonis turi laikytis dietos: perpus ar dar mažiau sumažinama angliavandenių ir riebalų, patartina nevalgyti kiaušinio, sviesto, kiaulienos, cukraus, skiriama daug baltymų. Ksantomos šalinamos cheminėmis medžiagomis, elektra, išoperuojamos.
| Bičevaja*Бичевая* |
| --- |
| 

BičevajaBičevaja

47°46′0″ š. pl. 135°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.76667°š. pl. 135.61667°r. ilg.﻿ / 47.76667; 135.61667﻿ (Bičevaja)Koordinatės: 47°46′0″ š. pl. 135°37′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.76667°š. pl. 135.61667°r. ilg.﻿ / 47.76667; 135.61667﻿ (Bičevaja) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+10)------ vasaros: (UTC+11) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Kraštas** | Chabarovsko kraštas Chabarovsko kraštas |
| **Rajonas** | Lazo rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2012) | 1 439  |

**Bičevaja** (rus. *Бичевая*) – gyvenvietė Rusijoje, Choro (Usūrio dešinysis intakas) dešiniajame krante, Lazo rajonas, Chabarovsko kraštas.

Lietuviai
---------

1950 m. spalio į Bičevaja buvo atvežta apie 450 tremtinių iš Lietuvos. Tuo metu Bičevaja buvo Choro miško pramonės ūkio centras. Tremtiniai buvo išskirstyti į miško kirtavietes palei Choro upę. Iškirtus artimesnius miškus laikinos gyvenvietės buvo naikinamos, tremtiniai keliami į kitas vietas. Dalis lietuvių pateko į Kutuzovkos pagalbinį ūkį. Lietuvių tremtinių vaikai iš aplinkinių kirtaviečių mokėsi Bičevajos vidurinėje mokykloje, po J. Stalino mirties 1953 m. į Bičevają atsikėlė ir lietuvių šeimų. 1956 m. į Lietuvą buvo leista išvykti nepilnamečiams, 1958 m. pradėjo grįžti ir suaugusieji. Lietuvių palaikai iš sunykusių kirtaviečių kapinių 1990 m. parvežti į Lietuvą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Aldona Juodvalkytė. *Bičevaja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 164 psl.

Nuorodos
--------

* Trumpa ekskursija po dabartinį Chabarovsko kraštą. Archyvuota kopija 2008-05-16 iš Wayback Machine projekto.
| Kuopijassuom. *Kuopio*  |
| --- |
|        |
| *Kuopijas iš Pujo bokšto* |
|  |
| 

KuopijasKuopijas

62°54′0″ š. pl. 27°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.90000°š. pl. 27.68333°r. ilg.﻿ / 62.90000; 27.68333﻿ (Kuopijas)Koordinatės: 62°54′0″ š. pl. 27°41′0″ r. ilg.﻿ / ﻿62.90000°š. pl. 27.68333°r. ilg.﻿ / 62.90000; 27.68333﻿ (Kuopijas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Suomijos vėliava Suomija |
| **Provincija** | Rytų Suomija |
| **Regionas** | Šiaurės Savonija |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1653 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2009) | 91 845  |
| **Plotas** | 1 730 km² |
| **Tankumas** (2009) | 53 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Kuopijas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Kúopijas |

**Kuopijas** – miestas vidurio Suomijoje, prie Kalavesio ežero. Transporto centras (geležinkelio, vandens, kelių) – yra uostas (kanalais susisiekiantis net su Baltijos jūra), oro uostas (vietinių skrydžių). Verslo ir pramonės centras. Išvystyta maisto apdirbimo pramonė, audinių gamyba. Kasmet čia vyksta Suomijos ledo maratonas, Kuopijo šokių ir muzikos festivaliai, Pujo žiemos žaidynės. Kuopijas – Rytų Suomijos provincijos kultūrinis centras.

Miesto įžymybė – Pujo (*Puijo*) bokštas, greta kurio vyksta ir tarptautinės slidinėjimo nuo tramplino varžybos. Miestą supa daug ežerų ir ežerėlių, miškingų vietų. Kuopijas – švietimo centras, čia yra ketvirtasis pagal dydį Suomijos universitetas (*Kuopion yliopisto*, įk. apie 1970 m.), kurio pagrindinės studijų kryptys orientuotos į gamtos ir aplinkos apsaugos mokslus. Yra taikomųjų mokslu universitetas „Savonia", Sibelijaus akademijos Kuopijo filialas.

Istorija
--------

1653 m. Kuopiją įkūrė švedų karo vadas Peteris Brahė, nors oficialia įkūrimo data laikoma 1775 m. lapkričio 17 d. kai švedų karalius Gustavas III įsakė šioje vietoje kurti miestą.

Sportas
-------

### Futbolas

* KuPS Kuopio
* Koparit Kuopio

Nuorodos
--------

* Miesto oficiali svetainė Archyvuota kopija 2010-10-27 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
* Informacija apie Kuopiją Archyvuota kopija 2010-03-06 iš Wayback Machine projekto.
| **Sergejus Furgalas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1970 m. vasario 12 d. (53 metai)Pojarkovas, Amūro sritis, TSRS vėliava TSRS |
| Chabarovsko krašto gubernatorius |
| Ėjo pareigas | 2018 – 2020 |
| Ankstesnis | Viačeslavas Športas |
| Vėlesnis | Michailas Degteriovas |
|  |
| Veikla | Politikas |

**Sergejus Furgalas** (rus. *Сергей Иванович Фургал*, g. 1970 m. vasario 12 d. Pojarkove, Amūro sritis, TSRS) – Rusijos politikas, 2018 m. rugsėjo 28 d. – 2020 m. liepos 20 d. buvo Chabarovsko krašto gubernatorius.

2007–2018 m. – Rusijos Federacijos Valstybės Dūmos deputatas, 2015–2016 m. – Valstybės Dūmos komiteto pirmininkas, 2005–2007 Chabarovsko krašto įstatymų leidybos Dūmos deputatas.

2020 metų liepos 20 dieną Vladimiras Putinas jį atleido nuo Chabarovsko krašto gubernatoriaus pareigų dėl Rusijos prezidento pasitikėjimo praradimo.

Biografija
----------

Sergejus Furgalas gimė 1970 m. vasario 12 d. Pojarkove, Tarybų Sąjungoje. Tėvas – Ivanas Fugralas, motina – Natalija Furgala. Būdamas dvylikos metų neteko nykščio.

1992 m. baigė Amūro valstybinę medicinos akademiją.

Į politiką įsitraukė 2005 m. 2018 m. rugsėjo 28 d. – 2020 m. liepos 20 d. buvo Chabarovsko krašto gubernatorius, tačiau 2020 m. buvo atleistas nuo pareigų. 2020 m. liepos 9 d. Sergejus Furgalas buvo areštuotas už pasikėsinimą nužudyti verslininką A. Smolskį ir verslininkų O. Bulatovo ir J. Zori nužudymą, iškart po sulaikymo, liepos 10 d, Chabarovsko krašte kilo protestai.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Инаугурация Фургала состоится 28 сентября". РИА Новости. 2018-09-26. Nuoroda tikrinta 2018-09-26.
2. 1 2  „Путин отправил в отставку Фургала". РИА Новости. 2020-07-20. Nuoroda tikrinta 2020-07-20.  Nežinomas parametras `|lang=` ignored (pagalba)
3. ↑  „Хабаровского губернатора задержали по подозрению в организации убийств". *РБК*. 2020-07-09. Nuoroda tikrinta 2020-07-09.
4. ↑  „В Хабаровске проходит несогласованная акция в поддержку губернатора края Фургала". *tass.ru* (rusų). Nuoroda tikrinta 2020-07-12.
**Bičių duona** – saldžiarūgščio skonio naminių bičių suneštos žiedadulkės, kurios koriuose suraugiamos pieno rūgšties bakterijų. Šia bičių duona minta bičių perai bei jaunos bitės.

Bitės neša į avilius ir meta į korių akeles. Aviliuose jaunesnės bitės priekiniais žandais žiedadulkių rutulėlius sutrupina ir galvomis gerai suspaudžia. Taip bitės dirba, kol žiedadulkėmis užlipdo du trečdalius akutės tūrio. Į tą pačią akutę dėdamos įvairių augalų žiedadulkes, bitės jų nerūšiuoja. Kai akutės pripildomos, bitės jų viršų užpila medumi, užlipdo vašku – tokį mišinį palieka subręsti.

Veikiant įvairiems mikroorganizmams, fermentams, esant didelei drėgmei ir šilumai (34–36 °C), maždaug per dvi savaites iš mišinio susiformuoja bičių duonelė. Bitėms tai – pagrindinis baltymų, riebalų, angliavandenių, mikroelementų ir vitaminų šaltinis. Per metus vidutinė bičių šeima suvartoja apie 25 kg bičių duonos (iš šeimos bitininkai jos paima 2–3 kg). Vienoje korio akelėje būna 140–180 mg bičių duonos. Geriausia bičių duona būna surinkta iš dobilų, sodo augalų, viržių, rapsų žiedadulkių.

Duonele maitinami bičių perai, kuriems augant reikia labai daug baltyminės medžiagos. Daug duonelės bitės vartoja pieneliui, vaškui gaminti, tranams maitinti, nes ir jie be baltyminio maisto greitai nusilpsta, o tokius tranus bitės išmeta lauk.

Bičių duona labai baltyminga, jos sudėtyje yra daug vitaminų (ypač B grupės), riebalų, angliavandenių, pieno rūgšties, kitų retesnių junginių, reikalingų bitėms vystytis. Naudojama gydant inkstų uždegimą, kepenų ir skrandžio, nervų ligas, aterosklerozę, mažakraujystę.

* Bičių duonelė koryje (geltonos akutės)Bičių duonelė koryje (geltonos akutės)
* Bičių duonelė iš artiBičių duonelė iš arti
* Ant bitės kojos žiedadulkių kamuolėlis vėliau virsiantis bičių duoneleAnt bitės kojos žiedadulkių kamuolėlis vėliau virsiantis bičių duonele

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  Justinas Vytautas Straigis. *bičių duona*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| **Sergej Pirožkov** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. rugsėjo 19 d.Kazachijos TSR, Semipalatinske |
| Mirė | 1998 m. rugpjūčio 24 d. (39 metai)Visagine |
|  |
| Veikla | inžinierius, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas |
|  |
| Alma mater | 1977 m. Maskvos universitetas |

**Sergej Pirožkov** (1958 m. rugsėjo 19 d. Kazachijos TSR, Semipalatinske – 1998 m. rugpjūčio 24 d. Visagine) – inžinierius, Lietuvos politinis ir visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1975–1977 m. mokėsi Maskvos M. Lomonosovo valstybiniame universitete, 1987 m. baigė Leningrado politechnikos institutą, inžinierius.

1978–1982 m. Semipalatinsko branduolinio poligono derintojas, laborantas. 1982–1985 m. – Ignalinos atominės elektrinės šiluminių procesų ir šiluminės technikos prietaisų kontrolės elektrošaltkalvis. 1985–1990 m. šios elektrinės skaičiavimo technikos inžinierius. 1990–1992 m. Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo deputatu.

Buvo Lietuvos komunistų partijos narys, šios partijos Sniečkaus gyvenvietės komiteto biuro narys. 1989–1991 m. LKP (SSKP) narys.
| Kuosinė |
| --- |
|  Kuosinės upelis Didžiosios Kuosinės gyvenvietėje |
| **Ilgis** | 20 km |
| **Baseino plotas** | 45 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,56 m³/s |
| **Ištakos** | Medininkų aukštuma |
| **Žiotys** | Kena |
| **Šalys** | Lietuva |

**Kuosinė** – upė Lietuvoje, rytinėje Vilniaus rajono rytuose; Kenos dešinysis intakas (Vilnelės baseinas). Prasideda Medininkų aukštumoje, į vakarus nuo Medininkų, šalia Juozapinės kalvos. Teka į šiaurės rytus. Aukštupio vaga sureguliuota, likusioje dalyje smarkiai meandruoja. Įteka į Keną 9 km nuo jos žiočių, ties Pakenės kaimo pietiniu pakraščiu.

Vidutinis nuolydis – 456 cm/km. Upės vidurupis įeina į Kuosinės geomorfologinį draustinį. Gyvenvietės prie Kuosinės: Medininkai, Mažoji Kuosinė, Didžioji Kuosinė, Leoniškės, Kuosinė.

Upėvardis, spėjama, kilo nuo paukščio pavadinimo *kuosa*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kuosinė (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 438
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981.
| **Sergej Ursul** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1952 m. sausio 7 d.Lipecko km. Kotovskio rajonas, Odesos sritis, Ukraina |
| Mirė | 2021 m. sausio 31 d. (69 metai)Vilnius, Lietuva |
| Sutuoktinis (-ė) | Vladislava |
| Vaikai | Agata, Ana, Halina |
|  |
| Veikla | Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis veikėjas |
| Partija | Darbo partija (leiboristai) |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Sergej Ursul** (1952 m. sausio 7 d. Lipecko km. Kotovskio rajonas, Odesos sritis, Ukraina – 2021 m. sausio 31 d.) – Lietuvos ir Vilniaus miesto savivaldybės politinis veikėjas.

Biografija
----------

1969 m. baigė Lipecko kaimo vidurinę mokyklą, 1977 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas.

1970–1972 m. tarnavo sovietinėje armijoje Kalvarijoje. 1977–1978 m. Ukrainos SSR Odesos srityje dirbo kolūkio vyriausiuoju agronomu, 1978–1979 m. Moldavijos SSR šiltnamių kombinate – valdytoju.

1979–1981 m. Moldavijos SSR Naujųjų Anėnų rajono Spėjos kaimo tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas. 1981–1991 m. Vilniaus rajono Lenino kolūkio vyriausiasis agronomas ir kolūkio pirmininko pavaduotojas. 1992–2000 m. Vilniaus rajono ŽŪB „Kyviškės" pirmininkas. Nuo 2000 m. ūkininkavo Vilniaus rajono Šatrininkų seniūnijoje. 

2011–2012 m. ir 2019–2021 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys.

2012–2016 m. LR Seimo Darbo partijos frakcijos narys.

Darbo partijos Vilniaus skyriaus narys.

Žmona Vladislava, vaikai Agata, Ana, Halina.

Šaltiniai
---------

1. ↑  2011 m. Lietuvos savivaldybių tarybų rinkimai Archyvuota kopija 2011-08-20 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2013-11-06 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  2012–2016 m. kadencijos Seimo narys
4. ↑
| **Ksaveras Pranciškus Masalskislenk. *Ksawery Franciszek Massalski*** |
| --- |
| Masalskiai |
| Masalskių herbas |
| Masalskių herbas |
|  |
| Gimė | 1745 m. |
| Mirė | 1788 m. sausio 22 d. (~43 metai)Vilniuje |
| Tėvas | Juozapas Adrijonas Masalskis |
| Motina | Antanina Radvilaitė |
| Sutuoktinis (-ė) | Juozapina Radvilaitė |
|  |
| Veikla | Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės generolas |

**Ksaveras Pranciškus Masalskis** (lenk. *Ksawery Franciszek Massalski*, 1745 m. – 1788 m. sausio 22 d. Vilniuje) – Abiejų Tautų Respublikos karo veikėjas.

Biografija
----------

Ksavero Pranciškaus Masalskio žmona Juozapina Radvilaitė
Kilęs iš rusų kilmės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Masalskių giminės. Tėvas Juozapas Adrijonas Masalskis, motina – Antanina Radvilaitė. Sesuo – Elena Apolonija Masalskaitė.

Krikštytas 1755 m. sausio 9 d. Didžiųjų Eismantų bažnyčioje (Gardino sritis).

1780 m. vedė kunigaikštytę Juozapiną Radvilaitę Grabauskienę (lenk. *Józefina z Radziwiłłów Grabowska*), Lietuvos dvaro maršalkos Mykolo Kazimiero Radvilos dukrą.

Mirė bevaikis.

Valstybės tarnyba
-----------------

Abiejų Tautų Respublikos kariuomenės pėstininkų pulko vadas, generolas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Eligijus Raila. *Masalskiai*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 372 psl.

Nuorodos
--------

* M. J. Minakowski, Genealogia potomków Sejmu Wielkiego
| **Sergejus Donskojusrus. *Сергей Ефимович Донской*** |
| --- |
|  |
| Sergejus Donskojus |
| Gimė | 1968 m. spalio 13 d. (54 metai)Elektrostalis, Maskvos sritis |
|  |
| Veikla | rusų politikas, Rusijos gamtos išteklių ir ekologijos ministro pavaduotojas, inžinierius |
|  |
| Alma mater | 1992 m. Valstybinė I. M. Gubkino vardo naftos ir dujų akademija |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Donskojus |

**Sergejus Donskojus** (rus. *Сергей Ефимович Донской*, g. 1968 m. spalio 13 d. Elektrostalis, Maskvos sritis) – rusų politikas, Rusijos gamtos išteklių ir ekologijos ministro pavaduotojas, inžinierius.

Išsilavinimas, veikla
---------------------

Po vidurinės mokyklos baigimo 1985 metais įstojo į Valstybinę I. M. Gubkino vardo naftos ir dujų akademiją, kurią baigė 1992 m. įgijo automatikos ir telemechanikos specialybę. Dirbo įvairiose bendrovėse. Nuo 1992 iki 1993 m. SKB Gazpriboravtomatika Mikroprocesorinių automatizuotų sistemų laboratorijos inžinierius, nuo 1993 iki 1995 m. finansų brokeris finansinėse bendrovėse „Jūsų vertybiniai popieriai", „Investicinė - pramoninė bendrovė Sint", nuo 1995 iki 1996 m. UAB "Investicijų bendrovė Sint" Pinigų rinkos priemonių skyriaus vedėjas.

Nuo 1999 iki 2000 m. Rusijos kuro ir energetikos ministerijos Susitarimų dėl produkcijos padalijimo rengimo ir realizacijos departamento skyriaus vedėjo pavaduotojas, vedėjas, nuo 2000 iki 2001 m. dirbo LUKOILe (sritis – investicijų valdymas) ОАО *Зарубежнефть* skyriaus vedėjas, nuo 2005 iki 2008 m. Rusijos gamtinių išteklių ministerijos Ekonomikos ir finansų departamento direktorius. 2008 m. liepos 4 d. Rusijos Federacijos Prezidento Putino įsakymu buvo paskirtas į Rusijos Federacijos gamtinių išteklių ir ekologijos ministro pavaduotojus. Rusijos aplinkos ministerijoje kuruoja 2 departamentų (Ekonomikos ir finansų, Valstybės politikos ir reguliavimo geologijos srityje) veiklą.

Nuorodos
--------

* Rusijos aplinkos ministerijos tinklalapio informacija Archyvuota kopija 2009-04-30 iš Wayback Machine projekto. **(**rus.**)**;
* S. Donskojaus biografija Archyvuota kopija 2011-11-01 iš Wayback Machine projekto..
| **Sergejus Kirijenka** |
| --- |
|  |
| Sergejus Kirijenka |
| Gimė | 1962 m. liepos 26 d. (60 metų)Suchumis |
|  |
| Veikla | buvęs Rusijos Federacijos Ministras pirmininkas |
| Organizacijos | Valstybinė korporacija „Rosatom" |
| Pareigos | Generalinis direktorius |
|  |
|  **Vikiteka** | Sergejus Kirijenka |

**Sergejus Kirijenka** (rus. *Серге́й Владиле́нович Кирие́нко*, g. 1962 m. liepos 26 d. Suchumyje, Abchazija) – Rusijos politinis ir valstybės veikėjas, 1998 m. balandžio – rugpjūčio mėn. dirbęs Rusijos Federacijos Ministru pirmininku, Rusijos valstybinės korporacijos „Rosatom" vadovas.

Biografija
----------

1984 m. baigė Gorkio vandens transporto inžinierių institutą, 1993 m. – Liaudies ūkio akademiją prie Rusijos Federacijos vyriausybės.

Po tarnybos Tarybinėje armijoje dirbo Sormovo laivų statyklos komjaunimo komiteto sekretoriumi, 1986–1991 m. buvo komjaunimo Gorkio srities komiteto pirmasis sekretorius.

1991–1997 m. banko „Garantija" valdybos pirmininkas, naftos kompanijos „Norsi-oil" prezidentas. Po to sparčiai kilo karjeros laiptais vyriausybinėse struktūrose – 1997–1998 m. buvo Rusijos kuro ir energetikos ministro pirmasis pavaduotojas, ministras.

Rusijos vyriausybės vadovas
---------------------------

1998 m. balandžio mėn. Prezidentas Borisas Jelcinas netikėtai atleido V.Černomyrdiną iš Ministro pirmininko pareigų ir paskyrė S. Kirijenką laikinai eiti premjero pareigas. Du kartus (balandžio 10 ir 17 d.) Dūma nepatvirtino jo premjeru. Kadangi buvo grėsmė, jog trečią kartą nepatvirtinus jo kandidatūros Prezidentas paleis Dūmą, 1998 m. balandžio 24 d. dauguma Dūmos balsų jis buvo patvirtintas Rusijos Federacijos Ministru pirmininku.

Vicepremjerais buvo paskirti ganėtinai jauni politikai Borisas Nemcovas ir Anatolijus Čiubaisas, todėl visuomenėje vyriausybė gavo „jaunųjų reformatorių" vardą. Ši vyriausybė bandė šalyje vykdyti liberalias ekonomikos reformas. Dėl naftos kainų kritimo, didžiulių valstybės skolinių įsipareigojimų bei TVF nesuteikus kreditų šalyje prasidėjo ekonominė krizė. Rugpjūčio 17 d. vyriausybė atsistatydino.

Veikla po atsistatydinimo
-------------------------

S. Kirijenka kurį laiką aktyviai veikė Dešiniųjų jėgų sąjungoje. 1999 m. balotiravosi į Maskvos mero pareigas. 1999–2000 m. buvo Valstybės dūmos deputatas, Dešiniųjų jėgų sąjungos frakcijos vadovas. Pakeitus šalies valdymo sistemą ir įvedus Federalines apygardas, 2000 m. gegužės mėn. paskirtas Rusijos Prezidento įgaliotuoju atstovu Pavolgio federalinėje apygardoje. 2005 m. lapkričio mėn. paskirtas Rusijos atominės energetikos federalinės agentūros vadovu. 2007 m. gruodžio mėn. agentūrą pertvarkius į valstybinę korporaciją, tapo jos generaliniu direktoriumi.

Papildoma informacija
---------------------

* Dėl jauno amžiaus ir sparčios karjeros Rusijos politiniuose sluoksniuse ir spaudoje S. Kirijenka buvo vadinamas „kinder-siurprizu"

Šaltiniai
---------

1. ↑   (lenta.ru inf.)

  


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Viktoras Černomyrdinas** | **Rusijos Federacijos Ministras pirmininkas**1998 m. balandžio-rugpjūčio mėn.  | Po to:**Jevgenijus Primakovas** |
| Ksar el Kebirasالقصر الكبير |
| --- |
| *Miestas 1900 m.* |
|  |
| 

Ksar el KebirasKsar el Kebiras

34°59′0″ š. pl. 5°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.98333°š. pl. 5.90000°r. ilg.﻿ / 34.98333; 5.90000﻿ (Ksar el Kebiras)Koordinatės: 34°59′0″ š. pl. 5°54′0″ v. ilg.﻿ / ﻿34.98333°š. pl. 5.90000°r. ilg.﻿ / 34.98333; 5.90000﻿ (Ksar el Kebiras) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+0) |
|  |
| **Valstybė** | Maroko vėliava Marokas |
| **Regionas** | Tanžero-Tetuano regionas |
|  |
| **Gyventojų** (2004) | 107 380  |
| **Altitudė** | 1 518 m |

**Ksar-el-Kebiras** (arab.: القصر الكبير, isp. *Al Qasr al Kabir* ir *Alcazarquivir*, port. *Alcácer-Quibir*) – Maroko miestas šiaurės vakarinėje šalies dalyje. Miesto pavadinimas lietuvių kalba reiškia „Didelė tvirtovė".

1578 m. Portugalijos karalius Sebastianas I (Sebastian of Portugal) čia pralaimėjo Maroko karaliui Abdal Malikui (Abd al-Malik). Šis pralaimėjimas ilgam nutraukė europiečių ketinimus įvesti krikščionybę Magribe. Abu karaliai mūšyje žuvo. Portugalų karaliaus mirtis davė pradžią Ispanijos ir Portugalijos sąjungai, o marokiečių pergalė suteikė Marokui galingos valstybės vardą ir sustiprino jo prestižą pasaulyje.

1911 m. miestas pateko į Ispanijos protektoratą Afrikoje (Ispanijos Marokas). Po nepriklausomybės paskelbimo miestas tapo žemės ūkio produktų, citrusinių vaisių paskirstymo centru.

Nuorodos
--------

* Ksar – el-Kebiro istorija su nuotraukomis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Faludžaarab. الفلوجة |
| --- |
| *Miesto reginys* |
|  |
| 

FaludžaFaludža

33°21′0″ š. pl. 43°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.35000°š. pl. 43.76667°r. ilg.﻿ / 33.35000; 43.76667﻿ (Faludža)Koordinatės: 33°21′0″ š. pl. 43°46′0″ r. ilg.﻿ / ﻿33.35000°š. pl. 43.76667°r. ilg.﻿ / 33.35000; 43.76667﻿ (Faludža) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3)------ vasaros: (UTC+4) |
|  |
| **Valstybė** | Irako vėliava Irakas |
| **Muchafaza** | Anbaro muchafaza |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 326 471  |
|  |
|  **Vikiteka** | Faludža |

**Faludža** (arab. الفلوجة = *al-Fallūjah*) – miestas vidurio Irake, Anbaro muchafazoje, 70 km į vakarus nuo Bagdado, prie Eufrato upės. Transporto mazgas (plentai į Bagdadą, Ramadį, Hilą). Faludža dar žinoma Irake kaip „mečečių miestas", nes jų mieste ir apylinkėse yra ~200.

Istorija
--------

Mesopotamijos civilizacijos laikais čia gyvavo miestas, aramėjiškai vadintas *Pumbedita*, romėnų šaltiniuose – *Pallacottas*, o siriškai – *Pallgutha*. Sasanidų laikais apylinkėse klestėjo miestas, vadintas Peroz Šapūru, Persiapora, Anbaru. Iki 762 m. įkuriant Bagdadą, jis buvo Abasidų sostine. Osmanų laikais Faludža buvo nedidelis pakelės kaimelis, o išaugo po 1947 m. kai Irakas tapo nepriklausomas. Faludža tapo svarbiu transporto mazgu.

Miestas buvo vienu iš nuožmiausių Sadamo Huseino santvarkos rėmėjų. Persijos įlankos karo (1991 m.) metu miestas smarkiai subombarduotas, sugriautas tiltas per Eufratą. Faludža ženkliai nukentėjo ir per Irako karą. 2014 m. sausio 4 d. miestą užėmė Islamo Valstybė.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Falarika** (lot. *falarica* ar *phalarica*) – senovės Iberijos, vėliau Romos akstis ilgu (~90 cm) geležiniu antgaliu ir trumpu mediniu ietikočiu. Antgalis buvo ilgo geležinio strypo su ylišku smaigaliu pavidalo. Dėl yliškumo antgalis gerai pramušinėjo šarvus.

Iberai falarikas naudojo padeginėjimui – prie antgalio pririšdavo ryšulėlius su degiomis medžiagomis, kuriuos prieš sviesdami falariką padegdavo. Taip falarikas naudodavo apgultyse, svaidydami į medines sienas, į apsiaustas gyvenvietes, kad sukeltų gaisrus ir sumaištį. Gindamiesi apgultyje iberai svaidydavo degančias falarikas į apgulties mašinas.

Degančias falarikas naudodavo ir prieš priešo kareivius. Į šarvus ar skydus įsmigusios degančios falarikos veikdavo psichologiškai, keldavo baimę priešo gretose. Degiosios medžiagos kartais padegdavo šarvus ar skydus ir priversdavo kuo greičiau juos nusimesti.
Koordinatės: 55°03′39″ š. pl. 25°05′34″ r. ilg.﻿ / ﻿55.06083°š. pl. 25.09278°r. ilg.﻿ / 55.06083; 25.09278

|  Šešuolėlių Švč. Mergelės Marijos, Visų malonių Tarpininkės, bažnyčia |
| --- |
|  |
| **Vyskupija** | Kaišiadorių |
| **Dekanatas** | Širvintų |
| **Savivaldybė** | Širvintų rajonas |
| **Gyvenvietė** | Šešuolėliai II |
| **Statybinė medžiaga** | tinkuotas mūras |
| **Pastatyta** | 1910 m. |
| **Stilius** | neogotika |

**Šešuolėlių Švč. Mergelės Marijos, Visų malonių Tarpininkės, bažnyčia** – bažnyčia, stovinti Antrųjų Šešuolėlių gyvenvietėje, Širvintos dešiniajame krante, prie kelio  **4302**  Paširvintys–Juodiškiai–Giedraičiai .

Istorija
--------

* Iki 1744 m. Šešuolėlių dvare pastatyta koplyčia.
* 1782 m. ji neturėjo bažnytinių reikmenų
* 1828 m. reikmenis jau turėjo.
* Iki 1866 m. tapo filija.
* 1901–1910 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia (statybą prižiūrėjo technikas Apolinaras Mikulskis).
* 1924 m. įkurta parapija.

Šešuolėlių bažnyčioje švenčiami šv. Kazimiero (kovo 4 d.), šv. Lauryno (rugpjūčio 10 d.) ir tituliniai Švč. M. Marijos Visų Malonių Tarpininkės (paskutinį gegužės mėn. sekmadienį) atlaidai.

Architektūra
------------

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano, vienabokštė, su daugeliu bokštelių, vienanavė. Į bažnyčią veda aukšti laiptai.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Šešuolėlių Švč. Mergelės Marijos, Visų malonių Tarpininkės, bažnyčia** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
Aarti ugnies ritualas Varanasyje.
**Ugnies garbinimas** – ugnies simbolikos religinis išaukštinimas. Laikomas vienu iš indoeuropiečių religijos kertinių bruožų, bet žinomas daugelyje pasaulio kraštų.

Ugnis simboliškai suprantama kaip šviesos ir šilumos teikėja, gynėja nuo tamsos ir blogio, namų židinys, namų širdis, skaistinanti, valanti galia. Ji turi savybę visad kilti į viršų, jos dūmai sklaidosi danguje, todėl ugnis laikyta tarpininke tarp žmonių ir dievų, į ją lietos aukos, tikintis, kad su dūmais pasieks dievus. Ugnis yra suburianti – aplink ugnį vykdavo įvairios religinės apeigos, be jos buvo neįsivaizduojamos šventės, bendruomenės renginiai.

Gilesne prasme, ugnis yra tapatinama su dvasios liepsna, žmogaus užsidegimu, ryžtu, gyvenimo varu, dieviškumu (plg. mitą apie Prometėją, žmonėms pavogusį dieviškąją ugnį). Kosmologiškai ugnimi laikoma ne tik žmogaus įžiebiama ugnis, bet ir dieviškoji ugnis – žaibas, saulė, žvaigždės.

Iki krikščionybės atsiradimo Lietuvoje Vaidilutės ąžuolų giraitėse kurstė šventąją ugnį dievams. Ypatinga ugnies reikšmė buvo iškelta Vedų ir Avestos kultūrose, kur visi ritualai vykdavo tik ugnies pagalba.

Manoma, kad pirmieji ugnies pažabojimo pėdsakai aptinkami prieš 790 tūkst. metų dabartinio Izraelio teritorijoje. Mokslininkai spėja, kad religinės svarbos nuovoka galėjo išsivystyti būtent tuo metu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Goren-Inbar *et al.*,2004, Evidence of Hominin Control of Fire at Gesher Benot Ya`aqov, Israel, *Science*, 304, 725-7.
| ***Ugnies kamuolys*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | The Fireball |
| Kilmės šalis | JAV |
| Režisierius | Tay Garnett |
| Prodiuseris (-iai) | Bert E. Friedlob |
| Scenaristas (-ai) | Horace McCoyTay Garnett |
| Kompozitorius | Victor Young |
| Vaidina | Mickey RooneyPat O'Brien |
| Metai | 1950 |
| Žanras | Drama |
| Trukmė | 84 min. |
| Kalba | Anglų k. |
| Platintojas | 20th Century Fox |
| **IMDb įrašas** |

**Ugnies kamuolys** (angl. *The Fireball*) – 1950 m. JAV filmas, drama. Režisierius – Tay Garnett, scenarijaus autoriai – Horace McCoy ir Tay Garnett, prodiuseris – Bert E. Friedlob. Pagrindinius vaidmenis atliko Mickey Rooney, Pat O'Brien ir Beverly Tyler. Nedidelį vaidmenį suvaidino Marilyn Monroe.

Siužetas
--------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Džonis Kasaras (*Johnny Casar*), niūrus ir piktas jaunuolis, gyvena katalikų našlaičių namuose, kuriems vadovauja malonus kunigas. Vieną naktį Džonis pabėga ir įsidarbina indų plovėju. Kartą popietę jis dalyvauja riedučių lenktynėse ir patraukia riedutininkės Merės Ryvs (*Mary Reeves*) dėmesį. Treniruodamasis Džonis tampa pasaulinio lygio riedutininku, kurio talentą pranoksta tik jo pasipūtimas. Darydamas karjerą jis virsta mergininku ir šaipūnu, tačiau galiausiai sunkiai suserga.

Aktoriai
--------

* Mickey Rooney – Johnny Casar
* Pat O’Brien – tėvas O’Hara
* Beverly Tyler – Mary Reeves
* James Brown – Allen
* Ralph Dumke – Bruno Crystal
* Milburn Stone – Jeff Davis
* Bert Begley – Shilling
* Marilyn Monroe – Polly
* Sam Flint – dr. Barton
* Glen Corbett – Mack Miller
* John Hedloe – Ullman

Žiūrovų vertinimas
------------------

Vertinimų apibendrinimo svetainėje „Rotten Tomatoes" žiūrovai (mažiau kaip 50 balsų) filmui suteikė tik 17% reitingą.

Nuorodos
--------

* Marilyn Monroe filme „Ugnies kamuolys" („YouTube" kanalas, anglų k.)

Išnašos
-------

1. ↑  „The Fireball". IMDb. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.
2. 1 2  „The Fireball". Rotten Tomatoes. Nuoroda tikrinta 2023-02-05.
| ***Ugnies strėlė*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | L'arciere di fuoco |
| Kilmės šalis |  Italija Prancūzija Ispanija |
| Režisierius | Giorgio Ferroni |
| Scenaristas (-ai) | Ennio De ConciniManuel TorresGiorgio SteganiAndré Tranché |
| Metai | 1971 |
| Žanras | nuotykių |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | italų |
| **IMDb įrašas** |

**Ugnies strėlė** (it. *L'arciere di fuoco*) – 1971 m. Italijoje sukurtas filmas apie garsaus Anglijos plėšiko Robino Hudo nuotykius.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Giuliano Gemma – Robinas Hudas
* Mark Damon – Alenas
* Silvia Dionisio – ledi Mariana
* Mario Adorf – brolis Tukas
* Daniele Dublino – princas Džonas
* Nello Pazzafini – Mažasis Džonas
* Manuel Zarzo – Vilas Skarletas
* Lars Bloch – karalius Ričardas Liūtaširdis

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Anglija, Kryžiaus žygių laikai. Karalius Ričardas I Liūtaširdis, grįžtantis iš žygio, buvo paimtas į nelaisvę vokiečių karaliaus, kuris pareikalauja išpirkos iš šio brolio, princo Džono. Jaunas ginklanešys skuba pristatyti reikalaujamą sumą, tačiau Džonas, užgrobęs sostą, neskuba vaduoti brolio. Matydamas, kad šis vadovaujasi tik savais interesais ir nori bet kokiomis priemonėmis išlaikyti valdžią, ginklanešys nusprendžia pats surinkti pinigus. Jis prisideda prie miškuose besislapstančių plėšikų ir, pasivadinęs Robinu Hudu, pradeda kovą su princu ir jo pavaldiniais...
Populiacijos pasiskirstymas Tuvalu pagal amžiaus grupes (2014 m.)
Šiame straipsnyje pateikiami statistiniai duomenys apie **Tuvalu demografiją**.

**Gyventojų skaičius:** 10 698 (2013 m. apskaičiavimai)

**Struktūra pagal amžių:**

* *0-14 m.:* 29,8 %
* *15-64 m.:* 64,8 %
* *65 m. ir vyresni:* 5,3 % (2013 m. apsk.)

**Gyventojų amžiaus mediana:**

* *bendras:* 24,6 m.
* *vyrų:* 23,4 m.
* *moterų:* 26,3 m. (2013 m. apsk.)

**Metinis populiacijos prieaugis:** 0,77 % (2013 m. apsk.)

**Gimstamumas:** 23,56 gimimų/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)

**Mirtingumas:** 8,97 mirčių/1000 gyv. per metus (2013 m. apsk.)

**Migracijos indeksas** (per metus imigravusių į šalį ir emigravusių iš šalies žmonių skirtumas): -6,92 migrantų/1000 gyv. (2013 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procentas:** 50 % (2010 m. apsk.)

**Miestuose gyvenančių žmonių procento metinis kitimas:** 1,4 % (2010–2015 m. apsk.)

**Lyčių pasiskirstymas**:

* *Gimimo metu:* 1,05 vyro vienai moteriai
* *Jaunesniems nei 15 metų:* 1,06 vyro vienai moteriai
* *15-64 metų:* 0,95 vyro vienai moteriai
* *65 metų ir vyresniems:* 0,73 vyro vienai moteriai
* *Visai populiacijai:* 1,97 vyro vienai moteriai (2013 m. apsk.)

**Kūdikių mirtingumas per pirmuosius gyvenimo metus:** 32,61 mirusiųjų/1000 gimimų (2013 m. apsk.)

**Vidutinė gyvenimo trukmė:**

* *bendra:* 65,47 m.
* *vyrų:* 63,36 m.
* *moterų:* 67,67 m. (2013 m. apsk.)

**15 m. ir vyresnių gyventojų raštingumas:**

* *bendras:* 99,0 % (2002 m.)
* *vyrų:* ? %
* *moterų:* ? %

Šaltiniai
---------

* CŽV pasaulio faktų knyga: Tuvalu (angliškai) Archyvuota kopija 2016-07-01 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Falsifikatas** (vok. *Falsifikat* < lot. *falsificus* – suklastotas) – klastotė, suklastotas daiktas, produktas. Tai originalaus vertingo daikto kopija ar imitacija, kurią bandoma pateikti kaip originalą. Paprastai falsifikatus stengiamasi daryti taip, kad jie savo savybėmis, panaudotomis medžiagomis, parašais, prekių ženklais būtų kuo panašesni į originalų produktą.

Falsifikatų grupės
------------------

Falsifikuojami ne vien tik materialūs daiktai, taip pat ir istorijos šaltiniai, statistika. Galima išskirti kelias falsifikatų grupes:

* Pramoniniai falsifikatai – populiarių pramoninių gaminių, maisto produktų (ypač alkoholinių gėrimų), prekinių ženklų klastotės.
* Vertybinių popierių, dokumentų, pinigų falsifikatai.
* Meno kūrinių falsifikatai – klastotės dailės, skulptūros, juvelyrikos ir kitose srityse.
* Istoriniai falsifikatai – klastojami archeologiniai radiniai, istoriniai dokumentai.
* Statistinių duomenų (rinkimų, ekonominių rodiklių) klastotės.

Atsakomybė už falsifikavimą
---------------------------

Falsifikatų gamyba daugelyje šalių yra prilyginama nusikalstamai veiklai. Lietuvoje atsakomybę už ją reglamentuoja Lietuvos baudžiamasis kodeksas.
Debesis virš miško gaisro Oregone, 1933 m.
Ugnies audros schema:  
1 – gaisravietė  
2 – kylantis oras  
3 – stipraus vėjo gūsiai  
A – konvekcinis debesis
**Ugnies audra** – katastrofiškas atmosferinis reiškinys, atsirandantis, kai daug gaisro židinių susijungia į vieną, dažniausiai susiformuojantis per didžiausius krūmynų ir miškų gaisrus. Tokiais pavyzdžiais gali būti laikomi Australijos Viktorijos valstijos krūmynų gaisras 2009 m. Didžiojo Peštigo gaisras JAV Viskonsino valstijoje 1871 m.[1][2] arba Didysis Hinklio gaisras Minesotos valstijoje 1894 m. Gaisrų audros taip pat kilo miestuose dėl tikslinio didelės galios sprogmenų poveikio, pavyzdžiui, II pasauliniame kare per oro antskrydžių bombardavimus Hamburge, Drezdene, Tokijuje, po atominės bombos numetimo ant Hirosimos.[3]

Reiškinio mechanizmas
---------------------

Virš prasidėjusio gaisro oras kaista, jo tankis mažėja ir jis kyla į viršų. Apačioje įkaitusio oro vietą pakeičia šalto oro masės iš gaisro periferijos. Šis oras taip pat sušyla, atsirandantis oro išsiurbimo mechanizmas veikia kaip nuolat dirbančios kalvės dumplės. Dėl dūmtraukio efekto susidaro stabilūs, į centrą nukreiptų oro masių srautai, besisukantys spirale nuo žemės paviršiaus iki 5 km aukščio. Karšto oro spaudimas pasiekia uraganinį greitį, o temperatūra ugnies centre pakyla iki 1000° C. Be to, viskas, kas yra šalia ugnies audros epicentro, „įsiurbiama" į ugnį kylančia oro srove. Tai tęsiasi tol, kol viskas, kas gali degti, bus sudeginta gaisro vietoje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gess & Lutz 2003, p. 234
2. ↑  Hemphill, Stephanie (27 November 2002). „Peshtigo: A Tornado of Fire Revisited". *Minnesota Public Radio*. Nuoroda tikrinta 22 July 2015. „The town was at the center of a tornado of flame. The fire was coming from all directions at once, and the winds were roaring at 100 mph."
3. ↑  „Problems of fire in Nuclear Warfare 1961" (PDF). *Dtic.mil*. pp. 8 & 9. Suarchyvuotas originalas (PDF) 18 February 2013. Nuoroda tikrinta 2016-05-11.

Nuorodos
--------

* Firestorms (*atomicarchive.com*)
| Burgdorfasvok. *Burgdorf* |
| --- |
|        |
| *Burgdorfo senamiestis* |
|  |
| 

BurgdorfasBurgdorfas

47°03′27″ š. pl. 7°37′23″ r. ilg.﻿ / ﻿47.05750°š. pl. 7.62306°r. ilg.﻿ / 47.05750; 7.62306﻿ (Burgdorfas (Šveicarija))Koordinatės: 47°03′27″ š. pl. 7°37′23″ r. ilg.﻿ / ﻿47.05750°š. pl. 7.62306°r. ilg.﻿ / 47.05750; 7.62306﻿ (Burgdorfas (Šveicarija)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Šveicarijos vėliava Šveicarija |
| **Kantonas** | Berno kantonas Berno kantonas |
| **Savivaldybė** | Burgdorfo savivaldybė |
|  |
| **Įkūrimo data** | 175 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2003) | 16 800  |
| **Kalba** | Vokiečių |
| **Plotas** | 15,61 km² |
| **Tankumas** (2003) | 1 076 žm./km² |
|  |
| **Pašto kodas** | 3400 |
|  **Vikiteka** | Burgdorfas |

**Burgdorfas** (vok. *Burgdorf*, pranc. *Berthoud*) – miestas vidurinėje Šveicarijoje, Berno kantone, į šiaurės rytus nuo Berno, prie Emės upės. 16,8 tūkst. gyventojų (2003 m.). Elektrinių variklių, žemės ūkio mašinų, fotografinių medžiagų gamyba, avalynės, tekstilės (linų), maisto (sūrių) pramonė.

Architektūra
------------

Yra 1175 m. pastatyta pilis (joje dabar įrengtas istorijos ir etnologijos muziejus); koplyčia su freskomis (pastatyta 1330 m.), vėlyvosios gotikos bažnyčia, senamiestyje būdingi namai barokiniais fasadais.

Istorija
--------

Burgdorfas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 175 m. Miesto teisės suteiktos 1273 m. Burgdorfe 1475 m. atidaryta viena pirmųjų Šveicarijoje spaustuvių. 1800–1804 m. čia dirbo šveicarų švietėjas Johann Heinrich Pestalozzi.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Burgdorfas (Šveicarija)*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. III (Beketeriai-Chakasai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003
Užlipimas į bokštą
Estafetės dalyvis su gesintuvu
**Ugniagesybos sportas** – sporto disciplina, sukurta 1937 m. Sovietų Sąjungoje. Ji apima įvairias ugniagesių komandų ir individualias rungtis, susijusias su ugniagesyba, tarp kurių: lipimas kopėčiomis ant namo-maketo, vandens žarnos išskleidimas, gaisro gesinimas žarnomis ar gesintuvais, 100 m bėgimas su kliūtimis, gaisrinė estafete 4x100, dvikovė (lipimas kopėčiomis ir bėgimas).

Iki 1970 m. sportininkai privalėjo dėvėti ugniagesio aprangą ir įrangą, kurią sudarė karinio standarto metalinis šalmas, neapdorotos drobės medžiagos švarkas ir kelnės, platus odinis diržas su metaliniu karabinu, kerziniai batai. Priėmus taisyklių pakeitimus, sportininkams buvo leista naudoti lengvesnę sportinę įrangą ir drabužius: plastikinius šalmus, lengvą patogų kombinezoną, lengvą diržą be karabino, bėgimui skirtus sportbačius.

Tarptautinės varžybos pradėtos rengti nuo 1968 m. VII pasaulinio ugniagesybos sporto sporto čempionatas vyko Kotbuse, Rytų Vokietijoje, nuo 2011 m. rugpjūčio 31 d. iki rugsėjo 5 d. Pirmosios tarptautinės varžybos tarp jaunių buvo surengtos 2010 m. rugpjūčio 7–9 dienomis Kazanėje, Tatarstane. Kitos tarptautinės jaunių varžybos vyko 2011 m. Sankt Peterburge.

* Baltarusijos pašto ženklas (2012)
* Vaizdas:Medal. Fire-fighting sport Latvian SSR. BUB. Obverse.pngLatviškas medalis (1978)
* Varžybos Kotbuse
* Estafetė Kotbuse
* Gaisrinio siurblio parengimas

Literatūra
----------

* «Современный пожарно-спасательный спорт» Калинин А. П. 212 стр. Москва.

Nuorodos
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ugniagesybos sportas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Ugniagesybos sportas (rusų k.)
| Arnasajus*Арнасай* |
| --- |
| 

ArnasajusArnasajus

41°01′19″ š. pl. 68°00′02″ r. ilg.﻿ / ﻿41.02194°š. pl. 68.00056°r. ilg.﻿ / 41.02194; 68.00056﻿ (Arnasajus (Pietų Kazachstano sritis))Koordinatės: 41°01′19″ š. pl. 68°00′02″ r. ilg.﻿ / ﻿41.02194°š. pl. 68.00056°r. ilg.﻿ / 41.02194; 68.00056﻿ (Arnasajus (Pietų Kazachstano sritis)) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+6) |
|  |
| **Valstybė** | Kazachstano vėliava Kazachstanas |
| **Regionas** | Pietų Kazachstano sritis Pietų Kazachstano sritis |
| **Rajonas** | Šardaros rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2010) | 650  |

**Arnasajus** (kaz. *Арнасай*) – buvęs aūlas Kazachstano pietuose, Pietų Kazachstano srityje, Šardaros rajone, pusiau eksklavas Uzbekistano teritorijoje. 

Nuo Arnasajaus iki Maktaaralo rajono – 15 km, iki Šardaros rajono – 18 km. Gyvenvietė pasiekiama vieninteliu keliu Šardara–Žetysajus, iš dalies praeinančiu kaimyninės šalies teritorija.

Gyventojų skaičius 2010 m. – 650, vėliau – 0.

Istorija
--------

Gyvenvietė buvo pusiau eksklavas, nes po valstybinės sienos delimitacijos ir demarkacijos tarp Kazachstano ir Uzbekistano iš trijų pusių ribojosi su Uzbekistanu, o ketvirtoji pusė šliejosi prie Šardaros tvenkinio. Arnasajus kėlė įtampą dviejų šalių santykiuose. 2010 m. vasaros pradžioje prie kaimo išvažiavimų buvo pastatyti uzbekų pasienio postai, kurie pradėjo blokuoti gyventojų judėjimą sausuma.  Dvišalės derybos ir Uzbekistano bandymai išpirkti anklavo žemę nebuvo sėkmingi. Pradžioje vietos gyventojai ir aptarnaujančių organizacijų darbuotojai dar galėjo judėti pagal paruoštus sąrašus, tačiau tai buvo laikinas sprendimas. Tuo pačiu metu valstybiniu lygiu buvo sprendžiamas 71 šeimos iškėlimo iš Arnasajaus klausimas: vertinamas turto, kompensacijų dydis, žemės ir būsto suteikimo klausimai persikėlėliams. Tam tikslui skirta 163 mln. tengių.
Galiausiai 2010 m. rugsėjo mėn. gyventojai buvo iškelti į „didžiąją žemę", ir kaimas nustojo gyvavęs.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Узбекские пограничники заблокировали поселок Арнасай
2. ↑  Қазақ-өзбек шекарасы: Арнасай ауылы үш күннен бері қоршауда қалды
3. ↑  Жителей поселка Арнасай ЮКО решили переселить в райцентр
4. ↑  Переселенцы из Арнасая Archyvuota kopija 2014-02-26 iš Wayback Machine projekto.