recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Choleros vakcina** – vakcina, skirta apsisaugoti nuo choleros. Jos veiksmingumas pirmuosius šešis mėnesius po skiepijimo siekia maždaug 85 %, o per pirmuosius metus – maždaug 50–60 %. Po dvejų metų veiksmingumas dar sumažėja ir nesiekia 50 %. Imunizavus didelę dalį populiacijos, neskiepyti asmenys gali turėti naudos dėl vadinamojo bendruomenės imuniteto. Pasaulio sveikatos organizacija rekomenduoja didelės rizikos grupės asmenims šias vakcinas naudoti kartu su kitomis priemonėmis. Paprastai rekomenduojama skirti dvi arba tris dozes per burną vartojamo preparato pavidalu. Tam tikrose pasaulio šalyse preparatas tiekiamas ir injekcijų forma, tačiau jų prieinamumas mažesnis.

Saugumas
--------

Abiejų tipų galimos įsigyti per burną vartojamos vakcinos iš esmės saugios. Gali pasireikšti lengvas pilvo skausmas arba viduriavimas. Šis skiepas saugus nėštumo laikotarpiu ir asmenims, kurių nusilpusi imuniteto funkcija. Vakcina registruota daugiau kaip 60 šalių. Šalyse, kuriose liga pasitaiko dažnai, jos naudojimas gali būti ekonomiškai veiksmingas.

Istorija ir kultūra
-------------------

Pirmosios vakcinos prieš cholerą sukurtos XIX amžiaus pabaigoje. Tai pirmoji laboratorijoje sukurta vakcina, kuri buvo naudota plačiu mastu. Per burną vartojamos formos vakcina pirmą kartą registruota 1991 m. Ji įtraukta į Pasaulio sveikatos organizacijos būtinųjų vaistų sąrašą, kurį sudaro svarbiausi pagrindinės sveikatos priežiūros vaistai. Vieno asmens imunizavimo nuo choleros kaštai siekia nuo 0,1 iki 4,0 JAV dolerių.

Nuorodos
--------

1. 1 2 3 4 5 6  „Cholera vaccines: WHO position paper" (PDF). *Weekly epidemiological record*. **13** (85): 117–128. 2010-03-26. PMID 20349546.
2. 1 2  Graves PM, Deeks JJ, Demicheli V, Jefferson T (2010). „Vaccines for preventing cholera: killed whole cell or other subunit vaccines (injected)". *Cochrane Database Syst Rev* (8): CD000974. doi:10.1002/14651858.CD000974.pub2. PMID 20687062.`{{cite journal}}`: CS1 priežiūra: multiple names: authors list (link)
3. ↑  Sinclair D, Abba K, Zaman K, Qadri F, Graves PM (2011). „Oral vaccines for preventing cholera". *Cochrane Database Syst Rev* (3): CD008603. doi:10.1002/14651858.CD008603.pub2. PMID 21412922.`{{cite journal}}`: CS1 priežiūra: multiple names: authors list (link)
4. ↑  Stanberry, Lawrence R. (2009). *Vaccines for biodefense and emerging and neglected diseases* (1 leid.). Amsterdam: Academic. p. 870. ISBN 9780080919027.
5. ↑  „WHO Model List of EssentialMedicines" (PDF). *World Health Organization*. 2013 m. spalio mėn. Nuoroda tikrinta 2014-04-22.
6. ↑  Martin, S; Lopez, AL; Bellos, A; Deen, J; Ali, M; Alberti, K; Anh, DD; Costa, A; Grais, RF; Legros, D; Luquero, FJ; Ghai, MB; Perea, W; Sack, DA (2014-12-01). „Post-licensure deployment of oral cholera vaccines: a systematic review". *Bulletin of the World Health Organization*. **92** (12): 881–93. PMID 25552772.
**James Rodríguez**|  |
| Asmeniniai duomenys |
| **Pilnas vardas** | James David Rodríguez Rubio |
| Gimimo data | 1991 m. liepos 12 d. (32 metai) |
| Gimimo vieta | Kukuta, Kolumbija |
| Ūgis | 1,80 m |
| Klubai |
| Dabar žaidžia | [[]] |
| **Numeris** | 10 |
| **Pozicija** | saugas |
| Jaunimo klubai |
| 1995–2007 | Envigado FC |
| Profesionalūs klubai\* |
| 2007–2008 2008–20102010–20132013–20142014–2017 2017–20192020-20212021-20222022-20232023 | Envigado FCClub Atlético BanfieldPortoAS Monaco Real Madrid CF FC Bayern MunichEvertonAl RayyanOlympiacos CFPSao Paulo FC | 30 (9)42 (5)63 (25)34 (11) 77 (28)43 (11)23 (6)13 (4)20 (5)12 (1) |
| Nacionalinė komanda\*\* |
| 200720112011– | Kolumbijos jaunimo iki 17Kolumbijos jaunimo iki 20Kolumbija Kolumbija | 11 0(3)05 0(3)75 (22) |
| \* Skaičiuojama tik pasirodymai ir įvarčiai vietinėje lygoje Duomenys 2018.
\*\* Nacionalinės komandos pasirodymų irįvarčių duomenys 2019. |

**Chamesas Davidas Rodrigesas Rubijas** (*James David Rodríguez Rubio*; 1991 m. liepos 12 d.) – Kolumbijos futbolininkas, Kolumbijos rinktinės saugas.

Karjera
-------

Futbolininko karjerą pradėjo 1995 m. Kolumbijos antros divizijos Envigado FC jaunimo ekipoje. Nuo 2006 m. žaidė pagrindinėje sudėtyje. 2007 m. klubas pakilo į pirmą divizioną.

2008 m. pasirašė sutartį su Argentinos Club Atlético Banfield klubu. Debiutavo 2009 m. vasario 7 d. Pirmąjį įvartį pelnė vasario 27 d. rungtynėse prieš *Rosario Central*.

2010 m. liepos 6 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Portugalijos FC Porto. Liepos 18 d. sužaidė pirmas varžybas prieš AFC Ajax. Šiose draugiškose rungtynėse pelnė įvartį.

2013 m. gegužės 24 d. pasirašė penkerių metų sutartį su AS Monaco FC. Buvo parduotas už € 45 milijonus.

Tarptautinė karjera
-------------------

Su Kolumbijos iki 17 m. rinktine, 2007 m. Pietų Amerikos iki 17 m. čempionate užėmė antrą vietą bei pelnė tris įvarčius. Taip pat dalyvavo 2007 m. pasaulio iki 17 m. čempionate, kuriame pralaimėjo turnyro nugalėtojams – Nigerijos vienmečiams.

Su Kolumbijos iki 20 m. rinktine 2011 m. dalyvavo trijuose jaunimo turnyruose: Tulono čempionate, Pietų Amerikos iki 20 m. čempionate ir iki 20 m. pasaulio taurėje Kolumbijoje, kurioje buvo rinktinės kapitonas.

Dalyvavimas čempionatuose
-------------------------

| Čempionatas | Rinktinės vieta | Sužaidė rungtynių | Įvarčiai | 0Geltonos kortelės0 | 0Raudona kortelė už 2 geltonas0 | 0Tiesioginė raudona kortelė0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Pasaulio čempionatai** |
| Brazilija 2014 | ketvirtfinalis | 5 | 6 | 1 | 0 | 0 |
| Rusija 2018 | aštuntfinalis | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| **Žemyno čempionatai** |
| Čilė 2015 | ketvirtfinalis | 4 | 0 | 2 | 0 | 0 |
| JAV 2016 | 3 vieta | 6 | 2 | 1 | 0 | 0 |
| Brazilija 2019 | ketvirtfinalis | 4 | 0 | 1 | 0 | 0 |

Šaltiniai
---------

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: James Rodríguez** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* BDFA profilis
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

|  Teuelčai |
| --- |
| Teuelčai (patagonai), 1832 m. piešinysTeuelčai (patagonai), 1832 m. piešinys |
| Gyventojų skaičius | ~1500 |
| Populiacija šalyse | Argentinos vėliava Argentina (Čiubutas, Santa Krusas) |
| Kalba (-os) | ispanų, mapudungunų, teuelčų |
| Religijos | šamanizmas |
| Giminingos etninės grupės | selknamai |

**Teuelčai** – indėnų genčių grupė, gyvenusi Patagonijoje. Dabar praktiškai išmirę, nors seniau užėmė plačias teritorijas. Pavadinimas kilo iš mapudungunų kalbos žodžių *chewel che* ir reiškia „narsūs žmonės".

Istorija
--------

Manoma, kad teuelčai Patagoniją pasiekė prieš 14 500 metų. Jie buvo klajokliai, vertėsi medžiokle ir rankiojimu. Žiemomis gyvendavo lygumose, o vasaromis – Patagonijos Andų šlaituose. Keramikos nebuvo išvystę, bet žinomi savo uolų tapyba. XVI a. europiečių keliautojai pasiekę Patagonijos krantus (Fernando Magelano ekspedicija 1520 m.) išvydo neįprastai aukštaūgius žmones, kuriuos pavadino **patagonais** („didžiakojais"). Vėliau kelis šimtmečius sklandė legendos, apie 3-4 m ūgio milžinus, neva gyvenusius Patagonijoje. Daug teuelčų mirė nuo europiečių atneštų virusinių ligų, be to, XVII–XVIII a. į Patagoniją ėmė veržtis mapučiai, palaipsniui asimiliavę teuelčų gentis. XIX a. antroje pusėje prasidėjo Patagonijos kolonizacija, todėl vietiniai gyventojai pasitraukė į atokius regionus. XIX a. pab. – XX a. pr. buvo įkurtos kelios rezervacijos teuelčų gentims.

Tradicinė teuelčų religija buvo šamanizmas. Tikėta į dievybę kūrėją *Kóoch*.

Skirstymas
----------

Nėra vieningo sutarimo dėl teuelčų genčių skirstymo, nes kolonizacijos metu kolonizatoriai turėjo kontaktų ne su visomis gentimis, jos nuolat migravo dideliais atstumais ir kt. Rodolfo Casamiquela siūlė tokį skirstymą:

* **Salų teuelčai**:
	+ onai arba selknamai;
	+ manekenkai arba haušai (išnykę) Ugnies Žemėje ir Mitrės pusiasalyje;
* **Žemyno teuelčai**:
	+ Aonikenkai (nuo Magelano sąsiaurio iki Santa Kruso upės);
	+ Mečarnai (tarp Santa Kruso ir Čiubuto upių; asimiliuoti);
	+ Giuniunakiunai arba pampai, puelčiai, seranai (nuo Negro, Limajo ir Čiubuto iki pietinių pampų; asimiliuoti);
	+ Kerandžiai (nuo La Platos iki Mendosos provincijos; išnykę).

Teuelčų kasikas XIX a. pab.

Kalba
-----

Teuelčai kalbėjo įvairiomis čonų kalbų šeimos kalbomis. XIX a. buvo žinomos jai priklausančios teušenų, selknamų-haušų, teuelčų ir manekenkų kalbos. XX a. antroje pusėje jos visos praktiškai išnyko.

Dabartis
--------

2001 m. Argentinos gyventojų surašymo duomenimis šalyje gyveno 10 590 save teuelčais laikančių žmonių. Iš jų 4351 gyveno Čiubuto ir Santa Kruso provincijose (iš jų 307 – indėnų bendruomenėse). Pagrindinės bendruomenės yra prie Kardjelio ežero, Kamisu Aikėje, Kopolkėje, Doktor Rikardo Rochase. Visi šie teuelčiai priklauso aonikenkams. Be to, yra nemažai bendruomenių, kuriose gyvena bendros mapučių-teuelčų kilmės žmonės. Taip pat Ugnies Žemėje gyvena ~700 selknamų. Čilėje tehuelčai jau išnykę.
Tinder|  |
| Pirmoji versija | 2012 m. rugsėjo 12 d. |
| Operacinė sistema | iOS; Android |
| Tipas | socialinis tinklas |
| Svetainė | gotinder.com |

**„Tinder"** – internetinių pažinčių programėlė, turinti 10 mln. kasdien prisijungiančių vartotojų, kuri priklauso „Match" bendrovei. Pastaroji bendrovė valdo ne vieną žinomą pažinčių programėlę bei užima 65 % šios rinkos.

Ypatumai
--------

„Tinder" išmaniųjų telefonų programėlės vartotojai mato vieni kitų nuotraukas ir gali jas slinkti į dešinę arba kairę liečiamo ekrano pusę. Tai atitinkamai reiškia norą užmegzti ryšį arba atmesti prašymą. Abiems asmenims vienam kito nuotraukas nuslinkus į dešinę pusę, jie būna sujungti ir gali susirašinėti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Campbell, Peter (2015-11-20). „Slips of the tongue trip up Tinder co-founder". *Financial Times*. ISSN 0307-1766. Nuoroda tikrinta 2016-07-31.
2. ↑  „Match Investors Swipe Right on Stock as Tinder Boosts Growth". *Bloomberg*. Nuoroda tikrinta 2016-07-31.
3. ↑  „Winners & Losers: Goliaths vs. Innovators". *L2: Benchmarking Digital Performance*. Suarchyvuotas originalas 2016-08-07. Nuoroda tikrinta 2016-07-31.
**Apaštališkoji penitenciarija** (lot. *Sacra Paenitentiaria, Paenitentiaria Apostolica*), *Apaštališkosios penitenciarijos aukščiausiasis tribunolas* – vienas iš trijų Romos kurijos tribunolų. Apaštališkoji penitenciarija daugiausia yra gailestingumo tribunolas, atsakingas už reikalus, susijusius su nuodėmių atleidimu Katalikų bažnyčioje.

Apaštališkoji penitenciarija sprendžia neviešus, vidinius teisminius klausimus. Jai vadovauja *didysis penitenciarijus*, kuris būtinai yra titulinis arkivyskupas, o paprastai – kardinolas. Dabartinis didysis penitenciarijus yra Mauro Piacenza.

Pagrindiniai klausimai, esantys apaštališkosios penitenciarijos jurisdikcijoje:

* Automatinės ekskomunikos (*latae sententiae*) atšaukimas (teisė, palikta Šventajam sostui);
* Dispensacija (išimtinis atleidimas, suteikiamas ypatingais atvejais) nuo sakramentinių apribojimų (teisė, palikta Šventajam sostui);
* Indulgencijų išleidimas ir valdymas.

Didysis penitenciarijus yra vienas iš nedaugelio Vatikano pareigūnų, kurie išlieka poste *Sede vacante* laikotarpyje. Jei didysis penitenciarijus yra kardinolas rinkikas, tuomet jis yra vienas iš trijų konklavos narių, kuriems leista bendrauti su išoriniu pasauliu, nes jie toliau turi vykdyti savo pareigas. Kiti du yra Romos kardinolas vikaras ir Vatikano generalinis vikaras.

Nuorodos
--------

1. ↑  Иоанн Павел II (22 February 1996). „Universi Dominici Gregis, статья 14". Suarchyvuota iš originalo 2012-03-31. Nuoroda tikrinta 2007-05-07.
2. ↑  Иоанн Павел II (22 February 1996). „Universi Dominici Gregis, статья 44". Suarchyvuota iš originalo 2012-03-31. Nuoroda tikrinta 2007-05-07.
|  |
| --- |
| Tiuringo apdovanojimas |
|  
Tiuringo apdovanojimas |
| Įteikiamas už | išskirtinius pasiekimus kompiuterijos srityje |
| Pristato | Informatikos asociacija |
| Šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos JAV |
| Atlygis | $1 mln. |
| Pirmasis apdovanojimas | 1966 m. |

**Tiuringo apdovanojimas** (angl. *ACM A.M. Turing Award*) – prestižiškiausia mokslo premija, įteikiama už išskirtinius pasiekimus kompiuterijos srityje, pavadinta britų matematiko Alano Tiuringo, informatikos ir dirbtinio intelekto pradininko, vardu. Kasmetinį apdovanojimą įteikia Informatikos asociacija (angl. *Association for Computing Machinery, ACM*). Apdovanojimas įsteigtas 1966 m. Jo dydis siekia $1 mln.

A. Tiuringas (1912–1954)
Kadangi Nobelio premija neskiriama informatikams, Tiuringo apdovanojimas pavadinamas „Nobelio kompiuterijos premija".

Nuo 2007 iki 2013 m. prie apdovanojimo buvo skiriama $250 tūkst. premija, kurią finansavo Intel ir Google kompanijos. Nuo 2014 m. piniginio prizo dydis pasiekė $1 mln. kurį skyrė vien Google.

Pirmąjį Tiuringo apdovanojimą 1966 m. pelnė Alan Perlis (JAV Karnegio–Melono universitetas) už kompiliatorių technologijos vystymą, pirmoji laureatė moteris buvo Frances E. Allen iš IBM 2006 m.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  Cacm Staff (2014). „ACM's Turing Award prize raised to $1 million". *Communications of the ACM*. **57** (12): 20. doi:10.1145/2685372.
2. ↑  See also: Brown, Bob (June 6, 2011). „Why there's no Nobel Prize in Computing". Network World. Nuoroda tikrinta June 3, 2015. `{{cite web}}`: `|author=` turi bendrinį pavadinimą (pagalba); Išorinė nuoroda parametre ``|author=`` (pagalba)
3. ↑  Steven Geringer (27 July 2007). „ACM'S Turing Award Prize Raised To $250,000". ACM press release. Suarchyvuotas originalas 30 December 2008. Nuoroda tikrinta 2008-10-16.
4. ↑  „A. M. Turing Award". ACM. Suarchyvuotas originalas 2009-12-12. Nuoroda tikrinta 2007-11-05.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Tiuringo apdovanojimas** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficiali svetainė
|  |
| --- |
| Michael Draw |
|  
Michael Draw Maskvoje, 2009 m. |
| Biografija |
| Pilnas vardas | Michailas Sergejevas |
| Gimė | 1981 m. vasario 7 d. (43 metai)Chabarovskas, Rusijos TFSR |
| Žanrai | darkwave |
| Veikla | vokalistas, rašytojas |
| Susijusi veikla | Otto Dix |

**Michaelis Drau** (angl. *Michael Draw*; tikrasis vardas rus. *Михаил Сергеев*; 1981 m. vasario 7 d. Chabarovskas, Rusijos TFSR) – Rusijos darkwave grupės „Otto Dix" vokalistas, dainų tekstų ir sceninių pasirodymų autorius. Parašė keletą kiberpankų tematikos literatūros kūrinių.

Biografija
----------

Gimė 1981 m. Chabarovske, žydų šeimoje. Baigė Chabarovsko valstybinio pedagoginio universiteto, romanų-germanų kalbų fakultetą. Pagal profesiją – lingvistas, bet dirbo dizaineriu-raidžių rinkėju, taip pat mokė anglų kalbos privačioje kalbų mokykloje. Nuo pat vaikystės užsiiminėjo kūrybine veikla, rašė maginės fantastikos darbus. Vėliau užsiėmė piešimu, kompiuterine grafika, proza, eilėraščiais. Romanų „Kuras" (2007 m.), „Kūnas ir plienas" (2009 m.), taip pat 2008 m. išleisto pasakojimų rinkinio „Programos klaida" autorius, literatūrinio almanacho „Miestas" sudarytojas. Dainuoti pradėjo būdamas 22 metų. Privačiai to mokėsi dvejus metus. Michaelis turi labai retą, kontratenoro balsą, dėl kurio jo vokalas skamba uniseksualiai, nes kontratenoras pagal aukštį prilyginamas moteriškam kontraaltui:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | *Mano kontratenoro balsas – retas, bet pasitaikantis, – tvirtina Michaelis. – Tai pats aukščiausias vyriškas balsas. Vaikystėje berniukų balsas plonas. Vėliau, paauglystėje balsas mutuoja ir tampa visiškai kitoks. Bet kartais tai nenutinka, galbūt dėl hormoninių funkcijų. Šiai kategorijai priklausau ir aš. Mano balsas tapo tik šiek tiek žemesnis. Bet viso to unikalumą pajutau būdamas 19 metų, kai supratau, kad balsas jau nebegali pakisti.* |  |

Nuo 1999 m. domisi gotika (visų pirma – juodąja scena). Mėgstamiausios grupės – „Das Ich", „Deine Lakaien", „Skorbut", „Rammstein", „Seelenzorn". 2005 m. kartu su Sergėjum Slobodčikovu, koncertuojančiu pseudonimu Marie Slip, sukūrė grupę „Otto Dix".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  СМ Номер один Archyvuota kopija 2010-01-16 iš Wayback Machine projekto.
2. ↑  Александр Киселев (12 June 2009). „Рецензия на книгу: Михаил Драу «Ошибка программы» (Киберпанк)". Мир фантастики. Suarchyvuota iš originalo 2012-03-28. Nuoroda tikrinta 2010-08-27.
3. ↑  Александр Киселев (27 February 2010). „Рецензия на книгу: Михаил Драу «Плоть и сталь» (Киберпанк)". Мир фантастики. Suarchyvuota iš originalo 2012-03-28. Nuoroda tikrinta 2010-08-27.
Žakardinių staklių cechas (Didžioji Britanija)
**Žakardinės audimo staklės** – audinių gamyboje naudojamos audimo staklės, kurios supaprastina sudėtingų tekstilės gaminių (damasto, brokato, matliasės) gamybos procesą. Nuo paprastų audimo staklių skiriasi tuo, kad techniškai jomis galima valdyti kiekvieną metmenų siūlą. Staklėse, kuriose audeklo raštas buvo valdomas parenkant specialią kortą su tam raštui skirta „programa". Staklės vadinamos jų išradėjo prancūzo Žozefo Mari Žakardo vardu, kuris XIX a. pradžioje sugebėjo mechanizuoti daug rankų darbo reikalavusį audimo būdą.

Istorija
--------

1725 m. Liono tekstilės pramonės darbuotojas Basile Bouchon pristatė audimo įrenginį su perforuoto popieriaus juosta. Pirmą kartą publikai žakardinės staklės buvo pademonstruotos 1801 m. Prancūzijoje, kurios augančių karinių poreikių negalėjo patenkinti įprastas rankinis audimas. Tekstilės pramonininko Ž. M. Žakaro sukurtam mechaniniam įrenginiui valdyti buvo panaudotos specialios perfokortos su audeklo raštui skirta programa – kiaurymėmis atitinkamose kortos vietose. Viena skylučių eilė turėjo atitikti vieną audinio eilę. Vėliau ši valdymo sistema daugeliui išradėjų tapo įkvėpimo šaltiniu, tarp jų ir Čarlzui Babidžui, kuris suprojektavo šiuolaikinių kompiuterių prototipą.

Audimo technologija
-------------------

Žakardinis audimas populiarus tekstilės pramonėje. Tokiuose audiniuose piešinys sukuriamas tarpusavyje perpinant įvairių spalvų siūlus. Taip išaudžiamas audinys su reljefiniu piešiniu. Šiuolaikinių technologijų dėka, į audinį galima perkelti įvairiausio sudėtingumo ir spalvingumo piešinius. Žakardiniai audiniai pasižymi tvirtumu, nes jų piešiniai išausti, todėl neišblunka, neišsitrina.

* Audėja prie žakardinių staklių, 1918 m.Audėja prie žakardinių staklių, 1918 m.
* Staklės Austrijoje, XIX a. pab.Staklės Austrijoje, XIX a. pab.
* Audėjas prie staklių su spyruokline šaudykle (Lenkija)Audėjas prie staklių su spyruokline šaudykle (Lenkija)
* Pagal piešinį pramušamos reikiamos kiaurymės žakardo kortojePagal piešinį pramušamos reikiamos kiaurymės žakardo kortoje
* Muziejinis eksponatas (Vokietija)Muziejinis eksponatas (Vokietija)
* Perfokortų sistema veikiančiose staklėsePerfokortų sistema veikiančiose staklėse

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Fabric Glossary". Suarchyvuotas originalas January 5, 2009. Nuoroda tikrinta 2008-11-21.
2. ↑  Jean-Claude Heudin (2007). *Les créatures artificielles : Des automates aux mondes virtuels* [*Artificial creatures: From automata to virtual worlds*]. Odile Jacob. p. 73. ISBN 978-2-7381-2002-1.
3. ↑  Essinger, James (2004). *Jacquard's web*. Oxford University Press, Oxford. ISBN 978-0-19-280578-2

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Žakardinės staklės** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Žakardinės audimo staklės Lietuvos liaudies buities muziejuje Archyvuota kopija 2021-09-20 iš Wayback Machine projekto.
**Vilniečio kortelė** – daugiafunkcis elektroninis bilietas, su kuriuo galima atsiskaityti už kelionę Vilniaus autobusais ar troleibusais, taip pat išsinuomoti oranžinius dviračius ar naudoti „Narvesen" lojalumo programoje.

Nuo 2023 m. Vilniečio kortelės buvo atnaujinto nauju „JUDU" dizainu.

Naudojimas
----------

Vilniečio kortelę galima įsigyti „Spaudos" kioskuose, X, XX ir XXX „Maxima" parduotuvėse, kitose prekybos vietose, pažymėtuose Vilniečio kortelės ženklu.

Įsigijus Vilniečio kortelę, ją galima papildyti trumpalaikiais – 30 arba 60 minučių, ar terminuotais – 1, 3, 10, 30, 90, 180, 270 ir 365 dienų bilietais arba norima pinigų suma. Papildyti Vilniečio kortelę norimais bilietais galima ne tik įprastose prekybos vietose, bet ir internetu Archyvuota kopija 2014-07-01 iš Wayback Machine projekto..

Įlipus į autobusą ar troleibusą, Vilniečio kortele reikia paliesti geltonąjį komposterį. Jeigu kortelė papildyta trumpalaikiais ar ilgalaikiais bilietais – bilietas iš karto bus aktyvintas. Jeigu kortelė papildyti pinigų suma, turėsite pasirinkti, kurį – 30 ar 60 minučių bilietą – norite aktyvinti.

Autobusuose ir troleibusuose aktyvinant Vilniečio kortelę galima išgirsti dviejų tipų garsinius signalus: vienas reiškia, kad bilietas neaktyvintas, kitas – kad bilietas aktyvintas sėkmingai. Pasitikrinti, ar sėkmingai pavyko aktyvinti bilietą, galima dar kartą Vilniečio kortele paliečiant geltonąjį komposterį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „JUDU informuoja: keičiasi Vilniečio kortelės". *MadeinVilnius.lt - Vilniaus naujienų dienoraštis*. 2023-05-13. Nuoroda tikrinta 20 February 2024. „Naujo dizaino JUDU korteles"

Nuorodos
--------

* Oficiali Vilniečio kortelės svetainė Archyvuota kopija 2021-05-17 iš Wayback Machine projekto.
* Oranžinių dviračių nuoma
| **Albinas Kusta** |
| --- |
| Gimė | 1940 m. spalio 26 d. (83 metai)Kustos, Užpalių valsčius |
|  |
| Veikla | Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. |
|  |
| Žymūs apdovanojimai |
| * 2001 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas.
 |

**Albinas Kusta** (g. 1940 m. spalio 26 d. Kustos, Užpalių valsčius) – Lietuvos inžinierius hidrotechnikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija
----------

1940–1958 m. mokėsi Kišūnų septynmetėje ir Užpalių vidurinėse mokyklose. 1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1988 m. technikos mokslų daktaras. 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas, 1999 m. Švedijos karališkosios žemės ir miškų ūkio akademijos užsienio narys, 2004 m. Latvijos žemės ūkio universiteto garbės daktaras.

1963–1965 m. Skuodo melioracijos statybos valdybos darbų vykdytojas. Nuo 1968 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos, dab. Lietuvos žemės ūkio universitetas dėstytojas, 1980–1985 m. Hidrotechnikos katedros vedėjas, 1985–1990 m. Hidromelioracijos ir žemėtvarkos fakulteto dekanas, 1994–2004 m. rektorius, nuo 2004 m. prorektorius, nuo 1990 m. profesorius. 1989–1994 m. dar ir Lietuvos žemėtvarkos ir hidrotechnikos inžinierių sąjungos pirmininkas. 1994–2004 m. Žemės ūkio enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos pirmininkas.

Mokslinė veikla
---------------

Mokslinio darbo kryptis – aplinkos inžinerija ir kraštotvarka. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.

Bibliografija
-------------

* Siurbliai ir siurblinės, vadovėlis, su kitais, 1975 m.;
* Žemės ūkio vandentieka, vadovėlis, su kitais, 1977 m.;
* Daržovių lietinimas, monografija, 1976 m.;
* Žemės ūkio kultūrų drėkinimo režimas, monografija, 1984 m.;
* Geriamasis vanduo sodyboje, 2003 m.

Įvertinimas
-----------

* 2001 m. Gedimino 4 laipsnio ordinas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Utenos krašto enciklopedija. Personalijos-K". *utena-on.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-03-04. Nuoroda tikrinta 2016-05-29.
2. ↑  *Albinas Kusta*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 334 psl.
***Popular Mechanics***|  |
| Periodiškumas | mėnesinis |
| Kategorijos | automobiliai, pasidaryk pats, mokslas, technologijos |
| 

---

 |
| Vyriausiasisredaktorius | Alexander George |
| Pirmasisleidimas | 1902 m. sausio 11 d. |
| Kompanija | Hearst |
| Adresas | Niujorkas, Niujorko valstija, Jungtinės Valstijos |
| Kalba | anglų |
| Tiražas | 1 208 642 |
| ISSN | ISSN 0032-4558 |
| 

---

 |
| **Tinklalapis:** www.popularmechanics.com |

**„Popular Mechanics"** – populiariojo mokslo ir technologijų žurnalas, kuriame aptariamos automobilių, namų, lauko apyvokos, elektronikos, mokslo, „pasidaryk pats" ir technologijų temos. Paprastai taip pat rašoma apie karybą, aviaciją ir visų rūšių transportą, kosmosą, įvairius įrankius ir prietaisus.

Istorija
--------

Žurnalą 1902 m. įsteigė Henry Haven Windsor, taip pat dirbęs žurnalo redakcijoje, leidyboje. Pirmasis leidimas išėjo tų pačių metų sausio 11 d. Idėja išleisti žurnalą H. Windsor kilo panorus paaiškinti sudėtingus dalykus suprantama kalba, ją papildant nuotraukomis ir iliustracijomis. Ilgus dešimtmečius žurnalo viršelyje spausdinama antraštė buvo „Parašyta, kad galėtum suprasti". Iki 1902 m. rugsėjo mėn. žurnalas leistas kas savaitgalį, vėliau tapo mėnesiniu. Žurnalo leidyba kurį laiką priklausė Windsorų šeimai, žurnalas buvo spausdinamas Čikagoje, kol 1958 m. teises į žurnalą įsigijo „Hearst Corporation" (dab. „Hearst Communications"). 1962 m. redakcija persikėlė į Niujorką.

Išnašos
-------

1. ↑  Kelly, Keith J. (2019-01-29). „Popular Mechanics HQ headed to Easton amid Hearst struggles". *New York Post*.
2. ↑  „eCirc for Consumer Magazines". Audit Bureau of Circulations. 2017-12-31. Nuoroda tikrinta 2018-07-02.
3. ↑  „Popular Mechanics".
4. 1 2  Seelhorst, Mary (1992). Wright, John (red.). *Ninety Years of Popular Mechanics*. St. Paul, Minn: Seawell. p. 62. `{{cite book}}`: `|work=` ignoruotas (pagalba)
5. ↑  Whittaker, Wayne (1952 m. sausio mėn.). „The Story of Popular Mechanics". *Popular Mechanics*. pp. 127–132, 366–380.
6. ↑  Seelhorst, Mary (2002 m. spalio mėn.). „In the Driver's Seat". *Popular Mechanics*: 96.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė
| Dora Venter |
| --- |
|  |
|  |
|  |
| Tikras vardas | Melinda Gál |
|  |
| Gimė | 1976 m. spalio 1 d. (47 metai)Šalgotarjanas, Vengrija |
|  |
| Šalis |  Vengrija |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |  |
|  |  |
|  |
|  |
| Apdovanojimai |
| FICEB apdovanojimas  Geriausiai antrojo plano aktorei (2004 m.) |

**Dora Venter** (tikrasis vardas – **Melinda Gál**; g. 1976 m. spalio 1 d. Vengrija) – pornografinių filmų aktorė.

Biografija
----------

Dora gimė Šalgotarjano mieste bei turi brolį ir seserį.

Sulaukusi 18, ji persikėlė į Budapeštą, kur 1998 m. baigė medicinos mokyklą ir gavo kvalifikacijos pažymėjimą.

Baigusi mokslus, Dora ėmė dirbti slaugytoja, tačiau menkas darbo užmokestis vertė ją ieškoti papildomo pajamų šaltinio. Išvaizdi šviesiaplaukė 1999 m. balandį pati kreipėsi į „X-Clusive Modeling Agency" agentūrą ir sudalyvavo pornografinio filmo bandymuose. Pradėjusi filmuotis, kurį laiką ji derino darbą ir naująją veiklą, bet galiausiai apsisprendė būti aktore.

Pirmajame savo filme Dorai teko vaidinti su kolega iš Vengrijos, tuo tarpu antrasis filmas buvo sukurtas Kanuose, apdovanojimų Hot d’Or įteikimo metų.

Karjeros pradžioje didžioji dalis Doros filmų buvo sukurta Švedijoje, kur ji vadinosi Claudia Wennström. Pradėjus vaidinti kitose Europos šalyse, ji pasikeitė ir vardą, pasivadindama „Venter" – pagal vaistus, kuriuos pati vartojo. Iki 2013 m. ji nusifilmavo apie 180 juostų, kurios buvo kuriamos italų, vokiečių ir prancūzų kompanijų.

2003 m. Dora vėl trumpm grįžo prie slaugytojos amato, motyvuodama tuo, kad jos draugai žino apie pornografiją, o pacientai – ne.

Apdovanojimai
-------------

| Metai | Apdovanojimas | Kategorija | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | FICEB apdovanojimas | Best Actress | nominacija |
| 2004 | Best Supporting Actress | laimėjo |
| 2007 | AVN apdovanojimas | Best Sex Scene in a Foreign Shot Production | laimėjo |
|

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „dora venter bio". Suarchyvuotas originalas 2006-08-23. Nuoroda tikrinta May 29, 2013. `{{cite web}}`: Cite has empty unknown parameter: `|3=` (pagalba)

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Dora Venter** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* IMDb profilis
* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2013-06-06 iš Wayback Machine projekto.
| Tulu Nadu |
| --- |
|  |
|  |
| **Valstybė** | Indijos vėliava Indija |
| **Administracinis centras** | Mangaloras |
| **Rajonai** | 3 |
| **Oficialios kalbos** | tulų |
| **Įkūrimo data** | neoficialus |
|  |
| **Gyventojų** (2001) | 3 957 071 |
| **Plotas** | 10 432 km² |
| **Tankumas** (2001) | 379 žm./km² |
|  |
|  **Vikiteka** | Tulu NaduVikiteka |

**Tulu Nadu** (angl. *Tulu Nadu*) – Indijos regionas, kuriame kalbama tulų kalba ir kuris siekia įgyti pripažintą autonomiją. Apima dalį dabartinių Indijos Karnatakos (*Dakshina Kannada* ir *Udupi* rajonai) ir Keralos valstijų (*Kasaragod* rajonas) teritorijų. Pagrindiniai miestai yra *Mangalore*, *Udupi* ir *Kasaragod*.

Istorija
--------

Kraštovaizdis Tulu Nadu kaime
III–IV a. pr. m. e. Tulu Nadu regione gyveno tauta, kurią Sangamo laikotarpio veikaluose vadino *Konkilankocar* arba *Kōcar*. Manoma, kad ši tauta yra ta pati kaip ir *satjaputrai* (*Satyaputras*) Ašokos laikų raštuose.

Istoriškai Tulu Nadu apima du atskirus regionus – Haiva ir Tuluva. Prieš 1100 metų šią teritoriją valdė *Sullia* karaliai Balalai. XIII a. Udupyje *Madhvacharya* pastatė 8 vienuolynus (mathas).

Tulu Nadu buvo tėvynė dinastijos, kuri įkūrė Vidžajanagarų imperiją. Vidžajanagarų imperijoje Tulu Nadu buvo padalintas į du administracinius vienetus – *Mangaluru Rajya* ir *Barakuru Rajya*. Tulu Nadu iki XVII a. valdė Vidžajanagarų imperijos vasalai. Ilgiausiai Tulu Nadu valdžiusi dinastija buvo Alupai. Alupai buvo keleto žymių Karnatakos dinastijų vasalai. Pirma dinastija, kuria pavaldūs Alupai klestėjo, buvo Kadambai iš Banavasio. Vėlesni Alupų sinjorai buvo Raštrakutai iš Manjakhetos, Čalukjai iš Badamio, Čalukjai iš Kaljanio, Hoisalai iš Durasamudros ir Vidžajanagarai. Alupai buvo praktiškai savarankiški, ir jų pavaldumas buvo faktiškai nominalus.
Alupai valdė, kol XIV–XVII a. Tulu Nadu dominavo Vidžajanagarai. Jų dominavimo laikais regionas itin suklestėjo, iškilo Barkuras ir *Mangalore*. Žlugus Vidžajangarų imperijai didžiąją dalį Tulu Nadu ėmė valdyti Keladžio Najakai.

Tipiškas Tulu Nadu namas, stogo konstrukcijoje panaudotos Mangaloro čerpės

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Census GIS India". Census of India. Suarchyvuotas originalas 2015-04-25. Nuoroda tikrinta 26 March 2008. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. 1 2  Dikshitar, V. R. Ramachandra; Iḷaṅkōvaṭikaḷ (1978). *The Cilappatikaram*. South India Saiva Siddhanta Works Pub. Society. p. 37.
| **Dusicyon australis** |
| --- |
| Folklandinė lapė (Dusicyon australis)Folklandinė lapė (*Dusicyon australis*) |
| Apsaugos būklė |
| Išnykę (IUCN 3.1),  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Chordiniai  *( Chordata)* |
| Klasė: | Žinduoliai  *( Mammalia)* |
| Būrys: | Plėšrieji žinduoliai  *( Carnivora)* |
| Šeima: | Šuniniai  *( Canidae)* |
| Gentis: | Folklandinės lapės  *( Dusicyon)* |
| Rūšis: | Folklandinė lapė  *( Dusicyon australis)* |

 |
| Binomas |
| ***Dusicyon australis***Kerr, 1792 |
| Folklando salosFolklando salos |

**Folklandinė lapė** (*Dusicyon australis*), kartais *folklandinis vilkas* (angl. *Falkland Islands Wolf*) – išnykęs šuninių (*Canidae*) šeimos Pietų Amerikos lapių genties žinduolis. Buvo vienintelis vietinis sausumos žinduolis Folklando salose. Gyveno tiek Rytinėje saloje, tiek Vakarinėje.

Istorija
--------

Pirmą kartą atrastas 1690 m. Džono Strongo (*John Strong*) ekspedicijos metu. Strongas vieną gyvūną net pasiėmė į laivą ir keletą mėnesių augino, bet pakeliui į Europą, išsigandusi patrankos šūvio, lapė iššoko už borto.

1833 m. salas aplankė anglų gamtininkas ir keliautojas Čarlzas Darvinas. Jis folklandinei lapei davė *Canis antarcticus* pavadinimą. Darvino ekspedicijos metu gyvūnas Rytų Folklando saloje buvo jau retas, o vakarinėje saloje sparčiai nyko.

Lapes medžiojo dėl kailių. Nuo 1860 m. pradėję keltis škotų avių augintojai lapes nuodijo baimindamiesi, kad jie gali kelti grėsmę jų auginamoms avims. Salose nebuvo jokių miškų, kuriuose galėtų gyvūnai pasislėpti. Taip pat lapės nejuto jokios baimės žmonėms, jas lengvai buvo galima prisivilioti. 

Paskutinė folklandinė lapė, manoma, buvo sumedžiota 1876 m.

Panašūs straipsniai
-------------------

Drontas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „IUCN Red List - Dusicyon australis". IUCN Red list. Suarchyvuotas originalas 2011-09-21. Nuoroda tikrinta 2011-10-27.
2. ↑  „The First Sighting". Falkland Islands Museum and National Trust. Suarchyvuotas originalas 2012-04-02. Nuoroda tikrinta 2011-10-28.
| **Antanas Račiūnas** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1905 m. rugsėjo 4 d.Užliaušiai |
| Mirė | 1984 m. balandžio 3 d. (78 metai)Vilnius |
| Palaidotas (-a) | Antakalnio kapinėse |
|  |
| Pareigos | kompozitorius, muzikos pedagogas |

**Antanas Račiūnas** (1905 m. rugsėjo 4 d. Užliaušių kaime, Krekenavos valsčius – 1984 m. balandžio 3 d. Vilniuje) – Lietuvos kompozitorius, muzikos pedagogas.

Biografija
----------

1921 m. atvykęs į Kauną įstojo į Aukštesniąją technikos mokyklą, tačiau pasirinko muziko kelią. 1923–1933 m. Kauno muzikos mokykloje baigė Juozo Gruodžio kompozicijos klasę.

Studijuodamas Kaune dirbo muzikos mokytoju Jonavos mokykloje, Kėdainių gimnazijoje. 1934–1935 m. dėstė Kauno Liaudies konservatorijoje, Marijos Pečkauskaitės gimnazijoje. Kurį laiką gyveno brolio Leono Račiūno pakaunėje įkurtame Vytėnų dvare. 1937 m. paskirta stipendija tobulintis užsienyje, iki 1939 m. mokėsi Normalinėje muzikos mokykloje Paryžiuje pas kompozitorę Nadią Bulanžė, 1939 m. privačiai tobulinosi pas Aleksandrą Čerepniną. Grįžęs į Lietuvą 1940–1949 m. su 1943–1944 m. pertrauka Kauno konservatorijoje dėstė fortepijoną ir teorines disciplinas, 1949–1984 m. Lietuvos konservatorijos dėstytojas, 1949–1960 m. kompozicijos katedros vedėjas, nuo 1958 m. profesorius.

Tarp jo mokinių Valentinas Bagdonas, Eduardas Balsys, Vytautas Barkauskas, Vitolis Baumilas, Jurgis Gaižauskas, Vytautas Klova, Algimantas Antanas Kubiliūnas, Bronius Kutavičius, Mikalojus Novikas, Vytautas Paltanavičius.

Kūryba
------

Pagrindinę vietą kūryboje užima stambios formos kūriniai – dešimt simfonijų ir keturios operos. Simfonijose gausu folkloro citatų, harmonija artima vėlyvajam romantizmui, o temų gausa kompozicijoms suteikia siuitiškumo bruožų. Vokaliniuose kūriniuose taip pat pastebimas romantinis braižas, o harmonizuodamas liaudies dainas jis puoselėjo Stasio Šimkaus liaudies dainos plėtojimo tradiciją, kai melodija papildoma naujais motyvais.

Kūriniai
--------

* Trys talismanai, opera, 1936 m.
* Gintaro krantas, opera, 1940 m.
* Marytė, opera, 1953 m.
* Saulės miestas, opera, 1965 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Renata Varanavičiūtė. „Lmic - Lietuvos Muzikos Informacijos Centras | Bazė - Klasikinė / Šiuolaikinė - Kompozitoriai - Antanas Račiūnas". *mic.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2015-10-03. Nuoroda tikrinta 2016-07-22.

Nuorodos
--------

* Antanas Račiūnas. Visi kūriniai. Muzikos informacijos ir leidybos centras
*Kitos reikšmės – Bekešas (reikšmės).*

| Bekešo kalnas |
| --- |
| Jau paplautas Bekešo Kalnas, 1873–1881 m. |
| 

Bekešo kalnasBekešo kalnas

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°41′10″ š. pl. 25°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.68611°š. pl. 25.30000°r. ilg.﻿ / 54.68611; 25.30000Koordinatės: 54°41′10″ š. pl. 25°18′00″ r. ilg.﻿ / ﻿54.68611°š. pl. 25.30000°r. ilg.﻿ / 54.68611; 25.30000 |

 |
| Vieta | Vilnius |
| Seniūnija | Senamiesčio seniūnija |
| Priešpilis | gyvenvietė |
| Naudotas | 1 tūkstm. pr. |
| Registro Nr. | 30358 |

**Bekešo kalnas** – piliakalnis Vilniuje, Pilių rezervate. 2005 m. įtrauktas į LR Kultūros vertybių registrą (unik. kodas 30358).

Kasparo Bekešo antkapinis paminklas, 20 m aukščio ir 4 m skersmens aštuoniakampis bokštas, nugarmėjo į Vilnią, vandeniui paplovus kalno šlaitą 1838 ir 1841 m. Vėliau, 2009 m. liepos 5 d. kalno papėdėje, Bernardinų sode Krivių g. 10, atidengtas medinis ąžuolinis obeliskas Kasparui Bekešui (autorius - tautodailininkas Rimantas Zinkevičius).

Etimologija
-----------

Ldk S. Batoro draugas karvedys Kasparas Bekešas mirė Gardine, bet prieš mirtį pasakė: „Dangus man nerūpi, o pragaro nebijau". S. Batoro įsakymu K. Bekešas atvežtas laidoti į Vilnių, tačiau nė į vienas kapines Vilniaus dvasininkai neįsileido žmogaus, nebijančio pragaro ir nesirūpinančio dangumi. Tada artimieji išrinko Vilnios pakrantėje gražų kalną ir ten („nešventintoje žemėje") palaidojo maištingą karvedį. Nuo to laiko priešais Gedimino kalną atsirado Bekešo kalnas.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis (Bekešo kalnas) buvo įrengtas atskiroje kalvoje stačiais, iki 45 m aukščio šlaitais, 500 m į pietryčius nuo Gedimino pilies kalno, 300 m į pietus nuo Kreivojo kalno, Vilnios dešiniajame krante. Aikštelės būta daugiau kaip 20 m pločio. Piliakalnyje 1579 m. buvo palaidotas didžiojo kunigaikščio Stepono Batoro didikas Kasparas Bekešas (1520–1579). Apie piliakalnį išliko mažai duomenų, kadangi 1838 m. gegužės 17 d. ir 1841 m. sausio 17 d. jo aikštelės likučiai, paplauti Vilnios, kartu su bokštu nugriuvo. XIX a. nuplautas ir likęs rytinis šlaitas. Dabar šioje vietoje yra žema vieta – Vilnios kairiajame krante esantis parkas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Papilys". Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registras. Nuoroda tikrinta 2014-11-04.
2. ↑  Paminklas K. Bekešui. Vilnijosvartai.lt (tikrinta 2023-07-15).
3. ↑  „Vilnius I". *piliakalniai.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-03. Nuoroda tikrinta 2016-12-10.
| **Boleslovas Jaloveckis** |
| --- |
|  |
| Gimė | 1846 m. rugpjūčio 10 d.Saldutiškis, Rusijos imperija |
| Mirė | 1918 m. (~72 metai)Petrogradas, Rusijos TFSR |
| Sutuoktinis (-ė) | Anelė Vitkevičiūtė |
| Vaikai | Jadvyga  Mieczysław Jałowiecki  Anelė |
|  |
| Veikla | Inžinierius, generolas, politikas, dvarininkas |

**Boleslovas Jaloveckis** (1846 m. rugpjūčio 10 d. Saldutiškyje, Rusijos imperija – 1918 m. Petrograde, TSRS) – karo inžinierius, politikas, generolas, dvarininkas.

Biografija
----------

Gimė 1846 m. rugpjūčio 10 d. Saldutiškyje. XIX a. pab.–XX a. pr. valdė Saldutiškio dvarą. Valdė ir Kuktiškių dvarą. 1906 m. kaip Švenčionių apskrities atstovas, dalyvavo Rusijos imperijos Valstybės Dūmoje. Buvo didžiosios Lietuvos valstybės šalininkas, prie kurios lygiomis teisėmis kvietė jungtis lenkus ir baltarusius. 1907 m. Vilniuje lietuvių ir lenkų kalbomis išleido „Lietuva ir jos reikalai, tautiškas Lietuvos katekizmas". Nuo 1909 m. bendradarbiavo Vilniuje leistame laikraštyje „Litwa". Saldutiškyje jis užveisė retų augalų dendrologinį parką. Mirė 1917 m. Sankt Peterburge nuo šiltinės. B. Jaloveckis buvo labai turtingas žmogus, nes valdė didelę dalį Rusijos geležinkelių ir metalurgijos pramonės akcijų, gausiai rėmė Lietuvos pabėgėlius Rusijoje Pirmojo pasaulinio karo metais.

Jo sūnus Mečislovas (1876–1962), baigęs diplomatų mokyklą Peterburge, vėliau politechnikos institutą Halėje, turėjo agronomijos daktaro laipsnį. Vilniuje paruošė piešinių, pieštų akvarele, kuriuose vaizduojama 1500 dvarų, albumą. 2007 m. liepos 1 d. Lentupio geležinkelio stotyje B. Jaloveckiui atminti pastatytas biustas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Saldutiškio dvaro istorija: apie ką byloja šaltiniai...". *udiena.lt*. 2015-07-09. Suarchyvuotas originalas 2016-04-24. Nuoroda tikrinta 2016-04-24. `{{cite web}}`: Nežinomas parametras `|dead-url=` ignoruotas (`|url-status=` suggested) (pagalba)
2. ↑  Saldutiškio dvaras
3. ↑  Utenos krašto enciklopedija Archyvuota kopija 2008-04-16 iš Wayback Machine projekto.

Literatūra
----------

* Андрэй КІШТЫМАЎ. Беларусь на вузкай каляіне. – «Спадчына», 2002, № 4
* Российский государственный исторический архив. Фонд 1278. Опись 1 (1-й созыв). Дело 75. Лист 4; Фонд 1327. Опись 1. 1905 год. Дело 141. Лист 59; Дело 143. Лист 13 оборот.

Nuorodos
--------

* Biografija (rus.) Archyvuota kopija 2014-08-08 iš Wayback Machine projekto.
* B. Jaloveckio biustas Lentupio stotyje
| *Untitled 1* |
| --- |
| Untitled 1 viršelis |
| Sigur Rós singlas |
| Išleistas | 2003 m. Balandžio 21 d. |
| Žanras | Post Rock |
| Trukmė | 18:30 |
| Įrašų kompanija | Fat Cat 10Fat02  MCA |
| Apžvalgos |
| * Pitchfork
 |
| Sigur Rós chronologija |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "*Rímur*" (2001) | "***Untitled 1***" (2003) | "*Ba Ba Ti Ki Di Do*" (2004) |

 |

"**Untitled 1**" - („be pavadinimo 1"), taip pat žinomas kaip „Vaka" (Orri dukters vardas), trečiasis islandų grupės Sigur Rós singlas, reklamuojantis albumą "()". Singlą sudaro pirmoji daina iš albumo "()" ir trys naujos, pavadinimų neturinčios dainos. Išleistas trim variantais: 3" mini CD, 5" CD kartu su DVD ir 10" riboto tiražo vinilas.

Apie kūrinius
-------------

Antroji daina įraše pagal sumanymą turėjo būti „Vaka" remiksas, bet galų gale tapo atskiru kūriniu, nors jame išliko „Vaka" melodijos nuotrupų. Trečiame kūrinyje pianinu groja būgnininkas Orri Páll Dýrason. Ketvirtą takelį grupė leidžia prieš ir po savo koncertų. Grupė užbaigė koncertą 2003 m. pavasario ture sugrodama 2 ir 3 kūrinius iš singlo, kuriuos abu kartu savo kūrinių sąraše vadino "Smáskífa" („Singlas").   

DVD, kuris buvo pridedamas prie 5" CD viarianto, sudaro trys pirmieji grupės video klipai: "Svefn-g-englar" („Oras Palankus Lėktuvų Antskrydžiui"), "Viðrar Vel Til Loftárása" („Vaikščiojantis Mieguose", taip pat „Englar" reiškia „Angelas") ir "Vaka".

Kūrinių sąrašas
---------------

### 3" ir 5" CD bei 10" vinilas

1. „Untitled 1" (arba „Vaka") - 6:43
2. „Track 2" - 4:38
3. „Track 3" - 2:47
4. „Track 4" - 4:22

### DVD

1. "Svefn-g-englar" video - 9:14
2. "Viðrar Vel Til Loftárása" video - 6:58
3. „Untitled 1" (arba „Vaka") video - 6:38

Išnašos
-------

1. ↑  „Fat Cat". Suarchyvuotas originalas 2010-06-20. Nuoroda tikrinta 2010-06-14.
2. 1 2  „Sigur Rós Vaka".

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Untitled 1** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Oficialusis grupės tinklalapis
* Grupės dainų tekstai, išversti į anglų kalbą
* Daugybė detalios informacijos apie grupę
* Untitled 1 svetainėje Last.fm
*Balti jaam* (vertimas pažodžiui *Baltijos stotis*) – pagrindinė keleivių stotis Estijoje, Taline.
Stadler FLIRT traukinys Keila stotyje.
**Geležinkelių transportas Estijoje** yra sudarytas iš 1200 km geležinkelių linijos, iš kurių 900 km naudojami viešajam transportui. Didžiąją dalį Estijos geležinkelių tinklo infrastruktūros valdo valstybė.

Visi viešieji geležinkeliai Estijoje yra 1520 mm (rusiškoji vėžė), tokie patys kaip ir Rusijoje, Baltarusijoje, Latvijoje ir Lietuvoje. 1520 mm vėžės Estijoje taip pat yra suderinamos su Suomijos 1524 mm vėže.

Tinklas
-------

Traukinys judantis iš Sauės geležinkelio stoties
* Bendras ilgis: apie 1200 km, iš kurių 900 km naudojama viešai
* Vėžė: 1520 mm rusiškoje vėžė
* Elektrifikuota: 133 km.

Estijos geležinkelių tinklą valdo valstybinė įmonė „Eesti Raudtee" ir privati kompanija „Edelaraudtee Infrastruktuuri AS".

### Pagrindinės linijos

Geležinkelių linijos, 2015 m.
Priklauso „Eesti Raudtee":

* **Talinas–Tapa–Narva**, 209,6 km. Linija buvo užbaigta 1870 m. Ši linija buvo dalis Rusijos imperijos tinklo, jungusio Paldiskį su Sankt Peterburgu per Taliną ir Narvą.
* **Talinas–Keila–Paldiskis**, 47,7 km. Keleivių traukinius valdo kompanija „Elron".
* **Keila–Rysiperė**, 24,4 km.
* **Tapa–Tartu**, 112,5 km. Užbaigta 1877 m.
* **Tartu–Valga**, 82,5 km. Užbaigta 1887 m. Tarptautinė jungtis tarp Valgos Estijoje ir Valkos Latvijoje.
* **Tartu–Pečoris**, 83,5 km. Pastatyta tarp 1929 ir 1931 m.
* **Valga–Pečoris**, 91,5 km. Dalis Ryga–Pskovas geležinkelio, atidaryto 1889 m.

Priklauso „Edelaraudtee Infrastruktuuri AS":

* **Talinas–Lelė–Pernu–(Meisakiula)**, 141,4 km.
* **Lelle–Viljandis**, 78,7 km.

Jungtys su kaimyninėmis šalimis
-------------------------------

Kasdieniniai traukiniai kursuoja tarp Talino ir Maskvos (naktinis traukinys; kelionė trunka apie 15 valandų) per Sankt Peterburgą.

2016 m. vasarą trys kasdien kursuojantys traukinai sujungia Rygą (Latvija) su Valga (Estija).

Planuojama sukurti greitąją liniją tarp Talino ir Rygos (tęsiasi iki Lenkijos), Rail Baltica, numatoma, jog ji veiks 2020 m.

Taip pat skaitykite
-------------------

* Estijos transportas

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Estonian Technical Surveillance Authority". Suarchyvuotas originalas 2017-03-29. Nuoroda tikrinta 2008-12-09.
2. 1 2 3  „About Estonian Railways: Corporate information: History". Eesti Raudtee. Nuoroda tikrinta 2008-12-10.[neveikianti nuoroda]

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Geležinkelių transportas Estijoje** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |
| **Boleslovas Jauniškis** |
| --- |
| Gimė | 1932 m. sausio 7 d. (92 metai)Šeduikiai, Tauragnų valsčius, Utenos apskritis |
|  |
| Veikla | filologas, žurnalistas, vertėjas |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Boleslovas Jauniškis** (g. 1932 m. sausio 7 d. Šeduikiai, Tauragnų valsčius, Utenos apskritis) – Lietuvos filologas, žurnalistas, vertėjas.

Biografija
----------

1951 m. baigė Utenos 1–ąją berniukų gimnaziją, 1956 m. – Vilniaus universitetą, įgydamas filologo, lietuvių kalbos ir literatūros mokytojo specialybę.

1957–1977 m. laikraščio „Lietuvos pionierius" redakcijos mokyklų skyriaus darbuotojas, atsakingasis sekretorius. Nuo 1977 m. – žurnalo „Moksleivis" redakcijos atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Daugiausia rašė asmenybės ugdymo, mokslo ir kūrybos temomis. 

Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.

Iš rusų k. išvertė grožinės literatūros ir kt. knygų: G. Fedosejevo „Paskutinis laužas", J. Sotniko „Nenusisekęs nuotykis", V. Pekelio „Žmogaus galimybės" ir kt.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 187 psl.
2. ↑  „Žymūs kraštiečiai". *utenosseniunija.lt*. Suarchyvuota iš originalo 2016-04-06. Nuoroda tikrinta 2016-04-24.
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Tatarbunaraiukr. *Татарбунари* |
| --- |
|              |
| *Tatarbunarų cerkvė* |
|  |
| 

TatarbunaraiTatarbunarai

45°50′49″ š. pl. 29°36′40″ r. ilg.﻿ / ﻿45.84694°š. pl. 29.61111°r. ilg.﻿ / 45.84694; 29.61111﻿ (Tatarbunarai)Koordinatės: 45°50′49″ š. pl. 29°36′40″ r. ilg.﻿ / ﻿45.84694°š. pl. 29.61111°r. ilg.﻿ / 45.84694; 29.61111﻿ (Tatarbunarai) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+2)------ vasaros: (UTC+3) |
|  |
| **Valstybė** | Ukrainos vėliava Ukraina |
| **Sritis** | Odesos sritis Odesos sritis |
| **Rajonas** | Tatarbunarų rajonas |
|  |
| **Įkūrimo data** | 1628 m. |
|  |
| **Gyventojų** (2016) | 10 998  |
|  |
|  **Vikiteka** | Tatarbunarai |

**Tatarbunarai** (ukr. *Татарбунари*) – miestas pietų Ukrainoje, Odesos srities pietvakariuose, prie Kogilniko upės, netoli Juodosios jūros. Rajono centras.

Istorija
--------

Iki 1621 m. šias teritorijas valdė Moldavijos kunigaikščiai. 1621–1812 m. visas Budžakas priklausė Osmanų imperijai.

Miesto ištakos siekia 1637 m. Tuo metu šioje teritorijoje klajojo Budžako Orda, o klajokliai įsikūrė, nes vietovėje buvo gėlo vandens šaltinis. Tiurkų kalbomis „bunar", reiškia šaltinis, versmė, fontanas. Vietovė dėl to ir gavo tokį pavadinimą – „Totorių šaltinis". Visoje Budžako teritorijoje, kuri buvo netoli Juodosios jūros, vanduo yra ypač sūrus, šuliniai būdavo kasami labai gilūs, kad pasiektų gėlą vandenį. O natūralus gėlo vandens šaltinis buvo labai patogus, ir davė pradžią gyvenvietei. O ilgainiui turkai ir totoriai/nogajai čia pastatė įtvirtinimus ir tvirtovę.

1770 m. per turkų-rusų karą Tatarbunarų tvirtovę užėmė rusai. O vėliau buvo atiduotas turkams.

Nuo 1812 m. miestelis buvo valdomas rusų (atiteko Rusijos imperijai pagal Bukarešto taikos sąlygas). 1856–1862 m. miestas atiteko Moldavijai, o 1862–1877 m. buvo Rumunijos teritorijoje.

1877–1917 m. valdė Rusijos imperija. 1918–1940 m. teritoriją okupavo ir aneksavo Rumunijos karalystė. 1940–1941 m. laikinai regioną ir miestą okupavo sovietų kariuomenė.

1941 m. vasarą rumunai, padedami nacistinės Vokietijos užgrobė miestą ir išlaikė jį iki 1944 m. savo valdžioje. 

Nuo 1944 m. miestas užimtas sovietų, o vėliau buvo prijungtas prie sovietinės Ukrainos.

1991 m. Ukraina paskelbė šalies nepriklausomybę, o miestas tapo Ukrainos dalimi.

Pavadinimo kilmė
----------------

*Tatar* reiškia totorius, o *bunar* – šaltinis, gėlo vandens versmė, fontanas. Taigi, Tatarbunarai, būtų „Totorių šaltinis".

Gyventojai
----------

* 1816 m.- 365 gyv.
* 1818 m.- 901 gyv.
* 2016 m.- 10 988 gyv.

Nuorodos
--------

* Тунманн И. Крымское ханство.
* Челеби Э. Книга путешествий.
* Огонь и кровь Татарбунар или Татарбунарское восстание в Бессарабии. Юнко Александра.

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Archyvuota kopija 2021-09-18 iš Wayback Machine projekto.