recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  |
| --- |
| **Vokietijos istorija** |
| Germanija |
| Frankų imperija, Vakarų slavai |
| Rytų Frankų karalystė |
| Šventoji Romos imperija (Vokietijos karalystė) |
| Reino konfederacija |
| Vokiečių konfederacija |
| Šiaurės Vokietijos sąjunga |
| Vokietijos imperija |
| Veimaro respublika |
| Trečiasis Reichas |
| VDR, VFR |
| Suvienytoji Vokietija |
| **Vokietijos istoriniai regionai:** |
| Austrija, Bavarija, Švabija, Burgundija, Frankonija, Reino Frankonija, Lotaringija, Žemutinės Provincijos, Žemutinis Reinas, Žemutinė Saksonija, Aukštutinė Saksonija, Prūsija |

Takoskyra tarp vakarų ir šiaurės germanų Europoje
**Germanai** (lot. *germani*) – istorinė indoeuropiečių genčių grupė, kilusi iš šiaurės Europos ir atpažįstama pagal germanų kalbų, kilusių iš bendros germanų kalbos ikiromėniniame geležies amžiuje, vartojimą. Iš šios genčių grupės kilo šiaurės vakarų Europos tautų grupė, kuriai priklauso tokios tautos kaip danai, norvegai, islandai, olandai, flamandai, švedai, vokiečiai ir anglai.

Migruodami germanai paplito po Europą vėlyvosios antikos laikais ir ankstyvaisiais viduramžiais. Palei Romos sienas pradėjo dominuoti germanų kalbos (Austrija, Vokietija, Nyderlandai, Anglija), bet likusiose Romos provincijose germanai perėmė lotynų kalbos dialektus. Be to, jie priėmė krikščionybę. Germanai daug nuveikė transformuojant Romos imperiją į Viduramžių Europą.

Pavadinimo etimologija neaiški, jis greičiausiai keltiškos kilmės. I a. pr. m. e. gyveno teritorijoje tarp Reino ir Vyslos, Dunojaus ir Baltijos bei Šiaurės jūros, taip pat pietinėje Skandinavijoje. Rašytiniuose šaltiniuose IV a. pr. m. e. pirmą kartą minimos germanų gentys – vandalai, vizigotai, ostrogotai ir langobardai.

Šiais laikais germanais vadinamos germanų kalbomis kalbančios tautos:

* Šiaurės germanai:

islandai, fareriečiai, norvegai, švedai, danai.
* Vakarų germanai:

fryzai, olandai, flamandai, afrikaneriai, vokiečiai, liuksemburgiečiai, austrai, anglai.
*Šis straipsnis apie vardą. Apie kitas reikšmes skaitykite straipsnyje Germanas (reikšmės).*
**Germanas** (lot. *Germanus*; rus. *Герман*; isp. *Germán*) – vyriškas lotyniškos kilmės vardas, paplitęs Ispanijoje ir Rusijoje. Senovėje buvo paplitęs Bizantijoje, jį turėjo nemažai imperijos karvedžių, patriarchų ir šventųjų.

Vardas *Germanas* kilęs iš lot. *germanus* 'kilęs iš tų pačių tėvų; brolis'. Dalies romėnų su šiuo vardu galėjo gauti vardą *Germanus* ir iš lot. *germanus* 'germanas', kadangi germanų įtaka Romai pabaigoje buvo didelė.

Kartais painiojamas su vardu *Hermanas* (rus. *Германн*), kuris kilęs iš vok. *Hermann*. Pastarasis vardas sudėtinis, kilęs iš senovinio dvinario vokiško vardo *Harimann/Herimann* 'kariuomenės vyras'.

Vardas Germanas Rusijoje
------------------------

Rusijoje vardas Germanas turi liaudiškas formas *Jermanas* (rus. *Е́рман*) ir *Jermakas* rus. *Ерма́к*).

Dažniausios mažybinės formos yra Gera (*Гера*), Germa (*Герма*), Geša (*Геша*), taip pat Germusia (*Гермуся*), Musia (*Муся*), Gerunia (*Геруня*), Gerusia (*Геруся*), Gerucha (*Геруха*), Geruša (*Геруша*), Gema (*Гема*), Genulia (*Гемуля*).

Stačiatikiški Germano vardadieniai (datos pagal Grigaliaus kalendorių):

* vasario 8 ir 23 d.
* balandžio 2 d.
* gegužės 25 d.
* birželio 28 d.
* liepos 6, 11, 20 d.
* rugpjūčio 9, 12, 21, 25 d.
* rugsėjo 15 ir 24 d.
* spalio 8 ir 10 d.
* lapkričio 2, 4, 12, 19 ir 26 d.
* gruodžio 26 d.

Nuorodos
--------

1. ↑  Суперанская, А. В. Словарь русских личных имён. – М.: Эксмо, 2006. – (Библиотека словарей). – ISBN 5-699-10971-4
2. ↑  Петровский Н.А. Герман. Словарь русских личных имён. Грамота.ру (2002).
3. ↑  Святые с именем Герман. Православный календарь. Православие.ру.
| **Arvydas Paltinas** |
| --- |
|  |
| 2011-10-21, Vilnius |
| Gimė | 1933 m. rugpjūčio 6 d.Lankupiai, Priekulės valsčius |
| Mirė | 2021 m. vasario 1 d. (87 metai)Manheimas, Badenas-Viurtembergas, Vokietija |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
| Sutuoktinis (-ė) | Nelly Paltinienė |
|  |
| Veikla | choro ir orkestro dirigentas, pedagogas |
|  |
| Alma mater | 1959 m. Lietuvos valstybinė konservatorija |

**Arvydas Paltinas** (1933 m. rugpjūčio 6 d. Lankupiuose, Priekulės valsčiuje – 2021 m. vasario 1 d. Manheime, Badene-Viurtemberge, Vokietijoje) – Lietuvos choro ir orkestro dirigentas, pedagogas.

Biografija
----------

Baigęs Priekulės progimnaziją, 1950–1954 m. choro dirigavimo mokėsi Klaipėdos muzikos mokykloje (dėst. K. Griauzdė), 1955–1959 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą dar studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. P. Bekeris).

1954 m. pradėjęs dirbti Klaipėdos miesto kultūros namų meno vadovu, suorganizavo mišrųjį chorą, kurį parengė 1955 m. respublikinei dainų šventei. Kultūros namuose įkūrė ir estradinį orkestrą, kuris miesto apžiūrose ir „Gintarinių triūbų" festivaliuose Kaune pelnydavo prizines vietas, o nuo 1966 m. ėmė dalyvauti Lietuvos televizijos laidose, koncertuoti šalies miestuose ir miesteliuose. 1967 m. su orkestru perėjo į Klaipėdos Jūrų prekybos kultūros namus, už pasiektą meninį lygį ir aktyvią koncertinę veiklą orkestrui buvo suteiktas pavyzdinio kolektyvo vardas „Kopų balsai". 1970 m. orkestras dalyvavo Maskvos centrinės televizijos laidoje „Karuselė", koncertavo Kremliaus Suvažiavimų rūmuose. Su „Kopų balsais" ir solistais išleido šešias plokšteles. 1964–1978 m. mokytojavo Klaipėdos 1-ojoje vaikų muzikos mokykloje, vadovavo akordeonistų orkestrui.

1982 m. išvyko į Vakarų Vokietiją ir tų pačių metų rudenį buvo pakviestas dirbti Vasario 16-osios lietuvių gimnazijoje Hüttenfelde. Čia vadovavo moksleivių chorui ir orkestrui, su kuriais pasirodo koncertuose ir įvairiuose tautiniuose renginiuose. Gimnazijos choras dalyvavo 1994 m. I ir 1998 m. Pasaulio lietuvių dainų šventėse Lietuvoje.

Nuo 1983 m. A. Paltinas su žmona Nele Paltiniene dažnai koncertavo JAV miestuose, aplankė ir Kanadą – Torontą ir Hamiltoną. 1997 m. pavasarį dešimtą kartą gastroliavo po JAV miestus.

Nuo 1989 m. nuolat koncertavo ir Lietuvoje – 1998 m. buvo jau tryliktosios gastrolės. Kiekvieną kartą parengė vis naujas programas, išleido penkias vinilines plokšteles, 22 kasetes, 13 kompaktinių plokštelių.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Arvydas Paltinas amžinojo poilsio atgulė Menininkų kalnelyje, šalia žmonos. 15min.lt. 2021-03-16. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.
2. ↑  Mirė Nelly Paltinienės vyras, muzikas Arvydas Paltinas. ve.lt. 2021-02-01. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.
3. ↑  Mirė žinomos dainininkės N. Paltinienės vyras. kasvyksta.lt. 2021-02-01. Nuoroda tikrinta 2021-11-18.

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
* Nelly Paltinienės interneto svetainė Archyvuota kopija 2020-01-22 iš Wayback Machine projekto.
***Fritz Hansen***, **Republic of Fritz Hansen** – Danijos baldų dizaino kompanija. Kompanijai dirbo tokie žinomi dizaineriai kaip *Arne Jacobsen* (1902–1971), *Poul Kjærholm* (1929–1980), *Hans J. Wegner* (1914–2007) ir *Piet Hein* (1905–1996). Šiuo metu „Fritz Hansen" bendradarbiauja su šiuolaikiniais baldų kūrėjais *Hiromichi Konno*, *Cecilie Manz* ir *Kasper Salto*.

Istorija
--------

Baldų kompaniją „Fritz Hansen" 1872 m. įkūrė danas dailidė *Fritz Hansen*. 1915 m. kompanija pagamino pirmą kėdę, kurią gaminant panaudota garuose lenkta mediena. 1934 m. *Fritz Hansen* ėmė bendradarbiauti su *Arne Jacobsen*, jų bendros veiklos dėka pasirodė tokie klasikiniai daniško dizaino pavyzdžiai kaip skruzdėlinės (*Myren*) (1952), 3107 modelio (1955), *Grand Prix* (1957) *Swan* (1958) ir *Egg* (1958) modelių kėdės. Kitas bendradarbiavimo pavyzdys yra *Piet Hein* superelipsiškas stalas (1968). 1982 m. „Fritz Hansen" nupirko teises į didžiąją dalį *Poul Kjærholm* baldų kolekcijos.

Nuo XX a. 9-to dešimtmečio iki dabar „Fritz Hansen" savo baldų asortimentą praplėtė stalu *Essay table* (*Cecilie Manz*), T-NO1 (*Todd Bracher*), RIN (*Hiromichi Konno*), *Plano* stalais (*Pelikan Design*) ir *Ice* serija (*Kasper Salto*).

Geriausieji kompanijos dizaino pavyzdžiai
-----------------------------------------

* *Egg* kėdė (*Arne Jacobsen*)
* *Swan* kėdė (*Arne Jacobsen*)

Nuorodos
--------

1. ↑   Archyvuota kopija 2009-10-25 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑   Archyvuota kopija 2010-03-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑   Archyvuota kopija 2009-10-25 iš Wayback Machine projekto.
4. ↑
|  |
| --- |
| Piliečių platforma |
|  |
| Lyderis | Donald Tusk |
| Įkurta | 2001 m. sausio 19 d. |
| Būstinė | Biuro Krajowe, ul. Andersa 21, 00-159 Warszawa |
| Narių skaičius | 46 000 (2010 m.) |
| Politinė ideologija | Liberalizmas, Krikščioniškoji demokratija, Konservatizmas |
| Svetainė |
|  |

**Piliečių platforma** (lenk. *Platforma Obywatelska Rzeczypospolitej Polskiej*) – Lenkijos liberalų-konservatorių politinė partija, kurią 2001 m. sausio 19 d. įkūrė lenkų politikai Donaldas Tuskas, Andžejus Olechovskis ir Macejus Plažinskis. Pastarieji du netrukus išstojo iš partijos.

2007-2015 m. Piliečių platforma (PP) buvo valdančioji Lenkijos partija.

Pagrindiniai partijos siekiai kūrimo metu
-----------------------------------------

Ewa Kopacz
* Vieningas pajamų mokestis (15 % fiziniams asmenims)
* Švietimo reforma, vienodų teisių suteikimas valstybinėms ir privačioms aukštosioms mokykloms
* Centrinės valdžios išlaidų mažinimas, vietos savivaldos finansavimo didinimas
* Tiesioginiai merų rinkimai
* Mažoritarinė rinkimų sistema renkant Seimą
* Ekonomikos dalyko įvedimas visose mokyklose
* Nacionaliniam bankui suteikti visišką pinigų politikos teisę
* Privati žemės nuosavybė
* Seimo narių skaičiaus mažinimas.

PP palaikymas regionuose per 2011 m. Seimo rinkimus

Rinkimų rezultatai
------------------

2005 m. Seimo rinkimuose „Piliečių platforma" gavo 24,11 % balsų (antroji vieta, rinkimus laimėjo „Teisė ir teisingumas").

Neeiliniuose Seimo rinkimuose 2007 m. PP pasiekė įtikinamą pergalę, surinkusi 41,5 % balsų ir gavusi 209 vietas (iš 460) Lenkijos Seime. Partijos vadovas Donaldas Tuskas kartu su Lenkijos valstiečių partija suformavo valdančiąją koaliciją.
PP laimėjo ir 2011 m. Seimo rinkimus, surinkusi 39,19 % rinkėjų balsų ir gavusi 206 vietas Seime bei 63 vietas (iš 100-to) Senate.

2005 m. Lenkijos Prezidento rinkimuose PP kandidatu iškėlė D.Tusko kandidatūrą. Pirmąjį rinkimų turą jis laimėjo, surinkęs 36,33% (5429666) balsų. Antrajame ture triumfavo Lechas Kačinskis, surinkęs 54,04% balsų, o D.Tuskas gavo 45,96%(7 022 319) balsų. 

2010 m. balandžio 10 d. aviakatastrofoje žuvus Prezidentui L.Kačinskiui, neeiliniuose rinkimuose PP iškėlė B.Komorovskio kandidatūrą. Antrajame rinkimų ture jis laimėjo, gavęs 53 % balsų (Jaroslavas Kačinskis surinko 47 % balsų).

2009 m. rinkimuose į Europarlamentą PP laimėjo 25 vietas iš Lenkijai priklausančių 50 mandatų. 2014 m. rinkimai nebuvo tokie sėkmingi - iškovota 19 iš 51 mandato.

2015 m. vasarą prezidento rinkimuose favoritu laikytas B.Komorovskis antrajame ture pralaimėjo, Lenkijos prezidentu tapo Andžejus Duda. Tų pačių metų rudenį vykusiuose parlamento rinkimuose PP prarado turėtas pozicijas - iškovojo 138 vietas (iš 460) Seime ir 33 ( iš 100) Senate ir tapo opozicine partija.

Nuorodos
--------

* Piliečių plarformos oficiali svetainė

Šaltiniai
---------

1. ↑
| **Deim Silvija Krouangl. *Dame Sylvia Crowe*** |
| --- |
| Gimė | 1901 m. rugsėjo 15 d.Banbury, Saseksas |
| Mirė | 1997 m. birželio 30 d. (95 metai) |
|  |
| Veikla | anglų kraštovaizdžio architektė. |

**Deim Silvija Krou** (angl. *Dame Sylvia Crowe*, 1901 m. rugsėjo 15 d. Banbury, Saseksas – 1997 m. birželio 30 d.) – anglų kraštovaizdžio architektė.

Biografija
----------

Swanley koledže studijavo želdynų projektavimą. 1957–1959 m. Anglijos Kraštovaizdžio architektų instituto prezidentė. 1948 m. viena iš Tarptautinės kraštovaizdžio architektų sąjungos steigėjų, 1957–1959 m. sąjungos prezidentė.

Darbai
------

Projektavo želdynus prie atominių jėgainių, mokyklų, bažnyčių, visuomeninių pastatų. Rengė saugomų teritorijų projektus. Teigdama, kad kraštovaizdžio architektūra prasideda nuo kraštovaizdžio, naujus miestus planavo kraštovaizdyje, o ne kraštovaizdį miestuose.

Bibliografija
-------------

* Želdynų projektavimas (Garden Design 1958 m.),
* Ateities kraštovaizdis (Tomorrow s Landscape),
* Jėgainių kraštovaizdis (The Landscape of Power),
* Kelių kraštovaizdis (The Landscape of Roads),
* Miškininkystė kraštovaizdyje (Forestry in the Landscape).

Nuorodos
--------

Biografija

Šaltiniai
---------

1. ↑   Regimantas Pilkauskas Visuotinė lietuvių enciklopedija, IV t.
| ***Frontera*** |
| --- |
|  |
|  |
| Pavadinimas | Frontera |
| Kilmės šalis |  JAV |
| Režisierius | Michael Berry |
| Scenaristas (-ai) | Michael BerryLouis Moulinet |
| Vaidina | Ed HarrisMichael PeñaEva Longoria |
| Metai | 2014 |
| Žanras | drama |
| Trukmė | 103 min. |
| Kalba | anglų ir ispanų |
| **IMDb įrašas** |

**Frontera** – 2014 m. JAV sukurtas filmas apie emigrantus, nelegaliai mėginančius patekti į šalį per sieną su Meksika.

Pagrindiniai aktoriai
---------------------

*Aktorius – vaidmuo*
* Ed Harris – Rojus
* Michael Peña – Migelis
* Eva Longoria – Paulina
* Amy Madigan – Olivija
* Aden Young – šerifas Rendelas Hantas
* Michael Ray Escamilla – Chosė

Turinys
-------

DĖMESIO: *toliau atskleidžiamos kūrinio detalės*

Du meksikiečiai Migelis ir Chosė, bandydami nelegaliai patekti į JAV, tampa netyčinės žmogžudystės liudininkais. Žuvusios moters vyras, buvęs šerifas Rojus, deda visas pastangas sulaikyti meksikiečius, tačiau kai šie atsiduria už grotų, pradeda abejoti jų kaltumu. Kol Rojus mėgina rasti tiesą, nėščia Migelio žmona Paulina taip pat mėgina patekti į JAV, tačiau atsiduria žmonių pagrobėjų rankose...
| Piliakalnių piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Piliakalnių piliakalnisPiliakalnių piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°27′56″ š. pl. 23°02′51″ r. ilg.﻿ / ﻿54.46556°š. pl. 23.04750°r. ilg.﻿ / 54.46556; 23.04750Koordinatės: 54°27′56″ š. pl. 23°02′51″ r. ilg.﻿ / ﻿54.46556°š. pl. 23.04750°r. ilg.﻿ / 54.46556; 23.04750 |

 |
| Vieta | Vilkaviškio rajonas |
| Seniūnija | Bartninkų seniūnija |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | I tūkst. viduryje - XIII a. |
| Tirtas | 1961 m. |

**Piliakalnių piliakalnis** yra Vilkaviškio rajone, į pietvakarius nuo Piliakalnių kaimo, kairiajame Aistos krante.

Piliakalnis įrengtas aukštumos krašte. Aikštelė – trikampė, orientuota pietryčių – šiaurės vakarų kryptimi, 29 m ilgio ir 43 m pločio (šiaurės vakaruose). Ji buvo apjuosta pylimu, kuris aukščiausias šiaurės vakariniame krašte – 7 m aukščio ir 25 m pločio (šiaurės rytiniame krašte neišlikęs). Jo 8 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio ir 1,5 m gylio griovį. Pylimo šlaitai grįsti akmenimis. Pietrytiniame aikštelės krašte yra 1 m aukščio ir 7 m pločio pylimas.

Į V ir Š nuo piliakalnio yra papilys. Jo aikštelė pusmėnulio formos, 170 m ilgio ir 70 m pločio. Jos vakarinį ir šiaurinį kraštus juosia lanko formos 190 m ilgio, 1,5-2 m aukščio ir 10 m pločio pylimas.

Abiejuose, daugiausia kairiajame, Aistos upelio krantuose, į vakarus ir šiaurę nuo papilio, yra apie 4,5 ha ploto papėdės gyvenvietė (tyrinėta 2002 m.). Joje rasta duobė su lygia, grublėta ir žiesta keramika. 200 m į Š nuo piliakalnio, Aistos kairiojo kranto slėnyje yra senasis kelio-užtvankos pylimas. Jis pailgas pietvakarių – šiaurės rytų kryptimi, 56 m ilgio, 8 m pločio ir 1-1,5 m aukščio.

Tyrimai
-------

1961 m. P. Kulikauskas piliakalnio aikštelėje ištyrė 370 m², padarė papilio aikštelės ir pylimo pjūvį – iš viso ištirtas 260 m² plotas. Aikštelėje aptiktas iki 60 cm storio kultūrinis sluoksnis su pastatų liekanomis, akmenų grindiniais, židiniais, geležiniais peiliais, yla, žalvarine apvalia skardine sege, žiedais, antkaklės dalimi, moliniais verpstukais, akmeniniu galąstuvu, grublėta, lygia ir žiesta keramika, gyvulių kaulais. Papilyje aptiktas 0,6 – 0,8 m storio kultūrinis sluoksnis su geležiniu ietigaliu, peiliu, žalvarine pasagine sege, diržo grandimi su apkaustu, kauliniu adikliu, brūkšniuota, grublėta, lygia bei žiesta keramika. Papilio pylime išskirti 2 statybos etapai. Pradžioje pylimo vietoje buvo tik medinė užtvara. Jai sudegus supiltas 1,2 m aukščio, 5 m pločio pylimas, kurio paviršius grįstas akmenimis. Ant jo stovėjo medinė užtvara. Antrą kartą pylimas paaukštintas iki dabartinės jo formos užpilant molio sluoksnį. Šio pylimo viršus irgi grįstas akmenimis.

  


|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Pajevonio piliakalnis - 15 kmŠakių piliakalnis - 18 km | Šukių piliakalnis - 16 km Misviečių piliakalnis - 17 km | Meškučių piliakalnis - 20 kmKumelionių piliakalnis - 19 km |  |
| Vištyčio piliakalnis - 17 km |  | Naujienėlės piliakalnis - 6 kmLiudvinavo piliakalnis - 19 km |
| Pavištyčio piliakalnis - 18 km | Papiliakalnių piliakalnis - 10 km | Menkupių piliakalnis - 6 kmKampinių piliakalnis 10 km |

Nuorodos
--------

*
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Pilietinės teisės** ir laisvės - žmogaus teisių ir laisvių rūšis. Pilietines teises turi piliečiai - konkrečios valstybės - kaip politinės organizacijos nariai. Šios teisės ir laisvės svarbios, užtikrinant asmenų apsaugą nuo neteisėtų valdžios ir valdymo institucijų, pareigūnų veiksmų, lygias galimybes dalyvauti pilietiniame ir politiniame valstybės gyvenime, būti nediskriminuojamam. Tam tikros galioja ne tik fizinių, bet ir juridinių asmenų atžvilgiu.

Pilietinės ir žmogaus teisės
----------------------------

Dažnai Konstitucijose pilietinėmis teisėmis (t. y. tokiomis, kurios užtikrinamos piliečiams), yra įvardijamos pagrindinės žmogaus teisės bei principai kaip, pvz.:

* Žmogaus orumo neliečiamumo (apsaugos) principas; teisė į kūno neliečiamumą, t. y. žmogaus fizinio integralumo (vientisumo), neliečiamumo principai
* Teisė būti nediskriminuojamam lyties, religijos, rasės, lytinės orientacijos, tautybės, amžiaus, teisėto buvimo valstybėje teisinio statuso (pvz. imigracinio) ir panašiais pagrindais
* Teisė į sveikatą (sveikatos priežiūrą), teisė į švietimą (pagrindinį išsilavinimą, mokslą), kultūrinės ir kitos teisės (kultūros, sporto, mokslo prieinamumas)
* Teisė į teisingą teismą (kai kur - vad. „procesinis teisingumas"; angloamerikiečių teisėje - vad. „Elementarusis teisingumas", angl. *Natural justice*"); teisė į gynybą, teisė į nešališką teismą, teisinis tikrumas, žalos atlyginimo principas (pasireiškia kaip teisė siekti asmeniui padarytos žalos atlyginimo, kompensacijos).

Politinės teisės
----------------

Politinės teisės oficialiai yra užtikrinamos tik piliečiams, tačiau kai kuriomis praktiškai gali naudotis ir kiti asmenys, nepiliečiai. Išskiriama asmens politinė laisvė (įskaitant asmenines teises kaip sąžinės (minties) laisvė, žodžio laisvė, tikėjimo laisvė, spaudos laisvė, kilnojimosi laisvė), teisė dalyvauti pilietinėje visuomenėje ir politikoje, asociacijų laisvė (teisė laisvai vienytis į įvairias organizacijas), susirinkimų laisvė; teisė protestuoti (kai kur - ir teisė sukilti, vad. teisė į maištą), peticijos teisė, rinkimų teisė (aktyvioji ir pasyvioji).

Pilietinės ir politinės teisės sudaro pirmąją Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos dalį (antrają dalį - vad. ekonominės, socialinės ir kultūrinės laisvės).
Koordinatės: 55°5′55″ š. pl. 22°59′16″ r. ilg.﻿ / ﻿55.09861°š. pl. 22.98778°r. ilg.﻿ / 55.09861; 22.98778



| Pilies II tvenkinys |
| --- |
| Vieta | Lietuva (Jurbarko rajonas) |
| Plotas | 0,0046 km² |
| Kranto linijos ilgis | 0,27 km |
| Kilmė | dirbtinė |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |

**Pilies II tvenkinys** – tvenkinys Lietuvoje, Jurbarko rajone, 5,5 km į rytus nuo Skirsnemunės, Pilies I kaimo pietinėje dalyje. Sudarytas užtvenkus bevardį upelį (Nemuno intakas) 0,45 km nuo jo žiočių. Tvenkinio ilgis iš šiaurės rytų į pietvakarius – 0,1 km, plotis – iki 0,055 km. Altitudė 23,7 m. Krantai apaugę medžiais, šiaurvakarinis ir rytinis krantai aukštoki. Tvenkinys yra ketvirtas iš 5 Panemunės pilies parko tvenkinių kaskados. Priešsroviui telkšo Pilies I tvenkinys ir bevardžiai 0,12 ha ir 0,27 ha tvenkinėliai, pasroviui – Pilies III tvenkinys. Tvenkiniai apsupa Panemunės pilį. Stūkso Panemunės pilies parkas. Į pietus eina kelias  **141**  Kaunas–Jurbarkas–Šilutė–Klaipėda . 2020 m. atlikti tvenkinių išvalymo darbai.

Šaltiniai
---------

1. ↑
| Degėsių kapinynas |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Degėsių kapinynasDegėsių kapinynas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 56°09′40″ š. pl. 24°06′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16111°š. pl. 24.10833°r. ilg.﻿ / 56.16111; 24.10833Koordinatės: 56°09′40″ š. pl. 24°06′30″ r. ilg.﻿ / ﻿56.16111°š. pl. 24.10833°r. ilg.﻿ / 56.16111; 24.10833 |

 |
| Vieta | Pakruojo rajonas |
| Seniūnija | Guostagalio seniūnija |
| Plotas | 138 m² |
| Naudotas | X a. – XII a. |
| Registro Nr. | AV2036 / 16205 / A1918 |

**Degėsių kapinynas** – kapinynas Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, į vakarus nuo Degėsių kaimo, Guostagalio seniūnija, Kapų kalnu vadinamojoje kalvoje ir jos pašlaitėje, 0,4 km į šiaurės vakarus nuo kelių Linkuva-Butniūnai ir Vaškai sankryžos ir 0,15 km į vakarus nuo Plonės upės kairiojo kranto.

Kapinynas
---------

Kapinynas apardytas (XIX a. pradėta kasti žvyrduobė), dalis jo užstatyta. 1949 m. Lietuvos istorijos institutas (vadovas Pranas Kulikauskas) ištyrė 138 m² plotą, kuriame buvo 12 žvyrduobės apardytų X a. – XII a. kapų ir vienas XVI a. – XVII a. kapas. Juose mirusieji laidoti nedeginti su įkapėmis. Rasta siauraašmenių kirvių, ietigalių, svarstyklių, kryžinių ir žiedinių smeigtukų, apyrankių, peiliu. Kapinyno teritorijoje surinkta V a. – XVII a. radinių. Daugumą jų saugo Lietuvos nacionalinis muziejus, dalį – Vytauto Didžiojo karo muziejus, Šiaulių Aušros muziejus ir Biržų krašto muziejus „Sėla".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Bronius Dakanis. *Degėsių kapinynas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 566 psl.

* Ėrika Striškienė. Degėsių senkapio tyrinėjimai 1999 m. // Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje 1998 ir 1999 metais, p. 319–320.
| Buinskas*Буинск* |
| --- |
|        |
| 

BuinskasBuinskas

54°58′0″ š. pl. 48°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.96667°š. pl. 48.28333°r. ilg.﻿ / 54.96667; 48.28333﻿ (Buinskas)Koordinatės: 54°58′0″ š. pl. 48°17′0″ r. ilg.﻿ / ﻿54.96667°š. pl. 48.28333°r. ilg.﻿ / 54.96667; 48.28333﻿ (Buinskas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Rusijos vėliava Rusija |
| **Respublika** | Totorija Tatarstanas |
| **Rajonas** | Buinsko rajonas |
|  |
| **Gyventojų** (2014) | 20 718  |
| **Plotas** | 7 km² |
| **Tankumas** (2014) | 2 960 žm./km² |
| **Altitudė** | 80 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Buinskas |

**Buinskas** (rus. *Буинск*, tot. *Буа*) – miestas Rusijoje, Tatarstane, 137 km į pietvakarius nuo Kazanės, 80 km į šiaurę nuo Uljanovsko, prie Karlos upės (Sviagos baseinas). Rajono centras. Geležinkelio stotis (Bua) prie geležinkelio linijos į Saratovą, plentai į Kazanę, Uljanovską, Tetiušius. Maisto ir pašarų (aliejaus, mėsos, cukraus, mielių, spirito, kombinuotų pašarų), elektrotechnikos pramonė.

Veikia cerkvė, 5 mečetės, medresė (įkurta 1805 m.), krašto muziejus, dramos teatras.

Tautinė sudėtis: totoriai – 62,3 %, rusai – 25,5 %, čiuvašai – 10,9 %.

Istorija
--------

Bua (totoriškai „užtvanka") šaltiniuose minima nuo 1691 m. Nuo 1780 m. suteiktas miesto statusas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 76
| **Aleksandras Lysovas** |
| --- |
| Gimė | 1947 m. kovo 3 d.Maskvoje |
| Mirė | 2009 m. kovo 7 d. (62 metai)Palangoje |
|  |
| Veikla | Lietuvos literatūros tyrinėtojas, poetas, humanitarinių mokslų daktaras. |

**Aleksandras Lysovas** (g. 1947 m. kovo 3 d. Maskvoje – 2009 m. kovo 7 d. Palangoje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, poetas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija
----------

Nuo 1951 m. gyvena Lietuvoje. 1964 m. baigė Kauno 11-ąją vidurinę mokyklą. 1970 m. Vilniaus universitete baigė rusų kalbą ir literatūrą. 1988 m. Leningrado Rusijos mokslų akademijos Literatūros institute apgynė disertaciją apie kultūros koncepciją L. Leonovo kūryboje, filologijos mokslų kandidatas.

Mokytojavo Žemaičių Naumiesčio mokykloje, 1970–1971 m. dirbo dėstytoju Šiaulių pedagoginiame institute. 1971–1991 m. Vilniaus universiteto Filolologijos fakulteto dėstytojas, nuo 1991 m. docentas. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto vyresnysis mokslo darbuotojas. 1996–1999 m. vadovavo Lietuvos rusų literatūriniam susivienijimui „Ruslo". Nuo 2001 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Parašė apie 130 mokslinių straipsnių apie XX a. žymius rusų rašytojus L. Leonovą, A. Platonovą, XX a. rusų poeziją, veikalą „Beržų meridianas: Leonidas Leonovas ir Sergejus Jeseninas".

Poezijos rinkiniuose vyrauja natūrfilosofinė ir kosmologinė meditacija, biblinės asociacijos, poetiniai eksperimentai.

Palaidotas Šventosios kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Vernost (*Ištikimybė*), poezija, Kaunas, 1961 m.
* Sorokodum (*Mąstantis žmogus*) Penkių knygų lyrika. Vilnius, Lietuvos rašytojų sąjungos leidykla, 2000 m.
* Kosinožka (*Bekojis voras*), eilėraščiai. Vilnius, Petro ofsetas, 2004 m.
* Beriozovyj meridian: Leonid Leonov i Sergej Jesenin. (*Beržų meridianas: Leonidas Leonovas ir Sergėjus Jeseninas*), monografija. Uljanovskas, UlSTU leidykla, 2005 m.
* Dvasinis Leonido Leonovo palikimas: kolektyvinė monografija. Uljanovskas, UlSTU leidykla, 2005 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „In Memoriam: Aleksandras Lysovas 1947 03 03–2009 03 07". *Literatūra ir menas nr. 3228*. 2009-03-13. Nuoroda tikrinta 2009 m. kovo 20 d.. [neveikianti nuoroda]
2. ↑  Aleksandras Lysovas. Rašytojai.lt Archyvuota kopija 2007-12-16 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Galina Michailova. *Aleksandras Lysovas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XIII (Leo-Magazyn). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2008. 447 psl.
4. ↑  „Mirė rusų poetas A. Lysovas". *Lrytas.lt*. 2009-03-09. Nuoroda tikrinta 2009 m. kovo 20 d.. [neveikianti nuoroda]
| Onegos pamario nacionalinis parkas |
| --- |
| IUCN II kategorija (nacionalinis parkas) |
| Liamcos kaimas Onegos pamario nac. parke Liamcos kaimas Onegos pamario nac. parke |
| **Vieta:** | Rusijos vėliava Rusija(Archangelsko srities vėliava Archangelsko sritis) |
| **Artimiausia didesnė gyvenvietė:** | Severodvinskas, Onega |
| 

Žemėlapis rodantis Onegos pamario nacionalinis parkas vietą.Onegos pamario nacionalinis parkas

  |
| **Koordinatės:** | 64°55′0″ š. pl. 38°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿64.91667°š. pl. 38.00000°r. ilg.﻿ / 64.91667; 38.00000Koordinatės: 64°55′0″ š. pl. 38°00′0″ r. ilg.﻿ / ﻿64.91667°š. pl. 38.00000°r. ilg.﻿ / 64.91667; 38.00000 |
| **Plotas:** | 2016,7 km² |
| **Įkurtas:** | 2013 m. |
|  **Vikiteka:** | Onegos pamario nacionalinis parkas |

**Onegos pamario nacionalinis parkas** (rus. *Национальный парк «Онежское Поморье»*) – saugoma gamtos sritis šiaurės Rusijoje, Archangelsko srityje, Onegos pusiasalio šiaurėje (Primorsko ir Onegos raj.). Įsteigtas 2013 m.

Parkas apima Onegos pusiasalio pajūrio lygumą, taigos, pajūrio ir pelkėtų miškų gamtinius kompleksus bei istorinį–kultūrinį paveldą. Į parko teritoriją patenka Onegos įlankos Unos užutėkio akvatorija (rezervatinė zona). Būdingos kalvotos moreninės lygumos, vietomis skardingi sprūdžiai (ryškus skardis skiria Baltosios jūros Vasarinį krantą), su ežerų duburiais, keimais, ozais. Paviršius išraižytas daugybės trumpų upelių (didžiausias – Zolotica), mažų ežerų ir pelkių. Parke veši tamsiosios taigos sengirės, vietomis išeinančios iki pat jūros kranto. Prie Liamcų kaimo išlikę maumedynų. Kitur veši tundra, pelkių ir pajūrio augmenija, sausosios slėnių pievos. Pajūryje pustomos kopos.

Onegos pamarys – svarbi paukščių migracijos ir perėjimo vieta (ypač, Unos užutėkis). Čia sutinkami tetervinai, kurtiniai, žvyrės, ereliai žuvininkai, jūriniai ereliai. Būdingi žinduoliai – briedžiai, erniai, voverės, baltieji kiškiai, lūšys, miškinės kiaunės, bebrai, vilkai, rudieji lokiai, ondatros, ūdros, šermuonėliai, šeškai, barsukai. Aplinkiniuose vandenyse plaukioja žieduotieji ruoniai, grenlandiniai ruoniai, jūrų kiškiai, baltieji delfinai, lašišinės žuvys.

Onegos pamario nacionaliniame parke išlikę senųjų medinių Pomorės kaimų (Letniaja Zolotica, Pušlachta, Liamca). Daug jūros gyvūnų galima pamatyti Ucht Navoloko kyšulyje, kur įrengti turistiniai takai. Yra keletas švyturių. Rasta archeologinių vietovių: ankstyvojo neolito (V tūkstm. pr. m. e.) ir eneolito (III–II tūkstm. pr. m. e. sąvarta), vėlyvojo bronzos amžiaus Baltosios jūros kultūros radinių (II–I tūkstm. pr. m. e. sąvarta) bei vėlyvojo geležies amžiaus; taip pat senovinė observatorija (8000 m. pr. m. e.). Plėtojama mėgėjiška žūklė, grybavimas, uogavimas.

* Saulėlydis parkeSaulėlydis parke
* Pakrantės salelėPakrantės salelė
* Rudasis lokys parkeRudasis lokys parke
* Jūros krantas žiemąJūros krantas žiemą

Šaltiniai
---------

1. ↑
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Wiphala** – stačiakampė emblema, dažnai naudojama kaip Andų indėnų tautų vėliava. Yra keletas *wiphala* variantų, kurie simbolizuoja Inkų imperiją ir jos žemes (*suyu*).

Inkų imperijos (*Tawantinsuyu*) *wiphala* sudaro septynios vaivorykštės spalvos horizotalios juostos. Tuo tarpu žemių vėliavose būdingas vitražinis įvairių spalvų išdėstymas.

Spalvų reikšmė
--------------

*Wiphala* spalvų reikšmės:

* Raudona: Žemė ir Andų žmogus
* Oranžinė: visuomenė ir kultūra
* Geltona: energija
* Balta: laikas
* Žalia: gamtos gerybės
* Mėlyna: rojus
* Violetinė: valdžia ir savivalda

Naudojimas
----------

Šiais laikais Anduose wiphala naudojama kaip indėnų kultūros, politinių judėjimų simbolis. 2008 m. gegužę Bolivijoje vykusio referendumo metu, Koljos žemės *wiphala* pripažinta viena iš šalies valstybinių vėliavų.

Galerija
--------

* Koljos žemė (Qulla Suyu)Koljos žemė (*Qulla Suyu*)
* Končio žemė (Kunti Suyu)Končio žemė (*Kunti Suyu*)
* Ančio žemė (Anti Suyu)Ančio žemė (*Anti Suyu*)
* Činčajaus žemė (Chinchay Suyu)Činčajaus žemė (*Chinchay Suyu*)

Taip pat skaitykite
-------------------

* Vaivorykštinė vėliava
Onutė Aleknavičienė-Prokurenkaitė
**Onutė Aleknavičienė-Prokurenkaitė** (g. 1947 m. liepos 25 d. Anykščiuose) – muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija
----------

Baigusi Anykščių J. Biliūno vidurinę mokyklą ir vaikų muzikos mokyklą (akordeono mokė P. Dūmanas), 1966–1970 m. muziką studijavo Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute (diriguoti mokė J. Talžūnas ir V. Četkauskas).

Nuo 1971 m. Utenos 4-osios (vėliau Dauniškio) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, jaunučių, jaunių ir vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro ir vokalinių ansamblių vadovė.

Nuo 1988 m. dirba su sustiprinto muzikos ir chorinio dainavimo klasėmis.

Jaunių chorą nuo 1975 m. parengė visoms respublikinėms dainų šventėms (konkursuose pelnė prizinių vietų), 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje. Su jaunučių ir jaunių chorais dalyvavo 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventėje Vilniuje. Kūrybiškai dirbo ir su vyresniųjų klasių moksleivių mišriuoju choru (60-70 dalyvių), kurį parengė 1977 m. respublikinei moksleivių dainų šventei, antrąsias vietas laimėjo 1976, 1979 ir 1983 m. mokyklų chorų zoninėse varžybose.

Vokaliniai ansambliai 1982, 1986, 1988 ir 1990 m. respublikinių „Dainų dainelės" konkursų laureatai, o 1992 m. – diplomantai.

Nuo 1993 m. dirba ir Utenos katalikiškos dvasios „Saulės" vidurinėje mokykloje, vadovauja jaunių chorui.

Kartu su vyru P. Aleknavičiumi 1983–1992 m. vadovavo Utenos rajono švietimo darbuotojų mišriajam chorui, kurį parengė 1985 ir 1990 m. Lietuvos dainų šventėms Vilniuje, 1987 m. respublikiniame chorų konkurse „Dainuoja darbo Lietuva" Radviliškyje laimėjo pirmąją vietą, surengė koncertų Lietuvos miestuose ir miesteliuose, dainavo ir Latvijoje.

Visuomeninė veikla
------------------

Nuo 1973 m. Utenos rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė, Utenos rajono ir apskrities moksleivių dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė. 1985 m. jai suteiktas nusipelniusios mokytojos vardas, o 1994 m. muzikos mokytojos ekspertės kvalifikacijos kategorija.

Šaltiniai
---------

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
| **Vitoldas Vaščikovskislenk. *Witold Waszczykowski*** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1957 m. gegužės 5 d. (66 metai)Petrakavas, Lenkija |
| Tautybė | lenkas |
|  |
| Veikla | istorikas, politikas, diplomatas |
| Pareigos | Lenkijos užsienio reikalų ministras (nuo 2015 m.) |
| Partija | Teisė ir Teisingumas |
|  |
|  **Vikiteka** | Witold Waszczykowski |

**Vitoldas Janas Vaščikovskis** (lenk. *Witold Jan Waszczykowski*, g. 1957 m. gegužės 5 d. Petrakave) – lenkų istorikas, politikas, diplomatas. Lenkijos užsienio reikalų ministras (nuo 2015 m. lapkričio 16 d.).

Biografija
----------

1980 m. baigė magistro studijas Lodzės universiteto Filosofijos-istorijos fakultete, 1991 m. – tarptautinius santykius Oregono universitete. 1993 m. apsigynė daktaro disertaciją tema „Jungtinės Amerikos Valstijos derybose dėl strateginio nusiginklavimo 1919–1936 m.".

Užsienio reikalų ministerijoje pradėjo dirbti 1992 m. 1999–2002 m. buvo Lenkijos ambasadorius Irane. Vėliau dirbo Lenkijos URM Politikos ir strateginio planavimo departamente, buvo Artimųjų Rytų departamento direktorius. 2005–2008 m. dirbo URM viceministru, 2008–2010 m. – Lenkijos nacionalinio saugumo biuro direktoriaus pavaduotoju.

Nuo 2011 m. – Lenkijos Seimo narys, 2015 m. Seimo nariu išrinktas antrą kartą.

2015 m. lapkričio 16 d. V. Vaščikovskis paskirtas užsienio reikalų ministru Beatos Šidlo vyriausybėje.

Nuorodos
--------

* Lenkijos Seimo puslapis
* URM tinklapis Archyvuota kopija 2016-06-01 iš Wayback Machine projekto..

  



| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Gžegožas Schetyna** | **Lenkijos Respublikos užsienio reikalų ministras**nuo 2015 m. lapkričio 16 d. | Po to:**-** |
| Friulisfr. *Friûl*, it. *Friuli* |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
|  |  |
|  |

 |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Friulis-Venecija Džulija Friulis-Venecija Džulija |
| **Administracinis centras** | Udinė |
|  |
| **Gyventojų** () | 1 000 000 |
| **Plotas** | 8 240 km² |
| **Tankumas** () | 121 žm./km² |

**Friulis** (fr. *Friûl*, it. *Friuli*, slovėn. *Furlanija*) – istorinė sritis Šiaurės Italijoje, dabar įeina į Friulio-Venecijos Džulijos regiono sudėtį. Pasižymi savita kultūra. Gyventojai daugiausia slovėnai ir friulai, šnekantys friulų kalba, viena iš romanų kalbų. Pagrindinis miestas – Udinė, kiti istoriniai centrai – Goricija ir Pordenonė.

Istorija
--------

Pagrindinė Goricijos aikštė 1900 m.
*Pagrindiniai straipsniai – Friulio hercogystė ir Friulio marka.*

Politinę tapatybę regionas įgavo valdant langobardams, jie čia įkūrė Friulio hercogystę su sostine Čividale del Friulyje (lot. *Forum Julii*), pagal šį miestą pavadinta sritis.

Karolis Didysis pavergtos hercogystės vietoje įkūrė buferinę Friulio marką, turinčią jo valdas ginti nuo Krainos slavų. XI a. pabaigoje vokiečių valdžia susilpnėjo, nes didžioji Friulio dalis pakluso Akvilėjos patriarchui Popo (Volfgangui) Akvilėjiečiui.

Vėliau pamažu, įvairiais būdais (savanoriška sutartimi su bajorija ir miestais, užkariavimu ir kt.) Friulis perėjo Venecijos Respublikai. Įvairiomis taikiomis sutartimis eidamas iš rankų į rankas (1797 m. ėmė priklausyti Austrijai, 1805 m. – Italijai, 1809 m. – Ilyrijos provincijoms, 1814 m. – Austrijai), 1866 m. po Austrijos-Prūsijos karo galiausiai buvo įtrauktas Italijos sudėtin.

Iš Friulio kilęs senovinis šokis forlana.

Išnašos
-------

1. ↑  Thomas Hodgkin, *Italy and Her Invaders*, vol. 5:160.
**Aleksandras Micas** (1900 m. gruodžio 5 d. Vilniaus gubernijoje, Rusijos imperija – 1966 m. balandžio 30 d. Miunchene, Vokietija) – Romos katalikų kunigas lenkų valdytame Vilniaus krašte ir Vokietijoje, pedagogas.

Biografija
----------

Save įvardijo lietuviu, nors jo giminė lietuvių kalbą mokėjo silpnai. Vilniuje gyveno lietuvių gimnazistų bendrabutyje, šiame mieste baigė gimnaziją ir Kunigų seminariją. 1925 m. birželio 6 d. Vilniuje įšventintas kunigu.

Tais pačiais metais pasiųstas tarnauti pasienio Linkmenų Švč. Trejybės bažnyčios klebonu, kartu dėstė lotynų kalbą ir tikybą lietuviškoje Švenčionių LDK Kęstučio gimnazijoje. 1934 m. lapkričio 24 d. paskirtas šios švietimo įstaigos direktoriumi, vėliau trejus metus dirbo gimnazijos inspektoriumi. Kun. A.Micas aktyviai dalyvavo Švenčionių visuomeniniame gyvenime, globojo miesto lietuvių skautus. Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, Naujojoje Vilnioje įsteigė pirmąją lietuvių valstybinę gimnaziją ir 1939–1941 m. buvo skiriamas jos direktoriumi. 

1941 m. pervažiavo gyventi į Vokietiją, kapeliono pareigose dirbo sielovados darbą Gautingo mergaičių prieglaudoje Bavarijoje. Sirgo džiova, kurį laiką gydėsi Gautingo sanatorijoje.

Šaltiniai
---------

* Iš Marijano Sventickio prisiminimų (I). *Spindesys ir šešėliai*
* *Pranešimas apie kun. A.Mico mirtį* // Aidai, 1966 m. rugsėjo mėn.
* *Vilniaus arkivyskupijos lietuviai kunigai užsienyje* // Kviklys Bronius. *Lietuvos bažnyčios: Vilniaus arkivyskupija (5 tomo II dalis)*. – Morkūno spaustuvė: Chicago, 1986 psl. 577–578
| **Winfried Pinger** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. gegužės 15 d. (90 metų)Lindlare, Vokietija |
|  |
| Veikla | vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilprocesualistas, advokatas, politikas (CDU) |
|  |
| Alma mater | 1955 m. Kelno universitetas |

**Winfried Pinger** (g. 1932 m. gegužės 15 d. Lindlare, Vokietija) – vokiečių teisininkas, teisėtyrininkas civilprocesualistas, advokatas, politikas (CDU).

Biografija
----------

Nuo 1952 m. Kelno universitete studijavo teisės mokslus, makroekonomiką ir mikroekonomiką. 1955 m. išlaikė referendaro egzaminą. 1958 m. apgynė disertaciją iš konstitucinės teisės, teisės mokslų daktaras. 1960 m. išlaikė asesoriaus egzaminą. Nuo 1960 m. iki 1974 m. bei nuo 1980 m. advokatas (prie Kelno žemės teismo). 1972 m. apgynė habilitaciją. Nuo 1974 m. iki 1984 m. ordinarinis profesorius (civilinė teisė ir civilinio proceso teisė), Bylefeldo universitetas.

Kelno advokatų kontoros CBH partneris. Specializacija – įmonių perėmimo teisė, paveldėjimo teisė. Kelno paveldėjimo teisės ir įmonių perėmimo bendrijos pirmininkas, Deutschen Vermögensberatungs AG (Frankfurt am Main) Stebėtojų tarybos pirmininkas, „Peter-Hesse-Stiftung" fondo kuratoriumo pirmininkas, Katalikų verslininkų sąjungos (*Bund Katholischer Unternehmer*, BKU) mokslinis patarėjas, darbo grupės „Verslininkiškasis vystymosi bendradarbiavimas" (specializacija – Mikrofinansai) vadovas.

Vokietijos Bundestago narys nuo 1969 m. iki 1972 m. nuo 1976 m. iki 1998 m.

Vedęs; turi 6 vaikus.

Bibliografija
-------------

* Nekilnojamojo turto daiktinė teisė // *Immobiliarsachenrecht*, Müller Heidelberg 1988, ISBN 3-8114-3987-1, zusammen mit Dieter Eickmann;
* 20 Problemų iš BGB, savininko ir valdytojo santykis // *20 Probleme aus dem BGB, das Eigentümer-Besitzer-Verhältnis*, Metzner Frankfurt am Main 1988, ISBN 3-7875-2233-6, zusammen mit Ulf Scharrelmann, Marita Thissen;
* Kilnojamųjų daiktų pagrindai ir teisė // *Grundlagen und Recht der beweglichen Sachen*, Müller Heidelberg 1990, ISBN 3-8114-0288-9, zusammen mit Harm Peter Westermann, Karl-Heinz Gursky;
* *Entflechtung, Privatisierung, Mittelstand : soziale Marktwirtschaft in der DDR*, Mittelstands-Verlag Bonn 1990, ISBN 3-923148-44-5;
* *Die neue Entwicklungspolitik: Konsequenzen für die deutsche Entwicklungszusammenarbeit*, Nomos Baden-Baden 1997, ISBN 3-7890-5035-0;
* *Armutsbekämpfung: eine Herausforderung für die deutsche Entwicklungspolitik*, Horlemann Bad Honnef 1998, ISBN 3-89502-077-X.

Šaltiniai
---------

* Bundestago informacija (vokiečių k.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Frodbafar. *Froðba* |
| --- |
|  |
|  |
| 

FrodbaFrodba

61°32′53″ š. pl. 6°46′20″ v. ilg.﻿ / ﻿61.54806°š. pl. 6.77222°r. ilg.﻿ / 61.54806; 6.77222﻿ (Frodba)Koordinatės: 61°32′53″ š. pl. 6°46′20″ v. ilg.﻿ / ﻿61.54806°š. pl. 6.77222°r. ilg.﻿ / 61.54806; 6.77222﻿ (Frodba) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Farerų vėliava Farerai |
| **Regionas** | Suvurojaus regionas |
| **Savivaldybė** | Tvioroirio savivaldybė |
|  |
| **Gyventojų** (2005 m.) | 137  |
|  |
| **Pašto kodas** | FO 825 |
|  **Vikiteka** | Frodba |

**Frodba** (far. *Froðba*, dan. *Frodebø*) – kaimas šiaurinėje Trongisvagsfjordo dalyje, rytinėje Suvurojaus įlankos pakrantėje, Fareruose.

Gyvenvietė yra susijungusi su kaimu-savivaldybe – Tvioroiriu. Frodba dalinama į mažesnes vietoves, tokias kaip Hamris, Undiras Skorumas, Stodlunumas, Torvheyguras ir Bouras (dar žinomas kaip „Úti á Bø"). Frodboje buvo bažnyčia. Sujungus Frodbos ir Tvioroirio kaimus, bažnyčia buvo perkelta į Tvioroirį. Gyvenvietėje augant žmonių skaičiui, bažnyčia buvo pakeista nauja ir perkelta į Sandviką.

Manoma, kad Frodba yra seniausia gyvenvietė Suvurojaus saloje ir Farerų salose. Pavadinta pagal legendinį danų karalių *Frode* arba *Fróði*. Pirmasis kaimo pavadinimas buvo *Fróðabæ*, vėliau keitėsi į Frodabo (far. *Froðabø*) ir galiausiai į Frodaba (far. *Froðaba*) ir dabartinį pavadinimą Frodba (far. *Froðba*). Farerų kalba žodis 'bø', reiškia vietą, gyvenvietę arba kaimą. Taip pat turi ir kitą reikšmę, lauką arba pievą.
**Juozas Briedis** (1912 m. rugsėjo 10 d. Nausėdžių k. Nemunėlio Radviliškio valsč. Biržų apskr. – 1991 m. vasario 2 d. Čikagoje, JAV) – dainininkas (tenoras), chorvedys, agronomijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1930 m. baigė Jurbarko „Saulės" gimnaziją, 1935 m. – Dotnuvos žemės ūkio akademiją. Dirbo agronomu Alytaus, Seinų, Ukmergės ir Biržų apskrityse. 1937–1938 m. dainuoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje pas Joną Būtėną, o vėliau – ir Bonos universitete pas E. Vasselį.

Vadovavo daugeliui chorų ir vokalinių ansamblių Lietuvoje, vėliau, pasitraukęs į Vakarus, – Vokietijoje, Austrijoje ir JAV. 1948 m. įgijo agronomijos daktaro mokslinį laipsnį. 1949–1952 m. vadovavo chorams Australijoje, taip pat vyrų oktetui, buvo Lietuvių katalikų centro valdybos pirmininkas, rašė straipsnius į „Mūsų pastogę".

1952 m. atvyko į Čikagą. Čia konservatorijoje pas dr. L. Portą ir A. Jurgutį mokėsi harmonijos ir kompozicijos.

Nuo 1960 m. – Maironio lituanistinės mokyklos vaikų choro vadovas Lemonte, IL. Chorą parengė 1966 m. 3-ajai JAV ir Kanados lietuvių dainų šventei Čikagoje. Sukūrė dainų poeto Bernardo Brazdžionio eilių tekstais. 1978 m. gruodžio 10 d. Čikagos Jaunimo centre buvo surengtas J. Briedžio kūrinių koncertas.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
**Frederikas de Vitas** (ol. *Frederik de Wit*; gimė 1629 ar 1630 m. Gaudoje – mirė 1706 m. Amsterdame) – Nyderlandų leidėjas ir kartografas.

Biografija
----------

Gimė protestantų šeimoje. Nuo 1648 m. gyveno ir dirbo Amsterdame. Nuo 1654 m. užsiėmė leidyba. Susituokė 1661 m. su kataliko dukra, su kuria susilaukė 7 vaikų.

Žemėlapiai
----------

ATR žemėlapis, apie 1700 m.
„Livonija ir Kuršas". 1706 m. F. de Vito ir P. Mortjė žemėlapis, kuriame pažymėta ir šiaurinė Lietuvos teritorija
Pirmuosius žemėlapius išleido 1654 m. Per visą gyvenimą išleido bent 158 šalių žemėlapius ir 43 atskirus lapus. Kai kuriuos F. de Vito žemėlapius apie 1690 m. pakartotinai išleido Van der Hageno atlasas.

Po mirties 1706 m. dalį jo žemėlapių ėmė publikuoti Pieter Mortier. Vienas žymiausių yra „Livonijos ir Kuršo žemėlapis" (lot. *Ducatuum Livoniæ et Curlandiæ Nova Tabula*), 41×49 cm formato. Panašų žemėlapį apie 1700 m. išleido ir Gerard Valck.

Šaltiniai
---------

1. ↑  G. Carhart. Dissertation "Frederick de Wit and the first 'Concise Reference Atlas': A reexamination of the Amsterdam map, print and art seller's life, work and contribution to the distribution of cartographic knowledge during the second half of the 17th and early 18th centuries". – University of Passau, 2011-02. // psl. 58.
**Jamel Morris**| Asmeniniai duomenys |
| --- |
| Gimimo data | 1992 m. rugpjūčio 14 d. (30 metų) |
| Gimimo vieta | Gahana, Ohajas, JAV |
| Ūgis | 1,93 m |
| Klubas |
| Dabar žaidžia | Brindizio „Happy Casa" |
| **Pozicija** | atakuojantis gynėjas |
| Profesionalūs klubai |
| 2016–20172017–20182018–20202020–202120212021–20222022–20232023– | Čivitavekijos "Ste.Mar '90"Grand Rapidso "Drive"Splito „Split"Varšuvos „Legia"Orleano „Loiret Basket"Veisenfelso „Mitteldeutscher"Panevėžio „Lietkabelis"Brindizio „Happy Casa" |   |
|  |

**Džamelas Voanas Morisas** (*Jamel Vaughn Morris*, g. 1992 m. rugpjūčio 14 d.) – Jungtinių Amerikos Valstijų krepšininkas, rungtyniaujantis atakuojančiojo gynėjo pozicijoje.

NCAA 2011–2013 m. atstovavo Glenvilo valstybinio universiteto „Pioneers" komandą (Vakarų Virdžinija), 2014–2016 m. – Feirmonto valstybinio universiteto „Fighting Falcons" komandą. Profesionalo karjerą 2016 m. pradėjo Italijos trečiajame divizione, Čivitavekijos klube. Vėliau grįžo į JAV, rungtyniavo NBA G lygos „Grand Rapids Gold" klube. Nuo 2018 m. karjerą tęsia Europoje – Kroatijoje, Lenkijoje, Prancūzijoje, Vokietijoje. 2022 m. pasirašė sutartį su Panevėžio „Lietkabeliu".

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jamel Morris, *eurobasket.com*
2. ↑  „Antrasis naujokas – Vokietijoje spindėjęs gynėjas – Lietkabelis"
|  |
| --- |
| Jamalo-Europos dujotiekis |
|  |
| Vieta |
| **Šalys** | Rusijos vėliava Rusija, Baltarusijos vėliava Baltarusija, Lenkijos vėliava Lenkija |
| **Trasa** | Toržokas–Minskas-Poznanė–Guržitsa |
| **Nutiestas palei** | Šiaurės švytėjimas (dujotiekis) |
| Pagrindinė informacija |
| **Tipas** | gamtinės dujos |
| **Partneriai** | Gazprom (RUS), PGNiG (POL), Gas-Trading S.A. |
| **Operatorius** | Gazprom, Gazprom Transgaz Belarus, EuRoPol Gaz |
| **Rangovai** | Lengazspecstroy |
| **Pradėtas** | 1994 m. |
| **Atidarymas** | 1997 m. |
| Techninė informacija |
| **Ilgis** | 4 196 km |
| **Jungties pajėgumai** | 32,9 mlrd. m³/metai |
| **Skersmuo** | 1420 mm |
| **Kompresorinės stotys** | 14 |
| Infolentelė: žiūrėti • aptarti • redaguoti |

**Jamalo-Europos dujotiekis** – magistralinis dujotiekis, kuris jungia Rusijos gamtinių dujų laukus vakarų Sibire ir Vokietiją. Dujotiekis sujungtas su dujotiekiu JAGAL.

Istorija
--------

1992 m. viešai pradėti skelbti planai apie dujotiekio statymą. 1993 m. pasirašytas tarpvalstybinis susitarimas tarp Rusijos, Lenkijos ir Baltarusijos. 1994 m. pradėtas vokiško dujotiekio statymas, kuris turėjo susijungti su Jamalo-Europos dujotiekiu. 1997 m. dujotiekiu pradėtos tiekti tranzitinės dujos į Vokietiją. 1999 m. visiškai užbaigti dujotiekio statybos darbai. 2005 m. užbaigti kompresorių stočių projektai ir pasiektas 32,9 milijardų m³ per metus didžiausias išleidimas Jamalo-Europos dujotiekiu.

2005 m. paskelbti planai statyti antrą dujotiekio liniją, kuri iš Lenkijos dujas tiektų į Slovakiją ir Austriją. Vėliau planai atidėti dėl Nord Stream dujotiekio statymo, bet 2013 m. patvirtinta jog planai dėl Jamalo-Europos II dujotiekio atšakos statymo vis dar galioja. Atšakos projekto vertė – 5 milijardai $.

2022 m. balandžio 26 d. Rusija paskelbė stabdanti dujų tiekimą Lenkijai Jamalo–Europos dujotiekiu, kuomet Lenkija atsisakė mokėti už gamtines dujas Rusijos rubliais, reaguodama į 2022 m. Rusijos invazija į Ukrainą.

Charakteristika
---------------

Jamalo-Europos dujotiekis yra pagrindinis Rusijos eksporto dujotiekis, kurio ilgis 4 196 km, skersmuo – 1420 mm, nutiestas *Lengazspecstroy*. Jungia dujų telkinius Vakarų Sibiro šiaurėje su galutiniais vartotojais Vakarų Europoje.

Prasideda nuo dujų perdavimo mazgo Toržoko mieste (Tverės sritis). Praeina per Rusijos (402 km), Baltarusijos (575 km), Lenkijos (683 km) ir Vokietijos teritorijas.

Paskutinis Jamalo-Europos dujotiekio vakarinis taškas yra Malni kompresorių stotis (netoli Frankfurto prie Oderio miesto) šalia Vokietijos ir Lenkijos sienos, kur jis prijungtas prie JAGAL dujotiekio.

Projektinis pajėgumas yra 32,9 mlrd. m³ dujų per metus. Dujotiekio kompresorinių stočių skaičius – 14 (3 Rusijoje, 5 Baltarusijoje, 5 Lenkijoje ir viena Vokietijoje).

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Russia revives $5bn Yamal-Europe pipeline project" (anglų). rt.com. 2013-04-04. Nuoroda tikrinta 2015-05-06.
2. ↑  Russia's Gazprom to halt gas supplies to Poland, Bulgaria