recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinatės: 55°37′36″ š. pl. 26°8′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.62667°š. pl. 26.14722°r. ilg.﻿ / 55.62667; 26.14722


| Ūpartas |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,467 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,48 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 3,8 m |
| Įteka | Šventoji, Samava, bevardis upelis |
| Išteka | Šventoji |

**Ūpartas** arba **Kiškelio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 5 km į šiaurę nuo Salako, Gražutės regioniniame parke. Išsidriekęs iš vakarų į rytus 2,31 km, plotis siekia 0,43 km. Altitudė 148,6 m. Gylis – iki 3,8 m. Krantai daugiausia aukšti, iš šiaurės apaugę Gražutės mišku, pietuose – siauru medžių ir krūmų ruožu. Pietinėje pakrantėje daugiausia plyti pievos. Dugnas padengtas karbonatingu dumblu ir gėlavandene klintimi. Yra 0,05 ha sala. Per Ūparto ežerą iš rytų į vakarus teka Šventosios aukštupys, iš Samavo ežero įteka Samava (Vaisinė).

Prie Ūparto įsikūrę kaimai: Samauka, Tiltiškės.

Vandenvardis *Ū̃partas* (*Ū̃parstas, Ū̃spartas*) gretinamas su Dniepro aukštupio baseino upėvardžiais *Усперт, Усперть, Вопрат, Уперта*. Visi šie laikomi baltiškos kilmės – iš *už-* + *pert-*. Vandenvardžio *Ū̃partas* pirminė lytis būtų \**Ūž-partas*.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ūpartas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 380
2. ↑  Топоров В. Н. Трубачев О. Н. *Лингвистический анализ гидронимов Верхнего Поднепровья*. М. 1962.
3. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 354
Darbo balso 1918 metų 5 numeris
**„Darbo balsas"** – Lietuvos socialdemokratų visuomenės, politikos ir literatūros laikraštis, leistas 1917 m. lapkričio 15 d. – 1919 m. sausio 7 d. Vilniuje.

Leidimai
--------

Leido Lietuvos socialdemokratų partija. Savaitraštis, nuo Nr. 45 – dvisavaitinis leidinys. Spausdino J. Bajevskio spaustuvė Vilniuje. Išėjo 58 numeriai. 1917 m. pasirodė 4, 1918 m. – 53, 1919 m. – 1 numeris. Tiražas 5000 egz. (1917 m.).

Bendradarbiai – Stasys Brašiškis, Vytautas Didžiulis, Augustinas Janulaitis, Kazys Kepalas, Stasys Matijošaitis, Adomas Mika, Juozas Paknys, Motiejus Pečiulionis,

Propagavo Lietuvos socialdemokratų partijos idėjas, spausdino LSDP dokumentus, domėjosi darbo žmonių ekonomine, politine ir soeialine padėtimi, informavo apie šalies ir pasaulio politikos, ekonomikos ir kultūros įvykius, spausdino teorinius straipsnius, polemizavo su kitos orientacijos spauda.

Redaktorius – Steponas Kairys,  techninis redaktorius Peliksas Bugailiškis.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 98 psl.
Koordinatės: 55°53′14″ š. pl. 23°27′6″ r. ilg.﻿ / ﻿55.88722°š. pl. 23.45167°r. ilg.﻿ / 55.88722; 23.45167

| Gudelių ežeras |
| --- |
| Gudelių ežeras nuo Zoknių aerodromoGudelių ežeras nuo Zoknių aerodromoGudelių ežeras nuo Zoknių aerodromo |
| Vieta | Šiaulių rajonas, Lietuva |
| Plotas | 2,314 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,55 km |
| Vidutinis gylis | 4,0 m |
| Įteka | G-1, bevardis upelis |
| Išteka | Kruoja |

**Gudelių ežeras**  – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone, apie 3 km į pietus nuo Kairių, 1 km į rytus nuo Zoknių aerodromo, Radviliškio rajono paribyje. Ilgis iš vakarų į rytus 2,38 km, plotis iki 1,36 km. Altitudė 107,5 m. Ežero krantai lėkšti, vakaruose ir pietuose vietomis pelkėti. Yra 2 salos (0,48 ha ir 0,13 ha). Vakarine ežero dalį pylimu kerta vietinės reikšmės kelias. Aplink ežerą plyti dirbami laukai, pievos, krūmynai. Rytuose išteka Mūšos intakas Kruoja. Ežeras patvenktas. 

Šiaurinėje Gudelių ežero pakrantėje įsikūręs Gudelių kaimas, pietrytinėje - Šniūraičių kaimas. Veikia kaimo turizmo sodyba. Pietrytiniu krantu eina riba su Radviliškio rajonu.

Ežere vykdoma limituota žvejyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Gudelių ežeras (Šiaulių r.)*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 13
Koordinatės: 55°51′23″š. pl. 26°07′39″r. ilg.﻿ / ﻿55.8564°š. pl. 26.1275°r. ilg.﻿ / 55.8564; 26.1275

| Sodžių ežeras |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,416 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,95 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 9,8 m |
| Įteka | Rauda (Z-1), bevardis upelis |
| Išteka | Rauda |

**Sodžių ežeras** (arba ***Zelionkos ežeras***) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 2 km į šiaurės rytus nuo Suvieko. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,16 km, plotis iki 0,73 km. Altitudė 142,3 m. Giliausia ežero vieta (9,8 m) yra rytuose. Kranto linija labai vinguriuota. Yra 2 salelės (0,08 ha ir 0,06 ha). Krantai daugiausia žemi, pelkėti, o rytinis krantas aukštas. Ežerą supa Gaidiškių ir Zelioniškių miškai, tik rytinėje pakrantėje plyti pievos ir dirbami laukai. 

Pro Sodžių ežerą iš tuoj į pietvakarius telkšančio Suvieko ežero prateka Rauda (Ilūkstės kairysis intakas, Dauguvos baseinas).

Rytinėje pakrantėje įsikūręs Sodžių kaimas, šiaurinėje pakrantėje anksčiau buvo Zelionkos kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Sodžių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 69
| Paneikiškis |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,397 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,44 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 2,9 m |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Paneikiškis

  |
| **Koordinatės** |  55°35′38″ š. pl. 25°56′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.59389°š. pl. 25.94361°r. ilg.﻿ / 55.59389; 25.94361Koordinatės: 55°35′38″ š. pl. 25°56′37″ r. ilg.﻿ / ﻿55.59389°š. pl. 25.94361°r. ilg.﻿ / 55.59389; 25.94361 |

**Paneikiškis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 8,5 km į pietryčius nuo Antalieptės, 6,5 km į rytus nuo Daugailių. Ežeras lašo pavidalo, platėja šiaurės vakaruose. Ilgis iš šiaurės vakarų į pietryčius 0,88 km, plotis iki 0,64 km. Altitudė 162,5 m. Ežero gylis siekia 2,9 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, šiaurėje ir vakaruose statoki. Iš rytų prieina spygliuočių miškas. Vakarinėje pakrantėje stūkso Gilasai miškas, pietinėje – Gyvatyno ir Kloviškių miškai. Vietomis yra įsiterpę pievos ir dirbami laukai. Ežeras apaugęs vandens augalija. Vakaruose išteka upelis link Šventosios intako Šavašos. Tuoj į pietus nuo Paneikiškio, pelkaitėje telkšo Paneikiškaitis.

Šalia ežero įsikūrusios Bikeliškės ir Kloviškiai. Pietvakariniu krantu eina riba su Utenos rajonu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Paneikiškis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 288
Koordinatės: 55°46′43″ š. pl. 25°55′14″ r. ilg.﻿ / ﻿55.77861°š. pl. 25.92056°r. ilg.﻿ / 55.77861; 25.92056


| Vykas |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,291 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,46 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 4,5 m |
| Didžiausias gylis | 9,3 m |
| Įteka | Ožupelis, 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Vykelė |

**Vykas** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, 5,5 km į šiaurės rytus nuo Dusetų, Sartų regioniniame parke. Ilgis rytų–vakarų kryptimi 1,37 km, plotis iki 0,35 km. Altitudė 102,9 m. Krantai daugiausia žemi ir pelkėti, tik dalis šiaurinio ir pietinio krantų aukšti. Pakrantės miškingos. Siaurą atabradą dengia dumblas, o dugną – molingas dumblas. Pakrantės užžėlusios meldais, nendrėmis, lūgnėmis ir vandens lelijomis. Į Vyką suteka keli upeliai, o vakaruose į Čiauno ežerą išteka Vykelė (Zaduojos upelės baseinas).

Šalia Vyko yra Pakerių kaimas.

Vandenvardis galimai kilęs iš *vyk-/veik-* šaknies, kuri pradžioje galėjusi turėti vingiuotumo, kreivumo reikšmę (plg. latv. *vīkt* 'glausti, lenkti' < ide. *\*u̯eik-, u̯eig-* 'kreipti, lenkti').

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Vykas*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 515
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 381
| Lakajos |
| --- |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,762 km² |
| Kranto linijos ilgis | 8,78 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 3,5 m |
| Didžiausias gylis | 10,3 m |
| Įteka | Lakaja, 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Lakaja |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Lakajos

  |
| **Koordinatės** |  55°8′46″ š. pl. 25°46′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.14611°š. pl. 25.78167°r. ilg.﻿ / 55.14611; 25.78167Koordinatės: 55°8′46″ š. pl. 25°46′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.14611°š. pl. 25.78167°r. ilg.﻿ / 55.14611; 25.78167 |

**Lakajos** arba **Lakaja** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 12,5 km į vakarus nuo Švenčionėlių, Labanoro girios apsuptyje (Baranavos miške). Ežero ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 3,16 km, plotis iki 0,58 km. Altitudė 140,6 m. Gylis iki 10,3 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis; sudarytas iš 4 dalių, per vidurį susiaurėjęs. Išilgai ežero dugno driekiasi duburiai. Kranto linija labai vingiuota; šiaurės rytinis ir pietinis krantai aukšti, o ežero galuose, ypač prie Lakajos žiočių ir ištakų – pelkėti, žemi.

Ežeru iš šiaurės vakarų į pietryčius prateka Žeimenos intakas Lakaja (teka iš Juodųjų Lakajų, pro Aldikio ežerą, kuris yra tuoj į šiaurės vakarus). Ežero pratakumas 3477 % per metus.

Greta ežero yra Žukaučiznos, Kumelynės ir Rutovčiznos kaimai. Šiaurrytinėje pakrantėje yra įrengtos 2 stovyklavietės.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Marija Vasiliauskienė. *Lakajos*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 471
| Kretuonykštis |
| --- |
| Vieta | Švenčionių rajonas, Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,669 km² |
| Kranto linijos ilgis | 4,48 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,6 m |
| Didžiausias gylis | 3,0 m |
| Įteka | Juodynė, 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Žaugėda |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kretuonykštis

  |
| **Koordinatės** |  55°15′5″ š. pl. 26°8′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25139°š. pl. 26.14306°r. ilg.﻿ / 55.25139; 26.14306Koordinatės: 55°15′5″ š. pl. 26°8′35″ r. ilg.﻿ / ﻿55.25139°š. pl. 26.14306°r. ilg.﻿ / 55.25139; 26.14306 |

**Kretuonykštis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajono savivaldybės teritorijoje, 13 km į šiaurės rytus nuo Švenčionėlių, 2 km į rytus nuo Kretuono ežero, Aukštaitijos nacionaliniame parke.

Plotas 66,9 ha. Ežeras ovalus, jo ilgis iš pietų į šiaurę 1,11 km, didžiausias plotis 0,96 km. Paviršiaus altitudė 147,1 m. Didžiausias gylis 3,0 m, vidutinis gylis 1,6 m. Ežero dubuo išgulėtas ledo luisto. Baseino plotas 85,5 km². Kranto linijos ilgis 4,48 km. Ežero šiaurės vakarinėje dalyje yra didelė įlanka, gausiai užžėlusi vandens augalais. Krantai žemi, pelkėti – ežerą supa Barškėčių pelkė. Pakrantės miškingos, iš šiaurės prieina Aklažerio miškas. Pietrytinėje pakrantėje plyti dirbami laukai, įsikūręs Vajukiškės kaimas.

Pietuose į Kretuonykštį įteka Juodynė ir dar 3 upeliai, šiaurės vakaruose išteka Žaugėda link Kretuono ežero intako Vajuonėlės. Ežeras priklauso Žeimenos baseinui. Ežero pratakumas 87 %. Atabradas platus.

Į vakarus nuo ežero įsikūręs Reškutėnų kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
2. ↑  *Kretuonykštis*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. XI (Kremacija-Lenzo taisyklė). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2007. 24 psl.
Koordinatės: 54°54′33″ š. pl. 25°42′44″ r. ilg.﻿ / ﻿54.90917°š. pl. 25.71222°r. ilg.﻿ / 54.90917; 25.71222

| Ungurinis |
| --- |
|  |
| Vieta | Švenčionių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,38 km² |
| Kranto linijos ilgis | 5,62 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |

**Ungurinis** – ežeras rytų Lietuvoje, Švenčionių rajone, 8,5 km į pietvakarius nuo Pabradės, 1,5 km į šiaurės rytus nuo Neries upės. Nusidriekęs iš šiaurės vakarų į pietryčius 1,85 km, plotis iki 0,4 km. Altitudė 126,2 m. Turi 3 ilgas įlankas – dvi rytuose ir vieną vakaruose. Kranto linija labai vingiuota. Krantai statūs, daugiausia apaugę Žaliašilio mišku, tik vietomis plyti pievos. Ežeras nenutekantis, priklauso Žeimenos upės intako Petruškės baseinui.

Greta Ungurinio yra Raubiškių ir Noselėnų kaimai, rytinėje pakrantėje stūkso Noselėnų piliakalnis. Šiaurinėje pakrantėje veikia kaimo turizmo sodyba.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Ungurinis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 376
| Kaburgva |
| --- |
| Ežero reginysEžero reginysEžero reginys |
| Vieta | Čilės vėliava Čilė |
| Plotas | 52 km² |
| Kilmė | Ledyninė |
| Didžiausias gylis | 327 m |
| Įteka | Blankas |
| Išteka | Karileufu |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kaburgva

  |
| **Koordinatės** |  39°07′40″ p. pl. 71°46′24″ v. ilg.﻿ / ﻿39.12778°š. pl. 71.77333°r. ilg.﻿ / 39.12778; 71.77333Koordinatės: 39°07′40″ p. pl. 71°46′24″ v. ilg.﻿ / ﻿39.12778°š. pl. 71.77333°r. ilg.﻿ / 39.12778; 71.77333 |
|  |
|  Vikiteka | Kaburgva |

**Kaburgva** (isp. *Lago Caburgua*, mapu. *Kafürwe*) – ežeras Čilėje, Araukanijos regione (Kautino provincija), 80 km į pietryčius nuo Temuko, 15 km į rytus nuo Viljarikos ežero, vakarinėse Andų pašlaitėse, 300 m aukštyje virš jūros lygio. Ežero ilgis iš šiaurės į pietus 19 km, plotis iki 5 km. Kranto linija mažai vingiuota, krantai statūs, miškingi. Aplink stūkso ugnikalniai – Nevados de Soljipuljo (šiaurės rytuose), Viljarikos (toliau pietvakariuose).

Suteka keli trumpi upeliai, pietuose išteka Karileufu, kuri per Pukono upę pasiekia Viljarikos ežerą (Tolteno baseinas). Ežeras pastaraisiais dešimtmečiais smarkiai nuseko.

Prie ežero įsikūrusios kelios gyvenvietės – Kaburgva, Plaja Negra, Ljoljė. Turizmas, žvejyba (vaivorykštiniai upėtakiai, šlakiai).

Ežero pavadinimas kildinamas iš mapučių kalbos ir aiškinamas kaip „išrausta vieta".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3 4  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. 1 2  INFORME EJECUTIVO: NIVEL DE AGUA LAGO CABURGUA, Caburgua sustenable
3. ↑  Pérez-Carmona, Daniel (1993). *Diccionario mapuche*. Antiyal.
Statistikoje **mediana** (angl. *median*) – tai požymio reikšmė, kuri dalija variacinę eilutę, populiaciją ar tikimybinį pasiskirstymą į dvi lygias dalis. Pusė populiacijos turi reikšmes, mažesnes ar lygias medianai, kita pusė turi didesnes ar lygias medianai. Mediana dar taip pat vadinama *antruoju kvartiliu* {\displaystyle Q\_{2}}.

Norint rasti baigtinės skaičių aibės medianą, reikia surikiuoti skaičius iš eilės pagal dydį ir pasirinkti vidurinį. Pavyzdžiui, jei yra 5 žmonės, kurių amžiai yra 2 m. 9 m. 10 m. 39 m. ir 45 m. jų amžiaus mediana yra 10 metų. Jei aibėje yra lyginis skaičius elementų, atsiranda neapibrėžtumas ties kuria vieta dalinti seką – prieš vidurinįjį elementą ar po jo. Šiuo atveju mediana pasirenkama reikšmė, lygi dviejų vidurinių reikšmių vidurkiui. Pavyzdžiui, jei yra keturi žmonės, kurių mėnesiniai atlyginimai yra 800 €, 1000 €, 1300 € ir 3000 €, jų mėnesinių atlyginimų mediana yra {\displaystyle (1000\mathrm {\euro} +1300\mathrm {\euro} )/2=1150\mathrm {\euro} .}

Skirtingai nuo vidurkio mediana mažai jautri itin didelėms ar labai mažoms reikšmėms. Pavyzdžiui, reikšmių 1,2,3,4,5 mediana lygi 3. Tam pačiam skaičiui lygi ir aibės 1, 2, 3, 4, 500 mediana, kur 500 būtų aiškiai nepritinkanti reikšmė – gal klaidingai išmatuota, gal ne tais vienetais užrašyta. Tuo tarpu vidurkis nuo šios neįprastos reikšmės labai pasikeičia. Skirtingai nuo modos, visada yra tik viena medianos reikšmė.

Modos, medianos ir vidurkio palyginimas
---------------------------------------

Imtis susideda iš reikšmių [ 1, 2, 2, 3, 4, 7, 9 ]| Algoritmas | Aprašymas | Pavyzdys | Rezultatas |
| --- | --- | --- | --- |
| Vidurkis | {\displaystyle \scriptstyle {\bar {x}}={\frac {1}{n}}\sum \_{i=1}^{n}x\_{i}} | (1 + 2 + 2 + 3 + 4 + 7 + 9) / 7 | **4** |
| Mediana | Vidurinė reikšmė, skirianti mažesnę ir didesnę imties puses | 1, 2, 2, **3**, 4, 7, 9 | **3** |
| Moda | Dažniausiai sutinkama reikšmė | 1, **2**, **2**, 3, 4, 7, 9 | **2** |

Tvarkant duomenų imtį, kartais panaudojamas Medianos filtras.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Weisstein, Eric W. "Statistical Median." From MathWorld--A Wolfram Web Resource.
| Kalmaro karas |
| --- |
| Kalmaro karas |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Data | 1611 – 1613 |
| Vieta | Skandinavijos pusiasalis |
| Rezultatas | danų pergalė |

 |
| Konflikto šalys |
| Švedija Švedijos imperija |  Danija-Norvegija |
| Vadovai ir kariniai vadai |
| Švedija**Karolis IX**
Švedija Gustavas II Adolfas |  **Kristijonas IV** |

**Kalmaro karas** (šved. *Kalmarkriget*) vyko 1611–1613 m. tarp Švedijos ir Danijos karalysčių.

Formaliai karas vyko dėl „*Lapių karaliaus*" titulo, kurį sau priskyrė danų valdovas Kristijonas IV bei Švedijos karalius Karolis IX. Faktiškai karo priežastis buvo ekonominiai valstybių interesai, kadangi prekyba žuvimi ir kailiais iš Švedijai priklausančio Finmarko šiaurės Skandinavijoje, į kurį pretenzijas reiškė Danija, buvo labai pelninga. Taip pat svarbia priežastimi buvo Kristijono IV siekis vyrauti Baltijos jūros regione, nes per Finmarko regioną Švedija galėjo gauti kitą prekybinį kelią į Šiaurės jūrą, aplenkdama Danijos kontroliuojamus Zundo sąsiaurius.

Po to, kai Karolis IX atsisakė derėtis ginčytinais klausimais, abi šalys paskelbė viena kitai karą. Po Karolio IX mirties 1611 m. spalį karą tęsė 17-metis sosto paveldėtojas Gustavas II Adolfas.

1612 m. gegužę Danijos kariuomenei, kurią sudarė daugiausia vokiečių samdiniai, pavyko užimti Elfsborgą prie Jotaelvo upės, taip uždarant vienintelį Švedijos išėjimą į Kategatą. Tų pačių metų rugpjūtį danai apsiautė Kalmarą.

Tarpininkaujant Anglijai ir Nyderlandams 1613 m. sausį buvo sudaryta Kneriodo taika (*Knærød*). Švedija atsisakė Finmarko Danijos naudai, bet jai buvo grąžintas Kalmaras. Švedija įsipareigojo iki 1618 m. išmokėti milijono talerių kompensaciją Danijos karaliui Kristijonui IV. Kol bus išmokėta ši kompensacija, Elsfborgas iki 1619 m. liko Danijos valdžioje.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kalmaro karas*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. IX (Juocevičius-Khiva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2006. 216 psl.
*Apie kaimą žr. Apidemis (Kaišiadorys)*.
Koordinatės: 55°42′10″ š. pl. 26°17′30″ r. ilg.﻿ / ﻿55.70278°š. pl. 26.29167°r. ilg.﻿ / 55.70278; 26.29167

| Apidemis |
| --- |
| Apidemis iš šiaurės pusėsApidemis iš šiaurės pusėsApidemis iš šiaurės pusės |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,281 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,41 km |
| Didžiausias gylis | 5 m |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | V-1 |

**Apidemis** arba **Epidemis** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 4 km į pietryčius nuo Zarasų, į pietvakarius nuo Vilniaus-Zarasų kelio ( **102**  Vilnius–Švenčionys–Zarasai ). Ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,89 km, plotis iki 0,5 km. Altitudė 163,1 m. Gylis iki 5 m. Krantai lėkšti, sausi, pietinis ir šiaurinis pelkėti. Aplink ežerą plyti pievos ir dirbami laukai, o pelkėtose vietose auga krūmynai. Pietuose išteka V-1 upelis link Vaisinio ežero (Šventosios upės baseinas).

Šalia ežero įsikūrę kaimai: Apidemiškės, Berankiškės, Rėpka, Bernotiškės, Arliškės.

Ežerėvardis *Apìdemis* (dar *Apìdmis, Epidemis*) kildinamas nuo žodžių *apidėmė* („panamė, išvara, tarpas tarp sodybų"), *apidėmis* („krūmingos ganyklos, aikštė, kur stovi banda, kapai").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Apidemis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 86
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 44
Koordinatės: 55°49′45″ š. pl. 23°0′06″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82917°š. pl. 23.00167°r. ilg.﻿ / 55.82917; 23.00167



| Pašvinys |
| --- |
| Vieta | Šiaulių raj. Lietuva |
| Plotas | 0,171 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,75 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Didžiausias gylis | 8,6 m |
| Išteka | Šyvinis |

**Pašvinys** – ežeras šiaurės Lietuvoje, Šiaulių rajone, apie 10 km į pietvakarius nuo Bubių, 3 km į vakarus nuo Kurtuvėnų, Kurtuvėnų regioniniame parke. Ežeras beveik apskritas – ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus 0,59 km, plotis 0,46 km. Altitudė 129,3 m. Gylis siekia 8,6 m. Krantai daugiausia žemi, pelkėti, o pietinis apaugęs Vainagių mišku. Iš Pašvinio šiaurės rytuose išteka Šyvinio upelis, įtekantis į Ventos-Dubysos perkasą.

Ežerą supa Pašvinių kaimas, kolektyvinių sodų bendrija. Veikia kaimo turizmo sodyba. Šalia pietinio kranto praeina kelias  **215**  Bubiai–Ramučiai . Pietvakarinėje pakrantėje yra įrengtas paplūdimys. Pietiniu krantu eina riba su Kelmės rajonu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Pašvinys*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 324
**Diena** – Latvijos nacionalinis dienraštis, einantis nuo 1990 m. Rygoje.

Istorija
--------

Iki 1991 m. buvo Latvijos Respublikos AT ir MT organas, paskui – nepriklausomas laikraštis. Vienas didžiausių ir populiariausių šalies laikraščių. Tiražas 1996 m. – 65 000 egz. latvių kalba ir 19 000 egz. rusų kalba, 2010 m. – 30 000 egz.; vieno numerio vidutinė auditorija 124 000 skaitytojų. Nuo 1993 m. leistas švedų bendrovės „Bonnier". 2009 m. latvių bendrovė „Nedela" iš „Bonnier" už neskelbiamą sumą įsigijo vieną didžiausių šalies žiniasklaidos grupių, leidžiančių nacionalinį dienraštį „Diena" ir verslo dienraštį „Dienas bizness". Tais pačias metais paskola perleisti britų investuotojams Rowlandų šeimai. 2010 m. 51 % akcijų iš minėtos bendrovės įsigijo verslininkas Viesturas Koziolas per jam priklausančią įmonę „Žurnāli un Diena". 2012 m. jis įsigijo dar 47,86 % akcijų ir dabar valdo 98,86 % akcijų.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 106 psl.
2. ↑  Diena
3. ↑  „Latvijos dienraščiai Diena ir Dienas bizness keičia savininkus". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-06-22.
4. ↑  „Keičiasi Diena ir Dienas Bizness savininkai". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-06-22.
5. ↑  „Latvijos verslininkas nusipirko visas laikraščio „Diena" akcijas". *Verslo žinios*. Nuoroda tikrinta 2018-06-22.

Nuorodos
--------

* Diena.lv svetainė
**Dienraštis** (pranc. *journal*, nuo *jour* 'diena', it. *gazzetta*, nuo monetos *gasetos*, kurią kainavo dienraščio skaitymas, pavadinimo) – laikraštis, išeinantis ne mažiau kaip 5 kartus per savaitę.

Istorija
--------

Dienraščio „tėvu" laikytinas Julijus Cezaris, leidęs laikraštį „Acta diurna populi romani" ('Kasdieniniai Romos liaudies reikalai'), kuris buvo rašomas viešai išstatomose molio lentelėse. Pirmasis dienraštis Kinijoje – „Czin-bao" ('Sostinės žinios'), ėjęs Pekine nuo 911 m.; Prancūzijoje – „Journal d’un bourgeois de Paris" ('Paryžiaus buržua dienraštis'), ėjęs 1405–1449 m. išradus spaudą – „La Gazette", ėjusi nuo 1631 m. gegužės 31 d. 1200 egz. tiražu.

Pirmasis dienraštis lietuvių kalba, ėjęs nuo 1904 m. gruodžio 23 d. iki 1909 m. kovo 17 d. – „Vilniaus žinios". XXI a. yra leidžiami elektroniniai naujienų dienraščiai ir išlieka popieriniai.

Lietuvos popieriniai dienraščiai
--------------------------------

* Lietuvos žinios
* Draugas
* Kauno diena
* Klaipėda
* Kurier Wileński
* Lietuvos rytas
* Respublika
* Vakarų ekspresas
* Verslo žinios

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 107 psl.
| Maihujė |
| --- |
| Ežero reginysEžero reginysEžero reginys |
| Vieta | Čilės vėliava Čilė |
| Plotas | 50 km² |
| Kilmė | Ledyninė |
| Įteka | Hueinahujė, Melipujė, Piljanleufu |
| Išteka | Kalkurupė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Maihujė

  |
| **Koordinatės** |  40°17′00″ p. pl. 72°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.28333°š. pl. 72.05000°r. ilg.﻿ / 40.28333; 72.05000Koordinatės: 40°17′00″ p. pl. 72°03′0″ v. ilg.﻿ / ﻿40.28333°š. pl. 72.05000°r. ilg.﻿ / 40.28333; 72.05000 |
|  |
|  Vikiteka | Maihujė |

**Maihujė** (isp. *Lago Maihue*) – ežeras Čilėje, Los Rioso regiona (Ranko provincija), ~100 km į pietryčius nuo Valdivijos, vakarinėse Andų pašlaitėse, 128 m aukštyje virš jūros lygio, 7,5 km į rytus nuo Ranko ežero. Maihujės ežero ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 16 km, plotis iki 5 km. Kranto linija vingiuota, krantai statūs, miškingi. Pietiniame krante stūkso Karano-Los Venadoso ugnikalnių masyvas.

Suteka kelios upės (Hueinahujė, Melipujė, Piljanleufu), vakaruose į Ranko ežerą išteka Kalkurupė (Bueno baseinas).

Prie ežero įsikūrusios kelios gyvenvietės – Puerto Maihujė, Hueinahujė, Makeo.

Ežero pavadinimas kildinamas iš mapučių kalbos ir aiškinamas kaip „ąsotėlis gėrimui".

Šaltiniai
---------

1. 1 2 3  R. Ziesler and G.D. Ardizzone. LAS AGUAS CONTINENTALES DE AMERICA LATINA/THE INLAND WATERS OF LATIN AMERICA, Fishery Information, Data and Statistics Service. Fisheries Department FAO, Rome.
2. ↑  Diccionario Mapuche-Castellano
**Draugystė** – Vilniaus rajono laikraštis, leistas nuo 1949 m. spalio 2 d. iki 1991 m. rugsėjo 26 d. Vilniuje lietuvių, rusų ir lenkų kalbomis.

Istorija
--------

Iki 1950 m. buvo Vilniaus apskrities laikraštis, 1950–1990 m. – LKP Vilniaus rajono komiteto ir LDT leidinys, nuo 1990 m. – Vilniaus rajono tarybos laikraštis.

1951–1961 m. leistas du kartus, vėliau – tris kartus, nuo 1990 m. – du kartus per savaitę. 1950 m. rugsėjo – 1963 m. balandžio mėn. ėjo tik rusų ir lenkų kalba. Iki 1962 m. vadinosi „Lenino keliu". Tiražas 1950 m. lietuvių kalba – 500 egz. rusų kalba – 1000 egz. lenkų kalba – 3000 egz. 1987 m. lietuvių kalba – 1700 egz. rusų kalba – 5700 egz. lenkų kalba – 3400 egz. 1991 m. lietuvių kalba – 560 egz. rusų kalba – 3000 egz. lenkų kalba – 1700 egz. Nuo 1991 m. liepos 12 d. vietoj „Draugystės" leistas laikraštis „Vilnia".

Redaktoriai
-----------

* Leonidas Romanovičius – 1949–1950 m.
* V. Lenčinskis – 1950–1951 m.
* N. Ovsianickis – 1951–1962 m.
* A. Guminas – 1962–1973 m.
* Algirdas Berželionis – 1974–1980 m.
* Kazys Uscila – 1981–1985 m.
* V. Jarmolovičius – 1986–1991 m.
* Z. Ždanovičius – 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 112 psl.
**Kreditorius** (lot. *creditor* - skolintojas) – juridinis ar fizinis asmuo, suteikęs, teikiantis arba suinteresuotas įmonei, įstaigai teikti skolon finansus, prekes, paslaugas. Kreditorius turi teisę reikalauti iš prievolės kitos šalies jo naudai atlikti tam tikrą veiksmą arba tam tikro veiksmo nedaryti.

Paprastai kreditoriai skirstomi į tuos, kurie parduoda prekes ir paslaugas (prekybos kreditoriai) ir tuos kurie teikia paskolas (paskolų kreditoriai).

Prie kreditorių priskiriama:

* Juridiniai ar fiziniai asmenys, suteikiantys paskolas.
* Juridiniai ar fiziniai asmenys, skolon tiekiantys prekes ar teikiantys paslaugas.
* Mokesčius renkančios institucijos, kai atsiradusi mokestinė skola dar nesumokėta.
* Įstaigų, įmonių, privačių asmenų samdyti darbuotojai, kuriems dar neišmokėtas turimas išmokėti darbo užmokestis.
* Juridiniai ar fiziniai asmenys, savo lėšomis apmokėję skolą už juridinį ar fizinį asmenį.

Kreditoriai rodomi balanso pasyvinėje pusėje.

Kreditoriui priešinga sąvoka - debitorius.

Šaltiniai
---------

1. ↑  kreditorius. Visuotinė lietuvių enciklopedija (tikrinta 2024-01-29).
| **Eduardas Zabarauskas** |
| --- |
| Gimė | 1907 m. gegužės 1 d.Joniškėlis, Biržų apskritis |
| Mirė | 1940 m. rugsėjo mėn. (~32 metai)prie sienos su Vokietija |
|  |
| Veikla | teisininkas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vytauto Didžiojo universitetas |

**Eduardas Zabarauskas** (1908 m. birželio 20 d.[reikalingas šaltinis] Joniškėlyje, Biržų apskritis – 1940 m. rugsėjo mėn. prie sienos su Vokietija) – Lietuvos teisininkas, žurnalistas, redaktorius.

Biografija
----------

1927 m. baigė Panevėžio valstybinę gimnaziją, 1935 m. – Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą. Studijuodamas aktyviai dalyvavo visuomeninėje studentų veikloje – 1930–1931 m. buvo korporacijos „Neo-Lithuania" pirmininku, 1931–1932 m. – studentų atstovybės vicepirmininku, pirmininku.

1929–1931 m. Valstybės teatro sekretorius, 1935–1938 m. Lietuvos Respublikos Prezidento kanceliarijos viršininkas. 1938–1940 m. – Valstybės radiofono direktorius.  Šiame poste mėgino reorganizuoti radiofonijos sistemą Lietuvoje, tačiau pritrūko laiko: 1939 m. kovo 22 d. Vokietijai užėmus Klaipėdos kraštą Lietuvoje liko tik vienas radiofonas. Spalio 28 d. Lietuvai atgavus Vilniaus kraštą, E. Zabarauskas ėmė aktyviai veikti integruojant Vilniaus radiofoną į visuomeninį Lietuvos gyvenimą, rūpintis radiofono rūmų statyba, taip pat naujos technikos ir įrašų įsigijimu.

Prasidėjus sovietinei okupacijai, 1940 m. birželio 19 d. atleistas iš darbo. Bandė pasitraukti į Vokietiją, tačiau pasienyje buvo rusų nužudytas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  S. Štikelis. Eterio šviesa. Kaunas: Varpas, 2001, 211 p.
2. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 572 psl.


| Politinis postas
 |
| --- |
| Prieš tai:**Juozas Bieliūnas** | **Valstybės radiofono direktorius**1938 m. gruodžio 6 d.–1940 m. birželio 19 d. | Po to:**Petras Kežinaitis** |
| **Edvardas Antanas Vaitkus** |
| --- |
| Gimė | 1937 m. liepos 27 d.Rietave |
| Mirė | 2010 m. balandžio 6 d. (72 metai) |
|  |
| Veikla | filologas, žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Edvardas Antanas Vaitkus** (1937 m. liepos 27 d. Rietave – 2010 m. balandžio 6 d.) – filologas, redaktorius, rašytojas.

Biografija
----------

Rietave baigė 7 klases. 1951 m. įstojo į Klaipėdos mokytojų seminariją, 1955 m. baigė Kauno pedagoginėje mokykloje įgijo pradinės mokyklos mokytojo specialybę. 1961 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filosofijos fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.

Baigęs studijas mokytojavo Trakų internatinėje sporto mokykloje. Dirbo Lietuvos „Žinijos" draugijoje, 1972–1975 m. Valstybinio televizijos ir radijo komiteto Televizijos literatūrinių laidų vyresnysis redaktorius,, 1975–1980 m. leidinių „Buitis", „Darbas ir poilsis", „Statyba ir architektūra" redakcijų darbuotojas, 1980–1988 m. leidyklos „Vaga" redaktorius, 1988–1992 m. biuletenio „Naujos knygos" vyr. redaktorius, 1992 m. savaitraščio „Pozicija" stilistas, 1992–1994 m. „Savininkas" vyr. redaktorius, 1996–1997 m. žurnalo „Švietimo naujovės" vyr. redaktorius, nuo 1997 m. – vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas.  Žurnalistikoje praleido daugiau kaip 30 metų.

Nuo 1972 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos, nuo 1997 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Išvertė keletą rusų autorių knygų, sukūrė tekstų dainoms.

Bibliografija
-------------

* *Juokiasi puodas*, humoristinių eilėraščių rinkinys, 1978 m.
* *Miniatiūriniai monumentai*, humoristinių eilėraščių rinkinys, 1985 m.
* *Tokios tokelės*, humoristinių eilėraščių rinkinys, 1989 m.
* *Kas spokso iš uokso*, eilėraščiai vaikams, 1989 m.
* *Mainos dainos*, humoristinių eilėraščių rinkinys, 1991 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 543 psl.
2. ↑  [Mirė žinomas žurnalistas, rašytojas E.Vaitkus] (ELTA ir lrytas.lt inf. 2010-04-07 15:03)
**Eglutė** – lietuvių vaikų žurnalas, einantis nuo 1950 m. sausio JAV.

Istorija
--------

Įsteigtas P. Juro iniciatyva. 1950–1959 m. buvo leidžiamas Lorense, nuo 1959 m. – Putname. 1950–1959 m. leido Lietuvių kultūros institutas, nuo 1959 m. – Nekaltai Pradėtosios Marijos seserys. Per metus pasirodo 10 numerių. Tiražas 1950 m. – 1200 egz. 1955 m. – 2500 egz. 1975 m. – apie 1500 egz.

Žurnalo redakcijoje dirbo I. Grigaitienė, E. Juknevičienė, R. Račkauskienė, Danguolė Sadūnaitė, A. K. Vygantienė ir kt.

Bendradarbiavo Bernardas Brazdžionis (*Vytė Nemunėlis*), Danutė Bindokienė-Brazytė, Vaclovas Čižiūnas, Stasys Džiugas, V. Frankienė, Kotryna Grigaitytė, G. Ivaškienė, Jonas Jankus, J. Kuzmickis (*Gailius*), D. Lipčiūtė, Jonas Minelga, Petronėlė Orintaitė (*Balė Vaivorytė*), L. Stačiokaitė, R. Šilėnaitė, V. Tamulaitis, G. Tulauskaitė, Antanas Vaičiulaitis, Leonardas Žitkevičius ir kt.

Iliustravo A. Mulokienė, P. Osmolskis, Z. Sodeikienė, A. Sruoginienė, A. Sutkuvienė ir kt.

Redaktoriai
-----------

* Bernardas Brazdžionis – 1950–1951 m.
* Pranas Naujokaitis – 1951–1956 m.
* Stepas Zobarskas – 1956 m.
* Antanas Šerkšnas – 1956–1959 m.
* seserys Kristofora, Paulė, Bernarda 1959–1969 m.
* sesuo Ona Mikailaitė – 1970–1993 m.
* Nijolė Nausėdienė – nuo 1994 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 117 psl.

* Suskaitmeninti „Eglutė" ledinio numeriai (1950-2007)
| **Elena Tervidytė** |
| --- |
| Gimė | 1950 m. gruodžio 7 d. (72 metai)Skriduliuose, Rokiškio rajonas |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė, fotografė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Elena Tervidytė** (g. 1950 m. gruodžio 7 d. Skriduliuose, Rokiškio rajonas) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė, fotografė.

Biografija
----------

Baigė Juodupės vidurinę mokyklą, 1974 m. – žurnalistikos specialybę Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, Leningrado partinę mokyklą.

1974–1987 m. žurnalo „Tarybinė mokykla" skyriaus redaktorė, 1988–1990 m. savaitraščio „Literatūra ir menas" publicistikos skyriaus redaktorė. 1991–2013 m. savaitraščio „Dialogas" ir mėnraščio „Mokykla" vyr. redaktorė, nuo 1995 m. – UAB „Polilogas" direktorė. Paskelbė rašinių rezistencijos, švietimo, kultūros temomis. 

Lietuvos fotomenininkų sąjungos narė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 517 psl.

Nuorodos
--------

* Elenos Tervidytės fotografijos Archyvuota kopija 2010-05-09 iš Wayback Machine projekto.
| **Emilija Leviškienė** |
| --- |
| Gimė | 1935 m. spalio 5 d. (88 metai)Skėriai, Linkuvos valsčius |
| Vaikai | Saulius Leviška, Kristina Angelienė; |
|  |
| Veikla | žurnalistė, redaktorė |
|  |
| Alma mater | Vilniaus universitetas |

**Emilija Leviškienė-Drupaitė** (g. 1935 m. spalio 5 d. Skėriuose, Linkuvos valsčius) – Lietuvos žurnalistė, redaktorė.

Biografija
----------

1961 m. Vilniaus universitete baigė žurnalistiką.

1956–1960 m. Linkuvos rajono laikraščio „Socialistinis kelias" korespondentė, atsakingoji sekretorė. 1960–1979 m. Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava" redakcijos pramonės skyriaus korespondentė, nuo 1965 m. – vedėja. 1979–1994 m. – Šiaulių televizorių gamyklos sociologė, sociologijos-psichologijos laboratorijos vadovė, 1991–1995 m. – įmonės laikraščio „Žydrasis ekranas" redaktorė. Kartu bendradarbiavo miesto ir šalies spaudoje. 1995–1998 m. laikraščio „Litas" korespondentė Šiauliuose,  dienraščio „Šiaulių kraštas" korespondentė. Rašinių temos – gamyba, statyba, komunalinis ūkis, prekyba, žmonių tarpusavio santykiai, moralės problemos. 1999–2003 m. AB „Šiaulių energija" atstovė spaudai.

1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 272 psl.
**Epopėja** (gr. epopoiia, iš gr. epos 'žodis' + gr. poieo 'kuriu') – didelės apimties kūrinys, paprastai susidedantis iš kelių knygų, tomų, vaizduojantis istoriškai svarbius įvykius.

Epopėja:

1. epo, epinės herojinės poemos sinonimas. Senovės graikų samprata epopėja yra poetizuota arba poetiška istorija. Tai tam tikros epochos paveikslas, sutrauktas viename svarbiausiame įvykyje, viename žmoguje (svarbiausiame herojuje), vienoje idėjoje. Religija ir mitologija yra skirta išryškinti ne tikrovės vaizdą, o žmogaus pergyvenimus, norus, jausmus ir mintis, o dievai veikia kaip žmonės. Epopėjos herojus įkūnija savyje epochą arba idėją, nusakančią tos epochos savitumą ir didingumą.

2. naujausiųjų laikų literatūroje didelės apimties kūrinys (romanas ar jų ciklas), kuriame reikšmingų istorinių įvykių fone vaizduojamas pasirinktų herojų gyvenimas.

3. apskritai įvykiai, turintys didelę visuomeninę reikšmę, susiję su didvyriškais žmonijos žygiais; tam tikros istorinės epochos panoraminis atvaizdavimas, pavyzdžiui, kine.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Algis Kalėda. Epopėja*. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. V (Dis-Fatva). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. 537 psl.
Koordinatės: 55°29′00″ š. pl. 22°28′15″ r. ilg.﻿ / ﻿55.48333°š. pl. 22.47083°r. ilg.﻿ / 55.48333; 22.47083

| Požerės ežeras |
| --- |
|  |
| Vieta | Šilalės raj. Lietuva |
| Plotas | 0,447 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,2 km |
| Kilmė | Ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,2 m |
| Didžiausias gylis | 2,0 m |
| Įteka | 5 bevardžiai upeliai |
| Išteka | Ežerupis |

**Požerės ežeras** (arba ***Lingių ežeras***) – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilalės rajone, 4 km į šiaurės rytus nuo Upynos. Ežeras ledyninės kilmės, telkšo ledo luisto vietoje, 1,1 km ilgio (iš šiaurės į pietus) ir 0,75 km pločio. Altitudė 143,7 m. Gylis siekia 2 m. Ežero dugne susikaupęs storas sapropelio sluoksnis – vidutiniškai 7,1 m storio, o storiausioje vietoje iki 13,8 m. Dalis sapropelio telkinio išeksploatuota. Aplink iškilusios aukštos kalvos (Žemaičių aukštuma). Šiaurės rytiniame krante stūkso 40 m aukščio kalva. Krantai aukšti, apaugę miškeliais, su terasomis, 1,5–2 m aukščio, vakarinis – žemas ir pelkėtas (Trumpės pelkė). Ežere yra 0,14 ha sala.

Šiaurėje iš ežero išteka Ežerupis – Akmenos intakas.

Šalia Požerės ežero yra Paežeris (Požerė), Lingės, Lingių Fermos.

Senasis kaimo pavadinimas – Pasėdis, taip ežeras vadinosi XVI a.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Požerės ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 424
| Dievytis |
| --- |
| Dievytis iš vakarųDievytis iš vakarųDievytis iš vakarų |
| Vieta | Šilalės raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,389 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,24 km |
| Didžiausias gylis | ~15 m |
| Įteka | Šventupis, bevardis upelis |
| Išteka | Yžnė |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Dievytis

  |
| **Koordinatės** |  55°34′50″ š. pl. 22°14′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58056°š. pl. 22.24833°r. ilg.﻿ / 55.58056; 22.24833Koordinatės: 55°34′50″ š. pl. 22°14′54″ r. ilg.﻿ / ﻿55.58056°š. pl. 22.24833°r. ilg.﻿ / 55.58056; 22.24833 |

**Dievytis** – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilalės rajone, apie 4 km į pietus nuo Laukuvos. Ilgis iš vakarų į rytus 0,83 km, plotis iki 0,81 km. Altitudė 156,6 m. Krantai šiaurėje ir pietvakariuose statūs, pietryčiuose – pelkėti, rytuose ir vakaruose – žemi. Šiaurėje iškart telkšo Karūžiškės III tvenkinys. Iš pietinės pusės ežerą supa Padievyčio miškas. Pietuose iš Dievyčio išteka Akmenos intakas Yžnė.

Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Padievytis, pietvakarinėje – Šiauduvos kaimas, pietuose – Padievyčio kraštovaizdžio draustinis su Padievyčio piliakalniu.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Jūratė Galčienė. *Dievytis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. 428
| **Fabijonas Neveravičius** |
| --- |
| Gimė | 1900 m. liepos 19 d.Pužų dvaras, Nemakščių valsčius, Raseinių apskritis |
| Mirė | 1981 m. balandžio 17 d. (80 metų)Londonas, Anglija |
|  |
| Veikla | žurnalistas, redaktorius |
|  |
| Alma mater | Lietuvos universitetas |

**Fabijonas Neveravičius** (1900 m. liepos 19 d.; senuoju stiliumi liepos 6 d. Pužų dvare, Nemakščių valsčius, Raseinių apskritis – 1981 m. balandžio 17 d. Londone, Anglija) – prozininkas, vertėjas. 

Fabijono dėdė Pšemislas Neveravičius (1865–1936) pagarsėjo savo aštuonratės važiuoklės išradimu.

Biografija
----------

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Studijavo Lietuvos universiteto Teologijos-filosofijos fakultete, baigė Kauno karo mokyklą.

1919 m. Lietuvos kariuomenės savanoris, 1920–1934 m. dirbo Karo mokykloje. Dėl politinių motyvų 1934 m. paleistas į atsargą, dirbo rašytojo ir žurnalisto darbą. 1939 m. vedė Lietuvos kariuomenės įžengimo į Vilnių ir jos parado radijo laidas, dirbo Vilniaus radiofone, dalyvavo antinacinėje rezistencijoje.

1944 m. pasitraukė iš Lietuvos, nuo 1947 m. gyveno Anglijoje. Lietuvių žurnalistų sąjungos įgaliotinis Rytų ir Vidurio Europos, Pabaltijo ir Balkanų tautų laisvųjų žurnalistų federacijos taryboje Londone. 1949 m. jo iniciatyva įkurtas Lietuvių žurnalistų sąjungos skyrius Didžiojoje Britanijoje. Atstovavo Lietuvių žurnalistų sąjungai 1955 m. Londone vykusiame Tarptautinės laisvųjų žurnalistų federacijos IV kongrese, buvo išrinktas į revizijos komisiją. 1953–1958 m. redagavo žurnalą „Santarvė". 

Išvertė S. Žeromskio, V. Reimonto, L. Tolstojaus, Dž. Orvelo ir kitų rašytojų kūrinių.

Bibliografija
-------------

* Dienos ir naktys, romanas, 1935 m.
* Blaškomos liepsnos, romanas, pirmas leidimas 1936 m. antras leidimas 1959 m.
* Erškėčiai, romanas, 1937 m.
* Palaimintas juokas, apsakymai, 1938 m.
* Dienovidžio sutemos, apsakymai, 1949 m.

Šaltiniai
---------

1. ↑  Žurnalistikos enciklopedija. – Vilnius: Pradai, 1997. – 359 psl.
2. ↑

Nuorodos
--------

* Fabijono Neveravičiaus biografija su nuotrauka
| Juodbrastis |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,197 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,16 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | bevardis upelis |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Juodbrastis

  |
| **Koordinatės** |  55°37′55″ š. pl. 26°14′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.63194°š. pl. 26.24722°r. ilg.﻿ / 55.63194; 26.24722Koordinatės: 55°37′55″ š. pl. 26°14′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.63194°š. pl. 26.24722°r. ilg.﻿ / 55.63194; 26.24722 |

**Juodbrastis** (arba ***Velnežeris***) – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 11 km į pietus nuo Zarasų, 0,3 km į pietryčius nuo Samavo kranto. Ilgis iš pietryčių į šiaurės vakarus 0,84 km, plotis iki 0,31 km. Altitudė 150,4 m. Kranto linija vingiuota, krantai gan žemi, pietuose pelkėti. Aplink ežerą plyti Tumiškės miškas. Prateka upelis iš Davigilių į Samavo ežerą.

Šalia Juodabrasčio pietinio kranto praeina kelias  **5306**  Zarasai–Kopūstinė–Tumiškė–Salakas , netoliese į šiaurę įsikūręs Tumiškės kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Velnežeris*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 480
| Žiogys |
| --- |
| Vieta | Šilutės raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,143 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,48 km |
| Kilmė | senvaginis |
| Įteka | bevardis upelis, 2 kanalai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Žiogys

  |
| **Koordinatės** |  55°11′55.32″ š. pl. 21°31′5.52″ r. ilg.﻿ / ﻿55.1987000°š. pl. 21.5182000°r. ilg.﻿ / 55.1987000; 21.5182000Koordinatės: 55°11′55.32″ š. pl. 21°31′5.52″ r. ilg.﻿ / ﻿55.1987000°š. pl. 21.5182000°r. ilg.﻿ / 55.1987000; 21.5182000 |

**Žiogys** – ežeras vakarų Lietuvoje, Šilutės rajone, apie 10,5 km į pietvakarius nuo Juknaičių. Ežero ilgis iš vakarų į rytus – 1,32 km, plotis – iki 0,13 km. Altitudė 1,3 m. Krantai beveik ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti pievos, šiaurinėje pakrantėje auga miškeliai. Priešsroviui už 0,25 km telkšo Vakarinis ežeras, pasroviui iškart – Kapų ežeras (Nemuno baseinas).

Šalia įsikūręs Girininkų kaimas. Šiaurvakarine pakrante eina kelias  **4213**  Rusnė–Galzdonai–Plaškiai .

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 55°49′40″ š. pl. 25°54′50″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82778°š. pl. 25.91389°r. ilg.﻿ / 55.82778; 25.91389


| Tautesnis |
| --- |
| Tautesnio pietinės įlankos krantasTautesnio pietinės įlankos krantasTautesnio pietinės įlankos krantas |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,186 km² |
| Kranto linijos ilgis | 2,72 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | Kumpuolė, bevardis upelis |
| Išteka | Kumpuolė |

**Tautesnis** arba **Zalvė, Zalvės** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajono šiaurės vakaruose, Rokiškio rajono paribyje, 2 km į šiaurės vakarus nuo Antazavės, į šiaurę nuo Zarasų-Obelių kelio. Įeina į Sartų regioninį parką ir Salinio hidrografinį draustinį. Ilgis šiaurės – pietų kryptimi 0,61 km, plotis iki 0,55 km. Altitudė 104 m. Kranto linija labai vingiuota, jos ilgis 2,7 km. Krantai aukšti, apaugę medžiais ir krūmais. Iš vakarų prieina Vėjelės miškas, kitose pakrantėse plyti pievos ir dirbami laukai. Pietinėje ežero dalyje yra nedidelė salelė. Iš Salinio ežero vakaruose įteka Kumpuolė, o pietuose išteka link Zalvės upės (į Zalvės ežerą, Sartų ežero baseinas). Pietinė ežero dalis gausiai užžėlusi vandens augalija.

Prie Tautesnio įsikūrę Daržininkų ir Bradesių kaimai.

Ežerėvardžio *Taũtesnis* kilmė neaiški, sąsaja su žodžiu *tauta* abejotina. Galbūt kilęs nuo *tausti* („blaustis, tižti, tolti, atprasti, ilgėtis") (plg. rus. *тута* „ilgesys, liūdesys", slovėn. *tuta* „tylenis"). Kitas pavadinimas *Zálvė* yra sėliškas ir reiškia *žalvas* („žalsvas").

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Tautesnis*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 4 (Simno-Žvorūnė). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1988. // psl. 285
2. ↑  Aleksandras Vanagas. Lietuvių hidronimų etimologinis žodynas. – Vilnius: Mokslas, 1981. // psl. 342
Koordinatės: 55°7′34.13″ š. pl. 25°4′15.04″ r. ilg.﻿ / ﻿55.1261472°š. pl. 25.0708444°r. ilg.﻿ / 55.1261472; 25.0708444

| Kiauklių ežeras |
| --- |
| Vieta | Širvintų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,282 km² |
| Kranto linijos ilgis | 3,07 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Įteka | 2 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |

**Kiauklių ežeras** – ežeras Lietuvoje, Širvintų rajono šiaurėje, 8 km į pietryčius nuo Šešuolių, prie Kiauklių kaimo. Ilgis šiaurės vakarų-pietryčių kryptimi 1,31 km, plotis iki 0,41 km. Altitudė 131,7 m. Ežeras ledyninės kilmės, rininis. Krantai gan žemi, rytuose ir pietuose pelkėti, tik šiaurvakarinis krantas aukštokas. Krantai beveik ištisai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Pakrantėse plyti pievos, krūmynai, miškeliai. Vakarinėje pakrantėje įsikūręs Sudokių kaimas. Šiaurine pakrante eina kelias Nr.4815 (Šešuoliai–Beivydžiai–Sauginiai).

Pietryčiuose išteka upelis į Vilkesos upės intaką Puizę (Širvintos upės baseinas). Pietrytinėje pakrantėje įrengta poilsiavietė.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Kiauklių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 2 (Grūdas-Marvelės). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1986. // psl. 302
| Kamariškio ežeras |
| --- |
| Pakrantė Kamariškių kaimePakrantė Kamariškių kaimePakrantė Kamariškių kaime |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuvos vėliava Lietuva |
| Plotas | 0,146 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,91 km |
| Įteka | 3 bevardžiai upeliai |
| Išteka | bevardis upelis |
| 

Žemėlapis rodantis  vietą.Kamariškio ežeras

  |
| **Koordinatės** |  55°55′27″ š. pl. 26°2′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.92417°š. pl. 26.04611°r. ilg.﻿ / 55.92417; 26.04611Koordinatės: 55°55′27″ š. pl. 26°2′46″ r. ilg.﻿ / ﻿55.92417°š. pl. 26.04611°r. ilg.﻿ / 55.92417; 26.04611 |

**Kamariškio ežeras** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, Kamariškių kaime, apie 9,5 km į šiaurę nuo Suvieko. Ežero ilgis iš pietvakarių į šiaurės rytus – 0,66 km, plotis – iki 0,33 km. Altitudė 136,1 m. Krantai daugiausia aukštoki, tik pietvakariniame ir šiaurrytiniame galuose žemi ir pelkėti. Pietinis ir rytinis krantai apaugę siauru medžių ir krūmų ruožu. Aplinkui plyti dirbami laukai ir pievos. Rytuose išteka upelis link Paberžių ežero (Lukštos upės baseinas).

Šiaurinėje pakrantėje įsikūręs Ulytėlės kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑
Koordinatės: 55°49′27″ š. pl. 26°11′38″ r. ilg.﻿ / ﻿55.82417°š. pl. 26.19389°r. ilg.﻿ / 55.82417; 26.19389

| Padegėlių ežeras |
| --- |
| Vieta | Zarasų raj. Lietuva |
| Plotas | 0,144 km² |
| Kranto linijos ilgis | 1,87 km |
| Kilmė | ledyninis |
| Vidutinis gylis | 1,7 m |
| Didžiausias gylis | 3,1 m |
| Įteka | Padegėlių upelis, bevardis upelis |
| Išteka | Padegėlių upelis |

**Padegėlių ežeras** arba ***Kamuva*** – ežeras šiaurės rytų Lietuvoje, Zarasų rajone, apie 6,5 km į pietryčius nuo Suvieko, 1,5 km į vakarus nuo Stelmužės. Ilgis iš vakarų į rytus – 0,55 km, plotis iki 0,49 km. Altitudė 142,6 m. Gylis siekia 3,1 m. Krantai sausi, daug kur žemi, o pietuose ir pietryčiuose plačiai užpelkėję. Ežeras telkšo ledyninėje rinoje. Iš rytų ir šiaurės rytų supa Stelmužės miškas, iš pietų – Kamariškių miškas. Yra sala, kurios plotas 0,05 ha.

Į Padegėlių ežerą įteka upelis iš Kiečių ežero, prateka iš vakarų į rytus į Stelmužės ežerą Padegėlių upelis.

Šiaurinėje pakrantėje yra Kamuntiškių kaimas.

Šaltiniai
---------

1. ↑  *Padegėlių ežeras*. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 3 (Masaitis-Simno). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1987. // psl. 259