recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Bitontasit. *Comune di Bitonto* |
| --- |
| *Bitonto senamiestis* |
|  |
| 

BitontasBitontas

41°07′0″ š. pl. 16°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.11667°š. pl. 16.50000°r. ilg.﻿ / 41.11667; 16.50000﻿ (Bitontas)Koordinatės: 41°07′0″ š. pl. 16°30′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.11667°š. pl. 16.50000°r. ilg.﻿ / 41.11667; 16.50000﻿ (Bitontas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Italijos vėliava Italija |
| **Regionas** | Apulija Apulija |
| **Provincija** | Bario provincija |
|  |
| **Meras** | Raffaele Valla |
|  |
| **Gyventojų** (2011) | 56 518  |
| **Plotas** | 172,9 km² |
| **Tankumas** (2011) | 327 žm./km² |
| **Altitudė** | 118 m |
|  |
| **Pašto kodas** | 70032 |
| **Tel. kodas** | 080 |
| **Tinklalapis** | www.comune.bitonto.ba.it |
| **Miesto globėjas (-ai)** | Nekaltas Marijos prasidėjimas |

**Bitontas** (it. *Bitonto*) – miestas Italijoje, Apulijoje, Bario provincijoje. Jis vadinamas „alyvuogių miestu", nes jų giraitės supa miestą.

Istorija
--------

Miestą įkūrė peucetijai, o jo gyventojus regiono graikai vadino *Butontinoi*. Pagal mitus, Bitontas pavadintas ilyrų karaliaus Butonės vardu. Seniausia miesto siena pastatyta V-IV a. pr. m. e.

Monetų panašumas rodo, kad Bitontas pakluso spartietiško Taranto valdžiai. Vėliau per Samnitų karus miestas buvo Romos sąjungininku ir tapo Romos miestu, bet išlaikė savivaldą ir savus įstatymus, toliau garbino miesto globėją Minervą. Dabar jos šventyklos vietoje yra San Pietro bažnyčia. Vėlyvosios Romos imperijos dokumentuose Bitontas minimas kaip postas pasikeisti arklius Via Traiana kelyje į Brindizį.

Senas Bitonto žemėlapis
Ankstyvųjų krikščionių bazilikos pamatai rasti po katedros kripta, bet nėra rašytinių šaltinių, patvirtinančių, kad ankstyvaisiais viduramžiais čia buvo vyskupystės centras. Taip pat nėra įrodymų, kad Bitonte rezidavo lombardų gastaldas, bet lombardų papročiai ir įstatyvai tvirtai įsikerojo apylinkėse.

IX a. Bitontas atlaikė saracėnų apgultį, jų vadas žuvo prie miesto sienų. Bitontas dalyvavo Melo iš Bario sukilime 1009 m.

Viduramžiais miestą valdė kelios šeimos, kol jis XIII a. atieko Akvavivoms, kurie pasivadino savo tvirtovės Akvaviva dele Fonti vardu. Jiems buvo suteiktas vėliau Atrio kugigaikščių, o 1464 m. Neapolio karalius Ferrante di Aragona suteikė Giovanni Antonio Acquaviva markizo titulą. Dėl ankstyvos Antonio mirties titulas atiteko broliui kapitonui Andrea Matteo Acquaviva, kuris 1487 m. Bitontą iškeitė į Ugentą, o pastarąjį prarado. 1552 m. miestiečiai išsipirko laisvę už 66000 dukatų.

1734 m. per Lenkijos įpėdinystės karą Karolio III ir Montemaro kunigaikščio vadovaujama armija nugalėjo austrus, kuriems vadovavo Belmontės princas Bitonto mūšyje ir užtikrino Burbonų valdžią Neapolio karalystėje.

Išnašos
-------

1. ↑  Bitonto.net Archyvuota kopija 2006-05-19 iš Wayback Machine projekto..
2. ↑  Bitonto.net Archyvuota kopija 2006-05-19 iš Wayback Machine projekto.
3. ↑  Acquaviva d'Aragona from 1479: Acquaviva d'Aragona genealogy Archyvuota kopija 2004-10-22 iš Bibliotheca Alexandrina
4. ↑  "Condottieri di ventura"[neveikianti nuoroda]
| **Clavulina cristata** |
| --- |
| Skiauterėtasis žagaris (*Clavulina cristata*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Eilė: | Voveraitiniečiai  *( Cantharellales)* |
| Šeima: | Žagariniai  *( Clavulinaceae)* |
| Gentis: | Žagaris  *( Clavulina)* |
| Rūšis: | Skiauterėtasis žagaris  *( Clavulina cristata)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Skiauterėtasis žagaris** (*Clavulina cristata*) – žagarinių (*Clavulina*) genties grybų rūšis.

Vaisiakūniai šakoti, 2-6 cm aukščio, auga pavieniui arba grupėmis, balti, gelsvi ar net rudo atspalvio. Šakelės daugiašakės arba dvišakės, jų viršūnėlės smailios, aštriai dantytos.
Kotas iki 2 cm ilgio, kartais jo visai nėra.
Trama balta, be ypatingo kvapo ir skonio.
Sporos beveik rutuliškos, 7-11 x 5-10 μm.

Būdingi požymiai: šakelių viršūnėlės giliai dantytos.

Augimo laikas: vasara ir ruduo. Auga ir pavieniui, ir grupėmis ant žemės, lapuočių ir spygliuočių miškuose, parkuose. Valgomas. Menkavertis. Nedažnas.

Literatūra
----------

* Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, psl. 454
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

 *Kitos reikšmės – Kalnas (reikšmės).*
Everestas
Vichrenas Bulgarijoje
Kalnai
**Kalnas** – aukšta geografinė vietovė, aukštesnė negu kalva. Ką reiškia *aukšta*, skiriasi pagal įprastą aplinką. Kas Lietuvoje patenka į kalnų sąrašų, kitur gali būti per mažas kalvos vardui. Kalnai dažniausiai yra kalnyno dalis.

Aukščiausias kalnas Lietuvoje yra kalnas Aukštójo (dar. *Aukštasis kalnas*, 293,84 m) ir Juozapinės kalnas (293,6 m virš jūros lygio). Europos aukščiausias kalnas – Monblanas Prancūzijos Alpėse (4808 m) arba – priklausomai nuo to, ar šiaurės Kaukazas priklauso Europai – Elbrusas (5642 m).

Aukščiausias pasaulio kalnas virš jūros lygio – Džomolungma (8848 m). Didžiausio tūrio kalnas – Mauna Loa Havajuose (~75 000 km³).

Aukščiausias kalnas (ir ugnikalnis) Saulės sistemoje yra *Olympus Mons* (27 km aukščio), stūksantis Marse.

Vikižodynas 

Laisvajame žodyne yra terminas **kalnas**

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kalnas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

Vikicitatos 

Wikiquote logoWikiquote logo
Puslapis Vikicitatose –
***Kalnas***
Koordinatės: 56°01′38″š. pl. 21°05′03″r. ilg.﻿ / ﻿56.02732°š. pl. 21.084176°r. ilg.﻿ / 56.02732; 21.084176

|  |
| --- |
| **Palangos Šventosios pagrindinė mokykla** |
| Palangos Šventosios pagrindinė mokykla herbasPalangos Šventosios pagrindinė mokykla herbas |
| Palangos Šventosios pagrindinė mokykla |
| **Adresas** | Mokyklos g. 10, Palanga |
| **Direktorius(-ė)** | Valda Šarkienė |
| **Mokinių skaičius** | 138 |
| **Įkūrimo data** | 1938 m. |
| **Uždarymo data** | {{{uzdarimo data}}} |
| **Išleista laidų** |  |
| **Pedagogų skaičius** | 27 |

**Palangos savivaldybės Šventosios pagrindinė mokykla** – valstybinė dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo ugdymo mokykla Palangoje, Mokyklos g. 10, vykdanti pradinio, pagrindinio ir neformaliojo ugdymo programas lietuvių kalba. Įstaigos kodas 190275132. Steigėjas Palangos savivaldybės taryba.

Istorija
--------

Šventosios mokykla atidaryta 1938 m. joje įsikūrė 1-oji, skirta lietuvių vaikams ir 2-oji, skirta latvių vaikams, pradinės mokyklos. 

1941–1943 m. veikė pradžios mokykla ir 6 skyrių progimnazija

1949 m. jos sujungtos į septynmetę mokyklą, kurioje mokėsi 151 moksleivis, dirbo 10 mokytojų.

1960–1962 m. mokykla perorganizuota į aštuonmetę

1992 m. į devynmetę

1998 m. tapo dešimtmetė pagrindinė mokykla.

2002 m. – 2005 m. mokykla buvo renovuota - greta mokyklos pastatyta nauja sporto salė, aktų salė, atnaujintos klasės, kabinetai, valgykla, biblioteka.

2005 m. mokykloje įsteigti Palangos Stasio Vainiūno meno mokyklos muzikos ir dailės skyriai (fortepijono, gitaros ir dailės klasės).

2011 m. greta mokyklos įrengta universali dirbtinės dangos sporto aikštelė.

Direktoriai
-----------

* 1945–1946 m. Teodoras Jokubauskas
* 1946–1948 m. Antanas Kaunas
* 1948–1952 m. Juozas Jurkus
* 1952–1954 m. Antanas Tarvydas
* 1954–1960 m. Česlovas Girčys
* 1960–1963 m. Česlovas Urba
* 1963–1970 m. Leontijus Kiliesa
* 1970–1992 m. Juozapas Narkus
* 1992–2004 m. Kazys Litvinas
* nuo 2004 m. Valda Šarkienė

Šaltiniai
---------

1. ↑  Palangos Šventosios pagrindinė mokykla *aikos.smm.lt*
2. 1 2 3

Nuorodos
--------

* Mokyklos svetainė
| **Vytautas Mockaitis** |
| --- |
| Gimė | 1958 m. lapkričio 18 d.Saulažoliai (Klaipėdos rajonas) |
| Mirė | 2011 m. vasario 24 d. (52 metai)Telšiai |
|  |
| Veikla | skulptorius, medalininkas, juvelyras |
| Organizacijos | Telšių dailės fakultetas |
| Pareigos | Profesorius |
|  |
| Alma mater | Talino dailės universitetas |

**Vytautas Mockaitis** (1958 m. lapkričio 18 d. Saulažoliai, Klaipėdos rajonas – 2011 m. vasario 24 d. Telšiai) – Lietuvos skulptorius, medalininkas, juvelyras.

Biografija
----------

1984 m. baigė Telšių taikomosios dailės technikumą, 1990 m. – Talino dailės universitetą.

1992–1998 m. Telšių aukštesniosios taikomosios dailės mokyklos dėstytojas, 1994–1996 m. Metalo skyriaus vedėjas, nuo 1998 m. Vilniaus dailės akademijos Telšių dailės fakultete (iki 2003 m. Vilniaus dailės akademijos Telšių taikomosios dailės skyrius) dėstytojas, nuo 2004 m. Metalo skyriaus vedėjas, nuo 2003 m. docentas. 1996–1997 m. stažavo Kautokeino Norvegija.

Kūryba
------

Kurdamas metalo plastiką naudoja geležį, spalvotuosius brangiuosius metalus, didinamuosius, mažinamuosius stiklus, veidrodžius, vabzdžius, augalus ir jų sėklas. Svarbesni kūriniai: „Memento mori su vynu Caberne" (2001 m.), „Tualetinis stalelis su naktiniu drugiu", „Motina ir sūnus", „Skraidantis objektas su varle" (visi 2002 m.), „Rėtis", „Gelmė", „Šulinys" (visi 2005 m.). Sukūrė medalių: „St. Darius, St, Girėnas. Atlanto nugalėtojai" (2003 m.), „Kino meno pradininkai. Ogiustas ir Louisas Liumjerai", „Baltosios lazdelės diena. Spalio 15" (abu 2004 m.), „Pasaulinė Žemės diena. Kovo 23", „Žudynės Rainiuose. 1941 m. birželio 24–25" (abu 2005 m.), „Mėnulyje pateka Žemė", „Marionetė" (abu 2007 m.), „Autoportretas", „Vl. Montvydas–Žemaitis. Žemaičių apygardos vadas", „Lietuva iš paukščio skrydžio" (visi 2008 m.).

Nuo 2000 m. Tarptautinės medalininkų federacijos (FIDEM) narys. Nuo 1990 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos: Nida – 2000 m. 2001 m. Telšiai – 2001 m. 2003 m. 2004 m. 2008 m. Plungė – (2001 m. Klaipėda – 2002 m. Šiauliai – 2003 m. 2006 m. Palanga – 2003 m. Vilnius – abi 2005 m. Jo kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Žemaičių muziejus Alka Telšiuose, Žemaičių dailės muziejus Plungėje. Išleido metodinių leidinių.

Bibliografija
-------------

* Gintaras taikomojoje dailėje. Projektavimas, morfologija, technologija, 2002 m.
* Emalio technika taikomojoje dailėje, 2002 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Mockaitis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 282 psl.
**Palatino kalva**, arba **Palacijus** (lot. *Palatium, mons Palatinus*) – viena iš septynių Romos kalvų, ant kurių išsidėstęs senovinis Romos centras.

 Vaizdas į Palatino kalvą iš *Circus maximus* pusės
Tiek karalių, tiek imperatorių laikais Palatino kalva buvo Romos miesto centras. Pasak padavimo, Romulas būtent ant Palatino kalvos pradėjo miesto statybas. Ant šios kalvos savo būstus statėsi karaliai ir imperatoriai. Ant Palatino kalvos buvo aptikti krėstinių trobelių pėdsakai, datuojami VIII a. pr. m. e. 63 m. pr. m. e. būtent ant Palatino kalvos gimė būsimas imperatorius Augustas, kuris visą savo gyvenimą gyveno šioje vietoje.

Šiuo metu dar yra išlikę paprastų namų, stadiono ir įvairių rūmų griuvėsių.

Mitologija
----------

Pasak romėnų mitologijos, ant Palatino kalvos buvo urvas, vadinamas Luperkaliu, kuriame kūdikius Romulą ir Remą žindė juos radusi vilkė.

Kita su Palatino kalva susijusi legenda – Heraklio pergalė prieš milžiną Kaką, kai šis pavogė didvyrio galvijus. Heraklis savo kuoka taip stipriai nutrenkė Kaką, kad Palatino kalvos pietrytiniame kampe susidarė plyšys, kuriame vėliau buvo įrengti Kako laiptai, vedę nuo kalvos link Tibro upės.

Koordinatės: 41°53′18″ š. pl. 12°29′13″ r. ilg.﻿ / ﻿41.88833°š. pl. 12.48694°r. ilg.﻿ / 41.88833; 12.48694

Šaltiniai
---------

1. ↑  Dalia Dilytė, *Senovės Romos kultūra*, Vilnius: Metodika, 2012, p. 207–208.
2. ↑  Titas Livijus, *Nuo Romos įkūrimo* 1.5.
3. ↑  Dionisijas Halikarnasietis, *Apie Romos senovę* 1.39.2.
| **Vytautas Mošinskis** |
| --- |
| Gimė | 1876 m. gegužės 11 d.Maciūnai, Dotnuvos valsčius |
| Mirė | 1955 m. balandžio 26 d. (78 metai)Kaunas |
| Vaikai | Algirdas Mošinskis, Vytautas Mošinskis |
|  |
| Veikla | inžinierius energetikas, metalų technologas |
|  |
| Alma mater | Peterburgo technologijos institutas |

**Vytautas Mošinskis** (1876 m. gegužės 11 d. Maciūnai, Dotnuvos valsčius, dab. Kėdainių rajonas – 1955 m. balandžio 26 d. Kaunas) – inžinierius energetikas, metalų technologijos profesorius.

Biografija
----------

Kilęs iš bajorų Mošinskių giminės. Sūnūs Algirdas Mošinskis, Vytautas Mošinskis. 1896 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. 1906 m. baigęs Sankt Peterburgo technologijos institutą, dirbo Peterburgo ir Charkovo gamyklose, kartu dėstė įvairiuose šių miestų institutuose ir įgijo gamybinės bei pedagoginės patirties.

Grįžęs į Lietuvą 1921–1929 m. dirbo Amerikos lietuvių prekybos akcinėje bendrovėje „Amlit". Jo iniciatyva 1923 m. prie Šiaulių pastatyta Bačiūnų elektrinė, aprūpinusi elektros energija Šiaulius, Radviliškį ir Panevėžį, pirmasis elektrinės direktorius. 1924 m. Lietuvos atstovybės TSRS patarėjas. Vienas iš Linkaičių ginklų gamyklos statybos iniciatorių, parinko jai įrengimus.

1922 m. Kaune atidarytas Lietuvos universitetas, kurio Technikos fakultete numatyta įsteigti ir Mechaninės technologijos (vėliau Metalų technologijos) katedrą. Tačiau katedros veikla prasidėjo tik nuo 1924 m. vasario 1 d. kai jos vedėju buvo paskirtas Vytautas Mošinskis. 1924–1941 m. Lietuvos universiteto (nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universitetas, nuo 1944 m. Kauno universitetas, nuo 1951 m. Kauno politechnikos institutas) dėstytojas, nuo 1944 m. Metalų technologijos katedros (nuo 1993 m. Medžiagų inžinerijos katedra) vedėjas. Vokietijos okupacijos metais iš universiteto buvo pašalintas. 1944–1945 m. universiteto prorektorius ūkio reikalams; nuo 1950 m. profesorius. 1932–1944 m. dar dėstė Kauno aukštesniojoje technikos mokykloje.

Bendradarbiavo visuomeninėje ir techninėje spaudoje, 1924–1941 ir 1944 m. žurnalo „Technika" redaktorius. Parašė metalų technologijos vadovėlių aukštosioms mokykloms.

Bibliografija
-------------

* Metalų technologija. Technikiniai metalai, jų gavyba ir savybės, 1930 m.
* Metalų technologija. Liejininkyslės pagrindai, 1933 m.
* Kaip mašinos veikia ir kaip jos tvarkomos, 1934 m. 1945 m.
* Masinės gamybos pagrindai ir jų pritaikinimas metalinių dirbinių pramonėje, 1934 m.
* Metalų tekinimas, 1939 m. 1950 m.
* Liejininkystės pagrindai, 1956 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Mošinskis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 514 psl.
| **Gintautas Kindurys** |
| --- |
|  |
| Gintautas Kindurys |
| Gimė | 1971 m. gegužės 22 d. (51 metai)Ignalinoje |
|  |
| Veikla | miškininkas inžinierius, Ignalinos rajono politikas |
| Organizacijos | Ignalinos rajono savivaldybė |
| Pareigos | vicemeras |
| Partija | LVŽS |
|  |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Gintautas Kindurys** (g. 1971 m. gegužės 22 d. Ignalinoje) – miškininkas inžinierius, Ignalinos rajono politikas.

2016 m. vienmandatėje rinkimų apygardoje išrinktas į LR Seimą.

Biografija
----------

1994 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą, kur įgijo miškininko inžinieriaus specialybę. 1994–1999 m. buvo Ignalinos miškų urėdijos Dūkšto girininkijos girininko pavaduotojas. 1999–2000 m. dirbo urėdijos miškų atkūrimo ir priešgaisrinės apsaugos inžinieriumi. 2000–2001 m. buvo urėdijos miškų atkūrimo ir priešgaisrinės apsaugos inžinierius ir Privačių miškų tarnybos viršininkas.

2001–2002 m. ėjo Aukštaitijos nacionalinio parko direkcijos Privačių miškų tarnybos viršininko pareigas.

2002–2008 m. Ignalinos rajono savivaldybės administracijoje dirbo ekologu. 2008–2014 m. – Ignalinos rajono savivaldybės tarybos sekretorius. 2014–2016 m. – Ignalinos rajono savivaldybės mero pavaduotojas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Gintautas Kindurys – Ignalinos rajono savivaldybės vicemeras Archyvuota kopija 2016-11-05 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Biografija (*vrk.lt*)
| **Vytautas Pakalniškis** |
| --- |
| Gimė | 1944 m. gegužės 27 d. (78 metai)Gegrėnuose, Plungės raj. |
| Sutuoktinis (-ė) | Nina |
| Vaikai | Inga, Saulius |
|  |
| Veikla | teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas |
| Partija | Tėvynės sąjunga |
|  |
| Alma mater | 1972 m. Vilniaus universitetas |

**Vytautas Pakalniškis** (g. 1944 m. gegužės 27 d. Gegrėnuose, Plungės raj.) – teisininkas, teisėtyrininkas civilistas, Lietuvos politinis bei visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1961 m. baigė Žemaičių Kalvarijos vidurinę mokyklą, 1972 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą. 1978 m. apgynė disertaciją, socialinių mokslų (teisės krypties) daktaras.

1972 m. liko dėstyti Vilniaus universitete. 1984–1989 m. Teisės fakulteto prodekanas, 1989–1991 m. Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo Juridinio skyriaus darbuotojas.

1991–1992 m. Lietuvos Respublikos Ministro Pirmininko pavaduotojas, teisingumo ministras. 1992 m. Lietuvos Ekonomikos ir privatizavimo instituto direktorius. 1992–1996 m. „FIDA" valdybos pirmininkas. 1996–2000 m. Seimo narys. 1996–1999 m. LR teisingumo ministras 8-ojoje Vyriausybėje.

2001 m. Lietuvos teisės universiteto senato pirmininkas, Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto docentas. MRU TF Civilinės ir komercinės teisės katedros profesorius, disertacijų
mokslinis vadovas, disertacijų gynimo komitetų narys.

Teisės mokslų straipsnių, vadovėlių studentams autorius ir bendraautoris. Vadovėlio „Civilinė teisė. Bendroji dalis. I tomas." Vilnius, 2004 m. bendraautoris.

Lietuvos teisininkų draugijos narys. 2002 m. Nusikalstamumo prevencijos Lietuvoje centro pirmasis pirmininkas. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) valdybos narys.

Vedęs; žmona Nina, dukra Inga, sūnus Saulius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  LRS inf. Archyvuota kopija 2010-01-15 iš Wayback Machine projekto.


| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Pranas KūrisAlbertas Valys** | **Lietuvos teisingumo ministras**19911996–1999 m. | Po to:**Zenonas JuknevičiusGintaras Balčiūnas** |
| **Vytautas Morkūnas** |
| --- |
| Gimė | 1941 m. lapkričio 15 d.Lapainia, Kruonio valsčius |
| Mirė | 2013 m. (~72 metai)Kaunas |
| Sutuoktinis (-ė) | Albina Morkūnienė |
| Vaikai | Vytautas Morkūnas, Gintautas Morkūnas |
|  |
| Veikla | hidrotechnikos inžinierius |
| Organizacijos | Vandens ūkio institutas |
| Pareigos | direktoriaus pavaduotojas |
|  |
| Išsilavinimas | technologijos mokslų daktaras |
| Alma mater | Lietuvos žemės ūkio akademija |

**Vytautas Morkūnas** (1941 m. lapkričio 15 d. Lapainia, Kruonio valsčius – 2013 m. Kaunas) – Lietuvos hidrotechnikos inžinierius, technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1964 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1973 m. technikos mokslų kandidatas.

Nuo 1964 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto Vandens ūkio instituto (1950–1955 m. Lietuvos mokslų akademijos Melioracijos institutas, 1956–1990 m. Lietuvos hidrotechnikos ir melioracijos mokslo tyrimų institutai, 1995–2001 m. Lietuvos vandens ūkio institutas) mokslo darbuotojas, 1972–1988 m. Informacijos ir propagandos skyriaus vedėjas, nuo 1989 m. direktoriaus pavaduotojas.

Mokslinių tyrimų sritis – žemės ūkio melioracija ir aplinkosauga. Paskelbė 65 mokslinius straipsnius.

Turėjo žmoną Albiną. Dabar gyvi du sūnūs – Gintautas bei Vytautas ir trys anūkai – Gediminas (g. 1997), Kristupas (g. 2003) bei Bernardas (g. 2004).

Mirė Kauno Klinikose. Palaidotas Tolminkiemio (Panevėžio raj.) kapinėse.

Bibliografija
-------------

* Lietuvos aplinkosaugos raida, su kitais, 2000 m.
* Lietuvos dirvožemiai, monografija, su kitais 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vytautas Morkūnas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Mezas-Nagurskiai). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2009. 495 psl.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Verslo administravimo bakalauras** (angl. *Bachelor of Business Administration, BBA*) – kvalifikacinis laipsnis, suteikiamas, baigus vadybos srities bakalauro studijas. Beveik visuose universitetuose, BBA bakalauro laipsnis įgyjamas po 4 metų trukmės studijų. Verslo vadybos bakalauro programa dažniausiai apima mokymo dalykų pagrindų ir konkrečios srities specializacijos kursus.

Programos turinys
-----------------

Verslo vadybos bakalauro studijos suteikia nuodugnias įmonės funkcinių sričių bei jų tarpusavio ryšių žinias ir tuo pačiu metu leidžia pasirinkti konkrečios srities specializaciją. Vadybos mokslas lavina asmens gebėjimą organizuoti ir valdyti organizacijos veiklą, tobulina jo bendravimo ir sandorių sudarinėjimo įgūdžius. Daugelis programų ugdo studentus ir suteikia jiems praktinės patirties pasitelkdami, verslo atvejų tyrimo metodus, įvairias užduotis, prezentacijas, stažuotes, įmonių atstovų apsilankymus, sąveiką su pramonės žinovais.

Mokymo dalykų pagrindai apima tokius dalykus: Sąskaityba; Verslo teisė; Verslo etika; Ekonomika; Finansų vadyba; Žmogiškųjų išteklių vadyba; Informacinės technologijos; Rinkodara; Operacijų valdymas; Organizacinė elgsena; Kiekybinė analizė; Strategijos valdymas.

Konkrečios srities specializacijos kursai: 

* Sąskaityba;
* Antreprenerystė;
* Finansai;
* Nekilnojamasis turtas;
* Žmogiškųjų išteklių vadyba;
* Tarptautinis verslas;
* Informacinės technologijos;
* Verslo teisė;
* Vadyba;
* Rinkodara;
* Operacijų valdymas;
* Tiekimo grandinės valdymas;
* Turizmo vadyba.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Verslo administravimo magistras
* Verslo administravimo daktaras
* Verslo vadybos mokykla
* Sloan draugijos programa
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Gintautas Rudzis** (g. 1963 m. balandžio 5 d. Seirijuose, Lazdijų raj.) – Lietuvos pedagogas, inžinierius, visuomenės veikėjas.

Biografija
----------

1985 m. baigė fiziką Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, 2000 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Matematikos fakultetą, 2003 m. baigė Kauno technologijos universiteto Informatikos fakultetą, inžinierius programuotojas.

1985–1990 m. Molėtų raj. Giedraičių vidurinės mokyklos fizikos mokytojas,
1990–2008 m. Druskininkų III vidurinės mokyklos, dab. Druskininkų „Ryto" gimnazija informatikos mokytojas.
Nuo 2008 m. rugsėjo – Merkinės Vinco Krėvės gimnazijos informacinių technologijų mokytojas.
Nuo 2015 m. rugsėjo – Vilniaus šv. Kristoforo gimnazijos informacinių technologijų mokytojas.

Dalyvavo rengiant metodinę medžiagą apie informacinių technologijų taikymą ugdymo procese Lietuvos mokyklose, Lietuvos bendrojo lavinimo mokyklų darbuotojų kvalifikacinių reikalavimų kompetencijos projektą. Yra Švietimo konsultantas – mokytojų praktinės veiklos vertintojas. Kuruoja mokykloms skirtos programinės įrangos kūrimo ir diegimo projektus.

Hobis – meninis drožinėjimas.

Žmona Rita (g. 1966 m.). Vaikai – Aivaras (g. 1987 m.), Aurimas (g. 1991 m.), Danielius (g. 2000 m.), Urtė (g. 2003 m.).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

P.A.Badmajevas
**Piotras Badmajevas** (Пётр Алекса́ндрович Бадма́ев, Žamsaran) – Tibeto medicinos gydytojas.

Mokėsi Peterburgo universitete, ten priėmė krikštą ir krikšto tėvu pasikvietė sosto įpėdinį, būsimąjį carą Aleksandrą III. 1875–1893 m. tarnavo užsienio reikalų ministerijos Azijos departamente. Turėjo didelę įtaką Aleksandrui III ir Nikolajui II, kuriems pateikė savo planą tiesti geležinkelį į Kinijos vidurį, kas jo teigimu būtų palengvinę Rusijai galimybes prisijungti Kiniją, Mongoliją ir Tibetą. Kartu su Aleksandru Bezobrazovu sukurstė Nikolajų II prieš Japoniją ir buvo vienas pagrindinių 1904–1905 m. Rusijos Japonijos karo iniciatorių. Praktikavo netradicinę Tibeto mediciną, kuri jam davė dideles pajamas. Taip pat lobo ir iš didelių valdžios subsidijų. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą susidraugavo su G. Rasputinu, kurio įtaka taip pat naudojosi.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Vytautas Petrulis** (g. 1930 m. rugpjūčio 18 d. Slavinčiškio k. Kupiškio raj.) – energetikas, nusipelnęs inžinierius.

Biografija
----------

1936–1941 m. mokėsi Kupiškio pradinėje mokykloje, 1941–1948 m. – Kupiškio gimnazijoje. 1953 m. su pagyrimu baigė KPI Elektrotechnikos fakultetą, įgydamas inžinieriaus elektrotechniko specialybę, ir tais pačiais metais atvyko dirbti į Klaipėdos valstybinę rajoninę elektrinę.

1953–1954 m. buvo elektrinės saugumo technikos inžinierius, 1954–1957 m. – Elektros cecho meistras, 1957–1959 m. – Elektros laboratorijos viršininkas, 1959–1962 – Elektros cecho viršininkas, 1962–1994 m. – direktorius, nuo 1994 m. iki dabar – generalinio direktoriaus patarėjas. 1979 m. suteiktas Lietuvos TSR nusipelniusio inžinieriaus vardas.

Dirbant direktoriumi buvo termofikuoti Klaipėdos, Tauragės, Palangos miestai, įrengta poilsio bazė energetikams Šventojoje, pastatyta gyvenamieji namai, valgykla bei sporto salė ir kt. įmonės dirbantiesiems, atidarytas įmonės muziejus.

Bendradarbiauja su Klaipėdos miesto spauda.
**Palangos savivaldybės taryba** – Palangos savivaldybės bendruomenės atstovaujamoji savivaldos institucija, atsakinga už savivaldos teisės, savo funkcijų ir bendruomenės iškeltų uždavinių įgyvendinimą bendruomenės interesais savivaldybės teritorijoje. Taryba renkama ketveriems metams visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuose pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus. Rinkėjai – savivaldybės teritorijos gyventojai, gali keisti kandidatų eilę sąraše, penkiems kandidatams suteikdami pirmumo balsus.

Tarybą sudaro 21 tarybos narys. Naujai išrinktos tarybos nario įgaliojimai prasideda, o ankstesnės kadencijos tarybos nario įgaliojimai baigiasi nuo tos dienos, kurią naujai išrinkta taryba susirenka į pirmąjį posėdį.

Per du mėnesius nuo pirmojo naujai išrinktos savivaldybės tarybos posėdžio sušaukimo dienos turi būti išrinktas savivaldybės meras, paskirti mero pavaduotojas ir savivaldybės administracijos direktorius, sudaryti tarybos komitetai ir tarybos kolegija. Savivaldybės tarybos veiklos tvarką ir formas nustato Vietos savivaldos įstatymas ir savivaldybės tarybos veiklos reglamentas.

Savivaldybės taryba savo įgaliojimus įgyvendina kolegialiai savivaldybės tarybos posėdžiuose. Tarybos posėdžiams klausimus rengia komitetai bei komisijos savo posėdžiuose, tarybos narių frakcijos bei savivaldybės administracija. Taryba svarstomais klausimais priima sprendimus ir kontroliuoja jų įgyvendinimą.

Savivaldybė yra Lietuvos savivaldybių asociacijos narė.

Istorija
--------

Merai
-----

* Algimantas Vincas Ulba – 1993–1995 m.
* Justinas Šatkauskas – 1995–1997 m.
* Pranas Žeimys – 1997–2000 m. 2001–2005 m.
* Raimundas Palaitis – 2000 m.
* Egidijus Rimkus – 2000–2001 m.
* Remigijus Alvydas Kirstukas –2005–2008 m.
* Vytautas Stalmokas – 2008–2011 m.
* Šarūnas Vaitkus – nuo 2011 m.

Savivaldybės tarybos
--------------------

* Palangos miesto taryba 1990–1995 m.
* Palangos miesto savivaldybės taryba 1995–1997 m.
* Palangos miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.
* Palangos savivaldybės taryba 2000–2003 m.
* Palangos savivaldybės taryba 2003–2007 m.
* Palangos savivaldybės taryba 2007–2011 m.
* Palangos savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2004-11-21 iš Wayback Machine projekto.
| **Vytautas Miltakis** |
| --- |
| Gimė | 1930 m.Kalno Grikštai, Kretingos r. |
| Mirė | 1948 m. rugpjūčio 10 d.Žutautai, Kretingos r. |
| Tėvas | Ignas Miltakis |
|  |
| Veikla | Lietuvos partizanas |

**Vytautas Miltakis**, slap. **Keleivis** (1930 m. Kalno Grikštų k. Kretingos r. – 1948 m. rugpjūčio 10 d. Žutautų k. Kretingos r.) – Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas.

Biografija
----------

Užaugo mažažemių valstiečių šeimoje. Baigė Raguviškių pradinę mokyklą. 1947 m. tapo Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanų ryšininku, vėliau pasitraukė į mišką.

Archyviniais duomenimis žuvo 1948 m. rugpjūčio 10 d. Žutautų miške netoli Žutautų kaimo, o vietos gyventojai pasakoja, kad buvo nušautas netoli Raguviškių tilto per Miniją. Kūnas buvo parvežtas į Karteną, į MGB poskyrį.

Šaltiniai
---------

* Lietuvos ypatingasis archyvas, f. K-1, ap. 3, b. 1241, l. 21; ap. 47, b. 264, l. 61v-62.
* Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo departamento 1997 m. spalio 24 d. pažyma.
* Lietuvos gyventojų genocidas, 1948, t. 3 (A-M). Vilnius: Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras, 2007, p. 932.
**Versalio taikos sutartis** (pranc. *Traité de Versailles*) – taikos sutartis, pasirašyta 1919 m. birželio 28 d. Versalyje, kuria buvo užbaigtas Pirmasis pasaulinis karas. Ją Versalio rūmuose šalia Paryžiaus pasirašė Didžiosios Britanijos, Italijos, Japonijos, Jungtinių Amerikos Valstijų, Prancūzijos, kitų Antantės valstybių ir nugalėtos Vokietijos atstovai.

Sutarties sąlygos
-----------------

Vokietijos teritoriniai pasikeitimai po Versalio sutarties pasirašymo.
Sutarties sąlygas parengė Paryžiaus taikos konferencija.

* Vokietija neteko 70 tūkst. kvadratinių kilometrų teritorijos:
	+ Prancūzijai – Elzasas, Lotaringija
	+ Belgijai – Epenas, Malmedi
	+ Danijai – Šlėzvigas, Holšteinas
	+ Lenkijai – Vakarų Prūsija, Silezija
* Vokietija turi būti demilitarizuota – (uždrausta turėti kariuomenę, reikėjo sunaikinti karinę pramonę, ginkluotę perduoti šalims nugalėtojoms).
* Saro kraštas ir kairysis Reino krantas atiduotas 15 metų valdyti Tautų Sąjungai.
* Vokietija galėjo turėti tik 100 000 kareivių, apsaugoti sienas ir palaikyti tvarką.
* Dešinysis Reino krantas demilitarizuotas (Reino demilitarizuotoji zona).
* Klaipėdos kraštas atiteko Tautų Sąjungai.
* Gdansko uostas – laisvas uostas.
* Vokietijai nurodyta mokėti reparacijas.
* Vokietija praras visas kolonijas.
* Vokietija įsipareigojo gerbti Austrijos nepriklausomybę, pripažino Čekoslovakijos ir Lenkijos nepriklausomybę. Buvęs Vokietijos imperatorius Vilhelmas II buvo apkaltintas karo nusikaltimais, numatyta jį perduoti teismui.

Šlėzvigo, Rytų Prūsijos pietinės dalies ir Aukštutinės Silezijos priklausomybė išspręsta 1920 vasario mėn. ir 1921 kovo mėn. plebiscito būdu. Dėl plebiscitų Šlėzvigo šiaurinė dalis atiteko Danijai, beveik visa Aukštutinė Silezija – Lenkijai, Rytinė Prūsijos dalis (Memelio miestas su apylinkėmis) perduotas Antantės tarybai, o vėliau, 1923 m. vasario mėn. prijungtas prie Lietuvos.

Saro sritis atiteko Tautų Lygai 15 metų laikotarpiui su anglių kasyklų perdavimu Prancūzijai. 1935 m. sausio mėn. atlikus Saro srityje referendumą, 93 % balsavusių pasisakė už prijungimą prie Vokietijos.

Sutarties pasekmės
------------------

Sutarties nutarimų ypač nuskurdinta Vokietija pradėjo puoselėti revanšistines idėjas – 1933 m. į valdžią atėjo Nacių partija ir atšaukė didelę dalį numatytų susitarimų, susigrąžino dalį teritorijų, o vėliau pradėjo Antrąjį pasaulinį karą.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Versalio taika*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XV (Venk–Žvo). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2014



|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Versalio sutartis** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
**Verslo angelai** – neformalūs investuotojai, galintys finansuoti įmonės steigimą kaip dalininkai bei tiesiogiai konsultuoti įmonę valdymo klausimais. „Verslo angelai" – tai dažniausiai pasiturintys žmonės, kurie pasirengę investuoti savo kapitalą į rizikingas veiklas, remdamiesi savo patirtimi bei interesais.

Asmenys
-------

Verslo angelais tampa neformalūs investuotojai, sėkmingi verslininkai arba anksčiau užėmę stambių įmonių vadovų postus ir norintys investuoti savo sukauptą kapitalą ir žinias. Jų motyvacija gali būti labai įvairi. Dažniausiai jie investuoja į tuos sektorius, kuriuose turi didelę darbo patirtį. Fizinis asmuo arba fizinių asmenų grupė į steigiamas arba veikiančias įmones gali investuoti nuosavą turtą, skirtą verslo pradžiai ar inovatyvaus verslo plėtrai finansuoti, taip pat teikti šioms įmonėms patarimus dėl verslo plėtros bei valdymo, konsultavimo ir mokymo paslaugas.

Ypatumai
--------

Taip pat jie taiko mažesnius reikalavimus augimui nei rizikos kapitalo įmonės, tačiau jiems labai svarbu verslininko asmeninės savybės. Neformalūs investuotojai laikosi „tiesioginės kontrolės" nuostatos, t. y. pasitelkdami patirtį jie seka savo investicijas. Dažniausiai jie tampa įmonės akcininkais.

Paramos teikimas
----------------

„Verslo angelų" finansavimas gali būti teikiamas visose pradinėse inovacinės veiklos stadijose, kol prasideda intensyvi inovacijos eksploatacija.

Verslo angelai Lietuvoje
------------------------

"Startup Lithuania" duomenimis, Lietuvoje verslo angelai yra pagrindinis išorinio finansavimo šaltinis (24% startuolių-respondentų pritraukė investiciją būtent šiuo būdu). Ši verslo angelų svarba jaunoje startuolių "ekosistemoje" yra įprastas reiškinys, atsižvelgiant į tai, kad didžioji dalis startuolių yra ankstyvos stadijos. Verslo angelų veiklai skatinti ir fasilituoti 2018 m. buvo įkurtas Lietuvos Verslo Angelų Asociacija *(ang. Lithuanian Business Angel Network).* Kartu su verslo angelais Lietuvoje taip pat investuoja *Verslo Angelų Fondai I-II ir CoInvest Capital*, dalinai finansuojami ES regioninių ir struktūrinių lėšų, bei rizikos kapitalo fondai. 

### Lietuvos Verslo Angelų Asociacija

Lietuvos verslo angelų asociacija (LitBAN) skatina verslo angelų veiklą Lietuvoje, burdama privačius investuotojus ir augindama verslo angelus. LitBAN padeda įmonėms pritraukti privačių investuotojų finansavimą, organizuoja verslo idėjos pristatymo renginius, skatina investicijų sindikavimą, tinklaveiką ir komunikaciją. Asociacija įkurta 2018 m. kovo 14 d.. ir jos veikloje aktyviai dalyvauja 85-90 investuotojai ir 13 korporatyvinių narių. Nuo 2018 m. LitBAN tinklo angelai investavo daugiau kaip 5 milijonus eurų į startuolius.

Nuorodos
--------

Finansinio savarankiškumo mokykla Archyvuota kopija 2014-05-17 iš Wayback Machine projekto.

Lietuvos verslo angelų asociacija

Europos verslo angelų tinklas

Verslo Angelų Fondai I-II

CoInvest Capital
| Puerto Igvasu*Puerto Iguazú* |
| --- |
| *Puerto Igvasu gatvelė* |
|  |
| 

Puerto IgvasuPuerto Igvasu

25°36′0″ p. pl. 54°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.60000°š. pl. 54.56667°r. ilg.﻿ / 25.60000; 54.56667﻿ (Puerto Igvasu)Koordinatės: 25°36′0″ p. pl. 54°34′0″ v. ilg.﻿ / ﻿25.60000°š. pl. 54.56667°r. ilg.﻿ / 25.60000; 54.56667﻿ (Puerto Igvasu) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-3) |
|  |
| **Valstybė** | Argentinos vėliava Argentina |
| **Provincija** | Misjoneso provincija Misjoneso provincija |
| **Departamentas** | Igvasu departamentas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1901 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 32 038  |
| **Altitudė** | 162 m |
|  |
|  **Vikiteka** | Puerto Igvasu |

**Puerto Igvasu** (isp. *Puerto Iguazú*) – miestas Argentinoje, pačiame Misjoneso provincijos šiaurės vakariniame kampe, Igvasu departamente, Argentinos, Brazilijos ir Paragvajaus sienų sankirtoje, prie Paranos ir Igvasu upių santakos, priešais Brazilijos miestą Fos du Igvasu (sujungtas tarptautiniu *Tancredo Neves* tiltu). 32 tūkst. gyventojų.

18 km į pietryčius nuo miesto yra Igvasu krioklys. Tarptautinis Puerto Igvasu oro uostas. Keliai į Posadasą, Bernardo Irigojeną, Fos du Igvasu.

Miestas įkurtas 1901 m. *Puerto Aguirre* pavadinimu. Įgavo didelę reikšmę įsteigus nacionalinį parką. 1906 m. įsteigtas pirmas viešbutis. Puerto Igvasu mieste yra Igvasu nacionalinio parko administracija, taip pat muziejai ir kiti kultūriniai objektai, susiję su kriokliu.

Nuorodos
--------

* Turistinis puslapis Archyvuota kopija 2006-05-09 iš Wayback Machine projekto.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Verslo analizės sistema**, **vadovybės informavimo sistema**, **verslo informacijos valdymas**, rečiau **intelektualios verslo aplikacijos** (**Business-Intelligence**, angl. „business intelligence" = *verslo ištyrimai*, *verslo žvalgyba* sntr. *BI*) – XX a. paskutiniame deš. vad. sistemos ir visi procesai, skirti sisteminei įmonėje ir jos verslo aplinkoje esančių veiksnių, objektų analizei (intelligence).

Tikslas – gauti žinias, svarbias įmonės strategijai, operaciniams, taktiniams veiksmams, strateginiams sprendimams. Ataskaitos gali būti gaunamos automatizuotai pagal tam tikrą periodą arba naudojant ad hoc užklausas. Ataskaitų tipai yra įvairūs ir priklauso nuo naudojamos programinės įrangos galimybių.

Business intelligence galimybės gali būti įdiegtos ir įprastoje verslo valdymo sistemoje, tačiau dažniau parenkamos duomenų sandėlių platformos.

Tai taip pat yra technologijų ir įgūdžių visuma, padedanti priimti verslo (valdymo) sprendimus. Šis IT verslo segmentas yra verslo analizės įrankis ir priklauso IT produktų grupei: nuo paprastų MS SQL OLAP kubų iki tokių sistemų, kaip "Tableau", "QlikView", "WebFOCUS", "Business Objects", „Cognos", „Corporate Planner", „Microstrategy", Siebel, Oracle, Hyperion.
**Vladas Dutkevičius** (1889 m. kovo 23 d. Baisogaloje, Radviliškio raj. – 1945 m. sausio 8 d. Šiauliuose) – mokytojas, knygnešys, vargonininkas, chorvedys.

Biografija
----------

1901 m. Radviliškyje baigęs liaudies mokyklą, lankė Šiaulių gimnaziją, o 1911–1913 m. mokėsi Vilniaus muzikos mokykloje, 1919, 1920 ir 1921 m. lankė Švietimo ministerijos organizuojamus mokytojams aukštesniuosius kursus Kaune ir įgijo pradžios mokyklos mokytojo cenzą.

1920–1923 m. tobulinosi Juozo Naujalio vargonininkų kursuose, 1931–1932 m. vargonuoti ir diriguoti mokėsi Kauno muzikos mokykloje.

Išmokęs skaityti ir rašyti, pradėjo daraktoriauti kaimo mokyklose, o įgijęs muzikos žinių, ėmė vargonininkauti ir vadovauti chorams. 1909–1913 m. vadovavo Šiaulių Šv. Juozapo katalikų darbininkų draugijos ir „Varpo" draugijos chorams, organizavo vakarus – vaidinimus su dainomis.

Nuvykęs į Radviliškį, 1913 m. sausio 13 d. vietos klube pastatė Miko Petrausko operetę „Kaminkrėtys ir malūnininkas". 1914–1917 m. vargonininkavo ir vadovavo chorui Viekšniuose (Akmenės raj.), 1918–1919 m. mokytojavo Paežerių (Radviliškio raj.) pradžios mokykloje. Suorganizavo Paežerių ir Užuožerių kaimų jaunimo chorą, surengė vakarų – koncertų. Metus kitus mokytojavo ir vargonininkavo Mažeikiuose, Kaltinėnuose (Šilalės raj.), Aukštelkuose (Radviliškio raj.), Subačiuje (Kupiškio raj.), Surdegyje (Anykščių raj.).

1923–1929 m. dirbo Spirakiuose (Panevėžio raj.) – pavasarininkų chorą parengė 1928 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune. 1929–1932 m. dirbo Panevėžyje: mokytojavo lenkų gimnazijoje ir vargonininkavo Kristaus Karaliaus katedroje. Katedros chorą parengė 1930 m. visos Lietuvos dainų šventei Kaune.

1932–1938 m. vargonininkavo ir vadovavo chorams Kretingoje. 1938 m. dainų šventei Klaipėdoje parengė du didelius chorus – Šaulių kuopos (57 dalyviai) ir jaunalietuvių (58 dalyviai). Nuo 1938 m. rudens iki mirties gyveno ir dirbo Šiauliuose.

V. Dutkevičius statė ir režisavo muzikinius bei dramos veikalus. Turėjo gražų tenoro balsą, Miko Petrausko bei Vlado Paulausko operetėse atlikdavo solo partijas. Buvo laikraščių „Vargonininkas" ir „Viltis" korespondentas, platino draudžiamą spaudą. 1928 m. prezidento Antano Smetonos apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės dešimtmečio medaliu.

Išaugino 4 dukteris, iš kurių Danutė Dutkevičiūtė-Kuzinienė ir Laima Dutkevičiūtė-Burkšaitienė yra žinomos muzikologės.

Šaltiniai
---------

* Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999.
* Anykštėnų biografijų žinynas. Vladas Dutkevičius
| PueblaPuebla |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Pueblos valstijos vėliava | Pueblos valstijos herbas |
|  |  |
|  |

 |
|  |
| Laiko juosta: (UTC-6)------ vasaros: (UTC-5) |
|  |
| **Valstybė** | Meksikos vėliava Meksika |
| **Administracinis centras** | Puebla |
|  |
| **Gyventojų** (2020) | 6 583 278 |
| **Plotas** | 34 290 km² |
| **Tankumas** (2020) | 192 žm./km² |
|  |
| **ISO 3166-2** | MX-PUE |
|  |
|  **Vikiteka** | PueblaVikiteka |

**Puebla** (isp. *Puebla*) – valstija centrinėje Meksikos dalyje. Jos sostinė yra Pueblos miestas.

Geografija
----------

Valstija ribojasi: šiaurėje – su Morelosu, Meksiko valstija, Tlaskala, Hidalgu, rytuose – su Verakrusu, pietuose – su Oachaka, vakaruose – su Gereru. Pueblos reljefas sudėtingas – rytiniu pakraščiu driekiasi Rytų Siera Madrės kalnai, centrine dalimi – Neovulkaninė ašis, pietinėje dalyje atskiri kalnagūbriai – Tehuaknos, Siera Negros, Misteros. Kalnus skiria slėniai, iš jų svarbiausias – Pueblos-Tlaskalos slėnis. Yra keletas ugnikalnių – Orisaba (aukščiausias visoje šalyje, 5610 m), Popokatepetlis (5500 m), Istaksiuatlė (5230 m), Siera Negra (4621 m). Pueblos vakaruose teka Atojako upė su intakais Mišteku, Sahuapanu, Nešapa, Akatlanu, pietuose teka Papaloapano baseino upės, o rytuose ir šiaurėje – nedidelių, į Meksikos įlanką įtekančių upių aukštupiai.

Didžiausi miestai
-----------------

* Puebla – 1399,5 tūkst. gyv.
* Tehuakanas – 260,9
* San Martin Tesmelukanas – 130,3
* Atliskas – 125,0
* Čolula – 113,4
* Tesiutlanas – 81,1
* Chikotepekas – 71,4

Žemdirbystė Pueblos slėnyje

Šaltiniai
---------

1. ↑  MEXICO: States and Major Cities, *citypopulation.de*


|  |  |
| --- | --- |
|  **Meksikos valstijos** |  |
| Agvaskaljentesas | Chaliskas | Čiapasas | Čihuahua | Durangas | Gereras | Gvanachuatas | Hidalgas | Jukatanas | Kampečė | Keretaras | Kintana Roo | Koahuila | Kolima | Meksikas | Mičoakanas | Morelosas | Najaritas | Nuevo Leonas | Oachaka | Puebla | Sakatekas | San Luis Potosi | Sinaloa | Sonora | Tabaskas | Tamaulipasas | Tlaskala | Verakrusas | Žemutinė Kalifornija | Žemutinė Pietų Kalifornija |
|  |
| **Collybia fusipes** |
| --- |
| (*Collybia fusipes*) |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Baltikiniai  *( Tricholomataceae)* |
| Gentis: | Plempė  *( Collybia)* |
| Rūšis: | Verpstiškoji plempė  *( Collybia fusipes)* |

 |
|  Index Fungorum |

**Verpstiškoji plempė** (*Collybia fusipes*) – baltikinių šeimos nevalgomas grybas. Dar vadinamas Verpstakote plempe ir Agaricus fusipes.

Panašios rūšys: kartais supainiojama su juodakote ugniabude (Flammulina velutipes) labai geru valguomuoju grybu.

Išvaizda
--------

Kepurėlė 3 – 8 cm skersmens, mėsinga, iš pradžių iškili, vėliau paplokščia, dažnai su buku gūbreliu. Jai būdinga netaisyklinga forma ir purvinai rausvai ruda spalva. Kotas 4 – 9 cm ilgio, tamsiai rausvai rudos spalvos, kietas, iš pradžių pilnaviduris, vėliau tuščiaviduris, dažnai kreivas, padengtas gilių išilginių vagelių, verpstiškas, apačioje turi šaknelių pavidalo išaugas. lakšteliai platūs reti, skirtingo ilgio, tarpusavy sujungti plonyčiais lakšteliukais. Trama kieta balta, neturi beveik jokio skonio ir kvapo.

Spalvos ir formos kaita: ant balsvų arba tramos spalvos lakštelių ilgainiui atsiranda rausvai rudi taškeliai. Kotas iš pradžių pilnaviduris ir akytas, vėliau tuščiaviduris, suplotas ir persisukęs.

Augavietė
---------

Dažniausiai auga kupetomis ąžuolų kamieno papėdėje ir ant kelmų.

Sezonas: birželis – spalis.

Literatūra
----------

* Etorė Bielis „Grybai", 2004 m. (80 psl.) ISBN 9955-573-65-1
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Bitolamaked. *Битола* |
| --- |
|        |
| *Bitolos centras* |
|  |
| 

BitolaBitola

41°05′0″ š. pl. 21°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.08333°š. pl. 21.33333°r. ilg.﻿ / 41.08333; 21.33333﻿ (Bitola)Koordinatės: 41°05′0″ š. pl. 21°20′0″ r. ilg.﻿ / ﻿41.08333°š. pl. 21.33333°r. ilg.﻿ / 41.08333; 21.33333﻿ (Bitola) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1) |
|  |
| **Valstybė** | Šiaurės Makedonijos vėliava Šiaurės Makedonija |
| **Rajonas** | Pelagonijos regionas |
|  |
| **Įkūrimo data** | XI a. |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 92 300  |
|  |
|  **Vikiteka** | Bitola |
|  |
| **Kirčiavimas** | Bìtola |

**Bitola** (arba ***Bitolis***) – Makedonijos miestas, esantis šalies pietvakariuose, netoli Graikijos sienos. Tai antrasis pagal gyventojų skaičių Makedonijos miestas.

Yra universitetas (1979), nacionalinis muziejus, ankstyvosios krikščionybės laikotarpio bazilikos ir bizantiškos tvirtovės liekanos, XIV–XVI a. mečetės, cerkvė.

Vystoma pramonė – metalo apdirbimo, cukraus, elektrotechnikos, tekstilės (šilko), odos, baldų, chemijos. Turizmas. Netoli Bitolos yra romėnų miesto Linkestų Heraklėjos (lot. *Heraclea Lyncestis*) liekanos.

Istorija
--------

Miestas pradėtas kurti XI a. pradžioje, nuo 1395 m. ***Monastiru*** vadintas miestas užgrobtas turkų, XV-XVII a. čia buvo musulmonų sunitų centras. Nuo 1912 metų priklausė Serbijai, po Antrojo pasaulinio karo – Jugoslavijai.

Sportas
-------

* FK Pelister Bitola (futbolas)

Galerija
--------

* Laikrodžio bokštasLaikrodžio bokštas
* Žydų kapinėsŽydų kapinės
* Bitolos muziejusBitolos muziejus
* Bitola žiemą (2006 m. sausis)Bitola žiemą (2006 m. sausis)
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

**Versalles**| **Plotas** | 1,5 km² |
| **Gyventojų sk.** | 14 178 |
| **Gyventojų tankumas** | 9452 žm./km² |
| ***Komuna*** | C10 |
|  |
|  |  |
| **Svarbiausi objektai** |  |
| 

---

 |

**Versaljesas** (isp. *Versalles*) – kvartalas, esantis vakariniame Argentinos sostinės Buenos Airių pakraštyje. 

Kvartalas apribotas *Nogoyá, Irigoyen, Juan B. Justo, Gral. Paz* gatvių. Tai vienas presižiškiausių miestų kvartalų, todėl pavadintas pagal Prancūzijos karalių rezidenciją - Versalį. Kvartale gausu parkų, skverų, kitų žaliųjų plotų. Tai ramus ir tvarkingas miesto rajonas. Pagal miesto valdžios nurodymą, kvartale visi pastatai neaukštesni kaip 3 aukštų. Vyrauja angliška architektūra.

Flag of Buenos AiresFlag of Buenos AiresBuenos Airių kvartalai

Agronomija | Almagras | Balvanera | Barakas | Belgranas | Boedas | Kabaljitas | Čakarita | Koglanas | Kolechjalesas | Konstitusjonas | Floresas | Floresta | La Boka | La Paternalis | Linjersas | Mataderosas | Monte Kastras | Montseratas | Nueva Pompėja | Nunjesas | Palermas | Parke Aveljaneda | Parke Čakabukas | Parke Časas | Parke Patrisjos | Puerto Maderas | Rekoleta | Retiras | Savedra | San Kristobalis | San Nikolasas | San Telmas | Veles Sarsfildas | Versaljesas | Vilja Krespas | Vilja del Parkė | Vilja Devotas | Vilja Luganas | Vilja Luras | Vilja Mitrė | Vilja Ortusaras | Vilja Puejredonas | Vilja Realis | Vilja Riačuelas | Vilja Santa Rita | Vilja Soldatis | Vilja Urkisa
**Vladas Gronskas** (g. 1940 m. vasario 14 d. Gelionyse, Aukštadvario valsčius, Trakų apskritis – 2010 m. lapkričio 2 d. Kaune) – Lietuvos ekonomistas, habilituotas socialinių mokslų daktaras, Vilniaus universiteto profesorius.

Biografija
----------

1963 m. baigė Vilniaus universitetą. 1985 m. ekonomikos mokslų daktaras, profesorius.

Nuo 1965 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto dėstytojas, 1983–1993 m. Politinės ekonomijos katedros vedėjas, nuo 1997 m. ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas. Nuo 1985 m. profesorius. 1989–2001 m. su pertraukomis Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas.

Nagrinėja prekių tiekimo rinkai ir gėrybių gaminimo šeimos vartojimui sąveikos mišrios ekonomikos sąlygomis problemas.

Bibliografija
-------------

* Ūkiskaitos mechanizmas, 1981 m.
* Visuomeninės reprodukcijos struktūra, 1983 m. rusų k.
* Verslo ekonomika, 1993 m.
* Verslas, pseudoverslas, antiverslas, 1995 m.
* Prekinės verslininkystės rizika, 1997 m.
* Prekinė verslininkystė ir natūrinė ūkinė veikla, 2001 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vladas Gronskas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VII (Gorkai-Imermanas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005. 192 psl.