recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Žanas Pjeras Norblenaspranc. *Jean Pierre Norblin de la Gourdaine*** |
| --- |
|  |
| Žanas Pjeras Norblenas (autoportretas), iki 1830 m. |
| Gimė | 1740 m. liepos 15 d.Sena ir Marna, Prancūzija |
| Mirė | 1830 m. vasario 23 d. (89 metai)Paryžius, Prancūzija |
|  |
| Veikla | prancūzų kilmės lenkų dailininkas, grafikas |

**Žanas Pjeras Norblenas** (pranc. *Jean-Pierre Norblin de la Gourdaine*, 1740 m. liepos 15 d. Sena ir Marna, Prancūzija, pagal kitus duomenis - 1745 m. liepos 1 d. Šampanės Šalonas, Prancūzija – 1830 m. vasario 23 d. Paryžius, Prancūzija) – prancūzų kilmės lenkų dailininkas, grafikas. Vienas svarbiausių Stanislovo laikotarpio tapytojų, laikomas lenkų žanrinės tapybos pradininku.

Biografija
----------

Žanas Pjeras Norblenas gimė 1740 m. liepos 15 d. Senos ir Marnos departamente, Prancūzijoje, pagal kitus duomenis - 1745 m. liepos 1 d. Šampanėje. Jo tėvas Pjeras Martinas Norblenas buvo La Gourdaine dvaro savininkas.

1769 m. Jis buvo Paryžiaus karališkosios tapybos ir skulptūros akademijos „École Royale" studentas. Po studijų kažkiek laiko keliavo, aplankė Londoną, kur susipažino su būsimuoju savo globėju Adomu Kazimieru Čartoriskiu.

1774 m. su Čartoriskiu išvyko į Lenkiją, kur tapo Čartoriskio vaikų piešimo mokytoju. Apsistojo 1783–1785 m. ir 1789–1790 m. Arkadijoje, vėliau - Pulavuose. Norblenas daugiau kaip trisdešimt metų išgyveno Lenkijoje ir čia sukūrė žymiausius savo tapybos darbus. Čartoriskių šeimai nutapė peizažų, taip pat scenas iš Čartoriskio darbo. Karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio įsakymu atkūrė ant drobės mūšio su kazokais sceną. Jo darbai sulaukė karaliaus pripažinimo.

Varšuvoje Norblenas įkūrė dailės mokyklą, kuri veikė nuo 1774 m. iki 1804 m. Šioje mokykloje mokėsi vėliau dirbęs Sankt Peterburge dailininkas – batalistas Aleksandras Orlovskis. Norbleno mokiniais taip pat buvo Jonas Rustemas, Michailas Plonskis. 

1804 m. Norblenas sugrįžo į Prancūziją.

Kūryba
------

Norblenas nutapė daug lenkų aristokratų portretų, taip pat paveikslų istorine tematika. Norblenas buvo 1794 m. sukilimo įvykių Varšuvoje liudininku. Visa tai jis užfiksavo drobėje. Taip pat Norblenas kūrė graviūras, kurios išleistos po jo mirties.

Galerija
--------

* 1791 m. gegužės 3-osios konstitucijos konfirmacija1791 m. gegužės 3-osios konstitucijos konfirmacija
* Adomas Kazimieras Čartoriskis Varšuvos kadetų mokyklojeAdomas Kazimieras Čartoriskis Varšuvos kadetų mokykloje
* lenkų šlėchtalenkų šlėchta
* National Turgus PrahojeNational Turgus Prahoje
* Pusryčiai sodePusryčiai sode
* Arkadijos vaizdaiArkadijos vaizdai

Nuorodos
--------

1. ↑  Jan Piotr Norblin (1745-1830) *lazienki-krolewskie.pl*
2. ↑  Žano Pjero Norbleno biografija.
3. ↑  Zygmunt Batowski, Norblin, Lwów 1911.
4. ↑  Alicja Kępińska, Jan Piotr Norblin, Ossolineum, Wrocław 1978.
**HD 290327 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 290327, esančią Oriono žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 186,1 šviesmečio (57 parsekus).

HD 290327 b yra dujinė milžinė. Jos masė siekia 2,54 (-0,14 +0,17) Jupiterio masės, o spindulys – apytikriai 1,18 karto didesnis nei Jupiterio. HD 290327 b orbitos didysis pusašis yra 3,43 (-0,12 +0,12) av, apie savo žvaigždę ši egzoplaneta apskrieja per 2443 (-117 +117) paras, jos orbitos ekscentricitetas – 0,08 (-0,03 +0,03). HD 290327 b pusiausvyros temperatūra – 132,1 K.

Apie HD 290327 b atradimą pranešta 2009 m. Planeta aptikta Čilėje, Atakamos dykumoje, esančioje La Siljos observatorijoje, taikant radialinių greičių metodą. Tai vienintelė HD 290327 sistemoje aptikta planeta (2020 m. duomenimis).

Šaltiniai
---------

1. ↑  Naef, D.; et al. (2010). „The HARPS search for southern extrasolar planets XXIII. 8 planetary companions to low-activity solar-type stars". *Astronomy and Astrophysics* **523**. A15. Bibcode:2010A&A...523A..15N. arXiv:1008.4600. doi:10.1051/0004-6361/200913616.
2. 1 2 3  „HD 290327 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-09-13.
3. 1 2 3  „HD 290327 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-09-13.
4. 1 2 3  „Planet HD 290327 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-09-13.
5. ↑  „HD 290327 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-09-13.
**HD 37124 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 37124, esančią Tauro žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 107,6 šviesmečio (33 parsekus).

HD 37124 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,675 Jupiterio masės (215 kartų masyvesnė už Žemę), o spindulys – apytikriai 1,25 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 154,4 paros, jos orbitos spindulys – 0,53364 av, o ekscentricitetas – 0,054. HD 37124 b pusiausvyros temperatūra – 307 K.

Apie HD 37124 b atradimą pranešta 1999 m. Planeta aptikta W. M. Keck obervatorijoje (Havajai), taikant radialinių greičių metodą. Be HD 37124 b, šioje sistemoje atrastos dar dvi planetos – HD 37124 c ir HD 37124 d.

Šaltiniai
---------

1. ↑  "Astronomers discover six new planets orbiting nearby stars". Pranešimas spaudai. 1999-11-01.. Prieigos data 2020-02-20.
2. ↑  Vogt, Steven S.; et al. (2000). „Six New Planets from the Keck Precision Velocity Survey". *The Astrophysical Journal* **536** (2): 902–914. Bibcode:2000ApJ...536..902V. arXiv:astro-ph/9911506. doi:10.1086/308981.
3. 1 2 3  „HD 37124 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
4. ↑  „Planet HD 37124 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
5. 1 2  „HD 37124 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
6. ↑  „HD 37124 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
| CenterZoltán Halmay |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant: Vengrijos vėliava Vengrija** |
| Plaukimas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 1904 Sent Luisas | 50 j laisvai |
| **Auksas** | 1904 Sent Luisas | 100 j laisvai |
| **Sidabras** | 1900 Paryžius | 200 m laisvai |
| **Sidabras** | 1900 Paryžius | 4000 m laisvai |
| **Sidabras** | 1908 Londonas | 100 m laisvai |
| **Sidabras** | 1908 Londonas | 4×200 m estafetė |
| **Bronza** | 1900 Paryžius | 1000 m laisvai |

**Zoltán Halmay** (1881 m. birželio 18 d. – 1956 m. gegužės 20 d.) – Vengrijos plaukikas ir pasaulio rekordininkas, olimpinis čempionas.

Biografija
----------

Paryžiuje vykusiose antrosiose moderniose 1900 m. vasaros olimpinėse žaidynėse Halmay dalyvavo plaukimo varžybose. Vyrų 1000 m plaukimo laisvuoju stiliumi finale užimta trečioji vieta. 200 m laisvu stiliumi ir 4000 m laisvu stiliumi rungtyse tapo olimpiniu vicečempionu.

1904 m. vasaros olimpinėse žaidynėse tapo olimpiniu čempionu 50 jardų ir 100 jardų plaukimo laisvuoju stiliumi rungtyse. 1908 m. vasaros olimpinėse žaidynėse pelnė du sidabro medalius.

1905 m. pagerino pasaulio rekordą 100 metrų distancijoje, o 1908 m. - 200 m distancijoje.

Nuorodos
--------

* Sports Reference svetainėje Archyvuota kopija 2009-08-08 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| **Medalininkas** |
|  |
| **Medaliai** |
| **Atstovaujant:  Naujoji Zelandija** |
| Snieglenčių sportas |
| Olimpinės žaidynės |
| **Auksas** | 2022 Pekinas | Nuolydis |
| **Bronza** | 2018 Pjongčangas | Šuolis |
| Pasaulio čempionatas |
| **Auksas** | 2019 Juta | Nuolydis |
| **Auksas** | 2021 Aspenas | Nuolydis |
| **Sidabras** | 2017 Siera Nevada | Nuolydis |
| **Sidabras** | 2021 Aspenas | Šuolis |

**Zoi Sadowski-Synnott** (g. 2001 m. kovo 6 d. Sidnėjuje) – Naujosios Zelandijos snieglenčių sporto sportininkė, pasaulio ir olimpinė čempionė.

Biografija
----------

2017 m. snieglentininkė dalyvavo pasaulio čempionate ir pelnė sidabro medalį akrobatinio nuolydžio rungtyje. Savo debiutinėse 2018 m. žiemos olimpinėse žaidynėse būdama vos 16-os metų Naujosios Zelandijos atstovė iškovojo bronzos medalį didžiojo šuolio akrobatinėse varžybose.

2019 m. sportininkė pirmą kartą tapo pasaulio čempione akrobatinio nuolydžio varžybose. Tais pačiais metais tapo X žaidynių čempione.

2021 m. Zoi laimėjo antrą pasaulio čempionatų aukso medalį. 2022 m. žiemos olimpinėse žaidynėse Naujosios Zelandijos atstovė akrobatinio nuolydžio varžybose iškovojo aukso medalį.

Šaltiniai
---------

1. ↑  „Olympedia Profile". olympedia.org. Nuoroda tikrinta 2022 m. vasario 5 d.
| Zomba Label Group |
| --- |
|  |
| Pagrindinėbendrovė | Sony Music Entertainment |
| Įkurta | 1975 m. |
| Įkūrėjas | Clive Calder, Ralph Simon |
| Žanras | Įvairūs |
| Kilmės šalis | Jungtinės Amerikos Valstijos, Jungtinė Karalystė |
| Tinklalapis | Oficiali svetainė |

**Zomba Label Group** yra Jungtinių Amerikos Valstijų įrašų kompanija, kurią 1975 m. įkūrė Clive Calder ir Ralph Simon.

Istorija
--------

1971 m. PAR Clive Calder ir Ralph Simon įkūrė kompaniją, kuri išleidinėjo muzikinius įrašus. 1975 m. jie persikėlė į Londoną ir pavadino kompaniją „Zomba" tuometinės Zambijos sostinės Malavio sostinės garbei. 1981 m. po to, kai kompanija pasiekė JAV, pasivadino „Zomba Recording Corporation". Jos sudėty tuomet buvo „Jive Records".

1991 m. „BMG" nusipirko 25 % „Zomba" muzikos platinimo dalinio. Calder 1996 m. pardavė 20 % savo dalies „BMG" kompanijai. 2002 m. „GM" nenupirko „Zomba Records" už 3 milijardus JAV dolerių ir „Jive" kompanijas sujungė į „Zomba Label Group". Iki tol „Zomba" buvo didžiausia nepriklausoma įrašų kompanija. „Zomba" pagrindinis Jungtinės Karalystės leidėjas buvo Steven Howard, kuris dirbo su Iron Maiden, Craig David, o dabar su Bryan Ferry, Roxy Music, Natasha Marsh ir Darcey Bussel.

„Zomba" dabar yra „Sony Music Entertainment" padalinys ir ji vadovauja kitoms įrašų kompanijoms. „Zombai" taip pat priklauso „FirstCom Music" muzikos biblioteka, „Legacy Recordings", „Sony Music Entertainment" katalogų padaliniai.

Filialai ar susijusios įrašų kompanijos
---------------------------------------

Čia pateikiama „Zomba Label Group" filialai ar susijusios įrašų kompanijos, su kuriomis „Zomba Label Group" bendradarbiauja (-iavo).

* Jive Records
* LaFace Records
* Epidemic Records
* Music For Nations Records
* Pinnacle Records,
* Silvertone Records,
* Battery Records
* Verity Records
* Gospo-Centric Records
* Volcano Entertainment

Zomba Label Group atlikėjai
---------------------------

Čia pateikiami atlikėjai ar muzikos grupės, kurie priklauso „Zomba Label Group" įrašų kompanijai.

* 311
* Amie Miriello
* Asia Cruise
* Augie March
* Apocalyptica
* Anthony Hamilton
* Axiz
* Backstreet Boys
* Bowling For Soup
* Britney Spears
* Buddy Guy
* Bullet For My Valentine
* Cage The Elephant
* Charlie Wilson
* Chris Brown
* Ciara
* The Dares
* David Archuleta
* Dolla
* GS Boyz
* Hot Chelle Rae
* Huey
* Jordin Sparks
* Justin Timberlake
* Lee Carr
* Lesley Roy
* Lil Mama
* Living Things
* Livvi Franc
* Miguel
* N SYNC
* Natasha
* Nick Carter
* Nick Lachey
* OutKast
* P!nk
* Qwote
* R. Kelly
* Raheem DeVaughn
* RichGirl
* Samantha Jade
* Sean P.
* Tool
* Three Days Grace
* Too $hort
* T-Pain
* UGK
* Usher
* Weird Al Yankovic
* YoungBloodZ

Taip pat skaitykite
-------------------

* Clive Calder
* Sony Music Entertainment
* Sony BMG

Šaltiniai
---------

1. ↑   Archyvuota kopija 2008-11-15 iš Wayback Machine projekto.

Nuorodos
--------

* Oficiali svetainė Archyvuota kopija 2016-01-10 iš Wayback Machine projekto.
|  |
| --- |
| Tesla Model S |
|  |
| Bendra informacija |
| Gamintojas | Tesla Motors |
| Metai | 2012- |
| Chronologija |
| Kėbulas ir važiuoklė |
| Klasė | Elektrinis didelis automobilis |
| Kėbulo tipas (-ai) | 5 durų sedanas |
| Variklis ir transmisija |
| Variklis (-iai) | Elektrinis variklis: iki 581 kW |
| Transmisija (-os) | 1-pavaros perdavimas |
| Išmatavimai |
| Ratų bazė | 2959 mm. |
| Ilgis | 4976 mm. |
| Svoris | 1900 - 2250 kg |
| Kita informacija |

**Tesla Model S** – 5 durų elektrinis sedanas, kurį 2012 metais į prekybą išleido Tesla Motors. Tai yra pilnai elektra varomas automobilis, anksčiau vadintas kodiniu pavadinimu *WhiteStar* (liet. *Baltoji žvaigždė*). Spaudoje automobilis pasirodė 2008 metų birželio 30 dieną. 2009 metų kovo 26 dieną spaudos konferencijos metu buvo viešai pristatytas pirmasis automobilio prototipas.

Automobilio gamyba pradėta 2012 m. 2013 m. pabaigoje modelio pardavimai viršijo 25 000 visame pasaulyje. Šis modelis tapo pirmuoju elektromobiliu, užėmusiu pirmą vietą kurioje nors šalyje tarp visų naujų parduotų automobilių – tai įvyko du kartus Norvegijoje. 2014 m. rugsėjį visame pasaulyje buvo parduota 47 000 Tesla S.

85 kWh baterijos talpos modelis leidžia nuvažiuoti 426 km vien elektra. Energijos sąnaudų ekvivalentas siekia 2,64 L/100 km.

Tesla Model S yra laimėjęs kelis geriausio automobilio apdovanojimus, tarp kurių yra 2013 m. Pasaulio metų žaliasis automobilis.

Galingiausia modelio versija iki 100 km/val įsibėgėja per 2,4 s ir gali pasiekti maksimalų 250 km/val greitį.

Daugumoje rinkų modelio kainos prasideda nuo 72 600 eurų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Tesla Rises After Model S Sales in 2013 Exceed Forecast
2. ↑  Tesla Model S Again #1 in Overall Sales in Norway in December!
3. ↑  Tesla On Track To Sell 50,000th Model S This Month
4. ↑  EPA rating for 85 kWh Tesla Model S: 89 MPGe, 265-mile range
5. ↑  Tesla Reveals European Pricing For Model S Electric Sedan


| v • a • r
Tesla modeliai JAV rinkoje nuo 2008 m.  |
| --- |
| **Klasė** | 2000-ieji | 2010-ieji | 2020-ieji |
| 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 |
| Kompaktinis |  |  | Model 3 |
| Didelis |  |  | Model S |
| CUV |  |  | Model X |
|  |  |  | Model Y |
| Pikapas |  |  |  | Cybertruck |
| Sportinis |  | Roadster |  |  | Roadster |
|
**HD 216770 b** – egzoplaneta, skriejanti apie K spektrinės klasės žvaigždę HD 216770. Nuo Saulės sistemos nutolusi 123,9 šviesmečio (38 parsekus).

HD 216770 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,65 Jupiterio masės (207 kartus masyvesnė už Žemę), o spindulys – apytikriai 1,26 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 118,5 paros, jos didysis pusašis – 0,46 av, o ekscentricitetas – 0,37. Skirtingai nuo Saulės sistemos dujinių milžinių, šios egzoplanetos orbita yra labai ekscentriška. HD 216770 b pusiausvyros temperatūra – 338 K.

Apie HD 216770 b atradimą pranešta 2003 m. Planeta aptikta La Siljos observatorijoje (Čilė), taikant radialinių greičių metodą. HD 216770 b yra vienintelė HD 216770 sistemoje atrasta planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  „Planet HD 216770 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-14.
2. 1 2 3  „HD 216770 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-02-14.
3. 1 2  Mayor, M.; et al. (2004). „The CORALIE survey for southern extra-solar planets XII. Orbital solutions for 16 extra-solar planets discovered with CORALIE". *Astronomy and Astrophysics* **415** (1): 391–402. Bibcode:2004A&A...415..391M. arXiv:astro-ph/0310316. doi:10.1051/0004-6361:20034250.
4. 1 2  HD 216770 b. NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-14.
5. ↑  „HD 216770 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-02-14.
**HD 154857 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 154857, esančią Aukuro žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 209,6 šviesmečio (64,3 parseko).

HD 154857 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 2,24 (± 0,05) Jupiterio masės, o jos spindulys – apytikriai 1,18 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 408,6 (± 0,5) paros, jos orbitos didysis pusašis – 1,291 (± 0,008) av, o ekscentricitetas – 0,46 (± 0,02). HD 154857 b pusiausvyros temperatūra – 336 K.

Apie HD 154857 b atradimą pranešta 2004 m. Planeta aptikta Anglijos-Australijos teleskopo UCLE spektrometru, taikant radialinių greičių metodą. Be HD 154857 b, šioje sistemoje dar atrasta HD 154857 c planeta.

Šaltiniai
---------

1. 1 2  „HD 154857 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-02-25.
2. 1 2 3  „HD 154857 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-25.
3. 1 2  Planet „HD 154857 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-25.
4. ↑  „HD 154857 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-02-25.
5. ↑  McCarthy, Chris; et al. (2004). „Multiple Companions to HD 154857 and HD 160691". *The Astrophysical Journal* **617** (1): 575–579. Bibcode:2004ApJ...617..575M. arXiv:astro-ph/0409335. doi:10.1086/425214.
6. ↑  O'Toole, Simon J.; et al. (2007). „New Planets around Three G Dwarfs". *The Astrophysical Journal* **660** (2): 1636–1641. Bibcode:2007ApJ...660.1636O. arXiv:astro-ph/0702213. doi:10.1086/513563.
**HD 37124 c** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 37124, esančią Tauro žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 107,6 šviesmečio (33 parsekus).

HD 37124 c yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 0,652 Jupiterio masės (207 kartus masyvesnė už Žemę). Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per 885,5 (± 5,1) paros, jos orbitos didysis pusašis – 1,71 (± 0,0065) av, o ekscentricitetas – 0,125 (± 0,055). HD 37124 c pusiausvyros temperatūra – 171,1 K.

Apie HD 37124 c atradimą pranešta 2005 m. Planeta aptikta W. M. Keck observatorijoje (Havajai), taikant radialinių greičių metodą. Be HD 37124 c, šioje sistemoje dar atrastos HD 37124 b ir HD 37124 d planetos.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jianghui Ji; et al. (2003-05-23). „The Librating Companions in HD 37124, HD 12661, HD 82943, 47 Uma and GJ 876: Alignment or Antialignment?". *The Astrophysical Journal* **591**: L57–L60. Bibcode:2003ApJ...591L..57J. arXiv:astro-ph/0305448. doi:10.1086/377038.
2. 1 2 3  „HD 37124 c". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
3. 1 2  „HD 37124 c". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
4. ↑  „Planet HD 37124 c". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
5. ↑  HD 37124 c. ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-02-20.
**HD 23127 b** – egzoplaneta, skriejanti apie geltonąją nykštukę HD 23127, esančią Tinklelio žvaigždyne. Nuo Saulės sistemos nutolusi apie 304,5 šviesmečio (93,4 parseko).

HD 23127 b yra dujinė milžinė. Planetos masė siekia 1,527 Jupiterio masės, o jos spindulys – apytikriai 1,21 karto didesnis nei Jupiterio. Apie savo žvaigždę planeta apskrieja per maždaug 1214 parų (3,3237 metų), jos orbitos didysis pusašis – 2,4 (± 0,3) av, o ekscentricitetas – 0,44 (± 0,07). HD 23127 b pusiausvyros temperatūra – 205 K.

Apie HD 23127 b atradimą pranešta 2007 m. Planeta aptikta Anglijos-Australijos teleskopu (Australija), taikant radialinių greičių metodą. HD 23127 b yra vienintelė šioje sistemoje atrasta planeta.

Šaltiniai
---------

1. ↑  O'Toole, Simon J.; et al. (2007). „New Planets around Three G Dwarfs". *The Astrophysical Journal* **660** (2): 1636–1641. Bibcode:2007ApJ...660.1636O. arXiv:astro-ph/0702213. doi:10.1086/513563.
2. 1 2  „HD 23127 b". ExoKyoto. Nuoroda tikrinta 2020-03-08.
3. 1 2  „HD 23127 b". NASA Exoplanet Exploration. Nuoroda tikrinta 2020-03-08.
4. 1 2  „Planet HD 23127 b". The Extrasolar Planets Encyclopaedia. Nuoroda tikrinta 2020-03-08.
5. ↑  „HD 23127 b". Open Exoplanet Catalogue. Nuoroda tikrinta 2020-03-08.
**Janapolės lobis** – Romos monetų lobis, aptiktas 1936 m. Janapolės apylinkėse (dab. Telšių rajono savivaldybė).

Aptiktos tokios monetos: Aleksandro Severo, Julijos Mamėjos, Maksimino I, Maksimo Cezario, Gordiano III (tarp jų – 5 Gordiano III antonianai). Visos monetos nukaldintos Nikėjoje, Romos imperijos provincijos Bitinijos sostinėje. Iš 18 lobio monetų išliko 14, jos pateko į Telšių Alkos muziejų. Atsižvelgiant į tai, kad lobyje ankstyviausios yra Aleksandro Severo, o vėlyviausios Gordiano III monetos, daroma išvada, jog lobio monetos apima 22 metų laikotarpį (nuo Aleksandro Severo valdymo pradžios iki Gordiano III valdymo pabaigos). Teigiama, kad Janapolės lobio monetos gerai išsilaikiusius, nenudilusios, jos varinės arba prastos kokybės sidabro.

Manoma, kad lobis galėjo priklausyti keliaujančiam romėnų pirkliui. Visgi, jei lobis priklausė turtingam baltų genties nariui, tuomet turėjo būti užkastas netrukus po romėnų pirklio apsilankymo.

Išnašos
-------

1. 1 2 3 4 5 6  Lietuvos gyventojų prekybiniai ryšiai I-XIII a. Lietuvos TSR Mokslų akademijos istorijos institutas, Vilnius 1972 m. 55 psl.
2. 1 2  Mykolas Michelbertas, Stanislovas Sajauskas, Raimonda Norkutė ir kiti. Lietuvos lobiai, Vilnius, 2007 m. 20 psl.
3. 1 2 3  Bronius Kviklys, „Mūsų Lietuva", t. 4, p. 119. Bostonas, Lietuvių enciklopedijos leidykla, 1968 m.
| **Janas Dzialinskis** |
| --- |
|  |
| Dzialinskiai |
| Herbas „Ogończyk" |
| Herbas „Ogończyk" |
|  |
| Gimė | 1829 m. rugsėjo 28 d. |
| Mirė | 1880 m. kovo 30 d. (50 metų) |
| Tėvas | Adomas-Titas Dzialinskis |
| Motina | Celestina Zamoiskytė |
| Sutuoktinis (-ė) | Elžbieta Čartoriska |
|  |
|  **Vikiteka** | Janas Dzialinskis |
| Parašas |
|  |

**Janas Dzialinskis** (lenk. *Jan Działyński*; 1829 m. rugsėjo 28 d. – 1880 m. kovo 30 d.) – grafas iš Dzialinskių giminės.

Biografija
----------

Gimė Adomo-Tito Dzialinskio ir Celestinos Zamoiskos, Stanislovo Kostkos Zamoiskio dukros, šeimoje.

Berlyne gavo juridinį išsilavinimą.

1857 metais vedė Elžbietą Čartoriską, Adomo Jurgio Čartoriskio dukrą.

Kaip aristokratų partijos vadovas Prūsijos Lenkijoje, ėmėsi labai aktyviai dalyvauti 1863 metų sukilime.

Prūsijos valdžios apkaltintas tėvynės išdavimu, 1864 metais buvo nuteistas mirties bausme už akių.

Savanoriškai atvykęs į teismą, jis 1869 metais buvo nuteistas trejų metų laisvės atėmimo bausme, bet karalius jam dovanojo ir jis atgavo atgal savo nuosavybę.

Literatūra
----------

* Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона. – С.-Пб.: Брокгауз-Ефрон. 1890–1907.

Išnašos
-------

1. ↑  Портал Родовод, запись № 453368
Jano van Skorelio „Agatha van Schoonhoven portretas" (1529, Doria Pamphilj galerija, Roma)
**Janas van Skorelis** (ol. *Jan van Scorel*, 1495 m. – 1562 m. gruodžio 6 d. Utrechtas) – XVI a. Nyderlandų renesanso laikotarpio tapytojas.

Biografija
----------

Janas van Skorelis gimė 1495 m. rugpjūčio mėnesį Skorlo (Skorelo) miestelyje prie Alkmaro. Jis tikriausiai mokėsi pas Cornelis Buys Alkmare. 1512 m. Van Skorelis persikėlė į Amsterdamą, kur įstojo į Jacob Cornelisz. van Oostsanen dailės dirbtuvę. Pasak Karel van Mander, Van Skorelis taip pat mokėsi pas Jan Gossaert, kuris savo ruožtu nuo 1517 m. dirbo Utrechte. 1519 m. Janas van Skorelis iškeliavo į Veneciją. Kelionės metu aplankė Kelną, Strasbūrą, Bazelį, Niurnbergą. Pastarajame mieste susitiko Diurerį. 1520 m. iš Venecijos Van Skorelis keliavo į Palestiną. Po grįžimo iš Jeruzalės Janas van Skorelis kurį laiką gyveno Venecijoje, studijavo Džordžonės ir Palma Vecchio kūrinius.

1522 m. olandas Adriaan Florensz. Boeyens buvo išrinktas popiežiumi Adrianu VI ir Van Skorelis persikėlė į Romą, kur buvo paskirtas Vatikano kolekcijų prižiūrėtoju. Šiuo laikotarpiu, pasak Karel van Mander, Van Skorelis studijavo antikines architektūros ir skulptūros liekanas, Mikelandželo ir Rafaelio kūrinius. 1524 m. vasarą Janas van Skorelis grįžo į Nyderlandus ir apsistojo Utrechte, kur tapo Šv. Jono bažnyčios vikaru. Janas van Skorelis užsiėmė plačia veikla, jis buvo humanistas, poetas, muzikantas ir labai gerbiamas to meto Nyderlandų dailininkas. Didelė jo kūrybos dalis, religiniai triptikai, paveikslai, buvo vėliau sunaikinti protestantų. Jo žymesniais mokiniais buvo Antonis Mor ir Maerten van Heemskerck. Janas Van Skorelis mirė 1562 m. gruodžio 6 d. Utrechte. Van Skoreliui priskiriamas aukštojo renesanso itališkų motyvų įnešimas į šiaurinės Nyderlandų dalies tapybą, tokių kaip nuogo kūno, antikinės architektūros ir drapiruočių motyvų, įsivaizduojamų plačių peizažų vaizdavimas. Talentingiausiais Van Skorelio darbais laikomi portretai, pavyzdžiui, „Agatha van Schoonhoven portretas". Jis yra nutapęs grupinių piligrimų portretų Harleme ir Utrechte.

Darbų galerija
--------------

* „Vyro portretas" (apie 1521, Luvras, Paryžius) „Vyro portretas" (apie 1521, Luvras, Paryžius)
* „Madona ir Kūdikis" (apie 1527-30, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas) „Madona ir Kūdikis" (apie 1527-30, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas)
* „Marija Magdalena" (apie 1530, Amsterdamo valstybinis muziejus) „Marija Magdalena" (apie 1530, Amsterdamo valstybinis muziejus)
* „Kristaus apraudojimas" (apie 1535, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas) „Kristaus apraudojimas" (apie 1535, Centrinis Utrechto muziejus, Utrechtas)
* „Nukryžiavimas" (apie 1535, Šv. Kotrynos vienuolyno muziejus, Utrechtas) „Nukryžiavimas" (apie 1535, Šv. Kotrynos vienuolyno muziejus, Utrechtas)

Šaltiniai
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Jan van Scorel** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Encyclopaedia Britannica tinklalapis
* museothyssen.org
* wga.hu tinklalapis
* J. Paul Getty muziejus
| **Eustachijus Daškevičius** |
| --- |
|  |
| Daškevičiai |
| Herbas Leliva |
| Herbas Leliva |
|  |
| Gimė | 1455 m.Ovručas |
| Mirė | 1535 m. (~80 metų) |
|  |
| Veikla | Ukrainos etmonas |
|  |
|  **Vikiteka** | Eustachijus Daškevičius |

**Eustachijus Daškevičius** (m. 1535 m.) – Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės karinis veikėjas.

Biografija
----------

Eustachijus Daškevičius
Ukrainiečių bajoras. 1501 m. dalyvavo Mstislavlio (Mogiliavo seniūnija) mūšyje su Rusijos kariuomene. 1504 m. perėjo į Rusijos pusę. Maskvos didžiojo kunigaikščio Vasilijaus III pasiųstas talkino 1508 m. maištą Lietuvos Didžiojoje kunigaikštystėje sukėlusiam Mykolui Glinskiui. Maištą numalšinus 1508 m. grįžo į LDK. Didžiojo etmono Konstantino Ostrogiškio rūpesčiu Lietuvos didysis kunigaikštis Žygimantas Senasis jį amnestavo. Nuo 1514 m. Čerkasų, vėliau Kanivo (Lietuvos Didžiosios Ukrainos žemė) seniūnas. Organizavo LDK sienų pietuose (Ukrainoje) gynimą nuo Krymo totorių, bet talkino jiems, kai šie puldavo Rusijos pietines valdas. Nuo 1514 m. pats puldinėjo Rusijos žemes, 1516 m. žygiavo į Maskvą, laimėjo mūšį prie Okos upės. 1516 m. puolė turkų valdomą Belgorodą, 1524 m. sugriovė jų Očakivo tvirtovę ir nusiaubė Krymo chanato valdas. Su Konstantinu Ostrogiškiu 1518 m. 1527 m. (Olšanicos mūšis) atrėmė totorių antpuolius. 1532 m. pats atrėmė Krymo chano Sadato Girėjaus surengtą žygį į Čerkasus. Per 1528 m. žygį į Krymą buvo patekęs į totorių nelaisvę, pabėgo.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Edvardas Gudavičius. *Eustachijus Daškevičius*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IV (Chakasija-Diržių kapinynas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2003. 511 psl.
|  |
| --- |
| Kirsti Sparboe |
|  
Kirsti Sparboe 1967 m. |
| Biografija |
| Gimė | 1946 m. gruodžio 7 d. (76 metai)  Trumsė, Norvegijos vėliava Norvegija |
| Žanrai | pop |
| Veikla | dainininkė, aktorė |

**Kirsti Sparboe** (g. 1946 m. gruodžio 7 d. Trumsėje, Norvegijoje) – norvegų atlikėja ir aktorė. Tris kartus dalyvavo Eurovizijos dainų konkurse.

Pirmą kartą Eurovizijoje dalyvavo 1965 metais, kai jai buvo 19 metų. Su daina „Karusell" ji užėmė 13 vietą. Vėliau dalyvavo 1966 m. Norvegijos atrankoje į Euroviziją su daina „Gi Meg Fri", kuri užėmė 2 vietą. Kitais metais su kūriniu „Dukkemann" antrą kartą išrinkta dalyvauti 1967 m. Eurovizijos konkurse, tačiau jame liko keturiolikta.

Trečią kartą konkurse dalyvavo 1969 metais. Daina „Oj, oj, oj, så glad jeg skal bli" užėmė paskutinę vietą. Šis kūrinys buvo įrašytas 3 kalbomis (norvegų, švedų ir prancūzų).

1980 m. vaidino BBC kanalo TV seriale „Jon, Brian, Kirsti And Jon". Vėliau atlikėja sėkmingai tęsė savo muzikinę karjerą Vokietijoje, o daina „Ein Student Aus Uppsala" (iš pradžių daina buvo įrašyta vokiečių kalba) tapo Upsalos universiteto Švedijoje neoficialiu himnu.

Nuorodos
--------

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Kirsti Sparboe** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |

* Kirsti Sparboe svetainėje *Internet Movie Database*

| Apdovanojimai ir pasiekimai |
| --- |
| Prieš tai:**Arne Bendiksen  *„Spiral"*** |  **Norvegijos atstovė Eurovizijoje**1965 | Po to:**Åse Kleveland  *„Intet er nytt under solen"*** |
| Prieš tai:**Åse Kleveland  *„Intet er nytt under solen"*** |  **Norvegijos atstovė Eurovizijoje**1967 | Po to:**Odd Børre  *„Stress"*** |
| Prieš tai:**Odd Børre  *„Stress"*** |  **Norvegijos atstovė Eurovizijoje**1969 | Po to:**Hanne Krogh  *„Lykken er"*** |
| **Edvardas Ganusauskas** |
| --- |
| Gimė | 1904 m. rugsėjo 21 d.Ufoje, Rusija |
| Mirė | 1979 m. gruodžio 17 d. (75 metai) |
|  |
| Veikla | Lietuvos dailininkas, scenografas |
| Organizacijos | Šiaulių dramos teatras |
|  |
| Alma mater | Kauno meno mokykla |

**Edvardas Ganusauskas** (g. 1904 m. rugsėjo 21 d. Ufoje, Rusija – 1979 m. gruodžio 17 d. Šiauliuose) – Lietuvos dailininkas, scenografas.

Biografija
----------

Nuo 1921 m. gyveno Šiauliuose. Mokėsi Kauno meno mokykloje. 1936-1939 m. Klaipėdos dramos teatro dekoratorius, 1939-1956 m. – Šiaulių dramos teatro dekoratorius-išpildytojas. Vėliau dirbo kino reklamoje.

Kūryba
------

1940 m. surengė savo kūrybos personalinę parodą, kurioje eksponuota per 80 darbų. Šiaulių Aušros muziejuje išlikęs tik vienas stambus panoraminis Šiaulių miesto vaizdas. Kiti darbai žuvo Antrojo pasaulinio karo metu. 1960 m. nupiešė apie šimtą senovės lietuvių pagoniškųjų dievų atvaizdų.

Scenografija
------------

* Kazys Binkis. Atžalynas, 1941 m.
* Petras Vaičiūnas. Tėviškės pastogėje, 1941 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑   Edvardas Ganusauskas. Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Kriaučiūnas "Notre Dame" uniforma.
**Edvardas Valteris "Briedis" Kriaučiūnas** (angl. **Moose Krause**, 1913 m. vasario 2 d. – 1992 m. gruodžio 11 d.) – lietuvių kilmės JAV krepšininkas, žaidęs Notre Dame universitete kartu su savo broliu, Feliksu Kriaučiūnu.

Biografija
----------

Gimė lietuvių imigrantų šeimoje Čikagoje 1913 metais. Jis pakeitė savo pavardę į Krause, nes gimnazijos futbolo treneris negalėjo ištarti lietuviškos pavardės. Lankė Čikagos De LaSalle gimnaziją (De La Salle Institute), adresu 3434 South Michigan Avenue, Chicago, IL 60616 ir su krepšinio komanda Edvardas Kriaučiūnas laimėjo du čempionatus. 1930 metais pradėjo lankyti Notre Dame Universitetą Indianoje. Studijuodamas universitete jis atstovavo universitetą net 4 skirtingose sporto šakose - krepšinyje, futbole, beisbole, taip pat dalyvavo lengvosios atletikos varžybose. 1934 metais baigė žurnalistikos studijas su pagyrimu (cum laude).

Pasiekimai
----------

Kriaučiūnas tapo All-American 3 kartus žaisdamas krepšinį nuo 1932 iki 1934; tapo All-American žaisdamas amerikietišką futbolą 1932 m.

Trenerio karjera
----------------

Kriaučiūno trenerio karjera prasidėjo kaip visų sporto šakų vyr. trenerio „Saint Mary's College" Winonoje, Minesotoje, dabar vadinamame „Saint Mary's Minnesota" universitete ir truko 5 metus. Po to jis dirbo dešimt metų Šv. Kryžiaus koledže ir Notre Dame universitete - futbolo trenerio asistentu. 

Vyr. krepšinio treneriu Notre Dame universitete išrinktas 1943 m. Vėliau vėl dirbo tose pačiose pareigose nuo 1946 m. iki 1951 m. kai jo vadovaujama komanda laimėjo 98 ir pralaimėjo 48 rungtynes (67,1% laimėtų rungtynių). 

Jam buvo patikėtas futbolo komandos vairas trims rungtynėms ir jis atvedė į pergalę Notre Dame futbolo komandą visus kartus, kai vyriausiasis treneris Frank Leahy sirgo.

Karinė tarnyba
--------------

Antrojo pasaulinio karo metu Kriaučiūnas tarnavo JAV jūrų pėstininkuose kaip žvalgybos pareigūnas, įskaitant 14 mėnesių trunkančią misiją pietinėje Ramiojo vandenyno dalyje.

Kriaučiūno suoliukas Notre Dame universitete stovi nuo 1999 m. rugsėjo 13 d.

Administracinė karjera
----------------------

1949 m. kovo mėn. jis buvo paskirtas Notre Dame sporto direktoriumi vietoj Frank Leahy ir dirbo tose pareigose iki 1981 metų.

Įamžinimas
----------

1976 m. Kriaučiūno vardas buvo įrašytas į Naismith memorialinį krepšinio šlovės muziejų. 2006 m. jo vardas įtrauktas į Universitetų krepšinio šlovės muziejų. Jo garbei tarp futbolo stadiono ir krepšinio arenos Notre Dame studentų miestelyje yra pastatytas suoliukas. Gatvė, kurioje yra žymus visoje Amerikoje Notre Dame stadionas, pavadinta jo vardu - 2010 Moose Krause Circle, Notre Dame, IN 46556.

Mirė 1992 metais, palaidotas Cedar Grove kapinėse universiteto teritorijoje.
| **Edvilas Raudonikis** |
| --- |
| Gimė | 1972 m. balandžio 6 d. (51 metai)Akmenė, LTSR |
| Tautybė | lietuvis |
|  |
| Veikla | Lietuvos diplomatas |
| Pareigos | Lietuvos Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Čekijos Respublikoje (2015-2020 m.) |

**Edvilas Raudonikis** (g. 1972 m. birželio 6 d. Akmenėje) – lietuvių diplomatas, 2015-2020 m. buvęs Lietuvos Respublikos Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Čekijos Respublikoje.

Biografija
----------

1997 m. Prahos Karolio universitete baigė politikos mokslų ir čekų kalbos magistro studijas, nuo 1993 dirbo techniniu sekretoriumi Lietuvos ambasadoje Čekijoje.

1997–2001 m. buvo Lietuvos URM Vidurio Europos skyriaus trečiasis, antrasis sekretorius, vėliau – pirmasis sekretorius LR ambasadoje Čekijoje.

2006–2007 m. – ėjo URM Baltijos jūros regiono skyriaus vedėjo bei Šiaurės ir Vidurio Europos departamento direktoriaus pareigas pareigas.

2007–2010 m. – ministras patarėjas LR ambasadoje Švedijoje.

2010–2011 m. buvo URM Ekonominio saugumo politikos departamento patarėjas, vėliau – Ministro Pirmininko tarnybos Europos ir tarptautinių klausimų skyriaus vedėjas.

2012–2015 m. dirbo ministru patarėju Lietuvos ambasadoje Austrijoje, buvo laikinuoju reikalų patikėtiniu, laikinai ėjo Lietuvos nuolatinio atstovo Jungtinių Tautų biure Vienoje pareigas.

Nuo 2015 kovo 31 d. – Lietuvos Respublikos Nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Čekijos Respublikoje.

Kalba čekų, anglų, vokiečių, slovakų, bei rusų kalbomis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Prezidentė įteikė skiriamuosius raštus Lietuvos ambasadoriui Čekijoje Archyvuota kopija 2016-08-22 iš Wayback Machine projekto. (president.lt inf.)

Nuorodos
--------

* Ambasados Čekijoje tinklapis Archyvuota kopija 2016-07-29 iš Wayback Machine projekto.

| Politinis postas |
| --- |
| Prieš tai:**Aurimas Taurantas** | **Lietuvos ambasadorius Čekijos Respublikoje** 2015-2020 | Po to:**Laimonas Talat-Kelpša** |
**PTS-DOS** – Rusijoje sukurta DOS tipo operacinių sistemų grupė. Pirminis kūrėjas – „PhysTechSoft" kompanija, vėliau, išėjus keliems darbuotojams, buvo įkurta konkuruojanti „Paragon Software Group" firma, irgi platinanti šias sistemas.

Iš kitų DOS versijų *PTS-DOS* išsiskiria palaikymu bei kokybe: ši sistema iki šiol yra kuriama ir pritaikoma naujiems kompiuteriams, palaiko didelius diskus (> 40 GB), didelį kiekį operacinės atminties (iki 4 GB), yra pritaikyta naudojimui įrenginiuose, palaiko CD-ROM įrenginius, FAT32 failų sistemą, TCP-IP tinklus ir pan. Skirtingai nuo daugelio kitų DOS tipo sistemų, PTS-DOS parašyta asembleriu, todėl yra greitesnė, naudoja mažiau atminties.

Žinomesnės PTS-DOS versijos:

* DOS-Baget – Rusijoje kariniams įrenginiams sukurta DOS.
* PTS-DOS 2000 – Rusijos gynybos ministerijoje sertifikuota, „Uragan" palydovuose naudojama DOS.
* Paragon DOS Pro 2000 – Paragon firmos versija, platinama su programų tekstais.
* PTS-DOS 32 – Paskutinė PTS-DOS versija.

Nuorodos
--------

* PhysTechSoft PTS-DOS **(**rus.**)**
* Paragon PTS-DOS Archyvuota kopija 2005-04-07 iš Wayback Machine projekto. **(**angl.**)**
| **Tytthus pygmaeus** |
| --- |
|  |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Gyvūnai  *( Animalia)* |
| Tipas: | Nariuotakojai  *( Arthropoda)* |
| Potipis: | Šešiakojai  *( Hexapoda)* |
| Klasė: | Vabzdžiai  *( Insecta)* |
| Poklasis: | Sparnuotieji  *( Pterygota)* |
| Būrys: | Straubliuočiai  *( Hemiptera)* |
| Pobūris: | Blakės  *( Heteroptera)* |
| Šeima: | Žolblakės  *( Miridae)* |
| Gentis: | Tytthus  *( Tytthus)* |
| Rūšis: | Cikadėlinė žolblakė  *( Tytthus pygmaeus)* |

 |
| Binomas |
| ***Tytthus pygmaeus***Zetterstedt, 1838 |

**Cikadėlinė žolblakė** (*Tytthus pygmaeus*) – žolinių blakių šeimos atstovė.

Kūno ilgis – apie 3 mm.
Dažniausiai randama drėgnose, pelkėtose vietose. Kojos geltonos, antsparniai žalsvi, galva tamsi, pirmasis antenos segmentas baigiasi šviesiu žiedu. Trikampis skydelis juodas, nors galimos spalvinės variacijos. Suaugėliai randami liepos-rugsėjo mėnesiais.

Cikalėlinė žolblakė buvo rasta ant beržo (*Betula* sp.), viksvos (*Carex* sp.) lapų. Taip pat rasta ant pajūrinės smiltlendrės (*Ammophila arenaria*), vikšrio (*Juncus*), švendro (*Typha*), ant miglinių (*Poaceae*) augalų.
Plėšrūnas, minta cikadų (*Delphacidae*) kiaušinėliais.

Paplitimas: JAV, Kanada, Europa, Rusija. Gyvena ir Lietuvoje.

Nuorodos
--------

* British bugs
* Nuotraukos Flickr’e
| Suosa |
| --- |
| **Ilgis** | 24/13,9 km |
| **Baseino plotas** | 96,8 km² |
| **Vidutinis debitas** | 0,54 m³/s |
| **Ištakos** | Suosa |
| **Žiotys** | Lėvuo |
| **Šalys** | Lietuva |

**Suosa** – upė Lietuvoje, Kupiškio ir Anykščių rajonuose; Lėvens kairysis intakas. Išteka iš Suosos (Jurgiškio) ežero (kitais duomenimis, prasideda ties Jurgiškiu, už 3 km nuo Viešintų ir tada prateka Suosą). Teka šiaurės vakarų kryptimi. Į Lėvenį įteka už 94 km nuo jo žiočių, ties Pasuosiais, už 10 km į pietvakarius nuo Kupiškio.

Intakai: Rudilis, Akmena (dešinieji).

Upės vidutinis nuolydis – 191 cm/km. Vaga, išskyrus žemupį, sureguliuota. Ties Byčiais, už 2 km nuo žiočių, Suosa patvenkta, susidaręs 14 ha Stirniškių tvenkinys (nuo 1974 m.). Dalis žemupio patenka į Lėvens kraštovaizdžio draustinį.

Upę kerta Panevėžio–Daugpilio geležinkelis, plentas  **122**  Daugpilis–Kupiškis–Panevėžys . Prie Suosos įsikūrę Plačeniškiai, Atkočiškiai, Paliepė, Maksvyčiai, Paprūdžiai, Rudiliai, Radžiūnai, Pasuosiai, Stirniškiai.

Etimologija
-----------

Upės ir ežero pavadinimas gali būti finougrizmas (plg. lyv. *sūo* 'raistas', suom. *suo*, est. *suu* 'bala'), nors, kita vertus, sietina su *suostis* ('verkšlenti, krimstis') bei bendra sausumo, džiūvimo reikšme.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos upės: B. Gailiušis, J. Jablonskis, M Kovalenkovienė, Kaunas, Lietuvos energetikos institutas, 2001, str. 683
2. ↑  *Suosa (upė)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 130
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 320
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

| Čira |
| --- |
| Poečoso užtvanka Čiros upėje Poečoso užtvanka Čiros upėje |
| **Ilgis** | ~300 km |
| **Baseino plotas** | 19 095 km² |
| **Ištakos** | Andai |
| **Žiotys** | Ramusis vandenynas |
| **Šalys** | Ekvadoras, Peru |

**Čira** (isp. *Río Chira*) – upė Ekvadore ir Peru. Prasideda Ekvadoro Lochos provincijoje, vakariniuose Andų šlaituose. Prasideda kaip **Katamajas** (*Río Catamayo*). Teka į vakarus tarpukalnių slėniais. Ištekėjusi iš kalnų upė pasuka į pietvakarius, susilieja su Makara ir sudaro Peru-Ekvadoro sieną (nuo čia upė vadinama Čira). Už El Alamaro teka Peru teritorija (Piuros departamentas). Žemupyje teka į vakarus, sudaro upės oazę Sečūros dykumos apsuptyje. Įteka į Ramųjį vandenyną ties Vičajaliu (į šiaurę nuo Paitos.

Peru teritorijoje įrengta Poečoso užtvanka, apsauganti žemupio slėnį nuo potvynių. Upės vanduo naudojamas drėkinimui.

Svarbiausias miestas prie Čiros – Suljana (Peru).
|  |  |
| --- | --- |
|    | **Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į šaltinius.**Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |

Činčos salos XIX a.
**Činčos salos** (isp. *Islas Chincha*, keč. *Chincha wat'akuna*) – trijų salelių grupė Ramiajame vandenyne, 21 km nuo pietvakarinio Peru kranto, netoli Pisko miesto (Ikos departamentas).

Didžiausia sala Šiaurės Činča (*Isla Chincha Norte*) yra 1,3 km ilgio ir 0,97 km pločio bei 34 m aukščio. Beveik tokio pat dydžio yra Centrinė Činča (*Isla Chincha Centro*), tuo tarpu Pietų Činča (*Isla Chincha Sur*) yra perpus mažesnė. Salos granitinės, skardingos. Čia peri gausios jūrinių paukščių kolonijos. Iki 1874 m. buvo vystoma guano gavyba.

Salose yra činčų kultūros liekanų. 1840 m. Peru pradėjo guano eksportą iš salų. 1864 m. balandžio mėnesį Ispanija, kuri nepripažino Peru nepriklausomybės ir siekė pelno iš guano prekybos, okupavo salas, taip sukeldama 1864–1866 m. tarp Peru ir Ispanijos vykusį Činčos salų karą.
| Kiaulėkų piliakalnis |
| --- |
| [[Image:|250px]] |
| 

Kiaulėkų piliakalnisKiaulėkų piliakalnis

 |
| Koordinatės  | 

|  |
| --- |
| 54°19′23.2″ š. pl. 24°55′50.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.323111°š. pl. 24.930778°r. ilg.﻿ / 54.323111; 24.930778Koordinatės: 54°19′23.2″ š. pl. 24°55′50.8″ r. ilg.﻿ / ﻿54.323111°š. pl. 24.930778°r. ilg.﻿ / 54.323111; 24.930778 |

 |
| Vieta | Šalčininkų rajonas |
| Seniūnija | Pabarės seniūnija |
| Aukštis | 4-6 m |
| Plotas | 26x8 |
| Naudotas | I tūkstantmetis |
| Žvalgytas | 1969 |
| Registro Nr. | AR150 / 1938 /A1049P |

**Kiaulėkų piliakalnis su gyvenviete** – piliakalnis Šalčininkų rajono savivaldybės teritorijoje, Kiaulėkų kaime, Pabarės seniūnija. Pasiekiamas iš plento  **105**  Pirčiupiai–Eišiškės  Gėlūnuose pasukus į dešinę vakarų kryptimi žvyrkeliu, pirmoje sankryžoje už Šilo miško pasukus į dešinę šiaurėn, toliau – į kairę vakaruosna – iš viso pavažiavus 3 km yra pervažiavus Pabaldės upelį, kairėje pietuose.

Piliakalnis
-----------

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Beržūnos dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 26x8 m dydžio. Šlaitai statūs, 4-6 m aukščio.

Piliakalnis apardytas duobių, pietvakarių šlaitas, aikštelės centrinė bei pietvakarių dalys XX a. devintame dešimtmetyje iškastos žvyrui, eroduoja. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apaugę lapuočiais.

Pietvakarių papėdėje, 0,2 ha plote yra papėdės gyvenvietė. 350 m į pietvakarius yra Valakavičių piliakalnis.

Tyrimai
-------

1969 m. piliakalnį žvalgė Istorijos institutas. Šlaitų viršūnėje rastas kultūrinis sluoksnis. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 0,42 ha. Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 14500 m².

|  |
| --- |
| Aplinkiniai piliakalniai |
|  | Žuklijų II piliakalnis 26 km | Trakų pilis 35 km | Papiškių piliakalnis 41 km |  |
| Voniškių piliakalnis 23 km |  | Tetervinų piliakalnis 9 km |
| Krūminių piliakalnis 7 km | Valakavičių piliakalnis 0,35 km Eišiškių piliakalnis 17 km | Bėčionių piliakalnis 44 km |

Pastaba:   
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną

Šaltiniai
---------

1. ↑  Lietuvos TSR archeologijos atlasas, II Piliakalniai, Vilnius, Mintis, 1975 m. t. 2 p. 84 (Nr. 315).

* Lietuvos TSR kultūros paminklų sąrašas, V. 1973, p.107
* Lietuvos piliakalniai: atlasas. Vilnius, 2005, t. 2, p. 424–425.

Nuorodos
--------

* Sąrašas:Lietuvos piliakalniai
* Lietuvos piliakalniai. Kiaulėkai
| Ėrdasveng. *Érd* |
| --- |
|              |
| *Ėrdo centras ir geografijos muziejus* |
|  |
| 

ĖrdasĖrdas

47°23′0″ š. pl. 18°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.38333°š. pl. 18.91667°r. ilg.﻿ / 47.38333; 18.91667﻿ (Ėrdas)Koordinatės: 47°23′0″ š. pl. 18°55′0″ r. ilg.﻿ / ﻿47.38333°š. pl. 18.91667°r. ilg.﻿ / 47.38333; 18.91667﻿ (Ėrdas) |
|  |
| Laiko juosta: (UTC+1)------ vasaros: (UTC+2) |
|  |
| **Valstybė** | Vengrijos vėliava Vengrija |
| **Medė** | Peštas |
|  |
| **Gyventojų** (2018) | 66 892  |
|  |
|  **Vikiteka** | Ėrdas |
|  |
| **Kirčiavimas** | Ė́rdas |

**Ėrdas** (veng. *Érd*) – miestas vidurio Vengrijoje, Pešto medėje, ~13 km į pietvakarius nuo Budapešto centro, jo aglomeracijoje, šalia Dunojaus dešiniojo kranto. Praeina Budapešto–Sėkešfehėrvaro plentas ir geležinkelis, miestą jungia Budapešto priemiestinių traukinių sistema. Vystoma medienos apdirbimo, mašinų gamybos, chemijos, poligrafijos, statybinių medžiagų, odos, siuvimo, maisto (vaisių ir daržovių) pramonė. Veikia Denešo Balažo geografijos muziejus. Yra Šv. Mykolo bažnyčia, Ėrdo minaretas (XVII a.), romėnų kelio liekanos.

2011 m. 83,5 % miesto gyventojų buvo vengrai, 1,0 % – čigonai, 1,3 % – vokiečiai.

Istorija
--------

Ėrdas rašytiniuose šaltiniuose minimas nuo 1243 m. Kai 1543 m. Ėrdą užėmė Osmanai, jie čia pastatė tvirtovę ir mečetę (tada gyvenvietė vadinta Hamšabegu).

1776 m. gavo miesto teises. XX a. pr. buvo dvarininkų Karolių valda. XX a. pab. pradėjo sparčiai augti.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Erd*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004

Miesto užrašas senuoju vengrų raštu
Ėrdo minaretas
Vienas Šibalbos valdovų – Ahpučas
**Šibalba** (isp. *Xibalbá*) – požemio karalystė majų mitologijoje. Pavadinimas kilo nuo majų kalbos žodžio *xibil* – išnykti. Pasak mitų, Šibalbos valdovai žmonėms nešdavo ligas ir mirtį. Pavyzdžiui, Šikiripatas ir Kučiumakikas sukeldavo kraujosrūvas, Ach Alpuchas ir Ach Alkana – geltą, Šikas ir Patanas – gerklės kraujosrūvas su mirtinomis išskyromis.

Šibalba buvusi pilna spąstų ir pavojų. Netgi kelias į Šibalbą buvęs pavojingas: reikėję perbristi skorpionų pilną upę, paskui kraujo upę ir galiausiai pūlių upę. Paskui keliautojas patekdavęs į keturių kelių kryžkelę, kurios tikslas – apgauti ir įbauginti keliautoją. Kelionėje jį lydėjęs šuo, su kurio pagalba buvo lengviau įveikti kliūtis. Įveikęs visus pavojus keliautojas patekdavo į Šibalbos tarybą, kurios nariais buvo Šibalbos valdovai. Su jais eilėje sėdėdavo ir valdovų iškamšos, kurios būdavo skirtos pažeiminti atvykėlį, kai šis per klaidą jas sveikindavo. Paskui atvykėlis būdavo sodinamas ant suolo, kuris iš tiesų buvęs krosnimi maisto gamybai. Taip Šibalbos valdovai linksmindavosi iš svečių prieš siunčiant juos į mirtinus išbandymus.

Pasak mito, Šibalbą sudaro 9 sluoksniai, yra gyvatiškame urve arba grotoje su skardžio formos įėjimu. Jos viduje yra išbandymų kambarys, kur patekusysis būdavo kankinamas. Pati Šibalbos esmė buvo atskirti žmogaus sielą nuo kūno. Epiniame kičių padavime *Popol Vuh* aprašoma, kad Šibalbos valdovus nugalėjo legendiniai dvyniai Šbalankė ir Hunahpu.

Archeologai, vadovaujami Guillermo de Anda, Jukatane aptiko požemių labirintą, jungiantį 14 urvų, kuris galėjęs simbolizuoti kelią į Šibalbą. Mokslininkų manymu labirintas galėjęs būti įrengtas klasikiniu majų civilizacijos laikotarpiu (250–900 m.). Seniausi urvo radiniai datuojami 1900 m. senumo, tačiau kiti vėlesni. Manoma, kad požeminiuose urvuose galėję vykti žmonių aukojimo ir luošinimo ritualai, siekiant patenkinti dievus. Tai liudija požeminiuose urvuose randami nužudytų žmonių palaikai.

Šaltiniai
---------

* Požeminiai Jukatano urvai Archyvuota kopija 2009-02-06 iš Wayback Machine projekto.
* „Iliustruotasis Mokslas", 2009 m. kovas
| **Agrocybe praecox** |
| --- |
| (Agrocybe praecox |
| Mokslinė klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Karalystė: | Grybai  *( Fungi)* |
| Skyrius: | Papėdgrybūnai  *( Basidiomycota)* |
| Klasė: | Papėdgrybiai  *( Basidiomycetes)* |
| Eilė: | Agarikiečiai  *( Agaricales)* |
| Šeima: | Kiškiabudiniai  *( Bolbitiaceae)* |
| Gentis: | Dirvabudė  *( Agrocybe)* |
| Rūšis: | Ankstyvoji dirvabudė  *( Agrocybe praecox)* |

 |
|  Index Fungorum |
| Binomas |
| ***Agrocybe praecox***(Pers.) Fayod, 1889 |
| **Sinonimas** |
| 

|  |
| --- |
| *Pholiota praecox* |
| *Agaricus praecox* |

 |

**Ankstyvoji dirvabudė**  (*Agrocybe praecox*) – kiškiabudinių šeimai priklausantis valgomas grybas, turintis vidutiniškas maistines savybes. Lietuvoje dažna.

Išvaizda
--------

Kepurėlė (3–6 cm skersmens), jaunų vaisiakūnių plona, nemėsinga, iš pradžių pusiau apvali, vėliau paplokščia, su plačiu gūbreliu. Luobelė lygi blizganti,gelsva, balta, baltintos kavos spalvos, lygi arba smulkiai plaušuota, kraštai su apvalkalo liekanomis.Lakšteliai pilkšvi, senų grybų rausvi, violetiškai rusvi, tankūs, iki 1 cm pločio, priaugtiniai. Kotas 4–6 cm (kartais 5 – 10 cm)ilgio, 0,5 – 1 cm storio, labai laibas cilindriškas, iš pradžių pilnaviduris, vėliau tuščiaviduris, ties pagrindu nežymiai storėjantis. Odiškas, balsvos spalvos, paprastai greit nukrintantis rinkis juosia viršutinę koto dalį; aukščiau rinkio kotas baltas, žemiau jo pilkai rusvas, su apnašu, pagrindas su vegetatyvinės grybienos gijelėmis. Kepurėlės trama balta, minkšta plaušinga, miltų kvapo ir kartoko skonio, o koto trama gelsva, sultinga, kartoko skonio. Sporos pilkai rusvos 9-13x5-6 μm. 

Spalvos kaita: kepurėlės spalva įvairuoja nuo balsvos iki geltonos iki ochros geltonumo. Lakšteliai ilgai būna balsvi, rausvai rudi.

Augavietė
---------

Šis grybas dažnai sutinkamas lapuočių ir mišriuosiuose miškuose, parkuose, soduose, žolėtose vietose, pavieniui arba grupelėmis.

Sezonas: gegužė–birželis

Panašios rūšys: Kietoji dirvabudė (*Agrocybe dura*)

Literatūra
----------

* Didysis gamtos vadovas „Grybai", išsamus grybų ir jų rinkimo žinynas, „Mūsų knyga", 2004 m. (128 psl.) ISBN 9955-573-65-1

Nuorodos
--------

* Apie Lietuvoje augančius grybus


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Vikiteka: Ankstyvoji dirvabudė** – vaizdinė ir garsinė medžiaga  |