| Kilmingųjų titulai |
| --- |
| Šis straipsnis yra serijos**Kilmingųjų titulai** dalis

---

 |
| 
Monarchai
* Imperatorius | Kaizeris
Caras 
Karalius | Konungas 
Didysis kunigaikštis

 |
| 
Tituluoti kilmingieji
* Kunigaikštis | Princas | Hercogas | Jarlas 
Markgrafas | Markizas
Landgrafas
Grafas | Erlas
Vikontas
Baronas | Freiheras
Baronetas

 |
| 
Neapibrėžtos padėties
* Burggrafas | Bojarinas  Šatelenas | Edleris |

 |
| Ž • A • R |

**Markgrafas** (vok. *Markgraf*; angl. ir pranc. *margrave*) – aristokrato, valdančio *marką*, titulas. Markgrafai aukštesni už grafus, bet žemesni už hercogus. Markizas yra markgrafo titulo variantas, būdingas Prancūzijai, Anglijai ir kitoms šalims.

Pavadinimas
-----------

Vokiškas titulas *Markgraf* kilęs iš *Mark* 'marka' + *Graf* 'grafas'. Čia *marka* vadinama pasienio sritis.

Markgrafo žmona (markgrafienė) vadinama vok. *Markgräfin*, o angl. *margravine*.

Markgrafo valdoma teritorija vadinama *marka* (vok. *mark*, angl. *march*) ar *markgrafija*, o markgrafo pareigos, buvimas markgrafu – *markgrafyste* (angl. *margraviate*, *margravate*).

Istorija
--------

Markgrafai atsirado kaip Karolingų valstybių pasienio provincijų *markų* kariniai valdytojai. Pasienio provincijos buvo labai svarbios kariniu požiūriu, kadangi jos atremdavo priešų smūgius, jose būdavo daug įtvirtinimų ir karinių pajėgų. Markos paprastai būdavo didesnės už analogiškas valdas karalystės gilumoje. Todėl markgrafai turėdavo daugiau valdžios negu grafai, valdę panašias vidines valdas, todėl aristokratų hierarchijoje markgrafai aukštesni už grafus.

Daugelis markų buvo Karolingų valstybės, o vėliau – Šventosios Romos imperijos rytų pasienyje. Išimtys buvo *Bretonų marka* (pasienyje su Bretane) ir *Ispanų marka* (apimanti dabartinę Kataloniją), pasienyje su Pirėnų musulmonais.

*Brandenburgo marka* (Brandenburgo markgrafystė) tapo Prūsijos karalystės branduoliu. *Rytų marka* (lot. *Marchia Orientalis*; XIX–XX a. šis pavadinimas į vokiečių kalbą dažnai verstas kaip *Ostmark*) tapo Austrija. Dar viena marka pietryčiuose tapo Štirija (dabar – Austrijos dalis, vokiškai vadinama *Steiermark*). Šios markos gynė pasienį su slavais ir vengrais.

Vėlyvaisiais viduramžiais markgrafystės tapo paveldimomos monarchijomis, savo lygiu atitinkančiomis hercogystes. Markgrafų teisės buvo menkesnės už hercogų. Tačiau 1356 m. Šventosios Romos imperatorius ir Bohemijos karalius Karolis IV išleido Auksinę Bulę, kuria pripažino Brandenburgo grafą Šventosios Romos imperijos rinkėju. Šie rinkėjai rinkdavo Šventosios Romos imperijos imperatorius, kadangi imperatorystė buvo ne paveldima, o renkama. Iki tol rinkėjai buvo tik hercogai, trys svarbiausieji arkivyskupai (Kelno, Mainco ir Tryro), Bohemijos karalius ir Reino Palatinato valdytojas (pfalcgrafas).

Tuo metu markgrafas tapo tiesiog aristokratų titulu, aukštesniu už grafus (tiek paprastus, tiek landgrafus, tiek reichsgrafus). Paskutiniais dešimtmečiais, kai Vokietija, Italija ir Austrija dar buvo monarchijos, jos markgrafijų neliko, nes visi markgrafai gavo aukštesnius titulus.

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Markgrafas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Šaltiniai
---------

1. 1 2  *Markgrafas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIV (Magdalena-México). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008
2. ↑  Pine, L.G. (1992). *Titles: How the King Became His Majesty*. New York: Barnes & Noble, Inc. pp. 68–69. ISBN 1-56619-085-1.